Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Förslag till rådets direktiv om inrättande av en harmoniserad säkerhetsordning för fiskefartyg med en längd av 24 meter eller mer" () (97/C 66/09)

Den 8 oktober 1996 beslutade rådet i enlighet med artikel 84.2 i EG-fördraget att rådfråga Ekonomiska och sociala kommittén om ovannämnda förslag.

Sektionen för transport och kommunikation, som ansvarat för det förberedande arbetet, antog sitt yttrande den 11 november 1996. Föredragande var Eduardo Chagas.

Vid sin 340:e plenarsession den 27-28 november 1996 (sammanträdet den 27 november 1996) antog Ekonomiska och sociala kommittén, med 105 röster för, 1 röst mot och 4 nedlagda röster, följande yttrande.

1. Bakgrund

1.1. Den internationella konventionen om säkerheten för människoliv till sjöss från 1974 (SOLAS) omfattade inte fiskefartyg. Åtgärder vidtogs därför för att upprätta en konvention som tar hänsyn till dessa specifika fartyg och fastställer konstruktionsnormer för nya fartyg och utrustningsnormer med avseende på fartygssäkerheten.

Detta ledde till att man 1977 undertecknade den Internationella konventionen om säkerheten för fiskefartyg, vanligtvis kallad Torremolinoskonventionen.

1.2. Konventionen från 1977 trädde emellertid aldrig kraft, eftersom den inte ratificerades av ett tillräckligt stort antal länder.

I ett försök att möta invändningarna från länder med stora fiskeflottor och för att i 1977 års konvention införa vissa ändringar, som under tiden gjorts i SOLAS-konventionen, reviderade internationella sjöfartsförbundet (IMO) 1977 års konvention. Detta resulterade i Torremolinosprotokollet från 1993.

1.3. Enligt protokollet gäller obligatorisk tillämpning av huvudkapitlen i den reviderade konventionen för fartyg som mäter 45 meter eller mer (den tidigare siffran var minst 24 meter).

1.4. Sedan dess, och på basis av 1977 års konvention, har rådet antagit direktiv 93/103/EG (), som fastställer minimiföreskrifter för säkerhet och hälsa vid arbete ombord på fiskefartyg. Direktivet tillämpas på nya fartyg med en längd på minst 15 meter och på befintliga fartyg med en längd på minst 18 meter.

Torremolinosprotokollet, som reviderade konventionen från 1977, försenade emellertid genomförandet av direktivet och minskade dess verkan. Genom att begränsa den obligatoriska tillämpningen till fartyg på minst 45 meter, reducerade protokollet antalet fartyg som berörs, eftersom 85 % av fartygen på över 100 ton har en längd av 24-45 meter. Trots detta har protokollet ännu inte ratificerats av det antal länder som krävs för att det skall träda i kraft.

2. Kommissionens förslag

2.1. Eftersom artikel 3.5 i Torremolinosprotokollet medger att man på regional nivå garanterar enhetliga och överensstämmande säkerhetsföreskrifter för alla fartyg som opererar i samma område eller region, föreslår nu kommissionen att man i möjligaste mån utvidgar protokollets krav för fartyg över 45 meter och mer, till att också omfatta fartyg mellan 24 och 45 meter.

2.2. Enligt kommissionen är målsättningen med det aktuella förslaget, som skall ses som ett första steg mot förhöjd säkerhet, att inrätta en harmoniserad uppsättning säkerhetsnormer för fiskefartyg som för en medlemsstats flagg och för fartyg från tredje land som är verksamma i en medlemsstats inre vatten eller territorialvatten eller landar sin fångst i en medlemsstats hamn.

2.3. Förslaget är också avsett för det Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) och har särskilt stor betydelse för Norge och Island.

2.4. Med tanke på de ekonomiska konsekvenser som säkerhetskraven skulle få för befintliga fiskefartyg, föreslår kommissionen att endast redan befintliga föreskrifter i protokollet skall tillämpas på sådana fartyg.

Föreskrifterna rör radioutrustning för livräddning, radarreflektorer, rutiner för nödsituationer, mönstring och övningar, radiokommunikation och navigationsutrustning ombord.

2.5. Slutligen fastställer förslaget förfaranden för utfärdandet av intyg på att normerna är uppfyllda, något som skall skötas av godkända organisationer. Detta för att garantera att man uppnår önskad säkerhetsnivå.

3. Allmänna kommentarer

3.1. Fiskerisektorn, med olika undersektorer, är mycket känslig och dess överlevnad är starkt hotad. Kommittén har utfärdat en antal yttranden på det området (). Införandet av nya krav när det gäller fartygskonstruktion, säkerhetsutrustning och förfaranden ombord måste därför noga avvägas så att dessa krav inte förvärrar de problem som hotar sektorns överlevnad. Minimikrav när det gäller säkerheten för att skydda människoliv, fartyg och havsmiljön måste dock garanteras. Mot bakgrund av detta välkomnar kommittén kommissionens förslag, eftersom det kommer att bidra till att förbättra säkerhetsnormerna inom fiskerisektorn.

3.2. Kommissionens medger själv att det - trots att fiskerisektorn är särskilt olycksdrabbad - inte finns någon EU-statistik som kan fastställa problemets verkliga omfattning.

Kommittén efterlyser lämpliga åtgärder för att man skall kunna få en riktig bild av antalet olyckor med fiskefartyg - och deras konsekvenser - inklusive dödsolyckor, olycksfall i arbetet och yrkesskador som drabbar fiskare.

3.3. Kommittén stöder att man för in regionala säkerhetsnormer under artikel 3:5 i Torremolinosprotokollet och anser att dessa standardnormer skall tillämpas på alla Medelhavsländer och europeiska kustländer. Kommissionen borde uppmuntra berörda tredje länder att ansluta sig till dessa målsättningar.

3.4. Kommittén stöder strävandena att göra dessa krav obligatoriska också för fartyg från tredje land, vilka önskar bedriva fiske i en medlemsstats inre vatten eller territorialvatten eller landar sin fångst i en EU-hamn, men inser att detta kommer att bli svårt att kontrollera. Det finns dessutom inga bestämmelser som medger kontroll av eventuella icke-standardmässiga fartyg som för över sin fångst till godkända fartyg så att fångsten kan landas utan svårigheter i en EU-hamn. Det kommer att bli svårt - med befintliga resurser - att kontrollera att fartyg från tredje land följer direktivet. Kommissionen borde uppmuntra medlemsstaterna att öka kontrollåtgärderna, både till lands och till havs.

3.5. Såsom nämns i ovanstående punkt 1.2 trädde Torremolinoskonventionen inte i kraft. Den ratificerades inte ens av alla medlemsstater, trots att rådet utfärdat en rekommendation i denna fråga ().

3.6. Kommittén anser det vara av oerhörd betydelse att det, såsom kommissionen föreslår, fastställs gemensamma säkerhetsnormer och krav för fiskefartyg med en längd av 24 meter eller mer som ett första steg. Kommittén stöder också kommissionens avsikt att studera möjligheten till åtgärder för fartyg med en längd av mindre än 24 meter vid sidan om de åtgärder som redan fastställts för övriga fartyg. Dessa studier bör publiceras före den 1 januari 1998, så att de nya förslag som kommissionen avser att lägga fram även kan omfatta dessa fartygsgrupper.

3.7. Endast cirka 4 % av EU:s fiskefartyg (med en längd av 24 meter eller mer) kommer att påverkas av de föreslagna åtgärderna.

Genom att sträva efter att anta Torremolinosprotokollet, som minskade antalet miniminormer i säkerhetsfrågor som fastställdes i konventionen, utfärdar inte kommissionen några nya regler på sådana viktiga säkerhetsområden som exempelvis grundläggande brandsläckningsutrustning och livräddningsutrustning på befintliga fartyg mellan 24 och 45 meter. Förslaget bör också täcka dessa områden.

3.8. Kommissionen avser också att utvidga förordning (EEG) nr 613/91 () till fiskefartyg. Detta får inte innebära att fartygsägare kan välja en gemenskapsförteckning som kan tolka certifieringskriterierna på ett mer flexibelt sätt och därefter få dem accepterade i en annan medlemsstat, vars normer och certifieringsnivåer är kända för att vara hårdare.

3.9. Kommittén anser slutligen att det är mycket viktigt att arbetstagarna i branschen får fullgod fortbildning, om säkerheten ombord på fiskefartygen skall förbättras. Även om detta faller utanför syftet med kommissionens förslag vill kommittén dock anmoda kommissionen att uppmana medlemsstaterna att ratificera konventionen STCW-F från 1995, som fastställer minimikraven för fortbildning och certifieringsnivåer för personal på fiskefartyg.

4. Särskilda kommentarer

4.1. Artikel 1.1

Detta förslag kan även tillämpas på fartyg från tredje land som utövar verksamhet i en medlemsstats inre vatten eller territorialvatten, dvs. inom gränsen på 12 sjömil. Eftersom det är omöjligt att fastställa en mer omfattande gräns i EU:s lagstiftning, vill kommittén rekommendera kommissionen att se till att de bilaterala överenskommelserna med tredje land vars fartyg omfattas av det nuvarande förslaget utvidgar tillämpningsområdet till 200 sjömil (EEZ).

4.2. Artikel 2.1

Det är normal praxis, särskilt för vissa fiskeflottor från tredje land, att ett fartyg överför sin fångst till ett annat, större fartyg, som enbart används för att transportera fisk. När det gäller definitionen av "fiskefartyg" bör man därför införa "överföra till annat fartyg och transportera" efter "bereda".

4.3. Artikel 3.2

Kommittén vill upprepa sina betänkligheter över att kraven på grundläggande brandsläckningsutrustning och livräddningsutrustning inte gäller för befintliga båtar mellan 24 och 45 meter.

4.4. Artikel 3.4

Garantin från administrationen i den stat vars flagg fartyget seglar under, att certifieringen uppfyller gemenskapens krav, anses inte vara tillräcklig. För att komma runt problemen skulle kommissionen kunna tillgripa samarbetsprogram som omfattar inspektion och certifiering i dessa länder. Medlemsstaterna skulle dock ha kvar sina befogenheter att företa inspektioner enligt artikel 9.1.

4.5. Artikel 5

I Torremolinosprotokollet och på andra ställen används ofta uttryck såsom "likvärdiga åtgärder" eller åtgärder "som tillfredsställer administrationen". Kommissionen bör vid sidan av det föreslagna förfarandet, och i ett större perspektiv, se till att man får till stånd en bättre samordning mellan den gemensamma fiskeripolitikens kontrollmekanismer och den statliga hamnkontrollen, vilket bör stödjas av lämplig utbildning av inspektionspersonal.

4.6. Artikel 6 (även tillämpligt på artikel 5)

Kommittén vill veta hur kommissionen avser att få till stånd ett liknande förfarande för fartyg från tredje land.

4.7. Artiklarna 7 och 8

Rådets direktiv 94/57/EG () fastställer gemensamma regler och normer för de organ som är behöriga att utföra fartygsinspektioner och organisera besiktning, och för sjöfartsförvaltningarnas verksamhet på detta område. Samtidigt som kommittén erkänner att klassificeringsföretagen kan ha en viktig roll att spela här, anser den att sjöfartsförvaltningarna måste spela en central roll vid inspektioner. Beviljande av gemenskapsstöd skulle kunna rättfärdigas, så att det går att garantera att inspektionerna får en korrekt omfattning.

4.8. Artiklarna 10 och 11

Kommittén anser att förfarandet för att anta förändringar bör vara samma som i artikel 12.2 och 12.3 i rådets direktiv 93/75/EG (). Detta skulle ge medlemsstaterna större inflytande i beslutsfattandet.

4.9. Artikel 11

Den rådgivande kommittén som inrättats i enlighet med artikel 12.1 i ovannämnda direktiv består av representanter från medlemsstaterna och har en representant från kommissionen som ordförande. Åtgärder bör även vidtas för att inkludera arbetsmarknadens parter. Dessa bör åtminstone rådfrågas i förväg.

4.10. Bilaga 2

Såsom redan nämnts bör bestämmelserna i denna bilaga, särskilt bestämmelserna om grundläggande brandsläcknings- och livräddningsutrustning, även gälla befintliga fiskefartyg.

4.10.1. Bilaga 2, Kapitel VII, Reglering 1

Ett andra stycke bör läggas till för att tillmötesgå vissa grundläggande krav i fråga om livräddningsutrustning, oavsett när fartyget är konstruerat.

4.11. Bilaga 3, 1.1

4.11.1. Kommittén anser att Östersjön inte bör undantas från tillämpningsområdet.

4.11.2. Kommittén anser att den linje som avgränsar "norra" regionen bör innehålla en del avvikelser för att ta hänsyn till den speciella situationen i vissa regioner, och inte enbart grunda sig på latituder.

Bryssel den 27 november 1996.

Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Tom JENKINS

() EGT nr C 292, 4.10.1996, s. 29.

() Direktiv 93/103/EG av den 23 november 1993 angående minimiföreskrifter för säkerhet och hälsa vid arbete ombord på fiskefartyg (13:e specifika direktivet enligt artikel 16:1 i direktivet 89/391/EEG) (EGT nr L 307, 13.12.1993, s. 1).

() Se till exempel ESK:s yttrande på eget initiativ om bevarandet av fiskeresurser och fiskerättigheter (EGT nr C 39, 12.2.1996, s. 32).

() Rådets rekommendation av den 23 september 1980 om ratificeringen av Torremolinoskonventionen (EGT nr L 259, 2.10.1980, s. 29).

() Rådets förordning (EEG) nr 613/91 av den 4 mars 1991 om överföring av fartyg från en förteckning till en annan i gemenskapen (EGT nr L 68, 13.8.1991, s. 1).

() Rådets direktiv 94/57/EG av den 22 november 1994 om gemensamma regler och normer för fartygsinspektion och besiktningsorganisation och för sjöfartsförvaltningarnas verksamhet på detta område (EGT nr L 319, 12.12.1994, s. 20).

() Rådets direktiv 93/75/EG om minimikrav för fartyg som trafikerar en hamn inom gemenskapen och fraktar farligt eller miljöfarligt gods (EGT nr L 247, 5.10.1993, s. 19).