Yttrande från Regionkommittén om "Regionala naturparker: exempel på hållbar utveckling i de mest sårbara naturparkerna i Europeiska unionen"

(97/C 215/02)

BAKGRUND- Den 12 juni 1996 beslutade Regionkommittén i enlighet med artikel 198c, fjärde stycket, i EG-fördraget att utarbeta ett yttrande om Regionala naturparker: exempel på hållbar utveckling i de mest sårbara naturparkerna i Europeiska unionen. Utskott 2 "Fysisk planering, jordbruk, jakt, fiskeri, skogsbruk, havsmiljö och bergsområden" fick i uppdrag att förbereda ärendet.

- Utkastet till yttrande (CdR 2/97 rev.) antogs av utskott 2 den 12 februari 1997. Föredragande var Jean-Louis Joseph.

- Det nya Fördraget om Europeiska unionen av den 7 februari 1992, där ett av de främsta målen (artikel 2) är att främja en hållbar utveckling som tar hänsyn till miljön.

- Gemenskapsprogrammet för miljön och en hållbar utveckling som tar hänsyn till miljön, i synnerhet artiklarna 25, 26 och 27 som gäller jordbruk, och artiklarna 28, 29 och 30 som gäller turism.

- Deklarationen i Cork för en levande landsbygd.

- Det är nödvändigt att en politik för en integrerad förvaltning av landsbygden utarbetas, där man främjar den ekologiska jämvikten och där alla berörda parter deltar.

- Att få till stånd en hållbar utveckling av den europeiska landsbygden kommer oundvikligen att vara ett långsiktigt arbete och det är alltså avgörande att man får erfarenheter från olika experimentområden.

- I unionens medlemsländer finns det skyddade naturområden och dessa områden kan, oberoende av om de figurerar på Internationella naturvårdsunionens (IUCN) lista, vara smältdegeln för en sådan politik.

- Erfarenheterna av arbete och försöksverksamhet när det gäller de regionala naturparkerna spelar en stor roll i de länder som har sådana.

- Ett nätverk av skyddade europeiska landskap, förvaltade av regionala myndigheter i samarbete med berörda parter i samhället, kan i nära samarbete med nationella och europeiska organisationer leda till att den europeiska landsbygden åter blir mer dynamisk.

- För att se till att de känsligaste områdena får ett effektivt och varaktigt skydd är det av avgörande betydelse att de ekonomiska aktörerna och de regionala myndigheterna deltar i förvaltningen av områdena.

Regionkommittén antog följande yttrande vid sin 17:e plenarsession den 12-13 mars 1997 (sammanträdet den 12 mars).

INLEDNING

Regionala naturparker finns inte i alla medlemsstater i Europeiska unionen. Internationella naturvårdsunionen (IUCN) håller på att upprätta en förteckning över "skyddade landskap", som är bebodda områden i medlemsstaterna och är speciellt känsliga, enligt följande definition: "Markområde, i vissa fall även kustområde och omgivande vatten, där landskapet under tidens gång och med samspelet mellan människan och naturen har omvandlats efter estetiska, ekologiska och/eller kulturella hänsyn och krav. Den biologiska mångfalden är ofta stor.

Att bevara detta traditionella samspel är viktigt för att skydda, upprätthålla och utveckla sådana områden."

Yttrandet behandlar alla dessa områden. Förutom de områden som räknas upp i bilagan inkluderar nätverket av naturparker områden i medlemsstaterna som uppfyller ovan nämnda kriterier. Dessa områden behandlas på samma sätt som områdena på listan.

Erfarenheterna i de regionala naturparkerna kan vara till hjälp i debatten om förvaltningen av dessa områden, och det är Europeiska unionens roll att bidra till att det sker ett fruktsamt erfarenhetsutbyte.

Alla medborgare är mycket fästa vid den rikedom och mångfald vi finner på Europeiska unionens landsbygd och i dess naturområden.

Men dessa områden med ett mycket rikt kulturarv riskerar i dag att mista sin särart. De är hotade eftersom den långvariga jämvikt som existerat mellan natur och traditionell mänsklig verksamhet av flera orsaker har rubbats. En del av dessa orsaker känner vi alla väl till (dåligt integrerade anläggningar, föga kontrollerad urbanisering, miljöpåverkan från jordbruket, föroreningar från industrin, överexploatering av naturresurserna) medan andra orsaker inte är lika tydliga (överutnyttjande av vissa platser, utövande av så kallade "natursporter", ändringar i vattenhushållningen, landskapets alltmer ensartade utseende) och rentav framstår som paradoxala (avfolkning och det faktum att traditionella verksamheter upphör -exempelvis betesgång).

Men det är ett absolut krav att bevara det som utgör landsbygdens identitet som kunskapstyp och turistmål på EU-nivå, dels för att uppnå kortsiktiga ekonomiska mål som att bevara turistnäringen, dels för att upprätthålla levnadsstandarden för invånarna i dessa områden och för de kommande generationer till vilka vi är skyldiga att överlämna det kulturarv som vi fått överta.

För att bevara dessa kvalitetsområden bör vi verka i två riktningar:

- På alla sätt arbeta för bättre samstämmighet mellan offentliga politiska åtgärder som vidtas i dessa ömtåliga områden.

- Fastställa regler i den europeiska politiken, bland annat den gemensamma jordbrukspolitiken, som ansluter till målsättningarna att bevara och utveckla områden som uppvisar denna mångfald.

1. Ömtåliga naturområden och utmaningarna för Europeiska unionen

I detta yttrande behandlas inte den europeiska landsbygden i sin helhet, utan bara de mest sårbara områdena sett ur landsbygdsperspektiv.

Sårbara naturområden behandlas med avseende på närheten mellan människa och natur. Det kan röra sig om strandområden, våtmarker, medelhöga bergsområden osv.

Dessa känsliga bebodda naturområden uppfyller IUCN:s definition som presenteras i inledningen.

Detta yttrande behandlar de regionala naturparkerna i syfte att presentera en konkret modell för en hållbar utveckling av områden som med tanke på naturskydd och bevarande av landskapet är särskilt hotade.

Hållbar utveckling är i dag en prioriterad fråga inom Europeiska unionen, i enlighet med Rio-överenskommelsen.

Denna hållbara utveckling skall förverkligas undan för undan, i enlighet med åtagandena i agenda 21.

De regionala naturparkerna kan tjäna som exempel för landsbygden och fungera som spjutspets vid genomförandet av denna nya politik.

Syftet med de regionala naturparkerna är att se till att områdets ekonomiska utveckling grundas på ett bevarande och ett naturmässigt, kulturellt och socialt acceptabelt utnyttjande av dess traditionella värden. Detta syfte och de medel som används uppfyller helt och hållet målen för en hållbar utveckling.

1.1. En politik för landskapen

Att föra en viss landskapspolitik i alla unionens femton medlemsstater framstår som en ytterst komplicerad uppgift, med tanke på skillnaderna i lagstiftning. Politiker och representanter från näringsliv och samhälle är dock mycket lyhörda när det gäller denna fråga.

Ju större enighet som råder i unionens femton medlemsstater om det nödvändiga i att bevara kulturarvet och landskapsbilden och ju starkare det samhälleliga kravet blir på detta, desto svårare blir det att konkret genomföra det mot bakgrund av den stora mängden juridiska instrument.

De regionala naturparkerna är väl lämpade att möta den utmaning som utgörs av denna mängd olikartade situationer i Europeiska unionen, eftersom de utgår från den lokala verkligheten och på ett samordnat sätt genomför sitt eget utvecklingsprojekt.

1.2. Utvecklingen av den gemensamma jordbrukspolitiken

De regionala naturparkerna är sårbara områden, som snabbare än andra områden känner av omvälvningarna på landsbygden. De gör det möjligt att sätta tummen på begränsningarna i de olika typer av landsbygdspolitik som förs.

De kan därför fungera som försöksområden för utveckling av den gemensamma jordbrukspolitiken i Europeiska unionens mest sårbara områden och framför allt för uppföljningen av jordbruks- och miljöåtgärder inom den gemensamma jordbrukspolitiken i form av långsiktiga avtal som sluts med jordbrukare i dessa områden.

Ett antal olika förslag presenteras nedan.

1.3. Genomförandet av direktivet om "livsmiljöer"

Natura 2000 är namnet på ett framtida nätverk av bevarade naturområden. Detta nätverk kommer att bli följden av att direktivet om livsmiljöer () och "fågeldirektivet" () tillämpas inom den nationella och regionala politiken för fysisk planering. Dessa Natura 2000-platser kommer att väljas ut i enlighet med det intresse de har för bevarandet av vissa djur- eller växtarter, eller för vissa sällsynta eller hotade miljötyper på europeisk nivå (fastställda förteckningar finns i bilagorna till direktiven). Vilka dessa platser kommer att bli är alltjämt under utredning.

De regionala naturparker som bygger sin framtid på en inventering av de respektive områdenas naturliga tillgångar och kulturarv, är särskilt väl lämpade att bidra till utvecklingen av detta nya nät i samarbete med representanter för de organisationer som förvaltar områdena.

1.4. Uppvärdering av lokala produkter genom märkning

De regionala naturparkerna stöder sig på ett inregistrerat varumärke som - tack vare de garantier som ges konsumenten genom en specifikation - är ett mycket bra medel att uppvärdera jordbruks- och hantverksprodukter från området. Denna märkning har faktiskt ett mycket gott rykte bland konsumenterna, något som för övrigt redan framhållits i yttrandet om Att skydda och främja typiska landskapsprodukter - ett trumfkort för regionerna ().

Märkningen kan komma att bli ett verktyg för att främja dessa områdens jordbruks- och hantverksprodukter och därigenom bidra till att öka deras ekonomiska värde.

Detta är betydelsefullt utanför parkerna, men märkningen är också ett viktigt verktyg för att vinna tillbaka den lokala marknaden och för att stärka den ekonomiska solidariteten inom ett område.

Man bör dock se till att denna åtgärd inte strider emot bestämmelserna i förordning (EEG) nr 2081/92 () om skydd av geografiska benämningar och ursprungsbeteckningar för jordbruksprodukter och livsmedel.

1.5. Naturturismens utveckling

Nätverket med regionala naturparker är ett trumfkort för den kontrollerade uppvärderingen av områdena ur turistnäringens perspektiv. Detta nätverk är ett mycket bra medel att främja en naturturism som svarar mot ett nytt behov hos den europeiska kundkretsen. Det gör det möjligt att erbjuda EU:s konsumenter en garanti för att naturen bevaras och för att tjänsterna håller hög kvalitet. Olika slag av samarbete kan utvecklas till att omfatta övernattningsställen och renovering av gårdar.

1.6. Kunskap om miljön

De regionala parkerna är mycket goda pedagogiska verktyg, eftersom man i dessa, dagligen och på en konkret nivå, verkar för miljöskydd. Dag efter dag visas genom konkreta fall att man genom att ta största möjliga hänsyn till miljön inte motverkar den ekonomiska utvecklingen, utan att ett sådant hänsynstagande i stället utgör ett trumfkort för den europeiska landsbygden - det är det som är en hållbar utveckling.

1.7. Sysselsättningen

I dag är ett av Europeiska unionens viktigaste mål att stödja sysselsättningen inom jordbruket och utveckla den icke jordbruksbundna sysselsättningen, främst turistnäringen, på landsbygden. De regionala naturparkerna är ett mycket gott medel att utveckla varaktig sysselsättning på landsbygden, eftersom de bidrar till de offentliga politiska åtgärdernas samstämmighet och stöder sig på lokala resurser utan att missbruka dem.

2. De regionala naturparkerna är laboratorier för den jordbrukspolitik som förs inom områdenas förvaltning

Jordbrukspolitiska åtgärder är av avgörande betydelse för områdenas förvaltning. Besluten om dessa har dessutom till stor del fattats på Europanivå. Med tanke på en hållbar förvaltning av områdena skulle det därför vara lämpligt att observera och ta hänsyn till vad som sker i parkerna som grund för ett antal förslag i detta ämne.

I samband med skapandet av ett nätverk mellan redan existerande forskningscentra finns det i detta syfte anledning att organisera en uppgiftsinsamling.

Vid sidan av de jordbrukspolitiska åtgärderna spelar de åtgärder som rör skogsbruk och stadspolitik en avgörande roll men ansvaret för sådana åtgärder vilar fortfarande på medlemsstaterna. Detta är anledningen till att man i motsvarande avsnitt i yttrandet refererar till Europeiska kommissionens kompletteringsåtgärder på dessa områden.

2.1. Nödvändigheten av att föregripa utvecklingstendenserna för en mer hållbar jordbrukspolitik

Genom att införa kompletteringsåtgärder (åtgärder inom jordbruks- och miljöområdet, beskogningsåtgärder och förtidspension) som finansieras genom Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ), inleder reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken från 1992 en betydelsefull utveckling av relationerna mellan jordbruket och miljön på landsbygden. De reella konsekvenserna av denna reform kommer inte att kunna bedömas förrän efter en lång rad av år. Det skulle vara lämpligt att ytterligare utveckla kompletteringsåtgärderna som självständiga styrmedel genom att i synnerhet betona vikten av att främja olika produktionsmetoder som inte skadar miljön utan i stället bevarar landskapet.

En stor mängd åtgärder har en första tillämpningsperiod på 5 år.

Därför skall de förslag som gjordes 1992 utvärderas 5 år efter ikraftträdandet. När det gäller åtgärderna på jordbruks- och miljöområdena fastställs avtalen för 5 år, fasta och tillfälliga trädor som följer av förordning (EEG) nr 1765/92 () har en varaktighet på 5 år.

Att föregripa den första utvärderingen av denna första period framstår som nödvändigt för att bättre kunna förbereda den följande perioden. Detta föregripande framstår som än mer grundläggande eftersom den första perioden har visat det nödvändiga i att:

- samla in nya socio-ekonomiska referensvärden,

- ringa in de olika områdenas exakta behov,

- påbörja diskussioner som handlar om mer än ren produktion av livsmedel. En mängd grundläggande frågor handlar om egendomsförhållanden och markanvändning i området. Att bortse från dessa skulle leda till att den nödvändiga utvecklingen försenas.

Det är också oerhört viktigt att föregripa utvecklingen, såväl på det tekniska, ekonomiska och sociologiska planet som på förfarandeplanet. Detta kommer att göra det möjligt att i nya förslag anpassa texterna till verkligheten och dess dynamik.

2.2. Förslag för de regionala naturparkerna och de sårbara naturområdena

De regionala naturparkerna, som är verkliga fältlaboratorier, är särskilt väl lämpade att uppfylla dessa krav.

De kan till och med föregripa och föreslå konkreta insatser, ty:

- de regionala naturparkerna har redan under ett par decennier gjort integrationen mellan jordbruk och miljö till en viktig beståndsdel i sin politik och i sin verksamhet,

- i och med att parkerna finns i områdena fungerar de som "stetoskop" som gör det möjligt att få reda på befintliga behov och på oförenligheter mellan den allmänna politiken och de lokala problemen. De spelar följaktligen en diagnosticerande roll,

- arbetslagen bidrar med den tankekapacitet och den tvärvetenskapliga sakkunskap som behövs vid utarbetandet av handlingsförslag,

- på såväl lokal som nationell nivå står de i ständig kontakt med aktörer som ägnar sig åt utveckling på landsbygden: folkvalda, institutioner och yrkesutövare. I sin verksamhet knyter de även band med forsknings- och utbildningsvärlden.

Med hänsyn till dessa båda krav och med beaktande av de regionala naturparkernas särskilda karaktär, lämnar parkerna utrymme för två verksamhetsnivåer.

Dessa förslag bör ses som ett avtal mellan medlemsstaten, Europeiska gemenskapernas kommission och parkerna. De berör alltid ett väl avgränsat område.

Detta avtal syftar till att uppställa klart definierade mål och att utvärdera dessa för att kunna dra lärdomar av dem.

Genom avtal kan man också knyta till sig verksamma inom forskning och utbildning (lantbruksutbildning, utbildning av offentliganställda inom området osv.) i syfte att utvärdera och sprida den insamlade informationen.

Avtalen bör särskilt befatta sig med följande ämnen:

a) Att anpassa existerande åtgärder eller beakta dem på ett bättre sätt

- Såväl de förslag som rör trädorna som åtgärderna inom jordbruks- och miljöområdena - försåvitt dessa åtgärder kan inverka på minskningen av produktionen - kan i än högre grad förbättras med tanke på deras inverkan på ekosystemen, landskapet och naturresurserna.

De regionala naturparkerna - av vilka vissa redan tidigare har haft tillfälle att på ett högst konkret sätt och tillsammans med verksamma inom jordbruket fundera över det praktiska genomförandet av åtgärder med klart definierade miljömål - skulle vilja lägga fram förslag som syftar till att förbättra det nu gällande systemet och göra det möjligt att på ett bättre sätt integrera miljöaspekten i detta system.

Förslaget till kommissionen och medlemsstaterna innebär att dessa skall godta principen att de regionala naturparkerna är privilegierade partner när det gäller försök med nya åtgärder.

- Överväganden över jordbrukets organisation i ljuset av en ny funktion: mottagande av allmänheten.

För att allmänheten skall kunna få tillträde till landsbygden krävs en omfattande kulturell utveckling, men nödvändigheten av att likaledes sätta sig in i de tekniska frågorna får inte underskattas: olika sätt att få tillträde (fritt, permanent eller övervakat) och de återverkningar som dessa får på hur kreatursbeståndet och djurens dricksvattensförsörjning skall organiseras, säkerhet för personliga tillgångar samt personlig säkerhet.

Denna typ av överväganden rörande så skilda områden som sumpmark och bergsområden kan komma att bidra på olika sätt till en europeisk text (förordning (EEG) nr 2078/92 artikel 2) ().

- Främjande av sådana sätt att förvalta områdena som tar hänsyn till miljöns biologiska beskaffenhet. Dessa förvaltningssätt är bl.a. sådana som återfinns i kollektivägda områden: kommunal mark, betesmarker i bergen, vattenleder osv. Det är i dag viktigt att reflektera över vilka medel som krävs för att höja eller återställa kvaliteten i förvaltningen av sådana områden.

b) Punkter som gör det möjligt att utöka det regionala manöverutrymme där den strukturella jordbrukspolitikens metoder och verktyg och denna politiks kompletteringsåtgärder kan tillämpas

- Bearbetning av de metoder och verktyg som krävs för införande av driftsavtal på jordbruks- och miljöområdet.

Överväganden om de juridiska verktygen i ljuset av de upplysningar som insamlats om försöksområdena. Vilken sorts avtal skall slutas med en jordbrukare? I vilka fall kan man tänka sig ett avtal med en jordägare? Vilken löptid skall avtalen ha för att de skall få en reell inverkan på miljön?

Överväganden om de diagnosinstrument som finns redan innan avtalen införs: inventeringar, kartläggningar för att identifiera och rangordna områden som är hotade såväl i biologiskt som landskapsmässigt avseende.

- Bidrag till upprättandet av tekniska och ekonomiska referenser i produktionssätt som tar hänsyn till miljön (extensiv uppfödning, ekologiskt jordbruk osv.) för att ge möjlighet att utarbeta avtal och skapa de kravspecifikationer som är bäst anpassade till områdets behov.

- Bearbetning av jämvikten mellan jordbruk och skogsbruk: vilka möjligheter finns till beskogning av jordbruksmark om man samtidigt vill ta hänsyn till den biologiska mångfalden, landskapet och den ekonomiska livskraften i jordbruks- och skogsbruksverksamheterna?

c) Förslag för de situationer som ännu inte i större utsträckning beaktats i förordningarna och som följaktligen kommer att stå i diskussionernas centrum under de följande åren.

- Produktionsrättigheter på gammal kulturmark: extensivt jordbruk framstår i dag som ett intressant driftssätt för bevarande av landskapet. Ett stort antal aktörer förespråkar en stärkning eller återställning av betesmarker som bevaras genom extensiv uppfödning. Dessa rekommendationer medför dock vissa svårigheter vid genomförandet.

Diskussionen handlar främst om fördelningen av betesdjur över området: om man betraktar det stöd vilket ges till jordbrukare som omvandlar sina jordbruk i riktning mot extensiv uppfödning som värdefullt, är bristen på betesdjur ofta ett påtagligt problem redan nu när man vill införa en extensiv uppfödning som syftar till att utnyttja gräsbevuxna arealer.

Det tycks följaktligen vara ett fåfängt hopp att kunna ersätta odling av avsalugrödor med extensiv uppfödning samt att återställa områden som när de vanvårdats har hotat miljöns kvalitet, om man inte skapar instrument för att vidga diskussionen till fördelningen av produktionsrättigheter i enlighet med kraven i olika områden.

Dessa produktionsrättigheter borde likaså tillämpas på produktion av andra slag.

Det vore önskvärt:

- att denna diskussion fördes öppet på europeisk nivå,

- att de regionala naturparkerna kunde fungera som försöksområden genom att erbjuda mekanismer för produktionsrättigheter och rättigheter till subventioner för bevarande av naturen och kulturarvet, något som skulle göra det möjligt att skapa ett band mellan produktion och områdets förvaltning.

De jordbrukare som finns på parkernas områden skulle kunna åtnjuta produktionsrättigheter kopplade till en kravspecifikation som visar att produktionen fungerar på ett sätt som är anpassat till ett bevarande av de lokala miljöbetingelserna, landskapet och markanvändningen och som säkerställer produktionens kvalitet.

Dessa produktionsrättigheter kopplade till kulturarvet skall förvaltas parallellt med de vanliga produktionsrättigheterna i syfte att undvika konkurrens mellan olika produktionsinriktningar.

Systemet kommer att testas på försök genom volontärprojekt under en treårsperiod. En utvärdering kommer att göras i slutet av denna tidsperiod. För att säkerställa att det verkligen rör sig om en speciell politik på försöksbasis kommer ett kontrakt att tecknas mellan Europeiska kommissionen, medlemsstaten och de berörda kommunerna, regionerna och parkerna.

Markområden utan jordbrukare

För närvarande sluts en mängd driftsavtal med jordbrukare. Detta är en grundläggande fråga eftersom jordbruksverksamheten, när denna bedrivs på ett visst sätt, bidrar till underhållet av miljön och landskapet.

På grund av att en stor del av marken lagts i träda, är dock jordbrukarna i vissa regioner inte tillräckligt många för att bruka marken.

Det skulle vara lämpligt att uttryckligen angripa frågan om driftsavtal med markägare oavsett om det rör sig om jordbruksmark eller skogsmark.

Denna diskussion omfattar även diskussionen om dessa avtals mål och deras koppling till de avtal som slutits med jordbrukare i syfte att undvika varje form av konkurrens. Diskussionen bör även angripa frågan om avtalens innehåll och frågan om de juridiska villkoren.

Det är också nödvändigt att i form av en politisk men även teknisk diskussion angripa frågan om deltidsjordbrukarnas roll i bevarandet av landsbygden: vilken typ av driftsavtal kan slutas med deltidsjordbrukare? Hur skall man välja att definiera dessa mångsysslare?

3. De grundläggande principerna för de regionala naturparkerna

De regionala naturparkernas stora nyskapande förmåga bottnar i att de har inrättats dels för att skydda miljön, dels för att bidra till ekonomiskt sårbara områdens ekonomiska utveckling.

En regional naturpark utgörs av en samling kommuner som med stöd från regioner och departement skapar en gemensam framtid genom att utveckla ett projekt inom vilket man kommer överens om att avgränsa ett visst område som ges stadgar som godkänns av staten för en tioårsperiod. Syftet med parken är bl.a. att förvalta landskapet och att skapa en hållbar ekonomisk utveckling. Den skall ha en pådrivande uppgift och en samlande roll samt bidra till att det skapas ett sammanhang mellan politiska strategier och åtgärder som syftar till en balans mellan olika verksamheter i området. Med detta i sikte samarbetar dess ledning med olika aktörer inom området.

En regional naturpark bygger på fyra grundläggande principer:

1) En ansats som utgår från områdets förutsättningar: en naturpark skapas med utgångspunkt från områdets alla dimensioner: dess fysiska aspekter och biogeografi men också dess kultur och historia samt dess identitet.

2) En regional naturpark byggs kring ett projekt, vilket är en faktor som bidrar till framgång, eftersom det som saknas mest på landsbygden ofta är förmågan att rikta sig mot framtiden, att samlas kring ett gemensamt projekt.

3) Kontraktsdimensionen: när projektet väl har förverkligats undertecknas ett avtal mellan alla parter, kommuner och landsting samt staten, som står som garant för att projektet slutförs. Detta är en mycket viktig fördel för området, eftersom det lämnar utrymme för politiskt och ekonomisk stöd till ett klart avgränsat område vilket får sin enhet i det gemensamma projektet.

4) Inrättande av en driftsledningsgrupp med ansvar för projektets genomförande. Denna ledningsgrupp utgörs av en samling av berörda kommuner och landsting inom området. Detta är en god tillämpning av subsidiaritetsprincipen: området tar ansvar för sig självt inom ramen för det avtal som det har undertecknat med sina partner.

Denna uppbyggnad är också ett mycket bra verktyg för att samla och mobilisera alla aktörer i lokalsamhället och i olika organ. Den tvärvetenskapliga gruppen kan bidra med teknisk, administrativ och ekonomisk sakkunskap, vilket säkerligen utgör den drivande kraften i den lokala utvecklingen i de områden som har påverkats starkt.

Regionala naturparker bör erkännas och stödjas såsom ett verktyg som bidrar till en hållbar utveckling. Eftersom de fungerar som modell för anpassningen av jordbrukets struktur och utvecklingen av landsbygden, bör de uppmuntras mer som pilotprojekt, i enlighet med artikel 8 i förordning (EEG) nr 2085/93 i EUGFJ:s riktlinjer ().

4. På väg mot ett europeiskt nätverk med regionala naturparker och sårbara naturområden

Engagemanget för att skapa en hållbar utveckling av den europeiska landsbygden kan inte hejdas. Detta gör det nödvändigt med en anpassning av den gemensamma jordbrukspolitiken och av de regionalpolitiska åtgärderna.

Denna utveckling är oundvikligen progressiv och kräver tid och eftertanke. Vi föreslår att det genomförs experiment i detta avseende, i första hand i de befolkade områden på den europeiska landsbygden som är mest sårbara, och där åtgärder vidtas för att främja en hållbar utveckling.

Detta nya nätverk skulle kunna utvecklas till en smältdegel för genomförandet av mer sammanhängande allmänna politiska åtgärder inom områdena naturskydd och landskapsvård, hållbar utveckling och regionalpolitik, under medlemsstaternas och de regionala myndigheternas gemensamma ansvar.

SLUTSATSER

1. Regionkommittén begär att kommissionen utvecklar kompletteringsåtgärderna till ett självständigt stödinstrument - genom att speciellt lägga betoningen på metoderna för ekologisk produktion och bevarande av landskapet. Kommissionen bör lägga fast ramen för villkoren alltmedan utarbetandet och tillämpningen av metoder som är hänsynsfulla för miljö lämnas åt medlemsstaterna och regionerna.

2. Regionkommittén begär att kommissionen skall underlätta upprättandet av ett nätverk för att, i de skyddade områden i de länder i unionen som önskar delta, testa de förslag som lagts fram i denna rapport. Detta nätverk skulle, med kommissionens stöd, arbeta med följande frågor:

2.1. Överväganden om jordbrukets organisation i ljuset av en ny funktion: mottagande av allmänheten.

2.2. Främjande av sådana sätt att förvalta områdena som tar hänsyn till miljöns biologiska beskaffenhet.

2.3. Bearbetning av de metoder och verktyg som krävs för införande av driftsavtal på jordbruks- och miljöområdet.

2.4. Bidrag till upprättandet av tekniska och ekonomiska referensvärden i miljövänliga produktionsmetoder.

2.5. Bearbetning av jämvikten mellan jordbruk och skogsbruk.

2.6. Prövning av produktionsrättigheter på gammal kulturmark utan att negligera de juridiska bestämmelser som gäller i vart och ett av medlemsstaterna. Denna prövning kommer att äga rum under en tidsperiod på tre år och utmynna i en utvärdering.

2.7. Diskussion om frågan om driftsavtal med markägare.

2.8. Långsiktiga kontrakt med jord- och skogsbrukare.

3. Regionkommittén begär att kommissionen skall underlätta inrättandet av ett nätverk mellan de skyddade områdena för att på så sätt påskynda genomförandet av det femte programmet. Därvid skall hänsyn tas till det regionala handlingsutrymme som föreskrivs i EG-fördragets artikel 3b andra stycket och artikel 4.1, andra meningen

4. Regionkommittén begär att kommissionen skall sammanställa en rapport över hur rekommendationerna i det femte miljöprogrammet tillämpas i de skyddade områdena i Europa.

5. Regionkommittén begär att denna rapport skall upprättas i samarbete med de regionala myndigheter som förvaltar dessa landskap.

6. Regionkommittén begär att kommissionen skall bidra till att ett utbildningsprogram inrättas, för lokala politiker och tekniskt ansvariga för förvaltning av de skyddade landskapen.

Bryssel den 12 mars 1997.

Regionkommitténs ordförande

Pasqual MARAGALL i MIRA

() EGT nr L 206, 22.7.1992, s. 7.

() EGT nr L 103, 25.4.1979, s. 1; EGT nr L 115, 8.5.1991, s. 41; EGT nr L 164, 30.6.1994, s. 9.

() EGT nr C 34, 3.2.1997, s. 8.

() EGT nr L 208, 24.7.1992, s. 1.

() EGT nr L 181, 1.7.1992, s. 12.

() EGT nr L 215, 30.7.1992, s. 85.

() EGT nr L 193, 31.7.1993, s. 44.