Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om:

- "Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om ändring av rådets förordning (EEG) nr 1612/68 för fri rörlighet inom gemenskapen för arbetstagare" och

- "Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av rådets direktiv 68/360/EEG om avskaffande av restriktioner för rörlighet och bosättning inom gemenskapen för medlemsstaternas arbetstagare och deras familjer" och

- "Förslag till Europaparlamentets och rådets beslut om inrättande av en rådgivande kommitté för fri rörlighet och social trygghet för arbetstagare inom gemenskapen och om ändring av rådets förordningar (EEG) nr 1612/68 och (EEG) nr 1408/71"

(1999/C 169/10)

Den 12 november 1998 beslutade rådet i enlighet med artikel 49 i EG-fördraget att rådfråga Ekonomiska och sociala kommittén om ovannämnda förslagen.

Sektionen för sysselsättning, sociala frågor och medborgarna som ansvarat för det förberedande arbetet i ärendet antog sitt yttrande den 8 april 1999. Föredragande var Gianni Vinay.

Vid sin 363:e plenarsession den 28-29 april 1999 (sammanträdet den 28 april) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 89 röster för, inga emot och 4 nedlagda röster.

1. Inledning

1.1. Kommissionens förslag som är föremål för detta yttrande är baserat på en grundläggande tanke: att ett av syftena med rätten till fri rörlighet för arbetstagare inom unionen, stadgat i artikel 48 i fördraget och i kraft sedan 1968, är att möjliggöra för alla europeiska medborgare att bege sig till vilken medlemsstat som helst för att arbeta eller söka arbete. Dessutom garanteras fullständig likabehandling och fullständigt integration av arbetstagaren och dennes familj i värdmedlemsstaten.

1.2. Ett fullt åtnjutande av dessa rättigheter inom EU hindras dock för närvarande av alltför gamla rättsregler, ett faktum som avslöjats av många domar från EG-domstolen. Bristerna har påpekats av högnivågruppen - under Simone Veils ordförandeskap - som inrättades av kommissionen 1996, just för att påvisa eventuella brister och eftersläpningar när det gäller rätten till fri rörlighet.

1.3. I gruppens rapport framhölls vikten av att man i den nödvändiga anpassningen av lagstiftningen inte bara återspeglar utvecklingen i rättspraxis utan också den politiska och sociologiska utvecklingen i Europeiska unionen sedan 1968.

1.4. Europaparlamentet, som flera gånger uttalat sig för en förbättring av det rättsliga ramverket för den fria rörligheten, yttrade sig på sin tid positivt om de förslag som kommissionen lade fram 1989 angående förordning (EEG) nr 1612/68 samt direktiv 68/369/EEG(1) och har fortsatt att verka för en förstärkning av den rättsliga ramen och en effektiv tillämpning av den från medlemsstaternas sida.

1.5. Ett fullt genomförande av rätten till fri rörlighet får en allt större relevans i ljuset av riktlinjerna för sysselsättningen som antogs efter Europeiska rådet i Luxemburg i november 1997, i vilka understryks hur viktigt det är - med tanke på det kritiska sysselsättningsläget i hela unionen - att öka arbetstagarnas - och särskilt de arbetslösas - förmåga att ta sig in på arbetsmarknaden. Det är således av avgörande betydelse att inga hinder kvastår vad gäller att få tillgång till alla möjligheter till utbildning och yrkeskunskap, även genom rörlighet, inom ramen för en europeisk sysselsättningsstrategi.

1.6. Kommissionen antog 1997, i överensstämmelse med Europaparlamentets riktlinjer och med högnivågruppens anvisningar, en handlingsplan i vilken den meddelade att den skulle lägga fram lagförslag för att förbättra möjligheterna att utöva rätten till fri rörlighet. Kommittén har avgett ett positivt yttrande(2) om riktlinjerna i handlingsplanen, med vissa specifika rekommendationer, i maj 1998.

1.7. Kommissionens förslag överensstämmer till stora delar med strategin i handlingsplanen och ändrar och uppdaterar förordning nr 1612/68 och direktiv 68/360 samt genomför dessutom en institutionell rationalisering genom en sammanslagning av de två rådgivande kommittéerna för fri rörlighet och för social trygghet.

1.8. Förslagen strävar mer i detalj efter att klargöra och förenkla reglerna för bosättning, genom att också förenkla rutinerna för utfärdande av uppehållstillstånd för arbetstagare inom EU, inklusive dem som beger sig till en annan medlemsstat för att söka arbete eller vidareutbilda sig.

1.9. Med förslagen vill man också anpassa de befintliga rättsreglerna om likabehandling av unionens medborgare till den rättspraxis som fastställts av domstolen i flera domar.

1.10. Man inför också regler som syftar till att värna om och främja den yrkesmässiga rörligheten som gör det möjlig för en arbetstagare att kunna dra nytta av yrkesrelaterade erfarenheter som förvärvats i en medlemsstat, i vilken annan medlemsstat som helst där han/hon är anställd.

1.11. Särskilda bestämmelser syftar till att förhindra att arbetstagarna missgynnas vid arbete i en annan medlemsstat än där de är bosatta.

1.12. Genom de föreslagna bestämmelserna stärker man också rättigheterna för arbetstagarens familjemedlemmar, genom att värna om deras integration och rätt till likabehandling vad gäller alla ekonomiska, skatterättsliga, sociala och kulturella förmåner och i synnerhet deras rätt att utöva självständig yrkesmässig verksamhet. Rättigheterna för make/maka kvarstår även i händelse av skilsmässa.

1.13. Åldersvillkoret och försörjningsvillkoret avskaffas vid avgörandet av familjemedlemmars rätt att bo med arbetstagaren.

1.14. En klausul föreslås som förbjuder varje form av diskriminering på grund av ras, religion, kön, ålder, funktionshinder eller sexuell läggning vid utövandet av rätten till fri rörlighet.

1.15. Efter en särskild begäran från arbetsmarknadens parter slås de befintliga rådgivande trepartskommittéerna för fri rörlighet och social trygghet samman till en enda struktur, för att rationalisera och förbättra arbetsgången.

2. Allmänna kommentarer

2.1. Kommittén är positiv till och stöder i sin helhet kommissions förslag om ändring av rådets förordning (EEG) 1612/68, direktiv 68/360/EEG och rådets förordning (EEG) 1408/71.

2.2. Kommittén har redan tagit del av EG-domstolens omfattande rättspraxis samt högnivågruppens rapport. Kommittén är också fullt medveten om det politiska värdet med att man i Amsterdamfördraget avsett att stärka rätten till fri rörlighet. Som nämnts ovan har kommittén yttrat sig positivt om handlingsplanen för arbetstagarnas fria rörlighet, samtidigt som man rekommenderade att man skulle fästa större vikt vid de olika punkterna i högnivågruppens rapport.

2.3. De aktuella förslagen har som specifik målsättning att eliminera de återstående hindren för fri rörlighet för arbetstagare och deras familjer, i synnerhet vad gäller deras juridiska och materiella ställning i alla övriga medlemsländer än ursprungslandet.

2.3.1. Kommittén stöder kommissionens åsikt att förslaget att göra en översyn av bestämmelserna rörande arbetstagare och deras familjer ligger i linje med målsättningen att fullt ut förverkliga unionmedborgarnas rätt att flytta och bosätta sig var som helst inom Europeiska unionen. Kommittén har redan tidigare framhållit detta krav och uppmanar därför kommissionen att komplettera de aktuella förslagen med åtföljningsåtgärder i enlighet med artikel 8 i fördraget (artikel 18 enligt den nya numreringen i Amsterdamfördraget), för att fastställa en enda juridisk status för europeiskt medborgarskap och för att förverkliga den fria rörligheten.

2.4. Kommittén stöder målsättningarna med en översyn, som går ut på att underlätta fri rörlighet för arbetssökande personer, praktikanter och arbetstagare som i en medlemsstat har flera på varandra följande korttidsanställningar. Översynen syftar vidare till att utvidga och förbättra rätten till bosättning för familjemedlemmarna, även om de inte utgör en försörjningsbörda och andra personer som eventuellt utgör en försörjningsbörda eller som i ursprungslandet ingår i samma hushåll. Vidare vill man stärka regeln om likabehandling och principen om likvärdiga situationer för yrkesmässiga syften, såväl inom offentliga som privata sektorn, ägna utrymme åt frågan om gränsarbetarna samt förenkla administrativa förfaranden som hindrar den fria rörligheten.

2.5. Kommittén upprepar vad den redan sagt i ett tidigare yttrande att en inre marknad inte helt kan genomföras utan fri rörlighet för arbete. Detta blir än mer ofrånkomligt också mot bakgrund av kravet att förbättra sysselsättningsmöjligheterna,enligt riktlinjerna för sysselsättningen som antogs efter Europeiska rådet i Luxemburg. Större utrymme för möjligheter till utbildning - inte längre begränsade av byråkratiska nationella hinder - är ett verktyg såväl för att skapa större balans mellan tillgång och efterfrågan på arbete som att möjliggöra en ständig kvalitetshöjande utbildning av arbetskraften inom EU, något som är oumbärligt in en tid av ständig teknisk utveckling.

2.6. Trots att förslagen, som behandlas i detta yttrandet, avgjort innebär ett stort steg framåt, undanröjer de inte alla praktiska hinder för en gränsöverskridande rörlighet. Vissa skatterättsliga frågor och en mängd frågor som rör social trygghet, i synnerhet kompletterande pensionsrättigheter, måste lösas på ett effektivt sätt en gång för alla. Kommittén är övertygad om att det behövs en rättslig ram för att samordna dessa frågor på unionsnivå och upprepar därför sin tidigare uppmaning att en enskild europeisk kommissionär skall utses som ansvarig för samordningen av allt som rör den fria rörligheten.

2.7. Kommittén vill - i likhet med i sitt föregående yttrande - göra kommissionen uppmärksam på att i detta sammanhang måste man beakta frågan rörande rättigheter och skydd för arbetstagare från tredje land, som lagligen är bosatt i någon medlemsstat.

2.8. Kommittén rekommenderar kommissionen att - tillsammans med de övriga gemenskapsinstitutionerna - uppmana till och övervaka att de nya bestämmelserna snabbt och effektivt tillämpas i samtliga medlemsstater. Det är också helt nödvändigt att stödja ett effektivt genomförande av de nya bestämmelserna såväl med redan befintliga informativa verktyg som med en riktad kampanj. En annan viktig aspekt är uppmuntra offentliga förvaltningar att utbyta information och tillsammans behandla specifika och akuta problem, t.ex. genom att inrätta olika kontaktpunkter.

2.9. Kommittén har vid flera tillfällen påtalat att arbetsmarknadens parter - förutom de planerade rådgivande kommittéerna - kan göra en stor insats för att bistå och skydda arbetstagare i de olika medlemsländerna, i synnerhet när det gäller problemställningar som rör sysselsättning och arbete. Mot den bakgrunden anser kommittén det lämpligt att dessa får delta regelbundet i gemenskapens projekt och initiativ, som är direkt kopplade till den framtida tillämpningen av de lagar och bestämmelser som är föremål för detta yttrande.

2.10. Kommittén stöder slutligen beslutet att tillämpa förfarande enligt artikel 189b, för ett godkännande av dessa åtgärder, vilket kommittén för övrigt redan efterlyst för andra närliggande frågor.

3. Särskilda kommentarer

3.1. Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om ändring av rådets förordning (EEG) nr 1612/68 för fri rörlighet inom gemenskapen för arbetstagare - 98/0229 (COD)

3.1.1. Den starkare, direktare och tydligare omformuleringen i artikel 1a, definierad som klausul om icke-diskriminering, ligger i linje med Amsterdamfördraget och stöder när det gäller fri rörlighet principer som är grundläggande för att skydda människans rättigheter och som kommissionen redan infört i handlingsplanen mot rasism. Kommittén stöder helt och fullt kommissionens synsätt.

3.1.2. Kommittén tar tillfället i akt för att uppmana till att man i framtiden ersätter begreppet "migrerande arbetstagare" med "arbetstagare i unionen".

3.1.3. Kommittén ser, i överensstämmelse med egna tidigare yttranden, positivt på ändringen av artikel 1 rörande rätten till fri rörlighet för arbetssökande och praktikanter. Positivt är också ändringen i artikel 5 och det nya andra stycket, som medger tillgång till utbildning för den som söker arbete i andra medlemsstater. Kommittén hoppas vidare att rådets samtycke till främjandet av "Europeiska banor för varvad utbildning"(3) skall bidra till att underlätta den fria rörligheten för praktikanter och lärlingar.

3.1.3.1. Kommittén vill än en gång framhålla behovet av att utvidga och stärka Eures-nätverket, både inom den offentliga och privata sektorn, och även att skapa synergier mellan Eures, Interreg och andra gemenskapsprogram för att få en effektiv samverkan mellan de gränsöverskridande utbildningsprojekten och den europeiska arbetsmarknaden.

3.1.4. Ändringarna av artikel 7 om likställande mellan de materiella rättigheter arbetstagare som utnyttjar rätten till fri rörlighet, har och de nationella arbetstagarnas rättigheter, särskilt vad gäller anställningsvillkor och arbete, befordran, hälsa och trygghet, utbildning och vidareutbildning, samt även ekonomiska, skattemässiga, sociala och kulturella fördelar - liksom även ändringarna av artikel 8 rörande tjänster som regleras av offentlig rätt - innebär ytterligare ett steg framåt.

3.1.5. Ändringarna av artikel 7 om principen om likvärdiga situationer för yrkesmässiga syften skulle om de tillämpades strikt åstadkomma en kraftig minskning av olika former av diskriminering som fortfarande existerar, särskilt inom den offentliga sektorn. Direktiven som rör samma materia har, vilket också kommissionen framhållit, hittills huvudsakligen haft verkan när det gäller reglerade yrken och vad gäller erkännande av vissa kvalifikationer och diplom.

3.1.5.1. Fortfarande kvarstår problemet med erkännande av yrkeskvalifikationer, som erhållits inom den privata sektorn, både när det gäller anställning och icke reglerade yrken. Det är nödvändigt att kommissionen utvecklar ytterligare initiativ när det gäller dessa frågor, men redan nu kan det finnas utrymme för en viktig och aktiv insats från arbetsmarknadens parter och genom kollektiva överenskommelser.

3.1.6. De förslag som tillerkänner familjemedlemmar fristående rättigheter, som ingår i de ändrade artiklarna 10, 11 och 12 och som rör rättssäkerhet, rätten att ta anställning eller driva egen rörelse, tillträde till skolor och yrkesutbildningar samt bibehållande av en fristående uppehållsrätt, motsvarar de önskningar och uppmaningar som uttryckts både i högnivågruppens rapport och i kommitténs tidigare yttrande.

3.1.6.1. Det råder emellertid en viss förvirring när det gäller att definiera kriterier för bibehållande av uppehållsrätten samt för rätten till ekonomisk verksamhet, om äktenskapet upplöses. I artikel 10.4 preciseras att de familjemedlemmar som inte är medborgare i en medlemsstat får behålla sin uppehållsrätt, om äktenskapet upplöses, endast under förutsättning att de under en period av tre på varandra följande år varit bosatta i värdmedlemsstaten. Det är inte klart varför man inför denna tidsgräns. Än mindre förståeligt är det som anges i förslaget till ändring av artikel 11, där det stipuleras att alla familjemedlemmar, om äktenskapet upplöses, har tillträde till arbetsmässig verksamhet, under förutsättning att de har varit bosatta i landet i minst fem på varandra följande år. Frånskilda familjemedlemmar måste ges möjlighet att försörja sig själva och andra familjemedlemmar, som de eventuellt har försörjningsansvar för, genom att de får tillgång till arbete, som anställd eller som egen företagare.

3.1.7. Kommittén har ofta framhållit problematiken med gränsarbetare. Införandet av artikel 7a innebär en förstärkning av dessa arbetstagares rättssäkerhet. Kommittén vill ändå fästa uppmärksamheten på att det finns en rad frågor som ännu inte fått någon entydig och tillfredsställande lösning. Därför uppmanar kommittén kommissionen att göra en sammanställning och ett förtydligande av alla olösta frågor, även utanför den aktuella förordningen, med utgångspunkt från beskattning och sociala trygghet, på basis av högnivågruppens och Europaparlamentets rapport(4).

3.1.7.1. Kommittén ser positivt på det nyligen ingångna avtalet med Schweiz, men svårlösta situationer kvarstår dock att lösas med Monaco, San Marino och Andorra.

3.1.7.2. Med tanke på de stora konsekvenserna för länderna i Central- och Östeuropa, i synnerhet för dem som omfattas av associeringsavtal, är det uppenbart att arbetskraftens rörlighet måste regleras genom lämpliga tillägg till berörda avtal och fördrag.

3.1.7.3. Kommittén vill slutligen påpeka vikten av att skapa förutsättningar för att den sociala dialogen i gränsregionerna skall kunna få en positiv effekt på sysselsättningspolitiken och den regionala utvecklingspolitiken och på införandet av bestämmelserna, förutom sin vanliga funktion när det gäller kollektivavtalsfrågor.

3.2. Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om ändring av rådets direktiv 68/360/EEG om avskaffande av restriktioner för rörlighet och bosättning inom gemenskapen för medlemsstaternas arbetstagare och deras familjer - 98/0230 (COD)

3.2.1. Ändringarna av förordning 1612/98 som behandlats hittills skulle inte vara fullständigt effektiva och operativa om de inte åtföljdes av ett godkännande av förslagen till ändring av direktiv 68/360.

3.2.2. När det gäller rörlighet och uppehållsrätt har det - utöver själva bestämmelserna om huvudpunkterna, många gånger påpekats - även i kommitténs tidigare yttranden - vikten av att motverka byråkratiska hinder som gör utövandet av rätten till fri rörlighet mer komplicerad och problematisk.

3.2.3. Därför ser kommittén positivt på åtföljningsåtgärderna för att underlätta återförening och möjligheterna till fristående uppehållsrätt för familjemedlemmar, med undantag för de synpunkter som redovisats i de särskilda kommentarerna på ändringarna av förordning 1612/68.

3.2.4. En fråga som ännu inte är löst - och som redan påtalats av högnivågruppen och även av kommittén i tidigare yttranden(5)- är kravet på visum som ställs i varje medlemsstat, även för kortare resor, för medborgare i tredje land som är lagligen bosatta i någon medlemsstat, däri inbegripna familjemedlemmar till en unionsmedborgare.

3.2.5. Förslaget att det bör vara möjligt att lägga samman anställningsperioder för att få uppehållstillstånd (artikel 6.3, andra stycket) härrör från ett specifik påpekande från högnivågruppen, i vilket man betonar vikten av att inte minska rättigheterna för en arbetstagare som uppfyllt - om än med avbrott - kraven för erforderlig anställningstid inom rimlig tid. Det aktuella förslaget ligger i linje med påpekandet men formuleringen är inte särskilt tydlig. Det vore tydligare om man fastslog att när arbetstagaren väl arbetat den erforderliga tiden, som det anges i dokumentet, skulle nämnda arbetstagare få rätt att få ett uppehållstillstånd utfärdat, förutsatt att han/hon inte redan tillhör någon av kategorierna anställda eller arbetslösa arbetstagare som lagligen befinner sig i landet.

3.2.6. Den föreslagna uppehållsrätten för arbetssökande personer från annan medlemsstat, giltig i minst 6 månader med automatisk förnyelse samt uppehållstillstånd för praktikanter, innebär en väsentlig utvidgning av rätten till fri rörlighet.

3.2.7. Kommittén anser att förslagen, som syftar till att stärka uppehållsrätten och förenkla de administrativa förfarandena, är mycket ändamålsenliga och lägliga. Det är grundläggande, enligt kommitténs mening, att framväxandet av ett rättsligt medborgarskap, vilket även det aktuella förslaget är ett exempel på, åtföljs av en ökad medvetenhet och kunskap om vad denna rätt innebär i praktisk daglig tillämpning. Inga lagar och bestämmelser överlever - hur fulländade de än är - om de inte lätt och naturligt kan omvandlas till konkreta erfarenheter för de människor som de är avsedda för.

3.3. Förslag till Europaparlamentets och rådets beslut om inrättande av en rådgivande kommitté för fri rörlighet och social trygghet för arbetstagare inom gemenskapen och om ändring av rådets förordningar (EEG) nr 1612/68 och (EEG) nr 1408/71

3.3.1. Kommittén samtycker - i överensstämmelse med sitt eget yttrande och ett tidigare krav från arbetsmarknadens parter - till kommissionens förslag att inrätta en rådgivande kommitté för fri rörlighet och social trygghet, som för samman och rationaliserar de befintliga strukturerna. Kommittén vill betona vikten av att den nya kommittén får full och snabb operativ kapacitet och kan fungera som en ständig och effektiv länk mellan arbetsmarknadens parter och kommissionen.

3.3.2. Kommittén delar kommissionens åsikt att detta sammanförandet av kompetens och kunnande utgör en viktigt steg mot en övergripande strategi för alla frågor som rör den fria rörligheten.

3.3.3. Det är viktigt att den nya rådgivande kommittén får lämpliga resurser att företräda den mångfacetterade arbetsmarknaden inom vilken den skall verka samt yttra sig om. Den nya kommittén måste också ordna sin verksamhet så att man i den kan närma sig frågorna i en utpräglat europeisk anda. Det är också viktigt att denna kommitté kan verka på ett smidigt sätt. Därför skulle det nog vara lämpligt att ytterligare minska antalet medlemmar, men utan att detta inverkar menligt på representativiteten.

Bryssel den 28 april 1999.

Ekonomiska och sociala kommitténs

ordförande

Beatrice RANGONI MACHIAVELLI

(1) Parlamentets yttrandeav den 14 februari 1989 (A3-0013/90).

(2) EGT C 235, 27.7.1998.

(3) Rådets beslut av den 21 december 1998, EGT L 17, 22.1.1999. Se även ESK:s yttrande, EGT C 214, 10.7.1998.

(4) Betänkande om situationen för gränsarbetare i Europeiska unionen. Föredragande: Anne Van Lancker - PE 225.852/slutlig, av den 6 maj 1998.

(5) ESK:s yttranden: EGT C 153, 28.5.1996, EGT C 157, 25.5.1998. EGT C 235, 27.7.1998.