RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET - UTFORMNINGEN PÅ STÖD FÖR ATT UTVECKLA DEN PRIVATA SEKTORN I MEDELHAVSOMRÅDET {SEK(2003) 1110}

1. Inledning

Vid Europeiska rådets möte i Laeken den 14-15 december 2001 uppmanades rådet och kommissionen att se över möjligheten att inrätta en Europa-Medelhavsbank för utveckling. Med anledning av denna begäran antog kommissionen den 27 februari 2002 en rapport till rådet "En ny Europa-Medelhavsbank" [1]. Rapporten gick igenom flera möjligheter men stödde inrättandet av ett dotterbolag med Europeiska investeringsbanken (EIB) som majoritetsägare som skulle överta EIB:s verksamhet i Medelhavsområdet.

[1] SEK(2002) 218. Ännu ej i svensk version.

Kommissionen, medlemsstaterna och EIB var eniga om att bristen på utveckling och investering i näringslivet i Medelhavsområdet var det främsta hindret för att nå högre tillväxt och till områdets långsiktiga ekonomiska utveckling, och att näringslivsprojekt bör prioriteras i EU:s investeringsstöd till regionen.

I mars 2002 beslutade rådet (Ekofin) och Europeiska rådet vid mötet i Barcelona att utvidga EIB:s verksamhet i området genom att inrätta låneinrättningen vid banken. Man ansåg dock att ett beslut om att införliva låneinrättningen som ett dotterbolag till EIB skulle övervägas igen efter ett år. I slutsatserna från mötet den 14 mars 2002 uttalar rådet (Ekofin) att "På grundval av en utvärdering av facilitetens effektivitet och med hänsyn till resultatet av samråden med våra partner i Barcelonaprocessen kommer ett beslut om ett införlivande av ett dotterbolag med EIB som majoritetsägare och med verksamheten inriktad på våra Medelhavspartnerländer att övervägas och fattas ett år efter det att faciliteten inrättas".

Den nya låneinrättningen är ett viktigt instrument mot bakgrund av Barcelonaprocessen och den ram för partnerskapet inom Europa-Medelhavsområdet som inrättades i november 1995. Den ekonomiska och finansiella delen av Barcelonaprocessens ramverk syftar till att inrätta ett område med delat välstånd genom gradvis inrättande av ett frihandelsområde mellan EU och dess samarbetsparter samt mellan partnerna själva i Medelhavsområdet, åtföljt av omfattande EU-finansiering för ekonomisk omställning i området och för att kompensera för de sociala och ekonomiska följderna av reformprocessen. I mars 2003 föreslog kommissionen i sitt meddelande "Ett utvidgat europeiskt grannskap" till rådet [2] en ny ram för förbindelserna med EU:s grannländer i öster och söder, där de erbjöds ta del av den inre marknaden i utbyte mot konkreta framsteg som ger uttryck för gemensamma värderingar och faktiskt genomförande av politiska, ekonomiska och institutionella reformer. Låneinrättningen Facilitet för investering och partnerskap för Europa-Medelhavsområdet (Femip), eller eventuellt efter rådets översyn en Europa-Medelhavsbank, framställdes som ett instrument som skulle kunna bidra till att utveckla välståndet i grannområdet.

[2] KOM (2003) 104 slutlig, 11.3.2003

Låneinrättningen inledde sin verksamhet den 1 september 2002 och presenterades offentligt vid ett möte i Barcelona den 18 oktober 2002. Vid mötet inrättades kommittén för samordning och politisk dialog, en rådgivande kommitté som också skall fungera som diskussionsforum om privata sektorns investeringsmiljö och hålla möten två gånger om året. Medlemsstaterna, kommissionen och Medelhavspartnerna samt internationella finansinstitut har företrädare i kommittén. Kommittén höll sitt andra möte den 3 april 2003 i Istanbul.

Den översyn rådet efterfrågade i mars 2002 väntas nu äga rum hösten 2003, dvs. ett år efter det att Femip inledde verksamheten. För att underlätta översynen inledde kommissionen en utvidgad konsekvensanalys om Femip. Kommissionen använder också konsekvensanalys för att förbättra politikutvecklingen och sådana skall göras för alla viktigare förslag [3]. Den ekonomiska konsekvensbedömningen från kommissionens avdelningar färdigställdes i september 2003. I rapporten utreds först dagsläget för Femip och därefter bedöms två huvudsakliga alternativ: att utveckla Femip eller att inrätta ett dotterbolag, samt deras eventuella konsekvenser på en rad punkter. Syftet med en ekonomisk konsekvensbedömning är inte att dra politiska slutsatser utan att få fram fakta och analysera olika möjligheter och deras konsekvenser för att klarlägga de politiska beslutens följder.

[3] Meddelande från kommissionen om konsekvensanalys av den 5 juni 2002, KOM(2002) 276.

Kommissionen rådfrågade de främsta intressenterna i denna process, särskilt Medelhavspartnerna. En del av de sistnämndas representanter gjorde förfrågningar om grunddragen i de olika alternativen och om vad valet innebar, men de som uttryckte sin åsikt ansåg på det hela taget att ett dotterbolag skulle möjliggöra ett ökat ägande och uppfattas som ett starkt och påtagligt politiskt åtagande. Några frågade särskilt om priserna för de produkter som ett dotterbolag skulle erbjuda i jämförelse med de villkor som idag gäller genom Femip.

Med hänsyn till resultaten av den utvidgade konsekvensanalysen av framtida utveckling och med utgångspunkt i den begränsade erfarenheten av Femip sedan den inrättades är syftet med det här meddelandet att lägga fram fakta så att rådet kan fatta det beslut som annonserades i mars 2002. Mot bakgrund av behovet att stimulera utvecklingen i den privata sektorn i Medelhavsområdet utreds de olika möjligheternas för- och nackdelar, deras kostnader och lämnas rekommendationer om olika utvecklingsmöjligheter.

2. Prioritering av utvecklingen inom den privata sektorn

Under det senaste decenniet har Medelhavspartnernas ekonomiska tillväxt varit otillräcklig för att absorbera den ökande arbetsstyrkan. Den bristande utvecklingen inom den privata sektorn [4] ses som en nyckelorsak till situationen, som ytterligare försämrats under de två senaste åren. Att stärka den privata sektorns roll i regionen borde därför vara den huvudsakligen målsättningen på medellång till lång sikt. Små och medelstora företag har ett särskilt behov av lämplig finansiering för sina investeringsbehov.

[4] Med företag inom den privata sektorn avses i detta meddelande företag som kontrolleras av privata aktieägare.

Länderna i regionen har varit långsamma med att flytta över tyngdpunkten från staten till marknaden och i många länder, som Syrien, Algeriet och Egypten, är staten fortfarande kraftigt involverad i fastighetssektorn och den finansiella sektorn, vilket inte uppmuntrar till investeringar. Privatiseringen har i allmänhet gått långsamt, men det är bara en aspekt av många i den privata sektorns utveckling. Befintliga företag, särskilt små och medelstora, är inte beredda att möta växande internationell konkurrens utan kommer att behöva göra betydande investeringar för att öka sin produktivitet. Nya företagare tycker det är svårt att ta sig in på marknaderna och reformprocessen försenas eller stannar av. I Medelhavsregionen behöver det göras mycket för att modernisera bolagsrätten, investeringsreglerna samt tull- och skatteförordningarna. Svaga rättsliga ramar (efterlevnad av avtal, äganderätt) bidrar till att skapa osäkerhet och minskade investeringar. De utländska direktinvesteringarna i Medelhavsområdet har varit låga med internationella mått mätt och har inte hållit jämna steg med den globala ökningen av internationella kapitalflöden. En jämförelse mellan dagens investeringsbehov och det som kännetecknar tillgången på finansiering i Medelhavspartnerna tyder på att tillgången inte möter finansieringsbehovet eftersom det är svårt att mobilisera långsiktiga investeringar.

Medelhavspartnerna har det främsta ansvaret för den privata sektorn idag och dess framtida utveckling. De måste främja utvecklingen i den privata sektorn genom att inrätta ett företagsvänligt klimat och rationalisera en ofta svällande offentlig sektor. En fungerande sektor för finansiella tjänster är också ett grundläggande villkor för att investeringarna i den privata sektorn skall stimuleras. Svårigheterna för företagen i den lokala privata sektorn gör det dock ännu viktigare att inrätta ett instrument som ger tillgång till finansiering för att möta utmaningarna i ett hårt klimat. De små och medelstora företagens tillgång till finansiering, särskilt på lång sikt, är fortfarande mycket begränsad, och det är en fråga man bör ta itu med. Att bara vänta på att utbudssidan skall förändras lär knappast ge några snabba resultat.

Utveckling av den privata sektorn är en huvudmålsättning i EU:s politik för Medelhavsområdet enligt Barcelonaförklaringen och de bilaterala associeringsavtalen. Enligt de ekonomiska ramarna i avtalen kommer åtgärder för avreglering av handeln att stimulera investeringar i den privata sektorn och därmed stärka konkurrenskraften och tillväxten i ekonomierna kring Medelhavet. EU och dess Medelhavspartner behöver ett dynamiskt instrument och dynamiska förbindelser för att stödja transaktioner i den privata sektorn genom att tillhandahålla konkret bankrådgivning och finansiering och på längre sikt utveckla de inhemska kreditmarknaderna. De ofta föga gynnsamma klimatet för den privata sektorn i regionen talar för skräddarsydda utvecklingsinstrument avsedda för den privata sektorn.

Kommissionen anser därför att Femips uppdrag avseende den privata sektorn är ett avgörande inslag. Stöd till utveckling av den privata sektorn utgjorde en topprioritet redan i rapporten till rådet från februari 2002. EIB och medlemsstaterna instämde med kommissionen och rådet (Ekofin) [5] erkände i mars 2002 behovet av att stimulera utvecklingen i den privata sektorn i Medelhavspartnerna, för att främja en högre ekonomisk tillväxt som är mer förenlig med den ökande arbetskraften i regionen. Det var ett viktigt första steg att inrätta Femip, bland annat därför att beslutet för första gången medförde att EU:s ekonomiska samarbete med Medelhavsområdet vändes mot finansiering av den privata sektorn.

[5] Slutsatser från Ekofinrådets möte den 14 mars 2002.

3. Utvecklingen av EU:s ekonomiska samarbete med Medelhavsområdet - Två alternativ

Den kommande översynen i rådet bör avgöra vilket instrument som är lämpligast - Femip eller ett dotterbolag - för att följa och skynda på en omläggning av åtgärderna i Medelhavsområdet mot en utveckling av den privata sektorn.

I det syftet analyseras två huvudmöjligheter. Den första möjligheten, att utvidga Femip utgår därför från hypotesen att Femip fortsätter driva sin nuvarande verksamhet och dessutom utvecklar den. Den andra möjligheten är att låta hela eller delar av Femips verksamhet övertas av ett dotterbolag med EIB som majoritetsägare.

De två alternativen

Det första alternativet är att vidareutveckla den nyligen inrättade faciliteten med ett uppdrag att utveckla den privata sektorn. Detta skulle medföra eventuella justeringar i EIB:s finansiella politik, i synnerhet vad gäller dess verksamhet i Medelhavsområdet. Enligt detta alternativ skulle Femip förbli en avdelning inom banken som även fortsättningsvis sköts av EIB:s personal, men eventuellt ett utökat antal. Femip skulle då fortsätta sin verksamhet och utveckla sina produkter så mycket som möjligt inom EIB:s allmänna ramar, dvs. dess arbetsordning och finansiella politik. Verksamheten skulle också fortsättningsvis bedrivas enligt rådets utlåningsmandat, tills vidare med gemenskapsbudgeten som garanti, och med bidrag från gemenskapsbudgeten för i huvudsak tekniskt bistånd till sin verksamhet, riskkapitalverksamhet och räntesubventioner för miljöprojekt. Förvaltningen skulle även fortsättningsvis ske från Luxemburg, med några kontor i olika regioner eller länder.

Det andra alternativet är att inrätta ett dotterbolag med EIB som majoritetsägare. Enligt detta alternativ skulle EIB:s tillgångar i Medelhavsområdet helt eller delvis övertas av dotterbolaget. Det nya dotterbolaget skulle ha egen personal, arbetsordning och finansiell politik och liksom Femip anförtros ett uppdrag att utveckla den privata sektorn. Personalstyrkan skulle ökas avsevärt för att möjliggöra en resurskrävande utveckling av verksamheten inom den privata sektorn. Det nya dotterbolaget skulle ha ett brett utbud av finansiella produkter och dess profil skulle likna de multilaterala utvecklingsbankernas, särskilt i fråga om ekonomisk ställning och kapitalbasen, som skulle syfta till att säkra en ställning som gynnad kreditgivare och en AAA-rating. Verksamheten skulle förvaltas från huvudkontoret medan lokalkontoren skulle få en betydande roll. Tanken är att medan EIB behåller sin ställning som majoritetsägare i dotterbolaget skulle medlemsstater, Europeiska gemenskapen och även Medelhavspartnerna kunna gå in som delägare. Denna öppna aktieägarstruktur skulle avspeglas i ledningen.

När de båda möjligheterna analyserades gjordes vissa antaganden om olika inslag i dessa. Antagandena innebär inte nödvändigtvis att den möjlighet rådet slutligen väljer absolut måste ha dessa inslag, till exempel eftersom det förekommer överlappningar mellan båda möjligheter och eftersom vissa inslag kan utvecklas med tiden eller vara beroende av politiska, institutionella eller budgetmässiga hänsynstaganden.

3.1 Den första möjligheten: att behålla och utvidga Femip

Inrättandet av Femip

EIB har lång erfarenhet av Medelhavsområdet och har inrättat en total utlåning på cirka 10 miljarder euro till godkända projekt och ett affärsnätverk som i dagsläget gör Femip till en av huvudaktörerna i de internationella finansinstitut som är verksamma i regionen. Inrättandet av Femip som ett instrument via EIB beslutades 2002 och gjorde att banken kunde behålla kontinuiteten i sin verksamhet i Medelhavsområdet och att partnerna i det området även fortsatt gynnades av EIB:s operativa kapacitet och gynnsamma utlåningsvillkor. Banken beviljar lån till mottagare i Medelhavsområdet enligt rådets uppdrag. Enligt nuvarande uppdrag planeras 6,4 miljarder euro för perioden 2000-2007 med gemenskapsbudgeten som garanti och för närvarande utförs en halvtidsöversyn. Enligt sitt allmänna externa utlåningsuppdrag ger banken även Turkiet lån med särskilda anslag till ett särskilt handlingsprogram (450 miljoner euro) och Terraprogrammet (600 miljoner euro). Till detta allmänna uppdrag kommer ytterligare ett anslag på 1 miljarder euro som inrättades vid EIB 2000 efter Europeiska rådets möte i Nice, utan garanti från gemenskapens allmänna budget, för att finansiera större projekt för transregionala transporter, energi och miljö i regionen.

Största delen av verksamheten har traditionellt inriktats på offentliga sektorn. Det finns ett antal projekt som inte omfattas av statliga garantier och där EIB tillämpar riskdelningsmekanismen, vilket innebär att banken täcker affärsrisken via säkerheter som utfärdas på kommersiella villkor medan den politiska risken täcks via gemenskapens budget. Riskdelning står för närvarande för 15 % (cirka 4 % om Turkiet räknas bort) av bankens utlåning i regionen enligt uppdrag eller motsvarande, vilket skall jämföras med rådets målsättning på 30 % för transaktioner inom hela det externa uppdraget i varje region. Projekt som finansieras med "globala lån" via finansiella mellanhänder bidrar också till utvecklingen inom den privata sektorn eftersom små och medelstora företag är huvudsakliga mottagare av finansieringen, även om de flesta mellanliggande finansinstituten är offentligägda banker. EIB:s sammanlagda verksamhet till förmån för utvecklingen inom den privata sektorn, inklusive företagslån, riskkapital och globala lån ur egna medel samt riskkapital ur gemenskapsbudgeten har under de senaste tre åren stått för upp till 30 % av bankens verksamhet i Medelhavsområdet.

För att utveckla Femip inrättade banken en Femip-avdelning som kostnadsställe och ökade personalen där. I mitten av 2003 arbetade 25 personer uteslutande med Femip (och ungefär ytterligare 25 heltidsanställda med stödfunktioner inom banken). Banken planerar att rekrytera ytterligare 12-18 anställda så att sammanlagt cirka 40 personer arbetar uteslutande med Femip i slutet av 2003. Personalbehoven ses för närvarande över.

I bankens affärsplan för låneinrättningen från oktober 2002 planeras följande:

- En väsentlig ökning av utlåningen mellan 2003-2006, till cirka 2 miljarder euro per år i slutet av perioden, jämfört med cirka 1,4 miljarder euro i åtaganden år 2001.

- En gradvis omläggning av verksamheten mot den privata sektorn. Enligt den första affärsplanen skulle transaktionerna för den privata sektorn år 2005-2006 fortfarande stå för den minsta andelen av bankens årliga utlåning. Banken har prioriterat den privata sektorn och inrättat en avdelning för den privata sektorn inom Femip-avdelningen.

Utvecklingen av verksamheten sedan Femip inrättades tycks tyda på att de försiktiga bedömningarna i affärsplanen kan överskridas: Femip har givit god avkastning under det första verksamhetsåret. Sedan låneinrättningen inrättades i oktober 2002 och fram till augusti 2003 avsåg 63 % av transaktionerna stöd till den privata sektorn. Denna utveckling bör dock bekräftas under en längre period eftersom denna andel av transaktioner som inriktas på den privata sektorn är beroende av ett litet antal stora transaktioner. Erfarenheten visar att det är en utmaning för EIB och för andra internationella finansinstitut att inrikta sin verksamhet i Medelhavsområdet på utvecklingen av den privata sektorn.

Gemenskapen ger mycket stöd till EIB:s verksamhet i området, bland annat via stora bidrag från Europeiska gemenskapernas allmänna budget:

i./ Inbetalning till garantifonden i Europeiska gemenskapens budget: varje garanterat lån på 1 miljard från banken/Femip kräver en inbetalning på 58,5 miljoner euro från garantireserven.

ii./ Räntesubventioner för miljöprojekt via Medas budget där beloppen varierar kraftigt varje år (antagligen kring 30 miljoner euro i snitt på lång sikt).

iii./ Riskkapital från Europeiska gemenskapernas allmänna budget (huvudsakligen via Medaprogrammet). Kommissionen har utfäst 150 miljoner euro i stöd till riskkapital under den period affärsplanen avser (2003-2006). Enligt sin nuvarande arbetsordning [6] får banken normalt inte avsätta egna medel till deltagande. Dagens arrangemang, att tillhandahålla finansiering av riskkapital via gemenskapens allmänna budget som förvaltas av banken, gör det möjligt att kompensera för denna begränsning i stadgarna.

[6] Artikel 20 i Europeiska investeringsbankens arbetsordning förbjuder banken att bedriva aktiehandel.

iv./ Tekniskt bistånd. En av de största förändringarna i fråga om inrättandet av Femip är att avsevärda stödresurser via Medaprogrammet har frigjorts för att finansiera tekniskt bistånd. I juni 2002 antog kommissionen ett paket på 105 miljoner euro i tekniskt bistånd till förmån för Femipprojekt under perioden 2003-2006. Paketet innebär en väsentlig ökning av medel till tekniskt stöd (från 3 miljoner euro innan Femip fanns) till 25 miljoner årligen inom ramen för Femip.

Detta stöd har gjorts tillgängligt för EIB under förutsättning att en majoritet av bankens åtaganden i regionen skulle gå till den privata sektorn i slutet av denna period. Gemenskapens stöd är dock dyrt och för att instrumentet skall bli hållbart på längre sikt krävs återkommande åtaganden från gemenskapens budget (se även avsnittet om kostnadsuppgifter nedan).

Vidareutveckling av Femip

För att öka Femips påverkan på utvecklingen inom den privata sektorn och hålla kvar en finansieringsnivå på över 50 % antas att ett antal anpassningar eller innovationer kan införas i dagens instrument, bland annat följande:

- Ökad användning av lokala finansinstitut för att kanalisera lån till lokala bolag, framför allt små och medelstora företag, kan fungera som katalysator för att stödja den lokala finansiella sektorns finansiering av lokala företagares behov, framför allt mikrokrediter och riskkapital.

- Utforska möjligheten att låta EIB ha upplåning på lokala kapitalmarknader och utlåning till lokala låntagare i lokal valuta. Detta skulle minska valutarisken för låntagare i den privata sektorn som inriktar sig på lokala marknader snarare än exportmarknaderna.

- Nya finansiella produkter, bland annat garantier till små och medelstora företag med stöd av Europeiska investeringsfondens erfarenhet och sakkunskap - i den mån EIB:s arbetsordning kan ändras, i synnerhet artikel 20.2 som förbjuder aktieaffärer kunde EIB även öka verksamheten med riskkapital via eget kapital.

- Förbättra bankens riskprofil genom att godta garantier från enskilda låntagare och se över garantens ratingkrav enligt artikel 18.3 - i den mån artikel 18.3 kan ändras skulle bankens finansiella politik kunna ses över och bankens riskprofil förbättras. Banken skulle samtidigt kunna ändra prissättningen och policyn för beviljande av lån till den privata sektorn enligt den förbättrade riskprofilen.

- Öka bankens inflytande på andra finansieringskällor genom att begränsa dess relativa andel i vart och ett av de finansierade projekten och arrangera syndikerade lån.

Femips utlåningsverksamhet ur egna medel drar nytta av EIB:s inflytande för att mobilisera medel på marknaden till förmånliga lånevillkor, eftersom banken är en gynnad kreditgivare. De drar vidare även nytta av bankens låga driftskostnader som med hjälp av garantin från Europeiska gemenskapernas allmänna budget gör att Femip kan erbjuda lån på attraktiva villkor. EIB:s nuvarande arbetsordning och företagskultur gör det dock svårt för Femip att lägga om verksamheten och fungera som katalysator för utvecklingen i den privata sektorn i Medelhavsområdet. Om låneinrättningen kan utvidgas, bland annat genom att man blir mer riskvillig skulle Femip med tiden kunna öka sitt bidrag till utvecklingen av den privata sektorn i regionen.

3.2 Andra lösningen: att låta hela eller delar av Femip övertas av ett dotterbolag med EIB som majoritetsägare

Den andra möjligheten för att öka det finansiella samarbetet mellan EU och Medelhavsområdet och lägga tyngdpunkten på stödet till utvecklingen av den privata sektorn är att inrätta ett dotterbolag med EIB som majoritetsägare som skulle överta hela eller delar av Femips verksamhet. Flera arguments har utretts, bland annat i den utvidgade konsekvensanalysen, av skälen till att bilda ett dotterbolag.

Riskprofil: Banken har för närvarande en konservativ riskprofil och får enligt dess arbetsordning inte får bedriva aktieaffärer och måste begära tillräckliga säkerheter för sin utlåning, vilket gör det svårt för Femip att lägga om verksamheten till att utveckla den privata sektorn. Det kan dock i viss mån ändras om de ändringar av arbetsordningen som nyligen godkändes av EIB:s styrelse godkänns av regeringskonferensen och ratificeras.

Resursnivå: Utvecklingen av den privata sektorn är en resurskrävande process, framför allt personalmässigt, vilket erfarenheten från andra internationella finansinstitut som arbetar mot privata sektorn visar (till exempel Internationella finansieringsbolaget och Europeiska banken för återuppbyggnad och utveckling). Ett särskilt instrument kan lättare avvika från EIB:s nuvarande personalpolitik, även om det inte finns något absolut krav på att öka personalen vid Femip.

Företagskultur: Trots en hög andel lån till den privata sektorn i transaktionerna inom EU är banken fortfarande högt specialiserad på att finansiera offentlig infrastruktur och har med tiden utvecklat en företagskultur som återspeglar denna specialisering. Ett dotterbolag skulle underlätta övergången till en mer affärsmässig bankkultur.

Partnerskap: Det nuvarande instrumentet återspeglar beslutsprocessen och styrningen av EIB:s transaktioner inom EU, vilket innebär att EIB:s utlåning till projekt i Medelhavsområdet godkänns av bankens styrelse liksom övriga projekt utan att Medelhavspartnerna har något inflytande. Banken har dock inrättat en rådgivande kommitté, kommittén för samordning och politisk dialog, som diskuterar låneinrättningens huvudtransaktioner och dess affärsplan. Ett nytt dotterbolag skulle stå öppet för Medelhavspartnerna som skulle kunna erbjudas en andel i den nya institutionen. Detta skulle öka delägarskapet och partnerskapet kring det nya instrumentet.

Interaktion med lokala ekonomiska reformer. Ett dotterbolag med mer personal avsatt för banktransaktioner avseende den privata sektorn, som erbjuder praktisk och god handläggning av projekt för den privata sektorn skulle vara en överlägsen kontaktpart i interaktionen med reformer av den lokala ekonomin. Företrädare för Medelhavspartnerna i dotterbolagets styrelse - om de tecknar sig för en del av kapitalet - kunde även spela en viktig roll i frågan. Sådan dynamisk interaktion skulle göra det lättare att inrätta ett mer företagsvänligt rättsligt och ekonomiskt klimat i regionen. Det skulle även stimulera parterna att bättre utnyttja de andra instrumenten i partnerskapet EU-Medelhavsområdet.

Långsiktigt politiskt åtagande och synlighet. Att inrätta Femip som en ny institution visar på ett starkt politiskt åtagande som ger långsiktighet och hållbarhet till det ekonomiska samarbetet mellan EU och Medelhavsområdet, inriktat på finansiering av investeringar. EU:s intressen skulle inte bli så beroende av årliga budgetåtaganden, utan yttra sig som deltagande i dotterbolagets kapital. Det skulle också ge det politiska åtagandet ökad genomslagskraft.

Kommissionen har utrett två möjligheter att inrätta ett dotterbolag med EIB som majoritetsägare.

Möjlighet 1: Hela Femips verksamhet övertas av ett helägt dotterbolag.

Det första alternativet går ut på att dotterbolaget skulle överta hela Femips nuvarande portfölj, dvs. cirka 10 miljarder euro (undertecknade garantier). Denna lösning har flera fördelar.

- Dotterbolaget skulle omedelbart kunna börja dra nytta av intäkterna från befintliga transaktioner vilket skulle bidra till dess finansiella stabilitet.

- Befintliga arbetsgrupper och personal skulle till största delen kunna utgöra den nya institutionens personalstyrka och ta med sig sina erfarenheter av transaktioner i Medelhavsområdet.

- Blandningen av transaktioner avseende den offentliga och den privata sektorn inom samma institution kan visa sig vara kompletterande, eftersom flera projekt ligger på gränsen mellan de båda, till exempel privatisering av statliga företag, eller partnerskap mellan stat och näringsliv såsom bygg-förvalta-avyttra-system, infrastrukturprojekt kan dra nytta av dessa dubbla banktjänster för den offentliga och privata sektorn.

Den nya institutionen bör förses med en kapitalbas som motsvarar dess riskprofil och ekonomiska ställning såsom gynnad kreditgivare. Skulle garantin från Europeiska gemenskapernas allmänna budget utsträckas till att även omfatta det nya dotterbolagets transaktioner, åtminstone avseende den politiska risken, bör dess nyckeltal för skuldsättningsgrad hamna någonstans mellan EIB:s nuvarande kvot för förhållandet mellan utlåning och kapitalbas på 2,5:1 och den vanliga kvoten för utvecklingsbanker på 1:1.

Bidragen till det nya dotterbolagets kapital är beroende av ägarstrukturens sammansättning. EIB skulle med sin verksamhet som säkerhet kunna teckna hela eller den största delen av sin insats med dotterbolagets tillgångar som säkerhet medan andra aktieägare, såsom medlemsstaterna och Europeiska gemenskapen skulle få göra kontantinbetalningar för sina aktieteckningar. De belopp som avses (se kostnadsuppgifterna nedan) beror på minoritetsägarnas relativa andel och hur stor del av kapitalet som betalas in. Om partnerna erbjuds andelar i den nya institutionen och därmed tecknar en del av kapitalet bör de även bidra till kapitaliseringen.

Möjlighet 2: Bara Femips verksamhet mot privata sektorn övertas av ett dotterbolag med EIB som majoritetsägare, som enbart arbetar mot den privata sektorn

Enligt denna variant övertar dotterbolaget till EIB enbart den verksamhet som avser den privata sektorn. Femips övriga verksamhet i Medelhavsområdet - huvudsakligen offentliga infrastrukturprojekt - hanteras även fortsättningsvis av EIB själv. Den här lösningen är alltså en kombination av att låta EIB fortsätta sin verksamhet mot offentliga sektorn i Medelhavspartnerna med ett dotterbolag vars uppdrag begränsas till den privata sektorn inom EIB-koncernen. Flera argument talar för detta alternativ.

Behovet av kapital begränsas, till och med om man antar att skuldsättningsgraden hamnar på 1:1, eftersom storleken på den verksamhet som övertas blir mindre - kanske 1-2 miljarder euro, beroende på vilka antaganden som görs om avgränsningen av verksamheten på den privata sektorn som skall övertas. Det kommer inte att finnas något behov av en ny kapitalbas för de flesta av bankens befintliga projekt - huvudsakligen projekt som avser offentlig infrastruktur - och framtida andelar i transaktioner som avser utlåning till den offentliga sektorn. Gemenskapen och medlemsstaterna skulle därför inte behöva skjuta till lika mycket kapital som om Femip övertar hela verksamheten.

EIB och Femip behåller hög effektivitet i fråga om offentlig utlåning. Den offentliga utlåningen via EIB och Femip, dvs. lejonparten av dagens transaktioner, huvudsakligen avseende infrastruktur, har tidigare gått bra, liksom dagens uppdrag avseende extern utlåning, och de anses särskilt effektiv med tanke på EIB:s erkända sakkunskap på området och goda kostnadseffektivitet. Effektiviteten ger tillsammans med garantin från gemenskapens allmänna budget låga utlåningsräntor och gör EIB till en stor aktör för finansiering av infrastruktur i Medelhavsområdet. I alternativet att låta Femip hantera den offentliga sektorn och dotterbolaget den privata sektorn skulle denna viktiga tillgång inte riskeras.

Flexibel riskprofil och prispolitik. Det nya dotterbolagets riskprofil skulle anpassas till utvecklingsbehovet inom den privata sektorn. Det nya dotterbolaget skulle tillämpa en prispolitik som ligger i linje med dess kostnads- och riskprofil. Utlåningsräntor inriktade på marknadsmässiga räntor skulle minska utrymmet för snedvridningar av priset och eventuella undanträngningseffekter på andra låneinstitut.

Förenlighet med befintliga garantier från gemenskapen. Europeiska gemenskapernas allmänna budget garanterar merparten av bankens externa utlåning, vilket bidrar till att banken kan erbjuda så låga räntor eftersom EIB inte själv bär risken för utebliven betalning. En halvtidsöversyn av EIB:s externa utlåninguppdrag under perioden 2000-2007 väntas göras i rådet samtidigt med översynen av Femip. Kommissionen väntas föreslå att man vid halvtidsöversynen beviljar förlängning fram till januari 2007 av externa låneuppdrag med garanti från gemenskapens allmänna budget. Den dubbla lösningen där Femip är verksamt mot offentliga sektorn och dotterbolaget mot privata sektorn kräver därför inte omedelbart att man häver eller ändrar garantisystemet för transaktioner avseende offentliga sektorn och ändrar utlåningsräntorna för offentliga sektorn. Rättsligt sett skulle utlåningen till privata sektorn via ett nytt dotterbolag ligga utanför de nuvarande garantierna via gemenskapens allmänna budget, som bara avser uppdrag som EIB anförtrotts av rådet.

Att införliva Femip med ett helägt dotterbolag som skräddarsys för att möta utvecklingsbehovet inom den privata sektorn väntas i stort sett ge bättre flexibilitet för att hantera behoven, även genom större riskvillighet som bättre lämpar sig för finansiering av den privata sektorn. Alternativet väntas därför få kraftigare effekt på utvecklingen av den privata sektorn i regionen. Det nya institutet skulle få stor politisk genomslagskraft. Flera ägare med deltagande från Medelhavspartnerna i institutets kapital och ledning skulle även underlätta interaktionen med lokala ekonomiska reformer för att inrätta ett mer företagsvänligt klimat. Kapitaliseringskostnader när gemenskapen och medlemsstaterna tecknar minoritetsandelar kan i högre eller mindre utsträckning kompenseras via besparingar genom gemenskapens allmänna budget. När Femip omvandlas till ett dotterbolag kan antingen hela portföljen övertas, vilket ger väsentliga inkomster i det nya dotterbolaget, eller bara delar därav och begränsas till transaktioner mot den privata sektorn, vilket i initialskedet kräver en mindre kapitalbas och lägre tecknat kapital.

4. Kostnadsuppgifter

Båda huvudalternativen - att utveckla Femip eller att inrätta ett dotterbolag - har ett antal konsekvenser för budgeten. Femips transaktioner kommer även fortsättningsvis att i teorin omfattas av en andel av EIB:s kapital, varav 5 % är inbetalt (bidrag från medlemsstaterna till budgeten). Femip är vidare relativt dyrt för gemenskapens allmänna budget (kapitalanskaffning och stöd från gemenskapens allmänna budget). Medlemsstaterna kan behöva räkna med tilläggskostnader för att vidareutveckla Femip, bland annat för den givarfond som banken överväger att inrätta.

Femips omvandling till ett dotterbolag skulle medföra följande konsekvenser för budgeten: - Direkta kapitaliseringskostnader för minoritetsägarna, i synnerhet Europeiska gemenskapen, medlemsstaterna och eventuellt Medelhavspartnerna, som skulle vara högre än motsvarande "teoretiska" kapitaliseringskostnader för EIB. - Eventuella besparingar på kostnader för kapitalanskaffning via gemenskapens allmänna budget om garantin från gemenskapens allmänna budget avskaffas helt eller delvis. - Eventuella besparingar för gemenskapens budget när det gäller medel för riskkapital i den mån ett dotterbolag inte begränsas av dagens inskränkningar i EIB:s arbetsordning. Dotterbolaget skulle kunna avsätta riskkapital ur eget kapital istället för ur gemenskapens budgetmedel.

Jämförelsen [7] ger vid handen att alla alternativen har en kostnad. - Behålls Femip med sina huvudsakliga drag krävs lika stort, eller eventuellt högre, stöd från gemenskapens allmänna budget som garanti för dess transaktioner och för att finansiera riskkapitalverksamheten, tekniskt bistånd och räntesubventioner till miljöprojekt. - Skulle gemenskapen och medlemsstaterna få en väsentlig andel av ett nytt dotterbolag skulle det ur ett konsoliderat EU-perspektiv bli dyrare att låta dotterbolaget ta över hela Femips verksamhet än att behålla låneinrättningen, trots flera besparingsmöjligheter i samband med avvecklingen av stöd till riskkapital från Medaprogrammet eller minskning eller avskaffande av EIB:s lån ur egna medel. Effekterna av att omvandla Femip till ett dotterbolag kan utifrån ett snävare gemenskapsbudgetmässigt perspektiv variera med tiden, beroende på förutsättningarna. - Att låta Femip delvis övertas av ett dotterbolag behöver ur ett konsoliderat EU-perspektiv inte bli särskilt mycket dyrare på lång sikt än att behålla och utveckla Femip - under vissa förutsättningar kan det till och med bli billigare. Ur ett snävare gemenskapsbudgetmässigt perspektiv är det eventuellt billigare på grund av de ovannämnda besparingarna i stödet från gemenskapens budget.

[7] Se den utvidgade konsekvensanalysen, främst avsnitt III.4.3.

Ytterligare utgifter ur gemenskapsbudgeten i samband med dotterbolagets kapitalisering måste förbli förenliga med budgetplanens snäva ramar. Om Femips verksamhet exempelvis övertas helt redan 2004 och med en långsiktig verksamhetsportfölj på 25 miljarder euro kan det ge följande siffror: - Med en kvot för förhållandet mellan utlåning och kapitalbas på 2:1, ett gemenskapsdeltagande på 10 % och om 10 % av det inbetalda kapitalet frisläpps under en 10-årsperiod skulle gemenskapsbudgeten behöva bidra med 12,5 miljoner årligen under 2004, 2005 och 2006. - Med en kvot för förhållandet mellan utlåning och kapitalbas på 1:1, ett gemenskapsdeltagande på 10 %, och om 20% av det inbetalda kapitalet frisläpps under en 10-årsperiod, skulle gemenskapsbudgeten behöva bidra med 50 miljoner årligen under 2004, 2005 och 2006.

Dessa belopp kan redan vara helt eller åtminstone i stor utsträckning säkrade genom besparingar som gjorts inom Medaprogrammet (inställt riskkapitalstöd 2004 vilket ger ungefär 122 miljoner under perioden 2004-2006) och är förenligt med budgetplanen. I tabellen nedan anges emellertid fler möjligheter, beroende på vilka huvudsakliga parametrar man väljer (skuldsättningsgrad mellan 1 och 2,5, gemenskapsdeltagande mellan 5 % och 25 %, inbetalningar på mellan 10 % och 25 %. Om man antar att kapitaltillskottet frigörs på 10 år, skulle detta medföra årliga utbetalningar av budgetmedel på mellan 5 och 156 miljoner euro under 2004, 2005 och 2006.

>Hänvisning till>

Att låta Femip delvis övertas av ett dotterbolag (exempelvis enligt alternativet med transaktioner endast mot den privata sektorn) skulle kosta mindre och vara förenligt med budgetplanen. Om man som exempel antar en kvot för förhållandet mellan utlåning och kapitalbas på 1:1, ett gemenskapsdeltagande på 10 %, och att 20% av det inbetalda kapitalet frisläpps under en 10-årsperiod skulle gemenskapsbudgeten behöva bidra med 7,5 miljoner årligen under 2004, 2005 och 2006. Alla de olika alternativen med en skuldsättningsgrad på 1:1 och enligt samma antaganden som ovan innebär årliga bidrag på allt mellan 4 och 47 miljoner euro redan under 2004, 2005 och 2006.

Alla val som gäller utvidgning eller omvandling av gemenskapens budgetgarantier för dotterbolagets lånetransaktioner bör även vara förenliga med halvtidsöversynen av bankens externa utlåningsuppdrag som utreds av rådet samtidigt som Femip ses över.

5. SLUTSATSER

En allmänt svag privat sektor och ett föga gynnsamt affärsklimat hämmar tillväxten i Medelhavsområdet. Om situationen inte kan vändas kommer partnerna inte att kunna erbjuda tillräcklig tillväxt och en acceptabel framtidsutsikter för sin växande befolkning och ökande arbetsstyrka. Denna diagnos ledde till ett beslut om att dynamiskt omvandla det ekonomiska samarbetet EU-Medelhavsområdet i mars 2002 i Barcelona för att hantera den privata sektorns finansieringsbehov, och ledde till att Femip inrättades.

Inrättandet av ett instrument som skulle fungera som katalysator för investeringarna i den privata sektorn och reformer i området är dock en utmaning för EIB. Hur framgångsrikt man kan utveckla låneinrättningen kommer till stor del att bero på EIB:s institutionella klimat i stort, vilket är avgörande för utformningen av många av dess kännetecken. Femip drar, liksom bankens övriga transaktioner, nytta av god effektivitet i fråga om inflytande och kostnadseffektivitet så länge Femip behålls inom EIB. Inrättas ett mer flexibelt instrument med en annan arbetsordning, mer personal och en ny företagskultur och ledning, genom att Femip övertas av ett helägt dotterbolag som utformas för att möta den privata sektorns finansieringsbehov, skulle instrumentet bli effektivare och få bättre kapacitet att möta målen med dess uppdrag avseende privata sektorn, till begränsade kostnader.

Kommissionen anser därför att ett dotterbolag som får motsvarande medel för att kunna utföra ett omfattande uppdrag i Medelhavsområdet gentemot den privata sektorn skulle få större genomslagskraft, även om utvecklingen av den privata sektorn i Medelhavsområdet också skulle gynnas väsentligt både genom utvecklingen av Femip och inrättandet av ett dotterbolag som helägs av EIB. Ett dotterbolag förväntas vara flexiblare i sin hantering av den privata sektorns behov, bland annat genom att anta en riskvilligare profil som bättre lämpar sig för finansiering i den privata sektorn och med alla de senaste finansiella produkterna för sådan finansiering. Kapitaliseringskostnader när gemenskapen och medlemsstaterna tecknar minoritetsandelar kan i hög grad kompenseras via besparingar genom gemenskapens allmänna budget.

Femips införlivande i ett dotterbolag skulle också öka ägandet och synligheten, säkra hållbarheten på längre sikt i det ekonomiska samarbetet mellan EU och Medelhavsländerna samt ge mer interaktion med partnerna om nödvändiga reformer där. Kommissionen anser därför att detta alternativ är att föredra. Om rådet emellertid anser att dotterbolagsalternativet inte kan fullföljas just nu, rekommenderar kommissionen att Femip i ett första skede behålls och vidareutvecklas, samtidigt som man kommer överens om att det i ett andra skede skall införlivas i ett dotterbolag med EIB som majoritetsägare.

Beroende på rådets slutsatser är kommissionen beredd att lägga fram nödvändiga lagförslag som krävs för att inrätta ett av EIB majoritetsägt dotterbolag som skall överta hela eller delar av Femips pågående verksamhet och anförtros ett uppdrag avseende privata sektorn, med gemenskapen som aktieägare. Kommissionens förslag kommer under alla omständigheter att vara förenligt med den befintliga budgetplanen.

BILAGA: Sammanfattning av den utvidgade konsekvensanalysen

BILAGA

Kommissionens utvidgade konsekvensanalys.

Sammanfattning [8]

[8] Kommissionens arbetsdokument med den utvidgade konsekvensanalysen "Shaping support to private sector development in the Mediterranean" offentliggörs samtidigt med detta meddelande.

i./ Under det senaste decenniet har den ekonomiska tillväxten i partnerländerna i Medelhavsområdet varit otillräcklig för att absorbera en ökande arbetskraft. Den bristande utvecklingen i den privata sektorn är en viktig faktor som kan förklara situationen, som ytterligare försämrats under de två senaste åren. Att stärka den privata sektorns roll i regionen borde därför vara den huvudsakligen målsättningen på medellång till lång sikt. Detta kräver i första hand ett mer företagsvänligt klimat. I detta sammanhang tyder en jämförelse mellan dagens investeringsbehov och det som kännetecknar tillgången på finansiering i Medelhavsområdet på att tillgången inte möter finansieringsbehovet eftersom det är svårt att mobilisera långsiktiga investeringar. Små och medelstora företag har ett särskilt behov av lämplig finansiering för sina investeringsbehov.

ii./ För att ta itu med dessa behov beslutade rådet (Ekofin) och Europeiska rådet vid mötet i Barcelona i mars 2002 att utvidga Europeiska investeringsbankens (EIB:s) verksamhet i Medelhavsområdet genom att inrätta en låneinrättning vid banken. Utvecklingen av den privata sektorn ansågs vara en nyckelprioritet. Banken inrättade snabbt låneinrättningen Facilitet för investering och partnerskap för Europa-Medelhavsområdet (Femip). Femip inledde sin verksamhet den 1 september 2002 och presenterades offentligt vid ett möte i Barcelona den 18 oktober 2002.

iii./ Ekofinrådet och Europeiska rådet ansåg dock att man efter ett års verksamhet i Femip borde överväga att göra om låneinrättingen till ett dotterbolag med EIB som majoritetsägare. Den ettårsöversyn Ekofinrådet och Europeiska rådet begärde skall göras under hösten 2003.

iv./ För att underlätta utvärderingen beslutade kommissionen att göra en utvidgad konsekvensanalys. [9]

[9] Kommissionens arbetsprogram för 2003, KOM(2002) 590, bilaga 2.

Konsekvensanalys

Kommissionen använder konsekvensanalyser för att förbättra den politiska utvecklingsprocessen och de skall göras för alla viktigare förslag. [10] Konsekvensanalyser utreder huvudalternativ och potentiella konsekvenser innan politiska beslut fattas. Förslagens väntade för- och nackdelar utreds, så att väl underbyggda beslut kan fattas och avvägningar göras mellan konkurrerande mål.

[10] Meddelande från kommissionen om konsekvensanalys av den 5 juni 2002, KOM(2002) 276.

Preliminära utkast till konsekvensanalyser kan göras på ett tidigt stadium. Utvidgade konsekvensanalyser - som den här - skall utarbetas innan huvudbeslutet fattas.

v. Alternativ. Den här konsekvensanalysen avser två alternativ. För jämförelsen har vissa antaganden om varje alternativ gjorts. Det föregriper inte på något sätt alternativens slutliga utformning. Ett tredje alternativ som går ut på att behålla låneinrättningen i sin nuvarande form utan att utvidga den tas som utgångspunkt för de båda alternativen.

vi. Det första alternativet är att vidareutveckla den nyligen inrättade låneinrättningen (utveckla Femip, nedan Femip-alternativet i denna rapport) med ett uppdrag att utveckla den privata sektorn. Detta skulle kunna medföra justeringar i EIB:s finansiella politik, i synnerhet vad gäller dess verksamhet i Medelhavsområdet. Enligt detta alternativ skulle Femip förbli en avdelning inom banken som även fortsättningsvis sköts av EIB:s personal, men eventuellt ett större antal. Femip skulle då fortsätta sin verksamhet och utveckla sina produkter så mycket som möjligt inom EIB:s allmänna ramar, dvs. dess arbetsordning och finansiella politik. Verksamheten skulle också fortsättningsvis bedrivas enligt rådets utlåningsmandat, tills vidare med gemenskapsbudgeten som garanti, och med bidrag från gemenskapsbudgeten för i huvudsak tekniskt bistånd till sin verksamhet, riskkapitalverksamhet och räntesubventioner för miljöprojekt. Förvaltningen skulle även fortsättningsvis ske från Luxemburg, med några kontor i olika regioner eller länder.

vii. Det andra alternativet är att inrätta ett dotterbolag med EIB som majoritetsägare (kallas dotterbolagsalternativet i rapporten). Enligt detta alternativ skulle EIB:s tillgångar i Medelhavsområdet helt eller delvis övertas av dotterbolaget. Det nya dotterbolaget skulle ha egen personal, arbetsordning och finansiell politik och liksom Femip anförtros ett uppdrag att utveckla den privata sektorn. Personalstyrkan skulle ökas avsevärt för att möjliggöra en resurskrävande utveckling av verksamheten inom den privata sektorn. Det nya dotterbolaget skulle ha ett brett utbud av finansiella produkter och dess profil skulle likna de multilaterala utvecklingsbankernas, särskilt i fråga om ekonomisk ställning och kapitalbasen, som skulle syfta till att säkra en ställning som gynnad kreditgivare och en AAA-rating. Verksamheten skulle förvaltas från huvudkontoret medan lokalkontoren skulle få en betydande roll. Tanken är att medan EIB behåller sin ställning som majoritetsägare i dotterbolaget skulle medlemsstater, Europeiska gemenskapen och även Medelhavspartnerna kunna gå in som delägare. Denna öppna aktieägarstruktur skulle avspeglas i ledningen.

viii. För att kunna bedöma de båda alternativen har ett antal konsekvensbeskrivningar fastställts. De avser i vilken mån alternativen konkretiserar målen och hur effektivt tillgängliga medel används. Hur alternativen påverkar utvecklingen på den privata sektorn har fungerat som riktmärke för att bedöma dem. I enlighet med slutsatserna från Europeiska rådets möte i Göteborg den 15-16 juni 2001 tar konsekvensbeskrivningen hänsyn till hållbar utveckling, vilket inbegriper ekonomiska, finansiella, sysselsättningmässiga och miljömässiga aspekter.

ix. Rådfrågning av berörda. Kommissionens avdelningar har hållit nära kontakt med EIB för den här bedömningen. Medelhavspartnerna rådfrågades som de främsta intressenterna i denna process. En del av deras representanter gjorde förfrågningar om grunddragen i de olika alternativen och om vad valet innebar, men de som uttryckte sin åsikt insåg att ett dotterbolag skulle möjliggöra ett ökat ägande och uppfattas som ett starkt och påtagligt politiskt åtagande. Några frågade särskilt om priserna för de produkter som ett dotterbolag skulle erbjuda i jämförelse med de villkor som idag finns tillgängliga genom Femip. Företagssammanslutningar som också rådfrågades betonade små och medelstora företags finansieringsbehov [11] och efterlyste mer diversifierade finansieringsmöjligheter. Kommissionen har även haft flera informella kontakter med Europeiska investeringsfonden, Världsbanken, Internationella finansieringsbolaget, Afrikanska utvecklingsbanken och Europeiska banken för återuppbyggnad och utveckling.

[11] Small and Medium Sized Enterprises. Gemenskapens vanliga definition är företag med färre än 500 anställda.

x. Konkretisering. När det gäller konkretisering - främst målet att främja den privata sektorns utveckling - påverkar de underliggande antagandena bedömningen av de båda alternativen. Varje alternativ påverkar den privata sektorns investeringsbehov i regionen och bidrag till tillväxten. Det finns också flera andra mål, t.ex. kapacitet att stödja utvecklingen den i lokala finanssektorn, möta små och medelstora företags behov och finansiera viktiga transnationella infrastrukturprojekt samt inrätta partnerskap mellan stat och näringsliv.

xi. Femip har tack vare starkt engagerad och hängiven personal snabbt blivit funktionsdugligt. Låneinrättningen Femip drar nytta av EIB:s företagsmiljö, logistik, infrastruktur och erfarenhet. Femip kan användas för att öka den privata sektorns transaktioner från dagens blygsamma nivå, med hjälp av lokala finansinstitut som kanaliserar lån till lokala företag, främst små och medelstora företag. Att utveckla den privata sektorn enligt Femipalternativet är en verklig om än inte ogenomförbar utmaning eftersom alternativet måste anpassas till flera av EIB:s stadgar och rutiner inom banken, då det inte finns något liknande uppdrag för den privata sektorn för de övriga EIB-transaktionerna.

xii. Dotterbolagsalternativet skulle lättare än Femip utveckla den privata sektorn eftersom det troligen skulle vara mer riskvilligt än EIB, utveckla en proaktiv institutionell kapacitet via stor personal som ägnar sig åt privata banktjänster, arbeta närmare de lokala aktörerna, bedriva marknadsorienterad prissättning för att kompensera de större riskerna och de högre transaktionskostnaderna, samt erbjuda högkvalitativa och heltäckande finansiella produkter för finansiering av den privata sektorn, som idag bara finns i begränsad omfattning i det lokala utbudet.

xiii. Effektivitet. Med allting annat oförändrat är låneinrättningen Femip idag mycket kostnadseffektiv och har stort inflytande vid bankens transaktioner med egna medel. Femip drar nytta av EIB:s förmånliga upplåningsvillkor och synergieffekterna med bankens övriga verksamhet och avdelningar. Femip förser partnerna med billiga lån och har stort inflytande på marknadens övriga finansieringskällor. När det gäller proportionaliteten mellan de resurser som utlåningen kräver ger Femip större inflytande än dotterbolagsalternativet på transaktioner med egna medel. Jämförelsen haltar eftersom låneinrättningen Femip enligt sin nuvarande arbetsordning är beroende av extern finansiering för riskkapitaltransaktioner.

xiv. Väljs dotterbolagsalternativet måste transaktionerna garanteras med kapital som motsvarar riskprofilen vilket - beroende på hur högt risktagandet blir - kan ge en lägre skuldsättningsgrad för förhållandet mellan kapitalbas och utlåning, varför EIB:s skuldsättningsgrad kan behöva minskas från dagens 2,5:1. Andelen inbetalt eget kapital bör vara högre än EIB:s 5 %. I utbyte ger alternativet kapacitet att utveckla ett brett utbud av finansiella produkter och bedriva riskkapitaltransaktioner oberoende av extern finansiering.

xv. Skulle gemenskapen och medlemsstaterna bli direkta ägare bör de bidra till det egna kapitalet. Hur omfattande deltagande som krävs beror på hur dotterbolaget utformas men det skulle helt eller delvis kunna kompenseras genom besparingar i gemenskapens budget, eftersom delar av riskkapitalstödet från Medaprogrammet [12] och den externa utlåningen från garantifonden inte längre skulle behövas.

[12] Medaprogrammet inrättades enligt rådets förordning (EG) 1488/96 och är EU:s mest omfattande finansiella instrument för att genomföra partnerskapet EU-Medelhavsområdet. Programmet ger tekniskt och ekonomiskt stöd för ekonomisk och social reform i Medelhavspartnerna.

xvi. Jämfört med Femipalternativet ger dotterbolagsalternativet Medelhavspartnerna högre räntor och eventuella kapitalbidrag om de erbjuds en andel i bolaget. Dessa eventuella kostnader ger dock ökat delägarskap i instrumentet och andra förmåner för utvecklingen av den privata sektorn.

xvii. Subsidiariteten gynnas mer av ett gemenskapsinstrument - Femipalternativet eller dotterbolagsalternativet - än av flera nationella finansieringssystem. Dagens budgetplan har utrymme för att finansiera ett direkt gemenskapsdeltagande i ett dotterbolag. Det skulle dessutom öka samarbetet med andra gemenskapsinstrument som Meda och är väl förenligt med gemenskapens politiska mål för Medelhavssamarbetet. Alla frågor kring utvidgning eller omvandling av gemenskapens budgetgarantier för dotterbolagets lånetransaktioner bör även vara förenliga med halvtidsöversynen av bankens externa utlåningsuppdrag.

xviii. Hållbar utveckling. Om man antar att dotterbolaget i stort sett följer EIB:s nuvarande miljöpolitik måste alternativen anses miljöneutrala. Det går inte att göra en mätbar konsekvensbedömning av hur EIB:s transaktioner påverkar sysselsättningen i Medelhavsområdet, men ett dotterbolag borde på längre sikt mer effektivt bidra till sysselsättningen, huvudsakligen därför att den privata sektorns utveckling stimuleras kraftigare. Att anpassa och utveckla Femip ger dock också positiva konsekvenser.

xix. Samarbetet om Femips transaktioner med Medelhavspartnerna yttrar sig idag genom att de är företrädda i Femips styrelse och i kommittén för samordning och politisk dialog. Kommittén är bara rådgivande och Femip lyder under EIB:s bestämmelser, som inte tillerkänner partnerna någon medbestämmanderätt. Dotterbolagsalternativet skulle öka ägandet om mottagarna erbjöds andelar i den nya institutionen. De skulle därmed bli fullvärdiga samarbetsparter i ledningen.