I.Världstoppmötet om humanitära frågor – nya former för det humanitära arbetet i en föränderlig omgivning

a)Inledning

FN:s generalsekreterare har kallat till det första världstoppmötet om humanitära frågor någonsin, som ska hållas i Istanbul den 23-24 maj 2016. Toppmötet är en reaktion på en aldrig tidigare skådad ökning av antalet människor som drabbas av konflikter och naturkatastrofer – antalet fördrivna är det största sedan andra världskriget. Toppmötet innebär en unik möjlighet för det internationella samfundet att nå internationellt samförstånd om principerna för humanitärt bistånd och om stärkta humanitära insatser. Mötet kommer att samla regeringar, givare, genomförandeorganisationer, den privata sektorn och företrädare för drabbade befolkningsgrupper, som vid behov bör förbinda sig att hitta effektivare sätt att samarbeta med det gemensamma målet att rädda liv och minska lidande. Toppmötet kommer därmed att påverka, och kanske också förändra, de metoder som i dag används vid humanitära insatser, så att behövande människor får bättre hjälp.

EU och dess medlemsstater är viktiga humanitära givare. Tillsammans har de global operativ erfarenhet och spelar en väsentlig roll för politikens inriktning. Många berörda aktörer förväntar sig att de ska bidra till att toppmötet blir framgångsrikt. Detta meddelande utgår från det europeiska samförståndet om humanitärt bistånd och beskriver unionens vision om nya former för det humanitära arbetet. Dessutom utfärdas rekommendationer som bör godkännas vid toppmötet. Den bakomliggande tanken är att bygga upp och förstärka partnerskap mellan en rad olika aktörer. För att det internationella samfundet ska kunna hantera de eskalerande och mångfacetterade kriser och katastrofer som nödvändiggör humanitärt bistånd krävs förenade och samordnade insatser.

b)Föränderliga förutsättningar för det humanitära arbetet

De humanitära kriserna har blivit allt fler, komplexare och allvarligare under de senaste 25 åren. Under 2014 pågick mer än 400 politiskt orsakade konflikter som påverkade 50 miljoner människors liv. I mer än 40 av dessa konflikter förekom konventionell krigföring eller terrorism . Många var ideologiskt inspirerade och fick dramatiska regionala återverkningar med följdeffekter för tillgången till humanitärt bistånd, skyddet av drabbade befolkningsgrupper och säkerheten för biståndsarbetare. På grund av vissa aktörers bristande vilja att finna politiska lösningar har dessa kriser blivit utdragna och skapat behov av humanitärt bistånd under flera år eller till och med årtionden.

Naturkatastrofer – somliga med koppling till klimatförändringar och megatrender som vattenbrist, urbanisering och demografiskt tryck – påverkar livet för 100 miljoner människor varje år . I många fall sker nya katastrofer innan det funnits tid för återuppbyggnad.

Social och ekonomisk instabilitet förvärrar humanitära kriser. Andelen extremt fattiga i instabila stater – där regeringarna är oförmögna eller ovilliga att tillhandahålla grundläggande tjänster eller social rättvisa – har ökat sedan 1990. Det betyder att över 250 miljoner människor i dag antingen redan är drabbade av eller riskerar att drabbas av humanitära kriser .

Dessa trender och deras inbördes kopplingar har lett till att det mänskliga lidandet och de humanitära behoven är större än någonsin tidigare. I mitten av 2015 är nästan 79 miljoner människor i 37 länder i behov av humanitärt bistånd, och bland dessa finns över 59 miljoner fördrivna personer.

Det humanitära systemet måste göra mer, för fler människor och till större kostnad. Dagens kriser och katastrofer är av sådan omfattning att finansieringen för att täcka humanitära behov inte räcker till, trots rekordstora bidrag från givarna .

Det är emellertid inte bara det större antalet utmaningar som gjort att förutsättningarna för det humanitära arbetet nu är annorlunda. Förändringen beror också på att en allt större mångfald aktörer bidrar till humanitära insatser. Det innebär ytterligare resurser men även förändringar av hur det humanitära arbetet planeras, samordnas och fungerar. Det FN-samordnade systemet måste därför anpassas för att behålla sin relevans och ge fortsatt mervärde. Trots framsteg till följd av 2005 års reform av det humanitära systemet och 2011 års förändringsagenda händer det ofta att systemet inte lever upp till förväntningarna i fråga om ledarskap, samordning och ansvarsskyldighet. Framför allt kan det inte längre ses som en liten grupp organisationer och givare som drivs av ”västliga värderingar”. Ett mål för toppmötet bör således vara att erkänna och bejaka mångfalden bland de humanitära aktörerna, samtidigt som man på nytt slår fast humanitära principer och tar itu med brister i det humanitära arbetet.

II.Huvudsakliga rekommendationer inför världstoppmötet om humanitära frågor

En rad olika humanitära aktörer har deltagit i förberedelserna inför toppmötet och bidragit med sina tankar om hur det humanitära biståndet kan förbättras. De diskussionerna ligger till grund för detta meddelande. I meddelandet rekommenderas ett globalt partnerskap för att stärka världssamfundets solidaritet med offer för konflikter och katastrofer, med utgångspunkt i humanitära principer och med konkreta förbättringar av det humanitära systemet som mål. Rekommendationerna kompletterar och hänger ihop med varandra och har ett enda syfte: att göra det möjligt för det humanitära samfundet att samarbeta mot de gemensamma målen att rädda liv, förebygga kriser och katastrofer och möjliggöra återhämtning.

1.Ett globalt partnerskap för humanitära insatser som utgår från gemensamma principer

`)Bekräfta de värden som ligger till grund för humanitärt bistånd och förbinda sig till åtgärder

Värdighet, integritet och solidaritet är universella värden. De är centrala för alla kulturer, oavsett geografi, etnicitet eller region. De humanitära principerna om humanitet, neutralitet, opartiskhet och oberoende är konkreta uttryck för dessa gemensamma värden. De är också nödvändiga i operativt hänseende för att det ska vara möjligt att ge tillgång till bistånd, skydda de mest utsatta och trygga biståndsarbetarnas säkerhet.

Svårigheterna med att hitta övergripande lösningar på kriser leder dock till att dessa grundläggande värden åsidosätts i allt högre grad. Detta återspeglas i de tilltagande brotten mot internationell humanitär rätt, däribland de allmänt ratificerade Genèvekonventionerna, och oförmågan hos stater och det internationella samfundet att ställa förövarna till svars.

Merparten av det humanitära arbetet sker i samband med konflikter i en omgivning som präglas av politisk instabilitet och svag socioekonomisk utveckling. Det är inte de humanitära aktörernas uppgift att lösa konflikter som orsakar mänskligt lidande men de måste vara insatta i de politiska och socioekonomiska förhållanden som råder där de arbetar. Det står klart att humanitärt bistånd inte är vare sig ett politiskt, ett militärt eller ett fredsbyggande verktyg, men humanitära aktörer måste samarbeta med andra – och uppmärksamma dem på de ohyggligheter som utspelar sig vid humanitära kriser – så att de kan vidta lämpliga åtgärder .