ÅTTONDE ÖVERSIKTEN ÖVER STATLIGT STÖD I EUROPEISKA UNIONEN

(framlagt av kommissionen)

INNEHÅLL

Inledning

Bakgrund

Begrepp

DEL I - STÖD TILL TILLVERKNINGSINDUSTRIN

Stödets omfattning och utveckling

Totalt stöd inom gemenskapen

Jämförelser mellan medlemsstaterna

Stödets syften

Stöd till andra branscher och ändamål

Varvsindustrin

Stålindustrin

Bilindustrin

Utländska direktinvesteringar

Skatteordningar för att minska koldioxidutsläppen

Olika typer av stödinstrument

Statligt stöd på ad hoc-basis

Statligt stöd till de nya tyska delstaterna

DEL II - STÖD TILL JORDBRUK

DEL III - STÖD TILL FISKERISEKTORN

DEL IV - STÖD TILL KOLINDUSTRIN

DEL V - STÖD TILL TRANSPORTSEKTORN

DEL VI - STÖD TILL FINANSSEKTORN

DEL VII - STÖD TILL TURISM, MEDIER OCH KULTUR

DEL VIII - STÖD TILL SYSSELSÄTTNING OCH UTBILDNING

DEL IX - DET NATIONELLA STÖDETS TOTALA OMFATTNING I GEMENSKAPEN

RESULTAT

SLUTSATSER

BILAGA I: TEKNISK BILAGA

BILAGA II: STATISTISK BILAGA

BILAGA III: STATISTISK BILAGA

TABELLER OCH DIAGRAM

Tabell 1 Statligt stöd till tillverkningsindustrin i gemenskapen

1994-1998 årliga värden i fasta priser

Tabell 2 Statligt stöd till tillverkningsindustrin i gemenskapen

- årliga belopp under perioden 1994-1998 i procent av förädlingsvärde

Tabell 3 Statligt stöd till tillverkningsindustrin i gemenskapen

- årsgenomsnitt 1994 - 1996 och 1996-1998

Tabell 4 Statligt stöd till tillverkningsindustrin 1996-1998 - fördelning efter branscher och funktioner

Tabell 5 Statligt stöd till tillverkningsindustrin under perioderna 1994-1996 och 1996-1998

fördelning efter huvudsyften

Tabell 6 Stöd till varvsindustrin 1996-1998 i procent av fartygens kontraktsvärden

Tabell 7 Utvecklingsstöd till varvsindustrin enligt beslut av EG 1994-1998

Tabell 8 Varvsindustrin - Nybyggnad av fartyg som beviljats statligt stöd

Tabell 9 Statligt stöd till bilindustrin som godkänts under åren 1994-1998

Tabell 10 Utländska direktinvesteringar under åren 1994-1998

Tabell 11 Skatteordningar för att minska koldioxidutsläpp

Tabell 12 Statligt stöd till tillverkningsindustrin 1996-1998 - Fördelning mellan olika typer av stöd

Tabell 13 Statligt stöd på ad hoc-basis samt Treuhand-stöd som inom gemenskapen

beviljats tillverknings-, finans och luftfartssektorerna under åren 1992-1998

Tabell 14 Statligt stöd på ad hoc-basis samt Treuhand-stöd som inom

gemenskapen beviljats tillverknings-, finans och luftfartssektorerna

- årliga genomsnitt under perioderna 1994-1996 och 1996-1998

Tabell 15 Genomsnittliga årliga nationella budgetutgifter för jordbruket

Tabell 16 Statligt stöd till fiskerisektorn i procent av sektorns brutto-förädlings-värde

Tabell 17 Gemenskapens interventioner inom fiskerisektorn

Tabell 18 Statligt stöd till kolindustrin

Tabell 19 Statligt stöd till järnvägar

Tabell 20 Statligt stöd till transportsektorn

Tabell 21 Statligt stöd till turism, media och kultur under perioderna 1994-1996 och 1996-1998

Tabell 22 Statligt stöd till sysselsättning och utbildning1994-1996 och 1996-1998

Tabell 23 Totalt genomsnittligt nationellt stöd per år i gemenskapen

Tabell 24 Totalt nationellt stöd i medlemsstaterna 1994-1996 och 1996-1998

uttryckt i procent av BNP, per sysselsatt person samt i procent av de offentliga utgifterna

Tabell 25 Totalt statligt stöd i medlemsstaterna enligt huvudsektorer

Tabell 26 Statligt stöd per capita

STATISTISK BILAGA

Tabell A1 Statligt stöd till tillverkningsindustrin i löpande priser 1994-1998 (i nationell valuta)

Tabell A2 Statligt stöd till tillverkningsindustrin i löpande priser 1994-1998 (i euro)

Tabell A3 Statligt stöd till tillverkningsindustrin i fasta priser 1994-1998

Tabell A4 Tyskt statligt stöd till de nya delstaterna - årsgenomsnitt 1996-1998

Tabell A5-1/15 Totalt statligt stöd per medlemsstat - årsgenomsnitt 1996-1998

Tabell A5-16 Totalt statligt inom EU - årsgenomsnitt 1996-1998

Tabell A6-1/15 Totalt statligt stöd per medlemsstat - årsgenomsnitt 1996-1998

Tabell A6-16 Totalt statligt inom EU - årsgenomsnitt 1996-1998

GEMENSKAPENS FONDER OCH INSTRUMENT

Tabell A Gemenskapens utgifter per år

Tabell B Andra gemenskapsinstrument

Tabell C1 Gemenskapens årliga utgifter per medlemsstat

Tabell C2 Gemenskapens årliga utgifter per medlemsstat

DIAGRAM

Diagram 1 Statligt stöd till tillverkningsindustrin i procent av dess förädlingsvärde

Diagram 2 Stöd till FoU, små och medelstora företag, miljöskydd och energisparande

som andel av stödet till tillverkningsindustrin

Diagram 3 Statligt stöd till tillverkningsindustrin,

fördelning efter budgetutgifter och efterskänkta skatter

INLEDNING

Bakgrund

1. Behovet av att upprätthålla en fri och icke snedvriden konkurrens betraktas som en av de principer som utgör själva grunden för Europeiska unionen. Genom EG:s konkurrenspolitik syftar kommissionen till att förstärka den europeiska industrins konkurrenskraft, säkerställa en effektiv konkurrens på den inre marknaden och skapa förutsättningar för välfungerande marknader, dock med hänsyn till den särskilda formen av marknadsekonomi i Europa. En huvudbeståndsdel i konkurrenspolitiken är gemenskapens kontroll av statligt stöd, som har uppenbara fördelar. Statligt stöd kan skada den fria konkurrensen genom att hindra en effektiv resurstilldelning och hota den inre marknadens enhet. I många fall minskar beviljandet av statligt stöd det ekonomiska välståndet och incitamenten för företagen att förbättra sin effektivitet. Stödet gör det också möjligt för mindre effektiva företag att överleva på bekostnad av mer effektiva företag. Den snedvridning av marknaden som blir följden kan leda till motsättningar mellan regeringar och ibland till att utomstående länder vidtar hämndåtgärder, som kan vara en ytterligare källa till ineffektivitet. Syftet med det unika kontrollsystemet i EU och EES är att lindra denna ineffektivitet. Detta system, som bygger på grundläggande principer som är fast förankrade i EG-fördragen, bidrar väsentligt till ett fullständigt förverkligande av fördelarna med den inre marknaden och den gemensamma valutan.

2. För att en rättvis politik på området för statligt stöd skall kunna säkerställas måste dock den praktiska tillämpningen av dess grundläggande principer utvecklas för att motsvara de ekonomiska och tekniska förändringarna och de nya politiska prioriteringarna. Efter det att den föregående översikten publicerades har Amsterdamfördraget ratificerats och ökad tonvikt lagts på t.ex. miljöskydd och sysselsättning. Man erkänner att det under vissa omständigheter är berättigat att gemenskapen eller regeringarna ingriper för att lindra effekterna av marknadskrafternas misslyckanden och vidare för att förstärka sådan politik som inte skulle kunna upprätthållas enbart av marknadskrafterna. De konkurrenssnedvridande effekterna av sådana ingripanden måste dock minimeras. Medlemsstaterna har ett antal instrument till sitt förfogande och det är viktigt att det ekonomiskt mest effektiva instrumentet används för att uppnå det aktuella syftet. Om det slutligen visar sig att statligt stöd är det mest effektiva instrumentet, måste gemenskapens regler om statligt stöd, som hela tiden utvecklas, dock fortfarande iakttas när stödet beviljas.

3. Kontrollen och uppföljningen av nationella utgifter för statligt stöd är viktiga delar av kommissionens politik på området för statligt stöd, som åtföljs av en öppenhetspolitik vid kontrollen och användningen av statligt stöd. Publiceringen av den åttonde översikten understryker kommissionens och medlemsstaternas avsikt att även i fortsättningen driva denna politik. Att sammanställa och publicera siffror om hur mycket förenligt stöd som beviljas är ett av de viktigaste sätten för kommissionen att visa att den fortlöpande noggrant övervakar resultaten av sin kontrollpolitik. Med tanke på hur omfattande den kontroll är som medlemsstaterna utövar via denna politik är det viktigt att dessa resultat är kända och att de undersöks inom EU. Översikten är därför redan i sig ett lämpligt underlag för en omorientering av EU:s politik på området för statligt stöd, även om den, med undantag för stöd som ännu inte återbetalats, inte omfattar någon analys av stöd som på grund av sin oförenlighet med den gemensamma marknaden inte har godkänts av kommissionen. När de nya instrumenten, dvs. registret över statliga stöd och resultattavlan, införs i framtiden har kommissionen en uppsättning verktyg som ger den möjlighet att finslipa sin politik på området för statligt stöd.

4. När EU:s politik på området för statligt stöd utvecklas, måste man beakta de internationella förhållandena och i synnerhet de multilaterala skyldigheter som följer av WTO-reglerna. Som exempel kan nämnas att allt jordbruksstöd omfattas av WTO:s jordbruksavtal, medan stöd till andra varor och produkter omfattas av WTO-avtalet om subventioner och kompensatoriska åtgärder.

5. Bilaterala skyldigheter har uppstått genom Europaavtalen med de central- och östeuropeiska länder som är kandidatländer för anslutning till EU. Dessa avtal innehåller entydiga bestämmelser om att EU:s regler om statligt stöd skall följas och det är fortfarande nödvändigt att reglerna följs till punkt och pricka, och införandet av öppenhet är det första steget mot att förstärka stödreglerna. Bilaterala avtal har undertecknats med andra länder och i de flesta fall innehåller de bestämmelser om kontroll av statligt stöd. Bestämmelserna om öppenhet är viktiga och bör därför genomföras på ett tidigt stadium. Därför är denna översikt ett exempel på vad vi bör vänta oss av våra handelspartners när det gäller öppenhet.

Begrepp

6. Sedan 1988 har kommissionen regelbundet publicerat översikter över statligt stöd. Den första översikten omfattade perioden 1981-1986 och de följande översikterna uppdaterades vartannat år. [1] För att ytterligare öka öppenheten, ge mer aktuell information och ge kommissionen möjlighet att på ett tidigt stadium upptäcka nya trender vid beviljandet av statligt stöd och därför kunna reagera snabbare på skiftande omständigheter, beslutade kommissionen 1998 att publicera dessa översikter årligen. Den åttonde översikten, som omfattar perioden 1994-1998, är den andra årligen återkommande översikten.

[1] Referenser: SEC (88) 1981

7. Kommissionens enheter har fastställt de siffror som använts för denna översikt i nära samarbete med medlemsstaterna. Gamla uppgifter, som tidigare översikter baserade sig på, har uppdaterats med siffror för 1998. Dessutom har gamla uppgifter uppdaterats så att de inkluderar siffror om offentligt stöd som efter att ha undersökts av kommissionen har konstaterats utgöra icke anmält stöd. Siffrorna ändras också om stödet återbetalas. Slutligen har medlemsstaterna fortsatt att verifiera och vid behov ändra en liten del av de gamla uppgifterna, vilket säkerställer att siffrorna har en relativt hög grad av tillförlitlighet.

8. Om kommissionen, med beaktande av att omständigheterna förändrats, beslutar att en åtgärd som tidigare inte ansågs utgöra statligt stöd ändå har karaktär av statligt stöd, integreras stödbeloppet fullständigt i översikten. Som exempel kan nämnas att kommissionen, efter att ha undersökt den irländska bolagsskatten, i december 1998 beslutade att stödordningen i fråga utgör statligt stöd. På grund av detta beslut har stödnivåerna i Irland ökar markant under perioden 1996-1998 jämfört med perioden 1994-1996, även om ökningen inte avspeglar någon avsiktlig ändring av den irländska regeringens politik på området för statligt stöd.

9. Denna översikt omfattar nationellt statligt stöd enligt artikel 87 i EG-fördraget som beviljas av de 15 medlemsstaterna och som undersökts av kommissionen. Allmänna stödåtgärder, offentliga subventioner som varken påverkar handeln eller snedvrider konkurrensen eller som beviljas i enlighet med artikel 86.2 i EG-fördraget [2] omfattas inte av denna översikt. Denna översikt omfattar statligt stöd som beviljas tillverknings-, jordbruks-, fiskeri-, kol-, transport- (järnvägar, inre vattenvägar, sjöfart och luftfart) och finanssektorerna. I enlighet med de förbättringar som gjordes redan i tidigare översikter har täckningen av de enskilda branscherna utökats ytterligare. Uppgifter om stöd som beviljats särskilt turist-, medie- och kultursektorn har undersökts för första gången. Dessutom, med tanke på den ökande betydelsen av stöd som beviljas för att främja en minskning av utsläppen av koldioxid och andra gaser, har också stöd för detta ändamål lyfts fram. Slutligen har uppgifter om stöd till sysselsättning och utbildning inom alla ekonomiska sektorer för första gången inbegripits i översikten.

[2] Företag som anförtrotts tillhandahållandet av tjänster av allmänt ekonomiskt intresse eller har karaktären av monopol omfattas av reglerna i detta fördrag, särskilt konkurrensreglerna, i den mån tillämpningen av sådana regler rättsligt eller i praktiken inte hindrar dem från att fullgöra de särskilda uppgifter de anförtrotts. Handeln får inte påverkas i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset.

10. När medlemsstaterna jämförs med avseende på trender och mönster i fråga om nationellt statligt stöd sker det med inriktning på årsgenomsnittet under treårsperioden 1996-1998. I lämpliga fall anges årsgenomsnitten för perioden 1994-1996 i jämförande form [3]. Eftersom siffrorna för ett visst år inte alltid möjliggör tillförlitliga slutsatser om skiftande trender på medellång och lång sikt, används sådana siffror i regel inte till att göra jämförelser. För de tre nya medlemsstaterna Finland, Sverige och Österrike, som anslöt sig till gemenskapen 1995, görs jämförelserna mellan perioden 1994-1996 och perioden 1996-1998 med genomsnittet för två respektive tre år. Detta kommer inte längre att vara nödvändigt från och med den nionde översikten. För att möjliggöra jämförelser mellan genomsnitten för de två perioderna uttrycks alla siffror i 1997 års fasta priser. [4]

[3] Eftersom grundprincipen att använda jämförande treårsperioder som överlappar varandra med ett år har bevarats, motsvarar den årliga åttonde översiktens referensperiod (1994-1996) den tvååriga sjätte översiktens referensperiod (1994-1996).

[4] Uppgifter om stöd till tillverkningsindustrin i gällande priser ingår i bilaga II, den statistiska bilagan om nationellt statligt stöd.

11. Allmänna förklaringar av den metod som använts ges i den tekniska bilagan (bilaga I). Statistikbilagan (bilaga II) innehåller grundläggande statistiska uppgifter om nationellt statligt stöd till tillverkningssektorn och om övergripande nationellt statligt stöd. Gemenskapens fonder och instrument ingår därför inte i siffrorna för nationellt statligt stöd. Information om dessa fonder och instrument och respektive uppgifter ges i bilaga III.

DEL I - STÖD TILL TILLVERKNINGSINDUSTRIN

Stödets omfattning och utveckling

12. Statligt stöd till tillverkningsindustrin utgör 35 % av allt stöd som beviljas inom gemenskapen, vilket innebär att denna sektor beviljas mer stöd än någon annan sektor. Undersökningen av stödet till tillverkningsindustrin fortsätter därför att stå i centrum för denna översikt.

Totalt stöd inom gemenskapen

13. Tabell 1 visar de årliga stödbelopp som beviljats tillverkningsindustrin i gemenskapen under perioden 1994-1998.

Tabell 1

Statligt stöd till tillverkningsindustrin i gemenskapen 1994-1998

Årliga värden i fasta priser (1997)

Miljoner euro

>Plats för tabell>

Siffrorna ovan bekräftar dock den trendmässiga minskning som kunnat observeras sedan 1993 när det gäller statligt stöd som beviljas i EU. [5]

[5] Jämfört med de uppgifter som presenterades i den sjunde översikten är siffrorna ovan marginellt lägre, vilket återspeglar de revideringar som medlemsstaterna gjort.

En trendmässig minskning kan också observeras när stödet till tillverkningsindustrin, som i tabell 2, uttrycks i procent av förädlingsvärdet och per anställd i branschen. [6]

[6] Eftersom en liten, men inte exakt kvantifierbar del av stödbeloppen har gått till tjänstesektorn, är det möjligt att redovisade siffror är något överskattade.

Tabell 2

Statligt stöd till tillverkningsindustrin i gemenskapen

Årliga belopp under perioden 1994-1998

>Plats för tabell>

* Till 1997 års priser.

** Uppskattning EUR 15.

Uttryckt i procent av förädlingsvärdet inom tillverkningssektorn har stödnivåerna minskat fortlöpande sedan 1994.

Det genomsnittliga stödbeloppet per anställd inom tillverkningssektorn minskade årligen från 1 357 ecu 1994 till 1 007 euro 1998.

Jämförelser mellan medlemsstaterna

14. I tabell 3 jämförs de genomsnittliga årliga stödnivåerna inom tillverkningsindustrin mellan medlemsstaterna [7] under perioderna 1994-1996 [8] och 1996-1998, uttryckt i procent av bruttoförädlingsvärdet och som stödbelopp per anställd inom branschen. Absoluta stödbelopp anges också.

[7] Tyskland har delats in i ursprungliga och nya delstater för att tydligt visa de olika utvecklingarna i de två tyska regionerna, som kännetecknas av en aldrig tidigare skådad anpassningsprocess då man inför marknadsekonomi i de nya delstaterna.

[8] Det bör noteras att det genomsnitt för 1994-1996 som anges i tabell 1, där siffrorna för 1994 inte omfattar de nya medlemsstaterna, är något lägre än det totala EU-genomsnitt som anges i tabell 3.

Tabell 3

Statligt stöd till tillverkningsindustrin i gemenskapen

Årliga genomsnitt under perioderna 1994-1996 och 1996-1998

>Plats för tabell>

Genomsnittliga priser under 1997.

15. Det genomsnittliga årliga stödet till tillverkningsindustrin i EU uppgick under perioden 1996-1998 till cirka 33 miljarder euro, vilket motsvarar en minskning med 15 % jämfört med perioden 1994-1996. Minskningen är nästan exakt lika stor som den som rapporterades i den föregående översikten. Av tabell 3 framgår direkt att den totala minskningen av det absoluta stödet i gemenskapen nästan uteslutande beror på den fortlöpande minskningen av stöd som beviljas i Tysklands nya delstater och i Italien. Medan minskningar kan noteras också i Belgien, Spanien och Portugal, har stödnivåerna ökat i de tio övriga medlemsstaterna. Av dessa tio medlemsstater uppvisar Österrike, Danmark, Irland, Luxemburg och Sverige en långsiktig trendmässig ökning av stödnivåerna. Skillnaderna i de absoluta stödbelopp som medlemsstaterna beviljar sina tillverkningsindustrier är därför fortfarande betydande.

16. När man granskar de övergripande skillnaderna i gemenskapen utifrån ett sammanhållningsperspektiv, bekräftas det av tabell 3 att stödvolymen i de fyra sammanhållningsländerna har ökat från 8 till över 9 % av det totala stödet till tillverkningssektorn i gemenskapen. De fyra stora ekonomiernas andel har minskat från 84 % under den föregående perioden till 80 % under den aktuella perioden. I detta sammanhang bör det också noteras att tillverkningsindustrin, förutom att åtnjuta nationellt statligt stöd, också kan omfattas av gemenskapens åtgärder via strukturfonderna (se bilaga III). De fyra största mottagarna av dessa medel utgörs relativt sett också av sammanhållningsländerna, som kan konstatera att deras relativa stödposition förstärks till en nivå som bättre återspeglar deras svagare samhällsekonomiska situation. För att dessa gemenskapsinstrument skall vara effektiva förutsätts det dock att de inte motverkas av en oavvägd användning av statliga stödåtgärder.

17. Uttryckt i procent av förädlingsvärdet påträffas de högsta nivåerna av stöd till tillverkningssektorn under perioden 1996-1998 i Grekland och Italien (se diagram 1). Båda dessa länder ligger högt över EU-genomsnittet, även om den långsiktiga trendmässiga nedgången i Italien fortsätter. Medan ökningen i Irland till stor del beror på att denna tabell för första gången omfattar siffrorna för den irländska skatteordning som nu håller på att fasas ut, är nivån på det statliga stödet i Irland fortfarande under EU-genomsnittet.

Diagram 1

Statligt stöd till tillverkningsindustrin

I procent av dess förädlingsvärde

(årliga genomsnitt 1994-1996 och 1996-1998)

>Hänvisning till>

18. Trots en fortsatt kraftig minskning var stödet per anställd i Italien fortfarande det högsta i EU under perioden 1996-1998. Efter Italien följer Luxemburg, Irland, Danmark och Tyskland. Den höga men minskande siffran för de nya tyska delstaterna beror både på den höga stödnivån och på en kraftig minskning av antalet anställda inom tillverkningsindustrin i denna del av Tyskland. Den fortlöpande minskningen avspeglar att toppen i omstruktureringsprocessen efter den tyska återföreningen 1990 nåddes redan under tidigare granskningsperioder. Samtidigt är stödet per anställd i de ursprungliga delstaterna bland de lägsta i gemenskapen. Gruppen av länder som ger lite stöd består i fallande ordning av Portugal, Förenade kungariket och Sverige.

Stödets syften

19. Stödet till tillverkningsindustrin klassificeras efter dess huvudsakliga syften eller efter den undersektor som stödet riktar sig till:

Övergripande syften

- Forskning och utveckling

- Miljö

- Små och medelstora företag

- Handel

- Energibesparingar

- Andra ändamål (framför allt undsättning och omstrukturering)

Enskilda branscher

- Varvsindustrin

- Stålindustrin

- Andra branscher

Regionala mål

- Regioner som omfattas av artikel 87.3 a

- Regioner som omfattas av artikel 87.3 c

I vissa medlemsstater administreras stöd som klassificeras under forskning och utveckling eller små och medelstora företag dock genom branschspecifika FoU-program eller program för små och medelstora företag. Dessutom kan stöd som klassificeras under huvudsyftet regionalstöd och som beviljas enligt riktlinjerna om stöd för regionala ändamål i praktiken betalas till små och medelstora företag, för forskning och utveckling, utbildning och sysselsättning.

Följaktligen krävs försiktighet då man drar slutsatser om förskjutningar över tiden från ett syfte till ett annat, och framför allt vid slutsatser om skillnader i fråga om syften mellan olika medlemsstater. Tabell 4 visar hur stödet till tillverkningsindustrin fördelade sig mellan olika syften under perioden 1994-1998, medan tabell 5 visar förändringar över tiden i fråga om de tre huvudsyftena.

20. Tabell 4 visar att 57 % av stödet till tillverkningsindustrin i unionen under den aktuella perioden rörde regionala mål, där huvuddelen av stödet riktar sig till de minst gynnade regionerna, det vill säga regioner som omfattas av artikel 87.3 a. [9] I siffrorna ingår stöd som uppgår till i genomsnitt 3 514 miljoner euro per år som beviljas de nya delstaterna via Treuhandanstalt (THA) och dess efterföljare. Om detta exceptionella stöd inte beaktas, skulle stödet för regionala ändamål utgöra 52 % av det totala stödet till tillverkningsindustrin (upp från 47 % under den föregående rapporteringsperioden).

[9] En förteckning över dessa regioner ges i bilaga I punkt 9.2.

21. Stöd som rör övergripande syften är näst vanligast med 35 %. I denna kategori är stöd till forskning och utveckling [10] vanligast, följt av stöd till små och medelstora företag. Kategorin stöd för övergripande syften omfattar dock dessutom 8 % undsättnings- och omstruktureringsstöd till tillverkningsindustrin. Till skillnad från ovannämnda syften kan i regel inte ens mycket positiva externa effekter uppväga de höggradigt snedvridande effekterna av den sistnämnda stödtypen. Sådant stöd måste därför kontrolleras mycket strikt. Det diskuteras ytterligare i punkt 38 om ad hoc-stöd.

[10] Av de skäl som förklaras i bilaga I punkt 11.1, kan siffrorna för forskning och utveckling i tabell 4 vara underskattade.

22. Endast cirka 8 % av stödet till tillverkningsindustrin i gemenskapen ges till enskilda branscher, varav mer än två tredjedelar går till varvs- och stålindustrin (se tabell A5/16). Med tanke på att dessa branscher är viktiga i regioner som uppfyller kraven för regionalstöd, bidrar stödet till dessa branscher också till den mer allmänna regionalpolitiken.

Tabell 4

Statligt stöd till tillverkningsindustrin 1996-1998

Fördelning efter branscher och funktioner

PTTTABLErocent

Tabell 5

Statligt stöd till tillverkningsindustrin under perioderna 1994-1996 och 1996-1998

Fördelning efter huvudsyften

Procent

>Plats för tabell>

23. I fråga om utvecklingen över tid av stödets fördelning mellan de olika huvudsyftena inom tillverkningsindustrin har de totala regionalstödsnivåerna varit ganska oförändrade. Utom Grekland hör ingen av de medlemsstater där regionalstödets andel av stödet till tillverkningsindustrin är högre än EU-genomsnittet till sammanhållningsländerna.

Nivån på det stöd som beviljas särskilda sektorer minskar för första gången inte endast på EU-nivå utan också i nästan alla medlemsstater. Den uppenbara ökningen i Finland beror på att varvsstödet rapporterades för första gången för perioden 1996-1998. På årsbasis minskar det branschspecifika stödet också i Finland. Orsaken till denna minskning över hela linjen är den kraftiga minskningen av stödet till stålindustrin och en minskning av stödet till varvsindustrin i de flesta medlemsstater. Den relativt höga, men minskande, nivån i Spanien beror på det omstruktureringsstöd som beviljats varvsindustrin.

I motsats till den trendmässiga minskningen av stödet till särskilda sektorer avspeglar situationen i alla medlemsstater inte den trendmässiga ökningen av det branschövergripande stödet. Medan andelen stöd av denna typ har ökat i åtta länder, har den minskat i de övriga sju medlemsstaterna och är fortsatt hög i Danmark, Finland och Nederländerna.

24. Om man däremot bortser från stöd till undsättning och omstrukturering, som utgör en viktig del av det branschövergripande stödet - stöd till undsättning och omstrukturering analyseras nedan i samband med ad hoc-stöd - visar en analys av den viktiga del av det övergripande stödet som återstår, nämligen stöd till forskning och utveckling, små och medelstora företag, miljöskydd och energisparande en något annorlunda bild: nu kan ökningar noteras i nio medlemsstater. Diagram 2 visar de stora skillnaderna mellan medlemsstaterna i fråga om nivån på det statliga stödet för dessa fyra syften, som i regel anses ge upphov till viktiga externa effekter. Medan siffrorna, i synnerhet för Grekland, döljer att visst stöd som klassificerats som regionalstöd också går till branschövergripande ändamål, kan det inte förnekas att många medlemsstater bedrivit en stödpolitik som inriktats tydligare på dessa ändamål sedan perioden 1994-1996.

Diagram 2

Stöd till FoU, små och medelstora företag, miljöskydd och energisparande som andel av stödet till tillverkningsindustrin

- Procentandel av stödet till tillverkningsindustrin

>Hänvisning till>

25. Medlemsstaterna uppvisar följande trender och mönster i fråga om stöd som beviljas tillverkningsindustrin:

- I Österrike beror generella ökningar på att regionalstödet och stödet till forskning och utveckling har ökat. Österrike står tillsammans med Danmark, Finland och Nederländerna för den största andelen stöd till tillverkningsindustrin, som främst går till forskning och utveckling, miljöskydd och små och medelstora företag. Utgifterna för branschspecifika ändamål, som oftast går till stålindustrin, är små.

- I Belgien är den trendmässiga minskningen av stödnivåerna en följd av att en enskild stödordning för branschspecifika ändamål avskaffades 1996, medan stödnivåerna absolut sett förblivit ganska oförändrade på alla andra områden. Följden är att andelen stöd till branschövergripande och regionala ändamål har ökat.

- I Danmark beviljas 90 % av allt stöd till tillverkning för branschövergripande ändamål. Den absoluta ökningen av nivån på stödet till tillverkning är en följd av det ökade stödet till energisparande och miljöskydd, främst i form av undantag från energi- och koldioxidskatt. Minskande branschstöd (9 %) avspeglar minskade stöd till varvsindustrin. Danmark har den lägsta regionalstödsnivån i EU.

- I Tyskland ökar andelen branschövergripande stöd i takt med att regionalstödsnivåerna minskar. Andelen är 27 %, vilket är lågt jämfört med EU-genomsnittet, och över två tredjedelar av stödet tilldelas forskning och utveckling och små och medelstora företag. Det branschspecifika stödet (5 %) fortsätter att minska. Viktigast är regionalstödet (68 %), varav mindre än hälften utgörs av stöd via Treuhand till de nya delstaterna. Detta stöd har minskat betydligt absolut sett under rapporteringsperioderna.

- I Grekland klassificeras stödet oftast som regionalstöd, som har ökat under de två perioderna.

- I Spanien går 33 % av stödet till branschövergripande ändamål, främst till små och medelstora företag och forskning och utveckling, som beviljats mer stöd sedan 1994-1996. Det branschspecifika stödet upgår till 52 % av allt stöd till tillverkningssektorn och avspeglar det fortsatta stödet till varvsindustrin. Den generella minskningen av det branschövergripande stödet beror att stödet till stålindustrin minskat avsevärt.

- I Finland går 72 % av stödet till branschövergripande ändamål, främst forskning och utveckling och små och medelstora företag. Ökningen av den absoluta stödnivån beror på stöd till varvsindustrin som noterades för första gången 1997.

- I Frankrike har stödet till de branschövergripande ändamålen forskning och utveckling, miljöskydd, energisparande och små och medelstora företag förblivit ganska oförändrade absolut sett. Den generella ökningen inom tillverkning beror på en betydande ökning av regionalstödet tillsammans med en ökning av stödet till varvsindustrin och ett enskilt fall av ad hoc-stöd.

- I Irland har det förekommit ökningar absolut sett i fråga om många ändamål och sektorer, med undantag för branschspecifikt stöd. Den största ökningen beror dock helt och hållet på att uppgifter om IKT-industrin tagits med för perioden 1996-1998.

- I Italien har de absoluta stödnivåerna minskat inom alla sektorer och för alla ändamål. Eftersom regionalstödet minskat mindre än andra stöd har dock dess andel ökat under de två rapporteringsperioderna.

- I Luxemburg är det viktigaste stödet regionalstöd (67 %), som ökat något under de två perioderna. På alla andra områden är stödutgifterna i stort sett oförändrade.

- I Nederländerna är det branschövergripande stödet (82 %) den ojämförligt mest omfattande stödformen och betydligt större än i de flesta medlemsstater utom Danmark. Den absoluta ökningen av stödet beror på de allt större resurser som inriktas på miljöskydd och energisparande till stor del tack vare undantag från energi- och koldioxidskatter.

- I Portugal uppvägdes de små ökningarna av stödutgifterna för små och medelstora företag och energisparande fullständigt av en betydande minskning av stödet till stålsektorn. Medan stödet till tillverkningsindustrin generellt har minskat, har andelen branschövergripande och regionalt stöd ökat.

- I Sverige går 44 % av stödet till branschövergripande syften, främst till små och medelstora företag och forskning och utveckling. Ökningen av de absoluta stödnivåerna beror på att ökningen av stödet till miljöskydd endast delvis uppvägdes av en liten minskning av regionalstödet.

- I Förenade kungariket står regionalstödet (60 %), varav en fjärdedel går till Nordirland, för den största andelen av stödet till tillverkningsindustrin. Den absoluta ökningen av stödnivåerna i Förenade kungariket beror på en ökning på 6 % av utgifterna för regionalstöd. Det branschövergripande stödet utgör 39 %, varav stödet till forskning och utveckling och små och medelstora företag är huvudinslagen.

I analysen ovan beaktas endast mönster och trender i de nationella utgifterna för statligt stöd. En del av dessa utgifter samfinansieras med gemenskapsmedel som också gynnar tillverkningsindustrin i EU. Siffror om gemenskapsfinansieringen ges separat i bilaga III.

Stöd till andra branscher och ändamål

Varvsindustrin

26. Inom varvsindustrin, som är en undersektor till tillverkningssektorn, omfattades stöd som beviljades under rapporteringsperioden av det sjunde direktivet om stöd till varvsindustrin, [11] som gällde från och med den 1 januari 1991 till och med den 31 december 1998. Det ersattes då av rådets förordning nr 1540/98.

[11] EGT L 380, 31.12.1990.

Tabell 6 visar kontraktsrelaterat driftsstöd som täcker nybyggnad, ombyggnad och fiskefartyg. Den återspeglar sålunda de stödnivåer för vilka kommissionen fastställer tak inom ramen för direktivet om stöd till varvsindustrin. Taket för stödet var enligt det direktiv som var aktuellt under rapporteringsperioden 4,5 % av kontraktsvärdet både för fartyg med ett kontraktsvärde på mindre än 10 miljoner euro och för ombyggnad. För fartyg med ett kontraktsvärde på mer än 10 miljoner euro var motsvarande tak 9,0 %.

Utöver driftsstöd kunde varvsindustrin också få omstruktureringsstöd. Under perioden 1996-1998 uppgick omstruktureringsstödet till 903 miljoner euro i genomsnitt per år och beviljades i Tyskland (299 miljoner euro), Grekland (8 miljoner euro), Spanien (594 miljoner euro), Frankrike (90 miljoner euro) och Portugal (11 miljoner euro). Det är en kraftig ökning jämfört med de 655 miljoner euro som beviljades under perioden 1994-1996 i följande medlemsstater: Belgien (27 miljoner euro), Tyskland (292 miljoner euro), Grekland (10 miljoner euro), Spanien (326 miljoner euro).

På grund av minskningar av driftsstödet i alla länder utom Frankrike, minskade den genomsnittliga årliga stödnivån inom denna sektor marginellt från 1 551 miljoner euro 1994-1996 till 1 549 miljoner euro 1996-1998. Om man tittar på stödet till varvsindustrin i förhållande till dess förädlingsvärde kan man konstatera att stödnivån är hög. Enligt tabell 3 uppgår stödet till tillverkningsindustrin till 2,3 % av dess förädlingsvärde. Däremot utgjorde stödet till varvsindustrin ca 22 % av dess förädlingsvärde till faktorskostnad under perioden 1996-1998.

Tabell 6

Stöd till varvsindustrin 1996-1998 i procent av fartygens kontraktsvärden

>Plats för tabell>

* Små fartyg är fartyg med ett kontraktsvärde på mindre än 10 miljoner euro. För dessa fartyg uppgår det maximala stödet enligt det sjunde direktivet om stöd till varvsindustrin till 4,5 % av kontraktsvärdet.

** Stora fartyg är fartyg med ett kontraktsvärde på mer än 10 miljoner euro. För dessa fartyg uppgår det maximala stödet enligt det sjunde direktivet om stöd till varvsindustrin till 9,0 % av kontraktsvärdet.

- Observera att ett streck anger att information saknas, medan en nolla anger att inget stöd beviljats.

27. Den genomsnittliga årliga nivån på det stöd som beviljades europeiska varv under perioden 1996-1998 för nybyggnad av fartyg till utvecklingsländer minskade till 72 miljoner euro. Detta är en minskning på 65 % jämfört med det årliga genomsnitt på 203 miljoner euro som beviljades under perioden 1994-1996. Fördelningen per medlemsstat anges i tabell 7.

Tabell 7

Utvecklingsstöd till varvsindustrin enligt beslut av EG

Miljoner euro

>Plats för tabell>

28. För att placera siffrorna ovan i sitt rätta sammanhang bör man nämna att tabell 8 ger information om det totala antal fartyg för vilka stöd beviljades under perioden 1994-1998. Som man kunde vänta sig motsvaras 1995 års toppsiffror i fråga om nybyggnad av fartyg av 1995 års toppsiffror i fråga om drifts- och utvecklingsstöd till europeiska varv.

Tabell 8

Varvsindustrin - Nybyggnad av fartyg som beviljats statligt stöd

>Plats för tabell>

Stålindustrin

29. Inom stålsektorn, som är en undersektor till tillverkningssektorn, gick största delen av det stöd som beviljades under den period som omfattas av denna översikt till omstrukturering och härrör från åtta ärenden som godkändes enligt artikel 95 i EKSG-fördraget. Statligt stöd som gynnade EKSG-produkter under den aktuella perioden beviljades också enligt de femte och de sjätte gemenskapsreglerna om stöd till stålindustrin från 1991 respektive 1996. [12] Stöd till andra produkter reglerades av 1988 års regelverk för vissa stålprodukter som inte täcktes av EKSG-fördraget. [13]

[12] 3855/91/EKSG, 27.11.1991, 2496/96/EKSG, 18.12.1996.

[13] Gemenskapens rambestämmelser om stöd till vissa järn- och stålsektorer som inte omfattas av EKSG-fördraget, 31.12.1988.

Tillsammans uppgick dessa två typer av stöd som årliga genomsnitt till cirka 260 miljoner ecu under perioden 1996-1998, vilket avspeglar en betydande minskning med över 80 % jämfört med den föregående perioden 1994-1996, då det årliga genomsnittet uppgick till 1 530 miljoner euro. Dessa siffror inbegriper inte de marginella stödbelopp som beviljats stålindustrin inom ramen för FoU- och miljöskyddsprogram. Däremot visar de att de stora insatser för omstrukturering och åtföljande kapacitetsminskningar som gjorts sedan 1994 i de nya tyska delstaterna, Spanien, Italien, Portugal, Irland, och Österrike nu är nästan fullbordade. Bilindustrin

30. Även om det i EU inte finns några särskilda stödprogram för bilindustrin beviljas den statligt stöd, vanligtvis i form av regionalstöd, undsättnings- och omstruktureringsstöd och utbildningsstöd. Medlemsstaternas beviljande av denna typ av stöd åläggs strikta begränsningar genom särskilda rambestämmelser för statligt stöd till bilindustrin. Det är för närvarande svårt att dra några slutsatser om den allmänna trenden på grund av det ringa antalet ärenden. En jämförelse av de två perioderna visar en minskning på 18 % från 581 miljoner euro till 477 miljoner euro.

Tabell 9

Statligt stöd till bilindustrin som godkänts under åren 1994-1998

(Exklusive stöd under de gränser som måste anmälas)

Miljoner euro

>Plats för tabell>

Utländska direktinvesteringar

31. Statliga åtgärder som syftar till att främja utländska direktinvesteringar utanför EU kan utgöra statligt stöd. De kan dock också vara förenliga med det gemensamma intresset om de främjar den europeiska industrins konkurrenskraft, t.ex. genom att främja små och medelstora företags utveckling, eller bidrar till andra gemenskapsmål såsom omvandlingsekonomiernas anpassning eller den ekonomiska utvecklingen i tredje världen. Sedan 1993 har medlemsstaterna föreslagit ett litet antal program som haft detta särskilda mål. De har därför godkänts av kommissionen. Den gradvis ökande mängden information från medlemsstaterna har gjort det möjligt att presentera en preliminär överblick över det totala statliga stöd som ges i EU i detta syfte. De aktuella stödprogrammen vänder sig bara till små och medelstora företag, men de har en världsomspännande geografisk täckning för att svara inte bara mot behovet att stärka stödet till de viktigaste sysselsättningskällorna i unionen, utan också mot behovet att göra det lättare för dessa företag att vidga sina vyer.

Tabell 10

Statligt stöd till utländska direktinvesteringar

som gjorts av små och medelstora företag

Miljoner euro

>Plats för tabell>

Skatteordningar för att minska koldioxidutsläppen

32. Kategorin "stöd till miljöskydd" omfattar en underkategori av stödordningar som vissa medlemsstater infört för att främja en minskning av utsläppen av koldioxid och andra gaser som uppkommer vid förbränning av fossila bränslen och för att främja användningen av förnybara energikällor. Den huvudsakliga logiska grunden för sådana stödordningar är främst EU:s och de enskilda medlemsstaternas behov av att fullgöra de åtaganden de gjort enligt villkoren i Kyotoavtalet och det mer allmänna målet att uppnå en hållbar utveckling.

Två typer av stödinstrument förekommer, och de används ofta tillsammans: skattebefrielser och bidrag. Medlemsstaterna i fråga har vanligen infört stödordningar som lindrar skatten på energi eller på utsläppen av koldioxid. Mot bakgrund av att så få länder fortfarande har vidtagit sådana åtgärder, har medlemsstaterna uttryckt farhågor för att den extra skattebördan kan leda till en ofördelaktig konkurrensposition för deras företag. Därför har skatteordningarna införts successivt, och den energiintensiva industrin har beviljats tillfälliga undantag.

Det andra inslaget i många av de aktuella stödordningarna är det extra incitament som ges industrin i form av bidrag för att den skall införa modern teknik som kommer att öka användningen av förnybar energi och bidra till energisparande och minskade utsläpp. Bidragen betalas med intäkterna från skatter på skadliga utsläpp eller ur den allmänna budgeten.

För närvarande är det Danmark, som står för den största delen av detta stöd, samt Nederländerna, Tyskland, Sverige och Förenade kungariket som vidtar sådana åtgärder. Många andra medlemsstater väntas följa deras exempel inom en nära framtid.

Tabell 11

Statligt stöd till skatteordningar för att minska koldioxidutsläpp

Miljoner euro

>Plats för tabell>

Olika typer av stödinstrument

33. I tabell 12 ges en översikt över användningen av olika typer av stöd i medlemsstaterna.

Tabell 12

Statligt stöd till tillverkningsindustrin 1996-1998

Fördelning mellan olika typer av stöd

Procent

>Plats för tabell>

Fördelningen mellan olika stödtyper skilde sig totalt sett under perioden 1996-1997 inte nämnvärt från den som presenterades i den sjätte översikten, vilken gällde perioden 1994-1996. Bidrag, räntesubventioner och skattebefrielser, som klassificeras som kategori A-åtgärder, är fortfarande den absolut vanligaste stödformen i gemenskapen. Inom denna grupp, utom Frankrike, tillämpas direkta bidrag oftare än skattebefrielser.

34. Stöd i form av statligt delägande, det vill säga genom att man skjuter till aktiekapital, vilket klassificeras som kategori B-stöd, utgjorde endast 4 % av allt stöd till tillverkningsindustrin som beviljats i Europeiska unionen. I en medlemsstat, nämligen Frankrike, är dock statligt delägande ganska vanligt.

35. Stöd som klassificeras som kategori C-stöd omfattar lån till lägre räntesats och anstånd med skatt. Medan anstånd med skatt - främst överavskrivningar och skattefria reserver - är den minst använda stödformen i EU, med undantag av Nederländerna, där den utgör 8 % av allt stöd till tillverkning, är mjuka lån ett viktigt stödinstrument i Tyskland, Österrike, Sverige och Finland.

36. Garantiernas andel av de totala stödnivåerna, kategori D, fortsätter att vara ganska begränsad i alla medlemsstater.

Diagram 3

Statligt stöd till tillverkningsindustrin

Fördelning efter budgetutgifter och efterskänkta skatter 1996-1998

>Hänvisning till>

37. Diagram 3 visar hur stödet till tillverkningsindustrin fördelar sig mellan olika finansieringsformer. Budgetutgifter, som utgörs av bidrag, tillskott av aktiekapital, mjuka lån och garantier, är den vanligaste finansieringsformen i Europeiska unionen. Detta gäller särskilt Österrike och Spanien, där allt stöd finansieras genom budgeten, samt Finland, Luxemburg och Förenade kungariket, där mer än 90 % finansieras genom budgeten. Efterskänkta skatter, det vill säga skattelättnader och anstånd med skatt, används däremot främst i Belgien, Danmark, Frankrike, Irland och Italien.

Statligt stöd på ad hoc-basis

38. Genom ovanstående analys av uppgifter om statligt stöd har vi försökt fastställa tendenserna på medellång till lång sikt i EU:s medlemsstater. Dessa upplysningar rör dock inte bara statligt stöd som getts genom olika ramar eller program som främjar övergripande, branschvisa eller regionala mål, utan också stöd som beviljats på tillfälliga grunder, det vill säga utanför sådana program. Eftersom en analys av stödmyndigheternas tillämpning av finansieringsmekanismer som inte fastställts på förhand belyser mer kortsiktiga krav på den nationella stödpolitiken presenteras ad hoc-stöd nedan. Detta ger en tydligare bild både av den aktuella situationen och av bakomliggande tendenser i unionen. För att ge en fullständig bild nämns också ad hoc-stöd inom luftfarts- och finanssektorn.

39. Huvuddelen av ad hoc-stödet ges för att undsätta eller omstrukturera företag. Det stöd som beviljas för detta ändamål fördelar sig ojämnt över de olika branscherna och avspeglar ofta viktiga strukturförändringar på vissa delområden inom EU-ekonomin. Exempelvis inom tillverkningssektorn var något mer än 50 % av det ad hoc-stöd som beviljades under perioden 1994-1996 och 42 % av det ad hoc-stöd som beviljades under perioden 1996-1998 avsett för omstrukturering av företag inom stål- och varvsindustrin. Resten av stödet har nästan uteslutande gått till undsättning eller omstrukturering av cirka 55 företag. Ad hoc-stöd som beviljas i de nya tyska delstaterna för omstruktureringar omfattar däremot tusentals företag som är verksamma inom ett stort antal undersektorer. Denna sistnämnda typ av ad hoc-stöd är därför mer jämnt fördelat inom tillverkningsindustrin.

40. De uppgifter som presenterades i den sjätte och den sjunde översikten antydde att omfattningen av det ad hoc-stöd som beviljats EU:s tillverkningsindustri nådde en topp 1993-1994. Aktuella uppgifter bekräftar denna tendens. Det framgår av tabell 13 att ad hoc-stödet minskade från 11 % av stödet till tillverkningsindustrin 1994 till 4 % 1998. Om det ovannämnda stödet till de nya tyska delstaterna tas med i beräkningen är minskningen något större, från 37 % 1994 till 12 % 1998. Det totala ad hoc-stödet har minskat från 18 miljarder ecu till 7 miljarder ecu. I motsats till denna tendens har ad hoc-stödet till finanssektorn fortsatt att öka.

Tabell 13

Statligt stöd på ad hoc-basis samt Treuhand-stöd* som inom gemenskapen beviljats tillverknings-, finans- och luftfartssektorerna under åren 1992-1998

>Plats för tabell>

* Stöd i Tyskland som getts genom Treuhandanstalt (THA) eller Bundesanstalt für vereinigungsbedingte Sonderaufgaben (BvS).

** ti: tillverkn. ind.

41. I tabell 14 jämförs det genomsnittliga ad hoc-stödet, inklusive stöd till omstrukturering av industrin i de nya tyska delstaterna (THA) inom tillverknings-, finans- och luftfartssektorerna under perioderna 1994-1996 och 1996-1998. Jämfört med 11 miljarder euro i stöd till tillverkningsindustrin under den föregående perioden har det totala beloppet minskat till något mer än 6 miljarder euro, vilket är en betydande minskning på EU-nivå. I de enskilda medlemsstaterna kan ökningar noteras endast i Frankrike och Nederländerna. Övriga länder har rapporterat sjunkande nivåer av ad hoc-stöd, och Tyskland uppvisar här den kraftigaste minskningen. Med en minskning på mer än 4 miljarder euro står Tyskland i själva verket för den största delen av den minskning av ad hoc-stödet som kan konstateras i gemenskapen. Stödnivåerna är dock fortfarande ganska höga i Tyskland, Frankrike, Italien och Spanien.

42. När det gäller de olika stödformer som används för att ge tillverkningsindustrin ad hoc-stöd, utgör bidrag hälften av allt sådant stöd, medan mjuka lån och delägande/kapitaltillskott stod för 28 % respektive 18 %. Användningen av garantier tycks dock vara låg med cirka 5 %.

43. En jämförelse av tabell 14 med tabell 3 visar hur viktigt ad hoc-stödet är för den generella utvecklingen i fråga om stödet till tillverkningsindustrin. Av den totala minskning på 5,5 miljarder ecu som framgår av tabell 3 härrör nästan 5 miljarder från minskningen av ad hoc-stödet.

44. Inom tjänstesektorerna minskar ad hoc-stödet i alla berörda medlemsstater utom Frankrike och Italien. I dessa två länder har den senaste tidens kraftiga ökning av det ad hoc-stöd som beviljats deras respektive finanssektorer bidragit till den generella ökningen. Det förväntas dock att toppen har nåtts och att strukturanpassningarna är nästan slutförda inom denna sektor och att ad hoc-stödet till tjänstesektorerna kommer att minska, vilket exemplifieras av luftfartssektorn.

Tabell 14

Statligt stöd på ad hoc-basis samt Treuhand-stöd som inom gemenskapen beviljats tillverknings-, finans- och luftfartssektorerna

Årliga genomsnitt under perioderna 1994-1996 och 1996-1998

>Plats för tabell>

Genomsnittliga priser under 1997.

* Däribland ett ad hoc-ärende inom mediesektorn.

Statligt stöd till de nya tyska delstaterna

45. Under den granskade perioden fortsatte den ekonomiska omvandlingsprocessen i de nya tyska delstaterna. Tysklands återförening är av särskild betydelse för gemenskapens politik inom området statligt stöd. Under perioden 1996-1998 beviljades ett genomsnittligt årligt stöd på 8,6 miljarder euro till tillverkningsindustrin i de nya delstaterna. Även om detta stöd är omfattande, har det minskat avsevärt jämfört med perioden 1994-1996, då motsvarande siffra var 13 miljarder euro. Dessutom åtföljdes denna minskning av ett minskat stöd i de ursprungliga tyska delstaterna. Detta stöd har minskat från 3 miljarder euro under perioden 1994-1996 till 2,8 miljarder euro under perioden 1996-1998. I tabell A4 i bilaga II visas hur stödet till de nya delstaterna fördelar sig mellan de olika stödinstrument som använts.

I samband med privatiseringen av tidigare statligt ägda företag beviljades under den granskade perioden också stöd genom Treuhandanstalt (THA), det statliga holdingbolag som skapats för att administrera, anpassa och privatisera tidigare östtyska offentliga företag, och dess efterföljare, Bundesanstalt für vereinigungsbedingte Sonderaufgaben (BvS). Enligt kommissionens beslut från 1991, 1992 och 1995 om THA:s interventioner utgjorde vissa av dessa statligt stöd. Detta var vanligtvis fallet när THA utfärdade garantier för lån som banksektorn beviljat THA:s företag med vanligtvis dålig lönsamhet till marknadsränta. På samma sätt lånade THA själv till marknadsränta för att sedan bevilja sina egna företag lån till samma ränta.

Med undantag av vissa särskilda aspekter av riktlinjerna för undsättning och omstrukturering av företag i svårigheter [14] var normala regler för statligt stöd tillämpliga på de nya tyska delstaterna under perioden 1996-1998. Garantier på i genomsnitt 1 456 miljoner euro per år och lån på i genomsnitt 8 581 miljoner euro per år utfärdades av THA/BvS. På grundval av sina tidigare erfarenheter anser kommissionen att 20 % av dessa belopp kan betraktas som stöd, och inbegrips sålunda i denna översikt. Under samma period användes bidrag till utgifter som uppgick till ett årsgenomsnitt på 1 507 miljoner euro.

[14] Gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till undsättning och omstrukturering av företag i svårigheter, EGT C 68, 23.12.1994, och

DEL II - STÖD TILL JORDBRUK

46. Inom t.ex. jordbrukssektorn, där gemenskapen driver en väl utarbetad politik, är reglerna för statligt stöd därför mer detaljerade. Visserligen är artiklarna 87-89 i EG-fördraget i princip tillämpliga också på jordbrukssektorn, men i artikel 36 slås det fast att det är rådet som beslutar i vilken mån dessa bestämmelser skall tillämpas inom jordbruks sektorn. Rådet har följaktligen begränsat medlemsstaternas frihet att dela ut statligt stöd inom vissa politikområden:

(i) Marknadsstöd för flertalet jordbruksprodukter (rådets förordningar om gemensam organisation av olika marknader).

Stöd där gemenskapens resurser används (dvs. EUGFJ) kan bara betalas ut på basis av rådets regler, som bl.a. inbegriper ett gemensamt system för interventionsköp och exportbidrag samt, efter reformbesluten i maj 1992, kompensationsbetalningar inom olika sektorer för obligatorisk avställning av odlingsarealer.

(ii) Stöd till förbättring av jordbruksstrukturens effektivitet (rådets förordning (EEG) nr 950/97).

Stöd som rör produktiva investeringar i jordbruksföretag styrs i hög grad av bestämmelserna i ovannämnda förordning och finansieras delvis av gemenskapen.

47. I tabell 15 presenteras de årliga genomsnittliga budgetutgifterna inklusive direkta betalningar, sänkningar av produktionskostnader och allmänna tjänster på EG-nivå.

Tabell 15

Genomsnittliga årliga nationella budgetutgifter för jordbruket

1994-1996 och 1996-1998

Miljoner euro

>Plats för tabell>

48. Det kan noteras att begreppet totala nationella utgifter innefattar vissa stödkategorier som kan vara av skiftande relevans för konkurrens politiken. Det torde därför kunna hävdas att stöd till åtgärder som t.ex. produktiva investeringar och reklam med större sannolikhet får effekter på handeln än stöd som bara syftar till att kompensera aktörerna för tjänster de tillhandahåller, t.ex. att göra landsbygden mer lättillgänglig, eller stöd som kompenserar för kostnader efter naturkatastrofer. Ett i stort sett liknande argument kan gälla stöd som finansieras med vissa skatteliknande avgifter, där den ekonomiska bördan helt hamnar hos mottagarna själva, trots att detta stöd rent juridiskt betraktas som statligt stöd.

För detaljerad information om karaktär och upplägg hos det totala stöd som beviljas EG:s jordbruk, se kommissionens årliga publikation "Jordbrukets situation i Europeiska unionen".

DEL III - STÖD TILL FISKERISEKTORN

49. I fiskerisektorn följer de nationella stöden nära förändringarna inom den gemensamma fiskeripolitiken och de gränser som anges där och de bidrar därför till att de gemensamma målen förverkligas. Om man skall dra slutsatser på grundval av kvantifieringen av det nationella stödet måste man därför ta hänsyn inte bara till stödets effekter på konkurrensen, utan också till hur det inverkar på förverkligandet av EG:s mål att säkra fiskeri sektorns lönsamhet och framtid.

50. Fiskemarknaden har därför organiserats för att stabilisera priserna och föra samman marknaderna inom gemenskapen. Fiskerireglerna gör att tillgängliga bestånd kan utnyttjas på bästa möjliga sätt och också bevaras på optimal nivå, samtidigt som en relativt stabil tillgång kan tryggas för dem som sysslar med fiskeri. Vid sidan av dessa åtgärder har långsiktiga internationella avtal ingåtts för att bevara bestånden eller utöka rätten till fiske utanför gemenskapens vatten. Genom att föra in fiskerisektorns strukturaspekter under strukturfonderna vill man dessutom åstadkomma nödvändig strukturell anpassning så att målen för den gemensamma fiskeripolitiken skall kunna uppnås. Detta förutsätter att åtgärderna överensstämmer med målet om att skapa en jämvikt mellan tillgången på fisk och fångstvolymerna. Statligt stöd kan därför bara motiveras om de verkar i samma riktning som denna målsättning.

51. Reglerna för statligt stöd är en produkt av utvecklingen av den gemensamma fiskeripolitiken. Kriterier och arrangemang för EG:s strukturstöd till fiskeri- och vattenbrukssektorn och för bearbetning och saluföring av fiskeprodukter fastslogs senast i rådets förordning 2468/98. [15] Parallellt med utvecklingen av den gemensamma fiskeripolitiken har riktlinjer utarbetats för granskningen av statligt stöd till fiskerisektorn. [16] Det är inom denna ram som kommissionen behandlar undantag från principen om att statligt stöd är oförenligt med den gemensamma marknaden (artikel 87.1 i EG-fördraget) enligt artikel 87.2 och 87.3 i fördraget och dess i genomförandeinstrument. Med tanke på den pågående översynen av gemenskapens strukturfonder, inklusive Fonden för fiskets utveckling (FFU), kommer riktlinjerna att ses över på nytt i framtiden.

[15] EGT L 312, 20.11.1998, s. 19.

[16] EGT C 100, 27.3.1997, s. 12.

Reglerna rör alla åtgärder som medför någon som helst form av ekonomisk fördel som direkt eller indirekt finansieras genom en offentlig budget (nationell, regional, provinsiell, på departementsnivå eller lokal). Statligt stöd får bara beviljas om det är förenligt med målen för den gemensamma fiskeripolitiken. Stödet får inte ha några beskyddande effekter: Det skall syfta till att främja en rationell och effektiv produktion och saluföring av fiskeprodukter på ett sätt som främjar och påskyndar branschens anpassning till nya förhållanden.

Mer konkret måste stödet inbegripa utvecklings- och anpassnings incitament som inte kan tillhandahållas under marknadens normala förhållanden till följd av sektorns bristande flexibilitet och aktörernas begränsade ekonomiska resurser. Stödet måste leda till bestående förbättringar, så att branschen kan fortsätta att utvecklas enbart på grundval av egna marknadsintäkter. Stödets varaktighet måste därför begränsas till den tid det krävs för att åstadkomma de förbättringar och anpassningar som eftersträvas.

Följaktligen gäller följande principer:

- Det statliga stödet får inte motverka tillämpningen av reglerna för den gemensamma fiskeripolitiken. Framför allt är stöd till export eller handel med fiskprodukter inom EG oförenligt med den gemensamma marknaden.

- När förordningarna på området så tillåter, särskilt vad gäller strukturpolitiken, kan medlemsstaterna bevilja statligt stöd under förutsättning att stödet överensstämmer med målen i det gemensamma regelverket, och därför inte motverkar eller riskerar att snedvrida effekterna av dessa regler. Stödet skall därför i tillämpliga fall ges genom de olika program som föreskrivs i EG:s regler.

- Statligt stöd som lämnas utan några skyldigheter från mottagarnas sida och som syftar till att förbättra förutsättningarna för ett företag och öka dess likviditet, eller som beräknas utifrån producerad eller saluförd kvantitet, produktpriser, producerade enheter eller produktionsmedel, och som kan komma att minska mottagarens produktionskostnader eller förbättra dennes intäkter, utgör driftsstöd och är därmed oförenligt med den gemensamma marknaden. Kommissionen granskar sådant stöd i varje enskilt fall, och det kan, om det är direkt kopplat till en omstruktureringsplan, vara förenligt med den gemensamma marknaden.

52. I tabell 16 återfinns en översikt över genomsnittliga stödnivåer för denna sektor som beviljats av medlemsstaterna 1994-1996 och 1996-1998. I tabell 16 presenteras även samma siffror i procent av sektorns förädlingsvärde på grundval av fångstkvantiteter och genomsnittspriser, medan tabell 17 visar gemenskapens interventioner till förmån för EG:s fiskeflotta, saluföring av fiskeprodukter samt det första förädlingsledet för dessa produkter.

Tabell 16

Statligt stöd till fiskerisektorn i procent av sektorns brutto förädlings värde*, beräknat på grundval av fångstkvantiteter och genomsnittspriser samt absoluta stödbelopp.

Årliga genomsnitt under perioderna 1994-1996 och 1996-1998

>Plats för tabell>

Genomsnittliga priser under 1997.

* Det förädlingsvärde som använts inbegriper inte förädlingsindustrin och produktion på land.

Tabell 17

Gemenskapens interventioner inom fiskerisektorn inom ramen för den gemensamma organisationen av marknaden och strukturpolitiken 1994-1998

Miljoner euro

>Plats för tabell>

DEL IV - STÖD TILL KOLINDUSTRIN

53. Under de två perioder som täcks av denna översikt reglerades stödet till kolindustrin vad gäller EKSG-produkter genom kommissionens beslut 3632/93/EKSG, som antagits med artikel 95 i EKSG-fördraget som rättslig grund. Beslutet upphör att gälla den 23 juli 2002, då också EKSG-fördraget löper ut.

Enligt föregående kommissionsbeslut (2064/86/EKSG) skulle driftsstöd, övertagna förpliktelser och sociala program anmälas till kommissionen. Varken övertagna förpliktelser eller sociala program behövde dock enligt beslutet något officiellt godkännande om:

- (för övertagna förpliktelser) "beviljade stödbelopp inte översteg de övertagna förpliktelsernas faktiska belopp".

- (för sociala program) "beviljade stödbelopp medförde att förhållandet mellan åtagandet per sysselsatt gruvarbetare och förmånerna per mottagande person hamnade på samma nivå som inom andra branscher". Om detta villkor inte var uppfyllt godkändes de belopp som översteg taket uttryckligen genom särskilda beslut.

Enligt bestämmelserna i 1993 års beslut blev övertagna förpliktelser en integrerad del av godkännandet och omnämns i de olika kommissions beslut där stöd godkänns. Sociala program har även fortsättningsvis behandlats som tidigare och omnämns normalt inte i besluten. Sedan 1994 ingår därför övertagna förpliktelser i kommissionens årsrapporter om stöd till kolindustrin, medan sociala stöd däremot inte gör det.

I beslut 3632/93/EKSG om statligt stöd till kolindustrin skärptes även stöddefinitionen så att den inbegriper:

- varje direkt eller indirekt åtgärd eller stöd från myndigheternas sida som rör produktion, saluföring eller extern handel som, även om det inte belastar någon offentlig budget, innebär en ekonomisk fördel till företag inom kolindustrin genom att minska de kostnader de normalt skulle tvingas bära,

- avgifter som gjorts obligatoriska genom ett statligt ingripande och som direkt eller indirekt gynnar kolindustrin,

- inslag av stöd i finansieringsåtgärder, som inte kan betraktas som riskkapital, som medlemsstaterna vidtar till förmån för företag inom kolindustrin med en lönsamhet som ligger under vad som är normalt i en marknadsekonomi.

För att öka öppenheten infördes också krav på att medlemsstaterna senast den 31 december 1996 måste föra in stödet i sina "nationella, regionala eller lokala budgeter eller styra det genom helt likvärdiga mekanismer". Dessutom måste allt stöd till kolindustrin redovisas som en "särskild intäktspost, skild från omsättningen, i deras resultaträkning".

Slutligen definierades driftsstöd som "skillnaden mellan produktions kostnader och det försäljningspris som fritt överenskommits mellan avtalsparterna mot bakgrund av de villkor som gäller på världs marknaden". I beslutet 3632/93/EKSG stipuleras även att de "arrangemang som gällde den 31 december 1993, enligt vilka stöd som beviljats i enlighet med beslut 2064/86/EKSG och som är kopplat till arrangemang mellan producenter och konsumenter enligt undantag i artikel 85.3 i EG-fördraget eller som beviljats enligt artikel 65 i EKSG-fördraget, måste ändras senast den 31 december 1996", så att de överensstämmer med det nya beslutet 3632/93/EKSG. För Tysklands och Spaniens del har detta lett till ett ökat stöd från den offentliga budgeten eftersom deras prisreferenssystem för kol har avskaffats.

54. Kommissionens båda beslut möjliggjorde stöd till ytterligare omstruktureringar, moderniseringar och rationaliseringar inom kol industrin som skulle öka konkurrenskraften. Huvuddelen av kolproduktionen i gemenskapen kan dock inte, och kommer inte att kunna, hävda sig mot importen från tredje land, trots en viss ökad produktivitet och stora personalminskningar. Världsmarknaden för kol är stabil med ett rikligt utbud från en rad olika källor och risken för ett långvarigt försörjningsavbrott är minimal, också på lång sikt och med ökad efterfrågan på kol, även om den inte kan uteslutas helt. Därför är ytterligare omstruktureringar och nedläggningar inom EG:s kolsektor oundvikliga.

55. I tabell 18 återfinns stöd till kolindustrin som inte är relaterat till pågående produktion och stöd som beviljas till pågående produktion. Det sistnämnda uttrycks i euro per sysselsatt inom kolindustrin och som andel av det totala stödet till branschen. I det stora hela minskade stödbeloppen per anställd något från 46 656 euro under förra perioden till 44 173 euro under nuvarande rapporteringsperiod. Denna minskning beror delvis på att stöd som anmäldes av Frankrike 1997 och 1998 fortfarande granskas av kommissionen och därför inte har räknats med. Det bör ändock noteras att den inhemska kolproduktionen i Frankrike håller på att avvecklas och förväntas upphöra helt 2005. Till följd av det minskade stödet till pågående produktion fortsätter de absoluta stödnivåerna i Tyskland att minska i enlighet med 1997 års "Kohle kompromiss", medan stödnivåerna per anställd och i absoluta tal har ökat i Spanien. Vid en analys av utvecklingen av nivåerna på statligt stöd i Frankrike, Tyskland och Spanien bör det beaktas att allt statligt stöd från 1996 måste föras in i nationella, regionala eller lokala budgetar. Därför måste statistiken från före 1996 justeras för att bli jämförbar. Efter att ha stoppat allt stöd till pågående produktion under perioden 1990-1994 beviljade Förenade kungariket ett mindre belopp till pågående produktion 1993 och ett stort belopp 1994 då drastiska omstruktur eringar av kolindustrin genomfördes innan den privatiserades. I Portugal stängdes den sista kolgruvan i slutet av 1994.

56. Stöd som beviljats till andra ändamål än pågående produktion föll också från ett genomsnitt på 2 241 miljoner euro per år under den första perioden till 1 657 miljoner euro under den andra. Ovan nämnda genomsnittssiffror kan förändras till följd av kommissionens beslut om de franska stöden från 1997 och 1998. I dessa belopp ingår ett årligt genomsnitt på 2,3 miljoner euro som Frankrike betalade ut för stöd till kol och FoU under perioden 1994-1996 samt ett årligt genomsnitt på 0,6 miljoner euro som betalades ut till FoU och miljöskydd i Spanien under samma period.

Spanien tillämpade i många år ett prisreferenssystem för kol som innebar att de inhemska priserna oräknat subventioner låg avsevärt högre än världsmarknadspriserna.Även om effekten av detta liknar de som uppstår vid stöd, återspeglas detta inte i de vanliga indikatorerna i tabell 18. Avskaffandet av detta prisreferenssystem är dock en av förklaringarna till den skenbara nyliga ökningen av stöd till spansk produktion. Kontrakt om försäljning av kol, t.ex. för att generera el, med lokala leverantörer inbegrep en premie som låg över världsmarknads priset för den säkerhet och flexibilitet som erbjöds. Ett inslag av stöd kan dock möjligen också finnas här.

57. De konstaterade stödbeloppen är höga inom kolindustrin. Även om konkurrensen väsentligen kommer från importerat kol, kan de eventuellt snedvridande effekter som dessa stöd har inte ignoreras i takt med att gemenskapens marknad blir mer och mer integrerad och konkurrens kraftig. EG:s uttalade vilja att avreglera energimarknaderna innebär att det blir allt viktigare att kommissionen för en strikt politik för att kontrollera stödet till denna bransch.

58. Kommissionen är fullt medveten om att kolindustrin i Frankrike, Tyskland och Spanien utan avsevärt finansiellt stöd nästan omedelbart skulle läggas ner Kommissionen är dock också medveten om att det finansiella biståndet, även om det behövs för att mildra de sociala och regionala konsekvenserna av en omstrukturering av sektorn, i regel inte kunnat trygga branschens framtidsutsikter på medellång sikt. Medan försörjningstryggheten och spridningen av distributionskällorna redan säkrats tidigare, noteras det i en nyligen publicerad rapport från kommissionen [17] att "det statliga stödet till kolproduktionen inom EU [...] ur ekonomisk synvinkel inte löst den strukturella krisen inom den europeiska kolindustrin. Det kan nämligen konstateras att stödet ofta endast lett till en relativt liten minskning av produktionskostnaden. Förklaringen till denna situation ligger till stor del i att produktionsvillkoren gradvis har förändrats på grund av allt svårare geologiska förhållanden och att många kolproducerande företag inte har anpassat verksamheten, eftersom de inte känt något tryck att stärka konkurrenskraften".

[17] Rapport från kommissionen om 1996 och 1997 års genomförande av gemenskapsreglerna för statsstöd till kolindustrin. KOM(1999) 303 slutlig, 9 september 1999.

Tabell 18

Statligt stöd till kolindustrin 1994-1996 och 1996-1998

>Plats för tabell>

* I 1997 års priser.

** 1994 års siffror angående produktionsstöd i Tyskland inbegriper en särskild ekonomisk åtgärd motsvarande 5 350 miljoner DEM för att reglera kompensationsfondens skulder per den 31 december 1993.

*** Den franska regeringen har anmält 1997 och 1998 års stöd, men kommissionen håller fortfarande på att granska detta.

DEL V - STÖD TILL TRANSPORTSEKTORN

59. Trots att transportsektorn inte är undantagen från de allmänna bestämmelserna om statligt stöd, innehåller fördraget också särskilda regler för denna sektor (artiklarna 73 och 76). I artikel 154 i EG-fördraget anges vidare att gemenskapen skall bidra till att upprätta och utveckla transeuropeiska nät inom ramen för öppna och konkurrensutsatta marknader för att stärka den inre marknaden samt den ekonomiska och sociala sammanhållningen.

60. En viktig del av gemenskapens politik består i att öppna transport marknaderna under beaktande av varje transportforms särskilda karaktär. Operatörer inom luftfart, sjöfart och vägtransporter inom EG har nu full frihet att tillhandahålla sina tjänster. Cabotage är redan avreglerat på de inre vattenvägarna, och åkerier och, sedan januari 1999, även färjerederier har allt större rättigheter. För järnvägs operatörer är möjligheterna mer begränsade, men kommissionen strävar efter att utvidga även dessa.

61. Öppna och konkurrenskraftiga marknader utesluter emellertid inte offentliga interventioner, särskilt inte när de anses ligga i det allmänna intresset eller syftar till att uppnå målen för den gemensamma transportpolitiken. Eftersom offentliga interventioner, eller mer specifikt statligt stöd, kan missbrukas för att skydda företag från marknadskrafterna och underminera målet om bättre och billigare tjänster som avregleringen av transportmarknaderna är tänkt att främja, krävs en strikt kontroll av sådant stöd. Det är å andra sidan också nödvändigt att se till att kontrollen inte av misstag motverkar målen för den gemensamma transportpolitiken.

62. Kommissionens kontroll av statligt stöd inom transportsektorn är mer komplex än inom vissa andra sektorer. Denna komplexitet hänger samman med att man inte bara är tvungen att ta hänsyn till fördragets allmänna krav för statligt stöd, utan också de artiklar i fördraget som särskilt rör stöd till transportsektorn. I sin granskning beaktar kommissionen hur avreglerade de olika transportformerna är, ökningen av antalet konkurrenter som kan motverkas av orättvisa statliga stödåtgärder, transportmarknadens strategiska och ekonomiska betydelse samt sist men inte minst företagens behov av tydlighet och rättssäkerhet.

63. För att skärpa kontrollen antog kommissionen 1994 strikta riktlinjer [18] om statligt stöd till luftfartssektorn, som främst stärker principen om att ett stöd endast skall beviljas en enda gång. Ytterligare förbättringar av kontrollen av statligt stöd är under utarbetande. Efter att de reviderade riktlinjerna för statligt stöd till sjöfartssektorn godkänts, överväger kommissionen nu hur gemenskapens sekundärlagstiftning om statligt stöd inom sektorn för landtransporter (förordningarna (EEG) nr 1107/70 och (EEG) nr 1191/90) skall ändras för att bli tydligare och mer systematisk.

[18] Tillämpning av artiklarna 87 och 89 i EG-fördraget samt artikel 61 i EES-avtalet på statligt stöd inom luftfartssektorn (EGT C 350, 10.12.1994, s. 5).

Nedan presenteras situationen inom de mycket olika europeiska transport formerna. En sammanfattning av de sjunkande statsstödsnivåerna som beviljats denna sektor sedan 1994 återfinns i tabell 20.

Luftfart

64. Efter att tidigare ha varit skyddad har denna sektor gradvis avreglerats. Avregleringen fullbordades i april 1997, då de sista begränsningarna gällande cabotagetrafik avskaffades. För att anpassa sig till de nya betingelserna har många flygbolag inlett större omstrukturerings program. Stödet till luftfartssektorn, vilket nästan uteslutande var av engångskaraktär, ökade fram till 1994 för att sedan minska. Under perioden 1994-1996 uppgick stödet i genomsnitt till 2 064 miljoner euro per år, medan det för den senaste rapporteringsperioden, 1996-1998, var 1 110 miljoner euro per år, vilket också förutsas i den förra översikten. Från 1999 förväntas en betydande minskning till följd av den omstruktureringsprocess som de flesta berörda flygbolag utfört. Dessa siffror bekräftar att stödet till flygbolagen är av övergående karaktär, något som hävdats i tidigare översikter. Trots minskat stöd till övriga sektorer motsvarar stödet till denna sektor fortfarande bara 1 % av allt stöd eller 3 % av stödet till tillverkningsindustrin.

Järnvägar

65. År 1996 antog kommissionen vitboken "En strategi för vitalisering av gemenskapens järnvägar", där man också tog upp frågan om järnvägarnas finansiering och allmänt fastställde det tillvägagångssätt kommissionen kommer att iaktta då den analyserar stöd till denna sektor. Noteras skall att det stöd som järnvägsbolagen får hitintills knappast alls bedömts enligt de principer som gäller för statligt stöd. Detta beror på låg avregleringsgrad och hög statlig kompensation för trafikplikt, som undantas från den anmälningsskyldighet som normalt gäller landtransport. Kommissionens mål är att gradvis skapa ett system där offentliga stöd till järnvägarna endast lämnas i form av finansiering av infrastrukturer eller kompensation för trafikplikt, eller utgör en del av en övergripande omstruktureringsplan som syftar till att återskapa järnvägsbolagens ekonomiska lönsamhet. För övriga frågor är ökad insyn det främsta målet. I tabell 19 redovisas stöd och övriga kompensationer till järnvägarna i procentandelar av sektorns förädlingsvärde.

66. Stödnivåerna har sjunkit i tretton medlemsstater; den största minskningen har skett i Luxemburg. Notera att jämförelser mellan medlemsstaterna bör göras med försiktighet då vissa uppgifter utgör uppskattningar, eftersom de senaste siffrorna för förädlingsvärdet inte alltid fanns tillgängliga. I alla medlemsstater har järnvägssektorn genomgått en omfattande omstrukturering, vilket i stor omfattning även ändrat finansierings metoderna. Kommissionen har en positiv inställning till offentliga och privata infrastrukturinvesteringar som utvecklar det transeuropeiska nätet. Därför godkände kommissionen statliga stödåtgärder i samband med förverkligandet av höghastighetslinjen Paris-Bryssel-Köln-Amsterdam-London, som är ett av de 14 prioriterade projekten som skall utveckla de transeuropeiska näten.

Tabell 19

Statligt stöd till järnvägar i procent av förädlingsvärdet hos transporttjänster i inlandet* 1994-1996, 1996-1998

Procent

>Plats för tabell>

* Stöduppgifterna uttryckta som procent av förädlingsvärdet hos transporttjänster i inlandet eftersom det inte finns några särskilda uppgifter om järnvägar.

** Uppgifter från Italien har inte erhållits för 1998 och uppgifterna för 1997 bedömdes överensstämma med dem från 1996.

*** En avsevärd del av utgifterna i denna medlemsstat rörde pensioner.

Sjöfart

67. Det totala stöd som kommissionen under översiktsperioden godkände enligt de tidigare riktlinjerna uppgick till 1 428 miljoner euro. Under perioden har kommissionen vid några tillfällen handlagt onormalt omfattande ärenden vilket inneburit att det utbetalade stödet totalt sett ökade avsevärt under det aktuella året. Ett sådant ärende är det franska undsättnings- och omstruktureringsstödet till företaget CGM (514 miljoner euro) under 1995. Det totala stöd som beviljats varje år har dock nyligen sjunkit och ligger på omkring 200 miljoner euro.

68. I mitten av 1997 infördes nya riktlinjer för statligt stöd till sjötransport. [19] Liksom i 1989 års riktlinjer erkänner man i de nya riktlinjerna att EU:s sjöfartspolitik bedrivs på en världsmarknad som kännetecknas av konkurrens från fartyg med bekvämlighetsflagg hemmahörande i lågskatteländer. I de nya riktlinjerna fastställs dock en mer restriktiv hållning mot stöd som snedvrider normala affärsbeslut hos rederierna, framför allt vad gäller fartygsinvesteringar. En annan central del rör statlig finansiering av förluster till följd av allmän trafikplikt främst på glest trafikerade linjer. Kommissionen försöker här se till att alla rederier i EU rättvist skall få tillgång till sådan statligt understödd verksamhet särskilt i enlighet med bestämmelserna i rådets förordning nr 3577/92 om frihet att tillhandahålla tjänster på sjötransportområdet inom medlemsstaterna (cabotage). Beträffande kusthamnar fortsätter kommissionen att tillämpa artiklarna 87-89 i fördraget på statligt stöd till finansiering av hamnprojekt.

[19] Gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till sjötransport (EGT C 205, 5.7.1997, s. 5).

Inre vattenvägar

69. Huvuddelen av stödet syftar till att omstrukturera de inre vattenvägarna mot bakgrund av den gradvisa avreglering som inleds år 2000. Härigenom lämnas stöd till åtgärder som har att göra med sektorns strukturella omorganiseringsprocess (minskad överkapacitet genom samordnad skrotning av fartyg i hela EU, tekniska moderniseringar av flottan, främjande av branschorganisationer, yrkesutbildning, stöd till pensionering, främjande av vattenvägarna etc.).

Under perioden 1996-1999 omfattas dessutom de inre vattenvägarna av en ny förordning (rådets förordning nr 2255/96), som under vissa villkor tillåter stöd till investeringar i infrastruktur i form av terminaler för inre vattenvägar eller nödvändiga fasta eller rörliga anläggningar för omlastning till och från vattenvägarna. Kommissionen har exempelvis godkänt stöd till ett företag i Luxemburg för förvärv av två kranar för hantering av containrar i samband med transporter på inre vattenvägar.

Stödet till denna sektor är koncentrerat till sex medlemsstater (Österrike, Belgien, Frankrike, Tyskland, Nederländerna och Luxemburg) och är mycket blygsamt med ett genomsnitt på omkring 30 miljoner euro under perioden 1996-1998.

Kombinerad transport

70. I artikel 3.1 e i förordning 1107/70 medgavs, fram till den 31 december 1997, statligt stöd till utrustning och infrastruktur för kombinerad transport. Enligt rådets förordning (EG) 543/97 behöver medlemsstaterna inte anmäla statligt stöd till denna sektor mellan den 1 januari 1996 och 31 december 1997. Sedan den 1 januari 1998 är de generella reglerna för statligt stöd i fördraget tillämpliga på stöd till kombinerad transport. Detta gäller både anmälningsskyldigheten och den sakliga bedömningen av stöden.

Under föreliggande översiktsperiod har Österrike, Nederländerna, Förenade kungariket och Italien anmält stöd till kombinerad transport och omlastningsutrustning samt till stöd för byggande av terminaler. De belopp som betalats ut var relativt små. Det faktiska belopp som utbetalats för kombinerad transport kan dock vara större eftersom anmälningsskyldigheten inte gällde under en del av översiktsperioden.

Vidare ger vissa medlemsstater stöd till främjande av kombinerad transport i enlighet med förordning 1191/69. Så uppskattas t.ex. Österrike mellan 1994 och 1998 ha betalat ut c:a 80 miljoner ecu/år till de österrikiska järnvägarna (ÖBB) för kombitransporttjänster som bolaget tillhandahållit. Andra medlemsstater ansåg under översiktsperioden att statliga bidrag till uppförande av privat drivna terminaler för kombinerad transport var offentliga åtgärder i syfte att finansiera allmänt tillgänglig infrastruktur och sålunda inte anmälningspliktigt stöd. Tyskland betalade t.ex. ut 20 miljoner ecu under detta år för byggande av terminaler för kombinerad transport ägda och drivna i privat regi.

Vägtransporter

71. Sedan 1993, då avregleringen av marknaden för vägtransporter inleddes, har kommissionen ökat sin kontroll av stöd som på ett orättvist sätt kan gynna vissa transportörer. Konkurrensen inom denna sektor har ökat avsevärt, och kommissionens strikta hållning har kommit till uttryck i en rad negativa eller delvis negativa beslut, där kommissionen strikt har tillämpat principen om att driftsstöd i allmänhet är oförenligt med fördraget. Kommissionen fattade exempelvis ett negativt beslut om två stödordningar om skattelättnader för åkerier. Stödutgifterna och det totala antalet fall ligger dock fortfarande på en jämförelsevis låg nivå, och man kan utifrån tillgängliga upplysningar inte utläsa några särskilda tendenser.

Tabell 20

Statligt stöd till transportsektorn

Årliga belopp 1994-1998

Miljoner euro

>Plats för tabell>

DEL VI - STÖD TILL FINANSSEKTORN

72. Stöden till sektorn för finansiella tjänster är relativt små i jämförelse med de totala stödsiffrorna även om en konstant ökning kunnat iakttas sedan 1994. Stöd till finanssektorn beviljades i Frankrike och, i mycket mindre omfattning, i Tyskland, Irland, Italien och Portugal. Det årliga genomsnittet har ökat från 1 959 miljoner euro under perioden 1994-1996 till 3 283 miljoner euro under föreliggande rapporterings period. Detaljerade siffror för dessa fem länder återfinns i bilaga A5 och A6.

Med undantag för Tyskland, Irland och Portugal går detta stöd nästan uteslutande till större omstruktureringar och det lämnas bl.a. på villkor att de berörda företagen minskar sina marknadsandelar. Dessutom föregår omstruktureringen av de berörda företagen ofta en privatisering.

Med tanke på att huvuddelen av det särskilda stöd som beviljats denna sektor bara gynnar ett litet antal företag, måste statligt stöd till denna sektor övervakas kontinuerligt, och alla pågående omstruktureringsinsatser kommer att följas mycket noga. Detta är särskilt viktigt i banksektorn där kapitaltillskott eller liknande former av stöd inverkar direkt på mottagarnas verksamhet och kan snedvrida konkurrensen i mycket större omfattning än förväntat om endast stödets nominella värde beaktas.

DEL VII - STÖD TILL TURISM, MEDIER OCH KULTUR

73. Medlemsstaterna lämnar stöd till turist-, medie- och kultursektorerna med hjälp av sektorsövergripande ordningar som avser små och medelstora företag och regionala ändamål samt genom särskilda program som uteslutande är inriktade på någon av dessa sektorer. Kommissionen har generellt godkänt dessa särskilda program antingen enligt riktlinjerna för små och medelstora företag eller regionalstödsriktlinjerna. Sådana särskilda program får visserligen bara en mycket liten del av det totala stödet (utan hänsyn tagen till det totala stöd som lämnas på detta område genom sektorsövergripande stödprogram för små och medelstora företag och regionala ändamål), men information om stödnivåerna för dessa program och hur medlemsstaternas utbetalningsmönster utvecklas på detta område återfinns ändå i tabell 21 nedan.

74. Italien har fortfarande ett stort antal särskilda program till stöd för turismen som står för runt 40 % av de totala utgifterna inom denna sektor. Fem andra medlemsstater har särskilda program som står för 10-15 % av de totala utgifterna.

75. Vissa medlemsstater har även särskilda stödprogram antingen för media eller för kultur, och dessa har också godkänts antingen i enlighet med riktlinjerna för statligt stöd till små och medelstora företag eller regionalstödsriktlinjerna eller i enlighet med det generella regelverket för statligt stöd. De relativt höga siffrorna för Frankrike beror på stöd som lämnas till kulturen, medan uppgifterna för Förenade kungariket även omfattar stöd som lämnats till television.

Tabell 21

Statligt stöd som beviljats turism, media och kultur med hjälp av särskilda program under perioderna1994-1996 och 1996-1998

Miljoner euro

>Plats för tabell>

DEL VIII - STÖD TILL SYSSELSÄTTNING OCH UTBILDNING

76. Alla medlemsstater har vidtagit olika åtgärder för att stimulera eller underlätta sysselsättning och utbildning. Så länge åtgärderna är allmänt tillgängliga och därför inte är avsedda för en viss sektor samt helt och hållet ingår som en del av ett generellt arbetsmarknadsprogram, anses de inte alltid utgöra statligt stöd. Däremot menar kommissionen att ordningar som inte är tillgängliga för alla företag med större sannolikhet kan anses innehålla inslag av statligt stöd. För att klargöra skillnaden mellan åtgärder där statligt stöd ingår och allmänna åtgärder har kommissionen antagit riktlinjer om sysselsättningsstöd och rambestämmelser för stöd till utbildning 1995 [20] respektive 1998. [21] Statsstödsåtgärder avseende sysselsättning som anmälts efter 1995 har därför bedömts på basis av de förstnämnda riktlinjerna och från år 2000 och framåt bedöms statligt stöd till utbildning på basis av de sistnämnda rambestämmelserna.

[20] Riktlinjerna för sysselsättningsstöd (EGT C 334, 12.12.1995)

[21] Rambestämmelser för stöd till utbildning (EGT C 343, 12.12.1995).

Uppgifter om sysselsättnings- och utbildningsordningar med inslag av statligt stöd återfinns i tabell 22 nedan. Det måste påpekas att siffrorna för perioden 1994-1996 är ofullständiga för flera länder och att de därför endast är vägledande. Denna brist kommer att avhjälpas i framtida översikter.

I tabell 22 lämnas en första indikation om de stora skillnaderna i hur statligt stöd används för att stödja sysselsättningen och utöka utbildningen. Medan två medlemsstater inte beviljar något statligt stöd alls för dessa ändamål stödjer två andra medlemsstater endast utbildning och fyra endast sysselsättning. Givetvis kan det tas för självklart att alla medlemsstater befordrar sysselsättningen med hjälp av allmänna arbetsmarknadsåtgärder och utbildningen med hjälp av allmänna åtgärder.

Tabell 22

Statligt stöd till sysselsättning och utbildning

1994-1996 och 1996-1998

Miljoner euro

>Plats för tabell>

DEL IX - DET NATIONELLA STÖDETS TOTALA OMFATTNING I GEMENSKAPEN

77. Den totala omfattningen av det nationella stöd som beviljats sektorer som ingår i föreliggande översikt återfinns i tabell 23. Totalt uppgick stödet under perioden till i genomsnitt 93 miljarder euro per år. En jämförelse med de 104 miljarder euro som utbetalats den förra perioden ger vid handen att detta är en påtaglig nedgång av det statliga stödet totalt sett. Vid en uppdelning av det sammanlagda beloppet uppvisar siffrorna per sektor - med undantag för finansiella och andra tjänster, media och kultur - en motsvarande minskning. För sysselsättning och utbildning kan någon tillförlitlig jämförelse inte göras ännu av de skäl som anges i punkt 76 ovan.

Tabell 23

Totalt genomsnittligt nationellt stöd per år i gemenskapen 1994-1996 och 1996-1998

Miljoner euro

>Plats för tabell>

* 1998, totalsumman delvis uppskattad.

** För 1997 och 1998 ingår inte uppgifter för fransk kolindustri.

78. I tabell 24 återfinns medlemsstaternas totala stödutgifter i procent av BNP, per sysselsatt och i procent av de sammanlagda statliga utgifterna.

Tabell 24

Totalt nationellt stöd** i medlemsstaterna 1994-1996 och 1996-1998 uttryckt i procent av BNP, per sysselsatt person samt i procent av de offentliga utgifterna

>Plats för tabell>

* I 1997 års priser.

** Omfattar ej jordbruk.

Skillnaderna mellan medlemsstaternas statliga stöd inom varje huvudsektor framgår här trots att konvergensen är starkare då stödet beräknas i procent av BNP och euro per anställd än i procent av de totala statliga utgifter. I termer av alla tre indikatorer är differensen mellan den lägsta och högsta siffran förhållandet 1:3.

79. I tabell 25 återges fördelningen av det sammanlagda nationella stödet mellan de viktigare branscher som omfattas av denna översikt [22]. Mellan de två perioder som omfattas av översikten har andelen stöd inom varje sektor förblivit konstant.

[22] För Portugals del inkluderar de belopp under "Turism, media och kultur" även andra tjänster som tilldelats regionalt stöd.

Tabell 25

Totalt statligt stöd i medlemsstaterna under 1994-1996 och 1996-1998

Fördelat mellan huvudsektorerna

Procent

>Plats för tabell>

-Jordbruks- och fiskesektorn svarar för ytterligare 14 % under var och en av rapportperioderna.

-Endast avseende Portugal: Beloppen i denna kolumn innehåller även andra tjänster än turism, medier och kultur med ett regionalstöd på 21 % och 53 % av det totala portugisiska statliga stödet under respektive två rapportperioder. Stöd per capita

80. I tabell 26 visas stöd per capita i Europeiska unionen, både i fråga om det totala nationella stödet och stöd riktat till tillverkningsindustrin.

Tabell 26

Statligt stöd per capita i Europeiska unionen

Årliga genomsnitt under perioden 1996-1998

>Plats för tabell>

1997 års priser.

*Omfattar ej jordbruk.

81. Liksom i tabellerna 24 och 25 återspeglas de fortsatta skillnaderna mellan medlemsstaterna i tabell 26. Uttryckt i euro per capita är skillnaden mellan Förenade kungariket och Tyskland tredubbel när det gäller sammanlagt statligt stöd. Räknas stöd till tillverkningsindustrin med är skillnaden mellan Portugal och Italien sjudubbel.

RESULTAT

82. Stöd till tillverkningsindustrin i Europeiska unionen under gransknings perioden 1996-1998 uppgår i genomsnitt till cirka 33 miljarder euro per år. Jämfört med det årliga genomsnittliga stöd på 38 miljarder euro som beviljades under föregående period, 1994-1996, motsvarar detta en minskning med 14 %. Det är dock viktigt att betona att den totala minskningen av stödvolymen återigen nästan uteslutande beror på sänkningar av stödnivåerna i Tyskland och Italien på nästan 5 miljarder respektive 2 miljarder euro. Smärre minskningar skedde även i Belgien, Spanien och Portugal.

83. Stora skillnader kvarstår mellan hur medlemsstaterna beviljar sina stöd. Spännvidden blir ansenlig om stödet till tillverkningsindustrin uttrycks i procent av dess förädlingsvärde: Den grekiska stödnivån på 4,9 % är sju gånger högre än den lägsta nivån på 0,7 % som finns i Förenade kungariket. Medlemsstaterna med de lägsta stödnivåerna för tillverkningsindustrin är Förenade kungariket, Sverige och Portugal, alla med siffror långt under EU-genomsnittet.

84. Om skillnaderna mellan medlemsstaterna betraktas med avseende på sammanhållningen, framgår det att stödandelen i sammanhållnings länderna - Grekland, Irland, Portugal och Spanien - har ökat från 7,8 % av det totala stödet till tillverkningsindustrin under föregående period till cirka 9,3 % under perioden 1996-1998. Som en jämförelse har de fyra stora ekonomiernas (Tyskland, Italien, Frankrike och Förenade kungariket) andel av stödet till tillverkningsindustrin minskat från 84 till 80 %. (Tyskland står för 35 %, Italien för 27 %, Frankrike för 14 % och Förenade kungariket för 4 % av det totala stödet.) Denna siffra är visserligen fortfarande hög, men dessa länders relativa andel har dock minskat till förmån för sammanhållningsländerna.

85. När det gäller målen går den största delen av industristödet i unionen (57 %) till regionala ändamål. Av detta stöd går det mesta till mindre gynnade regioner, d.v.s. till regioner som är berättigade till regionalstöd enligt artikel 87.3 a i EG-fördraget. Denna andel sjunker till 52 % om det särskilda stöd som Treuhandanstalt och dess efterföljare beviljat i de nya tyska delstaterna räknas bort. Stöd till övergripande syften, bl.a. till forskning och utveckling, miljöskydd eller små och medelstora företag, står för 35 % av allt stöd. Det branschspecifika stödets andel av allt stöd till tillverkningsindustrin har sjunkit till 8 %.

86. När det gäller formerna för hur statligt stödet betalas ut, är budgetanslag vanligast i hela EG. Av stödet till tillverkningsindustrin utgår omkring 73 % i denna form. Jämfört med efterskänkta skatter är den förstnämnda och mer synliga formen av statligt stöd dock ojämnt fördelad mellan medlemsstaterna. I vissa medlemsstater anslås nästan allt, eller mer än 90 % av allt stöd, från budgeten, medan andra länder, såsom Danmark, Frankrike och Italien, ger mer än 30 % av allt sitt stöd till tillverkningsindustrin i form av skattelättnader.

87. Som redan konstaterats i tidigare översikter ges dock ett relativt omfattande, men kontinuerligt sjunkande, stöd till enskilda företag av engångskaraktär (ad hoc). Härmed avses stöd som inte ingår i program som främjar övergripande, branschvisa eller regionala mål. Inom tillverkningsindustrin, finanssektorn och luftfartssektorn står ett begränsat antal ärenden med stora stödbelopp för en oproportionerligt stor del av det totala stödet. Stöd av engångskaraktär, som framför allt lämnas för att undsätta och omstrukturera företag, är det som oftast snedvrider konkurrensen. Inom tillverkningsindustrin har engångsstödets andel ökat från 6 % av allt stöd under 1992 till 12 % 1997 för att åter sjunka till 4 % 1998. Om man till detta lägger det stöd som beviljats de nya tyska delstaterna genom Treuhandanstalt/BvS, som kan betraktas som likvärdigt med stöd av engångskaraktär, ökade engångsstödets andel av allt stöd till tillverkningsindustrin från 19 % under 1992 till 37 % 1994, för att sedan åter sjunka till 12 % under 1998.

88. Det totala nationella stödet inom alla sektorer som omfattas av denna översikt har fortsatt att minska från ett genomsnitt på 104 miljarder euro per år 1994-1996, till 93 miljarder euro 1996-1998. Stödet har, med undantag för finansiella och övriga tjänster, media och kultur, minskat på alla områden. Kompletta uppgiftsserier från 1994-1998 finns inte tillgängliga för sysselsättning och utbildning, varför en jämförelse mellan de två perioderna inte kan göras. Mellan 1996 och 1998 låg dock stödet till dessa mål på omkring 2,5 % av det totala stödet.

89. Även om den totala stödnivån för statligt stöd har minskat i alla medlemsstaterna med undantag för Frankrike, Irland och Portugal är skillnaderna i stödvolymerna fortfarande stora mellan medlemsstaterna. Två medlemsstater som bidragit mest till nedgången på 11 miljarder euro är, liksom under tidigare perioder, Tyskland och Italien med minskningar på över 8 miljarder euro respektive 2 miljarder euro. Det är dock inte bara volymen utan även de statliga stödens uppläggning som påverkar vilka konkurrenseffekterna blir på den inre marknaden. Under perioden 1996-1998 var det sektorsspecifika stödet fortfarande relativt omfattande i Belgien (järnvägar), Tyskland (kol och järnvägar - men på väg nedåt i absoluta tal), Grekland (järnvägar och flygbolag - en stor minskning kan nu iakttas), Spanien (järnvägar, kol och varv) samt Frankrike (järnvägar och finansiella tjänster). I Portugal står regionalstöd till verksamheter utanför tillverkningsindustrin för omkring hälften av allt nationellt stöd.

SLUTSATSER

90. Det framgångsrika införandet av euron har stärkt den gemensamma marknaden avsevärt. För att säkra EMU:s långsiktiga framgång är en stram finanspolitik ett oumbärligt krav för praktiskt taget alla medlemsstater. Detta är påkallat för att skapa förutsättningar för en stark och varaktig expansion av investeringar, produktionsvolymer och sysselsättning. Under den period som omfattas av översikten har behovet att bibehålla konvergenskriterierna och iaktta stabilitetspaktens bestämmelser gett nödvändigt fokus åt medlemsstaternas budgetdisciplin. Även om de sjunkande statliga stöden i de flesta medlemsstaterna i denna översikt givetvis också beror på denna åtstramning är de anmälda stödnivåerna fortfarande höga och de lämnar ännu stort utrymme för ytterligare konsolideringar. En fortsatt strikt tillämpning av EG:s regler för statligt stöd kommer att stötta denna konsolideringsprocess.

91. För att skörda frukterna från den inre marknaden och den gemensamma valutan är EU:s näringsliv redan starkt engagerat med att omorganisera sin produktions- och distributionsverksamhet på EU-nivå. Kontrollen av det statliga stödet spelar här en avgörande roll när det gäller att underlätta denna strukturella förändring av EU:s ekonomi, eftersom den hjälper till med att ta bort statligt införda hinder mot omstruktureringar av olika branscher. Kontrollen bidrar därmed till långsiktiga förbättringar av konkurrens kraften hos EU:s företag och banar på så sätt väg för nya varaktiga arbetstillfällen.

92. Vid sina kontroller godkänner kommissionen givetvis statligt stöd för många syften som anses ligga i det allmännas intresse. Exempel på stöd där kommissionen har intagit en tydligt positiv hållning inbegriper forskning och utveckling, små och medelstora företag, miljöskydd, sysselsättning och regionalstöd. P.g.a. de fortsatt höga stödnivåerna har dock kommissionen starka skäl att bibehålla trycket mot de statliga stöden inom EG och då särskilt när det gäller tillverkningssektorn. Statsstödsnivåerna måste därför hållas under strikt kontroll, och innan stödet betalas ut måste medlemsstaterna ta ställning till om stöd verkligen är det allra lämpligaste instrumentet.

93. I sin rapport den 26 januari 2000 om den ekonomiska reformen betonade kommissionen vikten av att bibehålla den nuvarande totalt sett nedåtgående trenden i statsstödsvolymerna. Kommissionen rekommenderade även medlemsstaterna att ytterligare undvika sektorsspecifika stöd och särskilt stöd av engångskaraktär. I sina slutsatser om Cardiffprocessen gällande ekonomisk reform den 16 mars 2000 efterlyste rådet (inre marknaden) strategier för att utveckla övergripande minskningar av de statliga stöden i medlemsstaterna och i EG som helhet. Tyngdpunkten skall ligga på övervakning av stödnivåerna och utvärdering av de ekonomiska effekterna, främst med hjälp av statistiska uppgifter. Stödet bör inriktas mot horisontella mål och bör endast beviljas där det är motiverat i första hand av ekonomiska skäl och när det ger tydliga välfärdsfördelar av gemensamt intresse t.ex. för regional utveckling, miljöskydd, FoU och innovation.Rådet har uppmuntrat kommissionen att fortsätta sitt kraftfulla agerande mot statliga stöd som sannolikt snedvrider konkurrensen. Vid Europeiska rådets möte i Lissabon i mars 2000 uppmanades medlemsstaterna och kommissionen att fortsätta sitt arbete med att främja konkurrensen och minska den generella nivån på statligt stöd genom att flytta tyngdpunkten från stöd till enskilda företag eller sektorer till att koncentrera sig på övergripande mål av gemenskapsintresse, t.ex. sysselsättning, regional utveckling, miljö samt utbildning eller forskning.

94. Den fortlöpande förfiningen av statsstödskontrollen visar sig på många olika sätt. Nya riktlinjer och rambestämmelser håller på att utarbetas inte bara för att möta nya behov som växer fram på marknaden, utan också för att finjustera redan befintliga gemenskapsregler för kontroll av statliga stöd. De kommande månaderna skall de nya rambestämmelserna för miljöskyddet offentliggöras och sysselsättnings riktlinjerna skall ses över. En översyn av de gällande rambestämmelserna för statligt stöd till forskning och utveckling kommer att göras i början av nästa år. Riskkapitalmarknaderna ger skjuts åt utvecklingen av företagen och sysselsättningen. Kommissionen granskar därför statsstödets roll och förutsättningarna för när det kan beviljas på detta område. Arbetet kommer även att fortsätta med att identifiera skadliga skatteåtgärder i form av statligt stöd.

95. Stöd som beviljas till små och medelstora företag och utbildning och som uppfyller strikta kriterier som för närvarande utarbetas av kommissionen kommer att undantas från anmälningsskyldigheten. Sådana gruppundantag bör innebära mindre administrativt arbete för medlemsstaterna och kommissionen innan stöd betalas ut för dessa målsättningar, varvid större resurser kan läggas på att övervaka effektiviteten hos sådana stöd. Resurser bör dessutom frigöras så att mer tid kan ägnas åt mer komplicerade områden av statsstödskontrollen.

96. I juli 2002 löper EKSG-fördraget ut och därmed också de regler för statligt stöd som för närvarande reglerar statligt stöd till EKSG-produkter. Såsom anges i översikten har nivån på statsstödet inom kol- och stålområdet sjunkit, särskilt vad gäller EKSG:s stålprodukter. På grund av detta, men också till följd av andra överväganden kommer ett beslut att behöva fattas inom en nära framtid om vilka regler som skall gälla för dessa sektorer den dag de kommer att omfattas av de regler för statligt stöd som ingår i EG-fördraget.

97. Kommissionen kommer också att fortsätta att övervaka utvecklingen inom nyligen liberaliserade sektorer så att de långsiktiga konkurrens fördelarna från avregleringen inte går förlorade genom subsidier till förlustbringande verksamheter. Inom energisektorn uppmärksammas särskilt de kostnader som i enlighet med de reglerade betingelserna bärs av elproducenter och som nu inte kan täckas på den avreglerade marknaden (d.v.s. icke-återvinningsbara kostnader eller stranded costs). Dessa kan godtas enligt en metod som diskuterats med medlemsstaterna i juni 1999.

98. Ökad insyn är en nyckelaspekt inom EU:s policy för statsstödskontroll som starkt påverkar den inre marknaden och som därför ägnas stor uppmärksamhet. Kommissionen ämnar därför de kommande månaderna lägga grunden till ett register över statligt stöd och en "resultattavla". Detta kommer säkerligen att underlätta en större öppenhet eftersom berörda parter här kan hitta mer ingående och konsoliderad information om olika aspekter av EG:s statsstödspolicy och hur kommissionens beslut i i fråga om statligt stöd verkställs i medlemsstaterna.

99. En viktig kompletterande åtgärd för att främja insynen är att fortlöpande förbättra de uppgifter som kommissionen samlar in om hur stora utgifterna är för nationellt statligt stöd. Medlemsstaterna har ytterliga