Bryssel den 17.02.2005

KOM(2005) 50 slutlig

RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET

om hur den gemensamma organisationen av marknaden för bananer fungerar

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

Inledning 3

1. Hur den gemensamma organisationen av marknaden för bananer är uppbyggd och hur den genomförs 3

1.1. Producentorganisationer 3

1.2. Kompensationsstöd 4

1.3. Strukturåtgärder 5

1.4. Handel med länder utanför EU 5

1.4.1. Importordning (EU-15) 5

1.4.2. Licensutnyttjande och aktörer i EU-15 6

1.4.3. Övergångsåtgärder till följd av utvidgningen (EU-10) 6

1.4.4. Förhandlingar inom ramen för artiklarna XXIV.6 och XXVIII i GATT-avtalet 7

2. Särskild ram för bistånd till traditionella AVS-bananleverantörer 7

3. Marknadsutveckling 7

3.1. Gemenskapsmarknadens försörjning 7

3.1.1. EU:s produktion 7

3.1.2. EU:s import 7

3.1.3. Priser 8

INLEDNING

Enligt artikel 32 i rådets förordning (EEG) nr 404/93 om den gemensamma organisationen av marknaden för bananer[1] skall kommissionen senast den 31 december 2004 lägga fram en rapport för Europaparlamentet och rådet om hur den gemensamma organisationen av marknaden (GOM) för bananer fungerar. Föreliggande rapport ger en översikt över hur den gemensamma organisationen av marknaden för bananer har fungerat sedan 1999.

Just nu pågår en grundlig utvärdering av hur den gemensamma marknaden har fungerat sedan 1993. Utvärderingen beräknas avslutas under andra kvartalet 2005. Kommissionen har samtidigt inlett förhandlingar enligt artikel XXVIII i GATT-avtalet för att införa en bananimportordning med enbart tull senast den 1 januari 2006.

Kommissionen kommer att på grundval av utvärderingen fördjupa debatten med sina institutionella, ekonomiska och sociala partner om hur den gemensamma organisationen av marknaden kan förbättras. Lämpliga förslag bör överlämnas till Europaparlamentet och rådet efter debatten .

1. HUR DEN GEMENSAMMA ORGANISATIONEN AV MARKNADEN FÖR BANANER ÄR UPPBYGGD OCH HUR DEN GENOMFÖRS

Den gemensamma organisationen av marknaden för bananer infördes genom rådets förordning (EEG) nr 404/93[2] som antogs den 13 februari 1993 som en del av den inre marknaden. Den omfattar gemensamma normer för kvalitet och saluföring, producentorganisationer, stöd till gemenskapens producenter och handel med tredje land. Marknadsorganisationen har ändrats flera gånger under åren, främst 1998 och 2001, särskilt när det gäller importordningen.

1.1. Producentorganisationer

De 21 befintliga producentorganistionerna omfattar samtliga gemenskapens bananproducenter och är fördelade på följande områden:

Kanarieöarna | 5 |

Guadeloupe | 2 |

Martinique | 4 |

Madeira | 2 |

Azorerna | 5 |

Algarve | 1 |

Kreta | 1 |

Lakonien | 1 |

[Cypern | 1 kommer att upprättas]. |

Organisationens minimikrav rörande antal producenter och kvantiteten saluförda bananer varierar beroende på det producerande områdets produktionsstruktur.

1.2. Kompensationsstöd

Kompensationsstödet skall beräknas på grundval av skillnaden mellan

- den fasta referensinkomsten för bananer som producerats och saluförts inom gemenskapen,

- den genomsnittliga produktionsinkomst som under varje år erhållits på gemenskapens marknad för bananer som producerats och avyttrats inom gemenskapen.

Den ursprungliga fasta referensinkomsten fastställdes för fritt packhus på grundval av genomsnittspriset 1991. Den ökade således med 5 % 1998 och med upp till 8 % från 1999 efter rådets möte (jordbruk) i juni 1998. Den nuvarande nivån ligger på 64,03 euro per 100 kilogram.

Den maximala kvantitet av gemenskapsbananer som kan berättiga till kompensationsstöd är 867 500 ton. Denna maximala kvantitet är fördelad på de olika producerande regionerna i gemenskapen enligt följande:

Kanarieöarna | 420 000 ton |

Guadeloupe | 150 000 ton |

Martinique | 219 000 ton |

Madeira, Azorerna och Algarve | 50 000 ton |

Kreta och Lakonien | 15 000 ton |

Cypern | 13 500 ton. |

2001 beslutade rådet[3] att ge medlemsstaterna tillstånd att inte bevilja kompensationsstöd för bananproduktion på nya plantager. Denna möjlighet kan utnyttjas när en medlemsstat anser att den hållbara utvecklingen i produktionsområdet är i fara, särskilt bevarandet av miljön, markskydd och landskapets särdrag. Enligt kommissionens beslut av den 31 maj 2002[4] får Spanien införa ett tillfälligt undantag som innebär att kompensationsstöd inte utgår för avyttrade produkter från nya bananodlingar som planterats från och med den 1 juni 2002.

EU:s budgetutgifter för kompensationsstödet varierar beroende på marknadspriserna och saluförda kvantiteter under ett visst år. Årsutgifterna under perioden 1999–2003 uppgår i genomsnitt till 249 miljoner euro.

Ett tilläggsstöd har beviljats producentområden där den genomsnittliga produktionsinkomsten var minst 10 % lägre än den genomsnittliga inkomsten i gemenskapen. För att gemenskapens producenter skall uppmuntras att producera på ett mer marknadsorienterat sätt motsvarar tilläggsstödet skillnaden mellan regionpriset och gemenskapspriset.

En ingående bedömning av den interna ordningens funktion, kostnadseffektivitet och eventuella brister, kommer att genomföras inom ramen för den pågående utvärderingen av den gemensamma organisationen av marknaden.

Närmare uppgifter om kompensationsstödet och tilläggsstödet samt budgetutgifterna för 1999–2003 finns i bilaga 1.

1.3. Strukturåtgärder

Bananproducenterna har också rätt till strukturstöd inom ramen för landsbygdsutvecklingsstödet som avser olika produkter och finansieras genom EUGFJ. Den rättsliga grunden för detta stöd är rådets förordning (EG) nr 1257/1999[5].

Tre typer av landsbygdsstöd kan användas för bananer: investeringar i jordbruksföretag, förbättrad bearbetning och saluföring av jordbruksprodukter samt miljövänligt jordbruk. Dessa typer av åtgärder ingår i de operativa programmen för de producerande områdena. I utvärderingen kommer man särskilt att undersöka hur gemenskapens olika stöd samverkar inom banansektorn.

1.4. Handel med länder utanför EU

1.4.1. Importordning (EU-15)

Importordningen har genomgått två betydande förändringar, 1998 och 2001.

1998 års reform infördes genom rådets förordning (EG) nr 1637/98 av den 28 juli 1998[6] och genomfördes genom kommissionens förordning (EG) nr 2362/98 av den 28 oktober 1998[7]. Den ändrade ordningen trädde i kraft den 1 januari 1999. Uppdelningen av aktörer på grundval av kategori och funktion övergavs till förmån för en uppdelning i “traditionella aktörer” och “nya aktörer”. De nya aktörerna fick tillgång till en större andel av tullkvoterna – 8 % i stället för ursprungliga 3,5 %. Tilldelningen till de traditionella aktörerna fastställdes på grundval av den “faktiska importen”, dvs. övergång till fri omsättning och betalning av importtull. Licenserna kunde användas för import av både dollarbananer och AVS-bananer.

I januari 2001 beslutade rådet att en importordning med enbart tullar skall införas senast i januari 2006[8]. I enlighet med de avtal som EU slöt med Förenta staterna och Ecuador i april 2001 tilllämpas för närvarande ett övergångssystem med importlicenser sedan den 1 juli 2001. Den dispens från artiklarna I och XIII i GATT-avtalet som gavs i november 2001 har gjort det möjligt att reservera C-kvoten (750 000 ton) för AVS-länderna samt att tillämpa en noll-tullsats för AVS-bananer som importeras inom tullkvoterna A/B och C. För detta ändamål ändrades den gemensamma organisationen av marknaden genom rådets förordningar (EG) nr 216/2001 av den 25 januari 2001 och (EG) nr 2587/2001 av den 19 december 2001[9]. Tillämpningsföreskrifter har införts genom kommissionens förordning (EG) nr 896/2001 av den 7 maj 2001[10].

Följande tullkvoter gäller:

- Kvot A: 2 200 000 ton med en bunden tull på 75 euro/ton (0 för AVS-bananer),

- Kvot B (autonom tullkvot): 453 000 ton med en tull på 75 euro/ton (0 för AVS-bananer),

- Kvot C: 750 000 ton med en tull på 0 euro/ton (reserverad för AVS-bananer).

A- och B-kvoterna är öppna för alla bananer, medan C-kvoten är reserverad för AVS-bananer. Bananimport utanför kvoterna omfattas av en tull på 680 euro/ton och AVS-bananerna omfattas av en förmånstull på 300 euro/ton.

83 % av kvantiteterna i A/B-kvoten tilldelas de traditionella aktörerna och 17 % de icke-traditionella aktörerna. Inom C-kvoten är dessa procentandelar 89 % respektive 11 %.

Tilldelningen av importlicenser till traditionella aktörer grundar sig på tidigare tilldelning. Referenskvantiteten för varje traditionell aktör fastställdes 1998 utgående från ett genomsnitt av aktörens primärimport under 1994, 1995 och 1996. För att uppdatera uppgifterna beräknas referenskvantiteterna för traditionella aktörer för 2004 och 2005 på grundval av utnyttjande av importlicenser under 2002 och 2003.

1.4.2. Licensutnyttjande och aktörer i EU-15

Bananer importeras till gemenskapen på grundval av importlicenser som utfärdas av medlemsstaterna på begäran av registrerade aktörer. Licenserna gäller i hela gemenskapen.

Under perioden januari 1999 till juni 2001 har praktiskt taget alla licenser för dollarbananer använts fullt ut. Licenserna för bananer från traditionella AVS-länder[11] har emellertid inte utnyttjats till fullo. Under 1999 använde de traditionella aktörerna 88 % av sina licenser, medan de nya aktörerna använde endast 36 %. För 2000 låg dessa siffror på 84 % respektive 46 %. Under samma period registrerades 625 traditionella aktörer, medan antalet nya aktörer ökade konstant och uppnådde siffran 1383 under andra halvåret 2001.

Under övergångsåret 2001 användes licenserna för A/B-kvoten fullt ut och 86,6 % av licenserna för C-kvoten. Utnyttjandet ökade under de efterföljande åren. Licenserna utnyttjades fullt ut 2002 för A/B-kvoten och till 95 % för C-kvoten. 2003 utnyttjades samtliga licenser till 100 %.

Under perioden juli 2001–2003 var antalet traditionella aktörer stabilt med sammanlagt 174 traditionella aktörer 2003 (147 A/B- och 26 C-aktörer).

Under samma period ökade antalet icke-traditionella aktörer stadigt, särskilt inom C-kvoten. Antalet icke-traditionella aktörer inom A/B-kvoten ökade från 188 andra halvåret 2001 till 220 under 2003. Motsvarande siffror för C-kvoten var 37 till 79.

1.4.3. Övergångsåtgärder till följd av utvidgningen (EU-10)

En tilläggskvantitet på 300 000 ton fastställdes för import av bananer till de nya medlemsstaterna för den 1 maj–31 december 2004[12]. Tilläggskvantiteten för 2005 har fastställts till 460 000 ton[13].

Tilläggskvantiteten är en övergångsåtgärd som förvaltas separat, men med samma bestämmelser som för tullkvoterna A/B and C. Detta skall på intet sätt påverka utgången WTO-förhandlingarna och kvantiteterna kan ökas om detta motiveras av efterfrågan.

1.4.4. Förhandlingar inom ramen för artiklarna XXIV.6 och XXVIII i GATT-avtalet

Den 19 januari 2004 anmälde EG till WTO att man drog in EG-förteckningen, förteckningarna för de tio nya medlemsstaterna och den tillfälliga tillämpningen av EG-förteckningen för de 25 medlemsstaterna i avvaktan på att förhandlingarna rörande kompensationsstödet skulle slutföras. EG meddelade att man var redo att inleda förhandlingar om kompensationsstöd inom ramen för artikel XXIV.6 i GATT-avtalet. Den 22 mars 2004 gav rådet kommissionen tillstånd att förhandla om artikel XXIV.6 med gemenskapens handelsparter.

Den 4 juni 2004 gav rådet kommissionen tillstånd att förhandla om artikel XXVIII. Den 15 juli 2004 anmälde kommissionen till WTO att man avsåg att ändra bindningslistan för bananer i gemenskapens GATT-tulltaxa. Förhandlingarna inleddes i november.

2. SÄRSKILD RAM FÖR BISTÅND TILL TRADITIONELLA AVS-BANANLEVERANTÖRER

För att hantera problem med konkurrenskraften har EG infört en särskild ram för bistånd till traditionella AVS-bananleverantörer. Stödramen infördes 1999 genom rådets förordning (EG) nr 856/1999[14] av den 22 april 1999 och dess syfte är att ge stöd till traditionella leverantörer av AVS-bananer när de anpassar sig till det nya marknadsläget. Stödtillgångarna hjälper de mottagande länderna att öka konkurrenskraften i banansektorn och stöder diversifiering i de fall där konkurrenskraften i banansektorn inte är hållbar.

Under 1999–2003 fördelades sammanlagt 216,18 miljoner euro till de mottagande länderna. Den region som fått mest stöd är Windward Islands[15], som mottagit 51 % av stödet under perioden.

Kommissionen rapporterar regelbundet Europaparlamentet och rådet om hur stödet används.

3. MARKNADSUTVECKLING

3.1. Gemenskapsmarknadens försörjning

I bilaga 2 finns grafik som illustrerar situationen.

3.1.1. EU:s produktion

Den totala produktionen för EU:s femton medlemsstater år 2003 – 754 000 ton – utgjorde ca 1 % av världsproduktionen det året (figur 2, bilaga 2).

Under 1999–2003 låg de femton EU-ländernas produktion på ca 750 000 ton och har sammanlagt ökat med 3,5 %. Under perioden har produktionsutvecklingen sett olika ut i de olika medlemsstaterna (figur 3, bilaga 2).

3.1.2. EU:s import

På marknaden i de femton medlemsstaterna konsumeras 4 miljoner ton bananer per år, en siffra som varierar och ökade med 5 % 1999–2003. De femton medlemsstaterna importerar ca 82 % av de bananer som konsumeras på marknaden, vilket år 2003 motsvarade 3,4 ton. Dollarbananer från Latinamerika utgör 63 % av marknaden, och 19 % kommer från AVS-länder. Återstående 18 % är bananer från gemenskapen (figur 1, bilaga 2).

Marknadsandelarna för de tre kategorierna av bananer har legat på ungefär samma nivå i EU under åren, men importstrukturen håller på att förändras för dollarbananer, och i ännu högre grad för AVS-bananer (figur 6, bilaga 2).

Bland leverantörerna av dollarbananer dominerar som alltid fyra exportländer: Ecuador, Costa Rica, Colombia och Panama (97 % av den totala importen av dollarbananer). Övriga leverantörer står endast för en liten del (figurerna 4 och 7, bilaga 2).

I AVS-länderna har utvecklingen av EU-försörjningen skiljt sig kraftigt åt mellan leverantörerna. Leveransen till EU från Västindien har sjunkit med sammanlagt 9,6 % under åren 1999–2003 och utgör för närvarande 36,8 % av den totala importen från AVS-länderna. Nedgången är särskilt märkbar i fråga om Windward Islands, vars export till EU har sjunkit med 51,1 %. Å andra sidan har Dominikanska republiken under samma period ökat sin export till EU med 159 %, och står för närvarande för 14 % av exporten från AVS-länderna (6 % under 1999). Importandelen från afrikanska AVS-länder, främst Kamerun, ökade mellan 1999 och 2003 med 83 %, och utgör för närvarande 37 % av den totala AVS-importen (figurerna 5 och 8, bilaga 2).

Av de 10 nya medlemsstater som gick med i EU i maj 2004 har Polen den största importmarknaden. Under 2003 var 98 % av de bananer som importerades till de anslutande länderna dollarbananer. Ecuador står för den största marknadsandelen (49 %) och följs av Colombia (21 %), Panama (13 %) och Costa Rica (12 %). Bananer från Västindien förekommer praktiskt taget inte på marknaden. Andelen afrikanska AVS-bananer uppgår till 2 % (figur 9, bilaga 2).

3.1.3. Priser

3.1.3.1. Priser för gröna bananer

CIF-importpriserna för bananer har gått upp med 8 % under 1999–2003 och de (AVS- och dollarbananerna) låg 2003 på en genomsnittlig nivå på 598 euro per ton (figurerna 10, 11, 12 och 13, bilaga 2).

3.1.3.2. Priser för gula bananer

Grossistpriserna för gula bananer på EU-marknaden har varierat under åren. Under 1999–2003 låg de på en genomsnittlig nivå på 808 euro per ton (figurerna 14 och 15, bilaga 2).

Prisskillnaden mellan CIF- och grossistvärdet på bananer under 1999–2003 låg i genomsnitt på 28 % för AVS-bananer och på 55 % för dollarbananer.

ANNEX I

[pic]

ANNEX 2

[pic]

[pic]

[pic]

[pic]

[pic]

[pic]

[pic]

[pic]

[pic]

[pic]

[pic]

[pic]

[pic]

[pic]

[pic]

[1] EGT L 47, 25.2.1993, s. 1. Artikeln senast ändrad genom rådets förordning (EG) nr 1637/98 (EGT L 120, 28.7.1998, s. 28).

[2] EGT L 47, 25.2.1993, s. 1. Förordningen senast ändrad genom 2003 års anslutningsakt.

[3] Rådets förordning (EG) nr 2587/2001 (EGT L 345, 19.12.2001, s. 13).

[4] Kommissionens beslut 2002/414/EG (EGT L 148, 6.6.2002, s. 28).

[5] EGT L 160, 26.6.1999, s. 80. Förordningen senast ändrad genom förordning (EG) nr 583/2004 (EUT L 91, 30.3.2004, s. 1).

[6] EGT L 120, 28.7.1998, s. 28.

[7] EGT L 293, 31.10.2004, s. 32. Förordningen senast ändrad genom förordning (EG) nr 1632/2000 (EGT L 187, 26.7.2000, s. 27).

[8] Förordning (EG) nr 216/2001, EGT L 31, 2.2.2001, s. 2.

[9] EGT L 345, 29.12.2001, s. 13.

[10] EGT L 126, 8.5.2001, s. 6. Förordningen senast ändrad genom förordning (EG) nr 838/2004 (EUT L 127, 29.4.2004, s. 52).

[11] 12 AVS-länder: Belize, Kamerun, Kap Verde, Elfenbenskusten, Dominica, Grenada, Jamaica, Madagascar, Somalia, Saint Lucia, Saint Vincent, Surinam.

[12] Kommissionens förordning (EG) nr 838/2004 (EUT L 127, 29.4.2004, s. 52).

[13] Kommissionens förordning (EG) nr 1892/2004 (EUT L 328, 30.10.2004, s. 50).

[14] EGT L 108, 27.4.1999, s. 2.

[15] Dominica, Grenada, Saint Lucia, Saint Vincent och Grenadinerna.