[pic] | EUROPEISKA KOMMISSIONEN |

Bryssel den 31.3.2010

KOM(2010)126 slutlig

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET

Humanitärt livsmedelsbistånd

SEK(2010)374

INLEDNING

Syftet med detta meddelande är att främja bästa metoder vid tillhandahållandet av EU:s och medlemsstaternas livsmedelsbistånd, och att i enlighet med de riktlinjer som ställs upp i det europeiska samförståndet om humanitärt bistånd[1] göra följande:

1. Maximera måluppfyllelsen och effektiviteten i EU:s livsmedelsbistånd, i enlighet med kommissionens humanitära uppdrag, såsom det fastställs i den rättsliga ramen på området för humanitärt bistånd och i enlighet med budgetförordningen[2].

2. Förbättra samstämmigheten i politiken, samordningen och komplementariteten mellan kommissionen, medlemsstaterna och andra givare när det gäller tillhandahållande av livsmedelsbistånd.

3. Informera partner och berörda aktörer om kommissionens mål, prioriteringar och normer vid tillhandahållandet av humanitärt livsmedelsbistånd.

I detta meddelande anges den politiska ramen för EU:s humanitära livsmedelsbistånd. Det redogör för vilka angelägna frågor och utvecklingstendenser som bör beaktas, de begrepp, definitioner och mål som ska ligga till grund för det humanitära livsmedelsbiståndet, de principer som bör följas i arbetet och omfattningen av den verksamhet som bedrivs.

I det åtföljande arbetsdokumentet anges det i detalj, utifrån ett mer operationellt perspektiv hur kommissionen planerar, genomför och samordnar sitt humanitära livsmedelsbistånd.

Detta meddelande bör jämföras med kommissionens meddelande om tryggad livsmedelsförsörjning (”EU:s policyram för att hjälpa utvecklingsländer att förbättra livsmedelsförsörjningen”). Det anses nödvändigt med två särskilda meddelanden om dessa nära förbundna ämnen för att kunna ta hänsyn till skillnaden i politisk inriktning mellan livsmedelsbistånd, som hänger samman med humanitära mål för krisdrabbade befolkningsgrupper i nödsituationer, och tryggad livsmedelsförsörjning, som hänger samman med utvecklingsmål. De två politiska ramarna har utformats så att de är samstämmiga sinsemellan och så att man kan förhindra överlappningar till följd av bristande samordning.

BAKGRUND

Naturkatastroferna ökar i antal och drabbar fler människor än tidigare. De förvärras ofta till följd av klimatförändringarna. Konflikter och förtryck fortsätter att inskränka på människors möjligheter att försörja sig och ger ofta upphov till ett stort antal flyktingar och internt fördrivna personer. Den snabba befolkningstillväxten ökar trycket på naturresurserna. På många håll i utvecklingsländerna tvingas den utsatta befolkningen på grund av dessa faktorer att konkurrera om naturresurserna, vilket kan leda till ytterligare konflikter.

Denna utveckling ökar sårbarheten hos världens fattiga, särskilt när det gäller tillgången till livsmedel och näring. Kroniskt osäker livsmedelsförsörjning, då livsmedelsproduktionen är otillräcklig eller man inte kan köpa tillräckligt med näringsrika livsmedel, leder till att mängden livsmedel som konsumeras ständigt är för liten eller kvaliteten på livsmedlen ständigt är för låg, och utgör en källa till kronisk undernäring. Detta har i sin tur oåterkalleliga skadliga konsekvenser för barns utveckling och produktiviteten på lång sikt, vilket leder till att fattigdomen och sårbarheten ökar ytterligare. De fattigaste människorna, vilkas motståndskraft är lägst, drabbas hårdast av katastrofer. Katastrofer kan ge upphov till tillfälliga men dramatiska avbrott i livsmedelskonsumtionen (övergående osäker livsmedelsförsörjning), vilket leder till akut undernäring och ökade risker för sjuklighet och dödlighet[3].

Antalet undernärda som påverkas av både kronisk och övergående osäker livsmedelsförsörjning har ökat med 172 miljoner, från 848 miljoner 2006 till 1,02 miljarder 2009[4]. Av de undernärda bor 95 % i utvecklingsländer och allt fler av desa bor i städer, vilket gör att de är särskilt sårbara för verkningarna av instabila priser och ekonomiska och finansiella kriser. Förekomsten av akut undernäring har ökat. Av alla världens barn under fem år var 8 % undernärda under perioden 1995–2003, och denna andel ökade till 11 % under perioden 2000–2006[5].

Ungefär 10 % av undernäringsfallen hänger samman med osäker livsmedelsförsörjning till följd av en katastrof eller nödsituation, och det förväntas att livsmedelsbehovet av detta slag, både när det gäller humanitärt bistånd och utveckling, kommer att fortsätta att öka. Det är därför av största vikt att de humanitära resurser som står till buds används så effektivt som möjligt och anpassas till dessa mer komplexa och krävande förhållanden, och att besluten bygger på de bästa metoderna, som är stadda i snabb förändring.

DEFINITIONER OCH MÅL

Det humanitära livsmedelsbiståndet har till syfte att se till att det går att konsumera tillräckliga, säkra och näringsrika livsmedel inför, under och efter en humanitär kris, när livsmedelskonsumtionen i annat fall skulle vara otillräcklig eller otillfredsställande för att avvärja en överdrivet hög dödlighet[6], akut undernäring som överskrider tröskeln för en nödsituation[7] eller skadliga överlevnadsstrategier. Detta inbegriper att säkerställa utbudet av livsmedel, tillgången till näringsrika livsmedel, upplysning om riktig kost och lämplig matning av barn. Livsmedelsbiståndet kan omfatta direkt tillhandahållande av livsmedel, men kan också ta ett flertal andra former, bland annat överföring eller tillhandahållande av lämpliga tjänster, råvaror, basprodukter, kontanter, kuponger, färdigheter eller kunskap.

Det humanitära livsmedelsbiståndet kan också användas för att skydda och stärka försörjningsmöjligheterna hos en krisdrabbad befolkning, för att förebygga eller ändra negativa överlevnadsstrategier (såsom försäljning av produktionstillgångar eller ackumulering av skulder) som skulle kunna få skadliga konsekvenser på kort eller lång sikt för befolkningens försörjningsbas, livsmedelsförsörjningssituation eller näringsstatus.

Tillräcklig konsumtion av livsmedel garanterar inte i sig själv att näringen är tillräcklig. Dålig hälsa kan hindra matsmältningen och upptagandet av näringsämnen, vilket leder till undernäring. Det kan därför vara nödvändigt med kompletterande åtgärder vid sidan av direkt livsmedelsbistånd, bland annat för att sörja för säker tillredning av mat (t.ex. att tillhandahålla bränsle för matlagning), eller tillgång till dricksvatten, hygien och hälsovård, för att förebygga eller behandla undernäring.

På det begreppsmässiga planet har det under de senaste 15 åren skett en betydande förändring. Vid livsmedelsbehov i nödsituationer tillhandahöll man tidigare automatiskt livsmedelsbistånd i form av basvaror in natura, men numera kan man ta till en bredare uppsättning verktyg för humanitärt livsmedelsbistånd som skräddarsys för att svara på de olika orsakerna till och symptomen på övergående osäker livsmedelsförsörjning.

Följande diagram visar olika grundläggande orsaker, förvärrande faktorer, symptom på och konsekvenser av osäker livsmedelsförsörjning, vilka i sin tur ligger till grund för de definitioner och mål för det humanitära livsmedelsbiståndet som kommissionen har antagit:

[pic]

Sammanställd på grundval av Unicefs begreppsram för undernäring 1997

I överensstämmelse med de främsta syftena för EU:s humanitära bistånd enligt rådets förordning (EG) nr 1257/96 av den 20 juni 1996 om humanitärt bistånd, är det främsta syftet för det humanitära livsmedelsbiståndet att rädda och bevara liv, att skydda försörjningsmöjligheter och öka motståndskraften hos befolkningsgrupper som drabbas av livsmedelskriser eller på grundval av tillförlitliga prognoser[8] hotas av livsmedelskriser.

Detta syfte bör uppnås genom de särskilda syftena för det humanitära livmedelsbiståndet, nämligen att

4. säkerställa utbudet av och tillgången till samt konsumtionen av lämpliga, säkra och näringsrika livsmedel för befolkningsgrupper som drabbas av, eller på grundval av pålitliga prognoser kan komma att drabbas, eller som nyligen drabbats av humanitära kriser, för att undvika överdrivet hög dödlighet[9], akut undernäring eller andra livshotande verkningar och konsekvenser,

5. skydda försörjningsmöjligheter som hotas av kriser som nyligen inträffat, som pågår eller är överhängande, minska skadan på systemen för produktion och saluföring av livsmedel och skapa villkor som kan främja återuppbyggnad och återupprättande av självförsörjning, och

6. öka kapaciteten i det internationella systemet för humanitärt bistånd, för att öka effektiviteten och måluppfyllelsen i tillhandahållandet av livsmedelsbistånd.

PRINCIPER

För att uppnå dessa mål bör nedanstående principer följas när humanitärt livsmedelsbistånd tillhandahålls. Principerna överensstämmer med de allmänna principer som styr tillhandahållandet av EU:s humanitära bistånd, enligt vad som fastställs i Europeiskt samförstånd om humanitärt bistånd:

De olika formerna för livsmedelsbistånd måste följa de grundläggande humanitära principerna om humanitet , neutralitet , opartiskhet och oberoende . Beslut om tillhandahållande av humanitärt livsmedelsbistånd kommer att vara strikt behovsgrundade. Finansiering kommer att beviljas på objektiva grunder i överensstämmelse med dessa principer, för att på ett opartiskt och fördomsfritt sätt öka livsmedelsintaget hos dem som har de största behoven.

EU och dess medlemsstater kommer därför att se till att deras tillhandahållande av humanitärt livsmedelsbistånd föregås av och grundas på ingående behovs- och orsaksbedömningar som är så noggranna och aktuella som möjligt.

Finansieringen av insatser rörande humanitärt livsmedelsbistånd kommer att prioriteras enligt i) krisens allvar och omfattningen av de icke tillgodosedda behoven, ii) hur överhängande krisen är och iii) insatsens förväntade verkan. EU har emellertid också åtagit sig att visa solidaritet på det globala planet, att dela bördan när det gäller brådskande icke tillgodosedda humanitära behov av livsmedel och att reagera på glömda kriser.

EU och dess medlemsstater kommer att stödja tillhandahållandet av humanitärt livsmedelsbistånd med hjälp av flexibla resurser, så att insatserna i varje särskild situation är de lämpligaste och mest effektiva. Vid utformningen av insatserna bör olika åtgärder och redskap jämföras på grundval av hur kostnadseffektiva de är när det gäller att tillgodose de behov som har konstaterats.

När livsmedelsbistånd bedöms vara det lämpligaste redskapet, bör man främja lokal upphandling (dvs. i insatslandet) eller i andra hand, regional upphandling (dvs. i grannländerna), så att livsmedlens acceptabilitet maximeras, de lokala marknaderna skyddas eller stöds och transportkostnaderna och leveranstiderna minskas.

EU:s humanitära livsmedelsbistånd bör vara resultatbaserat, och även omfatta mätning av resultat och verkningar av alla åtgärder (samt beakta andra aktörers praxis och relevant forskning), vilket skapar en grund för utformningen av efterföljande humanitära livsmedelsbiståndsinsatser.

EU och dess medlemsstater försöker därför sörja för att alla finansierade insatser i fråga om humanitärt livsmedelsbistånd kan övervakas utan begränsningar.

EU och dess medlemsstater strävar efter att inte vålla någon skada i samband med tillhandahållandet av humanitärt livsmedelsbistånd. De kommer bland annat i möjligaste mån att se till att de humanitära livsmedelsbehoven tillgodoses på sätt som inte skapar onödigt beroende av biståndssystemet, stör marknadernas funktion eller utsätter mottagarna för onödiga risker vid mottagandet av biståndet, samtidigt som de negativa konsekvenserna för miljön minimeras och man ser till att konflikter om naturresurser inte uppstår eller förvärras. EU och dess medlemsstater kommer att se till att det görs en korrekt bedömning av risker och möjligheter i samband med skyddsåtgärder när man överväger konsekvenserna av att genomföra insatser eller inte[10].

EU och dess medlemsstater kommer att integrera ett näringsperspektiv i alla behovsbedömningar och åtgärder som rör livsmedelsbistånd, och kommer att ägna särskild uppmärksamhet åt de särskilda näringsbehoven hos vissa utsatta grupper (bland annat barn under två år och gravida och ammande kvinnor).

EU och dess medlemsstater kommer att sörja för att den mänskliga värdigheten respekteras vid tillhandahållandet av humanitärt livsmedelsbistånd. De försöker få med de stödmottagande grupperna i arbetet för att fastställa behov och utforma och genomföra åtgärder. De kommer att se till att de särskilda behoven hos utsatta grupper bland biståndsmottagarna (t.ex. funktionshindrade, äldre eller kroniskt sjuka) beaktas vid utformningen av humanitära livsmedelsbiståndsinsatser.

EU och dess medlemsstater erkänner att kvinnor, flickor, pojkar och män har olika behov, kapacitet och roller, och strävar systematiskt efter att integrera könsaspekten i bedömningen av humanitärt livsmedelsbistånd, i utformandet av humanitära livsmedelsbiståndsinsatser och vid analysen av insatsernas konsekvenser.

Tillhandahållandet av humanitärt livsmedelsbistånd och insatserna för att öka tryggheten i livsmedelsförsörjningen bör utformas och genomföras så att de tillsammans kan garantera en optimal täckning av katastrofbistånds- och utvecklingsbehoven, oavsett om de följer på varandra i ett continuum eller genomförs samtidigt i ett contiguum, vilket är fallet i flera bräckliga stater. Insatserna bör samordnas och anpassas till varandra för att maximera möjligheterna till hållbara och varaktiga effekter, med slutmålet att få offren för livsmedelskriser att bli självförsörjande.

EU:s humanitära livsmedelsbistånd kommer därför att följa principerna om att sammanknyta katastrof-, återanpassnings- och utvecklingsbistånd och främja att målen enligt dessa principer uppnås, i enlighet med kommissionens meddelande om sammanknytande av katastrof-, återanpassnings- och utvecklingsbistånd från 2001[11] och samförståndet om humanitärt bistånd från 2007[12] samt inom ramen för bestämmelserna i ramavtalet för partnerskap[13].

OMFATTNINGEN AV DE HUMANITÄRA LIVSMEDELSBISTÅNDSINSATSERNA

För att uppnå de mål som ställts upp ovan har man fastställt att huvudsyftet med arbetet med humanitärt livsmedelsbistånd är att rädda liv, genom att tillhandahålla bistånd för att tillgodose grundläggande livsmedels- och näringsbehov. Avsikten är också att arbetet ska fylla vissa stödfunktioner, särskilt när det gäller att minska riskerna och sårbarheten och förbättra ändamålsenligheten och effektiviteten i det humanitära livsmedelsbiståndet genom kapacitetsförstärkning och upplysningsarbete.

Den operationella räckvidden för kommissionens humanitära livsmedelsbistånd

Kommissionen kan vidta humanitära livsmedelsbiståndsåtgärder

7. när dödligheten eller den akuta undernäringen har nått eller överskridit en nivå som överskrider tröskeln för en nödsituation[14], eller på grundval av tillförlitliga prognoser[15] förväntas nå eller överskrida en sådan nivå, eller

8. när äventyrade försörjningsmöjligheter eller extrema överlevnadsstrategier (vilket inbegriper försäljning av produktionstillgångar, migration till följd av stressfaktorer och tillgripande av osäkra överlevnadsstrategier) utgör eller på grundval av tillförlitliga prognoser förväntas utgöra ett allvarligt hot mot liv, eller en risk för extremt lidande, om detta antingen beror på eller leder till otillräcklig livsmedelskonsumtion.

Kommissionen är medveten om att en livsmedelskris ibland börjar och påkallar åtgärder redan innan näringsstatusen försämras, och kommer därför inte nödvändigtvis att avvakta med livsmedelsbiståndet tills nivåerna av akut undernäring stiger, utan kommer att reagera på klart fastställda humanitära risker som utgör ett hot mot liv. Kommissionen behöver inte heller vänta på en formell katastrofförklaring för att reagera.

När kommissionen överväger om och hur den ska agera i en livsmedelskris kommer den att vara särskilt uppmärksam på de komparativa fördelarna och nackdelarna hos olika instrument för humanitärt bistånd. Kommissionen analyserar därför behov och orsaker noggrant och överväger vilken typ av åtgärder som bäst kan svara på dessa behov, på lämpligaste sätt utan att vålla skada, och gör en ingående granskning av de alternativa finansieringskällor som står till buds.

Kommissionen erkänner att dess instrument för humanitärt bistånd inte har någon komparativ fördel när det gäller att avhjälpa kroniskt osäker livsmedelsförsörjning. Den använder i princip inte humanitärt livsmedelsbistånd för att avhjälpa kroniskt osäker livsmedelsförsörjning, utom då underlåtenhet att ingripa medför en omedelbar eller överhängande humanitär risk[16] som är omfattande och allvarlig, och om andra, lämpligare aktörer, inbegripet kommissionens egna instrument för utveckling, antingen inte kan eller inte vill agera, och inte heller kan övertalas att agera, och då en positiv inverkan kan förväntas, trots de komparativa nackdelarna, inom den tidsrymd som insatsen pågår. I sådana fall kommer kommissionen att tillhandahålla humanitärt livsmedelsbistånd endast på grundval av dialog, samordning och överläggningar med potentiella aktörer på utvecklingsområdet. Det bör finnas en klar och realistisk exitstrategi, så att man kan garantera en samordnad övergång och undvika överlappningar till följd av bristande samordning.

Kommissionen kommer att överväga att fasa ut sina humanitära livsmedelsbiståndsinsatser när indikatorerna för akut undernäring, dödlighet och extrema överlevnadsmekanismer (som hänger samman med otillräcklig livsmedelskonsumtion eller dåligt utnyttjande av livsmedel) ligger på en stabil nivå under tröskeln för en nödsituation[17], eller förväntas stabilisera sig under denna nivå oberoende av kommissionens humanitära biståndsinsatser. Detta bör bygga på att livsmedelskonsumtionen och utnyttjandet av livsmedel förbättrats för majoriteten av den krisdrabbade befolkningen under en längre tid, och att denna utveckling förväntas fortsätta inom överskådlig framtid, utan att befolkningen behöver tillgripa negativa överlevnadsmekanismer.

Kommissionen kommer också att överväga att fasa ut sitt humanitära bistånd då aktörer inom icke-humanitärt bistånd (t.ex. statliga aktörer eller aktörer på utvecklingsområdet) kan avhjälpa bristen på livsmedel hos befolkningen eller då befolkningens humanitära behov helt och hållet tillgodoses av andra humanitära biståndsgivare och aktörer.

Kommissionen kommer kontinuerligt att utvärdera sina exitstrategier på det humanitära området utgående från sina komparativa fördelar i förhållande till andra potentiella aktörer och strävar efter att inte avskräcka lämpligare aktörer från att engagera sig genom att kommissionen avslutar sin insats för sent. Kommissionen kommer att främja ett deltagande av de lämpligaste aktörerna på hela katastrofbistånds- och utvecklingsområdet, beroende på sammanhanget och behoven.

Kommissionen kommer också att överväga att avsluta de humanitära livsmedelsbiståndsinsatserna om de centrala principerna för humanitärt livsmedelsbistånd inte kan följas, särskilt när risken för att vålla skada är större än de eventuella fördelarna med att fortsätta verksamheten.

Att tillgodose grundläggande livsmedels- och näringsbehov hos krisdrabbade befolkningsgrupper

EU och dess medlemsstater kommer att reagera på olika symptom och bakomliggande orsaker till övergående osäker livsmedelsförsörjning och akut undernäring med hjälp av olika typer av verksamhet och redskap för att direkt ta itu med problem med utbud av och tillgång till livsmedel samt användning av livsmedel. De kommer att underlätta en kompletterande, sektorsövergripande och integrerad programplanering för att de humanitära livsmedelsbehoven ska tillgodoses på ett helhetsinriktat och effektivt sätt.

Valet av det lämpligaste instrumentet för insatser och överföringar (t.ex. i form av kontanter eller in natura) måste göras utifrån sammanhanget, vara väl underbyggt och ses över regelbundet. Det måste bevisas att den lösning – eller den kombination av redskap – som föreslås är relevant och har komparativa fördelar, på grundval av behovs- och orsaksbedömningar som är så exakta och aktuella som möjligt.

Vid tillhandahållande av humanitärt livsmedelsbistånd måste man vara särskilt uppmärksam på att stödmottagarna i rätt tid får tillgång till säkra och välbalanserade livsmedel i tillräckliga mängder och av tillräckligt god kvalitet[18] för att täcka sina kostbehov. Då det är möjligt bör livsmedelsbiståndet också stämma överens med lokala kostpreferenser och kunna godtas av mottagarna.

Att stärka eller skydda försörjningsmöjligheterna inom jordbruk eller andra näringsgrenar (t.ex. tillhandahålla veterinärtjänster för sårbara djurbesättningar, eller förbättra lagringen av skördar) utgör en legitim och lämplig katastrofinsats i vissa humanitära biståndssammanhang, förutsatt att detta svarar mot behoven i nödsituationen, uppfyller de humanitära syftena och sker inom en lämplig och angiven tidsram.

Vid sidan av livsmedelsbiståndsåtgärder som är direkt inriktade på livsmedelskonsumtion anses kompletterande åtgärder (t.ex. rörande folkhälsa) vara synnerligen viktiga, trots att de inte direkt påverkar utbudet av, tillgången till eller användningen av livsmedel. De har en avgörande inverkan på hur människokroppen kan tillgodogöra sig livsmedel och har därför konsekvenser för näringsupptaget. EU och dess medlemsstater erkänner de särskilda livsmedels- och näringsbehoven hos särskilda grupper bland biståndsmottagarna (t.ex. små barn, särskilt barn under två år[19], gravida eller ammande kvinnor, äldre och hiv/aids-drabbade[20]. Om dessa grupper omfattas av de humanitära livsmedelsbiståndsinsatserna på grundval av sina livsmedels- eller näringsbehov bör deras särskilda krav beaktas genom att de ges tillräckligt näringsrika eller ändamålsenliga livsmedel.

Stödåtgärder

Vid EU:s humanitära livsmedelsbiståndsinsatser bör det övervägas vilka möjligheter det finns att integrera katastrofriskreducering samt beredskap, lindring och förebyggande av katastrofer i dem, inom ramen för det humanitära uppdraget, bestämmelser och målen för livsmedelsbiståndet. Kommissionens strategi för det humanitära livsmedelsbiståndet bör bygga på strategin i kommissionens meddelande om EU:s strategi för stöd till katastrofförebyggande i utvecklingsländerna[21].

Kommissionen konstaterar att initiativ för katastrofriskreducering (t.ex. system för tidig varning och strategiska livsmedelslager) ofta förutsätter stöd på lång sikt, nationellt eller regionalt ägarskap och en noggrann bedömning av ekonomiska och politiska perspektiv. Ett systematiskt stöd för dem bedöms därför ligga utanför den komparativa fördelen för aktörerna på det humanitära området. Kommissionens humanitära insatser kan dock vara inriktade på både katastrofriskreducering och tillhandahållande av livsmedelsbistånd samtidigt, och kan också på kort sikt bidra till att stärka, bygga upp och utveckla katastrofriskreducerande initiativ i samarbete med aktörer på utvecklingsområdet. I enlighet med principen om att inte vålla skada bör det kunna undvikas att insatserna ökar biståndsmottagarnas sårbarhet och utsatthet för andra kriser.

De begränsade erfarenheterna och färdigheterna hos aktörerna på det humanitära området försvårar ofta användningen av de lämpligaste livsmedelsbiståndsåtgärderna. EU och medlemsstaterna är därför medvetna om behovet att investera i en förstärkning av kapaciteten hos systemet för humanitärt bistånd för att kunna tillhandahålla mer varierade och lämpligare former av livsmedelsbistånd.

En ökad kroniskt osäker livsmedelsförsörjning leder till att allt fler människor blir sårbara för framtida kriser. Om denna utveckling inte förhindras kommer anspråken på de begränsade humanitära resurserna att mångfaldigas. Det behövs därför samordning och upplysningsarbete för att påverka den offentliga debatten och de beslut om resurstilldelning som fattas av nationella regeringar och aktörer på utvecklingsområdet, så att målen om tryggad livsmedelsförsörjning kan nås. Upplysningsarbetet måste inriktas på statliga aktörer, för att de ska fullgöra sin grundläggande skyldighet att trygga livsmedelsförsörjningen för befolkningen. Upplysningsarbetet måste också inriktas på aktörer på utvecklingsområdet (inbegripet regeringar), när det gäller utvecklingsbehoven hos befolkningsgrupper i krissituationer.

En effektiv integrering av det humanitära biståndet och utvecklingsbiståndet måste främjas inom ramen för ett sammanknytande av katastrof-, återanpassnings- och utvecklingsbiståndet, så att det internationella biståndssystemet fungerar på ett konsekvent, följdriktigt och öppet sätt för att avhjälpa svält och minska sårbarhet. Upplysningsverksamheten bör se till att de gemensamma ansträngningarna samtidigt spänner över behov i nödsituations-, övergångs- och utvecklingsfasen och främjar de rätta förutsättningarna för goda styrelseformer och en gynnsam nationell och internationell politik (t.ex. rörande handel och migration).

EU och dess medlemsstater stöder tanken att det humanitära livsmedelsbiståndet ska samordnas under ett starkt och kvalificerat styre och ledarskap. Detta inbegriper nära samordning med berörda och trovärdiga nationella aktörer på det humanitära området. I överensstämmelse med reformen av FN:s bistånd och det humanitära biståndet följer kommissionen klusterstrategin i sin samordning och stöder alla ansträngningar för att den ska fungera effektivt för livsmedels- och näringssektorerna. Samtidigt sörjer kommissionen för att den hänger samman med de globala förvaltningsstrukturerna för jordbruk, tryggad livsmedelsförsörjning och näring.

[1] I december 2007 antog Europeiska unionens råd ett samförstånd om humanitärt bistånd ( European Consensus on Humanitarian Aid 2008/C 25/01). I den åtföljande handlingsplanen, som antogs som ett arbetsdokument 2008 ( European Consensus on Humanitarian Aid – Action Plan : SEK(2008) 1991) erkänner Europeiska kommissionen indirekt att de bästa metoderna på livsmedelsområdet utvecklas snabbt, och formulerar ett särskilt åtagande att utarbeta diversifierade strategier för livsmedelsbiståndet och anpassa politiken enligt detta.

[2] Rådets förordning (EG, Euratom) nr 1605/2002 av den 25 juni 2002 med budgetförordning för Europeiska gemenskapernas allmänna budget (EGT L 248, 16.9.2002, s. 1).

[3] Se ordlistan i bilaga A i det åtföljande arbetsdokumentet.

[4] FN:s livsmedels- och jordbruksorganisation (FAO), 19.6.2009.

[5] FN:s barnfond (Unicef): State of the World's Children (Tillståndet för världens barn), statistik 2005 och 2008.

[6] Med ”överdrivet” förstås här en kombination av absoluta mått som avser fastställda tröskelvärden för när en nödsituation råder (enligt Sphere handbook, Unicef och FN:s ständiga nutritionskommitté) och relativa mått som hänger samman med kontextspecifika referensnivåer.

[7] Enligt FN:s ständiga nutritionskommittés och Världshälsoorganisationens (WHO) definition.

[8] Sådana prognoser bör grundas på tidiga varningsindikatorer och bör visa att livsmedelskonsumtionen har nått en kritisk nivå när det gäller tillräcklighet eller försämrats till den grad att situationen, om tidiga åtgärder inte sätts in, blir livshotande inom en tidsrymd som överensstämmer med vad som fastställs i EU:s humanitära mandat.

[9] Se fotnoterna 6 och 7.

[10] Se GD ECHO:s finansieringsriktlinjer för humanitärt skydd ( Funding Guidelines for Humanitarian Protection ), 21.4.2009.

[11] Kommissionens meddelande om sammanknytande av katastrof-, återanpassnings- och utvecklingsbistånd från 2001: Slutsatserna.

[12] Europeiskt samförstånd om humanitärt bistånd 2007: avsnitt 2.4, artikel 22; avsnitt 3.4, artikel 53; avsnitt 5; bilagan.

[13] GD ECHO:s ramavtal för partnerskap 2008: artikel 8.

[14] EU definierar en nödsituation på grundval av en kombination av absoluta trösklar (enligt bl.a. Sphere och WHO) och relativa kontextbaserade indikatorer.

[15] Sådana prognoser bör grundas på tidiga varningsindikatorer som visar att livsmedelskonsumtionen har nått en kritisk nivå när det gäller tillräcklighet eller försämrats till den grad att situationen, om tidiga åtgärder inte sätts in, blir livshotande inom en tidsrymd som överensstämmer med vad som fastställs i EU:s humanitära mandat.

[16] Se ordlistan i bilaga A i det åtföljande arbetsdokumentet.

[17] Se fotnot 14.

[18] Mängden anges på grundval av energiinnehåll och kvaliteten på grundval av livsmedelssäkerhet och innehåll av protein samt makro- och mikronäringsämnen. Enligt Sphere och WHO behöver en person en livsmedelsmängd/ett energiintag på 2 100 kcal per dag, i genomsnitt, utslaget över alla åldersgrupper. WHO, Unicef, Världslivsmedelsprogrammet och FN:s flyktingkommissariat har kommit överens om normer för livsmedelskvalitet och innehåll av mikronäringsämnen (se Food and Nutrition Needs in Emergencies , november 2002). Dessa normer håller för närvarande på att ses över.

[19] Barn under två år lider den största risken att drabbas av sjukdom och undernäring, och för dem innebär ett tillräckligt näringsintag en möjlighet att garantera hälsa och kognitiva fördelar på lång sikt.

[20] Se GD ECHO:s riktlinjer rörande hiv, antagna i oktober 2008.

[21] Se KOM(2009) 84.