Yttrande från Regionkommittén om "Kommissionens meddelande till rådet, Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén Stärka Lissabonstrategins sociala dimension - Rationalisera den öppna samordningen inom socialt skydd"

(2004/C 73/03)

REGIONKOMMITTÉN HAR AVGETT DETTA YTTRANDE med beaktande av

kommissionens meddelande till rådet, Europaparlamentet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén: Stärka Lissabonstrategins sociala dimension - Rationalisera den öppna samordningen inom socialt skydd (KOM(2003) 261 slutlig),

kommissionens beslut av den 22 maj 2003 att rådfråga Regionkommittén i detta ärende i enlighet med EG-fördragets artikel 265 första stycket,

Regionkommitténs ordförandes beslut av den 19 juni 2003 att ge utskottet för ekonomisk politik och socialpolitik i uppdrag att utarbeta yttrandet i ärendet,

meddelande från kommissionen till rådet, Europaparlamentet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén: Översyn efter halva tiden av den socialpolitiska agendan (KOM(2003) 312 slutlig),

Europeiska rådet i Lissabon den 23 och 24 mars 2000: Ordförandeskapets slutsatser,

det utkast till yttrande (CdR 224/2003 rév.) som antogs av utskottet för ekonomisk politik och socialpolitik den 22 september 2003 (föredragande: Lena Celion, kommunalråd, Gotlands kommun, SE-PPE).

Yttrandet antogs vid Regionkommitténs 52:a plenarsession den 19 och 20 november 2003 (sammanträdet den 19 november).

1. Regionkommitténs ståndpunkt

Regionkommittén

1.1. instämmer i kommissionens övergripande synpunkter om behovet av en effektivare samordning av medlemsstaternas politik inom området socialt skydd. Eftersom en betydande del av detta område också innefattar insatser på lokal och regional nivå välkomnar kommittén särskilt att en sådan samordning enligt kommissionen kan förväntas göra processen mindre betungande för de lokala och regionala aktörerna. Kommitténs uppfattning är att en förenklad process även bör kunna leda till minskade kostnader för aktörerna.

1.2. instämmer vidare i att den öppna samordningsmetoden kan vara ett verksamt instrument för att förverkliga den önskvärda samordningen. Det är kommitténs uppfattning att metoden måste vidareutvecklas och - inte minst - förenklas och att man genom erfarenhetsutbyte kan bidra till idéer om hur framför allt samspelet mellan medlemsstaternas nationella och lokala/regionala nivå inom ramen för den öppna samordningsmetoden kan utvecklas. I detta samspel finns alltid risken att den lokala/regionala nivån inte tillmäts betydelse i processen vilket kan påverka slutresultatet negativt och dessutom bidra till ett minskat intresse för frågorna. Det bör därför exempelvis alltid framgå av de nationella handlingsplanerna hur den lokala och regionala nivån har involverats i arbetet med den aktuella planen. Det är viktigt att synliggöra de politiska strategierna och aktiviteterna på kommunal och regional nivå i årsrapporten om socialt skydd. Kommissionen bör garantera en omfattande informationsspridning och diskussion kring den gemensamma rapporten om pensionsstrategierna.

1.3. anser i likhet med vad som tidigare framförts bland annat inom ramen för den socialpolitiska agendan att det kan finnas starka skäl att skapa "en politisk triangel" av de tre politikområdena ekonomisk politik, sysselsättningspolitik och trygghetspolitik. Denna grundläggande syn på samspelet mellan de tre områdena gör det också lättare att se även trygghetspolitiken som en produktionsfaktor av betydelse. Detta synsätt innebär en fördjupad syn på trygghetspolitikens roll som en dynamisk faktor i samhällsekonomin och Regionkommittén hade gärna sett att dessa resonemang utvecklats ytterligare i det aktuella meddelandet.

1.4. delar uppfattningen att en synkronisering av den föreslagna samordningen av socialt skydd med den samordningsprocess som nu skall ske mellan EU:s ekonomiska politik och sysselsättningspolitik både kan leda till en effektivisering och en förenkling. Kommittén vill dock framhålla att de tre delarna av processen inte kan jämställas om man utgår från de rättsliga grunderna i fördraget och därmed inte heller vad gäller styrning och ansvar. När det gäller frågor rörande det sociala trygghetssystemet är det utomordentligt angeläget att detta system får utvecklas utifrån lokala och regionala förutsättningar och att de grundläggande principerna rörande subsidiaritet och behovet av mångfald alltid hålls levande. En medvetenhet om de tre politikområdenas ömsesidiga beroende kan få stor och positiv betydelse för utvecklingen på samtliga samhälleliga nivåer men får inte leda till en otydlighet rörande de skilda förutsättningar som råder för styrningen av respektive område. Inom området socialt skydd är det, vilket också poängteras i kommissionens meddelande, medlemsstaterna som har det fulla ansvaret för att genomföra sin hälso- och socialpolitik och för att finansiera och organisera sina egna system. Enligt EG-fördraget har gemenskapen inget direkt inflytande inom hälso- och socialpolitiken utom när det gäller information och jämförelse av metoder. Den öppna samordningen inom dessa politikområden får inte leda till att medlemsstaternas sociala standard utsätts för ett anpassningstryck i negativ riktning.

1.5. kräver, att kommissionsförslaget om att skärpa den öppna samordningsmetoden leder till förenklad förvaltning för medlemsstaterna. Regionkommittén kräver tydliga åtgärder som syftar till att minska de administrativa insatserna, vilket är helt nödvändigt med tanke på medlemsstaternas förpliktelser att varje år uppdatera sina program.

1.6. ser positivt på att jämställdhet enligt meddelandet kommer att ingå som ett övergripande tema. Det är också angeläget att jämställdhetsområdet lyfts fram gemensamt för samtliga de tre områdena inom den "politiska triangeln" det vill säga även vad gäller den ekonomiska politiken och sysselsättningspolitiken.

1.7. delar kommissionens syn på vilka de utmaningar är som medlemsländerna står inför. Bland dessa utmaningar kan särskilt nämnas utmaningen att bidra till tillväxt och skapandet av nya arbetstillfällen. En gemensam utmaning är också de demografiska förändringarna som bl.a. innebär en allt äldre befolkning. Regionkommittén vill dock i denna del understryka att de demografiska förändringarna till en del kan ses som resultatet av en framgångsrik välfärdspolitik som gett människorna utrymme för ett aktivare och längre liv, vilket också, rätt hanterat, borde kunna innebära nya resurstillskott i samhället.

1.8. ställer sig frågande inför kommissionens diskussion kring hälso- och sjukvård och långtidsvård. För det första är det oklart vad som i detta sammanhang innefattas i begreppen. En användbar definition är viktig inte minst med tanke på att medlemsländerna sinsemellan har olika organisations- och finansieringsformer vad gäller hälso- och sjukvårdsområdet samt att definitionerna av vad som ingår i området också skiljer sig åt mellan länderna. Ett förtydligande är angeläget inte minst med anledning av fördragets artikel 152 där man fastslår att EU på folkhälsoområdet fullt ut skall respektera medlemsstaternas ansvar för att organisera och ge hälso- och sjukvård.

1.9. är också frågande inför användandet av begreppet långtidsvård vilket inte kan anses täcka de insatser som sker inom omsorgen om äldre, där numera i många länder omsorgen även sker som ett socialt stöd och inte enbart som sjukvård. En benämning som också skulle inbegripa det viktiga handikappområdet skulle kunna vara "vård, omsorg och service till äldre och funktionshindrade".

1.10. instämmer i att man, för att leva upp till grundtankarna kring en rationalisering av processen för socialt skydd, måste utveckla gemensamma indikatorer. Det är, enligt kommittén, av största vikt att dessa indikatorer inte blir alltför omfattande och i möjligaste mån utgår från redan tillgängliga uppgifter. Ett alltför stort antal indikatorer innebär ett oacceptabelt merarbete på lokal och regional nivå. Inom ett område som socialt skydd är det vidare angeläget att indikatorerna inte bara är kvantitativa utan att man även använder sig av kvalitativa indikatorer. Enbart kvantitativa indikatorer gör att man riskerar att missa viktig information.

1.11. vill även understryka att kvaliteten på den statistik som ligger till grund för indikatorerna bör vara tillräckligt god för att man skall kunna beskriva och jämföra nivåerna mellan olika medlemsstater samt att ett genomsnittsvärde på nationell nivå kan dölja stora regionala skillnader och att det därför kan vara relevant att även använda sig av statistik från den regionala nivån. Förutsättningen för detta är dock att sådan statistik huvudsakligen redan är tillgänglig, detta för att undvika ett betydande merarbete.

1.12. ställer sig bakom kommissionens analys när det gäller behovet av att anpassa tidsramarna för den nya rationaliserade processen för socialt skydd till processen rörande sysselsättning och ekonomisk politik. Denna samordning förutsätts ske från och med 2006 vilket ställer stora krav på snabbhet och också på det stöd som Europanivån kan erbjuda i utvecklingsarbetet, bland annat genom att presentera erforderligt bakgrundsmaterial.

1.13. instämmer i att det är angeläget att även de nya medlemsstaterna förs in i den föreslagna samordningsprocessen. EU:s utvidgning kommer att göra de sociala frågorna ännu mer angelägna inom unionen. Kommittén anser dock att tidsramarna för de nya medlemsstaterna kan förefalla snävt tilltagna. Ett stöd i att utveckla erfarenhetsutbytet mellan nuvarande och framtida medlemsstater kan dock bidra till att snabba upp processen.

2. Regionkommitténs rekommendationer

Regionkommittén

2.1. rekommenderar att den fortsatta utvecklingen av den öppna samordningsmetoden också skall innebära en förenkling som gör att lokal och regional nivå upplever att deltagande i processen är motiverat med hänsyn till effektivitet och resurshushållning.

2.2. anser att en kontinuerlig utvärdering av den öppna samordningsmetoden bör ske. I utvärderingen bör också speciell uppmärksamhet ägnas de lokala och regionala erfarenheterna av hur metoden använts, särskilt när det gäller genomförandet av de nationella handlingsplanerna. I många av medlemsstaterna rör den öppna samordningsmetoden kommunala och regionala kärnfrågor vilket också innebär ett omfattande lokalt och regionalt ansvar för finansieringen. Därför bör subsidiaritetsprincipen vara vägledande för hur metoden tillämpas. Nya metoder för att sprida s. k. "goda exempel" bör prövas utifrån grundtanken att just erfarenhetsutbyte är en bärande idé inom ramen för den öppna samordningsmetoden.

2.3. kräver, att differentieringen av samordningsgraden inom de olika politikområdena bibehålls vid en rationalisering. Därför bör skillnaderna mellan riktlinjer och (ramar) mål finnas kvar. Även inom socialpolitiken måste samordningsgraden differentieras med hänsyn till subsidiaritetsprincipen.

2.4. vill understryka vikten av att det meddelande angående hälso- och sjukvård vilket aviseras i det aktuella meddelandet beaktar det faktum att medlemsländerna har olika organisations- och finansieringssystem samt att hälso- och sjukvården utgör en betydande del av medlemsländernas ekonomi. Även blygsamma steg i riktning mot mer likartade system kan få stora hälso- och sjukvårdspolitiska och nationalekonomiska effekter.

2.5. understryker betydelsen av det arbete som utförs på EU-nivå med syfte att klargöra hur målet "att göra arbete lönsamt" kan uppfyllas och hur det sociala skyddet kan bidra till detta mål, när det exempelvis gäller förmånssystemens incitamentsstrukturer. De generella utmaningar som kommissionen lyfter fram talar för att detta utvecklingsarbete bör intensifieras under de närmaste åren.

2.6. önskar att utvecklingsarbetet rörande indikatorer stärks och får en ökad inriktning på att ta fram så kallade kvalitativa indikatorer. Då de sociala trygghetssystemen ser mycket olika ut i olika länder bör de indikatorer som tas fram utgå från ett patient/brukar-perspektiv vilket i högre grad kan antas bli oberoende av hur exempelvis hälso- och sjukvården är organiserad i respektive land.

2.7. anser att det är mycket angeläget att de nya medlemsstaterna erhåller ett starkt stöd för att kunna samordna sitt arbete inom den föreslagna politiska triangeln med övriga medlemsstater. Detta stöd bör också innebära möjligheter till erfarenhetsutbyte olika länder emellan.

Bryssel den 19 november 2003.

Regionkommitténs

ordförande

Albert Bore