Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Mellanledens inverkan - från produktion till konsumtion - vid prisbildning på livsmedelsområdet"

(98/C 95/10)

Den 20 mars 1997 beslöt Ekonomiska och sociala kommittén enligt artikel 23:3 i arbetsordningen att utarbeta ett yttrande om "Mellanledens inverkan - från produktion till konsumtion - vid prisbildning på livsmedelsområdet".

Sektionen för jordbruk och fiskeri, som gjort förarbetet, antog sitt yttrande den 4 december 1997. Föredragande var Adalbert Kienle.

Ekonomiska och sociala kommittén antog följande yttrande vid sin 351:a plenarsession den 28-29 januari 1998 (sammanträdet den 28 januari 1998) med 75 röster för, 1 emot och 3 nedlagda röster.

1. Inledning

1.1. Enskilda marknadsaktörers andel av en varas slutpris - och därmed problemet med bruttovinstmarginalernas storlek - är en fråga som alltid har varit föremål för livlig diskussion. I fråga om livsmedelsområdet förs denna debatt ofta med särskild lidelse. I sitt yttrande om förslagen till priser på jordbruksprodukter 1997/1998 krävde Ekonomiska och sociala kommittén till exempel uttryckligen att effekterna både på jordbrukarnas inkomster och på konsumentpriserna skulle utredas. Detta yttrande skall hjälpa till att förklara det komplexa skeendet på marknaden, ta bort ogrundade fördomar, påvisa felaktig utveckling - och framförallt främja en konstruktiv dialog mellan producenter, förädlingsindustri, handel och konsumenter.

1.1.1. Tendensen under de senaste åren har varit att jordbrukets producentpriser i EU har pressat ner livsmedelspriserna. Jordbruksproducenternas andel av konsumenternas utgifter för livsmedel har minskat tydligt. Samtidigt har kostnaderna för handel och transporter samt bearbetning och förpackning av livsmedel ökat sin andel. Konsumenterna drar nytta både av den ökade produktiviteten hos producenterna och den övervägande hårda konkurrensen inom handeln. Ett tydligt bevis för det är att ett genomsnittligt hushåll på fyra personer inte lägger ut mer än 20 % av inkomsten på livsmedel i något EU-land. Dessutom har konsumenternas arbetsinsats för matlagning tydligt minskat ("Convenience"). Produkterna innehåller alltså mer tjänster.

1.2. Jordbrukssektorn har traditionellt dominerats av små produktionsenheter. En enskild enhet kan inte alls - eller i mycket liten utsträckning - påverka priserna på de varor som producerats. Priserna bestämmer emellertid intäkterna och därmed jordbrukarens inkomster.

1.2.1. På grund av ämnets komplicerade karaktär är det lämpligt att i yttrandet i första hand gå in på färska jordbruksprodukter, särskilt frukt och grönsaker. En undersökning av bruttovinstmarginalerna på färsk frukt och grönsaker är särskilt intressant, eftersom frukt- och grönsaksmarknaden genomgår genomgripande förändringar och kännetecknas av stora variationer i utbud och priser. Det gäller i mindre utsträckning för bearbetade produkter av frukt och grönsaker (safter, konserver, djupfrysta produkter), som därför inte kommer att behandlas djupare här.

1.2.2. För färskvaror finns det bara begränsade möjligheter att stabilisera priserna genom marknadsregleringar. EUGFJ:s utgifter för organisation av marknaderna för frukt och grönsaker (jfr ESK:s yttrande av den 19 mars 1996) uppgår till 5 % vilket är betydligt mindre än motsvarande andel av den totala jordbruksproduktionen (ca 16 % Intervention som instrument - som bara används för viss frukt och vissa grönsaker - kommer att förlora än mer i betydelse när frukt- och grönsaksmarknaden reformeras.

1.2.3. Färskvaror som frukt och grönsaker är i regel färdiga att konsumeras och behöver inte bearbetas ytterligare. Producenterna och många konsumenter har därför svårt att förstå varför den stora skillnaden mellan producentpriset och konsumentpriset uppstår.

1.3. Jordbruket konkurrerar med andra sektorer i ekonomin om konsumenternas köpkraft. Höga bruttovinstmarginaler försämrar därför sektorns konkurrenskraft. I de fall bruttovinstmarginalen innehåller fasta komponenter får utbuds- och efterfrågesvängningar starkare inverkan på producentpriset än på konsumentpriset, dvs. producenternas prisrisk ökar.

1.4. När det gäller färskvaror som frukt och grönsaker har bruttovinstmarginalens utveckling på kort sikt avgörande betydelse. Om en utbudsbetingad sänkning av producentpriset inte åtföljs av en motsvarande sänkning av konsumentpriset, kommer konsumtionen inte att öka i tillräcklig grad och överskottsproduktion kommer att lämnas oskördad eller förstöras. Detta visar ett graverande exempel under första halvåret 1997: Äppelbestånden inom EU kunde inte skördas tillräckligt snabbt, eftersom den drastiska prissänkningen hos producenterna inte alls, eller inte i tillräcklig utsträckning, kunde föras vidare till konsumenterna genom handeln.

1.4.1. Om ett utbudsbetingat underskott och kraftiga producentprisökningar mildras av konsumentprissänkningar genom att bruttovinstmarginalen minskas, blir det svårare att nå en ny marknadsjämvikt. Varan kommer att ta slut och vissa konsumenter kommer att få lämna butiken tomhänta. Om priset sätts ur spel som mekanism för att nå marknadsjämvikt vid bristsituationer, kommer andra fördelningsmekanismer (t.ex. personliga kontakter, marknadsmakt osv.) att göra sig gällande.

1.5. Handeln påverkar starkt inte bara prisbildningen, utan även utbudets sammansättning. Den starka koncentrationen inom den europeiska detaljhandeln på livsmedelsområdet och vad gäller inköpsfunktionen inom företagen ökar risken att mellanleden fungerar som ett filter. Den som inte är en erkänd leverantör till de ledande livsmedelskedjorna får i många av EU:s medlemsstater hålla till godo med en liten nisch av marknaden. Att få leverera till de stora inom livsmedelsdetaljhandeln blir därför en överlevnadsfråga för många producenter.

2. Handelns funktioner

2.1. Handeln spelar en väsentlig roll för att samhällsekonomins varuförsörjning skall bli optimal. Vanligtvis brukar man skilja mellan följande funktioner:

- den geografiska funktionen (t.ex. att hitta handelspartners, att transportera varor),

- den tidsmässiga funktionen (t.ex. att skapa en marknad när produktionen och konsumtionen sker vid olika tidpunkter),

- kvantitetsfunktionen (t.ex. att samla in och dela upp varor),

- kvalitetsfunktionen (t.ex. att sortera, blanda, sätta samman sortiment),

- marknadsföringsfunktion resp. kulturell funktion (t.ex. reklam för produkten).

2.1.1. Den geografiska funktionen innefattar ofta varutransporten. Inom frukt- och grönsaksområdet har många specialiserade grossister i odlingsområdena koncentrerat sig på att överbrygga det geografiska avståndet och sköta transporter (distribution). Fria och ostörda varutransporter är därför en viktig förutsättning för frukt- och grönsaksmarknaden inom gemenskapen. För att skapa tidsmässig jämvikt mellan utbud och efterfrågan håller handeln lager. När det gäller frukt och grönsaker är lagringstiden oftast kort, i extremfall (sparris, bär) endast några dagar. Allt efter de krav nästa led i distributionskedjan ställer måste partier av olika produkter delas upp eller sättas samman. Att sätta samman lämpliga sortiment är en viktig funktion för grossistledet. På konsumentnivå fyller livsmedelsdetaljisterna denna funktion.

2.1.2. Vid en omgruppering av varor kan det även vara fråga om att kombinera mindre partier. Denna kvantitetsfunktion innefattar i regel även en kvalitetsfunktion. I den europeiska detaljhandeln för livsmedel efterfrågas i allt högre grad stora partier med jämn kvalitet. Eftersom enskilda producenter normalt inte kan erbjuda tillräckligt stora mängder, måste produktionen från flera producenter med jämförbar kvalitet sättas samman, oftast på grundval av mätbara kvalitetskriterier. Även förpackningen har kvantitativa och kvalitativa aspekter.

2.1.3. Man talar ofta om handelns kommunikationsfunktion, dvs. förmedlingen av information om marknaden till producent- respektive efterfrågesidan. Om marknadens signaler fastnar i handelns "filter", blir det svårare att balansera utbud och efterfrågan och resursallokeringen blir felaktig, dvs. samhällsekonomiska förluster uppkommer.

2.2. Handelns funktioner behöver inte nödvändigtvis utföras av grossister och detaljister. Många av de uppgifter som räknats upp sköts även av producentsammanslutningar och delvis av enskilda producenter. På lång sikt kommer tjänsterna att utföras av den marknadsaktör som kan erbjuda dem till det lägsta priset. Av staten fastställda regleringar (t.ex. skattelagstiftning, marknadsorganisation inom ramen för EU) inverkar i hög grad på dessa kostnader.

3. Hur avsättningsmöjligheterna för frukt och grönsaker utvecklats

3.1. Detaljhandelsnivån

3.1.1. Den dominerande trenden när det gäller detaljhandelsledet för livsmedel inom EU är den ökande koncentrationen. Antalet livsmedelsaffärer inom EU-12 minskade till exempel med mer än en fjärdedel till 490 000 mellan 1970 och 1990. I EU-15 fanns 1995 540 000 affärer. Fram till år 2005 förväntas denna siffra minska till 400 000. Den totala omsättningen har däremot stigit kontinuerligt. I vissa regioner inom gemenskapen blir denna nedläggningsprocess direkt hotande. Den brittiska regeringen konstaterar exempelvis med beklagande att vissa landsbygdsdistrikt - men även innerstadsdelar - inte erbjuder geografisk täckning med färska livsmedel för alla befolkningsskikt ("food deserts").

3.1.2. Inom EU går en tydlig skiljelinje mellan nord och syd. I Skandinavien stod de fem största företagen 1995 för mer än 70 % av branschens omsättning, medan motsvarande siffra i Italien och Grekland var en tredjedel eller mindre. I Mellan- och Västeuropa låg andelen på mellan 50 % och 70 %.

3.1.3. Även inom företagen kan en koncentrationsprocess iakttas. Medan företagens inköp av torra livsmedel sedan länge skötts centralt inom ett land, har färsk frukt och grönsaker tills nyligen i huvudsak köpts in från regionala centraler. Numera koncentreras även dessa inköp allt mer till nationella centraler. Från regionala centraler görs nu nästan enbart kompletteringsinköp för att täcka plötsligt uppkomna behov. I och med detta har antalet beslutsfattare minskat betydligt.

3.1.4. Det mesta som sagts om den europeiska livsmedelshandeln som helhet gäller även för färska produkter som frukt och grönsaker. I Tyskland 1994 kunde t.ex. 72 % av hushållens konsumtion av färska grönsaker hänföras till de fem ledande handelsorganisationerna. Enligt uppgifter från marknadsundersökningsinstitutet GfK:s hushållspanel köptes 1996 nästan 80 % av den frukt och de grönsaker som konsumerades i hemmen i snabbköp, stormarknader eller lågprisvaruhus. I Nederländerna var denna andel 63 %, i Frankrike 56 % och i Spanien 35 %. I Norditalien svarade snabbköp, stormarknader och lågprisvaruhus för drygt 55 % av försäljningen, i Syditalien endast för 20 %. De stora livsmedelskedjorna har i samtliga länder ökat sin andel av hushållens konsumtion av frukt och grönsaker. I Frankrike ökade andelen från 41 % till 56 % mellan 1987 och 1995, i Nederländerna från 50 % (1990) till 63 % (1995) och i Spanien från 22 % (1989) till 35 % (1995). Detta framgår ur uppgifter från olika europeiska hushållspaneler.

3.1.5. Traditionella små livsmedelsbutiker, specialaffärer och i vissa länder även torghandeln har i hela Europa fått minskad betydelse som inköpsställen. I Italien och Spanien har specialaffärerna och de mindre livsmedelsaffärerna fortfarande över 30 % av marknaden för färsk frukt och grönsaker. Med en marknadsandel på klart över 10 % är de specialiserade frukt- och grönsakshandlarna fortfarande en betydelsefull inköpskälla för färsk frukt och grönsaker även i Beneluxländerna och Storbritannien. I Tyskland har specialaffärerna i praktiken förlorat all betydelse.

3.1.6. Torghandeln är med 12 till 15 % av inköpen fortfarande en viktig inköpskälla i Tyskland. Denna marknadsandel har man lyckats bevara under det senaste decenniet i Tyskland. I Frankrike minskade torghandelns andel från 24,6 % (1988) till 21,7 % (1995). Vid denna nivå tycks den ha stabiliserat sig. I Sydeuropa uppgår torghandelns andel till cirka 25 %.

3.1.7. Under de senaste åren har ett ökat intresse märkts hos konsumenterna att handla direkt hos producenten (från fält eller gård, ibland också på särskilda bondemarknader). För vissa produkter, som jordgubbar och sparris, kan direktköpen uppnå stor omfattning. Totalt torde andelen av denna inköpskälla ligga på mellan 2 och 7 %, i Österrike ännu högre. Särskilt bland de alltfler konsumenter som efterfrågar biodynamiskt odlad frukt och grönsaker är direkthandelns andel traditionellt mycket hög. Här torde mer än hälften av produktionen säljas direkt till konsumenten.

3.1.8. Det finns många orsaker till den ökande koncentrationen inom livsmedelshandeln, och till snabbköpens och stormarknadernas ökande andel när det gäller färsk frukt och grönsaker. De bättre villkoren nämns ofta som skäl för den ihållande koncentrationstrenden. Ett viktigt skäl till att stormarknaderna blir fler är också att inköpsfrekvensen i fråga om färskvaror minskar kraftigt. Många konsumenter är inte längre beredda - på grund av yrkeslivets krav t.ex. - att köpa färskvaror dagligen vid sidan av de "storinköp" man gör en eller två gånger i veckan.

3.1.9. I marknads- och panelundersökningar framkommer intressanta avvikelser vad gäller de enskilda inköpsställena. Från konsumenternas sida överskattas i allmänhet torghandelns betydelse kraftigt. En hög andel av konsumenterna anger att de allra helst handlar på torget. Övriga inköpsställen är betydligt mindre populära. Men denna uttalade preferens avspeglas uppenbarligen inte i det faktiska valet av inköpsställe. De flesta konsumenter är inte beredda att lägga ned den tid som krävs för att göra inköpen på torget. Det framgår ur undersökningar i Frankrike (Ctifl, 1996) och Tyskland (CMA, 1997).

3.1.10. Den mindre tidsåtgången ses mycket riktigt som den främsta fördelen med snabbköpen och stormarknaderna (inköp samtidigt med andra varugrupper). Därutöver nämns möjligheten att välja själv och de lägre priserna. Det stora urvalet av färsk frukt och grönsaker lyfts särskilt fram som en fördel med stormarknaderna. När det gäller torgmarknaden talas det om högre kvalitet, färskare produkter, stort urval, förtroende och mänskliga kontakter. Konsumenten uppger att han föredrar torghandeln men går trots detta av bekvämlighet allt oftare till snabbköp eller stormarknader.

3.1.11. Vad som nämnts ovan om inköpsställen gäller uteslutande konsumtionen i hemmet. Storhushållens andel av konsumtionen av färsk frukt och grönsaker är mindre än för andra livsmedelstyper, men stiger snabbt.

3.2. Tidigare led i distributionskedjan

3.2.1. Förändringarna i detaljhandeln för livsmedel är en viktig orsak till de anpassningar som ägt rum i tidigare led. Även grossistledet för frukt och grönsaker har varit föremål för en enorm strukturomvandling. Som leverantörer till de stora detaljistkedjorna måste man kunna erbjuda större partier. Många medelstora frukt- och grönsaksgrossister har förlorat sina traditionella kunder - de regionala inköpscentralerna - främst på grund av att inköpen centraliserats inom detaljhandelskedjorna. Dessutom eftersträvar många stora kedjor inom den europeiska detaljhandeln för livsmedel att göra inköpen så direkt som möjligt. Grossisterna skall numera endast stå för logistiska tjänster eller för mycket brådskande varuanskaffning. De mindre grossistföretagen specialiserar sig antingen på leveranser till storhushållen (restauranger, skol- och personalmatsalar) eller betjänar ett krympande segment av specialaffärer och torghandlare.

3.2.2. Grossistmarknaden har under de senaste åren förlorat i betydelse. De stora kedjorna är knappast fasta kunder där numera. I Storbritannien utnyttjar kedjorna till och med grossistmarknaden för att göra sig av med överskott. Därigenom förstärks prissvängningarna på grossistmarknaden. I Tyskland torde knappt 30 % av marknadsvolymen av färsk frukt och grönsaker marknadsföras över grossistmarknaden. I Frankrike och i synnerhet i de sydeuropeiska länderna har grossistmarknaden avsevärt större betydelse. I Spanien hade grossistmarknaden 1996 - enligt uppgifter från Mercasa - en andel på 60 % av landets konsumtion av frukt och grönsaker.

3.2.3. Handelsfunktionernas fördelning på enskilda aktörer ser ut på olika sätt inom EU. I Sydeuropa t.ex. är försäljningsvägarna ofta mycket långa och oöverskådliga, medan de är mycket korta i Storbritannien. I alla länder finns tendensen att förkorta vägarna. Aktörer som inte producerar verkliga tjänster tas bort ur kedjan. Onödiga aktiviteter, som ompackning av varor, undviks genom att producenterna eller deras sammanslutningar från början erbjuder varan i önskad förpackning.

3.2.4. Även producentföretagens och producentsammanslutningarnas struktur har förändrats. Företagsstorleken och producentsammanslutningarnas genomsnittliga omsättning har vuxit. Denna koncentrationsprocess kan emellertid inte jämföras med den inom detaljhandelsledet för livsmedel. I Nederländerna finns i viss mån ett undantag i sammanslutningen av producentorganisationer till VTN (Verenigde Tuinbowveilingen Nederland, 1996). Producentorganisationernas viktigaste uppgift är att sätta samman utbudet i tillräckligt stora partier. Den organiserade livsmedelshandeln vill ofta ha partier som möjliggör landsomfattande försäljningskampanjer. Den storleksordningen uppnår dock inte de flesta producentorganisationer.

3.2.5. Det finns också producentorganisationer som inte har direkt kontakt med den organiserade livsmedelshandeln. Leveranserna sköts då av specialiserade grossister som eventuellt levererar till samma kunder. Därmed uppnås knappast det egentliga målet med att slå samman utbudet.

3.2.6. Att förstärka producentorganisationerna har alltid varit ett viktigt mål för den gemensamma organisationen av marknaden för frukt och grönsaker. Genom att ställa medel till företagens förfogande stöder jordbruksfonden också erkända producentorganisationer i deras strävan att leverera direkt till livsmedelsdetaljhandeln. Den andel av produktionen som marknadsförs via producentsammanslutningar har dock hittills ökat bara i vissa länder. I Storbritannien, Nederländerna, Danmark och Belgien har andelen till och med sjunkit. I Tyskland torde den ha hållit sig på samma nivå. Endast i Danmark, Nederländerna och Belgien överstiger producentsammanslutningarnas andel av frukt- och grönsaksförsäljningen 50 %. Särskilt när det gäller grönsaker är producentsammanslutningarnas andel av den utbjudna volymen liten, i regel under 20 % enligt kommissionens rapport "Jordbruksläget i Europeiska unionen 1995".

3.2.7. Det finansiella stöd till producentorganisationerna som planeras i den nya organisationen av marknaden kritiseras delvis av handeln. Man fruktar att producentorganisationer genom detta stöd kan bli i stånd att erbjuda tjänster billigare än handelsföretagen gör.

4. Handelns inflytande över frukt- och grönsaksutbudet

4.1. Sortimentet

4.1.1. Alla distributionskedjans aktörer, dvs. producenten, handeln och konsumenten, påverkar sammansättningen av det befintliga utbudet. Handelns inflytande iakttas i detta sammanhang oftast mer kritiskt än de andra aktörernas. Konsumenterna anklagar handeln för att gynna vissa produkter som inte motsvarar konsumenternas önskemål. Ett "klassiskt" exempel är nederländska tomater på den tyska marknaden under 80-talet. Grossistledets preferenser vad gällde tomaternas härkomst avvek här tydligt från konsumenternas. Detta exempel visade emellertid också tydligt att konsumenternas preferenser på lång sikt inte kan nonchaleras, om de verkligen är starka.

4.1.2. Risken att konsumenternas önskemål under en längre tid negligeras ökar tydligt om antalet alternativa inköpsställen är begränsat. Så är fallet i länder där koncentration inom detaljhandeln för livsmedel är hög, där företagen i huvudsak sköter inköpen centralt och där specialaffärer, torghandel och små oberoende livsmedelsaffärer inte har någon större andel av marknaden.

4.1.3. Det finns många exempel på vilket inflytande detaljhandeln för livsmedel har haft på hur konsumtionen av olika frukt- och grönsakssorter har utvecklats. Lågprisvaruhusen för endast en mycket begränsad mängd färskvaror. Den ökade konsumtionen i Tyskland av bananer efter 1983 och av rädisor mot slutet av 80-talet förklaras till exempel av att lågprisvaruhusen tog upp varorna i sitt sortiment. I Storbritannien förklarar English Mushroom Board den ökade konsumtionen av färsk svamp med de stora livsmedelsdetaljisternas ("major multiples") pris- och marknadsföringsstrategi. Å andra sidan stagnerar konsumtionen av produkter som är svåra att hantera i snabbköpen (t.ex. körsbär och andra bär).

4.1.4. Livsmedelsdetaljisternas allt mer nationellt inriktade inköp medför dessutom risken att det regionala sortimentet slås ut. Om den mängd som produceras inom ett visst område inte är tillräcklig för ett nationellt program, hämtas varan från andra, mer avlägset belägna produktionsområden.

4.1.5. För att överhuvudtaget antas som leverantör till livsmedelsdetaljhandeln måste man ibland betala höga belopp. Dessutom tas det ofta ut avgifter med olika beteckningar (t.ex. "ersättning för återlämnade varor", "bidrag till reklamkostnader", "juniorrabatt"). Detta är mer utpräglat i Tyskland än i andra medlemsstater, men förekommer också i Frankrike. I Storbritannien måste man däremot ofta uppfylla rigorösa kvalitativa och hygieniska krav, som är olika hos olika företag i den organiserade livsmedelshandeln, för att få leverera.

4.1.6. Eftersom det är ett klart uttalat mål hos de stora företagen i livsmedelshandeln att ha ett fåtal leverantörer, är producenterna tvungna att samarbeta med godkända leverantörer. Det kan vara producentorganisationer, grossister och även stora producenter. Det sista är vanligt i Storbritannien.

4.1.7. Angående kvalitetsaspekten: Många frukt- och grönsakssorter måste skördas när de är mogna för att smaken skall vara tillfredsställande. De flesta konsumenter inser inte denna kvalitetsegenskap. Å andra sidan måste mogna produkter behandlas varsamt och snabbt komma ut på marknaden. Detta innebär högre logistiska kostnader för producenten och för handeln. Att bjuda ut sådana produkter är intressant endast om det är möjligt att få ut ett högre pris för dem. Dilemmat är uppenbart: Konsumenten är beredd att betala mer endast om hon garanteras en högre kvalitet och säljaren är beredd att leverera den önskade kvaliteten endast om det premieras. Detta dilemma har de italienska persikoodlarna påpekat. Detsamma gäller för konsumentens önskemål att varan skall ha producerats på ett miljövänligt sätt.

4.1.8. För andra livsmedel har dessa förutsättningar lett till att varumärken har skapats. Även för färsk frukt och grönsaker blir varumärken mer betydelsefulla. Särskilt i Storbritannien säljs färsk frukt och grönsaker ofta under varumärken med detaljerade riktlinjer för produktionen. I Tyskland har nästan alla stora företag inom detaljhandeln för livsmedel infört egna varumärken under de senaste två åren. Producenterna åser denna utveckling med blandade känslor, eftersom den konkurrerar med producenternas och producentsammanslutningarnas egna försök att profilera sig. Här kan staten hjälpa till genom att införa kvalitetsgarantier med certifikat.

4.1.9. Brittiska snabbköpskedjor verkar emellertid ha tänkt om på sistone och kräver inte längre att varorna skall vara anonyma. Tvärtom väntar man sig nu att produktimagen skall förbättras när producentföretaget anges. "Få producenter skulle ange sitt namn på förpackningen av en dålig produkt" säger t.ex. en företrädare för en kedja som säljer lök från namngivna producentföretag. Marknadsundersökningar i andra länder pekar i samma riktning. Under 1996 uppgav 59 % av de tillfrågade att de skulle ha köpt mer färsk frukt och grönsaker om de hade känt till producentens namn. 1989 gällde detta endast för 46 % av de tillfrågade.

4.2. Prissättningen

4.2.1. I denna studie kan ingen omfattande undersökning av bruttovinstmarginalerna för färsk frukt och grönsaker i de olika medlemsstaterna inom EU göras. Följande uppgifter baserar sig särskilt på undersökningar i Frankrike, Tyskland och Storbritannien. Kommentarerna hänför sig till den totala bruttovinstmarginalen (skillnaden mellan producent- och konsumentpriset), eftersom en uppdelning mellan grossist- och detaljistpriset oftast inte är möjlig. Man kan emellertid utgå ifrån att detaljisternas marginal är den klart dominerande beståndsdelen. I Tyskland t.ex. är grossisternas marginal bara 20 % av den totala bruttovinstmarginalen. I Frankrike är den 20-35 % på grönsaker. Bruttovinstmarginalen beräknas procentuellt och i absoluta tal.

4.2.2. På grund av att uppgifternas källor och kvalitet skiljer sig åt är det mycket svårt att göra jämförelser mellan de olika EU-medlemsstaterna. Men man kan konstatera att det finns systematiska skillnader. Man kan utgå ifrån att länder med en högre andel inköp i lågprisvaruhus (t.ex. Tyskland) tenderar att ha mindre bruttovinstmarginaler.

4.2.3. Generellt gäller att ju mer hantering produkten kräver och ju högre kvalitetskraven är, desto högre är marginalen (jämför t.ex. "the major multiples" i Storbritannien som ofta framställs som förebilder i sammanhanget).

4.2.4. För produkter med högt varuvärde (bl.a. sparris och jordgubbar) är det normalt med förhållandevis små påläggsmarginaler på mellan 50 och 70 %. Bruttovinstmarginalen i absoluta tal är emellertid högre än för produkter med lågt varuvärde. Dessa produkter är emellertid oftast färskvaror som snabbt förfars och kan säljas under en jämförelsevis kort tid, egenskaper som medför höga distributionskostnader.

4.2.5. För produkter med lågt varuvärde (bl.a. äpplen och kål) görs pålägg på över 100 %. För särskilt billiga produkter (morötter, lök osv.) kan det till och med vara betydligt högre än 200 %. I absoluta tal är bruttovinstmarginalen emellertid lägre än för produkter med högre varuvärde. Oftast rör det sig i denna grupp om förhållandevis lagringsbara produkter som kan erbjudas för försäljning under lång tid.

4.2.6. Dessa samband medför att producentens andel av konsumentpriset är hög när det gäller produkter med högt varuvärde (t.ex. 60 % i Tyskland för sparris) och låg för produkter med lågt varuvärde (t.ex. knappt 20 % i Tyskland för vitkål).

4.2.7. Olika stora bruttovinstmarginaler på samma produkter i olika medlemsstater uppkommer även bl.a. när produkternas popularitet skiljer sig starkt. Bruttovinstmarginalen på endivsallad är exempelvis lägre i Frankrike än i Tyskland, eftersom mer än tio gånger så mycket endivsallad säljs i Frankrike.

4.2.8. Långsiktigt betraktat har producentandelen av konsumentpriset minskat kraftigt. Medan producentandelen för vitkål i början av 50-talet fortfarande var över 50 %, var den under 70-talet endast 33 %. I dag har denna andel minskat ännu mer, till 18 %.

4.2.9. Bruttovinstmarginalens utveckling på kort sikt är särskilt betydelsefull när det gäller färskvaror med kraftiga prissvängningar.

4.2.10. För vissa produkter med mycket stora prissvängningar (t.ex. blomkål och sparris) finns det en nära koppling mellan producent- och konsumentpriserna. För andra produkter, t.ex. salladshuvuden, kan detta nära samband inte iakttas.

4.2.11. Ogynnsamma väderleksförhållanden och naturkatastrofer kan leda till så kraftiga prisstegringar att den absoluta bruttovinstmarginalen till och med måste minskas. Det gällde t.ex. purjolök efter frostperioden i Nordeuropa julen 1996.

4.2.12. Omvänt kan man iaktta kraftiga ökningar av bruttovinstmarginalen hos vissa lagerbestånd. Lagerbeståndet av äpplen var i januari 1997 oväntat högt. Därför försökte man öka försäljningen genom prissänkningar på producentsidan. Detta ledde emellertid bara till ett priskrig, inte till ökad efterfrågan. Trots att de lokala producentpriserna sedan mitten av januari kraftigt hade minskat, förblev detaljhandelns priser oförändrade.

4.2.13. För produkter vars priser i detaljhandeln är förhållandevis stela, t.ex. äpplen, hindras alltså kortsiktigt alla konsumentreaktioner på förändrade utbudsförhållanden, pristrycket på de tidigare leden ökar och ökad kvantitet ger större vinster i detaljhandeln. Denna prisstelhet inom detaljhandeln för livsmedel och det tryck som därigenom uppkommer har tilltagit under de senaste åren och kan väntas bli ännu starkare.

4.2.14. Det förefaller som om de ofta förekommande prissvängningarna på auktioner för frukt och grönsaker allt oftare upplevs som besvärliga av detaljhandelns inköpare. Stora företag inom detaljhandeln tenderar därför att sluta avtal på längre sikt om priserna. I vissa fall kräver de genomsnittspriser per säsong, anpassade till produktionskostnaderna, varvid en "normal" marginal skall ges (cost price plus).

4.3. Kraven på livsmedelsdetaljisterna vid prissättningen

4.3.1. De ledande företagen inom detaljhandeln för livsmedel kräver av sina underleverantörer allt högre prisstabilitet och prissäkerhet. I detta sammanhang ifrågasätts auktionssystem allt mer och veckopriser och mer långfristiga prisavtal, eller till och med genomsnittspriser för säsongen, blir mer och mer betydelsefulla.

4.3.2. Prissvängningarna för försäljningsformen "auktion" skiljer sig beroende på om produkten kan lagras eller om det är en färskvara som snabbt förfars. När det gäller färskvaror som snabbt förfars uppkommer prissvängningarna främst på grund av att tillgången varierar. I fråga om lagringsbara produkter spelar spekulativa element en större roll.

4.3.3. Allmänt sett kräver auktionssystemen större flexibilitet av livsmedelsdetaljhandeln. För produkter med mycket olika tillgång är fasta prisavtal över längre perioder problematiska.

4.3.4. Fasta prisavtal med snabbköpskedjor minskar marknadens överskådlighet, eftersom varje enskild kund erhåller olika priser och villkor allt efter sin marknadsmakt.

4.3.5. Man kan utgå ifrån att handeln normalt är bättre informerad om marknadssituationen än producenterna, resp. deras sammanslutningar. För att kunna genomföra framgångsrika försäljningsförhandlingar är det viktigt att producenterna har informationer om marknaden (t.ex. förväntad skörd, lagrade förråd, trender i efterfrågan osv.). Marknadsinformationssystem för producenterna är för närvarande organiserade och finansierade på mycket olika sätt i EU. I Frankrike samlas och sprids sådan information av en avdelning på jordbruksdepartementet. I Tyskland måste producenterna själva finansiera systemet. I vissa länder finns det överhuvudtaget inga institutioner som rapporterar om marknaden.

5. Framtidsutsikter och slutsatser

5.1. Liksom kommissionen i grönboken om handel utgår kommittén realistiskt ifrån att en oåterkallelig koncentration pågår i den europeiska livsmedelshandeln. Man kan till och med räkna med att koncentrationen inom den europeiska detaljhandeln för livsmedel kommer att öka ytterligare och att prisavtal vid försäljning kommer att få ökad betydelse. I alla europeiska länder kommer snabbköp, stormarknader och lågprisvaruhus att få en större andel av försäljningen av färsk frukt och grönsaker. Denna utveckling kommer emellertid att äga rum i olika takt i medlemsstaterna.

5.2. Kommittén anser att det krävs politiska ramvillkor, som begränsar koncentrationsprocessen inom livsmedelsdetaljhandeln till en förnuftig nivå. Producenternas ställning gentemot detaljhandelns stora handelskedjor måste förstärkas - även i form av självhjälp. Endast på så sätt kan man undvika uppenbara misslyckanden från marknadens sida och en för samhället oönskad utveckling samt missbruk (t.ex. extremt långa betalningstider, listningsavgifter, samt också i framtiden garantera konsumenterna ett brett sortiment av frukt och grönsaker i om möjligt alla slag av försäljningsställen.

5.3. Kommittén har farhågor om att den organiserade livsmedelshandeln inte anpassar priset på ömtåliga produkter som frukt och grönsaker - eller inte tillräckligt snabbt - till förändrade utbuds- och efterfrågeförhållanden. På så sätt kan osäljbara överskott uppstå, eller också drabbas producenterna av stora intäktsbortfall.

5.4. Kommittén vill uttryckligen peka på risken att sortimentet av frukt och grönsaker kan minska - till nackdel för de inhemska producenterna och för konsumenterna - i och med att de ledande handelsorganisationerna alltmer koncentrerar inköpen, och framförallt att de regionala sortimenten försvinner från livsmedelsdetaljhandelns hyllor. Detta skulle leda till en standardisering av produkterna med hänsyn till utseende och hållbarhet, på bekostnad av de organoleptiska egenskaperna. Man kan visserligen räkna med att specialaffärer och torghandel vid sidan om det internationella utbudet också i större utsträckning kommer att erbjuda regionala sortiment, som dock inte uteslutande bör begränsas till dessa försäljningsvägar. Det får inte vara så att produkter undanhålls konsumenterna eftersom mängden inte räcker till för ett landsomfattande program eller för att "listavgifter" hindrar det.

5.5. Kommittén anser att det är riktigt att EU:s marknadsordning för frukt och grönsaker sen länge kräver en tydlig nationell ursprungsbeteckning och förespråkar därför att denna bestämmelse fullt ut skall bibehållas. Denna borde också ge uppgift om tidpunkten för skörden. Men det finns skäl att betvivla att kontroller och sanktioner överallt leder till att föreskrifterna efterlevs. Det kan också hänga ihop med att denna eftertraktade beteckning inte krävs för många andra livsmedel. Visserligen skall kommissionens initiativ för skyddade ursprungsbeteckningar och skyddade geografiska uppgifter välkomnas. Men det är slående hur långsamt dessa program kommer igång och genomförs och hur okända sådana ursprungsbeteckningar och uppgifter är. I vissa medlemsländer är de gemensamma skyddssystemen hittills rena misslyckanden.

5.6. Kommittén oroar sig för att överblicken över marknaden just vad gäller färskvaror som frukt och grönsaker kommer att bli mindre, vilket särskilt skulle försvaga producenternas ställning. Kommissionens engagemang på detta område inskränker sig hittills till att samla in information som krävs för regleringen av marknaden. Därför bör det undersökas om man inte även bör stödja tillhandahållandet av marknadsinformation till marknadens aktörer, t.ex. inom den allt viktigare marknaden för biodynamiskt odlade produkter. I detta sammanhang bör man se till att kostnaderna fördelas jämnt.

5.7. Kommittén konstaterar att reformen av marknadsorganisationen för frukt och grönsaker innebar att steg togs för att stärka producenternas och producentorganisationernas ställning. Med hänsyn till koncentrationen av efterfrågan är en sammankoppling av utbudet genom producentorganisationerna nödvändigare än någonsin. Genom företagsfonderna och de operativa programmen skall producentorganisationernas konkurrenskraft, och därmed också produkterna, förbättras.

5.8. Kommittén påpekar att bruttovinstmarginalen i framtiden kommer att vara mycket starkt beroende av produkternas kvalitet och av de kvalitetsprogram som producenterna och/eller handlarna genomför. Vid sidan av kvalitetskriterier för frukt och grönsaker kommer livsmedelsmärkningen och Novel food-förordningen () att ha särskild betydelse. Dessutom bör man särskilt inom handelsorganisationerna arbeta med allmänna program för kvalitetssäkring. Endast så kan det säkerställas att den högre kvaliteten når konsumenten och premieras därefter.

5.9. Slutligen propagerar kommittén för att konsumenterna i högre grad skall uppmärksammas på sina egna - stora - möjligheter att påverka utbud och prissättning. Preferenser som bara framförs i kravlösa enkäter påverkar inte marknaden, eller har till och med kontraproduktiva effekter. Det är genom sitt konkreta inköpsmönster och valet av inköpsställen som konsumenterna kan påverka effektivt. Konsumenterna borde då också informeras om produkternas produktionssätt, kvalitet och hälsoeffekter. Unga konsumenter är en särskilt viktig målgrupp. Även förbättrad grund- och vidareutbildning av butikspersonal, och förbättrad information om t.ex. regionala sortiment och livsmedelskvalitet, ligger i producenternas och konsumenternas verkliga intresse.

Bryssel den 28 januari 1998.

Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Tom JENKINS

() Förordning (EG) nr 258/97 av den 27 januari 1997.