PÅ VÄG MOT EN UTVIDGAD UNION - Strategidokument och rapport från Europeiska kommissionen om de enskilda kandidatländernas framsteg på vägen mot anslutning {SEC (2002) 1400 - 1412}

Innehåll

1. Sammanhanget i stort

1.1. Europa på tröskeln till utvidgning

1.2. Den allmänna opinionen och utvidgningsprocessen

1.3. Administrativa förberedelser för utvidgningen

1.4. Köpenhamnskriterierna

1.5. Stärkande av den offentliga förvaltningens och rättsväsendets förmåga

1.6. Anslutningsförhandlingarna

1.6.1. Nuläget

1.6.2. Åtaganden

1.6.3. Övergångsordningar

2. Kandidatländernas framsteg när det gäller att uppfylla kriterierna för medlemskap

2.1. Politiska kriterier

2.1.1. Generell utveckling

2.1.2. Slutsatser

2.2. Ekonomiska kriterier

2.2.1. Generell utveckling

2.2.2. Slutsatser

2.3. Övriga skyldigheter som följer av ett medlemskap (inbegripet den offentliga förvaltningens förmåga)

2.3.1. Generell utveckling

2.3.2. Slutsatser

2.4. Samlade slutsatser och rekommendationer

3. Slutförande av processen

3.1. Avslutande av förhandlingarna

3.1.1. Ekonomiska ramar

3.1.2. Ny gemenskapslagstiftning och omförhandling av kapitel

3.1.3. Kapitlet "övrigt"

3.2. Färdigställande av anslutningsfördraget

3.3. Deltagande i unionens arbete före anslutningen

3.4. Uppföljning och skyddsbestämmelser

3.5. Efter utvidgningen

3.5.1. Institutionell uppbyggnad

3.5.2. EMU och euron

3.5.3. Schengen

3.5.4. Europeiska ekonomiska samarbetsområdet

4. En reviderad anslutningsstrategi för Bulgarien och Rumänien

4.1. Framstegen hittills

4.2. Vägledande datum

4.3. Färdplaner för anslutningen

4.4. Stödet inför anslutningen

5. Nya drivkrafter i utvidgningsprocessen med Turkiet

5.1. Stärkande av strategin inför anslutningen

5.2. Ytterligare ekonomiskt stöd

6. Slutsatser och rekommendationer

Bilaga 1: Slutsatser i de återkommande rapporterna

Bulgarien

Cypern

Tjeckien

Estland

Ungern

Lettland

Litauen

Malta

Polen

Rumänien

Slovakien

Slovenien

Turkiet

Bilaga 2 : Kapitlet "Övrigt"

Bilaga 3: Människorättskonventioner

Bilaga 4: Projekt för partnersamverkan

Bilaga 5: Externa expertgranskningar

Bilaga 6: Förhandlingsläget

Bilaga 7: Basstatistik

1. SAMMANHANGET I STORT

1.1. Europa på tröskeln till utvidgning

Nästa utvidgning av Europeiska unionen kommer att ytterligare stärka sammanhållningen på den europeiska kontinenten och underlätta skapandet av ett område med bestående fred och välstånd.

Vid Europeiska rådets möte i Köpenhamn 1993 öppnades möjligheten för en utvidgning omfattande länderna i Central- och Östeuropa. EU lade därefter fram en ambitiös strategi inför anslutningen som alltsedan dess har varit vägledande för, och understött, kandidatländernas förberedelser för medlemskap.

Genom sina bemödanden att uppfylla de anslutningskriterier som EU fastställt och genom att anta EU:s regelverk har kandidatländerna kunnat påskynda inhemska reformer och samtidigt förbereda sig för medlemskap i EU. Europas medborgare har kommit närmare varandra - vilket visas av solidariteten bland nuvarande och framtida EU-medlemmar i samband med de allvarliga översvämningar som i somras drabbade Central- och Östeuropa.

De historiska och politiska skälen för utvidgningen är övertygande. Utvidgningen kommer också att ge väsentliga ekonomiska fördelar.

Såväl de nuvarande som de blivande medlemsstaterna vinner på politisk stabilitet. Stabila demokratier har vuxit fram i Central- och Östeuropa. Det är framför allt tack vare människorna själva i dessa länder som denna framgång har varit möjlig. Den politiska stabiliteten i Central- och Östeuropa har sin grund i gemensamma europeiska värden: demokrati, respekt för rättsstatsprincipen och mänskliga rättigheter samt skydd av minoriteter. Konfliktorsaker såsom minoritetsfrågor och gränsproblem håller på att undanröjas. En stabil politisk ram är en förutsättning för varaktig fred och samexistens i god grannsämja och för en framgångsrik ekonomi.

Detta ger kandidatländerna en möjlighet att höja sin levnadsstandard och förbättra sina möjligheter att hävda sig i den internationella konkurrensen. Kandidatländernas handel äger redan nu till mellan hälften och två tredjedelar rum med EU. Handelns snabba tillväxt har bidragit till att nya marknader kunnat utvecklas och till att investeringarna ökat. Fullständig integrering vid anslutningen, i kombination med antagandet av gemensamma regler och standarder på världens största gemensamma inre marknad, kommer att ytterligare öka möjligheterna att få till stånd en socialt och miljömässigt hållbar tillväxt.

Med politisk och ekonomisk stabilitet som grund kommer den utvidgade unionen att vara bättre rustad att ta sig an globala utmaningar. En utvidgad union kommer att ge ökad tyngd åt EU i dess förbindelser med omvärlden, särskilt när det gäller utvecklingen av en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik. Genom förbättrat samarbete mellan de nuvarande och de blivande medlemsstaterna kommer det att bli lättare att bekämpa internationell brottslighet och terrorism.

Den utvidgade unionen kommer att behöva se bortom de egna gränserna och utforma en grannskapspolitik till gagn för alla. Det pågår för närvarande överväganden om riktlinjer för ett "bredare Europa". Dessa överväganden syftar till ett mer konsekvent agerande från den utvidgade unionens sida i förhållande till grannländerna. Kommissionen undersöker för närvarande olika alternativ för hur EU kan bygga ut sin politik gentemot sina nya grannar, inte bara för att motverka de eventuella farhågor som utvidgningen väcker utan också för att se till att utvidgningen erbjuder möjligheter, såsom en förväntad ökning av handel och ekonomisk tillväxt på båda sidor. Genom denna nya närhetspolitik kommer det att understrykas att ett utvidgat EU kommer att sörja för en öppen inställning och främja gemensamma intressen och verksamheter med grannarna på västra Balkan, i Östeuropa och i Medelhavsområdet.

De blivande medlemsstaterna ger värdefulla bidrag till diskussionerna om Europas framtid inom ramen för Europeiska konventet, som förbereder nästa institutionella reform. Konventets arbete är mycket viktigt för Europas framtid. Kandidatländernas fullständiga deltagande har tydligt visat att det finns ökade fördelar med en utvidgad union.

Kommissionens bedömning av kandidatländerna i årets återkommande rapporter innehåller tre viktiga budskap:

* Unionens strategi inför anslutningen har varit framgångsrik. Omvandlingsprocessen i kandidatländerna har påskyndats väsentligt av utsikterna till EU-medlemskap.

* Anslutningsförhandlingarna, som har byggt på principerna om egna meriter, differentiering och upphämtning, kommer att kunna avslutas med de flesta av kandidatländerna före utgången av 2002. Förberedelserna för utvidgningen kommer att fortsätta.

* Utvidgningen är en allomfattande process som inte är slutförd i och med de första anslutningarna. Europeiska unionen kommer fortsatt att ge sitt fulla stöd till de nuvarande kandidatländer som inte kommer att kunna delta i den kommande utvidgningsomgången.

Kandidatländerna har gjort avsevärda insatser i utvidgningsprocessen. Viktiga politiska och ekonomiska beslut har fattats inför den förväntade utvidgningen. För att det skall bli möjligt att helt och fullt uppnå de fördelar som integrationen innebär både för de framtida och för de nuvarande medlemsstaterna måste den tidsram som är förutsedd för utvidgningen respekteras utan att kvaliteten i anslutningsprocessen äventyras.

Kommissionen hoppas få se ett återförenat Cypern ansluta sig till Europeiska unionen på grundval av en övergripande uppgörelse såsom varande den bästa lösningen för alla berörda parter. Såsom anges i slutsatserna från Europeiska rådets möte i Sevilla är unionen beredd att i anslutningsfördraget beakta villkoren i en politisk uppgörelse, i enlighet med de principer som Europeiska unionen vilar på. Kommissionen välkomnar att det betydande engagemanget från FN:s sida kommer att fortsätta. Alla berörda parter bör nu göra en samlad ansträngning för att nå en uppgörelse innan anslutningsförhandlingarna slutförs. Med beaktande av uttalandena av FN:s säkerhetsråd uppmanar kommissionen särskilt Turkiet att ge sitt fulla stöd till strävandena att nå en övergripande uppgörelse under det innevarande året. Om en sådan uppgörelse nås kan villkoren för Cyperns anslutning anpassas så att de avspeglar den övergripande uppgörelsen och dess konsekvenser för tillämpningen av gemenskapens regelverk på hela ön.

Kommissionen fortsätter att hålla aktiv kontakt med alla berörda parter för att underbygga ansträngningarna att nå en uppgörelse. Den har föreslagit att unionen skall ställa betydande medel till förfogande för att hjälpa öns norra del att komma ifatt och för att understödja en uppgörelse. Kommissionen noterar att om någon uppgörelse inte träffas, kommer de beslut som fattas i december av Europeiska rådet vid dess möte i Köpenhamn att grundas på slutsatserna från dess möte i Helsingfors.

Vid flera möten i rad, i Göteborg, Laeken och Sevilla, har Europeiska rådet på nytt bekräftat att den, om den nuvarande takten i förhandlingarna och reformerna bibehålls, är besluten att slutföra förhandlingarna med Cypern, Malta, Ungern, Polen, Slovakien, Litauen, Lettland, Estland, Tjeckien och Slovenien före utgången av 2002 om dessa länder är redo. Målet är fortfarande att dessa länder skall delta i valen till Europaparlamentet år 2004 som fullvärdiga medlemmar. Europeiska rådet tillade vid sitt möte i Sevilla att kommissionen, för att rådet skall vara i stånd att besluta med vilka kandidatländer förhandlingarna kommer att kunna avslutas i slutet av 2002, bör utforma relevanta rekommendationer mot bakgrund av de återkommande rapporterna.

Europeiska rådet i Sevilla uppmuntrade också Bulgarien och Rumänien att fortsätta sina ansträngningar och bekräftade Europeiska unionens åtagande att till fullo stödja dem i deras förberedelser inför anslutningen.

Det tillade att en uppdaterad färdplan och en reviderad och förstärkt strategi inför anslutningen borde antas i Köpenhamn för de kandidatländer som fortfarande är inbegripna i förhandlingar. En ökning av det finansiella stödet inför anslutningen skulle också kunna komma i fråga. Vidare skulle, om den nuvarande takten bibehålls, en mer exakt tidsplan kunna fastställas för anslutningsprocessen för dessa länder senast i slutet av året.

I detta meddelande behandlas Europeiska rådets ovannämnda önskemål.

1.2. Den allmänna opinionen och utvidgningsprocessen

Det bör i första hand ankomma på de nationella regeringarna att informera medborgarna i kandidatländerna och i medlemsstaterna om utvidgningen. Kommissionen understödjer dessa ansträngningar och har utarbetat en särskild kommunikationsstrategi för ändamålet. Det tydliga budskap som bör framföras av alla som har ett ansvar för att processen blir framgångsrik är att utvidgningen är något som alla inblandade kommer att vinna på och något som innebär att området med fred, välstånd och säkerhet genom Europas återförening kommer att omfatta hela kontinenten.

Stödet för utvidgningen är i allmänhet starkt i kandidatländerna. I medlemsstaterna är det viktigt att öka kännedomen och kunskaperna om de länder som snart kommer att ansluta sig till unionen och att förklara vilka följder utvidgningen kommer att få. Det behöver göras mer för att förklara vilka fördelar en utvidgad union kommer att medföra både när det gäller ökad politisk stabilitet och med avseende på möjligheterna till hållbar ekonomisk tillväxt. Det behöver också göras mer för att informera om de enorma framsteg som gjorts i regionen sedan 1989 i fråga om ekonomiska och politiska reformer. Detta kommer att medverka till att skingra farhågorna om huruvida kandidatländerna verkligen är redo att ansluta sig till unionen.

1.3. Administrativa förberedelser för utvidgningen

För att övergången till ett utvidgat EU skall bli framgångsrik och förlöpa smidigt krävs det också förberedelser på administrativ nivå i de nuvarande EU-institutionerna. Dessa förberedelser pågår sedan en tid tillbaka och syftar till att alla de nödvändiga åtgärderna skall ha vidtagits när anslutningen sker. Det pågående arbetet omfattar bland annat uppskattningar av personalbehov med tillhörande rekryteringsförberedelser, tillhandahållande av översättning och tolkning till och från de nya språken, iordningställande av byggnader och skolor, m.m. Institutionerna har samarbetat för att se till att dessa förberedelser gjorts hos var och en av dem. Kommissionen har i dokumentet Road Map for Administrative Preparations for Enlargement (Färdplan för de administrativa förberedelserna inför utvidgningen) [1] redovisat framstegen i förberedelserna för de arbetsuppgifter som väntar. Dokumentet bygger på arbetshypotesen att tio nya länder med nio nya språk kommer att ansluta sig den 1 januari 2004. Färdplanen kommer att uppdateras när det har beslutats vilka länder som får tillträda och när.

[1] SEK(2002) 1015 av den 25 september 2002.

I meddelandet Kommissionens verksamhet och personal i en utvidgad union [2] har kommissionen bland annat redovisat sitt behov av ytterligare personal, uttryckt i antal heltidsanställda, och framhållit att infasningen av de nya tjänsterna bör inledas 2004 och fullbordas cirka 2008. Beträffande några verksamhetsområden, exempelvis jordbruk, strukturpolitik och språktjänsterna, står det dessutom klart att utvidgningen kommer att föranleda ett stort behov av personal inte bara efter utan också omedelbart före anslutningen. Kommissionen har därför gjort en mycket noggrann bedömning av sitt behov av ytterligare personal, som resulterat i att den begärt 500 icke fasta tjänster redan 2003 för att tillgodose prioriterade behov, som till största del skall fyllas av medborgare från kandidatländerna.

[2] KOM(2002) 311 av den 5 juni 2002.

1.4. Köpenhamnskriterierna

Europeiska rådet lade vid sitt möte i Köpenhamn i juni 1993 grunden till den nuvarande utvidgningsprocessen genom att uttala att de associerade länder i Central- och Östeuropa som så önskar skall bli medlemmar av Europeiska unionen och genom att fastställa villkoren för medlemskap, de så kallade Köpenhamnskriterierna. Enligt Köpenhamnskriterierna krävs för medlemskap följande av kandidatlandet:

* Att landet har stabila institutioner som garanterar demokrati, rättssäkerhet, mänskliga rättigheter samt respekt för och skydd av minoriteter (de politiska kriterierna).

Alltsedan Amsterdamfördraget trädde i kraft i maj 1999 har dessa krav utgjort grundläggande principer i Fördraget om upprättandet av Europeiska unionen, och de understryks i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, vilken proklamerades av Europeiska rådet vid dess möte i Nice i december 2000.

* Att landet har en fungerande marknadsekonomi och förmåga att hantera konkurrens och marknadskrafter inom unionen (de ekonomiska kriterierna).

Dessa kriterier är förenliga med de principer för den ekonomiska politiken som infördes i EG-fördraget genom Maastrichtfördraget, vilket trädde i kraft den 1 november 1993.

* Att kandidatlandet har förmåga att påta sig de skyldigheter som följer av ett medlemskap och framför allt att ansluta sig till de mål som sammanhänger med den politiska, ekonomiska och monetära unionen. Detta kriterium avser genomförandet av unionens lagstiftning, dvs. det som brukar kallas gemenskapens regelverk, och kallas nedan "det kriterium som avser gemenskapens regelverk". Efterföljande Europeiska råd, särskilt Europeiska rådet i Madrid 1995, har uppmärksammat vikten inte bara av att gemenskapens regelverk införlivas med den nationella lagstiftningen, utan också av att man genom lämpliga administrativa och rättsliga strukturer ser till att det faktiskt tillämpas.

Alltsedan kommissionen 1997 avgav sina yttranden över medlemskapsansökningarna från länderna i Central- och Östeuropa har den varje år i de s.k. återkommande rapporterna, som numera också omfattar Cypern, Malta och Turkiet, bedömt kandidatländernas framsteg när det gäller att uppfylla Köpenhamnskriterierna. I samband med Agenda 2000 [3] utarbetade kommissionen en särskild metod för det ändamålet.

[3] Agenda 2000 - En förstärkt och utvidgad union, KOM (97) 2000 slutlig. Se särskilt del 2 - Utvidgningen - En utmaning för unionen: 1. Bedömning på grundval av anslutningskriterierna.

Enligt denna metod bedöms i de återkommande rapporterna framstegen på grundval av den lagstiftning och de åtgärder som faktiskt antagits respektive genomförts. Detta tillvägagångssätt innebär att alla kandidatländer behandlas lika och att situationen i vart och ett av länderna kan bedömas objektivt. Vid bedömningen av ländernas framsteg när det gäller att uppfylla de enskilda kriterierna används en detaljerad standardchecklista, vilket medger att samma aspekter kan beaktas för varje land och att processen blir öppen. Rapporterna stöder sig på ett stort antal informationskällor, vilka också används för att dubbelkontrollera uppgifter. Utgångspunkten är naturligtvis kandidatländernas egna uppgifter, men många andra informationskällor har också använts, t.ex. Europaparlamentets betänkanden, utvärderingar från medlemsstaterna och arbetet i internationella organisationer och i icke-statliga organisationer. Årets återkommande rapporter rymmer också vissa framåtblickande inslag.

För bedömningen av i vad mån kandidatländerna uppfyller de politiska kriterierna beskriver kommissionen inte bara deras olika institutioner (lagstiftande, verkställande och dömande instanser), utan granskar också hur de olika rättigheterna och friheterna utövas i praktiken. När det gäller mänskliga rättigheter undersöks hur kandidatländerna efterlever och genomför bestämmelserna i de viktigaste människorättskonventionerna, däribland i synnerhet Europeiska konventionen om skydd av de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Beträffande respekten för minoritetsrättigheter och skydd av minoriteter uppmärksammar kommissionen särskilt genomförandet av de principer som fastställs i Europarådets ramkonvention om skydd av nationella minoriteter. Likaså granskas ländernas åtgärder för att bekämpa korruption.

De ekonomiska kriterierna har två delmoment: en fungerande marknadsekonomi och förmåga att hantera konkurrens och marknadskrafter i unionen. De två delmomenten bedöms på grundval av en rad underkriterier som fastställdes i Agenda 2000. För att en fungerande marknadsekonomi skall anses föreligga krävs att priser och handel är liberaliserade och att det finns ett tillämpbart rättsligt system som inbegriper äganderätt. En marknadsekonomi fungerar bättre om det råder makroekonomisk stabilitet och det finns ett samförstånd när det gäller den ekonomiska politiken. En väl utvecklad finanssektor och frånvaron av betydande hinder för inträde på eller utträde från marknaden förbättrar ekonomins effektivitet. Förmågan att hantera konkurrens och marknadskrafter i unionen förutsätter att det finns en fungerande marknadsekonomi och en stabil makroekonomisk ram. Det krävs också en tillräcklig mängd mänskligt och fysiskt kapital, inbegripet infrastruktur. Denna förmåga är vidare beroende av i vilken utsträckning den statliga politiken och lagstiftningen påverkar konkurrenskraften, i hur hög grad ett land uppnår handelsintegration med unionen samt andelen små företag.

Förmågan att påta sig de skyldigheter som följer av ett medlemskap förutsätter att gemenskapens regelverk antas och genomförs och att det kontrolleras att regelverket efterlevs. För vart och ett av de tjugonio kapitlen i gemenskapens regelverk undersöker kommissionen i rapporterna i vilken utsträckning länderna har vidtagit de nödvändiga lagstiftningsåtgärderna för att genomföra regelverket i kapitlet i fråga och vad som återstår att göra. Vidare bedöms i vilken utsträckning kandidatländerna har infört de administrativa strukturer som krävs för att genomföra regelverket.

I årets återkommande rapporter anläggs ett bredare perspektiv än i de föregående årens. Som vanligt bedöms varje kandidatlands framsteg, men rapporterna innehåller också en bedömning av i vilken utsträckning kandidatländerna kommer att uppfylla Köpenhamnskriterierna när de ansluter sig. Kommissionen har härvid beaktat den av Europeiska rådet förutsedda tidsramen för utvidgningen.

Detta ställer krav på en noggrann granskning av varje lands framsteg under de gångna åren [4], av deras resultat när det gäller att genomföra de åtaganden som gjorts i samband med förhandlingarna och av om de i tillräcklig utsträckning uppfyller Köpenhamnskriterierna. De sistnämnda aspekterna är särskilt viktiga vid bedömningen av deras förmåga att påta sig de skyldigheter som ett medlemskap medför. För att det skall vara möjligt att dra slutsatsen att ett land kommer att vara redo att tillämpa gemenskapens regelverk vid anslutningen måste landet redan nu ha genomfört en kritisk massa av de olika kapitlens regelverk och kunna uppvisa goda resultat under de gångna åren. Vidare beaktas uppgifter som kommissionen, särskilt i samband med sitt uppföljningsarbete, fått tillgång till om pågående förberedelser av betydelse i detta sammanhang.

[4] Efter yttrandena från 1997 för de centraleuropeiska ländernas del, efter de återkommande rapporterna 1998 för Cyperns och Turkiets del och efter uppdateringen 1999 av yttrandet för Maltas del.

I de återkommande rapporterna anges vilka kandidatländer som kommer att uppfylla Köpenhamnskriterierna inom den för anslutningen förutsedda tidsramen. På grundval av dessa rapporter rekommenderar kommissionen att förhandlingarna med de berörda länderna slutförs i slutet av 2002. I rapporterna anges för samtliga länder inom vilka områden ytterligare ansträngningar är nödvändiga.

1.5. Stärkande av den offentliga förvaltningens och rättsväsendets förmåga

Kommissionen fäster den största vikt vid att kandidatländerna fortsätter att stärka den offentliga förvaltningens och rättsväsendets förmåga. Detta är en avgörande förutsättning för det ömsesidiga förtroende bland medlemsstaterna som är nödvändigt för att medlemskap skall bli möjligt. I sina yttranden från 1997 och i de efterföljande återkommande rapporterna har kommissionen noggrant följt upp kandidatländernas framsteg på detta område. Stora delar av gemenskapens stöd inför anslutningen har sedan början av 1990-talet inriktats på att bistå kandidatländerna i deras bemödanden att bygga upp och stärka sina administrativa och rättsliga strukturer.

I enlighet med vad som tillkännagavs i strategidokumentet För en framgångsrik utvidgning från 2001 har kommissionen under det första kvartalet 2002 tillsammans med vart och ett av de förhandlande länderna utarbetat en handlingsplan för att stärka den offentliga förvaltningens och rättsväsendets förmåga. I dessa handlingsplaner, som grundar sig på prioriteringarna i partnerskapen för anslutning för 2002, anges konkret vilka åtgärder som återstår att vidta för de enskilda kandidatländerna för att de senast vid anslutningen skall ha uppnått en tillfredsställande nivå när det gäller den offentliga förvaltningens förmåga.

I handlingsplanerna anges vilket målinriktat stöd som är nödvändigt för att understödja ländernas ansträngningar. Kommissionen har för det ändamålet uppbådat ytterligare ekonomiskt stöd på upp till 250 miljoner euro 2002 som får användas för att underlätta dessa ansträngningar. Gemenskapens totala stöd i syfte att stärka den offentliga förvaltningens och rättsväsendets förmåga i de förhandlande länderna uppgår därmed till ca 1 miljard euro 2002.

I handlingsplanerna redovisas dessutom dels vilka relevanta åtaganden som gjorts i samband med förhandlingarna, dels vilken kompletterande uppföljningsverksamhet, särskilt i form av externa expertgranskningar ("peer reviews"), som kan behöva göras på vissa områden för att varje lands förberedelser skall kunna bedömas. Samtliga tolv förhandlande länder har i varierande utsträckning omfattats av sådana expertgranskningar. Sammanlagt 205 expertgranskningar har genomförts via Byrån för tekniskt stöd och informationsutbyte (TAIEX). De har berört sjutton sektorer och inneburit att mer än 800 experter engagerats i arbetet (en närmare redovisning finns i bilaga 5). Några expertgranskningar, inom området finansiell kontroll, har organiserats via SIGMA. På andra områden har kommissionens avdelningar själva genomfört flera uppföljningsåtgärder. Under det första halvåret 2002 genomfördes på rådets initiativ en expertgranskning beträffande kärnsäkerheten, vilken utmynnade i en lägesrapport i juni 2002.

Informationsutbyte mellan experter från sådana organ i kandidatländerna och medlemsstaterna som är varandras motsvarighet är ett viktigt inslag i expertgranskningarna. Rapporterna från dessa granskningar, som ställts till kandidatländernas och medlemsstaternas förfogande, har bidragit till de analyser som kommissionen redovisar i de återkommande rapporterna. Kandidatländerna kommer att utnyttja resultatet av expertgranskningarna för att fastställa vilka ytterligare åtgärder som krävs. Granskningsresultaten bör också utnyttjas för att genom utbyte av bra arbetsmetoder utveckla experternas stödverksamhet till förmån för kandidatländerna under tiden fram till anslutningen och därefter.

Genom handlingsplanerna har kandidatländernas bemödanden att stärka den offentliga förvaltningens och rättsväsendets förmåga fått nya impulser. Handlingsplanerna genomförs i stort sett planenligt. Det är viktigt att kandidatländerna fortsätter att konsekvent genomföra dessa handlingsplaner.

1.6. Anslutningsförhandlingarna

1.6.1. Nuläget

Anslutningsförhandlingarna är långt framskridna. Sex länder har förhandlat sedan 1998 (Cypern, Estland, Polen, Slovenien, Tjeckien och Ungern), och ytterligare sex inledde förhandlingar i början av 2000 (Bulgarien, Lettland, Litauen, Malta, Rumänien och Slovakien). Vid Europeiska rådets möte i Nice i december 2000 antogs en färdplan för anslutningsförhandlingarna, i vilken det bland annat fastställs en tidsram inom vilken unionen skall fastställa sina ståndpunkter beträffande de ännu inte avslutade kapitlen. Färdplanen har varit till mycket god nytta när det gäller att föra förhandlingarna framåt, eftersom den har hjälpt alla parter att följa en realistisk plan. Unionen har fastställt gemensamma ståndpunkter i enlighet med färdplanen, vilket lett till att ett betydande antal kapitel preliminärt har avslutats. Det aktuella förhandlingsläget redovisas i bilaga 6.

1.6.2. Åtaganden

Det preliminära avslutandet av ett kapitel är bland annat beroende av huruvida unionen anser att kandidatlandets åtaganden är trovärdiga. I allmänhet baseras detta på att centrala delar av gemenskapens regelverk redan har införlivats i den nationella lagstiftning. Kandidatländerna måste se till att de fullgör alla sina åtaganden som planerat. Kommissionen följer noga upp genomförandet, särskilt genom uppföljningsrapporter och genom handlingsplanerna beträffande den offentliga förvaltningens och rättsväsendets förmåga. Hittills har genomförandet av de åtaganden som gjorts i samband med förhandlingarna till övervägande del gått som planerat. I det fåtal fall där problem eller förseningarna förekommit har det gått att finna lösningar, och kommissionen har inte behövt rekommendera att något kapitel öppnas på nytt.

Bedömningarna i årets återkommande rapporter bekräftar i flertalet fall att kandidatländerna i regel fullgör sina åtaganden från förhandlingarna. I de fall åtagandena avser åtgärder som skall vara genomförda senast vid anslutningen grundar sig kommissionens bedömning på förberedelserna på området. I rapporterna anges några fall där kandidatländerna har problem med att fullgöra sina åtaganden. Framför allt gäller detta på jordbruks-, miljö- och fiskeområdena. Kandidatländerna bör i dessa fall vidta de åtgärder som krävs för att komma till rätta med situationen och se till att åtagandena fullgörs i sin helhet.

1.6.3. Övergångsordningar

Även om anslutningsförhandlingarna grundar sig på principen att kandidatländerna faktiskt skall tillämpa gemenskapens regelverk när de ansluter sig, har man vid förhandlingarna kommit överens om en rad välmotiverade övergångsbestämmelser, i överensstämmelse med de principer som fastställts för sådana bestämmelser. Enligt dessa principer skall övergångsbestämmelserna vara begränsade i tid och omfattning och åtföljas av en plan med klart angivna etapper för regelverkets genomförande. Övergångsbestämmelserna får inte medföra ändringar av unionens regler och riktlinjer, störa en korrekt tillämpning av dessa eller medföra betydande snedvridning av konkurrensen. Övergångsbestämmelser har överenskommits både på kandidatländernas begäran (ca 190 önskemål har hittills godtagits) och på unionens begäran (ca 28 önskemål har hittills godtagits). Bestämmelsernas räckvidd varierar mellan olika sektorer och länder.

På kandidatländernas begäran har man bland annat kommit överens om övergångsbestämmelser på områden där en faktisk tillämpning av gemenskapens regelverk förutsätter stora investeringar. Som exempel kan nämnas uppförandet av kommunala reningsverk och uppbyggnaden av beredskapslager av olja. I dessa fall har investeringsplaner och detaljerade strategier för en stegvis anpassning till regelverket överenskommits. Den fria rörligheten för kapital från de nuvarande medlemsstaterna till de nya för köp av mark och fritidshus har likaså tillfälligt begränsats.

På EU:s begäran har ett fåtal, väl definierade och begränsade övergångsordningar överenskommits för att komma till rätta med regionala eller sektoriella svårigheter som man tror kan komma att uppstå som ett resultat av att regelverket till fullo tillämpas i den utvidgade unionen. Den fria rörligheten för arbetstagare från de nya medlemsstaterna till de nuvarande har tillfälligt begränsats, det industriella rättsskyddet för farmaceutiska produkterfrån EU och gemenskapsvarumärke har ökat och tillträdet till de nationella vägtransportmarknaderna (cabotage) mellan de nuvarande medlemsstaterna och vissa nya medlemsstater har tillfälligt begränsats.

2. KANDIDATLÄNDERNAS FRAMSTEG NÄR DET GÄLLER ATT UPPFYLLA KRITERIERNA FÖR MEDLEMSKAP

2.1. Politiska kriterier

2.1.1. Generell utveckling

I sina yttranden från 1997 och i de efterföljande återkommande rapporterna har kommissionen bedömt kandidatländernas framsteg när det gäller att uppfylla de politiska kriterier som fastställdes i Köpenhamn. Kommissionen har sedan 1999 bedömt att alla de förhandlande kandidatländerna uppfyller dessa kriterier. Under de gångna fem åren har de gjort stora framsteg i arbetet med att befästa och fördjupa demokratin och respekten för rättsstatsprincipen, mänskliga rättigheter och minoriteters rättigheter.

Det bekräftades under det gångna året att det finns ett fungerande demokratiskt styrelseskick i länderna. Nationella eller lokala val hölls i flera länder och var fria och rättvisa.

Arbetet med att stärka och modernisera den offentliga förvaltningen fortsatte. En rättslig ram för den offentliga förvaltningen har nu införts i alla kandidatländerna, och utbildning av offentliganställda tjänstemän är nu det normala. Flera länder har gjort framsteg när det gäller att införa regler för god förvaltningssed, dra upp klara skiljelinjer mellan politiskt och administrativt ansvar och införa lagstiftning om tillgång till offentliga uppgifter.

De flesta av länderna har gjort framsteg i bemödandena att reformera och stärka rättsväsendet, vilket är en avgörande faktor när det gäller att garantera rättssäkerheten och att kontrollera att gemenskapens regelverk efterlevs. I flertalet länder togs avgörande steg när det gäller att anta grundläggande lagstiftning, stärka de mänskliga resurserna och förbättra arbetsvillkoren. I flera länder gjordes framsteg i ansträngningarna med att utveckla och stärka de mekanismer genom vilka det säkras att domstolarnas beslut verkställs och i arbetet med att förbättra medborgarnas möjligheter att få rättslig prövning. I de flesta av länderna fortsatte man att angripa problemet med eftersläpning i behandlingen av rättsliga mål. Bemödandena att ytterligare befästa reformerna på detta område måste fortsätta.

Det har gjorts framsteg i bekämpningen av korruption, bedrägeri och ekonomisk brottslighet, men detta är alltjämt ett problemområde. I flertalet länder har man nu infört strategier för att bekämpa korruptionen, och de korruptionsbekämpande organen har ytterligare stärkts. Fortsatta framsteg kan noteras på lagstiftningssidan, bland annat när det gäller regler om offentlig upphandling och finansiering av politiska partier, och man har gjort stora ansträngningar för att höja medvetenheten om dessa frågor. I flera länder finns tecken som tyder på att allmänhetens medvetenhet om de faror som korruptionen innebär för ekonomin och för samhället i dess helhet håller på att öka. Den uppmuntrande utvecklingen när det gäller öppenhet, ansvarighet och effektivitet inom den offentlig förvaltning är av betydelse också på detta område. Ansträngningarna måste fortsätta.

I flera länder har man vidtagit ytterligare åtgärder i syfte att stärka den rättsliga och institutionella ramen för att säkra jämställdhet mellan könen. I några länder har man också tagit viktiga steg för att bistå offer för våld i hemmet. Fortsatta bemödanden för att främja ekonomisk och social jämställdhet mellan kvinnor och män är nödvändiga.

I samtliga länder med stora romska befolkningsgrupper har det gjorts framsteg i arbetet med att genomföra nationella handlingsplaner med syfte att förbättra den svåra situation som medlemmarna av dessa befolkningsgrupper befinner sig i. Det krävs oavbrutna insatser för att säkra ett konsekvent genomförande av de olika programmen, i nära samarbete med företrädare för romerna. Antagande och ett korrekt genomförande av en heltäckande lagstiftning mot diskriminering i överensstämmelse med gemenskapens regelverk på detta område skulle, där sådan lagstiftning fortfarande saknas, vara ett viktigt framsteg.

När det gäller skydd av minoriteter kan en fortsatt positiv utveckling konstateras. I Estland och Lettland har man fortsatt att göra framsteg när det gäller att integrera icke-medborgare. I flera länder har den rättsliga och institutionella ramen för skydd av minoriteter ytterligare stärkts. I Bulgarien, Slovakien och Rumänien har medlemmar av minoritetsgrupper fortsatt att spela en viktig roll i den inhemska politiken.

Kommissionen har i de föregående årens rapporter understrukit problemet med barnhemmen i Rumänien. De lagstiftningsåtgärder och administrativa och finansiella åtgärder som de rumänska myndigheterna vidtagit börjar nu bära frukt. Antalet barn i institutionell vård har minskat och deras levnadsförhållanden har förbättrats. Ansträngningarna måste fortsätta.

2.1.2. Slutsatser

Alla de för närvarande förhandlande länderna fortsätter att uppfylla de politiska kriterier som fastställdes i Köpenhamn. Detta har bekräftats under det gångna året.

Turkiets framsteg och situation när det gäller de politiska kriterierna redovisas i avsnitt 5.

Slutsatserna i var och en av de återkommande rapporterna återges i bilaga 1. I bilaga 3 förtecknas de människorättskonventioner som kandidatländerna ratificerat.

2.2. Ekonomiska kriterier

2.2.1. Generell utveckling

Vid bedömningen av kandidatländernas framsteg när det gäller att uppfylla de ekonomiska kriterier som fastställdes i Köpenhamn anläggs i årets återkommande rapporter ett bredare perspektiv än i de föregående årens. Dels kartläggs framstegen sedan de föregående återkommande rapporterna, dels beaktas vilka resultat när det gäller att uppfylla dessa kriterier som uppnåtts under hela perioden sedan 1997, när kommissionen utarbetade sina yttranden beträffande flertalet kandidatländer. De viktigaste dragen i utvecklingen sammanfattas nedan. Ett urval ekonomiska indikatorer redovisas land för land i bilaga 7.

Flertalet kandidatländer noterade under perioden 1997-2001 en genomsnittlig tillväxt väsentligt över genomsnittet i EU på 2,6 %. Den internationella avmattning som inleddes i slutet av 2002 fick konsekvenser också för EU och därmed också för kandidatländerna. Resultatet blev minskande tillväxt i flera kandidatländer 2001. Under det första halvåret 2002 var den samlade ekonomiska utvecklingen dock ganska stabil. BNP per capita, uttryckt i köpkraftsstandard, uppgick för de tio övergångsländerna genomsnittligt till 39,3 % av EU-genomsnittet år 2001, vilket innebar en ökning i förhållande till talet för år 2000 på 38,5 %. De flesta av kandidatländerna har under femårsperioden noterat en viss upphämtning.

Kandidatländerna har fortsatt att anpassa sin produktionsstruktur. Jordbrukssektorns andel av BNP har minskat under perioden medan tjänstesektorn har fortsatt att öka, även om den ännu inte nått nivåerna i EU.

Inflationen har haft en nedåtgående tendens i flertalet kandidatländer under perioden. Utvecklingen i riktning mot sjunkande inflationstal fortsatte 2001, då inflationen i de flesta av länderna låg på ensiffrig nivå. De flesta av länderna har under de gångna fem åren upprättat en oberoende centralbank. Många av dessa banker har antagit inflationsbekämpningsstrategier som syftar till prisstabilitet.

Genomsnittligt har perioden för samtliga kandidatländer utmärkts av sjunkande sysselsättning, framför allt på grund av den pågående omstruktureringen av inhemska industrier men delvis också till följd av vissa strukturella brister på arbetsmarknaden. Arbetslösheten är fortfarande hög i många länder. Under 2002 förefaller några länder vara i färd med att lämna en period av sysselsättningsminskande förändringar bakom sig för att i stället notera ökad sysselsättning.

Alla kandidatländerna hade underskott i den offentliga sektorns finanser under perioden. Det genomsnittliga underskottet för de tio central- och östeuropeiska länderna ökade från 3,2 % till 3,8 % till följd av ekonomisk avmattning, skattepolitiska lättnader, övergångsrelaterade utgifter av engångskaraktär och mer tillförlitliga beräkningar.

Underskotten i handelsbalansen och bytesbalansen har under perioden fortsatt att vara relativt höga i de flesta av länderna, men ligger fortfarande på hållbara nivåer. Flertalet länder har kunnat dra till sig ett tillräckligt inflöde av utländska direktinvesteringar för att finansiera underskotten. Underskotten i handelsbalansen och bytesbalansen förbättrades i allmänhet något 2001.

Länderna har gjort imponerande framsteg sedan 1997 när det gäller privatiseringen av ekonomin och har nu uppnått nivåer som är jämförbara med EU:s. De måste emellertid bemöda sig om att slutföra omstruktureringen av en rad sektorer.

Den finansiella förmedlingen har förbättrats. Nästan alla länderna har nu ett effektivt och stabilt bankväsende. Den inhemska bankutlåningen i övergångsekonomierna till den privata sektorn är fortfarande låg och uppgick i genomsnitt till något under 27 % av BNP 2001.

Villkoren för marknadsinträde och marknadsutträde präglas nu av tillfredsställande verkningsgrad och rättssäkerhet. Äganderätten är väl etablerad och viktiga framsteg har gjorts när det gäller konkurslagstiftning och konkursförfaranden. I de flesta av länderna behöver emellertid genomförandet av den rättsliga ramen förbättras ytterligare.

För samtliga kandidatländer är Europeiska unionen den viktigaste handelspartnern och utländska investeraren. Kandidatländerna har uppnått en betydande ekonomisk integration med EU.

2.2.2. Slutsatser

De enskilda ländernas framsteg har bedömts på grundval av de två delmoment som de ekonomiska kriterierna från Köpenhamn omfattar - en fungerande marknadsekonomi och förmåga att hantera konkurrens och marknadskrafter inom unionen.

I en samlad bedömning av de två delmomenten konstateras på nytt att Cypern och Malta är fungerande marknadsekonomier och bör kunna hantera konkurrens och marknadskrafter inom unionen.

Likaså är, som tidigare konstaterats, Estland, Lettland, Litauen, Polen, Slovakien, Slovenien, Tjeckien och Ungern fungerande marknadsekonomier. Enligt årets bedömningar har dessa länder gjort fortsatta och tillräckliga framsteg när det gäller makroekonomisk stabilisering och ekonomiska reformer och de bör, förutsatt att de fortsätter längs den inslagna reformvägen, kunna hantera konkurrens och marknadskrafter inom unionen.

Med hänsyn till de åtaganden som dessa tio länder skall ha fullgjort senast vid anslutningen anser kommissionen därför att de inom den för anslutningen förutsedda tidsramen kommer att ha uppfyllt de ekonomiska kriterierna som fastställdes i Köpenhamn. I slutsatserna i de återkommande rapporterna anges de viktigaste områden inom vilka länderna behöver förbättra marknadsekonomins sätt att fungera eller sin konkurrensförmåga i unionen. Det är inte fråga om en uttömmande uppräkning av sådana områden utan en redovisning över prioriterade områden inom vilka åtgärder behöver vidtas.

Bulgarien, som tidigare ansetts nästan vara en fungerande marknadsekonomi, konstateras för första gången i årets återkommande rapport vara en fungerande marknadsekonomi. Förutsatt att landet fortsätter att genomföra sitt reformprogram för att åtgärda kvarstående problem, bör det på medellång sikt kunna hantera konkurrens och marknadskrafter inom unionen.

Rumänien har fortsatt att göra framsteg på vägen mot att bli en fungerande marknadsekonomi, och utsikterna att lyckas har förbättrats. Om landet konsekvent och helt och fullt genomför planerade åtgärder och fullföljer sitt reformprogram, bör det på medellång sikt kunna hantera konkurrens och marknadskrafter inom unionen.

Turkiet har gjort framsteg när det gäller marknadsekonomins sätt att fungera, vilket torde förbättra landets förmåga att hantera konkurrens och marknadskrafter inom unionen. Landet lider dock fortfarande av sviterna efter två djupt destabiliserande ekonomiska kriser.

Slutsatserna i var och en av de återkommande rapporterna återges i bilaga 1.

2.3. Övriga skyldigheter som följer av ett medlemskap (inbegripet den offentliga förvaltningens förmåga)

2.3.1. Generell utveckling

Bedömningen i årets återkommande rapporter av utvecklingen när det gäller de kriterier avseende gemenskapens regelverk som fastställdes i Köpenhamn görs likaså utifrån ett bredare perspektiv än i de föregående årens rapporter. Dels bedöms de enskilda kandidatländernas framsteg sedan kommissionens yttranden 1997 (för Cyperns och Turkiets del dock sedan den återkommande rapporten 1998 och för Maltas del sedan uppdateringen 1999 av yttrandet beträffande detta land), dels redovisas deras resultat i arbetet med att genomföra de åtaganden som gjorts i samband med förhandlingarna och anges i vilken utsträckning de anpassat lagstiftningen till gemenskapens regelverk och genomfört detta. Eftersom regelverket förändrats väsentligt under de senaste 3-5 åren, har framstegen under den perioden också bedömts med hänsyn till det nya regelverk som unionen antagit. Dessutom har de uppgifter som kommissionen haft tillgång till när det gäller relevanta pågående förberedelser och närmare genomförandeplaner beaktats.

Det framgår av rapporterna att kandidatländerna totalt sett uppnått en hög anpassningsnivå på många områden. Detta är ett resultat av de betydande framsteg som gjorts under de senaste åren i arbetet med att införliva regelverket. De har också gjort stadiga framsteg i arbetet med att upprätta de administrativa och rättsliga strukturer som är nödvändiga för att genomföra regelverket och kontrollera dess efterlevnad, och på ett stort antal områden ligger de flesta av länderna långt framme när det gäller att bygga upp en tillfredsställande förmåga inom den offentliga förvaltningen. Vidare fullgör kandidatländerna i allmänhet de åtaganden som de gjort i samband med förhandlingarna.

Gemenskapens regelverk håller redan på att genomföras på flera områden. På andra måste anpassningen till regelverket och uppbyggnaden av den nödvändiga förmågan inom den offentliga förvaltningen slutföras inför anslutningen. Om länderna fortsätter sina ansträngningar i överensstämmelse med de åtaganden som gjorts eller de krav som ställts i samband med förhandlingarna, bör de beträffande dessa sektorer inom den för utvidgningen förutsedda tidsramen kunna påta sig de skyldigheter som ett medlemskap medför.

Beträffande exempelvis den inre marknaden kan betydande framsteg noteras, och flertalet länder har nu nått en skälig nivå när det gäller anpassning till och genomförande av gemenskapens regelverk. Goda framsteg har gjorts särskilt på standardiserings- och certifieringsområdena, där ramlagstiftning och grundläggande infrastruktur redan införts i de flesta av länderna. Införlivandet av regelverket om finansiella tjänster, särskilt banklagstiftningen, har i regel kommit långt. Liberaliseringen av kapitalrörelser i överensstämmelse med regelverket är nu så gott som slutförd i de flesta av länderna.

Ytterligare ansträngningar krävs för att stärka den offentliga förvaltningens förmåga, bland annat på områdena marknadsövervakning och livsmedelssäkerhet. När det gäller offentlig upphandling behöver införlivandet av lagstiftningen slutföras och genomförandestrukturerna stärkas. Ett område som behöver uppmärksammas är ömsesidigt erkännande av yrkesbehörighet, där anpassningen av lagstiftningen beträffande yrken inom hälso- och sjukvården måste slutföras, och i några fall behöver läroplaner och praktisk utbildning anpassas till gemenskapens krav. Vad som också behöver uppmärksammas är att direktiven om penningtvätt och lagstiftningen om finansiella tjänster, särskilt bestämmelserna om tillsynsmyndigheternas oberoende, genomförs korrekt. Införlivandet av lagstiftningen om immateriella och industriella rättigheter fortsätter i tillfredsställande takt, men kontrollen av att lagstiftningen efterlevs skulle kunna bli bättre.

På konkurrensområdet överensstämmer i flertalet kandidatländer lagstiftningen om konkurrensbegränsande samverkan redan med gemenskapens regelverk, men den faktiska tillämpningen av reglerna och kontrollen av efterlevnaden måste oavbrutet uppmärksammas. När det gäller statligt stöd finns det i flera länder stödordningar, ofta stöd i form av skattestimulanser, som är oförenliga med regelverket och som måste ändras så att de stämmer överens med regelverket, och dessa länder behöver också förbättra sina resultat när det gäller att kontrollera att bestämmelserna efterlevs. Några länder behöver också förbättra kontrollen av statligt stöd inom vissa känsliga sektorer såsom varvssektorn och stålsektorn, där särskilt omstruktureringsplanerna behöver genomföras.

Inom området konsumentskydd, där kandidatländerna i regel kommit långt i anpassningen av lagstiftningen, behöver de fortsätta arbetet med att slutföra införlivandet och genomföra lagstiftningen. I och med det faktiska genomförandet av gemenskapens regelverk kommer det att garanteras att produkter på den utvidgade marknaden är säkra och att konsumenternas rättigheter skyddas.

På miljöområdet måste kandidatländerna slutföra införlivandet av gemenskapens regelverk men också inrikta sina insatser på att överlag stärka den offentliga förvaltningens förmåga att tillämpa regelverket, särskilt det som gäller avfallshantering och industriföroreningar. På flera områden måste de se till att den nödvändiga finansieringen ställs till förfogande.

På transportområdet har de flesta av länderna gjort framsteg när det gäller att anpassa lagstiftningen, men genomförandelagstiftning återstår att införa. Några kandidatländer behöver emellertid alltjämt slutföra anpassningen inom järnvägssektorn och genomföra reformer där. Andra måste göra rejäla framsteg på sjötransportområdet. Den offentliga förvaltningens förmåga behöver stärkas på alla områden så att en strikt kontroll av regelverkets efterlevnad blir möjlig. Särskilt gäller detta regelverket rörande vägtransport (inbegripet de sociala bestämmelserna på området). Flera länder behöver också öka sina bemödanden för att uppnå överensstämmelse med regelverket rörande sjösäkerhet. Det utvidgade transeuropeiska transportnätet kommer att kräva stora investeringar under den kommande tioårsperioden.

På energiområdet behöver några länder komplettera sin lagstiftning med de ytterligare föreskrifter som den inre marknaden för energi aktualiserar. Detta är också viktigt med tanke på det kommande regelverket. De flesta av länderna behöver stärka den offentliga förvaltningens förmåga. Rekommendationerna i rådets rapport om kärnsäkerhet i samband med utvidgningen håller på att åtgärdas. Några länder behöver arbeta vidare på att stärka myndigheterna på kärnsäkerhetsområdet. Två kandidatländer har gjort ett bestämt åtagande att stänga vissa kärnkraftverk. Dessa åtaganden kommer att behöva nämnas i anslutningsfördraget.

På telekommunikationsområdet behövs i flertalet länder fortsatta bemödanden så att regelverket på området till fullo genomförs, den offentliga förvaltningens förmåga stärks och regleringsmyndighetens oberoende garanteras. De ekonomiska konsekvenserna av ett fullständigt iakttagande av skyldigheterna beträffande samhällsomfattande tjänster måste bedömas.

När det gäller socialpolitik och sysselsättning har kandidatländerna kommit långt med anpassningen till gemenskapens regelverk, men de flesta av dem behöver stärka den offentliga förvaltningens förmåga, särskilt inom områdena folkhälsa och hälsa och säkerhet i arbetet. Kandidatländerna bör också fortsätta att främja social integrering mot bakgrund av unionens gemensamma mål, och de måste fortsätta att omsätta unionens mål i sin egen sysselsättningspolitik. De bör öka sina insatser i fråga om social integrering och sysselsättning också för att förbereda sig för sitt kommande deltagande i det öppna samarbetet på EU-nivå och för det framtida stödet från Europeiska socialfonden. Betydelsen av investeringar i hållbara hälso- och sjukvårdssystem understryks.

Den viktigaste prioriteringen på fiskeområdet är åtgärder för att stärka de berörda nationella myndigheternas förmåga att tillämpa gemenskapens lagstiftning, särskilt de bestämmelser som gäller marknadsregleringar och registerföringen avseende fiskefartyg. I några kandidatländer kommer det vidare att krävas kraftigt ökade resurser för att gemenskapens regler på fiskeområdet, t.ex. reglerna om fångstbegränsningar samt tekniska föreskrifter, skall kunna iakttas.

Vad så gäller rättsliga och inrikes frågor har de flesta av länderna gjort goda framsteg på alla områden av regelverket. På grundval av sin Schengenhandlingsplan har varje kandidatland kunnat utforma de nödvändiga nyckelåtgärderna och göra framsteg i genomförandet av dem. Den offentliga förvaltningens och rättsväsendets förmåga behöver kraftigt stärkas, särskilt när det gäller gränsförvaltning och bekämpning av bedrägeri, korruption, penningtvätt och organiserad brottslighet.

På beskattningsområdet behöver den i regel framgångsrika anpassningen av lagstiftningen slutföras i flertalet länder. Särskilt gäller detta mervärdes- och punktskattelagstiftningen. Den offentliga förvaltningens förmåga behöver stärkas ytterligare, och det krävs insatser för att de datoriserade skatteinformationssystemen skall införas och kunna tas i bruk.

På området yttre förbindelser har kandidatländerna uppnått en god anpassningsnivå. De måste emellertid snarast vidta beslutsamma åtgärder för att få de bilaterala investeringsavtalen förenliga med förpliktelserna enligt fördraget. Om så inte sker kommer konflikten mellan de bilaterala investeringsavtalen och de fördragsenliga förpliktelserna att behöva lösas genom anslutningsfördraget.

I årets rapporter anges för enskilda kandidatländer ett begränsat antal områden av gemenskapens regelverk där särskilda ansträngningar är nödvändiga, och i några fall anges vilka åtgärder som snarast måste vidtas. Av flera kandidatländer krävs särskilda ansträngningar i synnerhet på de områden som beskrivs nedan.

När det gäller tullunionen är anpassningen till regelverket långt framskriden men behöver i några länder slutföras. Ansträngningarna bör nu särskilt inriktas på en ytterligare förstärkning av den offentliga förvaltningens förmåga att tillämpa gemenskapens regelverk på detta område samt på informationsteknikutveckling. Särskilt måste förberedelserna för att garantera fullständig samtrafikförmåga mellan de nationella IT-systemen på tullområdet och gemenskapens motsvarande system fortsätta eller, beroende på vilket land det gäller, påskyndas. Tullens förmåga att bekämpa tullbedrägeri behöver också stärkas i flera länder. Alla länderna behöver vidare vidta nödvändiga åtgärder för att förbereda sig inför tillämpningen av åtgärder och bestämmelser som kommer att införas först vid anslutningen, däribland i några fall sådana som rör frizoner.

På jordbruksområdet behöver de flesta av länderna inrikta sina ansträngningar på att slutföra anpassningen av lagstiftningen till regelverket rörande den gemensamma jordbrukspolitiken och på att ytterligare stärka den offentliga förvaltningens förmåga att genomföra denna politik och kontrollera att den följs. Endast ett fåtal kandidatländer ligger långt framme när det gäller att inrätta det integrerade administrations- och kontrollsystemet, inbegripet det system för identifiering av jordlotter som måste finnas på plats för att direkta utbetalningar skall kunna administreras och övervakas. Många kandidatländer behöver intensifiera sina bemödanden att upprätta ett funktionsdugligt system för administration och kontroll fram till anslutningen, och några kandidatländer måste snarast göra stora ansträngningar när det gäller nyckelbesluten på området och därtill hörande finansiering, för att systemet skall kunna tas i bruk vid anslutningen. Om de nödvändiga administrativa strukturerna och kontrollstrukturerna inte är fullt funktionsdugliga eller inte fungerar korrekt vid anslutningen, kommer de berörda kandidatländerna inte att till fullo kunna omfattas av stödsystemen inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken eller bli skyldiga att återbetala redan erhållna EG-medel. Några länder behöver slutföra sina förberedelser beträffande utbetalningsstället och andra måste fullfölja sin jordbruksmarkreform.

Den offentliga förvaltningens förmåga behöver också stärkas på det veterinära området och på livsmedelssäkerhetsområdet, där länderna särskilt bör inrikta sig på att se till att deras anläggningar förbättras så att de uppfyller gemenskapens normer. Om så inte sker kan det innebära att kandidatländerna inte till fullo kommer i åtnjutande av de möjligheter som den inre marknaden erbjuder på detta område.

Den rättsliga ramen för genomförandet av gemenskapens regelverk på det regionalpolitiska området har i allmänhet införts, men kandidatländerna måste klart och tydligt fastställa sina slutliga genomförandestrukturer och stärka den administrativa förmågan. De behöver särskilt inrikta sina ansträngningar på att färdigställa programdokumenten. De måste förbättra samordningen och samarbetet mellan ministerierna och stärka sina system och förfaranden för effektiv övervakning, finansiell förvaltning och kontroll, på alla nivåer, av strukturfonderna och sammanhållningsfonden. Kommissionen vill också rikta uppmärksamheten på att finansiering från gemenskapen inte kan godkännas förrän alla betingelserna för en sund medelsförvaltning föreligger.

Beträffande finansiell kontroll har man i flertalet länder kommit långt i arbetet med att anpassa lagstiftningen. Kandidatländerna behöver nu inrikta sina ansträngningar på att genomföra lämpliga system för intern finansiell kontroll och extern revision inom den offentliga sektorn. För att finansiering från gemenskapen skall ställas till förfogande måste alla betingelserna för en sund förvaltning av gemenskapens medel föreligga. Länderna måste sörja för att stödmedlen inför anslutningen och de framtida stödmedlen från strukturfonderna förvaltas korrekt och före halvårsskiftet 2003 stärka den administrativa organisationen så att gemenskapens ekonomiska intressen kan skyddas.

De gångna årens framsteg har lett till att de flesta av kandidatländerna redan tillämpar stora delar av gemenskapens regelverk. I de flesta av länderna har man i betydande utsträckning redan infört den rättsliga ram och de administrativa strukturer som krävs. Detaljerade planer har överenskommits, särskilt i samband med förhandlingarna och i handlingsplanerna, för att fylla de återstående luckorna. Dessa planer genomförs nu.

2.3.2. Slutsatser

Cypern, Estland, Lettland, Litauen, Malta, Polen, Slovakien, Slovenien, Tjeckien och Ungern har uppnått en hög grad av anpassning till gemenskapens regelverk och gjort betydande framsteg i arbetet med att se till att det finns tillräcklig förmåga inom offentlig förvaltning och rättsväsende. Med tanke på dessa länders framsteg och deras resultat när det gäller att genomföra sina åtaganden från förhandlingarna samt med beaktande av deras pågående förberedelser anser kommissionen att de inom den förutsedda tidsramen kommer att kunna påta sig de skyldigheter som ett medlemskap medför.

Dessa länder bör fortsätta sina ansträngningar att anpassa lagstiftningen och att bygga upp den offentliga förvaltningens förmåga som planerat. Det framgår av de återkommande rapporterna att de snarast måste vidta åtgärder på ett begränsat antal specifika områden inom vissa kapitel. Kandidatländerna har underrättats om detta. Kommissionen förväntar sig att de vidtar de åtgärder som krävs för att de angivna problemen skall bli åtgärdade. Kommissionen kommer att noga följa upp att så sker.

Bulgarien, Rumänien och Turkiet uppfyller inte till fullo de kriterier som avser gemenskapens regelverk. Dessa länder bör inrikta sina fortsatta ansträngningar på de områden som anges i de återkommande rapporterna.

Slutsatserna i var och en av de återkommande rapporterna redovisas i bilaga 1.

2.4. Samlade slutsatser och rekommendationer

Det framgår av årets återkommande rapporter att alla kandidatländerna har gjort stora fortsatta framsteg i arbetet med att genomföra de anslutningskriterier som fastställdes i Köpenhamn.

Cypern, Estland, Lettland, Litauen, Malta, Polen, Slovakien, Slovenien, Tjeckien och Ungern uppfyller de politiska kriterierna. Mot bakgrund av dessa länders framsteg och deras resultat när det gäller att fullgöra sina åtaganden samt med beaktande av deras pågående eller förutsedda förberedelsearbete anser kommissionen att de vid ingången av 2004 kommer att ha uppfyllt de ekonomiska kriterierna och de kriterier som avser gemenskapens regelverk och att de kommer att vara redo för medlemskap från den tidpunkten.

Kommissionen rekommenderar därför att anslutningsförhandlingarna med dessa länder avslutas före utgången av innevarande år. Dessa länder kallas nedan de tio tillträdande länderna.

I de återkommande rapporterna anges en rad områden där ytterligare förbättringar krävs med hänsyn till de politiska och ekonomiska kriterierna samt när det gäller antagandet och genomförandet av gemenskapens regelverk och kontrollen av att det efterlevs. De berörda länderna bör med kraft verka för att dessa förbättringar kommer till stånd.

Bulgarien och Rumänien uppfyller de politiska kriterierna men, i olika utsträckning, inte till fullo de ekonomiska kriterierna och de kriterier som avser gemenskapen regelverk. Turkiet uppfyller inte till fullo de politiska och ekonomiska kriterierna och de kriterier som avser gemenskapens regelverk. De politiska kriterierna bedöms för Turkiets del nedan.

3. SLUTFÖRANDE AV PROCESSEN

3.1. Avslutande av förhandlingarna

För alla tio tillträdande länder gäller att förhandlingarna om kapitlen "jordbruk" och "finans- och budgetfrågor" ännu inte är preliminärt avslutade, även om man har löst de flesta frågor under dessa kapitel som inte har anknytning till de ekonomiska ramar som unionen kommer att föreslå. Vidare har förhandlingarna om kapitlen "regionalpolitik" och "institutioner" visserligen avslutats preliminärt, men vissa frågor som rör budgetanslag och institutionella aspekter (övergångsbestämmelser för 2004, antal parlamentsledamöter, tröskeln för kvalificerad majoritet) har sparats till den sista förhandlingsomgången. Under kapitlet "övrigt" kvarstår ännu ett antal olösta frågor. Dessutom krävs ytterligare förhandlingar om åtta andra kapitel, nämligen kapitlet "konkurrenslagstiftning" för fem länder, "transportpolitik" för Tjeckien samt "beskattning" och "tullunionen" för Malta.

Nedan beskriver kommissionen sin syn på hur vissa viktiga frågor kan åtgärdas på ett sådant sätt att förhandlingarna kan avslutas.

3.1.1. Ekonomiska ramar

Kommissionen föreslog i sitt informationsmeddelande av den 30 januari 2002 gemensamma ekonomiska ramar för anslutningsförhandlingarna. Dessa byggde på de allmänna ekonomiska ramar som beslutades i Berlin och på antagandet att tio nya medlemsstater skulle komma att ansluta sig till Europeiska unionen. Kommissionens förslag gäller fortfarande och går bland annat ut på följande:

* På jordbruksområdet bör målet att direkta utbetalningar till jordbrukare i de nya medlemsstaterna skall införas gradvis från och med 2004 bibehållas.

* När det gäller strukturåtgärder bör principen vara att en tredjedel bekostas via Sammanhållningsfonden och att den totala volymen bör vara den som föreslogs i januari 2002. Så snart enighet nåtts om de samlade anslagen kommer anslagen per land och per politikområde att fastställas på grundval av de procentandelar av den totala tilldelningen som fastställts enligt den metod som tillämpas på de nuvarande medlemsstaterna för perioden 2000-2006.

* På det inrikespolitiska området bör ytterligare medel anslås för en övergångsfacilitet för institutionell uppbyggnad och för det pågående arbetet med att avveckla kärnkraftverket Ignalina i Litauen och - i syfte att göra åtaganden för hela det belopp som tilldelats i form av stöd inför anslutningen - kärnkraftverket Bohunice i Slovakien.

* En tidsbegränsad budgetkompensation bör förutses i form av ett engångsbelopp för varje ny medlemsstat som får ett budgetsaldo som är sämre än året före anslutningen, då landet tog emot stöd inför anslutningen.

* Kommissionen tar åter upp behovet av att anslå ytterligare medel för norra delen av Cypern i syfte att understödja en politisk lösning.

3.1.2. Ny gemenskapslagstiftning och omförhandling av kapitel

De tillträdande länderna är tvungna att från och med anslutningen till fullo tillämpa Europeiska unionens gällande regelverk, utom på de områden för vilka övergångsordningar har beviljats.

Kommissionen har översänt all ny gemenskapslagstiftning som antagits och offentliggjorts fram till slutet av första hälften av 2002 till de förhandlande länderna. Dessa har uppmanats ta ställning till denna lagstiftning, även till huruvida övergångsordningar kan bli nödvändiga, och att meddela vilka tekniska anpassningar som eventuellt krävs. Kandidatländernas ståndpunkter rörande alla ny lagstiftning som översänts hittills har beaktats i förhandlingarna. I vissa fall, vilket nyligen skedde i fråga om kapitlet "miljö", kan kandidatländernas ståndpunkter rörande ny lagstiftning göra det nödvändigt att på nytt öppna ett kapitel.

I enlighet med praxis vid tidigare utvidgningar kommer förhandlingarna endast att kunna omfatta ny gemenskapslagstiftning som antagits fram till en viss tidpunkt. Kommissionen har föreslagit att själva förhandlingarna skall begränsas till att omfatta all lagstiftning som antagits och offentliggjorts fram till den 1 november 2002. De förhandlande länderna skall senast i mitten av november meddela sin ståndpunkt beträffande all ny gemenskapslagstiftning som antagits mellan den 1 juli och den 1 november 2002 (exempelvis på telekommunikationsområdet) och även vilka tekniska anpassningar som eventuellt krävs. Detta gör det möjligt att i samband med förhandlingarna under senare hälften av november behandla de ytterligare övergångsordningar som eventuellt begärs och som kan komma att leda till att kapitel öppnas på nytt.

Liksom vid tidigare anslutningar kommer anslutningsfördragen att innehålla bestämmelser enligt vilka beslut om nödvändiga anpassningar och tidsbegränsade ordningar beträffande den gemenskapslagstiftning som antagits under tiden mellan den 1 november 2002 och dagen för undertecknandet av anslutningsfördraget kan fattas senare, på väl underbyggd begäran av de blivande medlemsstaterna. [5] Sådana bestämmelser kan komma att behövas på områden där viktiga delar av gemenskapens regelverk just nu håller på att antas, såsom områdena transport, energi och rättsliga och inrikes frågor.

[5] Se t.ex. artiklarna 30, 151 och 169 i anslutningsakten för Österrike, Finland och Sverige.

3.1.3. Kapitlet "övrigt"

Kapitlet "övrigt" kommer inte att hanteras på samma sätt som de andra förhandlingskapitlen. Det utgör snarast ett samlingskapitel där man kan placera en rad olika frågor som till övervägande del är okontroversiella men som inte platsar i något annat förhandlingskapitel. Detta kapitel, som enligt planerna skall tas upp till behandling i början av november, kommer sannolikt att innefatta följande punkter:

- Regler för förvaltning och utfasning av stödet inför anslutningen.

- Närmare detaljer rörande den planerade övergångsfaciliteten för vissa åtgärder för institutionell uppbyggnad.

- Den rättsliga grunden för förvaltning av medlen för avveckling av kärnkraftverken Ignalina i Litauen och Bohunice i Slovakien.

- En rad förklaringar, protokoll och andra element som skall införas i anslutningsfördraget, exempelvis avvecklingsåtagandena för de nämnda kärnkraftverken.

- En rättslig grund för den ovannämnda stödordningen för norra delen av Cypern.

Dessa moment beskrivs mera ingående i bilaga 2.

3.2. Färdigställande av anslutningsfördraget

Europeiska rådet fastslog i Sevilla följande: "Arbetet med att avfatta anslutningsfördraget bör fortsätta så att det kan avslutas så snart som möjligt efter anslutningsförhandlingarnas avslutande. Det förefaller rimligt att förvänta sig att anslutningsfördraget skall kunna undertecknas våren 2003."

Resultaten av anslutningsförhandlingarna i form av överenskomna övergångsordningar och tekniska anpassningar av regelverket till följd av utvidgningen kommer att intas i ett och samma rättsliga instrument och därtill hörande akter, nämligen anslutningsfördraget. Arbetet med att avfatta detta fördrag inleddes formellt i mars 2002 och har redan kommit långt. De flesta av de framförhandlade bestämmelserna och nödvändiga anpassningarna har redan inarbetats i utkastet till fördrag. Med slutsatserna från Europeiska rådets möte i Laeken som utgångspunkt avfattas fördraget utifrån antagandet att utvidgningen avser tio nya medlemsstater, och det följer i hög grad samma struktur som den som använts vid den senaste utvidgningen. Till följd av de nödvändiga tekniska anpassningarna kan fördraget komma att uppta ca 1 000 sidor i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.

Så snart förhandlingarna avslutats kommer arbetet med att avfatta fördraget att behöva slutföras så att slutresultaten av förhandlingarna kan inarbetas. Eftersom arbetet redan är långt framskridet förefaller det rimligt att anta att anslutningsfördraget kan bli klart senast sex veckor efter det att förhandlingarna avslutats.

Så snart avtalstexten har godkänts av alla parter i förhandlingarna bör kommissionen anta sitt yttrande över de berörda ländernas ansökningar om medlemskap. Europaparlamentet bör därefter ombes att ge sitt samtycke i enlighet med artikel 49 i EU-fördraget, varefter rådet bör fatta beslut om anslutning av nya medlemsstater. Förutsatt att kommissionen kan avge sitt yttrande i februari 2003 och med beaktande av den tid som krävs för beslutsprocessen i parlamentet och rådet, kan anslutningsfördraget förväntas undertecknas våren 2003, såsom Europeiska rådet förutsåg i Sevilla. Därefter bör fördraget, som skall ha upprättats på alla nuvarande och blivande gemenskapsspråk, undertecknas av parterna.

Efter undertecknandet bör fördraget ratificeras av de nuvarande och blivande medlemsstaterna i enlighet med deras respektive konstitutionella krav. Liksom vid tidigare utvidgningar bör det i anslutningsfördraget anges ett datum för de nya medlemsstaternas anslutning, under förutsättning att de nödvändiga ratificeringsinstrumenten deponeras, och det bör också ges möjlighet att anpassa relevanta bestämmelser om något av de tillträdande länderna inte ratificerar fördraget.

3.3. Deltagande i unionens arbete före anslutningen

Kandidatländerna deltar redan i arbetet inom vissa av gemenskapens kommittéer och organ [6]. Till stöd för de tillträdande staternas gradvisa integrering med gemenskapsstrukturerna bör dessa stater efter undertecknandet av anslutningsfördraget ges tillfälle till ett utvidgat deltagande, i den mån det är juridiskt möjligt, som observatörer i alla kommittéer som inrättats enligt kommittéförfarandet och i alla andra kommittéer. Kommissionen anser vidare att de tillträdande staterna bör kunna delta åtminstone med observatörsstatus i de relevanta strukturerna inom alla gemenskapsbyråer och organ. De allmänna principerna och närmare reglerna för detta deltagande kommer att fastställas senare. För att underlätta den finansiering som ett effektivt deltagande kräver skulle varje tillträdande stat som så önskar kunna reservera lämpliga belopp inom ramen för det totala anslaget i sitt nationella program inför anslutningen.

[6] Se kommissionens meddelande av den 20 december 1999 "Kandidatländernas deltagande i gemenskapens program, organ och kommittéer", KOM (1999) 710 slutlig.

Europaparlamentet planerar likaså att låta observatörer från kandidatländerna delta i sitt arbete.

Det kommer också att bli nödvändigt att fastställa bestämmelser om hur de tillträdande länderna skall inbegripas i processen för antagande av ny gemenskapslagstiftning under tiden mellan undertecknandet av anslutningsfördraget och själva anslutningen. Detta har tidigare skett genom en skriftväxling rörande informations- och samrådsförfarandet för tillträdande länder innan beslut fattas av rådet. Rådet har för avsikt att, liksom vid tidigare utvidgningar, fatta de nödvändiga besluten för att göra det möjligt för de tillträdande länderna att delta i beslutsprocessen.

3.4. Uppföljning och skyddsbestämmelser

Kommission har noga följt hur kandidatländerna genomför sina åtaganden från anslutningsförhandlingarna. Det är av största vikt att de åtaganden som de blivande medlemsstaterna gjort i samband med anslutningsförhandlingarna verkligen fullgörs som planerat. För att kunna göra en exakt bedömning av situationen kommer kommissionen att fortsätta denna uppföljning tills fördraget är undertecknat och att lämna rapporter till rådet enligt gällande förfaranden.

I de återkommande rapporterna fastställs på vilka områden det krävs ytterligare insatser. Kommissionens uppföljning kommer att fortsätta även efter undertecknandet av fördraget och ända fram till anslutningen. Denna fortsatta uppföljning, som också kommer att omfatta genomförandet av handlingsplanerna, bör ske genom befintliga kanaler, såsom de strukturer som inrättats enligt associeringsavtalen.

Kommissionen kommer, i linje med sin nuvarande praxis, att signalera eventuella förseningar eller problem när det gäller det ekonomiska reformarbetet eller fullgörandet av åtaganden, särskilt genom skriftliga förvarningar på politisk nivå.

Riktade specialåtgärder, såsom högnivågrupper på livsmedelssäkerhetsområdet eller åtgärder för en utvidgad decentralisering, samt externa expertgranskningar (peer reviews), möten om tekniska frågor, workshops, seminarier och frågeformulär kommer fortsatt att användas på specifika områden under tiden fram till anslutningen.

När det gäller ekonomiska frågor fortsätter kandidatländerna sina förberedelser för deltagandet i de multilaterala förfarandena för övervakning och samordning av den ekonomiska politiken inom ramen för EMU. De deltar i förfarandet för övervakning av de offentliga finanserna inför anslutningen (PFSP), som har tre inslag - rapporten om de offentliga finanserna, det ekonomiska programmet inför anslutningen och den multilaterala dialogen. PFSP inleddes våren 2001 och kommer att fortsätta ända fram till anslutningen.

All relevant information som framkommer i samband med dessa åtgärder kommer att sammanställas i uppföljningsrapporter, som regelbundet kommer att läggas fram för rådet. Finally, threeSex månader före anslutningen kommer kommissionen att lägga fram en övergripande uppföljningsrapport om hur genomförandet av de nödvändiga reformerna och fullgörandet av samtliga åtaganden som rör gemenskapens regelverk framskrider i vart och ett av de tillträdande länderna. Denna övergripande uppföljningsrapport kommer för de tio tillträdande länderna att föregå den årsrapport om kontrollen av gemenskapsrättens tillämpning som kommissionen regelbundet lägger fram för alla medlemsstaterna [7]. Senast i juli 2003 kommer kommissionen att bedöma fullgörandet av de åtaganden som är nödvändiga för programplaneringen av strukturfonderna.

[7] Se "Nittonde årsrapporten om kontrollen av gemenskapsrättens tillämpning (2001)" av den 28 juni 2002, KOM (2002) 324 slutlig.

Efter anslutningen kommer kommissionen, i sin egenskap av fördragens väktare, att kontrollera hur gemenskapens regelverk genomförs av de nya medlemsstaterna. Den kommer därvid att använda sig av samma mekanismer som tillämpas för de nuvarande medlemsstaterna. Till dessa hör särskilt jämförelser med lyckade lösningar på annat håll ("benchmarking"), kollegial påverkan ("peer pressure"), årsrapporter om tillämpningen av gemenskapsrätten och vid behov överträdelseförfaranden inför EG-domstolen. När det gäller kärnsäkerhet betonade Europeiska rådet i Laeken nödvändigheten av att man övervakar säkerheten och skyddet i unionens kärnkraftverk.

Liksom vid den senaste utvidgningen kommer anslutningsfördraget att innehålla en allmän ekonomisk skyddsklausul. Denna klausul diskuteras redan i den grupp inom rådet som håller på att avfatta fördraget, varvid artikel 152 i anslutningsakten för Österrike, Finland och Sverige tjänar som förebild. Eftersom de tillträdande länderna inte tillhör Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) anser kommissionen att skyddsklausulen bör gälla i två år i stället för ett, vilket var fallet vid den senaste utvidgningen.

Denna allmänna ekonomiska skyddsklausul gäller situationer då det uppstår "svårigheter som är allvarliga och kan bli bestående inom någon ekonomisk sektor eller som kan allvarligt försämra ekonomin inom ett visst geografiskt område". Skyddsklausulen skulle ge kommissionen möjlighet att fastställa nödvändiga skyddsåtgärder. Både de nya och de nuvarande medlemsstaterna skulle kunna åberopa skyddsklausulen. I utkastet preciseras, liksom vid den senaste utvidgningen, att skyddsåtgärderna "inte skall innefatta några gränskontroller".

Skyddsklausulen gäller inte situationer som antingen beror på underlåtelse att fullgöra de skyldigheter som anslutningen medför eller som kan ha allvarliga icke-ekonomiska följder exempelvis med hänsyn till intresset att skydda människors och djurs hälsa och liv, att bevara växter, att skydda nationella skatter av konstnärligt, historiskt eller arkeologiskt värde eller att skydda industriell och kommersiell äganderätt eller med hänsyn till allmän ordning, så som anges i artikel 30 i EG-fördraget. För dessa fall gäller antingen artikel 30 i EG-fördraget eller särskilda skyddsklausuler som införts i specifik sektorslagstiftning i enlighet med artikel 95.10 i EG-fördraget.

Det finns dock vissa fall då det antingen inte finns någon skyddsklausul i gemenskapslagstiftningen eller då skyddsklausulen inte omfattar de särskilda situationer som kan uppstå till följd av utvidgningen. Kommissionen anser därför att man, som en försiktighetsåtgärd, i anslutningsfördraget bör föreskriva en möjlighet att införa en särskild skyddsmekanism för den inre marknaden.

En sådan mekanism skulle kunna ha följande inslag:

* Mekanismen skulle tillämpas av kommissionen på begäran av en medlemsstat eller på kommissionens eget initiativ.

* Kommissionen skulle ges bemyndigande att besluta om de nödvändiga åtgärderna. Dessa åtgärder bör vara proportionerliga och begränsade i tid.

* Mekanismens räckvidd skulle begränsas till situationer som medför allvarliga störningar i den inre marknadens funktion eller en omedelbar risk för sådana störningar, och den skulle även omfatta särskilda situationer avseende livsmedelssäkerhet.

* Mekanismen skulle utlösas i de fall då kommissionen konstaterar att nya medlemsstater underlåtit att fullgöra de åtaganden som de gjort i samband med anslutningsförhandlingarna.

* Under den tid åtgärderna tillämpas skulle de nya medlemsstater som berörs regelbundet lämna uppgifter till kommissionen om åtgärder som vidtagits för att avhjälpa situationen. Åtgärderna skulle upphävas så snart kommissionen har fastställt att situationen har avhjälpts.

* Skyddsklausulen skulle ha en begränsad giltighetstid. Möjligheten att åberopa skyddsmekanismen för den inre marknaden skulle endast gälla i två år.

I den övergripande uppföljningsrapporten kommer de områden att identifieras där skyddsåtgärder kan komma att övervägas om problemen inte åtgärdas. Detta skulle också göra det möjligt att ge en varningssignal redan före medlemskapet. Dessutom kommer skyddsklausulerna i associeringsavtalen att fortsätta att gälla ända fram till anslutningen.

I detta sammanhang bör situationen på området rättsliga och inrikes frågor särskilt nämnas. Gemenskapens regelverk på detta område är nu tämligen omfattande, vilket inte var fallet vid den senaste utvidgningen, och det håller fortfarande på att utvecklas i takt med att Amsterdamfördraget genomförs och slutsatserna från Europeiska rådets möte i Tammerfors omsätts i praktiken. Detta regelverk täcker svåra och politiskt känsliga frågor, speciellt beträffande fri rörlighet för personer samt följderna av avskaffandet av de inre gränserna. Såsom beskrivs i avsnitt 3.5.3 sker genomförandet av dessa Schengenbaserade målsättningar i två etapper, vilket gör att det inte behövs någon separat skyddsmekanism. Det finns dock andra, icke-Schengenrelaterade inslag med avseende på fri rörlighet, säkerhet och rättsväsende (exempelvis i samband med genomförandet av samarbetet i rättsliga frågor, i synnerhet ömsesidigt erkännande) för vilka man under uppföljningsprocessen kan komma att identifiera ett behov av en särskild skyddsklausul för att åtgärda eventuella allvarliga störningar i detta områdes funktion eller en risk för sådana störningar, t.ex. genom att möjliggöra ett tillfälligt upphävande av bestämmelser om ömsesidigt erkännande.

3.5. Efter utvidgningen

3.5.1. Institutionell uppbyggnad

Processen med att bygga upp den offentliga förvaltningens och rättsväsendets förmåga måste fortsätta även efter utvidgningen. De olika övergångsordningar som överenskommits under förhandlingarna är också ett tecken på att kandidatländerna behöver fortsätta sina ansträngningar på vissa områden tills de blir i stånd att till fullo tillämpa gemenskapens regelverk. Det är av denna anledning som kommissionen har förslagit att en särskild övergångsfacilitet för institutionell uppbyggnad skall göras tillgänglig under de första tre åren efter utvidgningen (se bilaga 2).

Kommissionen föreslår att man inom vissa bestämda områden skall fortsätta att använda gemenskapsfinansierade instrument som har visat sig vara ändamålsenliga, såsom partnersamverkan på lång och medellång sikt. Beprövade mekanismer såsom TAIEX (Byrån för tekniskt stöd och informationsutbyte) kommer också att användas för att mobilisera experter från andra medlemsstater som kan bistå kolleger inom de nya medlemsstaternas förvaltningar. Dessutom föreslår kommissionen finansiering av utplacering under en kortare tid av tjänstemän från de nya medlemsstaterna i EU:s femton nuvarande medlemsstaters förvaltningar. Faciliteten för institutionell uppbyggnad skulle också kunna användas för samfinansiering av investeringar med anknytning till gemenskapens regelverk, särskilt på sådana områden som gränskontroll, tullförvaltning, statistik, livsmedelssäkerhet samt det integrerade systemet för administration och kontroll på jordbruksområdet.

3.5.2. EMU och euron

Enligt EU-fördraget kan nya medlemsstater inte omedelbart anta euron när de ansluter sig. Den ekonomiska politiken är dock en gemensam angelägenhet för alla medlemsstater och omfattas därför av policysamordning och multilaterala övervakningsförfaranden. De viktigaste samordningsinstrumenten är de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken, stabilitets- och tillväxtpakten samt ett antal olika processer för enskilda politikområden. Växelkurspolitiken är också av gemensamt intresse. De nya medlemsstaterna förväntas efter någon tid delta i växelkursmekanismen EMR II.

Det yttersta målet för de nya medlemsstaterna är att delta i euroområdet. De kommer då, utöver en fullständig tillämpning av förfarandena för samordning och övervakning av den ekonomiska politiken, att integreras i den gemensamma, stabilitetsinriktade monetära politiken och den gemensamma växelkurspolitiken. Fram till dess är medlemsstaterna enligt fördraget skyldiga att sträva efter att uppnå den höga grad av varaktig konvergens som krävs för antagandet av euron, men någon exakt tidsplan för detta anges inte. Uppnåendet av detta mål kommer att bero på varje enskilt lands ekonomiska särdrag och dess framsteg när det gäller att tillämpa den politik som syftar till varaktig konvergens.

3.5.3. Schengen

Unionen har klargjort att en fullständig tillämpning av Schengenregelverket kräver en process omfattande två etapper. Under den första etappen, som sträcker sig fram till anslutningsdagen, måste de tillträdande länderna ha uppnått en hög nivå när det gäller gränskontroll, även om vissa särskilda ordningar såsom delad infrastruktur och utrustning eller gemensamma patruller med andra medlemsstater kan förekomma. Hävandet av kontrollerna vid de inre gränserna kommer att ske först en tid efter anslutningen genom en separat beslutsprocess för varje ny medlemsstat och på grundval av en fullständig tillämpning av Schengenregelverket.

3.5.4. Europeiska ekonomiska samarbetsområdet

De tillträdande länderna måste ansöka om medlemskap i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) i enlighet med artikel 128 i EES-avtalet. För att det utvidgade EES skall kunna fungera smidigt bör kandidatländernas anslutning till EES träda i kraft samtidigt som EU-anslutningen. EES-avtalet måste anpassas inför utvidgningen genom tillämpning av det förfarande som föreskrivs i artikel 128. Processen för fastställande av villkoren för medlemskap i EES bör inledas så snart förhandlingarna om EU-anslutning avslutats, med sikte på att EU- och EES-medlemskapen såvitt möjligt skall träda i kraft samtidigt.

4. EN REVIDERAD ANSLUTNINGSSTRATEGI FÖR BULGARIEN OCH RUMÄNIEN

Europeiska rådet uppmuntrade i Sevilla Bulgarien och Rumänien att fortsätta sina ansträngningar och bekräftade "sitt åtagande att till fullo stödja dem i deras förberedelser inför anslutningen. En uppdaterad färdplan och en reviderad och förstärkt föranslutningsstrategi bör antas i Köpenhamn för de kandidatländer som fortfarande är inbegripna i förhandlingar. En ökning av det finansiella föranslutningsstödet kan också komma i fråga. Vidare skulle, om den nuvarande rytmen bibehålls, en mer exakt tidsplan kunna fastställas för anslutningsprocessen för dessa länder senast i slutet av året".

De kriterier som Europeiska rådet angav vid mötena i Köpenhamn och Madrid och de principer som ända från början har styrt anslutningsprocessen gäller fortfarande. Alla kandidatländer deltar på samma villkor och förväntas ansluta sig till unionen på grundval av samma kriterier och med sina individuella framsteg som måttstock. Anslutningsprocessen är nu oåterkallelig, vilket bekräftades vid Europeiska rådets möte i Laeken 2001.

Anslutningsförhandlingarna med samtliga tolv förhandlande kandidatländer är en allomfattande process, och därför bör det i anslutningsfördraget fastslås att resultaten av förhandlingarna med de kandidatländer som inte kommer att ansluta sig i den första utvidgningsomgången inte kommer att ifrågasättas.

4.1. Framstegen hittills

De återkommande rapporterna för detta år visar att Bulgarien och Rumänien har gjort ytterligare framsteg när det gäller att uppfylla Köpenhamnskriterierna. För att kunna avsluta sina förberedelser på ett framgångsrikt sätt måste de utöka sina ansträngningar när det gäller att uppfylla de ekonomiska kriterierna samt att införliva och genomföra gemenskapens regelverk och kontrollera att det efterlevs. De måste fortsätta reformen av den offentliga förvaltningen och rättsväsendet.

Bulgarien och Rumänien har gjort avsevärda framsteg i förhandlingarna. Förhandlingar har inletts om alla förhandlingskapitel med Bulgarien och om nästan alla med Rumänien. Med Bulgarien öppnades de återstående kapitlen under första hälften av 2002 och med Rumänien borde det vara möjligt att öppna de sista fyra kapitlen före årets slut. Härigenom skulle målet från Europeiska rådets möte i Laeken uppfyllas, nämligen att under 2002 ha inlett förhandlingar med dessa länder om alla kapitel.

4.2. Vägledande datum

Bulgarien och Rumänien har satt 2007 som måldatum för sin anslutning. Förhandlingskapitlen har avslutats preliminärt på grundval av detta vägledande datum för anslutningen. Förhandlingarna har avslutats preliminärt beträffande 22 kapitel med Bulgarien och 13 med Rumänien.

Tidsplanerna för fullgörandet av åtagandena från förhandlingarna tar hänsyn till detta perspektiv. Liksom tidigare kommer, för vart och ett av länderna, framstegen när det gäller att slutföra anslutningsförhandlingarna att avspegla framstegen när det gäller att anta, genomföra och kontrollera efterlevnaden av de nödvändiga bestämmelserna.

Kommissionen kommer att ge dessa två länder en kraftfull uppbackning i arbetet för att nå målen. Principerna om differentiering och egna meriter kommer fortsatt att vara vägledande.

4.3. Färdplaner för anslutningen

Som kommissionen tillkännagav i sitt strategidokument från 2001 kommer den, på grundval av analysen i 2002 års återkommande rapporter, att inför Europeiska rådets möte i Köpenhamn lägga fram detaljerade färdplaner för Bulgarien och Rumänien. Dessa färdplaner kommer att täcka tiden ända fram till anslutningen och de kommer att utarbetas på grundval av en nära dialog med varje land.

Färdplanerna kommer att grundas på de åtaganden som gjorts i förhandlingarna och på de åtgärder som måste vidtas för att Köpenhamnskriterierna skall kunna uppfyllas. Det kommer att anges vilka åtgärder varje land måste vidta för att bli redo för medlemskap, med särskild tonvikt vid den offentliga förvaltningens och rättsväsendets förmåga samt ekonomiska reformer. Färdplanerna kommer att innehålla klara riktmärken mot vars bakgrund uppfyllandet av de åtaganden som gjorts under förhandlingarna samt framstegen i det ekonomiska reformarbetet kan följas upp. Framstegen i genomförandet av färdplanerna kommer att följas upp i synnerhet genom Europaavtalens strukturer och de återkommande rapporterna.

4.4. Stödet inför anslutningen

Kommissionen kommer att föreslå att partnerskapen inför anslutningen med Bulgarien och Rumänien ses över mot bakgrund av slutsatserna i de återkommande rapporterna och av färdplanerna. Anslutningspartnerskapen kommer fortsatt att vara grunden för programplaneringen av stödet inför anslutningen, men valet av prioriterade stödområden kommer också att grundas på färdplanerna, de återkommande rapporterna och de reviderade nationella utvecklingsplanerna. Stödet från Phare kommer även i fortsättningen att inriktas på stärkande av den offentliga förvaltningen och rättsväsendet, institutionell uppbyggnad, investeringar med anknytning till antagandet av gemenskapens regelverk samt ekonomisk och social sammanhållning och gränsöverskridande samarbete. Arbetet med att utvidga det decentraliserade genomförandesystemet bör påskyndas. Vad Sapard beträffar är detta instrument visserligen redan fullt decentraliserat, men arbetet med att förbereda kandidatländerna när det gäller strukturerna på jordbruksområdet och landsbygdsutveckling och med att stärka den relaterade institutionella förmågan kommer att fortsätta. Genom ISPA kommer ekonomiskt stöd fortsatt att lämnas för infrastrukturinvesteringar på miljö- och transportområdena.

Kommissionen anser att det ekonomiska biståndet till Bulgarien och Rumänien bör utökas avsevärt från och med den första anslutningsomgången och att det bör knytas till framstegen när det gäller att genomföra färdplanerna samt till ländernas förmåga att tillgodogöra sig stödet.

5. NYA DRIVKRAFTER I UTVIDGNINGSPROCESSEN MED TURKIET

Europeiska rådet fastslog i Sevilla i juni 2002 att "nya beslut skulle kunna fattas i Köpenhamn avseende nästa etapp i Turkiets ansökan" med beaktande av hur situationen utvecklas fram till Europeiska rådets möte i Köpenhamn, på grundval av kommissionens återkommande rapport och i överensstämmelse med slutsatserna från Helsingfors och Laeken.

Den återkommande rapporten för 2002 innehåller en detaljerad analys av Turkiets framsteg under de gångna tolv månaderna inom ramen för strategin inför anslutningen. Turkiets framsteg bedöms enligt samma kriterier och metoder som tillämpas på alla andra kandidatländer. Som för alla andra kandidatländer beaktas i rapporten, i enlighet med slutsatserna från Europeiska rådets möten i Köpenhamn och Madrid, både lagstiftningsarbetet och den offentliga förvaltningens förmåga att korrekt genomföra gemenskapens regelverk och se till att det efterlevs.

Av rapporten framgår det att Turkiet har gjort framsteg på anslutningspartnerskapets tre huvudområden: de politiska kriterier, de ekonomiska kriterier och de kriterier avseende regelverket som fastställdes av Europeiska rådet i Köpenhamn 1993.

Turkiet har gjort beaktansvärda framsteg i riktning mot att uppfylla de politiska kriterier som angavs i Köpenhamn. Genom en författningsreform och en rad lagstiftningspaket har Turkiet tagit itu med flera av de huvudprioriteringar som anges i anslutningspartnerskapet. De ändringar av lagstiftningen som antogs av parlamentet i augusti 2002 är särskilt positiva eftersom de visar på en vilja att införa långtgående reformer. Dödsstraffet har avskaffats utom i händelse av krig, och viktiga åtgärder har vidtagits för att tillåta radio- och TV-sändningar och utbildning på andra språk än turkiska. Hävandet av undantagstillståndet i två av de fyra provinser där det gällt och åtagandet att under innevarande år häva det i de återstående två provinserna borde bana väg för ett förbättrat skydd av de mänskliga rättigheterna.

Kommissionen välkomnar denna utveckling och erkänner att den utgör ett genombrott vad gäller den politiska situationen i Turkiet. Dessutom antogs reformerna under särskilt svåra omständigheter. Dessa reformer lovar gott för framtiden eftersom de är ett tecken på det turkiska politiska systemets vilja och förmåga att göra framsteg även på områden som hittills betraktats som ytterst känsliga.

Trots detta uppfyller Turkiet inte till fullo de politiska kriterierna. För det första innefattar reformerna, såsom anges i de återkommande rapporterna, betydande inskränkningar som gör att de grundläggande rättigheterna och friheterna inte kan åtnjutas fullständigt. För det andra förutsätter många av reformerna att förordningar och andra administrativa åtgärder antas, och dessutom måste de, för att vara effektiva, genomföras i praktiken av verkställande och dömande organ på olika nivåer i hela landet. För det tredje har en rad viktiga frågor som hör samman med de politiska kriterierna ännu inte lösts på ett tillfredsställande sätt. Hit hör kampen mot tortyr och misshandel, vissa frågor rörande civil kontroll över militären samt situationen för personer som fängslats efter att ha uttryckt sina åsikter på ett fredligt sätt och i överensstämmelse med det beslut som fattats av Europadomstolen för de mänskliga rättigheterna.

Mot bakgrund av de avsevärda framsteg som gjorts de senaste åren och med hänsyn till de områden som måste ägnas ytterligare uppmärksamhet uppmanas Turkiet att fortsätta reformprocessen för att stärka demokratin och skyddet av de mänskliga rättigheterna, både i lagen och i praktiken. Detta borde göra det möjligt för Turkiet att ta sig an de kvarstående hindren för ett fullständigt uppfyllande av de politiska kriterierna.

Kommissionen erinrar om att ansträngningarna för att lösa Cypernfrågan utgör en del av den förstärkta politiska dialogen mellan Europeiska unionen och Turkiet. Kommissionen noterar FN:s säkerhetsråds uttalanden efter rapporterna från FN:s generalsekreterares särskilda rådgivare för Cypern, Alvaro de Soto, och manar alla berörda parter, i detta sammanhang särskilt Turkiet, att ge sitt fulla stöd till FN i dess strävan att nå en övergripande lösning på Cypernfrågan under innevarande år.

Beträffande de ekonomiska kriterierna har Turkiet gjort framsteg när det gäller att upprätta en fungerande marknadsekonomi vilket bör förbättra dess förmåga att hantera konkurrens, men landet lider fortfarande av sviterna efter lågkonjunkturen och finanskriserna.

Vad beträffar de kriterier som avser gemenskapens regelverk har Turkiet gjort framsteg med anpassningen av lagstiftningen på de områden som omfattas av tullunionen och inom vissa andra sektorer, såsom bankväsendet och tele-, energi- och jordbruksområdena. Finanssektorn har omstrukturerats och förvaltningsorganisationen på området har effektiviserats. På de flesta andra områden återstår stora skillnader mellan regelverket och den turkiska lagstiftningen.

De olösta frågorna rörande formerna för Turkiets deltagande i beslutsprocessen för EU-ledda operationer med utnyttjande av NATO-medel måste prioriteras.

5.1. Stärkande av strategin inför anslutningen

Europeiska rådet antog vid sitt möte i Helsingfors 1999 strategin inför anslutningen för Turkiet. I Laeken i fjol rekommenderade Europeiska rådet en ny etapp i denna strategi. Sedan dess har avsevärda framsteg gjorts i genomförandet av strategin.

Mot denna bakgrund rekommenderar kommissionen att Europeiska unionen, med tanke på nästa skede i Turkiets kandidatur, utökar sitt stöd till Turkiets förberedelser inför anslutningen. Nedan ges närmare rekommendationer för hur detta mål kan uppnås:

§ Anslutningspartnerskapet har visat sig vara ett värdefullt instrument inom ramen för strategin inför anslutningen. Det bör uppdateras och revideras så att det klart inriktas på de områden där prioriterade åtgärder fortfarande krävs.

§ Den förstärkta politiska dialogen mellan EU och Turkiet täcker politiska reformer, mänskliga rättigheter, Cypernfrågan och frågan om en fredlig lösning av gränstvister. Denna dialog kommer att energiskt föras vidare. Det finns ett behov av ingående diskussioner om de olika initiativ som Turkiet tar i syfte att uppfylla de politiska kriterier som angavs i Köpenhamn. Man kommer att söka nya sätt att öka förståelsen av reformerna och andra frågor som behöver uppmärksammas.

§ Den förstärkta ekonomiska dialogen mellan EU och Turkiet innefattar frågorna om makroekonomiskt utfall, makroekonomisk stabilitet och ekonomiska reformer och kommer även den att vara intensiv. De olika åtgärder som Turkiet vidtar i syfte att skapa ekonomisk stabilitet och uppfylla de ekonomiska kriterierna från Köpenhamnsmötet måste diskuteras i detalj.

§ Processen för genomgång av lagstiftningen, som är inriktad på vissa avgränsade sektorsfrågor och understöds genom bistånd från TAIEX, har framskridit väl och kommer att utvecklas ytterligare. Denna process vägleder Turkiet i fråga om vad som krävs för införlivandet av gemenskapens regelverk, även när det gäller administrativ förmåga och kontroll av efterlevnaden.

§ Ytterligare insatser pågår för att stärka och utvidga tullunionen så att den även omfattar tjänster och offentlig upphandling samt för att undanröja hinder för den fria rörligheten för varor. Detta kommer att få följder för det mera övergripande arbete som Turkiet måste utföra såsom kandidatland.

§ Fördjupandet av handelsförbindelserna med Turkiet, både bilateralt och i förhållande till tredjeländer, bör fortsätta. Exempelvis skulle förmånstillträdet till marknaden i handeln med jordbruksprodukter mellan gemenskapen och Turkiet kunna utvidgas på ömsesidig grundval. Detta bör i så fall åtföljas av ett utökat samarbete i veterinära och fytosanitära frågor. Vid förhandlingar om handelsavtal med tredje land kommer EU att öka sina ansträngningar för att se till att länderna i fråga ingår en liknande ordning med Turkiet. Dialogen mellan EU och Turkiet om handelsfrågor bör förstärkas och tillämpningen av handelspolitiska skyddsåtgärder övervakas.

§ I syfte att stimulera investeringsflödena bör en ytterligare liberalisering av utländska direktinvesteringar mellan EU och Turkiet eftersträvas.

§ Samarbetet med Turkiet bör förstärkas på området rättsliga och inrikes frågor, även rörande olaglig invandring, antagande och genomförande av Schengenregelverket, fri rörlighet för personer samt sjösäkerhet.

§ Turkiet kommer att delta i flera gemenskapsprogram och gemenskapsorgan.

§ Det nya systemet för finansförvaltning har börjat bära frukt. Den betydande eftersläpningen när det gäller åtaganden inom ramen för EU:s stöd till Turkiet håller på att undanröjas. Den anslutningsorienterade strategin i programmen för ekonomiskt stöd genomförs till fullo. Från och med 2003 kommer de turkiska myndigheterna att få ett större ansvar för genomförandet av dessa program.

Kommissionen kommer att ta de initiativ som behövs för att sätta denna förstärkta strategi inför anslutningen i verket. Kommissionen kommer att föreslå ett reviderat anslutningspartnerskap med beaktande av de framsteg som gjorts och de områden där ytterligare insatser krävs. Framstegen kommer att diskuteras i lämpliga forum, t.ex. associeringskommittén EG-Turkiet och Gemensamma kommittén för tullunionen.

Det är därför nödvändigt att ställa ett ökat ekonomiskt stöd till Turkiets förfogande, med beaktande av landets särskilda behov och av dess förmåga att tillgodogöra sig dessa medel.

5.2. Ytterligare ekonomiskt stöd

I syfte att påskynda genomförandet av Turkiets strategi inför anslutningen kommer ett utökat ekonomiskt stöd att lämnas från och med 2004. Genom denna ökning bör Turkiets offentliga förvaltning kunna stärkas, antagandet av gemenskapens regelverk stödjas och Turkiets integrering i den europeiska ekonomin underlättas.

Stödet inför anslutningen kommer speciellt att inriktas på att hjälpa Turkiet att uppfylla Köpenhamnskriterierna, i synnerhet med avseende på stärkande av den offentliga förvaltningen på alla nivåer, institutionell uppbyggnad och investeringar med anknytning till antagandet av regelverket. Stödet kommer också att kunna användas till att förbättra den turkiska ekonomins sätt att fungera och förmågan att hantera konkurrensen på den inre marknaden. Gränsöverskridande samarbete med de nuvarande EU-medlemsstaterna och kandidatländerna kommer också att främjas. De prioriterade områdena för stödet kommer att väljas ut på grundval av anslutningspartnerskapen och de återkommande rapporterna.

För att en fullständig decentralisering av genomförandet skall bli möjlig kommer Turkiet att behöva vidta ytterligare åtgärder för att få till stånd en fullgod finansiell kontroll.

Insatserna för att understödja uppbyggnaden av kapaciteten inom Turkiets offentliga förvaltning kommer att kombineras med medel för investeringar i normgivnings- och tillsynsstrukturen, för investeringar med anknytning till införlivandet av gemenskapens regelverk samt för ekonomisk och social sammanhållning. Turkiet kommer att ombes att utarbeta en nationell utvecklingsplan som kan tjäna som vägledning när det skall göras medelsåtaganden i syfte att åtgärda frågor som gäller ekonomisk och social sammanhållning.

Kommissionen kommer i början av nästa år att lägga fram en reviderad versio