Yttrande från Regionkommittén om "Skogsförvaltning, skogsbruk och skogsskydd i EU"

(98/C 64/04)

BAKGRUND- Regionkommitténs beslut av den 15 januari 1997 att i enlighet med artikel 198c fjärde stycket i EG-fördraget utarbeta ett yttrande på eget initiativ om "Skogsförvaltning, skogsbruk och skogsskydd i EU" och att ge utskott 2 "Fysisk planering, jordbruk, jakt, fiskeri, skogsbruk, havsmiljö och bergsområden" i uppdrag att förbereda ärendet.

- Det utkast till yttrande (CdR 268/97 rév.) som antogs av utskott 2 den 15 oktober 1997 (föredragande: Kaija-Maija Perkkiö).

Med hänsyn till ovanstående antog Regionkommittén följande yttrande vid sin 20:e plenarsession den 19-20 november 1997 (sammanträdet den 19 november).

1. Inledning

1.1. Skogen är en av EU:s viktigaste förnybara naturresurser. Av många skäl skiljer sig skogsbruket från land till land och från region till region, men generellt respekteras principen om ett mångsidigt utnyttjande av skogen.

1.2. Ett mångsidigt skogsutnyttjande innebär att skogen används kommersiellt, men även för rekreation och i naturskyddssyften. Den kommersiella användningen av skogen säkerställer att skogen förblir en källa till ekonomiskt välstånd och sysselsättning i Europa. Ekonomiskt välstånd ger i sin tur större utrymme för att genomföra naturvårdsprogram och finansiera rekreationsaktiviteter.

1.3. Skogsförvaltning och skogsbruk måste bygga på respekt för principen om hållbarhet. Detta betyder att man tar hänsyn till ekologisk, ekonomisk och social hållbarhet.

1.4. Eftersom skogssektorns betydelse, dvs. skogsbruket och skogsindustrin, och den vikt man lägger vid skogens olika funktioner varierar mellan olika medlemsstater och även mellan olika regioner är det lämpligt att subsidiaritetsprincipen tillämpas vid allt beslutsfattande inom sektorn. Detta betyder att varje medlemsstat utformar sin egen skogspolitik. Det finns emellertid vissa områden där EU:s skogspolitik kan medföra ett mervärde, exempelvis vad gäller kontroll av luftföroreningar, forskning och utbildning samt internationell verksamhet.

1.5. Regionkommittén har beslutat att utarbeta ett yttrande på eget initiativ om skogsförvaltning, skogsbruk och skogsskydd för att belysa skogens betydelse för den regionala utvecklingen och det regionala välståndet. Ett yttrande i denna fråga bedöms vara särskilt viktigt vid denna tidpunkt eftersom Europaparlamentet den 18 december 1996 antog en resolution om Europeiska unionens skogsbruksstrategi. I denna fastställer man rekommendationer för förslag till åtgärder som skall läggas fram av kommissionen. Dessutom kommer den pågående reformen av strukturfonderna också att påverka möjligheterna att utveckla skogssektorn i framtiden.

2. Bakgrund

2.1. Den nuvarande situationen inom skogssektorn i medlemsstaterna

2.1.1. Skogens huvudsakliga ekonomiska funktion är att tillhandahålla trä som råmaterial till den mekaniska och kemiska skogsindustrin och för energiproduktion. Skogen förser oss också med bär, svamp, kork och vilt. I vissa regioner är skogsrelaterad turism och jakt en viktig inkomstkälla.

2.1.2. Skogen skyddar även marken mot erosion, laviner och vind och skyddar vattensystemen och luften samt fungerar som kolreserv och därmed som buffert mot växthuseffekten. Till skillnad från det kommersiella utnyttjandet av skogen kan dessa funktioner inte beräknas i pengar, men deras ekonomiska betydelse kan vara avsevärd.

2.1.3. Enligt statistik från FAO (FN:s organisation för livsmedel och jordbruk) uppgick värdet av skogsindustrins produktion till över 70 miljarder USA-dollar år 1991. Tyskland var den största producenten med 17 miljarder dollar. I Sverige, Frankrike och Finland uppgick produktionsvärdet till ca 10 miljarder dollar. Skogsindustrin står för 2,4 % av EU:s totala bruttonationalprodukt. I de enskilda medlemsstaterna varierar andelen av BNP mellan 6 % (Finland) och 1,2 % (Luxemburg).

2.1.4. Skogsprodukter är en viktig exportkälla för vissa medlemsstater. 1993 var värdet av EU:s export av skogsindustriprodukter 37 miljarder dollar och för export av timmer 1 miljard. Skogsprodukternas andel av den totala exporten varierar stort från land till land, från 0,4 % till 31,5 %. Den är hög i Österrike, Sverige och Finland, som är storproducenter men har relativt låga konsumtionsnivåer. Tyskland och Frankrike är också ledande exportörer av skogsindustriprodukter, trots att de har höga konsumtionsnivåer.

2.1.5. De nya medlemsstaternas inträde i EU innebar en avsevärd ökning av EU:s självförsörjningsgrad när det gäller skogsindustriprodukter. För sågade trävaror till exempel steg självförsörjningsgraden från 56 % till 89 %, för pappersmassa från 47 % till 82 % och för papper och kartong från 76 % till 106 %. Självförsörjningsgraden varierar stort från land till land, delvis beroende på volymen växande träd och utnyttjandegraden. Detta är ett exempel på en naturlig arbetsfördelning mellan medlemsstaterna.

2.1.6. Skogen är en viktig källa till sysselsättning inom EU. Ca fyra miljoner människor är direkt anställda enbart av skogsindustrin. Det finns ingen samlad statistik över hur många som är anställda inom skogsbruket, dvs. förvaltning och avverkning, men i egenskap av arbetsintensiv verksamhet tillhandahåller skogsbruket arbete för många människor. EU:s 12 miljoner småskaliga skogsägare utför mycket av skogsvården och avverkningen själva och dessutom sysselsätter skogsbolagen ett betydande antal skogsarbetare och skogsmaskinförare.

2.1.7. Skogssektorn sysselsätter också indirekt ett stort antal människor, bland annat inom byggbranschen, metall- och maskinindustrin, den kemiska industrin och transportbranschen.

2.1.8. Skogssektorns effekter på sysselsättningen är särskilt viktiga när det gäller utvecklingen av landsbygdsområden och bergsområden. Skogsförvaltning, avverkning och därtill relaterade transporttjänster ger arbete åt människor i avlägsna regioner. Småskalig mekanisk verksamhet är också en möjlighet inom dessa områden.

2.1.9. Förutsättningarna för skogstillväxten i EU varierar avsevärt beroende på klimatmässiga, ekologiska och biologiska faktorer. Exempelvis när det gäller vegetationsområden hör länderna runt Medelhavet till den sub-mediterrana zonen medan de nordiska länderna hör till den arktisk-alpina zonen. I södra Europa dominerar lövskogen, medan barrskogen dominerar i norra Europa och i bergsområden. I bergsområdena i Europeiska unionen växer skogen under särskilda betingelser förutom att den har sina specifika geografiska egenskaper.

2.1.10. Den totala andelen skogsareal i EU är 130 miljoner hektar, varav 87 miljoner hektar utgörs av kommersiell skog. De största skogstäckta områdena finns i Norden, Frankrike och Tyskland. Andelen kommersiell skog av den totala ytan är högst i Finland (58 %) och lägst i Irland (6 %). Genomsnittet för EU är 27 %.

2.1.11. Under de senaste fyrtio åren har skogstillväxten i EU överskridit avverkningen med bred marginal. Som ett resultat av detta har den totala volymen rotstående träd i de 15 medlemsstaterna ökat med 4,1 miljarder till 11,5 miljarder m3 under denna period. Tyskland, Sverige, Frankrike och Finland har största andelen virkesresurser och den största årliga tillväxten i trädbeståndet. Tillsammans står dessa fyra länder för 73 % av EU:s totala tillväxt och 75 % av EU:s totala årliga avverkning. 1990 uppgick avverkningen i de 15 medlemsstaterna till 70 % av EU:s totala tillväxt. Denna andel var störst i Portugal (96 %) och lägst i Italien (45 %).

2.1.12. Ökningen av den årliga tillväxten beror på ett antal faktorer, däribland omfattande skogsplantering och åkrar som växer igen eftersom de inte längre används för spannmålsodling samt andra skogsvårdande åtgärder såsom förbättrad dränering, gödning och vård av plantskog. Andra faktorer - med negativa konsekvenser på lång sikt - är det kväve och den ökning av koldioxidkoncentrationen som har gött respektive främjat tillväxten i delar av Europas skogar.

2.1.13. De olika växtförhållandena i medlemsstaterna visar sig tydligt i siffrorna för tillväxten av trädbeståndet per hektar. Den högsta tillväxten har Irland (8,4 m3 per hektar och år) och Danmark (7,5 m3 per hektar och år) och den lägsta Grekland (1,5 m3 per hektar och år) och Finland (3,6 m3 per hektar och år).

2.1.14. Vid sidan om nyfiber har returpapper utvecklats till en viktig råvara för skogsindustrin. Den genomsnittliga återvinningen i medlemsstaterna är 40 %, med värden som varierar mellan 7 % (Irland) och 66 % (Österrike). Det är bara naturligt att man i länder där returpapper finns tillgängligt i stora kvantiteter också tillverkar produkter baserade på återutvunna fibrer. Man bör inte försöka förändra denna situation genom att införa artificiella rättsliga hinder om öppenheten på returpappersmarknaden är säkerställd.

2.1.15. Två tredjedelar av EU:s totala skogsareal är privatägd. Bara i Irland och Grekland äger staten mer än hälften av den totala skogsarealen. Allt som allt finns det ca 12 miljoner privata skogsägare, av vilka de flesta är familjer. Företag utgör betydande skogsägare i ett fåtal länder, t.ex. Sverige, Spanien och Portugal. Ägarförhållandena kan också variera inom samma land. Det stora antalet skogsägare betyder att den genomsnittliga storleken på innehavet är liten. Skillnaderna i ägandeförhållanden och ekonomiska strukturer påverkar de enskilda medlemsstaternas skogsstrategi och kräver en differentierad skogspolitik i varje medlemsstat, respektive varje region, i enlighet med subsidiaritetsprincipen.

2.1.16. Skogens skick och hälsa är avgörande med tanke på den roll den spelar för att skapa ekonomiskt välstånd och bevara den biologiska mångfalden. Skogen är också en viktig kolreserv (85-120 miljoner ton bundet kol varje år) och mängden kol som binds i träden ökar i samma takt som trädbeståndet ökar. Om skogsvårdande åtgärder och avverkning inte vidtas i god tid och om man inte vidtar åtgärder för att förebygga föroreningar av skogsområdena kommer kolet gradvis att frigöras i atmosfären när skogsbeståndet åldras och förmultnar. Följaktligen kommer skogen inte längre att kunna motverka växthuseffekten lika effektivt som den gör nu.

2.1.17. Luftföroreningar överförs från ett land till ett annat utan hänsyn till nationella gränser. Utsläpp av svaveldioxid, kvävedioxid och ammoniak försurar marken, i synnerhet i tätbefolkade områden. Men även de försurningskänsliga skogarna i norra och södra Europa samt skogar i bergsområden ligger i riskzonen.

2.1.18. Europas skogar ansätts också av stormar, insekter och svampsjukdomar. Skogsbränder är ett allvarligt problem i vissa medlemsstater. Mellan 300 000 och 500 000 hektar skog i EU härjas av bränder varje år. Spanien, Frankrike, Grekland och Portugal står för 97 % av den totala andelen skogsareal som förstörs av bränder, och dessa områden klassas som högriskområden av EU.

2.1.19. Under de senaste tio åren har de arealer som förstörts av bränder blivit mindre och brändernas varaktighet har minskat. Detta är ett resultat av att olika sorters projekt för förebyggande och kontroll har genomförts. Å andra sidan har det skett en markant ökning av antalet bränder. Undersökningar om orsaken till skogsbränder och förebyggande åtgärder är därför av största betydelse. I sammanhanget skall även påpekas att vissa länder använder sig av planerade och kontrollerade bränder för att främja den biologiska mångfalden.

2.2. Den rättsliga grunden för skogsbruksåtgärder

2.2.1. Varken Romfördraget eller Maastrichtfördraget innehåller några bestämmelser om en skogsbrukspolitik. Skogsrelaterade frågor behandlas emellertid i anslutning till ett flertal av gemenskapens politikområden och beslut fattas i enlighet med följande rättsliga grunder:

- Jordbrukspolitik (artikel 43).

- Konkurrenspolitik (artikel 92).

- Harmonisering (artikel 100).

- Handelspolitik (artikel 113).

- Miljöpolitik (artikel 130r och 130s).

- Artikel 235.

2.2.2. Handlingsprogrammet för skogsbruk antogs av rådet år 1989 och förbättrades och utvidgades 1992. Programmet omfattar stödåtgärder för skogsbruket på olika områden. Nedan följer en kort beskrivning av de olika åtgärderna.

2.2.3. Förordning om skydd av skogarna i gemenskapen mot luftföroreningar [(EEG) nr 2157/92 och (EG) nr 307/97]. Denna förordning gjorde det möjligt att under åren 1992-1996 upprätta ett Europatäckande system för kontroll av skogarnas allmänna tillstånd och ett nät av observationspunkter för att kunna kontrollera skogarnas ekosystem. Gemenskapsstöd har också beviljats för pilotprojekt som studerar skogarnas ekosystem och återställandet av skadade skogar. Enligt den nya förordning som trädde i kraft i februari 1997, förlängdes genomförandet av programmet till femårsperioden 1997-2001 med en budget på 40 miljoner ecu (29,4 miljoner ecu för 1992-1996).

2.2.4. Förordning om skydd av gemenskapens skogar mot bränder [(EEG) nr 2158/92 och (EG) nr 308/97]. I denna förordning beviljade gemenskapen finansiering för perioden 1992-1996 av åtgärder för brandskydd och skogsövervakning, inklusive upprättandet av skogsstigar, brandgator, vattenposter och inköp av kommunikationsutrustning och övervakningssystem. Stöd beviljades också till projekt som undersöker orsaken till skogsbränder, kampanjer för upplysning och undervisning, samt informationskampanjer och datasystemprojekt. Kommissionen har också antagit en förordning som förlänger programmet med ytterligare fem år från 1997 till 2001, med en budget på 70 miljoner ecu (70 miljoner ecu för perioden 1992-1996).

2.2.5. Förordning om förbättring av skogen inom ramen för landsbygdens utveckling [(EEG) nr 1610/89 tillsammans med (EEG) nr 4256/88]. Denna förordning innehåller åtgärder för att stödja skogsbruksrelaterade åtgärder inom landsbygdsområden och mindre utvecklade regioner, och idag även i glesbefolkade regioner (målområde 1, 5b och 6). De stödberättigade verksamheterna omfattar skogsåterväxt, värdeökning av skogsområden och utveckling av skogsinfrastrukturer. Förtur ges till områden där skogen kan bidra till att få fart på ekonomin och skapa arbetstillfällen samt till områden där sådana åtgärder behövs för att bekämpa erosion och skydda jord och vatten. Stöd kan också ges om turism och rekreation är av stor betydelse för området i fråga.

2.2.6. Förordning om förbättring av villkoren för bearbetning och saluföring av jordbruksprodukter [(EEG) nr 867/90]. Syftet med denna förordning är att bevilja stöd till utveckling av skogsbruksverksamhet som främjar den första bearbetningen av trä i mål 1-, 5- och 6b-områden, t.ex. fällning, kvistning, barkning, kapning och lagring. Efterföljande bearbetning längre ner i produktionskedjan (t.ex. sågning) är inte längre berättigad till stöd.

2.2.7. Förordning om en gemenskapsordning för stöd till skogsbruksåtgärder inom jordbruket [(EEG) nr 2080/92]. Stöd ges till beskogning av jordbruksmark och andra skogsvårdande åtgärder såsom skötsel av plantskog, skörd av snabbväxande energiskog och anläggandet av skogsvägar samt andra moderna hjälpmedel för träutvinningsalternativ (t.ex. med hjälp av lyftkranar). Denna gemenskapsordning utgör en av kompletteringsåtgärderna till reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken. Den totala budgeten för perioden 1993-1997 uppgår till 1,2 miljarder ecu.

2.2.8. Förordning om införande av ett europeiskt informations- och kommunikationssystem för skogsbruk (EFICS) [(EEG) nr 1615/89 och (EG) nr 400/94]. Denna förordning innehåller bestämmelser om insamling av jämförbara och objektiva uppgifter rörande skogsresurser, skogsprodukter, skogssektorns struktur samt gemenskapsåtgärder och nationell skogsbrukspolitik. Budgeten för perioden 1993-1997 uppgår till 3,9 miljoner ecu.

2.2.9. 1994 antog EU en förordning om bevarande, karakterisering, insamling och nyttjande av genetiska resurser inom jord- och skogsbruket [(EG) nr 1467/94]. Hittills har inga projekt för skogarnas genetiska resurser finansierats enligt detta program.

2.2.10. Skogsforskningen finansieras genom EU:s ramprogram för FoU. Eftersom skogen hade relativt liten betydelse innan de tre nya länderna blev medlemmar, har anslagen till skogsinriktad forskning varit relativt små och finansieringen har i huvudsak skett via projekt inom de speciella programmen för jordbruk, miljö, bioteknik och energi. Skogsprojekt har till exempel finansierats genom forskningsprogrammet Fair under fjärde ramprogrammet. Det femte ramprogrammet skall inledas 1998.

2.3. Övriga bestämmelser

2.3.1. Utvecklingsprojekt inom skogssektorn kan finansieras genom strukturfonderna för mål 1-, 5b- och 6-områdena och i viss utsträckning också för mål 2-områden. EUGFJ ger anslag till mikroföretag på landsbygden för produktutveckling, marknadsundersökningar och projekt för bättre logistik. Dessa åtgärder bidrar till att skapa nya arbeten på landsbygden, och den inkomst som stannar kvar på landsbygden ökar genom att produkternas förädlingsvärde ökar. Även ERUF-stöd används för att främja utvecklingen av små och medelstora företag inom skogssektorn. ESF ger möjlighet att finansiera försöksprojekt för skogsförvaltning, skogsbruk och skogsvård.

2.3.2. Gemenskapsinitiativet Leader II ger stöd under anslagskategorin B3 ("Ökat förädlingsvärde hos jordbruks-, skogs- och fiskeprodukter") till projekt med småskalig verksamhet i slutet av produktionskedjan, verksamhet som är innovativ och som kan tjäna som förebild.

2.3.3. Handeln med frön och plantor regleras i direktivet om saluföring av skogsodlingsmaterial (66/404/EEG) och direktivet om yttre kvalitetsnormer för skogsodlingsmaterial som saluförs i gemenskapen (71/161/EEG). I det förra ingår bestämmelser om klassificering av skogsodlingsmaterial som marknadsförs inom gemenskapen och information som måste tillhandahållas i samband med sådan handel. I den senare fastställs obligatoriska kvalitetskrav för handel med frön och plantor som säljs i enlighet med EEG:s standardnomenklatur.

2.3.4. Bestämmelser om mått och kvalitetsstandarder för trä fastställs i direktivet om klassificering av sågad träyta (68/89/EEG), som nu håller på att ändras.

2.4. Administration av skogsärenden inom EU

2.4.1. Kommissionen har inget enskilt generaldirektorat för skogsfrågor. Ansvaret för dessa frågor delas av flera generaldirektorat. Den viktigaste enheten är enheten för särskilda åtgärder i landsbygdsområden (skogsenheten) inom GD VI (jordbruk). Skogsfrågor handläggs också av GD III (inre marknaden och industri), GD IV (konkurrens), GD XI (miljö), GD VIII (bistånd), GD XII (vetenskap, forskning och utveckling), GD I (yttre förbindelser) och GD XVII (energi). En separat skogsindustrienhet har upprättats inom GD III, vilket har lett till att ytterligare uppmärksamhet riktas på skogsindustrins intressen i beslutsprocessen.

2.4.2. GD III har också en ständig skogskommitté som är ett diskussionsforum för representanter från medlemsstaterna när det gäller till exempel synpunkter på internationella skogsfrågor. Denna kommitté fungerar också som en administrativ kommitté när man fattar beslut om till exempel finansiering av projekt för att bedöma skogens hälsotillstånd.

2.4.3. Skogsfrågorna hanteras på mycket olika sätt i medlemsstaterna beroende på hur viktiga skogsfrågorna är för landets ekonomi, vilken skogens huvudsakliga roll är och vilken ekologisk, social och kulturell betydelse skogen har i landet. Ansvarigt ministerium för skogsfrågor är antingen jord- och skogsbruksministeriet, miljöministeriet eller industriministeriet. Det finns också skillnader i hur frågor delegeras i beslutsprocessen på regional nivå.

2.4.4. Utnyttjandet och skyddet av skogsresurserna i medlemsstaterna och regionerna regleras genom lagar, normer och institutionella styrmedel. Politiken för stöd till skogssektorn varierar stort, liksom skogsbeskattningen och organisationen av forskning, utbildning, rådgivning och information. Beskattningen av skogen kan ske i form av kapitalbeskattning, som bygger antingen på beskattning av inkomst från fastigheter eller försäljning, eller i form av en inkomstskatt. Målet med skogspolitiken i de olika medlemsstaterna bestäms av samma faktorer som styr administrativa arrangemang.

2.5. Internationell skogspolitik

2.5.1. Medlemsstaterna uppträder alltid som självständiga förhandlingsparter på internationell nivå, eftersom EU inte har några representationsbefogenheter, men de koordinerar sin verksamhet, vanligtvis i form av gemensamma yttranden. Vid FN:s konferens om miljö och utveckling i Rio de Janeiro 1992 skrev deltagarländerna under den allmänna konventionen om biologisk mångfald och FN:s ramkonvention om klimatförändringar. Dessutom antogs kapitel 11 i Agenda 21-programmet om förebyggande av skogsförstöring.

2.5.2. Vid den andra ministerkonferensen om skogsskydd i Europa, som hölls i Helsingfors 1993, kom de europeiska länderna och EU överens om att tillämpa de principer för skogen som antogs vid Rio-konferensen. Vid Helsingforskonferensen antogs resolutioner för ekologiskt hållbar förvaltning och utnyttjande av Europas skogar och bevarande av deras biologiska mångfald. Medlemsstaterna bör ta hänsyn till dessa avtal när man fastställer skogsstrategier både på nationell nivå och på EU-nivå, samtidigt som man skall arbeta för en tydligare specificering av innehållet i dessa avtal, till exempel vid det uppföljningsmöte som skall hållas i Portugal 1998.

2.5.3. Detta yttrande inriktar sig på utvecklingen av skogssektorn inom EU, och internationellt utvecklingsstöd diskuteras därför ytterst kortfattat. Utvecklingen i EU:s grannländer är ändå viktig eftersom EU kan stödja presumtiva medlemsstater i deras anpassning till vad som krävs för medlemskap. Miljöproblem, i synnerhet luftföroreningar, tar ingen hänsyn till nationella gränser och det krävs alltså samarbete för att lösa problemen. Vid Helsingforskonferensen antog de avtalsslutande länderna en resolution som syftar till att främja ekologiskt hållbar förvaltning och användning av skogsresurserna. Samarbete kan ske genom utbyte av kunskaper och bilaterala och multilaterala projekt, med tyngdpunkt på tekniska, vetenskapliga, institutionella och juridiska frågor.

2.5.4. Ekonomiskt stöd till samarbete med länder i Central- och Östeuropa finns tillgängligt tack vare Phare- och Tacis-programmen och gemenskapsinitiativet Interreg. Icke-medlemsländer erhåller anslag via de två första programmen och medlemsstaterna från Interreg.

2.6. Kriterier för ett långsiktigt hållbart skogsbruk

2.6.1. Ett långsiktigt hållbart skogsbruk har blivit en vedertagen allmän princip i Europa. Långsiktigheten innebär att skogar och skogslandskap utnyttjas på ett sätt som bevarar den biologiska mångfalden, produktiviteten, återväxten och livskraften och tar vara på skogens möjligheter att fylla sina ekologiska, ekonomiska och sociala funktioner i dag och i framtiden, både på lokal, nationell och global nivå, utan att inverka menligt på andra ekosystem. Skogsbruket måste följaktligen bedrivas med hänsyn till ekologisk, ekonomisk och social långsiktighet.

2.6.2. Det finns ett antal kriterier för långsiktigt skogsbruk och det första uppföljningsmötet efter Helsingforskonferensen spaltade upp dessa kriterier i sex kategorier:

1) Skogsresurser och kolets kretslopp.

2) Skogens produktiva funktion.

3) Sociala och ekonomiska funktioner.

4) Den biologiska mångfalden.

5) Skogens skyddsfunktion.

6) Skogens hälsotillstånd.

Det finns en rad kriterier och indikatorer för var och en av de uppräknade kategorierna. Regionerna bör aktivt medverka till att utarbeta sina egna indikatorer.

2.6.3. Tidigare har man först och främst tagit hänsyn till produktionen inom skogsbruket, men situationen har förändrats i och med att större vikt läggs vid skogens biologiska mångfald. Detta begrepp innefattar mångfald inom och mellan arter och med avseende på ekosystem.

2.6.4. Inom det kommersiella skogsbruket kan man ta hänsyn till den biologiska mångfalden genom att tillämpa skogsbruksmetoder som avpassas efter det enskilda skogsbeståndet och som försöker efterlikna naturens eget kretslopp. Detta måste emellertid kompletteras med specifika åtgärder för att bevara hotade arter, till exempel genom att man inrättar fredade områden eller genom restriktioner för skogsexploatering. I vissa fall kan det blir nödvändigt att skydda ekosystem genom att fridlysa områden så att de helt eller delvis undantas från kommersiellt utnyttjande.

2.6.5. För närvarande stöder EU skydd och utveckling av den biologiska mångfalden genom två direktiv: vildfågeldirektivet (79/409/EEG) och direktivet om bevarande av livsmiljöer (92/43/EEG). Med utgångspunkt i det senare förbereder man för närvarande inrättandet av Natura 2000, ett samlat europeiskt nät av skyddsområden som omfattar de naturliga livsmiljöer som anges i direktivet.

2.6.6. Faktorer som påverkar skogens hälsostatus, såsom försurning och skador av olika slag, har diskuterats under punkt 2.1. Exempelvis kan näringsbalansen i mark och skogsbestånd och barrförlust användas som kriterier för mätning av skogens hälsostatus. Andelen skog som visar tecken på barrförlust varierar mellan 6 % av skogsarealen (Portugal) och 37 % (Danmark). Barrförlust orsakas av bl.a. ogynnsamma klimatvillkor, åldrande bestånd, skadedjur och svampsjukdomar samt luftföroreningar.

2.6.7. Skogen skyddar marken mot erosion och uttorkning och i bergsområden mot laviner. Den sörjer också samtidigt för nybildningen av dricksvatten. Sura och näringsrika utsläpp som överstiger skogsekosystemets naturliga upptagningsförmåga kan skogen dock mildra endast i begränsad omfattning.

2.6.8. Skogsresurserna har betydelse för en hållbar utveckling bland annat genom volymen på det växande beståndet och gynnsamma utvecklingstendenser inom skogsbrukssektorn (se punkterna 2.1.10 och 2.1.11). Åldersstrukturen i det växande beståndet bör vara optimal, det vill säga bestånden av olika åldersklasser skall vara tillräckligt stora och jämnt fördelade i området för att möjliggöra en jämn avverkningsnivå. Om en stor del av skogen består av gamla eller dåliga träd äventyras jämvikten i kolets kretslopp. Efter hand som skogen ruttnar släpper den nämligen ut mer koldioxid än det övriga växande beståndet kan absorbera.

2.6.9. Mätningarna av skogens produktiva funktioner omfattar bl.a. relationen mellan tillväxt och avverkning och effekterna av skogsbruksmetoder och grundläggande förbättringar (se punkterna 2.1.11-2.1.14). Virkespriset bestäms till stor del av marknadsförhållandena, men ett tillräckligt högt pris blir ett incitament för skogsägarna att vårda sin skog och väga in den biologiska mångfalden när skogsbruksmetoder övervägs. Det finns ingen statistik över det ekonomiska värdet på skogens övriga produkter som svamp och bär, men dessa kan ha stor betydelse på det regionala planet.

2.6.10. Ett hållbart skogsbruks socioekonomiska funktioner har många aspekter. Skogssektorns och anslutande branschers sysselsättningspotential är betydelsefull med tanke på den arbetslöshet som EU för närvarande lider av. De kulturvärden som kopplas till skogen och som kommer till uttryck i allmänhetens inställning till naturen och olika kulturaktiviteter är sociala kriterier som är lätta att upptäcka men svåra att mäta. Det är viktigt att understryka familjeskogsbrukens betydelse för ett hållbart skogsbruk liksom dess betydelse för en levande landsbygd.

2.6.11. På senare år har man framhävt behovet av medborgardeltagande i samband med beslut som rör skogsbruket. Resonemangen om formerna för detta deltagande har emellertid visat hur svårt det är att hitta en uppläggning som tillfredsställer alla berörda parter. Skogsägarnas, skogsindustrins och naturvårdarnas ståndpunkter går inte alltid att förena. En planering som bygger på alla parters medverkan är lättare att genomföra i statlig eller kommunägd skog, som i viss bemärkelse är allmänhetens egendom. Vad gäller privat skog regleras driften i stor utsträckning av lagstiftning, riktlinjer för skogsbruksmetoder, utbildning, rådgivande verksamhet och virkesuppköparnas kvalitetskrav.

2.6.12. Efterfrågan från industrin och konsumenterna på virke och skogsprodukter som producerats med ekologiskt hållbara metoder har lett till ett behov av skogscertifiering och miljömärkning. Certifieringsprogram och andra bevissystem för ett hållbart skogsbruk övervägs i dag såväl på nations- och EU-nivå som på internationell nivå.

3. Problem och möjligheter inom skogssektorn i EU

3.1. Problem

3.1.1. Det största problemet för skogen på lång sikt är de skador som miljöföroreningar orsakar på skogsbeståndet och markerna. I synnerhet industrins svaveldioxidutsläpp har man lyckats minska de senaste tjugo åren men avgaser - i synnerhet kvävedioxid - och höjningen av ozonhalten nära jordytan är fortfarande ett allvarligt problem.

3.1.2. Som nämnts i punkt 2.1.18 vållar skogsbränder betydande problem i södra Europa. Värst utsatta är torra områden med glesa skogsbestånd och svårtillgänglig terräng där det är svårt både att förebygga eldsvådor och att förnya skogen. I de berörda länderna anser man att EU:s stöd till förebyggande åtgärder och skogsförnyelse av eldhärjade områden är otillräckligt i förhållande till skadornas omfattning. Förebyggande åtgärder mot eldsvådor är annars erkänt som ett område som EU skall ge stöd till. För att dessa åtgärder skall bli effektivare måste man veta mer om orsakerna till skogsbränder, som varierar från region till region. Orsakerna kan bland annat vara klimatet, torka, avfolkningen av landsbygden, olämplig användning av betesmarker samt turism.

3.1.3. I de EU-länder där det är ont om skog eller skogens ekonomiska betydelse är ringa kan befolkningens bristande kunskap om skogen bli till ett problem. Detta kan leda till att skogens ekonomiska och naturskyddsmässiga värde underskattas. I takt med urbaniseringen torde också förståelsen minska för betydelsen och effekten av olika åtgärder i skogen, exempelvis skogsvård, avverkning och naturskyddsåtgärder.

3.1.4. Skogarna hotas också av andra faror: svamp- och insektsskador, föroreningar och utarmning av grundvattnet, missbruk av allemansrätten i vissa EU-länder, t.ex. i Sverige och Finland, samt skador orsakade av storm och snö. Vid trävaruimport till EU eller då trävaror transporteras från en medlemsstat till en annan, borde det finnas möjlighet att försäkra sig om att skadeinsekter inte förs in.

3.1.5. Bristfällig skogsavverkning och förvaltning kan äventyra skogens biologiska mångfald och göra den mindre resistent mot föroreningar. Omfattande nyplantering av en enda sort på ett avverkningsområde, plantering av främmande arter och plantering eller sådd av fröer och fröplantor vars genetiska ursprung är alltför avlägset utgör ett hot mot skogen. Utebliven avverkning och skogsvård kan få liknande effekter.

3.1.6. Miljöterminologin varierar mycket från land till land, något som Regionkommittén upptäckte vid utarbetandet av initiativyttrandet om regionala naturreservat. För att få in jämförbara internationella uppgifter om t.ex. skyddade områden måste terminologin harmoniseras åtminstone på statistikområdet. Liknande typer av skyddsområden skulle kunna ingå i samma kategori, även om man i dagligt bruk i de enskilda länderna fortsatt använder olika beteckningar.

3.1.7. Det är inte lätt att uppnå en jämvikt mellan skogens olika användningsområden. Man har inte alltid avsatt tillräckligt med tid för att samråda med markägarna när man utarbetat skyddsprogram, och detta kan ha varit en orsak till att genomförandet försenats, även när det rört sig om förnuftiga projekt. Mark- och skogsanvändningsplanering som faller inom lokala och regionala myndigheters ansvarsområde erbjuder goda möjligheter att jämka samman motstridiga mark- och skogsanvändningsintressen.

3.1.8. Utanför Europa, speciellt i Öst- och Sydostasien, har produktionen inom skogsindustrin ökat, och konkurrenskraften hos skogsindustriprodukter har ökat i jämförelse med europeiska förhållanden. Snabbväxande skogsplanteringar producerar högkvalitativt råmaterial som förädlas lokalt. Länderna inom EU svarar i dagsläget för 20 % av världsproduktionen av pappersmassa och 26 % av världsproduktionen av papper. Om producenterna inom EU skall behålla sin konkurrenskraft krävs en kraftig insats vad gäller produktutveckling och produktivitetsförbättring. Eftersom skyddstullar endast kan användas när det är fråga om ren dumpning är en förbättring av konkurrenskraften den enda lösningen för de europeiska producenterna.

3.1.9. Om konsumenterna intog en negativ attityd gentemot skogsprodukter, skulle detta utgöra ett ännu allvarligare hot än konkurrenskraften hos skogsprodukter mätt i kvalitet eller kostnadseffektivitet. Om man inte informerar tillräckligt om produkternas ekologiska konkurrenskraft glömmer man lätt bort den.

3.1.10. Den splittrade skogsägarstrukturen i många EU-länder har blivit ett problem eftersom skogsbestånden inte har någon ekonomisk betydelse för ägarna om de är mycket små. Vidare är det ingen lätt uppgift att nå ut med rådgivande verksamhet och utbildning till dessa skogsägare. I gengäld leder småskaligt ägande till småskalig förvaltning och garanterar därigenom att den biologiska mångfalden bevaras.

3.1.11. Skogsrelaterade frågor inom EU handhas av flera generaldirektorat. Man inser inte alltid att ett beslut som tas inom ett speciellt politiskt område får konsekvenser för skogssektorn. Fastän skogsenhetens och den ständiga skogskommitténs roll har stärkts, är samordningen vad gäller skogsfrågor fortfarande inte tillfredsställande. Samma tillkortakommande är också tydligt vad gäller strukturen i ramprogrammen där skogsprojekten är utspridda i olika forskningsprogram.

3.2. Möjligheter

3.2.1. Ökningen av EU:s skogsresurser och den sedan länge låga avverkningsnivån i förhållande till det ökande antalet rotstående träd har skapat möjligheter att utöka skogsindustrins kapacitet. En sådan expansion skulle öka EU:s självförsörjningsgrad när det gäller skogsindustriprodukter och förbättra möjligheterna till export utanför gemenskapen. Det skulle också skapa nya jobb inom skogssektorn och närliggande industri.

3.2.2. Småskalig mekanisk träförädling är en potentiell källa till nya jobb på landsorten. I avlägsna områden på landsbygden produceras ofta råmaterial, medan timmer transporteras till andra områden för förädling. För att förädlingsindustrin skall bli framgångsrik måste den bygga på samarbete, till exempel i form av underleverantörskedjor som leds av stora företag eller kooperativ som består av flera små företag. Man måste också uppmärksamma behovet av att utbilda entreprenörer. Ytterligare områden som bör prioriteras är företagsamhet, produktutveckling, marknadsföring och utveckling av kvalitetssystem för produkterna.

3.2.3. Det är möjligt att få stöd från strukturfonderna när det gäller att finansiera sådana initiativ inom målområde 1, 5b och 6. Dessutom erbjuder Leader II goda möjligheter att genomföra innovativa projekt som har demonstrationsvärde under finansieringsposterna B3 (ökning av jordbruks-, skogs- och fiskeriprodukternas mervärde) och C (gränsöverskridande samarbetsprojekt).

3.2.4. Finansiering genom ESF (Europeiska socialfonden) är möjlig inom samma målområden för att utbilda olika intressegrupper i hållbar skogsförvaltning.

3.2.5. Förutom papper, byggnadsmaterial och möbler har trä även andra användningsområden, till exempel vid framställning av kemikalier, färgämnen, dekorationsprodukter och till och med matvaror samt vid rökningsprocesser. Kork från korkek har sedan länge använts som råmaterial. Metall- och plastprodukter eller reservdelar som tillverkas av icke-förnybara naturresurser skulle kunna ersättas av produkter som tillverkats av trä, under förutsättning att man investerar i lämplig forskning och produktutveckling.

3.2.6. Det finns avsevärda möjligheter att öka användningen av trä som energikälla. I många länder finns träavfall och trä av låg kvalitet i stora kvantiteter som inte lämpar sig för några andra industriella syften. Skogsägare skulle till exempel kunna bilda kooperativ för att förse bostäder och kontor, småsamhällen och kommunala centra med värme. Detta skulle kunna kombineras med produktion av elektricitet. I linje med detta skulle man kunna utnyttja träavfall från sågverk, pappersavfall och kartong som bränsle vid kraftverken.

3.2.7. Att använda trä som bränsle skulle skapa ekonomiska fördelar för enskilda regioner men också för hela gemenskapen. Det skulle minska beroendet av importerade fossila bränslen och av långa och farliga transporter och skapa arbetstillfällen på landsbygden. Dessutom orsakar trä förhållandevis lite skadliga utsläpp och är framförallt koldioxidneutralt, under förutsättning att det förbränns på rätt sätt. För att man skall kunna använda träbaserad energi måste man utveckla logistiken ytterligare, vilket också gäller för förädling av flis till briketter och våtförbränning av flis.

3.2.8. Skatteåtgärder och/eller främjande av investeringar i förhållandevis dyra förbränningsanläggningar skulle kunna användas för att gynna användning av trä för energiändamål.

3.2.9. Att använda pappersavfall som råmaterial utgör både en möjlighet och ett problem. Om papper används i produktionsprocessen på nytt lättar trycket på deponeringsplatserna. Fibrer kan dock inte återanvändas i det oändliga, en viss kvantitet av nya fibrer krävs alltid. Undersökningar borde göras för att fastställa de totala kostnaderna och de ekonomiska fördelarna med att använda förnybara fibrer för att undvika artificiella lösningar till förmån för förnybara fibrer. Att utnyttja pappersavfall som bränsle är en annan möjlighet som förtjänar verklig uppmärksamhet.

3.2.10. Jordbruksgrödor som inte är avsedda för livsmedel kan även användas vid tillverkning av papper. Förutom att hålla odlingsbar jord öppen kan fibrerna från dessa grödor utnyttjas för att förbättra papperets tryckkvalitet.

3.2.11. Skogen erbjuder ökade möjligheter för turism och rekreation. Resebyråerna erbjuder redan jakt- och vandringssemestrar i skogsområden. De skulle kunna komplettera sitt produktsortiment med arrangemang där turisterna kan uppleva skogsbruk på nära håll. Det finns möjligheter till stöd från gemenskapens program för att genomföra utvecklingsprojekt inom målområden och Leader II-initiativet.

3.2.12. Ytterligare ansträngningar skulle kunna göras när det gäller att utnyttja skogen för att bekämpa växthuseffekten och för att förebygga miljöskador som orsakas av människan och av naturkatastrofer.

4. Europaparlamentets betänkande om Europeiska unionens skogsbruksstrategi

4.1. Den 18 december 1996 antog Europaparlamentet ett betänkande om EU:s skogsbruksstrategi. Denna strategi bör enligt betänkandet bygga på följande principer:

a) Den bör vara övergripande och enhetlig.

b) Den bör uppmuntra till solidaritet inom skogsbrukssektorn.

c) Den bör respektera subsidiaritetsprincipen, dvs. vara underordnad och vara ett komplement till nationella planer.

4.2. Parlamentet pekar ut följande områden där åtgärder bör vidtas på EU-nivå, samtidigt som subsidiaritetsprincipen respekteras:

a) Att skydda skogsresurser.

b) Skydd mot skogsbränder.

c) Att bevara den biologiska mångfalden.

d) Åtgärder som påverkar den allmänna miljön.

e) Utveckling av skogens rekreationsvärde.

f) Att öka värdet hos skogsresurserna.

4.3. Följande åtgärder föreslås beträffande skydd av skogsresurserna:

- Ge riktlinjer för en hållbar skogsvård.

- Uppmuntra föryngring av skogsmark.

- Kontrollera importerat material (med avseende på skadedjur, parasiter och sjukdomar).

- Utvidga övervakningen av beståndens hälsa till att gälla skogsbrukets alla aspekter samt öka de finansiella medlen där så behövs.

- Uppmuntra forskning och utveckling av miljövänliga metoder för att kontrollera insekter och sjukdomar.

- Säkerställa att annan EU-politik, som har anknytning till nedsmutsning av atmosfären, nybyggnation etc. tar hänsyn till skogsbruket.

- Ratificera FN-konventionen om klimatförändringar.

- Främja sökandet efter en integrerad och hållbar balans mellan människa, vilt och skog, som svarar mot moderna ekologiska, socio-kulturella och ekonomiska krav.

- Integrera djurlivets krav vid planering och skötsel av skog.

- Bedriva ytterligare forskning om faktorer som påverkar skador på djurlivet samt skogsägarnas, jakträttsinnehavarnas och allmänhetens delaktighet.

4.4. Följande åtgärder föreslås beträffande skydd mot skogsbränder:

- Nuvarande åtgärder enligt förordning (EEG) nr 2158/92 saknar tillräcklig finansiering. Dessutom behöver ytterliga fonder avsättas för återplantering på avbrända ytor.

- De medel i strukturfonderna som öronmärkts för skydd mot skogsbränder bör användas på ett mer samordnat sätt.

- Ytterligare forskning bör bedrivas rörande metoder för att förebygga, upptäcka och bekämpa skogsbränder, och hjälp bör ges till centra som är specialiserade på detta.

- Införa större samordning av de befintliga åtgärderna på nationell, regional eller lokal nivå, med deltagande av behöriga myndigheter och den ständiga skogsbrukskommittén.

- Fortsätta att utveckla databasen för att förbättra systemet för att skydda skogen mot bränder.

4.5. Följande åtgärder föreslås beträffande bevarandet av den biologiska mångfalden:

- Öka de finansiella medlen för åtgärder enligt förordning (EG) nr 1467/94, så att förordningen kan genomföras fullt ut inom skogsbrukssektorn.

- Ställa upp riktlinjer för att skydda, bibehålla och öka den biologiska mångfalden i alla skogar.

- Främja forskning om skogsplantering, i synnerhet om monokulturer.

- Främja den allmänna kunskapen för ökad biologisk mångfald.

- Främja forskning beträffande kartläggning och ekonomiskt försvarbar ökning av den biologiska mångfalden.

- Främja forskning om skogsbrukets effekter på den biologiska mångfalden.

4.6. Beträffande åtgärder som påverkar den allmänna miljön föreslås följande åtgärder från EU:s sida:

- Uppmuntra forskning om skogens effekter på miljön.

- Lämna större ekonomiskt bistånd för skogsplantering, såväl till enskilda som till lokala och regionala myndigheter.

- Höja medlemsstaternas årliga avgifter för att bringa dem i nivå med de verkliga kostnaderna.

- Samordna EU:s politik på närliggande områden så att den även tar hänsyn till skogsbruket.

- Öka medlen till åtgärder inom ramen för GJP som är kopplade till skogsbruk.

4.7. Följande åtgärder föreslås beträffande utveckling av skogens rekreationsvärde:

- Där skogarna går över nationsgränser bör samarbete uppmuntras.

- Skogens roll som rekreationsområde skall integreras i EU:s politik för landsbygdsutveckling.

4.8. Följande åtgärder föreslås för att öka skogsresursernas värde:

- Öka den tillgängliga budgeten över fem år.

- Hjälpa till att utveckla lämpliga typspecifika förvaltningsriktlinjer.

- Främja utbildning i skogsvård, framför allt genom att öka kunskaperna i de olika medlemsstaterna om hur man gör i andra medlemsstater.

- Främja forskning om och en vidare förståelse för skogen som en allmännyttig resurs.

- Främja forskning om och användning av en förbättrad teknik.

- Utveckla samarbetet mellan användare och ägare, och mellan allmänheten och privata skogsägare.

- Främja forskning om möjligheter att marknadsföra trä.

- Utveckla forskningen om möjligheterna att använda trä som energikälla.

- Främja användningen av förbättrat genetiskt material för att höja kvaliteten.

- Främja en förbättrad information om träresurser för träförädlingsindustrin.

4.9. När det gäller institutionell organisation vill Europaparlamentet att den permanenta skogsvårdskommitténs roll skall utvidgas till att omfatta eko-certifiering, åtgärder för växtskydd, forskning om fortplantningsmaterial och skogsbruk, så att denna kommitté kan bli det viktigaste instrumentet för att samordna skogsbrukspolitiken. Parlamentet föreslår även att man vidtar åtgärder för att påskynda utvecklingen av EFICS (Europeiskt informations- och kommunikationssystem för skogsbruk).

4.10. Om de föreslagna åtgärderna vidtas skulle detta kräva att EU gav ytterligare anslag på upp till 353 miljoner ecu per år, eller cirka 1 765 miljoner ecu över en femårsperiod.

5. Regionkommitténs synpunkter på EU:s skogsstrategi

5.1. Allmänna synpunkter

5.1.1. ReK instämmer i Europaparlamentets ståndpunkt såtillvida att gemenskapens åtgärder skall komplettera den nationella skogspolitiken så som detta uttalats av Rio- och Helsingforskonferenserna när det gäller att bruka skogen varaktigt, bekämpa luftföroreningarna och minska skogsbränderna.

5.1.2. ReK vill betona vikten av att man inför principer för ett hållbart skogsbruk i förvaltningen och utnyttjandet av skogen på europeisk, nationell och regional nivå. Kommissionens åtgärder bör alltid uppmuntra en tillämpning av dessa principer, så att det hållbara skogsbrukets samtliga komponenter på ekologiskt, ekonomiskt och socialt plan ges lika stor tyngd.

5.1.3. ReK anser att EU:s roll när det gäller internationella skogsfrågor är att föra fram medlemsstaternas samordnade ståndpunkter i de frågor som diskuteras. De frågor som EU bland annat försöker driva internationellt är kampen mot klimatförändringar och arbetet med att utarbeta och tillämpa åtgärder och allmänna indikatorer för att främja ett hållbart skogsbruk och biologisk mångfald samt avtal om detta. Det omfattar även en förebyggande bekämpning av skadedjur i timmer.

5.1.4. EU stöder skogssektorn bäst genom att främja utbildning och forskning, ge information och råd och hjälpa till med utvecklingsinitiativ på landsbygden.

5.1.5. Skogsbruk är ekonomisk verksamhet som ständigt utvecklas och för vilket det inte är ändamålsenligt att skapa något stödsystem i linje med den gemensamma jordbrukspolitiken. ReK anser att den nuvarande nivån på det ekonomiska stödet till skogsbruket är korrekt och att det bör ligga kvar på denna nivå även i framtiden, med hänsyn till EU:s budgetsituation. Vissa finansiella omprioriteringar skulle dock kunna göras, om inte andra behov hindrar det, så att mer resurser kan bli tillgängliga för att bekämpa skogsbränder i södra Europa och återställa de områden som eldhärjats.

5.1.6. ReK anmodar kommissionen att snabbt vidta åtgärder för att inrätta en rådgivande skogskommitté. Regionerna och berörda intressegrupper - såsom skogsägare, skogsindustrin, jakträttsinnehavare, skogsarbetare och naturvårdare - skulle härigenom kunna kanalisera sina åsikter till kommissionen.

5.1.7. Regionkommittén kommer att stödja att det anordnas olika internationella sammankomster som syftar till att främja kunskap om och erfarenhetsutbyte inom skogssektorn. De samarbetsstrukturer för skogsförvaltning som redan finns i Atlantområdet, i Östersjöområdet, i Medelhavsområdet och runt Nordsjön skulle i synnerhet kunna utgöra forum för ett sådant utbyte.

5.2. Förslag till skogsförvaltningsåtgärder

5.2.1. ReK håller med Europaparlamentet om att EU bör komma överens om riktlinjerna för skogsförvaltningen och de allmänna principerna, i linje med principerna om ett hållbart skogsbruk. Det är medlemsstaternas och regionernas uppgift att utarbeta de faktiska skogsförvaltningsrekommendationerna på nationell nivå, och dessa bör bland annat grunda sig på i vilket ekologisk skick skogen är, det växande skogsbeståndets ålder och struktur samt de prioriteringar som gjorts beträffande skogens olika funktioner. I de flesta länder måste de nationella rekommendationerna kompletteras med regionala rekommendationer. ReK påpekar dock att många medlemsstater och regioner har konkreta rättsliga föreskrifter för ett uthålligt skogsbruk.

5.2.2. Kommissionen bör stödja medlemsstaterna i deras ansträngningar att utarbeta långsiktiga och periodiskt reviderade planer för tillvaratagandet och förvaltningen av skogen, eftersom man måste gå tillväga på ett systematiskt sätt för att uppnå varaktiga resultat på lång sikt.

5.2.3. ReK vill understryka vikten av kommissionens stödåtgärder, t.ex. finansieringen av forskning, utvecklingen av miljövänliga skogsförvaltningsmetoder och fastställandet av dessa åtgärders totala ekonomiska nytta. Miljövänliga skogsförvaltningsmetoder omfattar en småskalig regeneration av skogen och användandet av främst lokala trädslag när det gäller regenerationen av diversifierade skogsbestånd. Reproduktionsmaterialets ursprung bör passa den berörda skogsmarken.

5.2.4. Vid översynen av direktiven för frö och fröplantor vill ReK föreslå att kommissionen beaktar de faktorer som bestämmer användningen av det reproduktionsmaterial som lämpar sig bäst för det aktuella området, såsom reproduktionsmaterialets härkomst, fröplantornas storlek och art etc.

5.2.5. I syfte att ge EU och medlemsstaterna tillgång till säkra kvantitativa och kvalitativa uppgifter om trädbestånd och tillståndet i skogarna, bör man införa ett skogsinventeringssystem, i enlighet med det bästa gemensamma system som finns tillgängligt.

5.3. Förslag om skogens användning

5.3.1. ReK välkomnar att Europaparlamentet i sitt beslut stöder ett mångsidigt utnyttjande av skogen. I de flesta skogsområden kan skogens kommersiella och rekreationsmässiga funktioner kombineras genom att man tillämpar principen om hållbart utnyttjande.

5.3.2. Ur Regionkommitténs synvinkel bör kommissionen stödja forskning för att utveckla nya, höggradigt förädlade produkter, så att EU:s skogsprodukter behåller sin relativa konkurrenskraft.

5.3.3. ReK stöder kommissionens förslag att förenkla forskningsinsatsernas struktur under det femte ramprogrammet. Programmen under de föreslagna prioriterade områdena "främja ökad konkurrenskraft och hållbar utveckling" och "frigöra naturens och ekosystemens resurser" bör tilldelas särskilda finansiella anslag för skogsbruksutveckling och förädling av skogsprodukter samtidigt som man bör ta hänsyn till att det krävs lång tid att genomföra dessa projekt.

5.3.4. Regionkommittén stöder Europaparlamentets förslag om att främja användningen av trä som energikälla.

5.3.5. I samband med reformen av strukturfonderna är det mycket viktigt att man säkerställer att det finns resurser tillgängliga för att stödja utvecklingen av små och mycket små träförädlingsföretag. Detta omfattar också att man främjar samarbete mellan företag och att man uppmuntrar utvecklingen av regional kvalitetsmärkning.

5.3.6. När det gäller finansieringen av forskning och pilotprojekt är det enligt ReK viktigt att man prioriterar undersökningar av användningen av fibrer - nyfiber, returfibrer och fiber från jordbruksgrödor - i tillverkningen av skogsindustriprodukter. Forskningen bör koncentreras på att fastställa fibrernas ekonomiska livstid samt hitta bra fiberkombinationer och nya sätt att använda returfibrer, exempelvis inom energiproduktionen.

5.3.7. Mängderna nyfiber och returfiber bör inte regleras på artificiell väg med begränsningar, finansiellt stöd eller skattemässiga åtgärder.

5.3.8. Regionkommittén ser mycket positivt på Europaparlamentets förslag om en utbildnings- och informationskampanj om skogens och skogsprodukternas betydelse. Kampanjen bör betona träets egenskaper som ett miljövänligt råmaterial och bör inriktas på konsumenter, skolbarn och studenter, förutom näringslivet och offentliganställda.

5.4. Förslag om skyddsåtgärder

5.4.1. ReK anser att det är EU:s uppgift att ställa upp rekommendationer för skogens biologiska mångfald som varje medlemsstat sedan kan anpassa utifrån regionala förhållanden.

5.4.2. ReK vill betona det viktiga i att skydda den privata äganderätten till skog och betydelsen av det privata ägandet när det gäller skyddet av skogen och utvecklandet av ett hållbart skogsbruk.

5.4.3. Regionkommittén stöder initiativ för att skydda värdefulla naturområden och landskap. I detta avseende är det viktigt att Natura 2000-programmet genomförs. Naturskyddsåtgärder måste dock genomföras med vederbörlig hänsyn till subsidiaritetsprincipen, dvs. lokalbefolkningen och särskilt skogsägare måste rådfrågas. Samtidigt måste naturskyddsprogrammen stå i rätt proportion till de anslagsbelopp som finns tillgängliga. Regionkommittén vill poängtera att den planering av markanvändningen som regionerna och kommunerna ansvarar för också erbjuder goda möjligheter att fastställa naturskyddsområden och att lösa intressekonflikter. Att skapa regionala parker och nationalparker står i överensstämmelse med denna målsättning.

5.4.4. ReK vill betona att när EU ställer upp rekommendationer och allmänna kriterier för ett skogscertifieringssystem måste man ta hänsyn till att varje medlemsstat och region bör få möjlighet att anpassa systemet till sina egna förhållanden. Systemet bör vara frivilligt och vara anpassat till skogsägandestrukturen, gällande praxis inom trävaruhandeln och naturförhållandena. Systemet bör vara kostnadseffektivt så att ingen av parterna ådrar sig orimliga kostnader som ett resultat av genomförandet eller övervakningen av certifieringen.

5.4.5. När man planerar innehållet i EU:s femte ramprogram för FoTU måste man säkerställa att det finns medel tillgängliga för forskning om å ena sidan miljöskadornas inverkan på skogen och å andra sidan skogens och skogsförvaltningens inverkan på miljön.

5.4.6. Enligt ReK är det särskilt viktigt att genomföra förordning (EEG) nr 307/86, eftersom bestämmelserna i denna kommer att göra det möjligt att etablera ett fullt utbyggt observationsnät för mätning av skogens tillstånd samt färdigställa EFICS-databasen för skogsinformation.

Bryssel den 19 november 1997.

Regionkommitténs ordförande

Pasqual MARAGALL i MIRA