KOMMISSIONENS RAPPORT - Ekonomisk reform : rapport om produkt- och kapitalmarknadernas funktion i gemenskapen {SEC(2002) 1399 final}

SAMMANFATTNING

Skillnaden i konkurrenskraft mellan USA och Europeiska unionen blir allt större ochdet finns en risk att den amerikanska ekonomin kommer att överträffa den europeiska under konjunkturnedgången precis som under den ekonomiska expansionen i slutet av 1990-talet.

Det är mot denna bakgrund som den femte rapporten om produkt- och kapitalmarknadernas funktion i första hand baserar sig på Europeiska rådet i Barcelona där tillämpningen av politiska riktlinjer betonades. Den behandlar genomförandet av de riktlinjer för ekonomiska reformer som lagts fast i slutsatserna från flera möten med rådet (inre marknaden). Slutsatsen blir att klyftan är stor mellan de politiska avsikterna och de uppnådda resultaten.

För det andra behandlas i rapporten indikatorer på ekonomiska reformer och ekonomisk integration och den pekar på områden där det krävs omgående reformer och större ansträngningar från medlemsstaternas sida. Det verkar finnas betydligt utrymme för ytterligare integration, men priskonvergensen har stannat upp vilket är dåliga nyheter för konsumenterna. Tjänstesektorn, inkl. finansiella tjänster, måste prioriteras högst om man vill uppnå större integration.

För det tredje presenteras beräkningar av de vinster som de ekonomiska reformerna kan ge, i synnerhet då det gäller de finansiella tjänsterna, och av de faktiska kostnader som Europas medborgare och företag nu får betala därför att de ekonomiska reformerna dröjer. De potentiella vinsterna - och således även kostnaderna som måste betalas för att ingenting händer - är enorma.

Den övergripande bilden av genomförandet visar att ungefär 50 % av de riktlinjer som utfärdats av rådet (inre marknaden) har genomförts tillfredsställande och 50 % otillfredsställande. Men 50 % är på inget sätt tillräckligt för att nå Lissabon-målet och bättre resultat krävs.

Bara i ett fåtal fall är resultaten direkt otillfredsställande. Här återfinns å andra sidan vissa tunga ekonomiska reformer som skall ge större konkurrenskraft och som rådet (inre marknaden) har framhållit som viktiga och brådskande. Det gäller särskilt ett nytt lagstiftningspaket för offentlig upphandling och gemenskapspatent. Inget av dem har antagits ännu.

Även om vissa resultat har uppnåtts, går ändå arbetet totalt sett trögt med att anta och genomföra ekonomiska reformer på produkt- och kapitalmarknaderna.

Följer vi tidsschemat för införandet av ekonomiska reformer för att uppnå de mål för konkurrenskraft som sattes upp av Europeiska rådet i Lissabon?

Om man tar de senaste tio årens lagstiftning på den inre marknaden som riktmärke, kan man konstatera att det trots dessa förseningar fortfarande finns en möjlighet att uppnå Lissabon-

målen, men bara om de nuvarande förslagen antas utan ytterligare förseningar och om medlemsstaterna införlivar direktiven i tid.

Då det gäller finansiella tjänster tog det under perioden 1993-2002 i allmänhet över sju år från det att kommissionen lade fram sitt förslag till dess att direktivet de facto hade införlivats av den sista medlemsstaten. Sådana dröjsmål har vi inte råd med i framtiden. För att vi ska nå målen i tid är det väsentligt att medlemsstaterna verkligen föresätter sig att skynda på införandet av reformerna genom att anta dem snabbt och införliva dem ordentligt.

Om man tillämpade förfarandena i Lamfalussy-rapporten då man antar genomförandeåtgärder, skulle det gå snabbare. Dessa förfaranden tillämpas för närvarande vid antagandet av åtgärder i Handlingsplanen för finansiella tjänster

Vad säger indikatorerna på reformer och integration om reformernas effekter?

Utländska direktinvesteringar förblir den viktigaste drivkraften för gränsöverskridande verksamhet, främst då det gäller tjänster, men de påverkades negativt av den ekonomiska nedgången 2001 och hamnade under 1999 års nivå. Handeln inom EU ökade snabbare än BNP mellan 1996 och 2000 men tappade farten 2001 då världhandeln föll för första gången på tjugo år.Detta visar att det finns plats för ytterligare integration på den inre marknaden. Till och med gamla EU-stater som Belgien och Luxemburg med traditionellt öppna ekonomi har under senare kunnat generera mer handel med andra EU-länder och med länder utan EU.

Det är intressant att notera att den inre marknadens regler har kunnat skapa mer handel utan att ge upphov till mer störningar på marknaden uttryckt i antal överträdelseförfaranden. Ökningen inom handeln (mätt i import) och antalet överträdelser mot den inre marknadens regler (exkl. fall som gäller införlivande) visade olika mönster under senare år, då handeln växte men antalet överträdelserna förblev oförändrat. Det kan noteras att handeln mellan EU-länder ej ökat på bekostnad av handeln med andra länder; Tvärtom, EU har blivit allt öppnare under senare år.

.Priskonvergensen har bromsats upp i de flesta medlemsstaterna och detta är något verkligen oroande och ett bra argument för snabba reformer, inte minst därför att priskonvergensen har varit särskilt positiv för konsumenterna. Varor med hög priskonvergens tenderar att öka mindre i pris. Bristande priskonvergens och prisökningar över genomsnittet går också hand i hand.

Tillkomsten av den inre marknaden för tjänster är kanske det viktigaste reformmålet på medellång och lång sikt. Vi vet nu att förmågan att använda och sprida informations- och telekomteknik inom tjänstesektorerna, främst inom detaljhandelssektorn och på värdepappersmarknaden, är en stor del av förklaringen till skillnaden i konkurrenskraft mellan ekonomin i USA och EU.

Lissabon-målen kan inte uppnås utan en verklig inre marknad för tjänster, framför allt tjänster som påverkar företagens konkurrenskraft inom alla branscher. En del av vinsterna med den inre marknaden slösas bort nu, därför att tjänstesektorns resultat är klena. Medlemsstaterna måste agera individuellt, men det räcker inte för att göra avgörande framsteg på området. Att utarbeta, anta och genomföra den gemensamma tjänstestrategin blir därför alltmer akut.

Att avsluta arbetet inom sektorn för finansiella tjänster är särskilt viktigt, därför att det kommer att öka konkurrenskraften inom alla sektorer. Betydande framsteg kan rapporteras med införandet av reformer inom den här sektorn där 3/4 delar av föreslagna åtgärder redan har antagits. Indikatorerna visar att också integrationen går framåt, i synnerhet på de institutionella marknaderna. Idag svarar den gränsöverskridande verksamheten för 60 % av all verksamhet på marknaden för lån utan säkerhet. Integrationen hämmas emellertid fortfarande av bristande harmonisering av regler och rutiner för användning av säkerheter, återbetalning, transaktioner, revisionsförfaranden och krav på prospekt. De potentiella vinsterna av en fullständig integration på dessa marknader är ofantliga. Det har beräknats att de makroekonomiska engångseffekterna av att slå samman de likvida medlen på Europas aktie- och obligationsmarknader skulle bli 1,1 % av EU:s BNP i 2002 års priser eller 130 miljarder euro, med vinster i sysselsättning räknat på 0,5 %. Investeringarna skulle också kunna öka med 6 %.

De icke-institutionella marknaderna är mycket mindre integrerade. Inom sektorn för konsumentlån förekommer ingen integration alls. Vinsterna med att företagen får tillträde till de likvida marknaderna i EU har beräknats till 0,74-0,92 % av mervärdet av tillverkningsindustrin per år. De små och medelstora företagen skulle ha mest nytta av finansieringskällor av olika slag: om 10 % av den finansiering som sker via bankerna i stället skedde via kapitalmarknaderna skulle finansieringskostnaderna minska med motsvarande 0,3 % av EU:s BNP. De besparingar som skulle kunna göras om man effektiviserade den finansiella sektorn genom större integration är inte alls försumbara. För bankverksamheten inom EU handlar det om totalt 1,4-1,6 % av BNP. Dessa kostnader får för tillfället företag och konsumenter åtminstone delvis betala.

Genom att påskynda reformarbetet med de finansiella tjänsterna kan vi fortare tillgodogöra oss dessa vinster. Om vi väntar längre betyder det att de går förlorade.

En reform av marknaderna för offentlig upphandling är på gång men är mycket försenad. De få indikatorer som finns för att mäta integrationen här visar att nästan inga framsteg har gjorts. Exempelvis är antalet anbud som tilldelats företag i en annan medlemsstat fortfarande försvinnande lågt, endast 1,26 % av alla tilldelade anbud under 2001. Den europeiska ekonomin går således fortfarande miste om de vinster som skulle bli resultatet, om en sådan stor och viktig ekonomisk sektor integrerades. Om man bara hade sparat 1 % genom större konkurrens, skulle det ha inneburit att 14 miljarder euro år 2001 hade kunnat användas effektivare eller hade kunnat användas för att sänka skatterna. Detta motsvarade ungefär en tredjedel av de totala finansieringsbehoven inom den offentliga sektorn det året.

De betydande ansträngningar som gjorts för att minska byråkratin för de små och medelstora företagen och företagsetableringarna bör kompletteras med att handlingsplanen för en bättre och enklare lagstiftning genomförs fullt ut och med all kraft. Bilagan till denna rapport, byggd på ett enkät i medlemsstaterna, visar att de försummar inremarknads-dimensionen då regelverket förbättras. De nationella förvaltningarna måste ta hänsyn till regelverkets effekter inte bara på de inhemska ekonomiska aktörerna utan också på andra EU-aktörer som försöker utnyttja de rättigheter som den inre marknaden ger dem.

I. Inledning

Skillnaden i konkurrenskraft mellan USA och Europeiska unionen blir allt större [1] och det finns en risk att den amerikanska ekonomin kommer att överträffa den europeiska under konjunkturnedgången precis som under den ekonomiska expansionen i slutet av 1990-talet.

[1] SEK(2002) 528 "European Competitiveness report" innehåller en detaljerad redogörelse för hur konkurrenskraften har utvecklats.

Det är mot denna bakgrund som den femte rapporten [2] om produkt- och kapitalmarknadernas funktion i första hand ansluter sig till Europeiska rådet i Barcelona, där tillämpningen av politiska riktlinjer betonades. Den tar upp genomförandet av de riktlinjer för ekonomiska reformer som lagts fast i slutsatserna från flera möten med rådet (inre marknaden). Slutsatsen blir att gapet mellan de politiska avsikterna och de uppnådda resultaten är stort.

[2] Cardiff-processen för ekonomiska reformer har reviderats ingående av konkurrenskraftsrådet. Den 30 september 2002 uppmärksammade rådet slutsatserna i en rapport Review of the Cardiff economic reform process from the internal market perspective. Denna femte rapport om produkt- och kapitalmarknadernas funktion har tillkommit som svar på bl.a. denna utveckling.

För det andra belyser rapporten indikatorerna på ekonomiska reformer och ekonomisk integration och pekar på några områden där det krävs omgående reformer och större ansträngningar från medlemsstaternas sida. Det verkar finnas utrymme för ytterligare integration, men priskonvergensen har avstannat vilket är dåliga nyheter för konsumenterna. Tjänstesektorerna, inkl. de finansiella tjänsterna, måste prioriteras högst om integrationen skall öka.

För det tredje presenteras i rapporten beräkningar av de vinster som de ekonomiska reformerna kan medföra, i synnerhet då det gäller de finansiella tjänsterna och av de faktiska kostnaderna som Europas medborgare och företag får betala nu därför att de ekonomiska reformerna dröjer. De potentiella vinsterna - och således priset som måste betalas därför att ingenting händer - är enorma.

I den här rapporten måste man naturligtvis påminna om att det är tio år sedan hindren på den inre marknaden undanröjdes. Detta är ett utmärkt tillfälle att dra lärdom av de erfarenheter som gjorts under de gångna tio åren inför de kommande ekonomiska reformerna. Arbetet hittills med att anta och genomföra lagstiftningen på den inre marknaden gör det lättare för oss att förstå hur lång tid det tar att genomföra ekonomiska reformer. Det visar också att det finns en risk att missa målen om förslag, antagande och genomförande av reformerna blir försenade.

Rapporten vill förmedla följande budskap:

(1) Den inre marknaden har fortfarande potential att skapa tillväxt och sysselsättning, men det behövs ekonomiska reformer för att få fart på handel och integration, vilket den stagnerande priskonvergensen visar.

(2) En analys av vad overksamhet kan betyda i form av vinster och kostnader visar att det finns ett akut behov av reformer på de finansmarknaderna med tanke på deras stora potential och marknadens utveckling. Att skapa en inre marknad för tjänster måste prioriteras, därför att det är viktigt att uppnå de mål för konkurrenskraften som uppställdes vid Europeiska rådet i Lissabon. Bland prioriteringarna finns också ett snabbt antagande och ett omsorgsfullt genomförande av de nya bestämmelserna för den offentliga upphandlingen liksom ett genomförande av bestämmelserna om en bättre lagstiftning. Framsteg måste göras på alla områden om den vidare ambitionen att reformera produkt- och kapitalmarknaderna inom gemenskapen skall lyckas.

(3) En analys av genomförandet visar att vissa framsteg har gjorts, men att det fortfarande går trögt att anta och genomföra ekonomiska reformer på produkt- och kapitalmarknaderna. Bara om vi föresätter oss att påskynda antagandet och genomföra reformerna kan vi garantera att hålla den tidtabell för konkurrenskraftsmålen som fastställdes i Lissabon.

I nästa avsnitt presenteras huvudresultaten av genomgången av hur marknaden fungerar totalt sett, vilket sker med hjälp av indikatorer för priser, handel och utländska investeringar. Därefter presenteras resultaten av genomgången av särskilt relevanta marknader. Här ingår offentlig upphandling och finansmarknader. Bilaga 1 innehåller diagram, tabeller och tekniskt material av intresse för rapporten. Dessutom innehåller årets rapport två specialbilagor. Som en följd av slutsatserna till Cardiff-processen för ekonomiska reformer, vilken genomförts av rådet (konkurrenskraft), presenteras i bilaga 2 en mer ingående analys av de två frågor som rådet valt ut: vad har medlemsstaterna gjort för att undanröja hinder för integration inom tjänstesektorn och för att förenkla den egna lagstiftningen och de administrativa rutinerna? Tjänsterna av allmänt intresse är av särskilt intresse och därför ägnas bilaga 3 helt åt dem. De viktigaste indikatorerna har uppdaterats och här presenteras också resultaten av en Eurobarometer om konsumenternas synpunkter på dessa sektorer.

II. Arbetet med de ekonomiska reformerna

Cardiff-processen har genererat många riktlinjer för att främja de ekonomiska reformerna [3]. Det är dags att utvärdera i vilken omfattning de har genomförts. Det är syftet med det här avsnittet.

[3] Fokus kommer här bara att ligga på slutsatserna från rådet (inre marknaden). Rekommendationer från Cardiff-processen ingår också i de allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken som utfärdats av rådet (ekonomiska och finansiella frågor) och som analyseras ingående i genomföranderapporterna.

De 60 viktigaste politiska riktlinjerna från rådet (inre marknaden) inom ramen för Cardiff-processen sammanfattas i tabellerna 1-3. Vissa av dem har krävt ingripande från EU:s sida, medan andra har kunnat hanteras av medlemsstaterna. I båda fallen skiljer man mellan sådana som innebär utarbetande, antagande och genomförande av lagstiftning och sådana som innebär andra åtgärder än lagstiftning, t.ex. kontroll eller utformning av metoder för att lösa tvister utan att vända sig till domstol.

Dessa riktlinjer varierar i omfattning och betydelse. Exempelvis omfattar "genomförandet av handlingsplanen för finansiella tjänster" 42 åtgärder och kan i betydelse inte jämföras med t.ex. "ökat samarbete för insamling av statistiska data". Vissa förslag är dessutom reviderade versioner av tidigare förslag [4]. Trots de begränsningar som detta innebär kan tabellerna ge en överblick över hur processen har fortskridit och vilka resultat den har lett till.

[4] Här presenteras bara de första versionerna av de riktlinjer som har reviderats. Året för den första versionen anges inom parentes. Detta döljer otvivelaktigt viktiga kvalitativa förändringar. Exempelvis nämns i slutsatserna 1999 att det är viktigt att integrera energinäten och göra dem inbördes operativa. Slutsatserna från 2001 om nätverksintegration omformade och klarlade emellertid 1999 års slutsatser.

Hittills har slutsatserna från rådet (inre marknaden) mest handlat om lagstiftning. I 23 fall har det varit åtgärder av annat slag, men de ekonomiska reformerna har ändå till stor del byggt på förslag, antagande och genomförande av nya bestämmelser. Det är intressant att notera att relativt få av de icke-legislativa riktlinjerna vände sig till medlemsstaterna (6 av 23).

I tabellerna har vi också sammanfattat hur långt genomförandet har hunnit i varje enskilt fall. Resultaten har delats in i tre kategorier: tillfredsställande, otillfredsställande och klart otillfredsställande. Detta är utan tvivel en förenklad och grov bedömning, men den är till hjälp för att skaffa sig en totalbild av vad Cardiff-processen har lett till hittills [5].

[5] Denna bedömning bygger på ett stort antal resultattavlor (t.ex. resultattavlorna för den inre marknaden, statligt stöd, näringslivspolitiken och innovation), kommissionens meddelanden, handlingsplanen för finansiella tjänster (FSAP) och handlingsplanen för riskkapital (RCAP), genomföranderapporter och andra rapporter.

Totalbilden av genomförandet är blandad. I ungefär hälften av fallen är resultaten helt tillfredsställande, medan den andra hälften visar resultat som är otillfredsställande eller klart otillfredsställande.

Totalbilden är positivare på gemenskapsnivå med 25 tillfredsställande resultat. Bara 6 förslag är klart otillfredsställande. För vissa av de viktigaste riktlinjerna är emellertid resultatet klart otillfredsställande eller otillfredsställande [6]. I ruta 1 sammanfattas genomförandet efter område.

[6] Riktlinjer som innebär åtgärder på EU-nivå uppvisar den största andelen av både klar framgång (23 av 40) och klara misslyckanden (6 av 40). Resultaten är mindre ytterlighetsbetonade i de fall då det krävs åtgärder av medlemsstaterna.

Det är värt att notera att den ekonomiska reformens viktigaste punkter, vilka för första gången fanns med i slutsatserna från rådet (inre marknaden) för snart tre år sedan, ännu inte har genomförts: ett nytt lagstiftningspaket för den offentliga upphandlingen (1999) och gemenskapspatenten (2000). Därför måste man fråga sig följande:

...Följer vi tidsschemat för införandet av ekonomiska reformer för att kunna uppnå de mål för konkurrenskraft som sattes upp av Europeiska rådet i Lissabon?

Erfarenheterna från den inre marknaden ger en god uppfattning om den tid som faktiskt behövs för att genomföra ekonomiska reformer när ny lagstiftning skall antas och genomföras på gemenskapsnivå. Utifrån dessa erfarenheter kan vi föreställa oss hur lång tid det tar innan förslag som för närvarande diskuteras i rådet eller rådet/parlamentet verkligen kommer att genomföras.

Vi har valt ut 731 [7] direktiv från den inre marknaden där förslagen lades fram och antogs mellan 1993 och april 2002 och har mätt följande tidsfaktorer:

[7] Vi har beräknat den genomsnittliga antagandeperioden för 731 direktiv (44 % var kommissionens direktiv, 30 % rådets direktiv och 26 % antogs av rådet och Europaparlamentet). Den genomsnittliga tidsåtgången för att införliva direktiven beräknades för 695 direktiv därför att i 36 fall saknades en tidsgräns för införlivande. Den genomsnittliga förseningen kunde beräknas för 401 direktiv därför att 294 av de 695 direktiven inte har överförts i sin helhet. Dessa 294 direktiv kan i sin tur uppdelas i två grupper: a) tidsgränsen för införlivande har ännu inte överskridits (115) och b) åtgärder har ännu inte anmälts och/eller det pågår överträdelseförfaranden som gäller införlivande (179).

- Genomsnittlig tidsåtgång för antagande, dvs. genomsnittlig tidsåtgång från det att kommissionen lade fram sitt förslag till dess att det antogs av behörigt organ på gemenskapsnivå.

- Genomsnittlig tidsåtgång för införlivande, dvs. genomsnittlig tidsåtgång mellan antagandet på gemenskapsnivå och sista dag för införlivande i medlemsstaterna.

- Genomsnittlig försening, dvs. genomsnittlig tidsåtgång mellan sista dag för införlivandet och den tidpunkt då det sista landet verkligen införlivat och börjat tillämpa direktivet [8].

[8] I det här fallet anses ett direktiv de facto införlivat och i tillämpning när det fullständigt och korrekt har införlivats i alla de medlemsstater där det förväntas bli införlivat och det inte pågår något överträdelseförfarande som gäller införlivandet.

I genomsnitt tog antagandet 1,18 år och införlivandet 1,10 år. Det betyder att genomsnittstiden för att anta och införliva de inre marknadsdirektiv som antogs mellan 1993 och april 2002 var 2,28 år [9].

[9] Dessa siffror är bättre än för de inremarknadsdirektiv som antogs mellan 1985 och 1992. Den genomsnittliga antagandeperioden för dessa var 1,7 år och införlivandet tog 1,28 år.

Antagandet tog i genomsitt längre tid om direktiven skulle antas av både rådet och Europaparlamentet (2,57 år) än bara av rådet (1,72 år). Detta gäller emellertid inte inom alla sektorer. Medbeslutandedirektiven för farmaceutiska och kemiska produkter tog i genomsnitt 1,68 år, medan rådets direktiv på samma områden i genomsnitt tog 2,58 år.

Att den fastställda tidsgränsen för införlivande av direktiven överskrids är det främsta skälet till att reformerna försenas: det tar nästan dubbelt så lång tid än som krävs för att anta och genomföra en rättsakt.

Att direktiven inte införlivas i tid gör att det genomsnittligt behövs ytterligare 2,21 år att genomföra den inre marknadens direktiv. Detta innebär att det i genomsnitt tar totalt 4,49 år att genomföra dessa direktiv.

Dessa genomsnittssiffror varierar märkbart mellan olika sektorer. Figur 1 visar den genomsnittliga totaltiden för 403 inremarknadsdirektiv efter 1992 [10]. För direktiven om finansiella tjänster var den genomsnittliga totaltiden 7,33 år. Direktiven om socialpolitik, miljö och konsumentskydd visar också stor genomsnittlig tidsåtgång. Detta är resultatet av att antagandet (2,56 år för direktiven om finansiella tjänster) och hela genomförandet (inkl. förseningar på 4,77 år för samma sektor) tar längre tid än genomsnittligt (se tabell 4). Miljödirektiven svarar för de längsta förseningarna med 3,34 år (se tabell 5 och ruta 2).

[10] När vi ser till den totala tidsåtgången för ramdirektiven är den mycket längre än för de sekundära direktiven som vi behandlar här (se figur 1).

Dessa siffror visar tydligt att vi kan att klara de tidsgränser som sattes upp av Europeiska rådet i Lissabon, om antagandet av de förslag som för närvarande behandlas inte blir ännu mer försenade och om införlivandeperioden inte överskrider de fastlagda tidsgränserna. Medlemsstaterna måste verkligen anstränga sig för att påskynda införandet av reformer genom att vinnlägga sig om att anta och snabbt genomföra direktiven om vi skall kunna uppnå målen.

Därför är det nödvändigt att garantera att införlivandeperioden inte sträcker sig utöver den tekniskt minsta tid som behövs för att medlemsstaterna verkligen skall hinna införliva direktiven [11].

[11] Betydande förseningar har redan drabbat antagandet av offentlig upphandling-paketet, förordningen om gemenskapspatent och förslaget om säljfrämjande åtgärder. De båda senare är förordningar och omfattas därför inte av något förfarande för införlivande.

Det skulle kosta stora belopp om genomförandet av dessa eller andra reformer försenades. Nedan följer några beräkningar av de möjliga vinster som reformerna skulle ge. Först skall vi granska övergripande resultatindikatorer för den inre marknaden och därefter se mer i detalj på resultaten inom specifika marknader (finansiella tjänster och offentlig upphandling) som är särskilt viktiga för Europas ekonomi.

III. Resultaten av de övergripande marknadsundersökningarna

Ekonomiska reformer behövs för att uppnå de långsiktiga mål som sattes upp i Lissabon i mars 2000, men de ekonomiska reformerna slutar inte med genomförandet. Europas ekonomi kommer bara att bli mer konkurrenskraftig om åtgärderna får avsedd verkan. Uppgifter om priser, handel och investeringar över gränserna visar i vilken omfattning de ekonomiska reformerna och den inre marknadens politik verkligen främjar integration och konkurrens, bidrar till sysselsättning och tillväxtpotential. En studie av priskonvergensen inom privatkonsumtionen är särskilt belysande för förändringarna på konsumentmarknaderna.

Priser: Nya uppgifter bekräftar den bromsade priskonvergens som konstaterades i fjol

Definitiva uppgifter för 1999 och 2000 samt preliminära för 2001 visar att den tydligt framträdande priskonvergensen inom privatkonsumtionen under 1990-talet mattas av. Den relativt sett ökade prisspridningen under förra året har emellertid inte bekräftats. Prisspridningen, uttryckt som en variationskoefficient, var 14,7 % år 1999 (14,5 % år 1998) och ökade till 15,3 % år 2000. De preliminära uppgifterna för 2001 visar på nästan samma resultat som 1999, dvs. 14,6 %. Varför har konvergensen avstannat?

Var kan konvergensen fortfarande bli större? I vilka länder och på vilka produktmarknader har det förekommit priskonvergens och var kan man nå ännu längre? Genom att studera konvergensmönstren i olika länder och för olika produktkategorier kan vi få svar på dessa frågor.

Priskonvergensen visar olika mönster i medlemsstaterna

Figur 3 visar att priskonvergensen har mattats av i de flesta medlemsstaterna, men också att priskonvergensen har följt fyra mycket olika mönster under 1990-talet.

- I en första grupp länder, där Österrike och de sex ursprungliga medlemsstaterna ingår, är graden av inbördes priskonvergens mycket hög och prisspridningen minimal (2,9 %).

- I en andra grupp länder har priskonvergensen också ökat betydligt, men dessa länder ligger fortfarande över och under genomsnittspriserna i EU utan märkbar priskonvergens. I denna grupp ligger Finland på en nivå över genomsnittspriserna för EU12, medan Spanien, Portugal och Grekland ligger under genomsnittet för EU9.

- I de tre länderna utanför euroområdet, Storbritannien, Danmark och Sverige, ligger priserna över EU-genomsnittet för EU15 och priskonvergensen varierar. I Sverige och Storbritannien verkade priserna divergera under 1999 och 2000, men en viss priskonvergens kunde enligt de preliminära uppgifterna noteras under 2001. Detta kan nog delvis förklaras av svängningar i växelkursen.

- Irland tillhörde de länder som låg under genomsnittet för EU9 fram till mitten av 1990-talet men har under senare år hamnat över genomsnittet i EU 9 (se figur 3). Irlands imponerande tillväxt verkar att ha pressat priserna uppåt och därmed gett Irland en annan profil.

Priserna på olika varor och tjänster har inte konvergerat samtidigt eller på samma sätt

I början av 1990-talet var prisskillnaderna på vissa varor och tjänster extrema mellan länderna. Det var särskilt vanligt i länder med antingen väldigt höga eller låga genomsnittspriser (se figur 4). Genom tillkomsten av den inre marknaden minskade dessa extrema prisskillnader mellan 1990 och 1995. Därefter, i mitten på 1990-talet, var tendensen att priskonvergensen var störst för "typiska inremarknaden-varor" såsom kläder, sportartiklar och hushållsapparater. Sedan sjönk konvergeringstakten därför att de extrema prisskillnaderna hade eliminerats. Inom andra produktkategorier, t.ex. bränsle, el, tobak och golvbeläggningar noterades inte lika stor priskonvergens och i vissa fall till och med ökade prisskillnaderna.

Men har konsumenterna haft någon nytta av priskonvergensen? ... Ja, i många fall...

Priskonvergensen gagnar konsumenterna bara om priserna konvergerar mot de nivåer som gäller i lågprisländerna. Om priskonvergensen leder till högre priser, t.ex. på grund av bristande konkurrens, har tillkomsten av en inre marknad inte gagnat konsumenterna. Tabell 6a visar att priskonvergensen i många fall har lett till lägre priser. För många livsmedel, t.ex. kött, fisk, bröd, olja/fett, drycker, öl och vissa elektroniska konsumentartiklar kan man notera en klar priskonvergens mot lägre priser. Prisskillnaderna på matolja och fett minskade exempelvis med 44 % och priserna steg genomsnittligt per år med 1 %, vilket är betydligt mindre än inflationen för de flesta konsumtionsvaror. Ur konsumentens synvinkel är denna positiva konvergenseffekt på priserna inte försumbar. De produkter som uppvisar denna goda prisutveckling, dvs. produkter med hög priskonvergens och en inflation lägre än genomsnittet, utgör 25 % av den privata slutkonsumtionen (se tabell 6b) [12].

[12] Prisutvecklingen beror naturligtvis på många andra faktorer än integrationen. Priserna på varor och tjänster påverkas i stor utsträckning av utvecklingen av faktorpriserna för bränsle, arbete, teknik, halvfabrikat och produktivitet.

... men inte alltid!

På många områden, främst inom tjänstesektorerna, skulle emellertid integration och konkurrens kunna åstadkomma ökad priskonvergens till nytta för konsumenterna. Dit hör bilar, glasartiklar, tobak, böcker och reseförsäkringar. I de här fallen är nu prisskillnaderna större än de var i början av 1990-talet. Här har dessutom priserna stigit snabbare än inflationen. Dessutom har de flesta tjänsterna i tabell 6 uppvisat en svag prisutveckling vilket har ökat behovet av en verklig inre marknad för tjänster. På en del varu- och tjänstemarknader har integrationen inte alltid lett till märkbara vinster för konsumenterna, och det är på dessa marknader som vi ska rikta uppmärksamheten i framtiden [13].

[13] Prisutvecklingen på tjänster är en källa till oro vad gäller både integrationen och prisutvecklingen i stort. I detta sammanhang är det viktigt att komma ihåg Ekofinrådets mandat till kommissionen att närmare studera orsakerna till inflation och prisskillnader i medlemsstaterna, särskilt inom tjänstesektorerna.

Att priskonvergensen har bromsats upp verkar bero på att kraften har gått ur den första chockvågseffekten av den inre marknadens tillkomst och av nya medlemsstaters anslutning. Avmattningen har märkts i alla länder utom Storbritannien, Irland och Sverige där det fortfarande finns en viss tendens till divergens. Det finns betydande utrymme för ytterligare priskonvergens mot lägre priser inom flera produktkategorier.

Vilket åtgärder behövs för att driva på priskonvergensen?

Enklast, ett strikt genomförande av den inre marknadens lagstiftning och konkurrenspolitiken kan ha stor betydelse för att förhindra en uppsplittring på den inre marknaden och för att skapa en sund konkurrens. Andra regeländringar, t.ex. att öppna nätindustrierna för konkurrens, kan också stimulera konkurrensen. Ökad gränsöverskridande handel (konsumenthandel och e-handel [14]) kan också bidra till priskonvergens genom att priserna pressas nedåt. Alla sektorer är naturligtvis inte lika öppna för handel över gränserna. Euron kan emellertid också bidra till att minska prisskillnaderna.

[14] Grönboken om konsumentskyddet inom Europeiska unionen (KOM (2001) 531 slutlig) och det uppföljande meddelandet (KOM (2002) 289 slutlig) tar upp dessa frågor främst ur perspektivet konsumenternas förtroende och konsumentskydd. Förslag lämnas på hur den här sidan av den inre marknaden skall kunna stärkas.

Inom vissa varu- och tjänstemarknader måste vi emellertid titta närmare på särskilda faktorer som påverkar priskonvergensen. I de tidigare rapporterna har vi framhållit indirekt beskattning, distributionsnätens struktur, marknadskrafter och ineffektiva tjänstesektorer som orsaker till en stor del av de återstående prisskillnaderna. Vilken betydelse har dessa faktorer för den återstående prisspridningen? Bilmarknaden är ett bra exempel på hur integrationen kan drivas längre.

I en undersökning av nybilsmarknaden konstaterades att det fortfarande finns stora prisskillnader i olika länder oberoende av om prisskillnaderna mäts före eller efter skatt. Eftersom skatterna varierar uppstår stora prisskillnader på nya bilar före skatt. Studien visar att utan skillnaderna i skatt skulle prisskillnaderna på nya bilar före skatt kunna minskas med 16 % [15].

[15] Se "Car Price Differentials in the European Union : An Economic Analysis" av H. Degryse och F. Verboven för GD Konkurrens, november 2000.

Skillnaderna i beskattning får effekter även på reservdelsmarknaderna. Som framgår av ruta 3 tycks det råda ett omvänt förhållande mellan prisnivåerna på nya bilar och reservdelar (båda uppmätta före skatt). Nybilspriserna före skatt tenderar att vara lägre i länder med höga skatter för att kompensera de negativa effekterna av höga skatter på efterfrågan. Däremot tycks priserna på reservdelar vara högre i dessa länder, vilket kompenserar de lägre vinsterna på försäljningen av nya bilar. Skillnaderna i skatt leder således till snedvridna priser på två marknader (nya bilar och reservdelar) och till större prisspridning totalt.

Två nya initiativ kan skapa större priskonvergens inom bilsektorn.

- I kommissionens meddelande om beskattning av personbilar (KOM(2002) 431) rekommenderas att registreringsavgifterna successivt sänks, bevaras på en låg nivå och helst avskaffas under en övergångsperiod på 5-10 år. Om denna rekommendation infördes i de nationella skattesystemen, skulle det bidra till att minska uppsplittringen av nybilsmarknaden.

- Kommissionens förordning (EG) nr 1400/2002 av den 31 juli 2002 om tillämpningen av artikel 81.3 i fördraget på grupper av vertikala avtal och samordnade förfaranden inom motorfordonssektorn kommer att bromsa marknadskrafterna. Den kommer också att bidra till att rationalisera och omstrukturera både distribution och service av bilar.

Möjligheterna till priskonvergens inom tjänstesektorerna är stora, vilket sannolikt kommer att kräva ännu större reformer. Figur 5 visar prismönstren på tre mycket olika typer av tjänster: bilförsäkringar, kemtvätt och biluthyrning. I alla dessa fall har priskonvergensen var låg eller obefintlig och priserna har stigit snabbare än inflationen. Här det viktigt att påpeka att utöver de vinster som skulle komma konsumenterna till del bara genom att de fick tillgång till tjänster till ett lägre pris, skulle en nedåtgående priskonvergens inom tjänstesektorerna, t.ex. distribution, transporter, energi, företagstjänster och finansiella tjänster, också sänka priserna på tillverkade produkter, vilket skulle ge konsumenterna ytterligare fördelar.

Utvidgningen ger konsumenterna på den inre marknaden möjligheter till ytterligare fördelar

När nya medlemsstater uppträder på den inre marknaden kan det öka konkurrensen och ge konsumenterna ännu större fördelar. Figur 8 visar prisnivån i de nuvarande 15 medlemsstaterna och i kandidatländerna relaterad till ett genomsnitt för EU25. Prisnivån i de 10 nya länderna, med undantag av Malta och Cypern, ligger betydligt lägre än i något av de 15 EU-länderna. Prisspridningen kommer därför att bli mycket större efter utvidgningen. Inom de flesta produktområden kommer prisspridningen i det nya EU25 att bli större än när den inre marknaden skapades med EU15 i början av 1990-talet (se figur 9).

Vi kommer utan tvivel att få uppleva en priskonvergens inom EU 25 under de närmaste tio åren, men med de nya länderna i EU kommer priskonvergensen inom EU15 också att öka. Inom EU15 är det geografiska avståndet stort mellan länderna med låga och med höga prisnivåer, vilket bromsar integrationen. Efter EU:s utvidgning kommer emellertid länder med höga prisnivåer att befinna sig närmare länder med låga prisnivåer. Konsumenterna i länder med höga priser, t.ex. Sverige, skulle kunna tjäna mycket på en ökad konkurrens från de baltiska staterna och Polen. Detta kan naturligtvis bara ske om de möjligheter som utvidgningen ger alla inblandade länder till fullo utnyttjas.

Handel: Integrationen ökade stadigt under perioden 1995-2000 ... men stannade av 2001!

Handeln med varor mellan EU-länderna ökade genomgående snabbare än tillväxten i EU:s BNP under perioden 1995-2000. Dessutom har den interna EU-importens andel av synlig nationell konsumtion ökat (14 % i genomsnitt för EU 15 år 2001). För första gången sedan den inre marknaden skapades ökade emellertid inte handeln med varor mellan EU-länderna uttryckt i procent av BNP år 2001, därför att BNP ökade snabbare än handeln (se figur 10). Detta kan vara en isolerad företeelse med begränsad betydelse. Dessutom var 2001 ett exceptionellt år och världshandeln upphörde att växa för första gången på 20 år. Det innebär likväl att man måste hålla handelns utveckling under noggrann uppsikt. Det visar också att handelns tillväxtpotential på den inre marknaden måste utnyttjas fullt ut [16].

[16] Alla frågor rörande handel och investeringar inom tjänstesektorerna diskuteras i bilagan.

EU-ländernas öppenhet för handel med länderna utanför EU har ökat snabbare än deras öppenhet mot varandra

Med undantag av 2001 har världshandeln och handeln utanför EU (export och import) ökat snabbare än vad som varit fallet inom EU. Värdet av EU:s import från länderna utanför EU nästan fördubblades från 1995 till 2001. Mönstret är detsamma i alla EU-länderna (främst Österrike, Grekland, Tyskland och Nederländerna) (se tabell 7). Detta får två viktiga effekter. För det första skapar den ekonomiska integrationen inte, i motsats till det som ibland har sagts, en "fästning Europa". För det andra innebär det här handelsmönstret (intern och extern handel) att alla ansträngningar att undanröja återstående handelshinder inom den inre marknaden kan skapa verkliga fördelar i form av välfärd, därför att ökad handel inom EU inte ersätter handeln med länder utanför EU.

Det finns fortfarande betydande skillnader mellan länderna i fråga om att generera handel och att visa öppenhet för handeln

Bara i sex medlemsstater (Tyskland, Österrike, Belgien/Luxemburg, Frankrike och Spanien) finns det tydliga tecken på ökad handel med övriga EU-länder. I Finland och Nederländerna har ökningen varit måttlig under perioden 1995-2001, men i de övriga EU-länderna kan man inte notera någon större förändring i deras attityd till handel med de andra EU-länderna eller som i fallet med Storbritannien och Grekland, där handeln med EU-länderna till och med har minskat under samma period (se tabell 8).

Hur öppen relativt sett som varje enskild ekonomi är då integrationen inleds är naturligtvis en viktig faktor då dessa resultat skall utvärderas. Man skulle tro att de äldre EU-staterna med mer integrerade och öppna små ekonomier skulle ha visat ett mindre dynamiskt integrationsmönster under senare år, medan de största och minst öppna ekonomierna först nu skulle utnyttja sin potential för integration av handeln. Så har emellertid inte alltid varit fallet.

Bland de länder som är ganska bra på att öka sin handel hittar vi gamla medlemsstater med en mycket öppen ekonomi år 1995, t.ex. Belgien och Luxemburg tillsammans med nykomlingar som Österrike med en relativt öppen ekonomi vid anslutningstillfället. Större och relativt slutna ekonomier med långt (Frankrike och Tyskland) och kortare (Spanien) medlemskap i EU har också kunnat generera betydande handelsvolymer under senare år. I andra länder med en mycket öppen ekonomi 1995 syns vissa tecken på utmattning mellan 1995 och 2001. Gamla medlemsstater med relativt slutna och större ekonomier (Italien, Grekland och Storbritannien) och yngre medlemsstater med förhållandevis öppna och mindre ekonomier (Portugal och Sverige) uppvisar relativt sett sämre förmåga att generera handel (se tabell 9).

Fallen Belgien och Luxemburg visar att den inre marknaden fortfarande gör det möjligt för gamla medlemmar med redan mycket integrerad ekonomi att generera handel, vilket också är fallet med nya medlemmar som Österrike. En jämförelse av handeln i de tre nyaste medlemsstaterna sedan deras inträde 1995 ger mycket intressanta resultat. Deras förmåga att generera handel har varit helt olika. Bara Österrike har levt upp till förväntningarna, medan handeln med de andra medlemsstaterna bara har ökat måttligt i Finland. I Sverige har integreringen av handeln totalt sett varit ringa.

Handeln har ökat och hindren på marknaden har blivit förhållandevis mindre

Den inre marknaden har lyckats generera mer handel på en marknad med relativt färre hinder. Figur 11 visar att handeln (import) har ökat snabbare än antalet överträdelseförfaranden som inte gäller införlivande av rättsakter. Mellan 1988 och 1994 ökade handeln mellan EU-länderna och antalet överträdelseförfaranden lika mycket. Efter 1995 har emellertid tendensen vänt. Handeln har stadigt ökat medan antalet överträdelseförfaranden har minskat för att därefter öka i mycket lägre takt.

Denna indikator på marknadsstörningar kan också vara nyttig för att komplettera medlemsstaternas profil. Figur 12 visar en rankinglista över länderna med hänsyn till deras integration på den inre marknaden och antalet överträdelser som inte gäller införlivande av rättsakter. Indexet är högt för länder med många överträdelseförfaranden under perioden 1995-2001 och med låg import och inkommande utländska direktinvesteringar.

Handeln mellan EU-länderna skulle kunna öka om principen om ömsesidigt erkännande tillämpades bättre

Det krävs konvergens och nödvändig harmonisering av de nationella åtgärderna ända till det ögonblick då ömsesidigt erkännande kan tillämpas.

Av erfarenhet vet man att dessa harmoniseringsåtgärder kan behövas på områden som gäller viktiga frågor som hänför sig till hälsa, miljö och konsumentskydd [17].

[17] Eurobarometer 57.2 - Flash barometer 128: Public opinion in europe: Views on business-to-consumer cross border trade, 14 november 2002.

En riktig tillämpning av principen om ömsesidigt erkännande vållar fortfarande problem. Ungefär en tredjedel av överträdelseförfarandena under perioden 1998-2001 handlade om ömsesidigt erkännande. Flera av de föreslagna åtgärderna i meddelandet om ömsesidigt erkännande från 1999 har emellertid redan genomförts. Anmälningsförfarandet enligt direktiv 98/34/EG har dessutom visat sig vara till mycket stor nytta, eftersom medlemsstaterna nu antar många tekniska bestämmelser på grund av ändrade förhållanden och om hälsa och säkerhet (år 2001 fick kommissionen 530 anmälningar om tekniska bestämmelser).

I rapporten nyligen om tillämpningen av principen om ömsesidigt erkännande utvärderas principen. Rapporten bygger på fallstudier och överträdelseförfaranden.

...men vilka övergripande effekter har principen om ömsesidigt erkännande på integrationen? Hur fungerar den jämfört med harmoniseringsåtgärderna?

Konvergens i exportpriserna är en relativt grov indikator på integration, men det ger en jämförelse av handeln med harmoniserade och icke-harmoniserade produkter [18]. Mellan 1993 och 2002 var spridningen i exportpriserna genomsnittligt lägre inom EU än i andra OECD-länder.

[18] M. M. Knetter och M. J. Slaugther "Measuring product-market integration" NBER, februari 1999 och Gil-Pareja, S. (2002): "Export price discrimination in Europe and exchange rates", Review of International Economics 10, 299-312.

Mer än 80 % av produkterna i undersökningen uppvisar lägre spridning inom EU än inom OECD i slutet av perioden (se tabell 10). Exportpriserna inom EU uppvisar större konvergens än inom OECD som helhet. I de allra flesta EU-länderna konvergerar priserna för mer än 50 % av de exporterade varorna (se tabell 11).

Icke-harmoniserade produkter tillhör dem som har störst exportpriskonvergens: 19 av de 50 översta sektorerna i konvergensrankingen över exportpriser är inte alls harmoniserade, 6 är harmoniserade varor och 16 omfattas av direktiven om den nya metoden (se tabell 12).

I de fall då principen om fri rörlighet för varor inte fungerar ordentligt betalar konsumenter och företag ett högt pris.

Inom lastbilssektorn t.ex. beror de största svårigheterna på medlemsstaternas obligatoriska tekniska regler. Dessa regler förorsakar ofta onödiga extrakostnader för affärsmän och företag och påverkar negativt handelsflödena och priserna, vilket leder till välfärdsförluster för konsumenter och tillverkare. Det märks främst som produktmodifikationer för att reglerna skall kunna följas, extra kostnader för att testa varje ny modell och försenad marknadsföring på grund av administrativa förfaranden.

I fallet med lastbilssektorn har kommissionens fallstudier visat att exportföretagens extrakostnader för att anpassa sina produkter till nationella bestämmelser är 1785-2500 euro för varje fordon. Analyser av exportpriser per enhet visar att det är konsumenterna som får betala dessa kostnader.

Trots den senaste utvecklingen kan den inre marknadens program fortfarande generera handel, vilket bekräftas av fallet med Belgien. Det finns därför starka argument för att undanröja kvarvarande hinder för att EU:s ekonomier helt skall kunna utnyttja denna potential och dra nytta av de viktiga ekonomiska vinster som nu går förlorade. Kravet på ytterligare avreglering är ännu större inom tjänstesektorn där handeln fortfarande inte har kommit igång (se bilagan om tjänster).

De senaste siffrorna visar att det ännu är de utländska direktinvesteringarna som i första hand driver på integrationen i EU, men de drabbades hårt av händelserna 2001..

De utländska direktinvesteringarna inom EU ökade 15 gånger mellan 1995 och 2000. De drabbades hårt av händelserna 2001 och hamnade under 1999 års nivåer. Denna plötsliga och betydande nedgång i de utländska direktinvesteringarna visar på den stora osäkerheten i dessa flöden och deras känslighet för kortsiktiga ekonomiska förhållanden. Analysen av de långsiktiga tendenserna visar att det till skillnad från handeln finns en klar omorientering av flödena mot EU-området: år 1995 var flödesandelen inom EU redan större än flödesandelen utanför EU och klyftan har ökat hela tiden fram till år 2000.

Med undantag av år 2001 har handeln minskat snabbt i förhållande till de utländska direktinvesteringarna. Flera länder, där framgången med att integrera handeln har varit ringa, har visat sig vara mycket dynamiska då det gäller utländska direktinvesteringar inom EU. I dessa fall har de utländska direktinvesteringarna och inte handeln varit huvudinstrumentet för den interna integrationen (t.ex. Storbritannien och Sverige) (Se figurerna 13, 14, 15).

IV. Resultaten av undersökningarna av särskilt viktiga marknader

Den övergripande bedömningen baserad på allmänna marknadsindikatorer måste kompletteras med en analys av resultaten på några marknader av särskild betydelse för den inre marknaden. I det här avsnittet skall vi titta närmare på marknaderna för offentlig upphandling och finansiella tjänster. I en bilaga finns uppdaterade uppgifter till förra årets utvärdering av tjänster av allmänt intresse [19].

[19] Den nya metod som beskrivs i kommissionens senaste meddelande om horisontell utvärdering av tjänster av allmänt intresse kommer att tillämpas från och med nästa år.

Offentlig upphandling

Den offentliga upphandlingens totala andel av BNP har minskat från 17,3 % år 1995 till 16,2 % år 2001 (se tabell 13). Ökad insyn och effektiv konkurrens är emellertid fortfarande ett av de viktigaste målen på den inre marknaden. En integration av dessa marknader skulle fortfarande kunna ge stora vinster.

Om man hade kunnat spara 1 % inom offentlig upphandling genom mer konkurrens och effektiva marknader, skulle det ha inneburit besparingar på 14 miljarder euro 2001 för EU15. Det motsvarar ungefär en tredjedel av det totala lånebehovet inom den offentliga sektorn det året. Stora besparingar kan således göras på det här området, i synnerhet nu då man försöker höja kvaliteten på de offentliga utgifterna.

Den senaste utvecklingen på området har gett oss ny anledning till oro och ökat kraven på att anta paketet ...

Andelen offentlig upphandling som publicerades i EGT (dvs. blev känd för allmänheten) ökade inte nämnvärt under 2001 och låg kvar på 15,8 % (se tabell 14). Efter en ökning med 4 procentenheter under år 2000 är det ett allvarligt problem att öppenheten inte har ökat, och det kräver ytterligare behandling. Skillnaderna var stora med undantag av Sverige där andelen anbud som publicerades ökade från 20 % till 26 %, vilket innebar att den imponerade trenden där fortsatte.

Det finns en annan indikator på öppenhet som ger anledning till oro. Antalet anbudsinfordringar som har publicerats i EGT under senare år har ökat, men antalet meddelanden om tilldelade kontrakt som publicerades har inte ökat i samma takt. Insynen på marknaden blir mindre därför att relativt färre uppgifter blir kända om resultaten av anbudsinfordringarna. På så sätt består den senaste tendensen med ett gap mellan dessa två siffror (se figur 16).

Slutligen är det också så att antalet meddelanden om anbud som placerats i en annan medlemsstat fortfarande är mycket lågt. Direkt gränsöverskridande tilldelning av anbud motsvarade bara 1,26 % av de tilldelade anbuden år 2001 (1,5 % år 2000). I denna siffra ingår inte indirekta anbudsförfaranden via samarbetspartner i andra länder. Därför är den verkliga nivån på den gränsöverskridande upphandlingen högre än vad siffrorna antyder. Trots det är den direkta gränsöverskridande upphandlingen försvinnande liten och har inte ökat under senare år.

Tillämpningen av upphandlingsdirektiven har åtföljts av ett stort antal överträdelseförfaranden

Om man jämför den offentliga upphandlingen med antalet överträdelseförfaranden som gäller offentlig upphandling finns det ännu större anledning till oro. Det ökade antalet publicerade anbudsförfaranden i EGT har motsvarats av ett större antal överträdelseförfaranden gällande offentlig upphandling under senare år, även om antalet överträdelser verkar att ha nått en topp och började sjunka år 2000 (se figur 17 och tillhörande fotnot). Till skillnad från tendenserna inom handel och utländska direktinvesteringar har den ökade insynen i offentlig upphandling lett till mer störningar vid tillämpningen av upphandlingsbestämmelserna.

De få tillgängliga indikatorerna på hur den offentliga upphandlingen utvecklas ger således ingen anledning till optimistism

Detta är ytterligare ett skäl till att påskynda övergången till de nya upphandlingsdirektiven. Det nya lagstiftningspaketet bör förbättra situationen. Genom detta konsolideras gällande direktiv, tilldelningsförfarandena effektiviseras. Dessutom uppmuntrar det till att börja använda elektroniska förfaranden inom den offentliga upphandlingen.

Efter det att Europaparlamentet föreslagit ändringar behandlas paketet för närvarande i rådet där en politisk överenskommelse är att vänta. Förutom det nya lagstiftningspaketet skulle också andra åtgärder kunna förbättra resultaten på upphandlingsområdet (se ruta 4).

Elektronisk upphandling skulle kunna underlätta upphandlingen över gränserna

I slutsatserna från Europeiska rådet i Lissabon uppmanas till ansträngningar för att introducera e-förvaltning senast i slutet av 2003. Om man införde fullt utbyggd elektronisk upphandling skulle upphandlingsförfarandet gå smidigare och kostnaderna minska markant. Effektiviteten skulle dessutom öka. Man vet att medlemsstaterna arbetar med att införa denna nya teknik. Det skulle bidra till att öka insynen och öppna den offentliga upphandlingen för konkurrens mellan såväl inhemska som utländska företag.

Sedan man nyligen tagit viktiga steg framåt ("politisk överenskommelse"), är det nu av stor betydelse att anta och snabbt börja tillämpa det nya lagstiftningspaketet. Ökad användning av elektronisk upphandling och andra initiativ skulle också kunna ge stora ekonomiska vinster. Slutligen behövs det bättre övervakning av upphandlingen, främst vad gäller den gränsöverskridande upphandlingen.

Marknaderna för finansiella tjänster

Sedan euron infördes använder både de institutionella och de icke-institutionella finansmarknaderna inom euroområdet en valuta men de utgör tyvärr ingen enhetlig marknad. Många hinder återstår...

...och långt ifrån alla kan undanröjas med hjälp av lagstiftning. Med undantag av euroområdets marknader för lån utan säkerhet är EU:s institutionella finansmarknader mer eller mindre uppsplittrade (se ruta 6). I Handlingsplanen för finansiella tjänster (FSAP), kommissionens viktigaste instrument för att skapa en inre marknad för finansiella tjänster, angrips några av de större hindren.

Större integration har uppnåtts på områden som har samma infrastruktur som en gemensam marknad och/eller där regelverket har anpassats, men det finns fortfarande en hel del att göra för att undanröja hindren även på de institutionella marknaderna...

På marknaderna för lån utan säkerhet är de medlemsstater som ingår i euroområdet fullt integrerade. Harmoniseringen inom detta marknadssegment omfattar handelsvaran (den gemensamma valutan), de tillämpade reglerna (den gemensamma monetära politiken) och infrastrukturen för handeln (Target).

Indikatorerna bekräftar att integrationen är fullständig. Sedan januari 1999 råder full konvergens mellan räntorna på den här marknaden och den gränsöverskridande verksamheten utgör minst 60 % av verksamheten totalt.

Räntorna är konvergerade på marknaden för statsobligationer, men inte i samma utsträckning som på marknaden för lån utan säkerhet (se figur 18 och 19). En viss uppsplittring finns kvar på grund av de olika emittenterna: skillnader i likviditet och kreditvärdighet förklarar de återstående ränteskillnaderna. Gränsöverskridande verksamhet är emellertid ett tydligt inslag inom detta marknadssegment.

Inom andra segment av den institutionella marknaden, den långsiktiga (företagsobligationsmarknaden, aktiemarknaden) och den kortsiktiga (marknaderna för lån med säkerhet), inkl. utbyte av likvida medel mot värdepapper, återstår många hinder för integrationen vilka hänger samman med parallell användning, avräkning och uppgörelse, redovisningsrutiner, krav på prospekt etc. Även om den gränsöverskridande verksamheten har utvecklats trots dessa svårigheter, finns det utrymme för större integration på dessa marknader.

Nyligen antagna FSAP-åtgärder och andra som är under utarbetande är inriktade på dessa problem....

Genom direktivet om finansiella säkerhetsordningar [20] skall man försöka lösa problemen i samband med accepterandet av olika säkerhetsordningar i Europa. När direktivet börjar tillämpas bör det stimulera gränsöverskridande verksamhet inom EU genom att den juridiska säkerheten blir större då man använder säkerhetsordningar.

[20] Godkändes av Europaparlamentet den 15 maj 2002. Skall enligt planerna genomföras i slutet av 2003.

Kostnaderna för transaktioner mellan olika medlemsstater är fortfarande mycket högre än då transaktionerna sker inom landet, där kostnaderna ligger på samma nivå som i USA. Att minska kostnaderna för gränsöverskridande transaktioner inom EU till samma nivå som de inhemska skulle enligt beräkningarna ge kostnadsbesparingar på 42 % [21], dvs. 693 miljoner euro (se ruta 7). Kommissionen inledde nyligen en undersökning för att kunna avgöra om det behövs lagstiftning för att minska kostnaderna eller om marknaderna själva slutligen kan åstadkomma dessa förändringar [22].

[21] IVIE Report (utkommer snart) till EU-kommissionen.

[22] Sammanslagningen mellan Euroclear och Crestco nyligen, med en effektiv integrering av 60 % av EU:s system för uppgörelser förväntas minska kostnaderna för uppgörelser avsevärt.

Det som inträffat på finansmarknaderna under det senaste året har mer än en gång visat hur väsentligt det är att få tillförlitlig information, särskilt då det råder ekonomisk osäkerhet. Om investerarna inte kan lita på den information de får, kommer de att undvika allt annat än statsobligationer. Som en följd av revisionsskandalerna i USA, som slutade med konkurs för stora företag som Enron och WorldCom, har investerarna blivit försiktiga med företagsrelaterade värdepapper, vilket har lett till att marknaderna för företagsobligationer och andelar har minskat. Detta har haft en negativ inverkan på pensionsfonder, försäkringsbolag, bankernas balansräkningar och riskkapitalfonder (där effekterna mest sannolikt kommer att bli kännbara i slutet av 2002) (se ruta 8).

Handlingsplanen för finansiella tjänster innehåller många åtgärder för att den ekonomiska informationen skall bli mera pålitlig och jämförbar mellan länderna. Utkastet till direktivet om prospekt [KOM(2002) 460] t.ex. kommer att skydda investerarna, därför att prospekten bara kommer att godkännas om de uppfyller EU:s krav på vilken information som får lämnas och hur. Det kommer också att bli billigare och lättare för företagen att få tillgång till kapital inom hela EU genom förenklade regler för att utfärda offentliga emissionsprospekt. Då IAS för börsnoterade företag börjar tillämpas senast 2005 kommer företagsredovisningen att harmoniseras och ge investerarna tydligare och mera jämförbar information. Att utsträcka IAS till att gälla icke börsnoterade företag skulle kunna stimulera gränsöverskridande investeringar av riskkapital, eftersom investerarna får bättre underlag för att göra jämförelser mellan olika investeringsalternativ (se ruta 8).

De icke-institutionella marknaderna är de minst integrerade av alla.

Skillnader i skatt, brist av harmoniserade finansiella produkter och information, skillnader i struktur och lagstiftning mellan medlemsstaterna samt den lokala karaktären på relationen mellan kunder och finansiella intermediärer är exempel på de viktigaste hindren för medborgarnas och de små och medelstora företagens möjligheter att bedriva verksamhet över gränserna. Detta gäller också lån till konsumenter och amorteringslån liksom privata pensionsförsäkringar och andra försäkringar.

Tillgängliga uppgifter visar att det praktiskt taget inte finns någon konvergens på räntor på lån till konsumenter (se figur 22). Konvergerade räntor på amorteringslån (se figur 23) beror inte på ökad konkurrens utan snarare på konvergerade räntor på penningmarknaden (se ruta 9). Följaktligen förekommer ingen nämnvärd gränsöverskridande verksamhet på dessa områden.

Beroende på kundernas "storlek och antal" inom dessa marknadssegment sker marknadsdrivna förändringar inte lika snabbt här som på den institutionella marknaden. Införandet av euron och den nya förordningen om gränsöverskridande detaljistbetalningar (december 2001) skulle kunna påskynda integrationen. Införandet av euron har ökat insynen och jämförbarheten mellan olika produkter. Genom förordningen från december 2001 likställs nationella och gränsöverskridande betalningar. Detta började gälla i juli 2002 för de elektroniska betalningarna och börjar gälla i juli 2003 för gränsöverskridande banköverföringar.

Andra lagstiftningsåtgärder vidtas för att bidra till att det skapas en EU-täckande finansmarknad för de enskilda konsumenterna

- Genom kommissionens förslag till reviderat konsumentkreditdirektiv vill man uppnå full harmonisering av reglerna för alla konsumentkrediter (utom bostadslån) [23].

[23] För att förbättra insyn och jämförbarhet då det gäller kreditkostnader innehåller förslaget en skyldighet att lämna information om tre slags kostnader: utlåningsräntan, som ger full insyn i den ränta som skall betalas; den "totala utlåningsräntan" i vilken ingår de indirekta kostnader som betalas till långivaren, vilket gör det lätt att jämföra olika låneerbjudanden; den faktiska årsräntan (APR), dvs.konsumentens totala kreditkostnader.

- Arton månader efter kommissionens förslag har en principöverenskommelse nåtts om direktivet om kompletterande pensionsfonder, vilket skulle göra det möjligt att teckna försäkringar i andra medlemsländer och samtidigt ge försäkringstagarna tillräcklig säkerhet. När förslaget har antagits bör det medge en ytterligare utvidgning av pensionsfondsmarknaden i Europa och bidra till arbetstagarnas rörlighet.

- Syftet med direktivet om försäkringsförmedling [24] är att förbättra konsumenternas valmöjligheter och skydd samtidigt som försäkringsmäklarna ges en möjlighet att marknadsföra sina tjänster utanför den egna medlemsstaten. Direktivet träder i kraft i slutet av 2004.

[24] Godkändes av ministerrådet den 30 september 2002.

Även om handlingsplanen för finansiella tjänster angriper många av de bestämmelser som hindrar mer integrerade marknader, finns det ett klart behov av att förordningen genomförs snabbare och anpassas efter en föränderlig situation.

Om dessa reformer försenas får Europas medborgare och företag betala ett högt pris.

- Om företagen i EU fick samma tillgång till finansiering som de amerikanska skulle enligt beräkningarna mervärdet stiga i flera industrisektorer [25] med (genomgående) 0,74-0,92 procentenheter (se ruta 5).

[25] Undersökningen (utkommer snart) har utförts av Centre for economic policy research för GD Ekonomi och finans finns att läsa på http://europa.eu.int/int/comm/economy_finance/publications/economic_papers/economicpapers179_en.htm

- De makroekonomiska engångseffekten av att lägga samman de likvida medlen inom Europas aktie- och företagsobligationsmarknader [26] har beräknats till 1,1 % av EU:s BNP eller 130 miljarder euro i 2002 års priser) i ett längre perspektiv med vinster i form av sysselsättning, konsumtion och investeringar på 0,5 %, 0,8 % respektive 6,0 %. Till och med när man tar hänsyn till det lugn som nu råder på aktiemarknaderna, ändrar det inte mycket i denna slutsats (ruta 5).

[26] Undersökning utförd av London Economics (utkommer snart) på uppdrag av GD Inre marknaden som finns att läsa på http://europa.eu.int/int/comm/internal_market/en/finances/mobil/overview.htm.

- En undersökning som beställts av EFR [27] indikerar att potentialen för högre tillväxt genom finansiell integration skulle bli 0,5 % av EU:s BNP per år eller 43 miljarder euro per år.

[27] EFR: European Financial Services Round table

- Europas finansiella struktur bygger fortfarande till största delen på bankerna. Beroendet av bankfinansiering är ännu större för icke börsnoterade små och medelstora företag utan extern riskbedömning. Uppgifterna visar att förhållandet egna medel/balansomslutning i genomsnitt är mycket lägre för EU:s små och medelstora företag än för deras amerikanska motsvarigheter (se tabellerna d och e i ruta 9). Beräkningar visar att om 10 % av bankernas finansiering övertogs av kapitalmarknaderna, skulle det innebära minskade finansieringskostnader med motsvarande 0,3 % av EU:s BNP [28].

[28] IVIE, utkommer snart.

- Vinsterna med att effektivisera vissa marknadssegment är också betydande. Enbart inom EU:s banksektor beräknas denna bristande effektivitet till totalt 1,4-1,6 % av BNP [29].

[29] IVIE, utkommer snart.

V. Sammanfattning och slutsatser

Denna rapport visar att det finns en potential för framtida integration och pekar ut några länder och ekonomiska sektorer där potentialen är större. Den presenterar också beräkningar av möjliga vinster av flera ekonomiska reformer som den europeiska ekonomin har väntat på under de senaste fyra åren. I många fall, särskilt inom sektorn för finansiella tjänster är de av samma storleksordning som unionens hela ekonomiska tillväxt under det senaste året. Detta är viktigt då politiken utformas och prioriteringarnas görs i ett läge då skillnaden i konkurrenskraft jämfört med USA ökar och arbetsproduktiviteten ökar mer än dubbelt så snabbt i USA som i Europa [30].

[30] Se SEK (2002) 528 "2002 European Competitiveness report".

Det handlar inte bara om att missa "potentiella vinster". Varje ytterligare år som går utan att dessa ekonomiska reformer genomförs innebär kostnader för Europas medborgare nu. Denna rapport visar att det tempo i vilket en del av dessa reformer genomförs är ungefär detsamma som för tidigare lagstiftning på den inre marknaden, vilket visar att beslutsfattarna uppenbarligen inte upplever någon brådska. Detta är inte tillräckligt bra.

Det engagemang för konkurrenskraftens betydelse som stats- och regeringscheferna uttalade i Lissabon i mars 2000 och upprepade i Barcelona är en signal om att det måste gå snabbare. Vi kan inte längre fördröja antagandet av de liggande förslagen.

Rapporten har också understrukit slutsatsen från fler möten med Europeiska rådet att ett avgörande hinder för genomförandet av strukturella reformer, där överenskommelse om dessa har träffats på EU-nivå, har varit det sena genomförandet. Vi har inte längre råd med dessa dröjsmål i det avgörande skede som genomförandet är, främst då det handlar om genomförandet av de ekonomiska reformer som ingår i Lissabon-strategin.

En formell försäkran från medlemsstaterna att överföra och tillämpa strukturreformerna inom de tillmätta tidsramarna (dvs. utan att förorsaka ytterligare utdragna och kostsamma förseningar) skulle vara ett trovärdigt budskap om deras stöd för reformprocessen. Dessutom skulle varje land kunna stärka trovärdigheten i detta löfte genom att frivilligt fastställa tidsgränser och kvantitativa mål. Varje medlemsstat skulle också kunna ägna mer uppmärksamhet åt att följa upp de domar i EG-domstolen som handlar om den inre marknaden och se till att de nödvändiga ändringarna görs i nationell lag. På så sätt skulle reformerna genomföras snabbare, vilket skulle gynna medborgarna.

Att skapa en verklig inre marknad för tjänster är kanske det viktigaste målet på medellång och lång sikt. Målen från Europeiska rådet i Lissabon kan inte uppnås utan en inre marknad för tjänster. Vinsterna med att skapa en inre marknad slösas nu bort genom de klena resultat som tjänstesektorn i Europa uppnår. Såsom framgår av kommissionens rapport om hinder för integrering inom tjänstesektorn och av bilagan till denna rapport är bristen på integration inom tjänstesektorn orsaken till att EU:s ekonomi går miste om omfattande vinster, både nu och i framtiden. Att medlemsstaterna arbetar var för sig är nödvändigt men inte tillräckligt för att göra stora framsteg. Bara om man genomför tjänstestrategin kan man effektivt bidra till att uppnå detta mål på EU-nivå.

Att avsluta arbeten inom sektorn för finansiella tjänster är det viktigaste målet. Vi har kunnat konstatera att det har varit särskilt svårt att genomföra lagstiftning på det här området.

I sista hand är det främst konsumenterna som får betala priset för hindren på den inre marknaden. Konsumenterna kan då inte dra nytta av olika varor och tjänster till kokurrenskraftiga priser och den högre livskvalitet som de kan vänta sig.

Offentlig upphandling är det tredje området där det behövs snabba reformer. Nya åtgärder för att öppna den offentliga upphandlingen är på gång men det kommer att ta tid att genomföra dem. Detta är ytterligare ett skäl till att prioritera dessa reformer. Fler och bättre indikatorer på den offentliga upphandlingen skulle göra det lättare att bättre bedöma deras verkliga prestanda och de framsteg som gjorts med att integrera dem.

Slutligen borde de stora ansträngningar som gjorts för att minska byråkratin för de små och medelstora och de nyetablerade företagen kompletteras med ett fullständigt och effektivt genomförande av handlingsplanen för bättre och enklare lagstiftning. I detta avseende behövs det större ansträngningar för att integrera inre marknads-dimensionen, vilket påpekas i bilagan till denna rapport. Medlemsstaternas förvaltningar måste ta i beaktande inte bara vilka effekter som lagar och bestämmelser får på de inhemska ekonomiska aktörerna utan också på andra EU-aktörer på den inre marknaden.

Alla dessa reformer bör komplettera de reformer som redan är på gång på de marknader som tillhandahåller tjänster av allmänt intresse. Den senaste utvecklingen på dessa marknader presenteras i en specialbilaga till rapporten. Den visar att de ekonomiska reformerna går framåt inom energisektorerna även om hinder för att öppna marknaden kvarstår och att effekterna av dessa hinder återverkar på priserna, i synnerhet för hushållen och mindre affärsidkare. Situationen skulle bli mycket bättre om man antog det energipaket som för närvarande diskuteras, särskilt efter överenskommelserna vid Europeiska rådet i Barcelona om att öppna marknaderna för kommersiella användare år 2004 och den politiska överenskommelsen nyligen att öppna dem för hushållen 2007. Reformerade posttjänster har enligt uppgift lett till betydande kvalitetsförbättringar inom EU. Telekomtjänsterna fortsätter att ge avkastning och detta återspeglas i ökad tillfredsställelse hos konsumenterna med mobiltelefonin. Situationen inom transportsektorerna kräver uppmärksamhet. Införlivandet och tillämpningen av direktiven om järnvägsinfrastrukturer senaste den 15 mars 2003 bör höja prestanda inom den här marknaden.