SV Europeiska unionens officiella tidning C 31/36

Yttrande från Regionkommittén om ”Grönbok om en gemensam syn på ekonomisk migration i EU”

(2006/C 31/09)

REGIONKOMMITTÉN HAR AVGETT DETTA YTTRANDE

med beaktande av

kommissionens grönbok om en gemensam syn på ekonomisk migration i EU (KOM(2004) 811 slutlig),

kommissionens beslut att i enlighet med EG-fördragets artikel 265 första stycket rådfråga kommittén i detta ärende,

ordförandens beslut av den 22 februari att ge utskottet för ekonomisk politik och socialpolitik i uppdrag att utarbeta yttrandet i ärendet,

slutsatserna från Europeiska råden i Tammerfors 1999, Nice och Lissabon 2000 och Sevilla 2002,

Regionkommitténs yttrande om ändrat förslag till rådets direktiv om rätt till familjeåterförening (CdR 243/2002 fin (1)),

Regionkommitténs yttrande av den 16 maj 2002 om meddelande från kommissionen om en gemensam politik om olaglig invandring (KOM(2001) 672 slutlig) och om en öppen samordningsmetod för gemenskapens invandringspolitik (KOM(2001) 387 slutlig) av den 16 maj 2002 (CdR 93/2002 fin (2)),

Regionkommitténs yttranden om en invandringspolitik för gemenskapen (CdR 90/2001 fin (3)) och om förslag till rådets direktiv om miniminormer för mottagande av asylsökande i medlemsstaterna (CdR 214/2001 fin (4)),

Regionkommitténs yttrande om förslag till rådets direktiv om varaktigt bosatta tredjelandsmedborgares rättsliga ställning (CdR 213/2001 fin (5)),

Regionkommitténs yttranden om förslag till rådets direktiv om villkor för tredjelandsmedborgares inresa och vistelse i syfte att bedriva verksamhet som anställd eller egenföretagare (CdR 386/2001 fin) och om villkoren för tredjelandsmedborgares inresa och vistelse för studier, yrkesutbildning eller volontärarbete (KOM(2002) 548 slutlig) (CdR 2/2003 fin (6)),

meddelande från kommissionen till rådet och Europaparlamentet – Att integrera invandringsfrågor i Europeiska Unionens förbindelser med tredje länder (KOM(2002) 703 slutlig),

Regionkommitténs yttrande om rapport från kommissionen till rådet, Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén beställd av Europeiska rådet i Stockholm: Öka andelen arbetstagare och främja ett aktivt åldrande (KOM(2002) 9 slutlig) (CdR 94/2002 fin (7)),

Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande om invandring, integration och det organiserade civila samhällets roll (CES 365/2002 fin (8)),

artikel 13 i EG-fördraget och de två direktiven från rådet: 2000/78/EG om inrättande av en allmän ram för likabehandling och 2000/43/EG om likabehandling av personer oavsett deras ras eller etniska ursprung,

Europarådets rapport från juli 2000 ”Diversity and cohesion: new challenges for the integration of immigrants and minorities” (”Mångfald och sammanhållning: nya utmaningar för integrationen av invandrare och minoriteter”),

kommissionens arbetsdokument om utvärdering av en djupgående konsekvensanalys rörande meddelandet om invandring, integration och sysselsättning (KOM(2003) 336 slutlig), SEK(2003) 694,

Regionkommitténs yttrande om kommissionens meddelande till rådet, Europaparlamentet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén om invandring, integration och sysselsättning (CdR 223/2003 fin (9)),

meddelande från kommissionen till rådet och Europaparlamentet – Ett område med frihet, säkerhet och rättvisa: Resultat av Tammerforsprogrammet och framtida inriktning (KOM(2004) 401 slutlig),

FN:s konvention om skydd för migrerande arbetstagare och deras familjer,

det utkast till yttrande (CdR 82/2005 rév. 1) som antogs av utskottet för ekonomisk politik och socialpolitik den 3 maj 2005 (föredragande: Alvaro Ancisi, kommunfullmäktigeledamot i Ravenna (IT–PPE),

och av följande skäl:

1) En omfattande ekonomisk invandring löser inte i sig de demografiska problemen med en åldrande befolkning till följd av sjunkande födelsetal och fyller egentligen inte heller arbetsmarknadens behov. I stället för en omfattande arbetsinvandring bör den inhemska arbetskraftspotentialen utnyttjas, och man bör möjliggöra invandring för högkvalificerade arbetstagare inom vissa klart angivna branscher. Mer omfattande migrationsströmmar kan komma att bli alltmer nödvändiga för att tillfredsställa den europeiska arbetsmarknadens behov och slå vakt om de europeiska företagens ekonomiska konkurrenskraft.

2) En av nyckelpunkterna i Haagprogrammet, den nya EU-agendan för fortsatt utveckling av immigrations- och asylpolitiken, som antogs 2004, är den legala invandringen och kampen mot svartarbete. Även om det fortfarande är de enskilda medlemsländerna som har befogenheterna i fråga om invandringsnivåerna uppmanas kommissionen att senast före slutet av 2005 upprätta en åtgärdsplan för legal invandring.

3) Syftet med grönboken är att lansera ett samråd före lagstiftningen som involverar EU-institutionerna, medlemsstaterna och det civila samhället. Samrådet skall gälla de lämpligaste formerna för gemenskapsbestämmelser för ekonomiska invandrares inresa och mervärdet av antagandet av en gemenskapsstrategi.

4) Genom det nya konstitutionella fördraget utsträcks EU:s befogenheter ytterligare (artikel III-267). Där fastställs att unionen skall besluta om en gemensam invandringspolitik i syfte att säkerställa en effektiv förvaltning av migrationsströmmarna, en rättvis behandling av medborgare från tredje land som är lagligen bosatta i medlemsstaterna samt förstärkt bekämpning av olaglig invandring och människohandel, och att det i europeiska lagar eller ramlagar skall föreskrivas villkor för inresa och bosättning samt normer för medlemsstaternas utfärdande av visering och uppehållstillstånd.

5) Enligt det nya konstitutionella fördraget får också ”åtgärder för att stimulera och stödja medlemsstaternas verksamhet för att främja integrationen av medborgare i tredje land som är lagligen bosatta på deras territorium (…) föreskrivas i europeiska lagar eller ramlagar”. Detta får dock inte innebära en harmonisering av medlemsstaternas bestämmelser. ReK betonar att frågan om tillgång till arbetsmarknaden för medborgare från tredje land faller inom ramen för medlemsstaternas befogenheter.

Yttrandet antogs enhälligt vid Regionkommitténs 60:e plenarsession den 6–7 juli 2005 (sammanträdet den 7 juli).

1. Regionkommitténs ståndpunkt

avseende några av de viktigaste frågor som diskuteras i grönboken:

Den grad av harmonisering som en framtida gemenskapslagstiftning bör eftersträva

1.1 Regionkommittén noterar att syftet med att utforma en migrationspolitik inte bara är att sätta in ekonomiska åtgärder på kort och medellång sikt inriktade på Europas minskande befolkningstal, utan även att skapa ett område med frihet, säkerhet och rättvisa för samtliga medborgare, något som är en prioriterad fråga för Regionkommittén.

1.2 Kommittén vill framhålla att det finns en tydlig koppling mellan invandrarnas svårigheter att utnyttja lagliga migrationskanaler för ekonomisk invandring, den bristande samordningen mellan medlemsstaternas politik på detta område och det höga antalet illegala invandrare.

1.3 Kommittén framhåller att samverkan mellan politiken för ekonomi, arbetsmarknad och sociala frågor är utmärkande för den europeiska sociala modellen, som bygger på kvalitet i arbetet, moderniserade ekonomiska strukturer och en stark social sammanhållning.

1.4 Kommittén påpekar emellertid att medan somliga europeiska regioner noterar en befolkningsminskning och brist på arbetskraft ökar befolkningen i andra regioner, vilket innebär problem när det gäller tillgång till lokala tjänster och bostäder.

1.5 Regionkommittén anser att det inom en framtida gemenskapslagstiftning bör upprättas en övergripande rättslig ram som omfattar alla invandrare i EU, som skulle kunna inledas med en sektorsinriktad strategi som inriktar sig på särskilda grupper av invandrad arbetskraft (säsongsarbetare, arbetstagare med särskilda kvalifikationer, arbetstagare som flyttar inom ett företag, tjänsteleverantörer etc.). Vi stöder därför det minimialternativ som Europeiska kommissionen förslog i sin grönbok om en gemensam rättslig ram med miniminormer för mottagande av tredjelandsmedborgare som vill bedriva verksamhet som anställda eller egenföretagare. Regionkommittén beklagar att direktivet om villkor för tredjelandsmedborgares inresa och vistelse i syfte att bedriva verksamhet som anställd eller egenföretagare, som ReK välkomnade i sitt yttrande av den 13 mars 2002 (386/2001) (10), ännu inte har godkänts av rådet.

1.6 Kommittén anser också att flera medlemsstater skall kunna enas om att anta gemensamma påskyndade förfaranden när det råder brist på särskilda kvalifikationer. De medlemsstater som inleder sådana förfaranden skall ha skyldighet att i förväg informera och samordna dessa med övriga medlemsstater i EU.

Förfaranden för inresa för invandrad arbetskraft, uppehållstillstånd och arbetstillstånd

1.7 Kommittén framhåller vikten av en viserings- och tillståndspolitik för arbets- och uppehållstillstånd som underlättar inresa för invandrad arbetskraft. Vi förslår därför att medlemsstaterna inför ett enda kombinerat nationellt ansökningsförfarande, som omfattar både uppehålls- och arbetstillstånd i en enda administrativ akt, för att förenkla och harmonisera de olika bestämmelser som för närvarande gäller i medlemsstaterna.

1.8 Regionkommittén framhåller sin ståndpunkt vad gäller principen om att främja rörligheten för varaktigt bosatta invandrare som redan ingår i gemenskapens arbetsmarknad (CdR 337/2004 rév. 1).

1.9 Rådets direktiv 2003/109/EG kommer redan från och med 2006 att erkänna rätten till rörlighet för varaktigt bosatta invandrare. EU:s medlemsstater tillämpar fri rörlighet för arbetstagare sedan 2004 och kommittén anser mot denna bakgrund att det är viktigt att också överväga möjligheten att anta gemensamma miniminormer som underlättar rörligheten inom EU för arbetstagare som inte är varaktigt bosatta i en medlemsstat. Detta kan exempelvis ske genom att bevilja uppehållstillstånd för att söka arbete, vilket skulle göra det möjligt för den arbetssökande att få kännedom om lediga platser. Man borde dessutom införa en grundutbildning i ursprungsländerna i tredjeland, som kan vara av avgörande betydelse inom vissa sektorer, samt anta gemensamma minimiregler för certifiering av yrkeskvalifikationer som förvärvats före eller efter inresan till det berörda EU-landet.

1.10 ReK anser att en enskild arbetstagares inresa i princip skall vara avhängig av att det föreligger ett specifikt arbete. Men inom särskilda sektorer på arbetsmarknaden, vilka har svårt att nå ut till ursprungsländerna med information om lediga arbeten, skulle gemenskapslagstiftningen för legal mottagning av invandrare kunna medge ett tillfälligt tillstånd för vistelse som ger möjlighet att söka arbete under begränsad tid och som administreras av de enskilda medlemsstaterna. I den framtida lagstiftningen bör möjligheten att byta arbetsplats och sektor undersökas genom att man fastställer en längsta arbetslöshetsperiod för invandrade arbetstagare som gäller fram till dess att tillståndet för att söka arbete löper ut, då de måste återvända till sitt ursprungsland. Ett så strängt krav skulle emellertid innebära att många invandrare skulle fortsätta att ta sin tillflykt till människosmugglare. Därför borde det finnas en viss flexibilitet som å ena sidan ger de invandrade arbetstagarna hopp och leder dem bort från maffian, å andra sidan ger medlemsstaterna möjlighet att öppna dörren för tredjelandsmedborgare för att tillgodose förutsebara behov av arbetskraft. I den framtida lagstiftningen om längsta tillåtna arbetslöshetsperiod för invandrade arbetstagare efter vilken de måste återvända till sitt ursprungsland måste man ta hänsyn till i vilken utsträckning arbetstagaren är integrerad, dvs. om det finns medföljande familjemedlemmar, barn i skolan, hur lång tid personen i fråga vistats i landet och hur många år personen har arbetat före den arbetslösa perioden osv.

1.11 Kommittén påpekar att inreseformer som är mer flexibla än ”individuell bedömning”, t.ex. gröna kortet, som skall täcka varierande och långvariga arbetskraftsbehov, inte kan hanteras av en gemenskapslagstiftning med mindre än att man inför ett informationssystem som gör det möjligt att på EU-nivå få kännedom om och offentliggöra arbetserbjudanden, och först efter att man fastställt gemensamma minimiregler för urval av de arbetstagare som skall beviljas inresa.

1.12 Regionkommittén anser att frågan om en eventuell kombination av arbetstillstånd och uppehållstillstånd inte skall regleras på EU-nivå utan överlåtas på medlemsstaterna i enlighet med subsidiaritetsprincipen.

Rättigheter, beledsagande åtgärder och samarbete med tredjeland

1.13 ReK understryker att de utländska medborgare som är invandrade arbetstagare måste garanteras grundläggande medborgerliga och sociala rättigheter på gemenskapsnivå genom lämplig lagstiftning.

1.14 Kommittén vidhåller sina tidigare argument rörande behovet av att begränsa kunskapsflykten från tredjeländer och att hjälpa dessa länder att begränsa invandringen till hållbara nivåer som gagnar såväl mottagarlandet som ursprungslandet (CdR 223/2003). Strategier som syftar till att minska fattigdomen, förbättra levnads- och arbetsförhållandena, skapa arbetstillfällen och utveckla utbildningsprogram i migranternas ursprungsländer bidrar på sikt till att normalisera migrationsströmmarna.

1.15 Vad gäller samarbetsinsatser anser kommittén att man måste stödja åtgärder för att främja yrkesutbildning, yrkeskvalifikationer och rekrytering i ursprungsländerna, och att det vore värdefullt att tillsammans med grannländer eller intilliggande länder eller länder med betydande migrationsströmmar planera särskilda bilaterala eller multilaterala överenskommelser för att upprätta inresepreferenser.

De lokala och regionala myndigheternas viktiga roll

1.16 ReK vill framhålla den mycket viktiga regionala och lokala dimensionen av den ekonomiska invandringen med tanke på den inverkan som denna har på den lokala arbetsmarknaden och på de tjänster som lokala och regionala myndigheter tillhandahåller (sociala tjänster, utbildning, bostäder, etc.). När EU-medel till integration av invandrare skall delas ut bör man därför ha lokala och regionala myndigheter i åtanke.

1.17 Kommittén framhåller den centrala roll som de lokala myndigheterna har vad gäller att säkerställa social trygghet och sammanhållning, som är grundläggande element i politiken för ekonomisk invandring.

1.18 Regionkommittén vill därför påpeka att när den invandrade arbetskraftens profil och omfattning skall fastställas måste man beakta inte bara de nationella behoven utan också lokala och regionala myndigheters förslag.

1.19 Enligt ReK kan de lokala och regionala myndigheterna spela en viktig roll för invandrarnas sociala integration och kulturella och språkliga utbildning eller när de skall skaffa sig en yrkesutbildning och dokumentera denna. Detta gäller också för deltagande i olika former av samarbete med tredje land där syftet är att utbilda arbetstagare som vill emigrera.

2. Regionkommitténs rekommendationer

2.1 Samtidigt som kommittén beaktar bestämmelserna i det framtida konstitutionella fördraget vill vi understryka den starka länken mellan invandringspolitiken och arbets-marknadspolitiken (art. 137 g) i avdelning VIII i EG-fördraget, och vi är därför av den meningen att det skall vara obligatoriskt att rådfråga kommittén i lagstiftningsfrågor som är en följd av grönboken.

2.2 Kommittén uppmanar alla medlemsstater att ratificera FN:s konvention om skydd för migrerande arbetstagare och deras familjer.

2.3 ReK menar att frågor som rör invandring och arbetsmarknad kan hanteras bättre på EU-nivå, men menar dock att man när villkoren för inresa och vistelse skall fastställas noga måste se till att de å ena sidan inte strider mot medlemsstaternas rätt att bestämma inresevolymerna och å andra sidan att denna rätt inte inverkar negativt på övriga länder. Med alltför restriktiva villkor skulle de medlemsstater som så önskar inte kunna ta emot ett bestämt antal invandrare, vilket skulle kunna få allvarliga konsekvenser för deras egen och deras regioners ekonomiska konkurrenskraft. Med avseende på en framtida lagstiftning rörande inresekriterier förordar kommittén därför en ingående analys av huruvida den är förenlig med de olika nationella, regionala och lokala förhållandena.

2.4 Eftersom de gemensamma reglerna kan medföra ett medvärde om man beaktar de transnationella aspekterna och de effekter som politiken i en medlemsstat kan ha på en annan medlemsstat, föreslår ReK att detta mervärde skall påvisas på förhand med avseende på den framtida EU-lagstiftningen och att man utvärderar aspekter som inte har några transnationella konsekvenser och som därför mer effektivt kan regleras på medlemsstatsnivå.

2.5 Eftersom det i grönboken (samråd före lagstiftningen) inte anges vilket slags lagstiftningsinstrument som skall antas, anser kommittén att det bör vara ett direktiv som å ena sidan innehåller riktlinjer för den nationella politiken och respekterar varje medlemsstats rätt att besluta om specifika aspekter på området och som tar hänsyn till de särskilda regionala och lokala förhållandena. Å andra sidan bör det innehålla riktlinjer om villkor för inresa och vistelse för att undvika att en medlemsstats politik i denna fråga skall kunna inverka negativt på övriga medlemsstaters politik. Direktivet måste säkerställa att medlemsstaterna får tillräcklig flexibilitet för att bland annat ta hänsyn till särskilda regionala och lokala förhållanden.

2.6 Kommittén anser också att ett lagstiftningsinstrument för att fastställa de sociala och medborgerliga rättigheterna borde undersökas.

2.7 Regionkommittén rekommenderar att samrådet före lagstiftningen skall vara omfattande och involvera de regionala och lokala myndigheterna, eftersom kommissionen själv anser dem vara viktiga aktörer inom invandringspolitiken.

2.8 Med tanke på att man i vaga ordalag hänvisar till kravet på att beakta de regionala och lokala aspekterna (s. 8 i grönboken) uppmanas kommissionen att i den framtida lagstiftningen i högre grad erkänna de regionala och lokala myndigheternas roll när det gäller att kartlägga vilka sektorer på arbetsmarknaden som är i behov av invandrad arbetskraft. ReK framhåller åter behovet av ett program för utbyte av goda metoder på invandringsområdet och föreslår att Europeiska unionen stöder att det inrättas regionala kontaktpunkter för företag som är intresserade av invandrad arbetskraft för att kunna bemöta den krympande tillgången på arbetskraft och främja den ekonomiska utvecklingen. Regionkommittén ser det som värdefullt att göra en specifik bedömning av den regionala och lokala dimensionen inom politiken för ekonomisk invandring och de ekonomiska och sociala effekterna av de åtgärder som föreslås på lokal och regional nivå, liksom att man även tilldelar nödvändiga ekonomiska medel till dessa åtgärder. Regionkommittén skulle kunna skapa förutsättningar för en konsekvensbedömning (studier, undersökningar, hearingar, konferenser, enkäter) för att få till stånd bättre bestämmelser och samordning när det gäller invandrings- och integrationspolitiken.

2.9 Med tanke på att kommissionen är angelägen om att de framtida åtgärderna skall minska medlemsstaternas och tredjeländers administrativa bördor men inte direkt nämner frågan om kostnaderna, trots att det är uppenbart att många politiska insatser verkligen medför sådana, anser ReK att det behövs en utvärdering av vilka administrativa och finansiella begränsningar som dessa åtgärder kan komma att medföra för de regionala och lokala myndigheterna. Eftersom program av det här slaget är kostsamma måste effekterna av dem utvärderas. Programmen måste finansieras av medlemsstaterna och EU, utan att det påverkar de lokala myndigheternas rätt att besluta om programmets innehåll och genomförande.

Bryssel den 7 juli 2005 Regionkommitténs ordförande Peter STRAUB

(1) EUT C 73, 26.3.2003, s. 16.

(2) EGT C 278, 14.11.2002, s. 44.

(3) EGT C 19, 22.1.2002, s. 20.

(4) EGT C 107, 3.5.2002, s. 85.

(5) EGT C 19, 22.1.2002, s. 18.

(6) EUT C 244, 10.10.2003, s. 5.

(7) EGT C 287, 22.11.2002, s.1.

(8) EGT C 125, 27.5.2002, s. 112.

(9) EUT C 109, 30.4.2004, s. 46.

(10) EGT C 192, 12.8.2002. s. 20.