[pic] | EUROPEISKA KOMMISSIONEN |

Bryssel den 8.12.2010

KOM(2010) 722 slutlig

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET

Halvtidsöversyn av handlingsplanen för det europeiska samförståndet om humanitärt bistånd – Effektiva, principbaserade humanitära insatser på EU-nivå

SEK(2010) 1505 slutlig

INLEDNING

Det europeiska samförståndet om humanitärt bistånd[1], som undertecknades av Europaparlamentet, rådet och Europiska kommissionen 2007, är den övergripande politiska ramen för Europeiska unionens humanitära åtgärder. Där finns de gemensamma mål, grundläggande humanitära principer (om humanitet, neutralitet, opartiskhet och oberoende) och bra lösningar som Europeiska unionen tillämpar på detta område. Målet är att garantera effektiva, högkvalitativa, behovsbaserade och principbaserade EU-insatser vid humanitära kriser. Samförståndet täcker hela spektrumet av humanitära insatser: från katastrofberedskap och katastrofriskreducering, via akuta humanitära insatser och livräddande stöd till sårbara befolkningsgrupper vid utdragna kriser, till övergångssituationer med återhämtning och långsiktig utveckling. Det ställer stränga krav på humanitära insatser, bl.a. gott givarskap, partnerskap, EU-stöd till internationella humanitära insatser och koppling till andra aktörer i krissituationer. Det europeiska samförståndet, som utgör en referensram för humanitärt bistånd inom EU, har vunnit erkännande och respekt hos det humanitära samfundet i och utanför EU och har skapat politisk drivkraft för en intensifiering av EU:s gemensamma insatser på området under de senaste tre åren.

Sedan 2007 har EU främst lämnat humanitärt bistånd via humanitära partnerorganisationer som ger bistånd direkt till behövande befolkningsgrupper runtom i världen genom livräddande åtgärder, skydd och beredskap. Under de gångna tre åren har EU:s medlemsstater och Europeiska kommissionen tillsammans svarat för 45–50 % av det totala humanitära biståndet, vilket är en betydande andel. Under 2009 bidrog EU med 4,25 miljarder US dollar (3,12 miljarder euro) till det totala officiella humanitära biståndet på 9,45 miljarder dollar (6,93 miljarder euro)[2]. Under de senaste tre åren har det alltjämt rått behov av storskaliga insatser i ett fåtal utdragna krissituationer (bl.a. Sudan, Demokratiska republiken Kongo och Somalia), skyndsamma insatser vid hastigt förvärrade konfliktrelaterade humanitära kriser (t.ex. i Georgien, Gaza, Kirgizistan och Sri Lanka) och hjälp med förberedelser inför och åtgärder i samband med naturkatastrofer, som ständigt ökar i antal. Samtidigt sker biståndsarbetet i en alltmer riskabel operativ miljö, särskilt i ett litet antal konfliktområden, och biståndsarbetarnas säkerhet är en växande källa till oro. Storskaliga naturkatastrofer (t.ex. jordbävningen i Haiti och översvämningarna i Pakistan 2010) har fordrat massiva internationella insatser för att tillgodose de grundläggande humanitära behoven och bana väg för en återhämtning. EU har reagerat snabbt och utnyttjat såväl humanitärt bistånd som civilskydd för att bistå i dessa krissituationer. Att olika instrument kompletterar varandra vid inledande åtgärder vid en naturkatastrof ligger i linje med åtagandena i samförståndet och de internationella riktlinjerna[3] och är en viktig beståndsdel i EU:s stärkta katastrofberedskap. Kommissionen utarbetade nyligen särskilda rekommendationer om en förstärkning av EU:s katastrofberedskap[4].

Lejonparten av EU:s humanitära bistånd fortsätter dock att gå till stöd åt offer för konfliktrelaterade kriser (komplicerade nödsituationer), samtidigt som särskild tonvikt läggs vid behövande befolkningsgrupper i ”bortglömda” humanitära situationer. En viktig aspekt av det europeiska samförståndet om humanitärt bistånd är att bestämmelserna täcker såväl komplicerade nödsituationer som naturkatastrofsituationer, oavsett omfattning, för att de humanitära behoven ska tillgodoses.

I detta meddelande strävar kommissionen efter att stärka EU:s gemensamma åtagande om samarbeta för att genomföra det europeiska samförståndet om humanitärt bistånd, särskilt de praktiska åtgärder som ingår i den åtföljande handlingsplanen[5]. Framför allt främjar samförståndet enhetliga, väl samordnade och effektiva humanitära EU-insatser som bygger på de kompletterande bidragen från de 27 EU-medlemsstaterna och Europeiska kommissionen. I en situation av ökande sårbarhet i de fattigaste delarna av världen, ständigt växande humanitära behov och åtstramningar i de offentliga utgifterna under en period av ekonomisk nedgång, är behovet större än någonsin att Europeiska unionen utnyttjar sin kollektiva kapacitet och sina kollektiva resurser för att få bästa möjliga effekt på sitt stöd till befolkningsgrupper som drabbas av humanitära kriser. Det är mot den ovanstående bakgrunden som halvtidsöversynen av handlingsplanen har företagits.

Översynen har utförts av Europeiska kommissionen tillsammans med EU:s medlemsstater i samråd med Europaparlamentet och de viktigaste humanitära partnerorganisationerna. Handlingsplanen är uppdelad i sex insatsområden och består av totalt 49 enskilda insatser, av vilka en del är avsedda att utgöra engångsbidrag och andra att skapa ett gradvist och fortlöpande skifte i EU:s praxis på det humanitära området. En detaljerad överblick över det arbete som hittills utförts inom ramen för handlingsplanen, tillsammans med indikationer på ytterligare prioriteringar för insatser inom de befintliga insatsområdena, ges i det arbetsdokument som medföljer det här meddelandet . Kommissionen föreslår inte att den befintliga handlingsplanen revideras, utan gör endast ett antal rekommendationer för att intensifiera de genomförandeansträngningar som görs i EU.

Ett starkt engagemang från EU tillsammans med ett antal praktiska åtgärder för att ytterligare förbättra genomförandet av det europeiska samförståndet fordras för att se till att EU:s bidrag till det humanitära biståndet, där EU har en ledande roll, förblir effektivt, enhetligt och ges större allmänt erkännande.

FRAMSTEGEN I GENOMFÖRANDET AV DET EUROPEISKA SAMFÖRSTÅNDET OM HUMANITÄRT BISTÅND

Eftersom Europeiska unionen står för en så stor andel av det humanitära biståndet har unionen, när den agerar som en enhet, synnerligen goda möjligheter att i) se till att unionens humanitära åtgärder är lämpliga, effektiva, baseras på en behovsbedömning och beaktar viktiga dimensioner såsom sårbara befolkningsgruppers särskilda behov och ii) utöva ett kollektivt inflytande på beredskapen hos det internationella humanitära systemet som helhet.

Enligt halvtidsöversynen har det gjorts goda framsteg överlag i arbetet med genomförandet av handlingsplanen över hela linjen. Generellt har betydande insatser gjorts för att befästa EU:s roll inom samtliga sex områden. Endast ett fåtal specifika insatser har omdefinierats mot bakgrund av utvecklingen eller har ännu inte genomförts. Ett antal åtgärder – till exempel argumentering för det ”humanitära utrymmet” – kräver fortlöpande insatser på grund av sin speciella natur.

Sedan samförståndet och handlingsplanen antogs har det humanitära biståndet blivit ett fullt utvecklat EU-politikområde, såväl institutionellt som rättsligt , som bygger på nästan två årtionden av erfarenhet i operativa sammanhang. I och med Lissabonfördraget fick det humanitära biståndet för första gången en separat rättslig grund[6]. I rådet har det inrättats ett särskilt förberedande organ – arbetsgruppen för humanitärt bistånd och livsmedelsbistånd (Cohafa)[7], som bidrar till ett fördjupat utbyte på EU-nivå om strategiska humanitära frågor och krishantering genom månatliga kontakter med EU-företrädarna på det humanitära området. Det råder stort parlamentariskt intresse för humanitära frågor, och EU:s invånare uttrycker ett mycket starkt stöd för EU:s humanitära bistånd[8]. Den tydliga politiska ram som tillhandahålls genom det europeiska samförståndet om humanitärt bistånd välkomnas särskilt av vissa nyare EU-medlemsstater, vars biståndsstrategier har utvecklats snabbt under de senaste åren. Sedan samförståndet antogs övergick kommissionens avdelning för humanitärt bistånd (ECHO) till att bli generaldirektoratet för humanitärt bistånd och civilskydd, som leds av en ny kommissionsledamot med ansvar för Internationellt samarbete, humanitärt bistånd och krishantering.

Genom dessa nya organisatoriska förändringar banar Europeiska kommissionen väg för en fullständig komplementaritet mellan de traditionella humanitära biståndsstrategierna och de kunskaper och tillgångar som erbjuds av civilskyddet, samt maximala synergier mellan dessa , såväl vid huvudkontoret som ute på fältet.

Under de senaste tre åren av samförståndets tillämpning har EU lämnat kraftfulla och snabba bidrag, i form av såväl finansiering som information , för att åtgärda hastigt förvärrade humanitära kriser och större, plötsliga katastrofer, och för att hantera svåra och föränderliga situationer i samband med storskaliga, utdragna humanitära kriser. Tack vare en mer samordnad strategi mellan EU:s humanitära avdelningar och EU:s experter och företrädare på fältet, vilken i sin tur främjar ökad samordning inom det internationella humanitära systemet, kan viktiga brister lättare upptäckas och åtgärdas. En antal förändringar som införts genom samförståndet och en starkare reflex hos EU att göra gemensamma insatser vid svåra situationer har bidragit positivt till den allmänna effektiviteten hos de humanitära insatserna. Under 2010 godkände EU en särskild policyram för EU:s humanitära livsmedelsbistånd [9] med målet att öka effektiviteten och ändamålsenligheten i enlighet med bästa metoder. Genomförandet av denna ram är nu en prioritet.

Enligt handlingsplanen har EU gjort framsteg när det gäller att fastställa och sprida tydliga operativa riktlinjer i en rad viktiga frågor, t.ex. användning av kontanter och kuponger , näring i katastrofsituationer och integrering av skyddsinsatser och katastrofriskreducering i de humanitära insatserna.

EU har även fortsatt att se över sina finansieringssätt och anpassat sig till de ökande humanitära behoven , bland annat för att ta itu med det växande antalet klimatrelaterade småskaliga katastrofer. Europeiska kommissionen har infört en rad nyheter i finansierings- och förvaltningsförfarandena i syfte att underlätta finansieringen vid kriser upp till en viss gräns, fylla på den internationella rödakors- och rödahalvmånefederationens nödfallsfond för katastrofbistånd, finansiera snabba insatser vid epidemier och genomföra humanitära insatser tillsammans med ett större antal specialiserade medlemsstatsorgan. EU:s medlemsstater svarar för den största delen av bidragen till de gemensamma humanitära fonderna och den centrala beredskapsfonden , som har den fördelen att de erbjuder FN och de humanitära aktörerna flexibilitet beträffande fördelningen av resurserna. Vidare fortsätter EU att ägna särskilt uppmärksamhet åt de så kallade bortglömda kriserna – kriser som får liten uppmärksamhet från media och givare.

Inom det internationella humanitära systemet har EU bidragit till kontinuerliga förbättringar genom att kraftfullt främja en inkluderande och praxisorienterad strategi för användande av kluster för samordningen av den humanitära hjälpen på fältet, och genom att kraftfullt argumentera för och ekonomiskt stödja en förbättrad behovsbedömningsförmåga och ökad jämförbarhet hos behoven. EU har tillsammans med sina humanitära partnerorganisationer ständigt bemödat sig om kvalitetssäkring och prioritering i samband med begäran om bistånd, och garantera en god balans i fördelningen av stöd mellan olika kriser och sektorer. EU har gett avgörande och fortlöpande stöd för att garantera en ökad beredskap på global nivå , bland annat på områdena samordning, förhandsutplacering, humanitär logistik och biståndsarbetarnas säkerhet. Genom att stödja det humanitära samfundets kapacitetsuppbyggnadsåtgärder bidrar EU till att öka effektiviteten och kvaliteten hos det humanitära biståndet. Att öka beredskapen och insatskapaciteten är avgörande såväl på lokal nivå (där de inledande åtgärderna vidtas när en katastrof inträffar) som på regional och global nivå.

Det nära samarbetet på EU-nivå under de gångna tre åren har redan medfört avsevärt större gehör och kollektivt inflytande för EU i systemövergripande frågor inom det internationella humanitära biståndet. Omfattningen på åtagandena i det europeiska samförståndet och dess handlingsplan har rönt stor uppskattning hos det globala humanitära samfundet (FN, Röda korset/Röda halvmånen och de icke-statliga organisationerna) och i de berörda internationella forumen. Dessa åtaganden leder till höga förväntningar på att EU som helhet, och de enskilda EU-givarna, helhjärtat ska engagera sig för att göra dem till sedvanlig praxis för EU:s humanitära insatser på fältet – bland annat att EU inom alla områden av unionens yttre åtgärder ska främja överensstämmelse med de humanitära principerna.

Starka och samordnade partnerskap är en nödvändig beståndsdel i EU:s humanitära bistånd. EU stöder till fullo principen om mångfald när det gäller genomförandepartner och understryker behovet av nära samordning av dessa på fältet för att undvika överlappning och garantera att de humanitära behoven tillgodoses på lämpligt sätt. Slutligen är främjande av strategier för deltagande i katastrofberedskap och humanitära insatser viktigt och kan bidra till att öka det lokala egenansvaret, den lokala kapaciteten och de humanitära insatsernas effektivitet och ändamålsenlighet.

UTRYMME FÖR YTTERLIGARE ÅTGÄRDER

Halvtidsöversynen ger förhanden att avsevärda ansträngningar har gjorts för att genomföra samförståndet och dess handlingsplan. Det finns emellertid utrymme för att befästa EU:s kollektiva insatser och stärka de enskilda givarnas engagemang på vissa avgörande punkter för att garantera bästa möjliga internationella humanitära bistånd. Detta omfattar följande:

- Strategier för att ge information om och nå ut med humanitära insatser och uppsökande verksamhet, samt ytterligare stöd till de insatser som genomförs av bemyndigade organisationer för att främja en överensstämmelse med internationell humanitär rätt, även i förhållande till beväpnade icke-statliga aktörer[10].

- Tillräcklig övergripande finansiering samt effektivare planering för att bibehålla lämplig finansiering, särskilt vid utdragna krissituationer och för att garantera att tillräcklig uppmärksamhet ägnas åt ”bortglömda kriser”.

- Tydlighet ifråga om de övergripande behoven och åtgärder för att stödja det effektivaste resursutnyttjandet.

- Kapacitetsutvidgning vid allvarliga kapacitetsbrister på global nivå – inklusive i fråga om gemensamma humanitära tjänster såsom samordning av resurser, logistik och biståndsarbetarnas säkerhet.

- Starkare engagemang för att främja de lokala aktörernas roll.

Det är också viktigt att göra ytterligare konkreta framsteg när det gäller katastrofriskreducering och integrering av miljöaspekter och att samarbeta med utvecklingsaktörer i övergångssituationer och i faser av akut eller kronisk sårbarhet. I sårbara situationer, där humanitära insatser och utvecklingsinsatser kan genomföras parallellt eller följa på varandra, är komplementariteten, synergin och snabbheten hos de olika insatserna (sektoriella, lokala, regionala och nationella) avgörande för att garantera en bestående inverkan på vägen mot det slutliga målet att de krisdrabbade befolkningsgrupperna ska uppnå självständighet.

EU som helhet är väl medveten om behovet av flexibla insatser i varierande krissituationer genom en rad olika partner och finansieringskanaler, samt att man bör säkerställa ansvarighet och fokusera på resultaten, särskilt genom sund ekonomisk förvaltning och information till allmänheten. EU som helhet bidrar väsentligt till de sammanslagna medel som förvaltas av FN och till grundfinansieringen av internationella organisationer, och har därmed också ansvar för att dessa medel fördelas enligt kriterier som medger insyn och att medlen används effektivt i enlighet med principerna om partnerskap[11]. Vissa medlemsstater och humanitära partner har också pekat på möjligheten att på EU-nivå arbeta för en eventuell harmonisering av kraven på partnerskap och ansvarsskyldighet.

UTMANINGAR MED AVSEENDE PÅ GENOMFÖRANDET

Handlingsplanen upprättades 2008 av Europeiska kommissionen i nära samarbete med en rad intressenter, främst EU:s medlemsstater som har förbundit sig att genomföra planen. I planen fastställdes sex insatsområden för att de enskilda insatserna skulle ge tydliga resultat.

I fråga om att garantera ett enhetligt genomförande av det europeiska samförståndet om humanitärt bistånd och en proaktiv tillämpning av handlingsplanen har det uppstått ett antal system- och designproblem under de första tre åren, vilka bör beaktas vid den fortsatta tillämpningen.

Ambitionsnivå och antal åtgärder : Spektrumet av ingående insatser är brett och av varierande natur och består av en mix av engångsinsatser och fortlöpande insatser med mål att stegvis stärka EU:s humanitära beredskap. Det stora antalet insatser och den stora variationen innebär att många av prioriteringarna har tagits fram samtidigt under en kort tidsperiod. Intrycket under översynen var att en högre grad av prioritering, med fokus på ett antal strategiska utmaningar, skulle vara av godo. Samtidigt är de enskilda intressenterna varma förespråkare för sina specifika prioriteringar. Det måste skapas en balans mellan å ena sidan de strategiska mål som förbättrar den allmänna effektiviteten hos det humanitära biståndet och å andra sidan främjandet av enskilda praktiska åtgärder som för de kollektiva ansträngningarna i särskilda områden av det humanitära biståndet framåt.

Givarkapacitet och ledarskap : Givarnas kapacitet och resurser (bland annat personal och expertis beträffande humanitär verksamhet på fältet)[12] är fortfarande relativt begränsade i hela EU och utsätts tillsammans med biståndsbudgetarna för allt större tryck. Samtidigt ökar de humanitära behoven. Följaktligen är det särskilt viktigt att det sker ett nära samarbete mellan EU-givarna och att insatserna samordnas. Storleken på bidragen till det humanitära biståndet och den operativa expertisnivån varierar avsevärt från en EU-givare till en annan. Givare i de EU-medlemsstater som har en lång tradition av bilateralt bistånd har stort intresse av att garantera en stark bilateral representation i det internationella humanitära systemet, som EU som helhet kraftfullt stöder. I brist på bättre bördefördelning, informationssammanställning och expertis, och en tydligare arbetsfördelning, når EU snabbt sin gräns när det gäller att spela en ledande roll i de samordnade ansträngningarna att stärka de samlade humanitära insatserna.

Konsekvens och engagemang : Samförståndet tillhandahåller en tydlig ram för arbetet på EU-nivå, men på medlemsstatsnivå råder det stora variationer i vilken utsträckning det uttryckligen erkänns och integreras i den nuvarande EU-givarpraxisen och i utvecklingen av politiken[13]. Inom ramen för översynen angav de humanitära partnerorganisationerna att det finns utrymme för ytterligare engagemang på nationell nivå i fråga om informationsspridning och dialog med intressenterna om hur samförståndet genomförs genom att skapa tydlig koppling till andra aktörer och politikområden (nämligen utvecklingssamarbete, yttre förbindelser, försvar och säkerhet) för att säkerställa att regeringarna generellt har förståelse för politiken för humanitärt bistånd och efterlever den.

Övervakning av framstegen : På grund av bristande kapacitet föreskrevs från början ingen EU-omfattande övervakning av framstegen med handlingsplanen, även om Europeiska kommissionen varje år har lagt fram en övergripande rapport om vilka åtgärder som vidtagits, som diskuterats i rådet, i enlighet med EU:s generella uppföljning av framsteg. Denna halvtidsöversyn har visat att en mer regelbunden övervakning av framstegen med det generella genomförandet av handlingsplanen på EU-nivå skulle underlättas om det inrättades ett regelbundet förfarande som möjliggör lättare insamling av information om enskilda EU-givares insatser. Att bedöma den sammantagna inverkan av de insatser som vidtas gemensamt för att öka effektiviteten hos det stöd som lämnas av EU och för att stödja det humanitära systemet i dess helhet är en ännu större utmaning. Detta görs för närvarande delvis genom att tydliga redogörelser för resultat och output måste anges för varje insats och varje insatsområde. Utvärdering av inverkan är ett område som bör övervägas ytterligare i förbindelse med att en uppföljning till handlingsplanen fastställs.

ATT GÖRA EU:S HUMANITÄRA BISTÅNDSINSATSER EFFEKTIVARE

Samförståndet utgör en samlad ram för den framtida politiken för EU:s humanitära bistånd och innehåller en rad åtaganden från EU:s sida som ska garantera lämpliga och effektiva biståndsåtgärder som bygger på vissa principer.

För att det ska vara möjligt att omsätta dessa åtaganden i praktiken vid humanitära kriser på ett sätt som gör att biståndet tillhandahålls på ett enhetligt sätt, ofta under mycket svåra omständigheter, vid kris efter kris, hos alla berörda regeringar fordras det en stark politisk vilja, gemensamt ansvarstagande och en ökad förståelse för vad de humanitära principerna och förfarandena innebär .

Att samförståndet genomförs på ett korrekt sätt av såväl de 27 medlemsstaterna som av Europeiska kommissionen är en nödvändig förutsättning för att man ska kunna i) förbättra effektiviteten , bl.a. genom främjande av användande och utbyte av bästa praxis, ii) skapa enhetlighet och konsekvens både i det humanitära biståndet i sig och i dess samspel med övriga politikområden och iii) för att den ledande roll som EU har på detta område ska kunna användas till att stärka det internationella humanitära systemet.

Det fortsatta genomförandet av det europeiska samförståndet om humanitärt bistånd måste således ske med iakttagande av följande:

- Gemensamt ansvar för ett lyckat genomförande . Detta innebär att alla EU:s medlemsstater ska bekräfta att de förbinder sig att samarbeta inom ramen för samförståndet och att se till att samförståndet beaktas av alla fackdepartement på nationell nivå.

- Arbetsfördelning. Med hänsyn till att EU:s medlemsstater har både olika kapacitet och olika traditioner samt till att givarorganisationerna endast anslår begränsade mänskliga resurser till det humanitära biståndet så är det nödvändigt att man alltmer inriktar sig på att genomföra en tydlig arbetsfördelning när det gäller ledarskap och arbetsuppgifter.

- Prioriteringar. Bland annat ökad användning av gemensamma EU-insatser inom ett antal nyckelområden.

- Regelbunden övervakning av genomförandet av de åtaganden som gjorts inom ramen för samförståndet.

- Ett aktivt utbyte i strategiska frågor, dialog och erfarenhetsutbyte mellan EU-givare och EU:s partner i syfte att garantera att principen om ett gott givarskap verkligen omsätts i praktiken.

Följande områden bör prioriteras när det gäller gemensamma insatser:

- Insatser för att stärka skyddet av det humanitära utrymmet , bl.a. främjande av internationell humanitär rätt (både allmänt och i enskilda fall).

- Samarbete med olika aktörer (bl.a. militären), givare och krisdrabbade länder i syfte att skapa god förståelse för de grundläggande humanitära principerna och det europeiska samförståndet om humanitärt bistånd.

- Strategier som omfattar många givare. Dessa gör det möjligt att dels att skapa tydliga och jämförbara kriterier för att identifiera behov, att täcka kritiska kapacitetsluckor i det internationella humanitära systemet och att ge EU en roll i internationella forum som verkligen återspeglar dess bidrag till det humanitära biståndet.

- Insatsplanering , särskilt vid utdragna kriser. Det rör sig bl.a. om utbyte information om planerad finansiering, strategier, fler gemensamma insatser, utvärderingar samt erfarenhetsutbyte. Detta ska åtföljas av enhetligare metoder för att registrera biståndsmedel.

- Fortsatta insatser för att dela och sprida bästa praxis på området gott givarskap och för att stödja principen om partnerskap .

- En stärkt roll för arbetsgruppen för humanitärt bistånd och livsmedelsbistånd (Cohafa) för att säkra att förfarandena och målen på området humanitärt bistånd respekteras till fullo och att det finns en stark koppling mellan det humanitära biståndet och andra politikområden.

- Samarbete med utvecklingsaktörer när det gäller katastrofriskreducering och övergång från katastrofbistånd till återuppbyggnadsbistånd, inbegripet tidiga bedömningar av behoven i efterkrissituationer.

De förstärkta gemensamma EU-insatserna för att genomföra samförståndet och handlingsplanen kommer att ge följande fördelar:

- Ökad förståelse för de grundläggande humanitära principerna och för det humanitära biståndets särdrag och speciella problem. Man kan dessutom nå ut bättre till många fler, t.ex. aktörer och medlemmar av den europeiska allmänheten, de militära strukturerna, nya givare samt länder och regioner där det finns krisdrabbade befolkningsgrupper.

- Ett verkningsfullare bistånd som lägger ökad vikt vid biståndets lämplighet, beredskap och beredskapsplanering och vid strategier som bygger på delaktighet och som tar hänsyn till att det är viktigt med lokala katastrofinsatser. Ett verkningsfullare bistånd förutsätter att man lägger stor tyngd vid katastrofriskreducering och på att hantera övergångssituationer.

- Ökad effektivitet genom att man använder sig av mångfalden av givare och deras expertkunnande för att garantera bästa möjliga biståndsinsats. Förbättrad identifiering av behov och brister, med mer gemensam planering. Effektivitet innebär att man försöker hålla nere transaktionskostnaderna och stärka stödet till de gemensamma tjänsterna.

- Samstämmighet , vilket garanterar att EU:s yttre åtgärder i sin helhet leder till humanitära insatser som bygger på vissa principer och att man kan iaktta det humanitära utrymmet även i komplicerade nödsituationer. Genom inrättandet av EU:s utrikestjänst ges ytterligare möjligheter att förankra det europeiska samförståndet om humanitärt bistånd som EU:s regelverk på det humanitära området.

FÖRSLAG TILL UPPFÖLJNING

Kommissionen föreslår följande:

1) Kommissionen ska tillsammans med EU:s medlemsstater identifiera frivilliga krafter och grupper av medlemsstatsföreträdare som förbinder sig att genomföra gemensamma åtgärder inom ramen för handlingsplanen, vilket även innebär att diskutera ytterligare specifika prioriterade åtgärder som identifieras här och i det åtföljande arbetsdokumentet.

2) Kommissionen ska tillsammans med EU:s medlemsstater och Europaparlamentet fastställa en särskild informations- och spridningsstrategi för humanitärt bistånd, inbegripet gemensamma budskap.

3) Kommissionen ska tillsammans med rådet och Europaparlamentet undersöka möjligheterna av att fastställa långsiktiga mål (humanitära mål för EU).

4) Rådets arbetsgrupp för humanitärt bistånd och livsmedelsbistånd (Cohafa) ska ansvara för den årliga översynen av vilka framsteg som gjorts i genomförandet av samförståndet, både på EU-nivå och på nationell nivå.

5) EU måste göra ytterligare insatser när det gäller samordningen av programplaneringen så att man kan garantera en smidig övergång från katastrofbistånd till långsiktigt utvecklingsbistånd.

6) Det ska företas en omfattande utvärdering av samförståndets effekter mot slutet av den nuvarande femåriga handlingsplanen (som löper fram till 2013).

7) Det ska företas en översyn av EU:s förordning om humanitärt bistånd för att anpassa den till de politiska åtagandena och se till att den är maximalt lämpad för att kunna garantera snabba och lämpliga EU-ledda insatser vid humanitära kriser.

Kommissionen uppmanar rådet och Europaparlamentet att överväga dessa rekommendationer till ett förbättrat genomförande av EU:s handlingsplan och att ta del av de generella framsteg som redovisas i det åtföljande arbetsdokumentet.

***

[1] EUT C 25, 30.1.2008, s. 1.

[2] FN:s finansiella spårningsystem = statligt stöd.

[3] Jfr avsnitt 3.6.

[4] KOM(2010) 600, 26.10.2010.

[5] SEK(2008) 1991, 29.5.2008.

[6] Artikel 214 i EUF-fördraget.

[7] Europeiska unionens råd, 8367/08, 28 april 2008.

[8] Källa: Särskild Eurobarometer 343 ”Humanitärt bistånd”, Europeiska unionen, juli 2010.

[9] Meddelande från kommissionen till rådet och Europaparlamentet Humanitarian Food Assistance SEK (2010) 374, 31.3.2010 (ej översatt till svenska) och rådets slutsatser om humanitärt livsmedelsbistånd 9654/10, 10.5.2010.

[10] Källa: Report of the Secretary-General of the United Nations on the Protection of Civilians , S/2009/277, 29 maj 2009.

[11] Källa: Principles of Partnership – a statement of commitment , Global Humanitarian Platform, 12 juli 2007. Principerna för partnerskap mellan FN och humanitära organisationer, som möts inom ramen för Global Humanitarian Platform är jämlikhet, insyn, resultatinriktad strategi, ansvar och komplementaritet.

[12] Källa: M. Spaak, R. Otto: Reviderad slutrapport Study on the Mapping of Donor Coordination (Humanitarian Aid) at the Field Level , beställd av GD ECHO för initiativet för gott humanitärt givarskap, 2 juli 2009.

[13] Sedan 2009 uppmanas de 16 EU-givare som är medlemmar i OECD-DAC att inom ramen för en reviderad ömsesidig granskning förklara hur de strategiska riktlinjer som fastställs i det europeiska samförståndet om humanitärt bistånd återspeglas i deras politiska ramar.