Offentliggörande av en ansökan i enlighet med artikel 17.6 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 110/2008 om definition, beskrivning, presentation och märkning av, samt skydd av geografiska beteckningar för, spritdrycker, samt om upphävande av rådets förordning (EEG) nr 1576/89

(2019/C 239/09)

Genom detta offentliggörande tillgodoses den rätt att göra invändningar som fastställs i artikel 27 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2019/787 (1)

HUVUDKRAVEN I KRAVSPECIFIKATIONEN

”NORSK AKEVITT”/”NORSK AQUAVIT”/”NORSK AKVAVIT”/”NORWEGIAN AQUAVIT”

Ärendenummer: PGI-NO-02239 – 25.11.2016

1. Geografisk beteckning som ska registreras

”Norsk Akevitt”/”Norsk Aquavit”/”Norsk Akvavit”/”Norwegian Aquavit”

2. Kategori av spritdryck

Akvavit eller aquavit (kategori 24 i bilaga II till förordning (EG) nr 110/2008).

3. Beskrivning av spritdrycken

Produktens viktigaste fysikaliska egenskaper

”Norsk Akevitt”/”Norsk Aquavit”/”Norsk Akvavit”/”Norwegian Aquavit” skiftar i färg från nästan färglös till mörkt bärnstensfärgad.

Produktens viktigaste kemiska egenskaper

Etanolhalten uppgår till mellan 37,5 och 60 volymprocent.

Smakämnena kommer i huvudsak från etanolbaserade destillat av dillfrön eller kummin, varigenom akvaviten tillsätts de flyktiga ämnena limonen och (S)-karvon. Andra flyktiga ämnen kan tillföras genom tillsats av destillat och/eller macerat av andra örter eller kryddor, t.ex. anisol, anetol, eugenol, S- och R-linalool. Genom lagring på fat tillförs ligninderivat, t.ex. olika guajakolföreningar, eugenol, vanillin, vanillinsyra och liknande ämnen, tanniner och andra polyfenoler samt eklakton (β-metyl-γ-oktalakton).

Produktens viktigaste organoleptiska egenskaper

Akvaviten har en mjuk känsla mot gommen och en tydlig smak av kummin/dill, med inslag av andra örter och kryddor. Andra örter och kryddor som kan ingå är bl.a. anis, sellerifrön, kamomillblommor, korianderfrön, fänkålsfrön, paradiskorn, torkat citronskal, torkat pomeransskal och stjärnanis. Om produkten lagras under lång tid blir smakämnena från fatet mer framträdande och smaken från kryddorna mer nedtonade. Fatet ger produkten smak av bl.a. choklad, kokos, kryddnejlika, kaffe, kola och bränt socker och en rökig och/eller nötaktig karaktär.

Produktens särskilda egenskaper vid jämförelse med spritdrycker i samma kategori

Användningen av potatis som råvara är ett av de kännetecken hos ”Norsk Akevitt”/”Norsk Aquavit”/”Norsk Akvavit”/”Norwegian Aquavit” som skiljer den från annan akvavit, som vanligtvis framställs med spannmål som råvara för jordbruksalkoholen.

Smaken hos ”Norsk Akevitt”/”Norsk Aquavit”/”Norsk Akvavit”/”Norwegian Aquavit” upplevs som sötare, rundare och mer komplex jämfört med andra produkter i samma kategori på grund av de ämnen som frigörs från fatet och de reaktionsprodukter som bildas under lagringen. Akvaviten dricks vanligtvis ren och i rumstemperatur.

4. Det berörda geografiska området

”Norsk Akevitt”/”Norsk Aquavit”/”Norsk Akvavit”/”Norwegian Aquavit” framställs inom Konungariket Norges gränser.

5. Framställningsmetod för spritdrycken

Framställningen av ”Norsk Akevitt”/”Norsk Aquavit”/”Norsk Akvavit”/”Norwegian Aquavit” sker i fem steg: tillverkning av potatissprit, destillering av örter och kryddor, blandning före lagring, lagring på fat samt blandning och buteljering efter lagring.

Framställning av potatissprit

Potatis, som till 95 % utgörs av norsk potatis, kokas och blandas med vatten. Därefter tillsätts naturliga enzymer i form av kornmalt eller exogena, stärkelsenedbrytande enzymer, vilket skapar en sötaktig vätska (mäsk). Stärkelsen i mäsken bryts ner till socker av enzymerna, varefter mäsken kyls ner. Odlad jäst tillsätts mäsken för att sätta igång jäsningen, under vilken sockret i vätskan omvandlas till etanol, andra alkoholer och kongener. Den jästa vätskan destilleras sedan i satser eller kontinuerligt i en kolonnpanna. I destillationskolonnen passerar ett flöde av mäsk genom ett antal plattor. Ånga tillförs i botten av kolonnen och värmer upp mäsken tills den börjar koka. Den ånga som skapas rör sig genom de perforerade plattorna, varigenom alkohol och kongener avlägsnas från vätskefasen. Den alkoholrika ångan kondenseras sedan i toppen av kolonnen. Den färdiga spriten har en lägsta alkoholhalt på 96,0 volymprocent etanol med högst 10 g metanol per hektoliter ren etanol.

Framställning av kryddestillat

Akvaviten måste smaksättas med ett eller flera destillat av kummin (Carum carvi) och/eller dillfrön (Anethum graveolens). Potatisspriten omdestilleras i en enkelpanna tillsammans med macererad kummin (Carum carvi) och/eller macererade dillfrön (Anethum graveolens). Utöver kummin och/eller dillfrön kan även andra örter och kryddor användas. Vatten och etanol tillsätts örterna eller kryddorna, som sedan kan ges tid att macereras före destillering. Förhållandet mellan vatten och etanol och hur lång tid örterna och kryddorna macereras beror på det lokala receptet. Vilka örter och kryddor som ingår och i vilken mängd kan variera beroende på receptet.

Kryddestillaten framställs i kopparhaltiga pannor, vilket avlägsnar alla bitterämnen och gör vätskan färglös. Kontakten mellan de flyktiga ämnena och kopparytorna i pannorna avlägsnar ämnen som ger oönskad främmande smak och lukt, t.ex. svavelhaltiga föreningar. De första litrarna av destillatet (”huvudet”) kasseras, liksom de sista litrarna (”svansen”). Det så kallade ”hjärtat” i destillatet behålls och används för framställningen av akvaviten. Vid framställningen av norsk akvavit ligger gränsen mellan ”hjärtat” och ”svansen” tidigare än vad som normalt är brukligt inom spritdryckskategorin. Det gör att kryddestillaten för norsk akvavit upplevs som fräschare och lättare jämfört med andra produkter inom kategorin.

Blandning före lagring

Kryddestillaten kan lagras direkt i träfaten eller blandas med etanol, vatten, socker eller kryddmacerat efter blandarens gottfinnande.

Fatlagring

Akvaviten, dvs. den kryddade spriten, lagras i Norge på träfat i minst sex månader för fat som rymmer mindre än 1 000 liter eller i minst tolv månader för fat större än 1 000 liter. Skillnaden i lagringstid utifrån fatens storlek beror på fatens geometri, eftersom fatens ytstorlek påverkar de smakämnen som avges och avdunstningen av flyktiga ämnen, vilket i sin tur påverkar akvavitens smak. Större fat har mindre ytstorlek i förhållande till fatets volym jämfört med mindre fat, och lagringtiden förlängs därför för att säkerställa effekten på smaken. Traditionellt har det producerats akvavitsorter som lagrats i alltifrån sex månader till tiotals år.

De fat som används är vanligtvis ekfat som tidigare använts för att lagra jästa alkoholdrycker, t.ex. sherry, madeira och portvin. Även nya fat används för lagring av akvavit.

Fatlagringen är viktig för den organoleptiska uppfattningen av ”Norsk Akevitt”/”Norsk Aquavit”/”Norsk Akvavit”/”Norwegian Aquavit” och för de organoleptiska egenskaper som gör den unik inom kategorin akvavit. Under fatlagringen utsöndras smak- och färgämnen direkt från träet och från produkter från nedbrytningen av makromolekyler från träet. Makromolekylerna utgörs bl.a. av ligninderivat, t.ex. olika guajakolföreningar (som ger en karaktär av rökighet, kryddor och kryddnejlikor), eugenol (som ger en karaktär av kryddnejlikor) och vanillin, vanillinsyra och liknande ämnen (som ger en söt, vaniljliknande karaktär). Träet avger tanniner, polyfenoler och eklakton (β-metyl-γ-oktalakton), vilket ger en sötaktig smak av trä och kokos. Dessa egenskaper saknas hos akvavitsorter som inte lagras på fat.

Utöver detta sker reaktioner mellan träet och den lagrade spriten, mellan ämnena som löses ut från träet och mellan olika beståndsdelar i destillatet, vilket skapar fler smakämnen. Exempel på sådana ämnen är acetaldehyd och ättiksyra. Oxidering av flyktiga ämnen från kryddestillaten mildrar smaken av kryddorna och ger akvaviten en mjuk, icke brännande känsla i munnen. Detta sker oavsett fatens ålder och vad de tidigare använts för.

För det tredje förändras spritens karaktär genom avdunstningen av flyktiga ämnen under lagringen. Efterhand som vatten och etanol avdunstar från faten under lagringen ändras etanolhalten hos produkten i fatet, vilket påverkar lösligheten för smakämnen som laktoner, tanniner och ligninderivat. Förhållandet mellan etanol och vatten i avdunstningen beror på temperaturen och luftfuktigheten i de lokaler där produkten lagras.

Norge är ensamt om att använda fatlagring vid tillverkningen, vilket skiljer ”Norsk Akevitt”/”Norsk Aquavit”/”Norsk Akvavit”/”Norwegian Aquavit” från andra typer av akvavit.

Blandning och buteljering efter lagring

Efter lagringen blandas akvavit från olika fat från samma eller olika tillverkade partier för att skapa en akvavit med en balanserad och komplex smak. Smaken kan anpassas genom tillsats av små mängder kryddestillat. Socker kan tillsättas, men högst med en torrsubstanshalt på 15 g per liter.

Blandaren kan tillsätta sockerkulör för att anpassa färgen på den färdiga produkten. Norsk akvavit får sin färg framför allt från lagringen på träfat, men det finns skillnader mellan olika fat i fråga om hur mycket färgämnen som löses ut i akvaviten. Produktens färg kan därför variera mellan olika fat. Blandaren strävar efter att skapa en färdig produkt med enhetlig kvalitet, och det kan därför vara nödvändigt att använda en mindre mängd sockerkulör för att justera färgen. Sockerkulören tillsätts bara som färgämne, inte för att påverka smaken eller söta produkten.

Akvaviten filtreras före buteljering för att avlägsna eventuella träpartiklar som kan ha samlats i spriten under fatlagringen. Akvaviten kan stabiliseras genom kallfiltrering för att undvika köldgrumling i den buteljerade produkten.

6. Samband med den geografiska miljön eller det geografiska ursprunget

”Norsk Akevitt”/”Norsk Aquavit”/”Norsk Akvavit”/”Norwegian Aquavit” har både ett anseende och en särskild kvalitet som har samband med det avgränsade geografiska området.

Anseende

Det första dokumenterade beviset på att akvavit har producerats i Norge går tillbaka till 1531, då ett paket med sådan akvavit skickades från adelsmannen Eske Bille i Bergen till Norges sista ärkebiskop, Olav Engelbrektsson. År 1776 publicerade Christopher Blix Hammer, som bodde i samhället Melbostad i Hadeland, avhandlingen Chymiskoeconomisk Afhandling om norske Akeviter, Bær-Tinkturer og Bær-Safter. Avhandlingen beskriver framställningen av akvavit baserad på sädesdestillat och olika örter och kryddor. Christopher Blix Hammer beskriver också norsk akvavit i Norsk Kogebok, utgiven 1793.

De första norska akvavitsorterna tillverkades av sädesdestillat, men efter 1830-talet blev potatis den vanligaste råvaran. Den första dokumenterade användningen av potatis som råvara för sprittillverkning i Norge går tillbaka till 1791 och omnämns i ett brev till kungen av Danmark och Norge i Köpenhamn, som kontrollerade sprittillverkningen i Norge vid denna tid. Införandet av potatisen i det norska jordbruket räddade norrmännen från svält tack vare en tre gånger större produktion av stärkelse per kvadratmeter jämfört med spannmålsodling. Potatisen blev ännu populärare när man upptäckte att enzymer från kornmalt kunde användas för att bryta ner stärkelsen till jäsbara sockerarter, vilket gjorde potatis till den råvara som föredrogs vid framställningen av akvavit.

Det faktum att norsk potatis används för framställning av norsk akvavit är allmänt känt bland konsumenter av akvavit i Norge och något de förväntar sig, vilket i hög grad bidrar till produktens anseende.

Den traditionella handeln med kryddor härstammar från medeltiden. Kummin och dillfrön har använts för att underlätta matsmältningen i samband med den hälsosamma, traditionella norska kosten och var därför de kryddor man valde för tillverkningen av kryddad sprit, dvs. akvavit.

Den norska familjen Lysholm var pionjärer inom fatlagring av akvavit, både till lands och till sjöss. Deras historia illustrerar på ett bra sätt ursprunget för norsk akvavit.

Traditionen med lagring av akvavit går tillbaka till 1807. Två år tidigare lät Catharina Lysholm frakta fem ekfat med norsk akvavit till Ostindien på briggen ”Throndhjems Prøve”. Då kaptenen inte lyckades sälja spriten tog han med den tillbaka till Norge. Man antog att akvaviten hade blivit förstörd under den långa resan, men efter att ha provsmakat den konstaterade man att den faktiskt hade mognat och förbättrats i kvalitet.

Familjen Lysholm bevarade noga denna hemlighet, och när de grundade sitt bränneri i Trondheim 1821 lagrade man akvaviten på starkvinsfat. Kombinationen av lagring av akvavit till sjöss och en omfattande export av kabeljo till Sydamerika lade grunden till världens äldsta akvavitvarumärke – ”Linie Aquavit”. Ordet ”linie” i namnet syftar på korsandet av ekvatorn, som maximerade effekten av lagringen.

Lysholms bränneri byggde sina lagerlokaler vid havet i Trondheim, eftersom de upptäckt att lagringen av akvavit gynnades av den högre luftfuktigheten vid havet jämfört med de torrare lagerlokalerna inåt land. Lysholms bränneri var pionjärer inom fatlagring av norsk akvavit, men de var inte ensamma om att framställa akvavit på detta sätt. Lysholms stora framgångar med fatlagrad akvavit gav inspiration till brännerier som grundades efter 1856, och fatlagring blev en viktig del i tillverkningen av norsk akvavit. Enligt recepten från dessa brännerier kunde de mest exklusiva akvavitprodukterna lagras i 20 till 30 år.

År 1916 införde Norge ett förbud mot tillverkning och konsumtion av spritdrycker. När förbudet upphörde 1927 behöll den norska staten kontrollen över spritproducenterna genom ett statligt tillverkningsmonopol som övertog rättigheterna till alla tidigare spritdrycksrecept, all utrustning och alla varumärkesrättigheter. Under de 78 år fram till 2005 som tillverkningsmonopolet varade skedde ingen marknadsanpassad produkt- eller segmentutveckling. Det innebar att spritproducenternas recept från tiden före spritdrycksförbudet förblev i stort sett oförändrade under denna period. Den norska lagstiftning som föreskriver fatlagring vid tillverkning av ”Norsk Akevitt”/”Norsk Aquavit”/”Norsk Akvavit”/”Norwegian Aquavit” infördes för att skydda de traditionella norska tillverkningsmetoderna vid framställning av akvavit och säkerställer att alla produkter som går under benämningen ”Norsk Akevitt”/”Norsk Aquavit”/”Norsk Akvavit”/”Norwegian Aquavit” följer ovannämnda krav.

Efter att tillverkningsmonopolet avskaffades 2005 har flera nya producenter etablerat sig, med tillverkning av en rad olika norska akvavitsorter enligt samma, traditionella tillverkningsmetoder som beskrivits ovan.

Om man betraktar den norska akvaviten i ett internationellt perspektiv så är det den systematiska fatlagringen som särskiljer den från akvavit från andra länder. Lagringen är också det som gett upphov till den norska akvavitens goda anseende internationellt i fråga om kvalitet, både historiskt och under senare år. Norska akvavitsorter har vunnit flera utmärkelser vid internationella tävlingar, t.ex. San Francisco World Spirits Competition, China Wine & Spirits Awards, International Wine & Spirit Competition, International Spirits Challenge, Berlin International Spirits Competition, New York International Spirits Competition, världsutställningen i Bryssel (1897), världsutställningen i Köpenhamn (1888), världsutställningen i Bergen (1898) och den brittiska världsutställningen (1907).

Särskilda kvalitetsegenskaper

”Norsk Akevitt”/”Norsk Aquavit”/”Norsk Akvavit”/”Norwegian Aquavit” är en särskild typ av akvavit med flera olika recept på kryddestillat, blandningsrecept, fatlagringstider och recept för blandning efter lagringen. Varje steg är avgörande för att produkten ska få sin typiska karaktär.

Produktionsprocess

Kryddor som används

Valet av kryddor till kryddestillaten är avgörande för spritdryckens karaktär.

Kryddestillering

Storleken och formen på den enkelpanna som används för produktionen av kryddestillat påverkar de kryddestillat som framställs och därmed karaktären hos den färdiga produkten. Enkelpannans form och storlek varierar från tillverkare till tillverkare, vilket gör varje akvavitsort till en unik produkt. Avgränsningen av ”hjärtat” i kryddestillatet varierar också mellan tillverkare och bidrar till de olika norska akvaviternas unika karaktär.

Fatlagring

Fatlagringen bidrar till den unika smaken, aromen och utseendet hos ”Norsk Akevitt”/”Norsk Aquavit”/”Norsk Akvavit”/”Norwegian Aquavit”. Tack vare de smakämnen som spritdrycken tillsätts genom fatlagringen kan norsk akvavit serveras vid rumstemperatur, till skillnad från andra akvavitsorter, som vanligen serveras kylda.

Mänskliga faktorer

Den erfarenhet och sakkunskap som enskilda personer besitter i fråga om framställningen av ”Norsk Akevitt”/”Norsk Aquavit”/”Norsk Akvavit”/”Norwegian Aquavit” är avgörande för att ge produkten dess välrenommerade och traditionella karaktär.

Destillatör

Destillatören sköter framställningen av de kryddestillat som används. Destillatörens kunskap och erfarenhet är mycket viktig för att få fram rätt kvalitet på ”hjärtat” i kryddestillatet.

Blandare

Blandaren använder luktsinnet, smaksinnet och sina kunskaper för att blanda akvaviten före fatlagringen. Resultatet av lagringen beror på blandarens kännedom om lagringsprocessen och instinkter om hur den påverkar akvaviten. Blandarens kunskaper är mycket viktiga även efter lagringen för att akvavit från olika fat ska kunna blandas så att den färdiga produkten blir enhetlig och håller hög kvalitet.

7. Europeiska unionens eller nationella/regionala bestämmelser

De grundläggande kraven fastställs i förordning (EG) nr 110/2008 som införlivats i EES-avtalet och införts i § 2 i den norska förordningen nr 1148 av den 11 oktober 2006 om spritdrycker och aromatiserade drycker.

Alla produkter som är märkta och distribueras som ”Norsk Akevitt”/”Norsk Aquavit”/”Norsk Akvavit”/”Norwegian Aquavit” skyddas av – och måste därför följa – de särskilda bestämmelserna i kapitel III § 6a i den norska förordningen om spritdrycker och aromatiserade drycker.

I § 6a i den norska förordningen finns bestämmelser om att akvaviten måste produceras i Norge, att 95 % av potatisråvaran måste vara odlad i Norge och att etanolen och akvaviten måste framställas i Norge. Akvaviten måste dessutom lagras i Norge på träfat i minst sex månader för fat som rymmer mindre än 1 000 liter eller i minst tolv månader för fat större än 1 000 liter.

8. Sökande

Norge Landbruks- og matdepartementet Postboks 8007 Dep 0030 Oslo Norge

9. Tillägg till den geografiska beteckningen

—

10. Särskilda märkningsregler

—

(1) EUT L 130, 17.5.2019, s. 1.