Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om:

- "Förslag till rådets förordning (EG) om ändring av förordning nr 19/65/EEG om tillämpning av fördragets artikel 85.3 på vissa grupper av avtal och samordnade förfaranden", och

- "Förslag till rådets förordning (EG) om ändring av rådets förordning nr 17, första förordningen om tillämpning av fördragets artiklar 85 och 86"

(1999/C 116/06)

Den 4 november 1998 beslutade rådet att i enlighet med artikel 198 i EG-fördraget rådfråga Ekonomiska och sociala kommittén om ovannämnda förslagen.

Sektionen för inre marknaden, produktion och konsumtion, som fick uppdraget att förbereda ärendet, antog sitt yttrande den 11 februari 1999. Föredragande var Giacomo Regaldo.

Vid sin 361:a plenarsessionen den 24-25 februari 1999 (sammanträdet den 24 februari) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 118 röster för och 2 nedlagda röster.

1. Inledning

1.1. Det meddelande som kommissionen(1) lagt fram angående tillämpning av gemenskapens konkurrensregler i samband med vertikala begränsningar bygger på en analys av de reaktioner som inkom (227 skriftliga kommentarer) under remissbehandlingen av grönboken(2). Det främsta syftet med dokumentet är att formulera en ny gemenskapspolitik för att avhjälpa de brister som finns i denna politik för närvarande.

1.2. Kommittén vill å sin sida framför allt betona hur viktigt det är med en effektiv politik på detta område eftersom vertikala begränsningar utgör en mycket betydelsefull del av gemenskapens konkurrenspolitik och på ett betydande sätt bidrar till att främja företagens konkurrenskraft, marknadsintegration, ekonomisk och social sammanhållning samt ökat konsumentskydd.

1.3. Vertikala avtal, det vill säga avtal eller samordnade förfaranden mellan företag i olika led av distributionskedjan om leverans och/eller inköp av varor eller saluföring av tjänster (benämns även vertikala begränsningar) har med tiden visat sig kunna ha en konkurrensbefrämjande effekt. Mot bakgrund av den dynamik som skapats genom de pågående förändringarna i produktionsprocesserna och i utvecklingen och diversifieringen av distributionsformer behöver dock gällande bestämmelser för vertikala restriktioner moderniseras.

1.4. De nya bestämmelserna som kommissionen föreslår innebär en genomgripande reform av den nuvarande politiken baserad på formella rättsliga kriterier och sektorsspecifika bestämmelser.

1.5. Huvudpunkterna i den nya politiken, som skall baseras på en analys av de ekonomiska verkningarna, är följande:

- En enda förordning för gruppundantag som skall gälla för samtliga typer av vertikala avtal avseende varor för återförsäljning eller bearbetning eller för tjänster, förutom ett visst antal grundläggande begränsningar som inte skall omfattas av gruppundantaget (den s.k. svarta listan).

- Ett eller två tröskelvärden för marknadsandelar föreslås för att koppla gruppundantagen till företagens marknadsinflytande.

- En "säkerhetszon" skall skapas för att de avtal som antas uppfylla kriterierna - dvs. som ligger under tröskelvärdet - skall kunna skiljas ut från dem som ligger över tröskelvärdet och därmed kan komma att bli föremål för en individuell granskning.

- Regelverket skall kompletteras med ett antal riktlinjer som fastställer vilken strategi som skall tillämpas ovanför tröskelvärdena för marknadsinflytande och som gör det möjligt att återkalla ett gruppundantag under tröskelvärdena. Härigenom får företagen dessutom exaktare kriterier och vägledning för själva beräkningen av marknadsandelar.

- Den nya politiken innebär en betydande decentralisering av ansvaret för tillämpningen av gemenskapens konkurrensregler i riktning mot nationella rättsväsen och myndigheter.

- En gräns för giltighetstiden för avtal som beviljats undantag föreslås. Gränsen anpassas efter avtalstyp.

- En övergångsperiod (vars längd ännu inte fastställts) föreslås för att avtal som fortfarande gäller då den nya förordningen träder i kraft skall kunna anpassas.

1.6. För att kunna genomföra den nya politiken föreslår kommissionen ett antal samordnade åtgärder, som kommittén har ombetts yttra sig om och som presenteras här nedan:

- Ett meddelande där grunddragen i den nya politiken för tillämpning av gemenskapens konkurrensregler på vertikala begränsningar presenteras.

- Ett förslag till ändring av rådets förordning nr 19/65 EEG(3) för att utvidga den behörighet som rådet givit kommissionen i enlighet med artikel 85.3 i EG-fördraget till att även omfatta hela grupper av avtal och samordnade förfaranden samt för att få till stånd en decentralisering.

- Ett förslag om ändring av artikel 4.2 i rådets förordning nr 17(4), första förordningen om tillämpning av fördragets artiklar 85 och 86, så att det blir möjligt för kommissionen att retroaktivt bevilja undantag för vertikala avtal där anmälan lämnats in efter det att avtalet trätt i kraft.

1.7. På grundval av de nya befogenheter som rådet beviljar kommissionen genom de båda ovan nämnda förordningarna kommer kommissionen att kunna inleda arbetet för att följande dokument skall antas:

- Ett nytt kommissionsförslag avseende en förordning som skall gälla för samtliga vertikala avtal i samtliga distributionssektorer, med undantag för bilsektorn och andra vertikala förbindelser som omfattas av andra förordningar och meddelanden från kommissionen, i enlighet med de riktlinjer som presenteras i kommissionens meddelande.

- En serie riktlinjer som skall komplettera förordningen och precisera kommissionens politik utöver de fastställda tröskelvärdena och som innebär att möjligheten att återkalla ett gruppundantag slås fast.

1.8. Genom den nya förordningens ikraftträdande kommer de nu gällande förordningarna om gruppundantag för ensamåterförsäljningsavtal [förordning (EEG) nr 1983/83(5)], exklusiva inköpsavtal (förordning (EEG) nr 1984/83(6)] respektive franchiseavtal [förordning (EEG) nr 4087/88(7)] upphöra att gälla.

1.9. Efter att först ha remissbehandlats skulle den nya förordningen och riktlinjerna kunna antas av kommissionen och sedan träda i kraft under år 2000.

2. Allmänna kommentarer

2.1. I sitt meddelande om tillämpning av konkurrensregler på vertikala avtal betonar kommissionen att den analys som gjorts av grönbokens olika alternativ har visat på dessa alternativs begränsningar vad gäller att ge tillfredsställande lösningar på de problem som finns på det aktuella området, d.v.s. att regelverket är alltför stelbent och formalistiskt, att ingen hänsyn tas till marknadsinflytande samt att systemet för gruppundantag är alltför begränsande.

2.2. Syftet med det förslag som kommissionen presenterar i sitt meddelande är att reformera gällande politik så att den ges en inriktning baserad på ett icke-formalistiskt synsätt där hänsyn tas till de berörda avtalens ekonomiska verkningar och som innebär en strävan mot en förenkling av kontrollförfarandena - något som torde utgöra en radikal kursändring i jämförelse med tidigare. Kommittén ställer sig i princip positiv till förslaget, inte minst eftersom det ligger i linje med vad kommittén framfört i samband med ett tidigare yttrande(8) om grönboken om vertikala restriktioner.

2.3. I detta yttrande rekommenderade kommittén att man försöker få bukt med stelbentheten och istället inför en flexibilitet i analysen av vertikala samarbetsavtal så att systemet för gruppundantag kan anpassas och komma att omfatta även sådana nya distributionsformer som utgör en dynamisk anpassning till ändrade marknadsförhållanden, samtidigt som företagen garanteras tillräcklig rättssäkerhet i samband med framtida avtal. Kommittén framhöll även marknadsstrukturens betydelse för en utvärdering av de vertikala begränsningarnas effekter. Kommittén menade även att skiljedomsförfarandet bör säkerställas på såväl konsument- som mellanhandsnivå, eftersom detta förfarande ses som en förutsättning för en väl fungerande konkurrens och för en integrerad marknad.

2.4. Den nya politik som nu har dragits upp tar inte bara fasta på dessa rekommendationer från kommittén, utan innehåller även andra förslag som kommittén framhållit som oerhört viktiga. Bland annat föreslås att liknande ekonomiska förhållanden som ger upphov till jämförbara horisontella eller vertikala effekter på marknaden skall beaktas på samma sätt, även om de rättsliga strukturerna i vissa avseenden kan se annorlunda ut, samt att den svängning i gemenskapspolitiken som krävs beträffande vertikala begränsningar "dock måste förverkligas genom att uppdaterings- och moderniseringsförfarandet integreras i den aktuella ramen för regler och förordningar och inte genom att regelverket överges". Kommittén krävde slutligen att man delvis överger de ekonomiska och juridiska teorierna som ligger till grund för den tidigare tolkningen av artikel 85, särskilt när det gäller de förordningar som rör gruppundantag.

2.5. Kommittén kan nu konstatera att kommissionen har för avsikt att ändra den nuvarande vida tolkningen av artikel 85 (som förbjuder de flesta vertikala avtal som innehåller bestämmelser som utestänger vissa aktörer eller på annat sätt inskränker de ekonomiska aktörernas handlingsfrihet). Kommissionen avser i sitt dokument att utgå ifrån begreppet marknadsinflytande kopplat dels till en utvidgning av tillämpningsområdet för kollektiva undantag, dels till ett förenklat anmälningsförfarande för avtal. Det bör dock i detta sammanhang erinras om att EG-domstolen konsekvent ansett att vertikala avtal, i synnerhet exklusiva inköpsavtal, inte automatiskt faller under tillämpningsområdet för artikel 85.1.

3. Särskilda kommentarer

3.1. Dispens för distributionsavtalen: ett mer omfattande gruppundantag skulle ge dem som har slutit avtal om selektiv distribution, exklusiva inköpsavtal och franchiseavtal större flexibilitet när det gäller att sluta kontrakt som motsvarar deras kommersiella krav och innebära lägre krav på att anpassa sådana avtal till restriktionerna i de individuella gruppundantagen. Kommittén välkomnar det faktum att det nya gruppundantaget har utsträckts till ett vidare verksamhetsfält för distributören omfattande såväl leverans och/eller inköp av varor för återförsäljning och bearbetning som marknadsföring av tjänster och mellanprodukter samt färdigprodukter för enbart återförsäljning. Kommittén noterar med särskild tillfredsställelse att varor eller tjänster kan "bearbetas" till skillnad mot den tidigare bestämmelsen som endast gällde återförsäljning.

3.1.1. Kommittén hoppas att beaktandemeningen i inledningen eller de nya riktlinjer som föreslagits för gruppundantag skall ge bättre anvisningar om omfattningen av denna verksamhet. Slutligen välkomnar kommittén att i gruppundantaget inkluderas vertikala avtal för sammanslutningar av små och medelstora detaljistföretag, ett önskemål som kommittén framfört i sitt yttrande.

3.1.1.1. Kommittén noterar dessutom att det när det gäller marknadsdynamiken inte är nödvändigt att begränsa dessa former av sammanslutningar till små och medelstora företag. Undantaget bör också omfatta avtal där parterna går utanför kommissionens precisa definition av små och medelstora företag, men som ändå motsvarar små och medelstora företag vad gäller marknadsinflytande.

3.1.2. Kommittén påpekar att definitionen på vertikala avtal inte täcker [eller inte tycks avsedd att täcka(9)] agenturavtal för varor och tjänster. Kommittén hoppas att kommissionen tar tillfället i akt att klargöra sin ståndpunkt när det gäller agenter som i sin verksamhet inte är direkt underställda ett företag(10).

3.2. Den nya föreslagna politiken föreskriver användningen av marknadsandelar som avgörande kriterium för om gruppundantaget skall gälla eller ej, med det lovvärda målet att erbjuda de företag som inte har marknadsinflytande möjlighet att åtnjuta en rättssäkerhet under tröskelvärdet för den definierade marknadsandelen. Kommittén noterar att införandet av tröskelvärden är befogat också av det skälet att det är nödvändigt att undvika att företag med marknadsinflytande får del av undantaget, med risk för att deras ekonomiska makt får negativa effekter på konkurrensen, till skada för konsumenterna.

3.2.1. Kommittén vill ändå framhålla att:

- en stor marknadsandel inte är synonymt med stort marknadsinflytande. Kommissionen borde i sina riktlinjer ange de faktorer - som möjligheten att utestänga konkurrenter från marknaden - vilka bevisar att en hög marknadsandel är lika med ett verkligt marknadsinflytande,

- kommissionen förbehåller sig rätten att dra tillbaka rätten till gruppundantag,

- kommissionen också kan göra artikel 86 gällande i de fall där ett eller flera företag dominerar marknaden. För övrigt har kommittén redan gjort detta påpekande vad gäller alternativ III i grönboken, med särskild hänvisning till det godkända systemet med gruppundantag för teknologiöverföring(11).

3.3. Generellt accepterar kommittén behovet av ett tröskelvärde i form av marknadsandelar som villkor för ett utsträckt gruppundantag vad gäller distribution. Den påminner emellertid kommissionen om att införandet av en uppskattning av marknadsandelen i gruppundantaget vad gäller distribution kräver stor vaksamhet, eftersom det är nödvändigt att ge lämpliga anvisningar för beräkningen av denna marknadsandel i syfte att garantera att parterna kommer att använda sig av gruppundantaget. Kommittén välkomnar därför anvisningarna i avdelning IV, punkt 5 och föreslår att:

a) kommissionen ger anvisningar i de föreslagna riktlinjerna,

b) kommissionen erbjuder aktörer som befinner sig i trångmål en "möjlighet till snabbrådgivning".

3.4. Kommittén frågar sig också på vilken effektiv grundval som valet av tröskelvärden har gjorts. I praktiken skulle det finnas ett tröskelvärde på 10 % för de minimis-avtal, ett andra tröskelvärde på upp till 20 %, ett tredje på mellan 20 och 40 % och ett fjärde på över 40 %.

3.4.1. Kommissionen föreslår till slut valet mellan ett system med ett tröskelvärde på 25-35 % eller med två tröskelvärden på 20 % och 40 %. Ett tröskelvärde på mellan 25 och 35 % av marknadsandelen erbjuder helt visst fördelar vad gäller enkelhet och klarhet jämfört med två tröskelvärden som säkert skulle bli komplicerat och medföra risk för ytterligare formaliteter. Det skulle också få motsatt effekt än den avsedda vad gäller företagens rättssäkerhet; antal anmälningar skulle kunna stiga i stället för att minska.

3.4.2. Kommittén förordar ett enda tröskelvärde på 30 % av marknadsandelen.

3.5. De otillräckliga anvisningarna av exakta och enkla kriterier som är lätta att tillämpa vid beräkningen av marknadsandelen och vid definitionen av den relevanta marknaden, dels vad gäller varor och tjänster dels geografiskt, kan skapa rättsosäkerhet med risk för försvårade förfaranden snarare än de förenklade förfaranden som kommissionen gör gällande i sin nya politik.

3.6. Kommittén noterar att de nya bestämmelserna som grundar sig på en enda förordning för gruppundantag faktiskt innebär slutet på de gällande sektoriella förordningarna, särskilt vad gäller öl och bensin, bilar undantagna. Detta innebär emellertid inte nödvändigtvis att de speciella omständigheter som ledde till att de antogs inte längre råder. Riktlinjerna borde beakta dessa speciella omständigheter vid tillämpningen av den nya enda förordningen och om nödvändigt stipulera att de specifika förordningarna bibehålls.

3.7. Kommittén ser positivt på kommissionens vilja att finna en jämvikt mellan en målsättning som syftar till att analysera effekterna på marknaden och en rimlig nivå för rättssäkerheten. I detta syfte bör kommissionens meddelande om definition av den relevanta marknaden(12) som utgångspunkt för den kommande allmänna undantagsförordningen åtföljas av riktlinjer som på ett grundligare och tydligare sätt bör ta upp de redan givna anvisningarna för beräkning av marknadsandelar och för hur effekterna av ett eventuellt överskridande av de fastställda tröskelvärdena skall dämpas.

3.8. Kommittén noterar fördelarna med ett tröskelvärde för marknadsandelar; under det fastställda tröskelvärdet förmodas de vertikala begränsningarna inte ha någon större negativ nettoeffekt på konkurrensen, och följaktligen är de förenliga med artikel 85.1 med undantag för grundläggande begränsningar (såsom påtvingade försäljningspriser och återförsäljningsbegränsningar, som preciseras i den svarta listan). För sådana avtal är rättssäkerheten således garanterad.

3.9. Kommittén noterar emellertid de nackdelar som ett sådant antagande om kompatibilitet kan medföra för små och medelstora distributionsföretag. Om ett distributionsnät är beroende av en koncessionsgivare med en marknadsandel som är lägre än tröskelvärdet, vilket skall fastställas, kommer de berörda distributionsavtalen - som inte innehåller grundläggande begränsningar - inte att omfattas av några kontroller. För att råda bot på detta missförhållande - som riskerar att försvaga de små och medelstora distributionsföretagens ställning, och som bortsett från rättvisehänsyn skulle kunna resultera i att kommissionen får ta emot en mängd reklamationer - ber kommittén kommissionen att föra in en klausul som, i fall som detta, begränsar koncessionsgivarens makt gentemot de små och medelstora distributionsföretagen och som åtminstone erbjuder dessa ett effektivt skydd.

3.10. Kommittén välkomnar garantin för att överskridandet av tröskelvärdet i form av marknadsandelar inte medför misstanke om något olagligt, liksom införandet av riktlinjer avseende de tre typfall (icke-ingripande, undantag eller förbud) som faller under tillämpningen av artikel 85.1, kommissionens politik med avseende på artikel 85.3 samt dess behörighet att dra tillbaka förmånerna. Kommittén hade åtminstone önskat få se ett utkast till riktlinjerna innan den utarbetade detta yttrande.

3.10.1. Kommissionen har emellertid bekräftat att det åligger den att bevisa att ett avtal bryter mot artikel 85.1. Kommittén anser dock att ett eventuellt ogiltigförklarande av ett avtal, som inte beror på ett överskridande av tröskelvärdet, bör träda ikraft ex-nunc i stället för ex-tunc. Detta framgår inte tillräckligt tydligt i de ändringar som kommissionen föreslår i de gällande förordningarna.

3.11. Kommittén ser positivt på att den s.k. vita listan tas bort från gruppundantaget och förväntar att de föreslagna riktlinjerna ger anvisningar om godtagbara villkor. Kommittén noterar att kommissionens nya politik genom upprättande av en lista med grundläggande begränsningar (negativ lista), som automatiskt faller utanför gruppundantaget, innebär ett nytt förhållningssätt som bör bedömas positivt, eftersom den kullkastar den nuvarande restriktiva hållningen som fastställer gruppundantag i samband med bestämda villkor. Kommittén noterar med tillfredsställelse att kommissionen genom att hörsamma dess begäran har ansett att villkor som innebär maximala eller rekommenderade försäljningspriser under vissa förutsättningar är förenliga med konkurrensbestämmelserna. Nationella bestämmelser, som för närvarande godtas av kommissionen, borde därför fortsätta att gälla i det framtida systemet.

3.12. Kommittén är emellertid bekymrad över att det finns så många klausuler på "svarta listan" och att de är så komplicerade att tolka och tillämpa. De kan i praktiken leda till att det inte alls blir lättare för företagen att formulera sina avtal, utan att de uppmuntras att ta till notifiering för att få garantier för juridisk klarhet. Avsnitt V.3 i meddelandet(13) förbjuder till exempel krav på geografisk exklusivitet, vilket är oroande eftersom det är en avsevärd modifiering av den tidigare tolkningen av detta begrepp. Vi efterlyser betydligt klarare besked om hur det skall tillämpas. Kommissionen måste också belysa i vilken mån "kopplingsklausuler" i anslutning till "ingen-konkurrens-klausuler" är juridiskt hållbara.

3.12.1. Det finns också tvivel när det gäller kommissionens tolkning av exklusiva distributionsavtal som också föreskriver exklusiva inköp. Kommissionsdokumentet betraktar dessa som skadliga med avseende på marknadsintegrationen, men de har hittills undantagits (se Grundig/Consten-utlåtandet, 1966)(14).

3.12.2. ESK ställer sig bakom kravet att tidigare rättsläge skall bibehållas i fråga om förbudet mot passiv återförsäljning i ensamåterförsäljaravtal. Samtidigt är det viktigt att erkänna betydelsen av att det är tillåtet att införa begränsningar för aktiv återförsäljning. Det säger sig självt att ett företag inte vill ta på sig den komplicerade uppgiften att lansera en ny produkt på en viss marknad om man inte är säker på att i gengäld få en eller annan form av exklusiv rätt till marknaden eller kundkretsen. Det verkar som om kommissionen vill fortsätta att tillåta överenskommelser om begränsningar i den aktiva försäljningen på en ensamåterförsäljares territorium, men ESK vill samtidigt att kommissionen skall uppge i vad mån man kan tillåta avtal mellan en leverantör och en agent om att den senare ensam skall sköta den aktiva försäljningen (aktiv kundbearbetning) till en kundkrets som definieras av leverantören.

3.13. Kommittén konstaterar att varaktigheten inte har definierats: man tänker sig en begränsad varaktighet som varierar med hänsyn till avtalets typ. Detta verkar innebära att man överger gällande praxis med en femårsperiod som kan förlängas till tio år; företagen betraktar denna möjlighet som nödvändig för en rimlig planering av investeringarna. Med tanke på att kommissionen - och i framtiden eventuellt nationella myndigheter - kan ha befogenheter att dra in undantag om problem uppstår, måste alla begränsningar av avtalens varaktighet återspegla den tidsrymd som krävs för att investeringarna skall uppnå lönsamhet, särskilt inom öl- och bensinsektorerna.

3.13.1. Kommittén känner inte till hur kommissionen planerar att agera på nyskapande vertikala avtal eller i de fall där leverantörerna äger lokalerna. Även här hänvisar dokumentet till framtida riktlinjer.

3.14. Vi noterar att den nya bestämmelsen, enligt ändringsförslaget till förordning 19/65/EEG artikel 1, skall tillämpas på "grupper av avtal som ingåtts mellan två eller flera företag i olika led av distributionskedjan". Med tanke på att marknaden är dynamisk och vissa tillverknings- och bearbetningsprocesser är komplicerade och integrerade undrar kommittén om det inte skulle vara lämpligare att stryka hänvisningen till distributionskedjans olika led, och i stället centrera framställningen på det ekonomiska syftet med det avtal som man begär undantag för.

3.15. Vad åtföljande åtgärder beträffar ställer sig kommittén också positiv till att artikel 4.2 arbetas om så att det blir möjligt att retroaktivt undanta ej notifierade avtal över gränsen för marknadsandel. Vi håller med om att en sådan reform skulle kunna bidra till att sänka trycket av de enskilda anmälningarna, men utesluter inte möjligheten att aktörer som ligger ovanför tröskelvärdet kan vilja göra anmälan för att undvika senare tvister.

3.15.1. ESK har således fortfarande farhågor om att ansökningar om enskild anmälan över marknadsandelströskeln kommer att skickas in till kommissionen utan att det finns garantier för ett beslut inom rimlig tid eller ens något annat resultat än ett brev där mottagandet erkänns. Som vi noterar i vårt yttrande efterlyser vi en procedur med vissa inbyggda tidsgränser, till exempel ett invändningsförfarande. En annan tänkbar modell kan vara de tidsgränser som är inbyggda i fusionskontrollförordningen(15). ESK ser fram emot en sådan ändring, som en del av kommissionens mer generella reform av förfarandena.

3.15.2. Kommissionen bör också förbereda förfarandena för förhandsanmälningar från parter som tvistar om rätten till undantag. Sådana fall har tidigare handlagts av domstol eftersom det saknats möjlighet till retroaktivt undantag.

3.16. Med avseende på den centrala följdåtgärden där man överlåter till nationella myndigheter att tillämpa gemenskapens konkurrensregler konstaterar kommittén att den nya politiken ger nationella instanser befogenhet att dra in möjligheten att tillåta gruppundantag innanför nationsgränserna och att tillämpa artikel 85.1 ovanför marknadsandelsgränsen. ESK understryker att denna nya uppläggning är ett avsevärt avsteg från rådande regler, som ger kommissionen hela ansvaret för att artikel 85.3 tillämpas fullt ut.

3.16.1. Generellt stöder kommittén kommissionens strävan att decentralisera tillämpningen av konkurrenspolitiken, men vi vill också uppmärksamma riskerna med ett sådant tillvägagångssätt när det gäller enhetligheten och konsekvensen i EU:s konkurrenspolitik. Det kan vara negativt för företagen att befogenheter förs över till nationella myndigheter om skillnaderna i förvaltnings- och rättspraxis mellan medlemsstaterna äventyrar den enhetliga rättstillämpningen på inre marknaden och gör förvaltningsförfarandena mindre effektiva. Kommissionen bör formulera klara procedurregler för att förhindra att rättsskipningen splittras upp av skilda tillämpningar av närings- eller konkurrenspolitiken i de olika medlemsstaterna. Dessutom måste kommissionen ges befogenhet att inleda förfaranden gentemot nationella myndigheter när det gäller respekten för rättsliga och tekniska specifikationer. Det måste också vidtas anstalter för utredningar över nationsgränserna, eftersom de nationella konkurrensmyndigheterna - till skillnad från kommissionen - inte har några maktbefogenheter i detta avseende. Principen om "one-stop shop" i Europa bör alltid ha högsta prioritet, även när tillämpningen är decentraliserad, men det bidrar till att lätta kommissionens arbetsbelastning att successivt delegera mindre omfattande avtal mellan i första hand aktörer i en enda medlemsstat till denna stats konkurrensmyndigheter. Kommissionen kan då koncentrera sina ansträngningar på de avtal som har betydelse över hela gemenskapen.

3.17. ESK ställer sig också positiv till att kommissionen är beredd att ta hänsyn till de ekonomiska förutsättningarna för vertikala distributionsavtal. Vi ifrågasätter därför om alla grundläggande begränsningar, bland annat avseende låg tröskel för marknadsandelar, måste föras upp på svarta listan. Sådana avtal har svaga ekonomiska effekter om man antar att de inte ingår i ett bredare avtalsnätverk och det inte föreligger någon risk att någon utestängs från den berörda marknaden. Kommittén anser att EG-domstolens resonemang i domen Delimitis mot Henninger Brau (1991)(16) tyder på att domstolen inte tar så hårt på absoluta begränsningar när det gäller mindre omfattande avtal med svaga ekonomiska effekter under artikel 85.1, och vi menar att kommissionen bör ompröva sin ståndpunkt under artikel 85.3.

3.18. Som ett steg i rätt riktning välkomnar kommittén att kommissionen är beredd att godta icke grundläggande begränsningar under en tröskel på 20 %, om tvåtröskelsystemet för maximal marknadsandel införs. Detta visar att kommissionen tillämpar ett ekonomiskt synsätt på gruppundantaget i nedre änden av marknadsandelsspektrat.

3.19. Kommittén förespråkar att en maximal marknadsandel med en enda tröskel, om modellen antas, skall tas upp som en princip av kommissionen, vid behov i "riktlinjerna".

3.20. ESK föreslår också att kommissionen - i konsekvens med sin nya, mer ekonomiskt inriktade syn på vertikala avtal - tar nästa steg och omprövar sitt utnyttjande av en svart lista för alla grundläggande begränsningar när det gäller samtliga mindre vertikala avtal, även de som ligger under tröskelvärdet 10 % för notifiering av avtal av mindre omfattning.

3.21. Vi ser positivt på att kommissionen är beredd att utnyttja den undantagsmekanism som föreslås i meddelandet. Det måste ske en noggrann avvägning mellan de säkerhetsspärrar som finns inbyggda i gruppundantaget och reservmöjligheterna i ett tillbakadragande.

3.22. Kommittén upprepar sitt stöd för principen om att avskilja förbjudna inskränkningar, som framfördes i det tidigare yttrandet om vertikala begränsningar(17).

4. Avslutande kommentarer

4.1. Kommittén noterar att riktlinjerna, som är ett avgörande inslag i den nya politiken, borde ha remitterats av kommissionen i samband med den nya enhetliga förordningen, före alla ändringar av förordningarna (EEG) 19/65 och 17/62.

4.2. Med undantag för de synpunkter som framförts under ovanstående allmänna och särskilda kommentarer, speciellt med avseende på utnyttjandet av marknadsandelskriteriet, stöder ESK införandet av den nya förordningen, med en enda tröskel på 30 %.

4.3. Detta skulle göra det lättare att tillämpa förordningen på bred basis, så att kommissionen kan koncentrera sig på de fall där en dominerande marknadsposition kan leda till att konkurrensreglerna inte följs.

4.4. När det gäller klausulerna i svarta listan är det oroväckande att den som återges i avdelning V.3 i meddelandet, som det redan nämnts i punkt 3.11, innebär en avsevärd förändring av den gängse tolkningen av geografisk exklusivitet.

4.5. Såsom kommittén framfört i punkt 3.12 är det nödvändigt att kommissionen när det gäller definitionen av avtalens giltighetstid tar hänsyn till den tidsperiod som behövs för att investeringar som gjorts skall ge avkastning.

4.6. Mot bakgrund av dessa kommentarer stöder kommittén kommissionens initiativ och uppmanar den att ta hänsyn till de ståndpunkter som kommer till uttryck i föreliggande yttrande när det gäller definitionen av riktlinjerna och förordningen om gruppundantag, som skall remitteras till ESK.

4.7. Kommittén kommer då att få tillfälle att bevaka hur kommissionen avser att reglera vertikala avtal inom en klart definierad rättslig ram; denna måste präglas av redig uppläggning, överskådlighet, rättslig klarhet och stöd för småföretagen om de väntade fördelarna skall kunna vidarebefordras till fullo till konsumenterna.

Bryssel den 24 februari 1999.

Ekonomiska och sociala kommitténs

ordförande

Beatrice RANGONI MACHIAVELLI

(1) EGT C 365, 26.11.1998, s. 3.

(2) EGT C 296, 29.9.1997.

(3) EGT 36, 6.3.1965.

(4) EGT 13, 21.2.1962, ändrad genom förordning nr 59; EGT 52, 10.7.1962, genom förordning nr 118/63/EEG; EGT 162, 7.11.1963 samt genom förordning (EEG) nr 2822/71; EGT L 285, 29.12.1971.

(5) EGT L 173, 30.6.1983, s. 1, senast ändrad genom förordning (EG) nr 1582/97 (EGT L 214, 6.8.1997, s. 27).

(6) EGT L 173, 30.6.1983, s. 5, senast ändrad genom förordning (EG) nr 1582/97 (EGT L 214, 6.8.1997, s. 27).

(7) EGT L 359, 28.12.1988, s. 46.

(8) EGT C 296, 29.9.1997.

(9) Se grönbok om vertikala begränsningar, s. ii, sammanfattning.

(10) Enligt domstolens och kommissionens rättspraxis är artikel 85.1 inte alls tillämplig om agenten inte ingår i uppdragsgivarens affärsverksamhet.

(11) EGT C 102, 24.4.1995.

(12) EGT C 312, 14.10.1997, s. 15.

(13) EGT C 365, 26.11.1998 s. 3.

(14) Utlåtande 13.7.1966, EG-domstolens rapporter 1966 s. 0429 [ej på svenska].

(15) EGT L 257, 1990, s. 13.

(16) EGD 935 (1991).

(17) EGT C 296, 29.9.1997.