P6_TA(2007)0201

Effekterna och konsekvenserna av att undanta vårdtjänster från direktivet om tjänster på den inre marknaden

Europaparlamentets resolution av den 23 maj 2007 om effekterna och konsekvenserna av att undanta vårdtjänster från direktivet om tjänster på den inre marknaden (2006/2275(INI))

Europaparlamentet utfärdar denna resolution

- med beaktande av artiklarna 16, 49, 50, artikel 95.1 och artikel 152 i EG-fördraget,

- med beaktande av artikel 35 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna,

- med beaktande av de domar som avkunnats av Europeiska gemenskapernas domstol den 28 april 1998 i målen C-120/95 Nicolas Decker mot Caisse de maladie des employés privés [1] och C-158/96, Raymond Kohll mot Union des caisses de maladie [2], den 12 juli 2001 i målen C-157/99, Geraets-Smits mot Peerbooms [3] och C-368/98, Vanbraekel m.fl., [4] den 25 februari 2003 i mål C-326/00, IKA mot Vasilios Ioannidis [5], den 13 maj 2003 i mål C-385/99, Müller-Fauré mot Van Riet [6], den 23 oktober 2003 i mål C-56/01, Inizan mot Caisse primaire d'assurance maladie des Hauts-de-Seine [7], den 18 mars 2004 i mål C-8/02, Leichtle mot Bundesanstalt für Arbeit [8], och den 16 maj 2006 i mål C-372/04, Watts mot Bedford Primary Care Trust [9],

- med beaktande av Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/123/EG av den 12 december 2006 om tjänster på den inre marknaden [10], och särskilt dess artikel 2.2 f och dess skäl 22 och 23,

- med beaktande av kommissionens meddelande av den 26 september 2006"Samråd om gemenskapsåtgärder som rör hälso- och sjukvården" (SEK(2006)1195/4),

- med beaktande av sin resolution av den 9 juni 2005 om patientrörlighet och utvecklingen av hälsooch sjukvården i EU [11],

- med beaktande av rådets slutsatser om gemensamma värderingar och principer i Europeiska unionens hälso- och sjukvårdssystem [12],

- med beaktande av artikel 152.5 i fördraget om medlemsstaternas ansvar för att organisera och ge hälsooch sjukvård, och rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av den 14 juni 1971 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjer flyttar inom gemenskapen [13], Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 883/2004 av den 29 april 2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen [14],

- med beaktande av artikel 45 i arbetsordningen,

- med beaktande av betänkandet från utskottet för den inre marknaden och konsumentskydd och yttrandena från utskottet för sysselsättning och sociala frågor samt utskottet för miljö, folkhälsa och livsmedelssäkerhet (A6-0173/2007), och av följande skäl:

A. Medlemsstaterna ansvarar för att organisera, administrera och tillhandahålla hälsovårdssystem samt för finansieringen av dessa, vilket sker på olika sätt i de enskilda medlemsstaterna.

B. EG-domstolen har avkunnat ett antal domar avseende bland annat tillgången till hälso- och sjukvård, fastställandet av kriterier för förhandstillstånd eller förhandsgodkännande, ersättning för vårdkostnader och EU-medborgares rätt att fritt söka hälso- och sjukvård i en annan medlemsstat.

C. I sina ovannämnda slutsatser antog rådet ett uttalande av Europeiska unionens 25 hälsovårdsministrar om gemensamma värderingar och principer i Europeiska unionens hälso- och sjukvårdssystem.

Principer

1. Patienters och vårdpersonals rörlighet över gränserna kommer att öka i framtiden, vilket kommer att ge patienterna fler valmöjligheter. Oavsett inkomst eller bosättningsland skall alla EU-medborgare ha lika rätt till vård till ett rimligt pris och inom rimlig tid enligt principerna om universalitet, kvalitet, säkerhet, kontinuitet och solidaritet, vilket bidrar till den sociala och territoriella sammanhållningen inom EU samtidigt som de nationella sjukvårdssystemens finansiella hållbarhet måste garanteras. Om dessa principer följs kommer patienters och vårdpersonals rörlighet att bidra till att förbättra tillgången till och kvaliteten på hälso- och sjukvården.

2. Europaparlamentet konstaterar att vårdtjänster inte främjas tillräckligt av medlemsstaterna och att följden av detta blir en begränsning av patienternas rättigheter.

3. Europaparlamentet påminner om att de medlemsstater som tillämpat EG-domstolens befintliga rättspraxis inte har sett någon större ökning av hälsovårdsbudgeten till följd av patienternas rörlighet.

4. Först när det bevisats att gränsöverskridande patientrörlighet har en negativ effekt på den ekonomiska balansen i den nationella hälsovårdsbudgeten, kan medlemsstaterna införa ett system med förhandstillstånd. Europaparlamentet uppmanar med kraft medlemsstaterna att beakta möjligheten att tillämpa en försöksperiod utan förhandstillstånd.

5. Europaparlamentet framhåller att rörligheten för patienter och yrkesfolk inte får vara en ursäkt för medlemsstater att låta bli att investera i sina egna hälsovårdssystem.

6. Europaparlamentet betonar att tillgång till gränsöverskridande vård krävs för att fullborda den fria rörligheten för medborgarna i gemenskapen och bidrar till att öka sysselsättningen och konkurrensnivån i medlemsstaterna.

7. Europaparlamentet betonar behovet av att minska byråkratin i samband med såväl utnyttjande som tillhandahållande av gränsöverskridande vårdtjänster.

8. Europaparlamentet konstaterar att för att minska den administrativa apparaten i samband med sjukvård över gränserna är det nödvändigt att förbättra de elektroniska systemen för patientidentifikation och för ersättning till patienter för vårdkostnader.

9. Europaparlamentet uppmanar kommissionen och medlemsstaternas regeringar att aktivt stödja införandet av E-hälsovård och telemedecin.

10. Europaparlamentet påpekar att enligt bestämmelserna i EG-fördraget har medlemsstaterna det huvudsakliga ansvaret för att tillhandahålla medborgarna effektiv och högkvalitativ hälso- och sjukvård. Därför bör det finnas adekvata regleringsverktyg både på EU-nivå och på multilateral och bilateral nivå för att administrera de nationella sjukvårdssystemen och de nationella sjukvårdsmyndigheterna. Bestämmelserna i fördragen och subsidiaritetsprincipen måste alltid respekteras i samband med att medlemsstaterna utövar dessa befogenheter.

11. Europaparlamentet påpekar att bestämmelserna i EG-fördraget, däribland de särskilda bestämmelserna om tjänster av allmänt ekonomiskt intresse och EG-domstolens rättspraxis är tillämpliga på hälsooch sjukvårdstjänster och att vårdgivare har full rätt att upprätta och tillhandahålla tjänster i alla medlemsstater enligt nationella bestämmelser och EU-bestämmelser. Patienter har också full rätt att söka hälso- och sjukvård i alla medlemsstater.

12. Europaparlamentet konstaterar att även om sjukförsäkringssystemen inte faller inom gemenskapens behörighetsområde, är frågor rörande sjukförsäkringssystemen - såsom tillgången till läkemedel och behandlingar, hälsovårdsinformation och förflyttningar av försäkringsbolag och sjukvårdspersonal - av gränsöverskridande natur. Parlamentet konstaterar att dessa frågor behöver tas upp av unionen.

13. Europaparlamentet påpekar att patienter under alla omständigheter bör ha lika tillgång till adekvat vård så nära sin bostad som möjligt och på sitt eget språk. En förbättrad tillämpning av rådets direktiv 89/105/EEG av den 21 december 1988 om insyn i de åtgärder som reglerar prissättningen på humanläkemedel och deras inordnande i de nationella sjukförsäkringssystemen [15] borde säkras för att påskynda utsläppande av läkemedel på marknaden, stödja läkemedelsinnovation och läkemedelssäkerhet och i högre grad uppmuntra till användning av ett centraliserat förfarande för saluföringstillstånd.

14. Europaparlamentet betonar att medlemsstaterna bör behandla invånare i andra medlemsstater likvärdigt när det gäller tillgången till vårdtjänster, oberoende av om de utnyttjar privat eller offentlig vård.

15. Europaparlamentet påpekar att patienter bör ha tillgång till information om vilka vårdgivare som är internationellt godkända och att de godkända vårdgivarna, var de än befinner sig inom EU, bör garantera en trygg vård grundad på mätbara internationella kvalitetsindikatorer.

16. Europaparlamentet betonar att varje politiskt initiativ som avser vårdtjänster så långt som möjligt bör underställas lagstiftning på parlamentsnivå i stället för att vi får en utveckling som ändras efter de fall som behandlas i EG-domstolens domslut.

17. Europaparlamentet anser att patienternas säkerhet och rättigheter inte garanteras inom ramen för det gränsöverskridande utbudet av vårdtjänster. Det råder också rättslig osäkerhet avseende ersättningsmekanismer, de nationella myndigheternas skyldighet att gå ut med uppgifter om gällande regler, vårdansvar som avser både den första behandlingen och eftervården samt bestämmelser som gäller riskhantering för enskilda patienter.

Definitioner

18. Europaparlamentet kräver en tydlig definition av vårdtjänster, så att man klargör och tydligt avgränsar tillämpningsområdet för framtida lagstiftning på detta område. Parlamentet begär att det klargörs vilka beståndsdelar av ett hälso- och sjukvårdssystem som är relevanta i detta sammanhang.

19. Europaparlamentet konstaterar att man genom vårdtjänster arbetar för sådana mål som kan jämföras med målen för andra sociala tjänster av allmänt intresse, i och med att de bygger på principen om solidaritet, ofta utgör en del av det nationella sociala skyddet, ställer människan i centrum, garanterar att medborgarna kan komma i åtnjutande av sina grundläggande rättigheter och en hög nivå av socialt skydd samt ökar den sociala och territoriella sammanhållningen.

20. Europaparlamentet anser att allt vad gemenskapen företar sig på området vårdtjänster bör stå i konsekvens med vad gemenskapen företar sig på området sociala tjänster av allmänt intresse.

21. Europaparlamentet begär att varje ytterligare förtydligande av begrepp som används i EG-domstolens rättspraxis inte får förändra den balans som EG-domstolen slagit fast mellan medlemsstaternas rättigheter på folkhälsoområdet och den enskilda patientens rättigheter. Parlamentet påminner i detta avseende om att EG-domstolen, när det gäller begreppet "inom rimlig tid", klart slagit fast att begreppet endast skall definieras i ljuset av en bedömning av varje patients medicinska situation och att ekonomiska överväganden inte skall spela någon roll vid denna bedömning.

22. Europaparlamentet begär ett förtydligande av vad som avses med begrepp som "inom rimlig tid" och en definition av begreppen "sjukhusbehandling" och "annan behandling än sjukhusbehandling".

23. När det gäller sjukhusbehandling i en annan medlemsstat måste förfarandet för att bevilja tillstånd ge en garanti för patienter så att de skyddas från godtyckliga beslut fattade av deras nationella myndigheter. I syfte att underlätta den fria rörligheten för patienter, utan att skada medlemsstaternas planeringsmål, och i ljuset av EG-domstolens rättspraxis, bör sjukhusbehandling definieras strikt, som en behandling som endast kan ges inom infrastruktur tillhörande ett sjukhus, och till exempel inte på en praktiserande läkares mottagning eller hemma hos en patient. Europaparlamentet påpekar att varje nekande att bevilja tillstånd måste kunna överklagas i domstol eller domstolsliknande förhandlingar och att man, för att kunna bedöma varje patients medicinska situation, skall inhämta fullständigt objektiva och opartiska råd från oberoende experter.

Patienters rörlighet

24. Europaparlamentet konstaterar att det finns olika former av och olika anledningar till rörlighet bland de patienter som genom sina nationella sjukvårdssystem skickas till utlandet och bland de patienter som av fri vilja söker medicinsk behandling utomlands. Bland annat finns det turister som blivit sjuka, invandrad arbetskraft, studenter, pensionärer och personer som är bosatta i en annan medlemsstat än sin hemstat eller som bor i gränsregioner. Alla dessa aspekter bör beaktas i samband med att hälso- och sjukvårdspolitiken utarbetas.

25. Europaparlamentet anser att man måste skilja mellan å ena sidan gränsöverskridande vårdtjänster, alltså vårdtjänster som tillhandahålls på ömse sidor av en gräns mellan två medlemsstater och avser att upprätthålla och erbjuda patienterna en hög kvalitet i fråga om tillgänglighet och vård, och å andra sidan de internationella vårdtjänsterna inom Europeiska unionen, vilka bör erbjuda vård av sällsynta sjukdomar eller sådan behandling som kräver sällsynt teknik eller kostar mycket (centra dit patienter remitteras för behandling) eller erbjuda behandling som patienternas medlemsstat eller bosättningsstat inte kan erbjuda.

26. Europaparlamentet uppmanar kommissionen att för varje medlemsstat ta fram årlig statistik över patientrörligheten och över antalet fall då begäran om ersättning nekats och orsakerna till detta.

27. Hälso- och sjukvårdspolitiken är i första hand en fråga för medlemsstaterna och det är viktigt att patienterna erbjuds högkvalitativ vård i hemlandet. Europaparlamentet välkomnar ändå kommissionens initiativ att inleda ett samrådsförfarande om vilken typ av gemenskapsåtgärder som är lämpligast för att inom rimlig tid förbättra patienternas tillgång till en säker, högkvalitativ och effektiv ram för gränsöverskridande hälso- och sjukvård. Parlamentet uppmanar också kommissionen att lägga fram konkreta förslag för att stimulera och följa utvecklingen på detta område.

28. Europaparlamentet noterar att ett stort antal patienter från flera medlemsstater inte kan få nödvändig medicinsk behandling i sitt eget land inom rimlig tid på grund av vårdköer, och att dessa patienter därför är beroende av medicinsk behandling utomlands.

Förbättrad patientinformation

29. Europaparlamentet konstaterar att patienter har problem med att få klar och exakt information om hälso- och sjukvård, särskilt vad gäller gränsöverskridande vård, och att förfarandena är komplicerade. Dessa svårigheter, som inte enbart har att göra med språkproblem, ökar potentiellt risken för att patientsäkerheten äventyras.

30. Europaparlamentet anser att EU har en viktig roll att spela när det gäller att förbättra patienternas tillgång till information om gränsöverskridande hälsovård.

31. Europaparlamentet noterar att ett effektivt delande och utbyte av information om hälsofrågor, med insyn, är ett grundläggande krav för att man skall kunna säkra konsekvens och upprätthålla hög kvalitet på hälsovården vid utnyttjande av vårdtjänster i olika medlemsstater.

32. Det är viktigt att patienter skall ha rätt att välja hälso- eller sjukvård i en annan medlemsstat om det leder till att de får bra vård. Patienter måste få fullständig information om de bestämmelser och villkor som gäller för vård i utlandet och om konsekvenserna av ett sådant beslut. I enlighet med vad som fastställts i EG-domstolens ovannämnda rättspraxis bör det vara lätt att få förhandstillstånd för sjukhusvård. Handläggningen bör ske omedelbart och på grundval av objektiva och neutrala kriterier, vilket även framhålls i detta betänkande. Avslag bör motiveras på grundval av objektiva faktorer som skall kontrolleras på ett öppet och väl underbyggt sätt och varje avslag bör motiveras med hänvisning till oberoende expertutlåtanden.

33. Europaparlamentet önskar att en europeisk stadga om patienters rättigheter antas utifrån olika befintliga stadgor i medlemsstaterna och studier som utförts av icke-statliga organisationer.

Ersättning

34. Europaparlamentet är medvetet om de befintliga skillnaderna mellan sjukvårdssystemen i medlemsstaterna och de invecklade lagbestämmelser som reglerar ersättning. Parlamentet vill se en kodifiering av befintlig rättspraxis om ersättning av gränsöverskridande hälsovård för att garantera att samtliga medlemsstater tillämpar rättspraxisen korrekt och för att förbättra informationen till patienter, de nationella sjukersättningssystemen och vårdgivare utan att skapa ytterligare tunga byråkratiska bördor för medlemsstaterna.

35. Europaparlamentet uppmanar kommissionen att uppmuntra alla medlemsstater att tillämpa gällande bestämmelser avseende ersättning för gränsöverskridande hälso- och sjukvård. Felande stater bör kunna beivras.

36. Europaparlamentet önskar att ett europeiskt referensschema för ersättning upprättas för att ge medborgarna möjlighet att jämföra och göra det för dem mest lämpliga valet.

37. Europaparlamentet uppmanar till att man utreder om på vilket sätt som det går att stödja och främja användningen av det Europeiska sjukförsäkringskortet med ett standardiserat elektroniskt patientregistreringssystem för att göra det lättare för EU-medborgare att söka hälso- och sjukvård i andra medlemsstater. Patienterna bör själva kunna besluta om vilka uppgifter som skall finnas tillgängliga via sjukförsäkringskortet. För att detta system skall kunna användas på bästa möjliga sätt bör Europeiska hälsoindikatorer antas. Det är väsentligt med tanke på patientsäkerheten att uppmuntra de nationella myndigheterna att utbyta information om registrering och policyfrågor som rör vårdgivare som är verksamma över gränserna. Det Europeiska sjukförsäkringskortet bör utvidgas till att omfatta ett system med internationellt utbyte av uppgifter om patienters försäkringar.

38. Europaparlamentet uppmanar medlemsstaterna att se till att vårdgivare sätter upp en lätt synlig symbol som visar (på ett liknande sätt som med kreditkort på hotell och restauranger) att en patients europeiska sjukförsäkringskort kan accepteras i en viss medlemsstat i linje med förordning (EG) nr 883/2004. Parlamentet vill se en hög dataskyddsnivå för patienter när det gäller gränsöverskridande samarbete i vårdtjänster för att garantera skyddet av känsliga patientuppgifter.

Vårdpersonals rörlighet

39. Europaparlamentets och rådets direktiv 2005/36/EG av den 7 september 2005 om erkännande av yrkeskvalifikationer [16] fyller inte alla luckor som finns i de nuvarande bestämmelserna inom EU avseende vårdpersonals rörlighet, särskilt vad avser fortbildning, etableringsrätten och garantier för kompetensen hos vårdpersonalen. Varje framtida lagstiftning på detta område bör kraftigt underlätta möjligheterna att tillhandahålla gränsöverskridande vårdtjänster och att etablera sig som vårdgivare i en annan medlemsstat.

40. Europaparlamentet påpekar att det i Europeiska unionen visserligen talas om ömsesidigt erkännande av yrkeskvalifikationer, men att kvaliteten fortfarande inte är tillräckligt enhetlig i fråga om innehållet i yrkesutbildningen eller själva yrkesutövningen, och att det inte heller fastställts hurdan denna kvalitet skall vara.

41. Europaparlamentet betonar att Europeiska unionen enligt artikel 35 i sin stadga om de grundläggande rättigheterna skall garantera en hög hälsoskyddsnivå. Kvaliteten på vårdtjänsterna och sektorns förmåga att hålla kvar sin personal är beroende av kvaliteten på arbetet och de vårdtjänstanställdas arbetsvillkor, bland annat vilotid och möjligheter till fortbildning. Stödåtgärder som kvalitetskontroll, tillsyn och användning av ny it-teknik bör garantera att patienterna får bästa möjliga vård.

42. Europaparlamentet anser det mycket viktigt att vårdgivare som är i direkt kontakt med patienter har tillräckliga kunskaper i det språk som talas i det land där de är verksamma.

43. Kommissionen uppmanas att skapa en mekanism för insamling av uppgifter och för informationsutbyte mellan olika nationella myndigheter om vårdgivare samt att inrätta ett europeiskt kort med uppgifter om hälso- och sjukvårdspersonals yrkeskvalifikationer och att gör denna information tillgänglig för patienter samt att utveckla ett tillförlitligt sjukvårdsinformationssystem för vårdgivare som innebär att nationella myndigheter är skyldiga att tillgängliggöra sådana uppgifter.

44. Europaparlamentet uppmanar kommissionen att mot bakgrund av den ökade rörligheten för yrkesfolk i Europa införa en rättslig skyldighet för de nationella myndigheterna att dela med sig av uppgifter om registrering av disciplinärenden som avser sjukvårdspersonal, för att säkerställa patientsäkerheten.

45. Europaparlamentet välkomnar det arbete som utförs av Health Professionals Crossing Borders som ett bra exempel på nära multilateralt samarbete mellan medlemsstaternas hälsovårdsreglerare.

46. Europaparlamentet betonar behovet av att bättre informera dem som är yrkesverksamma inom vården om deras rätt till rörlighet inom EU, genom att använda de befintliga verktyg som inrättats av kommissionen såsom det europeiska nätverket för sysselsättning och arbetstagarnas rörlighet (European Employment Servicees, förkortat Eures).

Ansvarsfrågan

47. Europaparlamentet poängterar att patientrörligheten behöver skyddas genom samfällda och klara regler för vem som bär ansvar när det gäller gränsöverskridande vårdtjänster och det därav följande behovet av möjligheter att utkräva ansvar och få tillgång till domstolsbehandling i synnerhet i fall då olika behandlingsstadier behandlats i mer än ett land.

48. Europaparlamentet noterar att kombinationen av privaträttsliga internationella bestämmelser om domsrätt och tillämplig lag med flera gemenskapsinstrument leder till en svåröverskådlig och komplicerad härva av olika ordningar om rättsligt ansvar som inte främjar en enkel tillgång till domstolsprövning, vilket är ett särskilt bekymmersamt problem när det gäller vårdtjänster, eftersom de till sin natur är privata och individuella. En patient som söker upprättelse är troligen sårbar och får processa ensam mot en institution eller ett yrkesorgan.

49. Det är således nödvändigt att skapa rättssäkerhet för patienter och vårdpersonal. Europaparlamentet begär därför ett klarläggande om ansvarsfrågan ifall skada uppstår och fastställande av all sjukvårdspersonals skyldighet att teckna en obligatorisk ansvarsförsäkring till en rimlig kostnad.

50. Europaparlamentet betonar behovet av att stärka skyddet för patienter genom att kräva att vårdpersonal tecknar en ansvarsförsäkring. Parlamentet noterar dock att både metoderna för att garantera detta och definitionen av vårdpersonal kommer att avgöras genom de berörda försäkringarna eller andra arrangemang för ekonomisk trygghet i varje medlemsstat.

51. Hälso- och sjukvård kräver ofta medicinsk uppföljning. Europaparlamentet önskar därför ett klarläggande om reglerna för ansvarsfördelningen mellan vårdgivare i de olika behandlingsstadierna för att säkerställa att vården sker på ett följdriktigt sätt. Telemedecin och e-hälsovård utvecklas i så snabb takt att det är nödvändigt att fastställa nya regler när det gäller de sociala trygghetssystemen, finansiering och tillgången till sådan vård.

Samarbetet mellan medlemsstaterna

52. Europaparlamentet anser att ett ökat samarbete mellan de olika hälso- och sjukvårdssystemen på lokal, regional, mellanstatlig och europeisk nivå bör leda till att man kan få tillgång till välavpassad behandling i andra medlemsstater, bättre sjukvård och ökat förtroende bland medborgarna.

53. Europaparlamentet påpekar att gränsöverskridande samarbete mellan de berörda kan ge vettiga lösningar, vilket visas av exemplet med Euroregis.

54. Europaparlamentet förväntar sig att medlemsstaterna bedriver ett gränsöverskridande samarbete i tillhandahållandet av vårdtjänster för att kunna utforma sina respektive vårdsystem på ett mer kostnadseffektivt sätt.

55. Europaparlamentet uppmanar kommissionen att utarbeta tekniska standarder och medlemsstaternas regeringar att aktivt stödja införandet av kompatibla informationssystem med insyn som medger ett effektivt utbyte och delande av information om hälsofrågor mellan vårdgivare i de enskilda medlemsstaterna.

56. Nätverk med specialistmottagningar, inbegripet elektroniska referenscenter som hanterar vissa ovanliga, specifika och kroniska sjukdomar bör inrättas liksom utbyte av bästa behandlingsformer samt informationsutbyte om hur hälso- och sjukvårdssystem är organiserade i de enskilda medlemsstaterna. Europaparlamentet uppmanar således kommissionen att effektivisera det administrativa samarbetet över gränserna.

57. Europaparlamentet anser att EU kan spela en viktig roll när det gäller att förbättra patienternas tillgång till information om rörlighet över gränserna, till exempel genom att främja hälsoindikatorer på EUnivå.

58. Europaparlamentet inser att det finns en efterfrågan på gränsöverskridande vårdtjänster och apotekstjänster, som håller hög standard och omfattas av vederbörlig lagstiftning och på ett samarbete och utbyte av vetenskapliga och tekniska rön mellan högt specialiserade medicinska centra. Vid undersökningar har det dock framgått att folk vanligen föredrar att få vård av god kvalitet nära hemorten. För att kommissionen i lagstiftningsväg skall kunna bemöta denna efterfrågan på bästa sätt anser parlamentet att kommissionen först grundligt måste utreda, dels vilka faktiska behov det finns av rörlighet för patienter och dels allmänheten inom de områden som berörs av rörligheten, och samtidigt se efter hur denna rörlighet påverkar hälsovårdsväsendena.

59. Mot bakgrund av de bestående skillnaderna förväntar sig Europaparlamentet att medlemsstaterna sinsemellan reglerar frågor om bland annat tillgång till vård, vårdens kvalitet och kostnadskontroll.

60. Europaparlamentet anser att den öppna samordningsmetoden är ett av de lämpliga sätten att ordna samarbetet mellan medlemsstaterna.

61. Europaparlamentet önskar att medlemsstaterna, regionerna och de lokala myndigheterna ingår bilaterala och multilaterala avtal med aktörerna inom hälso- och sjukvårdssektorn vilket stimulerar fördelningen av materiella och humanresurser i gränsområden och i synnerhet i områden med ett stort antal korttidsbesökare samt kompetens- och kunskapsutbyte.

62. Europaparlamentet anser att det bör inrättas särskilda kontaktpunkter, baserade på befintliga gemenskapsinstrument, som är anpassade till de enskilda sjukvårdssystemens uppbyggnad för att kunna tillhandahålla objektiv och oberoende information till patienter, vårdpersonal, vårdinrättningar och behöriga myndigheter. Europaparlamentet anser att vårdpersonalen kan vägleda patienter när det gäller att hitta information.

63. Europaparlamentet uppmuntrar kommissionen att använda sig av alla befintliga instrument, såsom Solvit-nätverket och överträdelseförfaranden, för att hjälpa patienter som trots att de villkor som fastställts i rättspraxisen varit uppfyllda blivit nekade ersättning (för annan behandling än sjukhusbehandling) eller tillstånd (till sjukhusbehandling).

64. Europaparlamentet uppmuntrar kommissionen att fortsätta att samla in uppgifter från medlemsstaterna och att ytterligare analysera trender och utmaningar när det gäller patienters och vårdpersonals rörlighet över gränserna.

Slutsatser

65. Europaparlamentet uppmanar kommissionen att skärpa sin politik när det gäller att beivra kränkningar av EU-lagstiftning, för att se till att samtliga medlemsstater följer EG-domstolens rättspraxis och att alla unionspatienter, oavsett ursprungsland, kan åtnjuta de rättigheter som beviljas dem genom fördraget.

66. Europaparlamentet uppmanar kommissionen att lägga fram för parlamentet och rådet ett förslag till ett lämpligt instrument framför allt i syfte att kodifiera EG-domstolens rättspraxis.

67. Kommissionen uppmanas att lägga fram ett förslag där man beaktar detta betänkande såsom det antas och EG-domstolens beslut om patienternas rättigheter. Parlamentet kräver att patienterna garanteras bredast möjliga tillgång till hälsovårdtjänster över hela Europa samt att tillhandahållarna av hälsovårdtjänster garanteras frihet att tillhandahålla tjänster och etableringsfrihet.

68. Europaparlamentet framhåller att det nu krävs ytterligare åtgärder för att bevara de rättigheter som finns idag eftersom kommissionens förslag om att hantera hälsofrågorna i direktiv 2006/123/EG inte godtogs av Europaparlamentet och rådet. Parlamentet uppmanar därför kommissionen att i egenskap av fördragens väktare se till att dessa rättigheter skyddas.

69. Europaparlamentet anser att en ny rättslig ram på EU-nivå för gränsöverskridande hälso- och sjukvård framför allt bör förbättra tillgången till högkvalitativ sjukvård, stärka patienternas säkerhet och öka valmöjligheterna för alla patienter inom EU utan att det bidrar till ökad ojämlikhet i fråga om resultaten inom sjukvården.

*

* *

70. Europaparlamentet uppdrar åt talmannen att översända denna resolution till rådet och kommissionen.

[1] REG 1998, s. I-1831.

[2] REG 1998, s. I-1931.

[3] REG 2001, s. I-5473.

[4] REG 2001, s. I-5363.

[5] REG 2003, s. I-1703.

[6] REG 2003, s. I-4509.

[7] REG 2003, s. I-12403.

[8] REG 2004, s. I-2641.

[9] REG 2006, s. I-4325.

[10] EUT L 376, 27.12.2006, s. 36.

[11] EUT C 124 E, 25.5.2006, s. 543.

[12] EUT C 146, 22.6.2006, s. 1.

[13] EGT L 149, 5.7.1971, s. 2.

[14] EUT L 166, 30.4.2004, s. 1.

[15] EGT L 40, 11.2.1989, s. 8.

[16] EUT L 255, 30.9.2005, s. 22.

--------------------------------------------------