EUROPEISKA KOMMISSIONEN Bryssel den 26.2.2020 SWD(2020) 525 final ARBETSDOKUMENT FRÅN KOMMISSIONENS AVDELNINGAR Landsrapport Finland 2020











Följedokument till MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET, EUROPEISKA RÅDET, RÅDET, EUROPEISKA CENTRALBANKEN OCH EUROGRUPPEN



Europeiska planeringsterminen 2020: Bedömning av framstegen med strukturreformer, förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser samt resultatet av de fördjupade granskningarna enligt förordning (EU) nr 1176/2011











{COM(2020) 150 final}



Innehåll Sammanfattning 1.Ekonomisk situation och framtidsutsikter 2.Framsteg med de landsspecifika rekommendationerna 3.Reformprioriteringar 3.1Offentliga finanser och beskattning 3.2Finanssektorn 3.3Arbetsmarknad, utbildning och socialpolitik 3.4 Konkurrenskraft, reformer och investeringar 3.5Miljömässig hållbarhet Bilaga A: Översikt Bilaga B: Skuldhållbarhetsanalys och offentligfinansiella risker Bilaga C: Standardtabeller Bilaga D: Investeringsriktlinjer för Fonden för en rättvis omställning 2021-2027 för Finland Bilaga E: Framsteg mot målen för hållbar utveckling Källor Tabeller

Tabell 1.1:Ekonomiska nyckelindikatorer – Finland Tabell 2.1:Bedömning av genomförandet av de landsspecifika rekommendationerna 2019 (*) Tabell 3.2.1:Indikatorer på finansiell sundhet, alla banker i Finland Tabell 3.2.1a:Bedömning av hinder för investeringar och pågående reformer Tabell C.1:Finansmarknadsindikatorer Tabell C.2:Huvudindikatorer i den sociala resultattavlan Tabell C.3:Arbetsmarknadsindikatorer och utbildningsindikatorer69 Tabell C.4:Indikatorer för social delaktighet och hälsa Tabell C.5:Resultat- och policyindikatorer för produktmarknaden Tabell C.6:Grön tillväxt Tabell E.1:Indikatorer för att mäta Finlands framsteg mot målen för hållbar utveckling Diagram Diagram 1.1: BNP-tillväxt och varifrån den kommer Diagram 1.2: Bidrag till potentiell tillväxt Diagram 1.3: Investeringar: summa byggverksamhet och bostadsbyggande – Finland och EU – som andel av förädlingsvärdet Diagram 1.4: Årligt harmoniserat konsumentprisindex, Finland, årsgenomsnitt, förändring i % Diagram 1.5: Regional konvergens: genomsnittlig BNP-tillväxt per capita 2010–2017 jämfört med BNP 2010 Diagram 1.6: Nominella enhetsarbetskostnader i hela ekonomin (2015 = 100) Diagram 1.7: Handelsbalansen för varor (exklusive bränslen) 2001–2018 – effekterna av kostnadskonkurrenskraften och den icke kostnadsrelaterade konkurrenskraften

Diagram 1.9: Finlands ställning mot omvärlden (bytes- och kapitalbalansen) Diagram 1.10: Finlands finansiella nettoutlandsställning ( % av BNP) Diagram 2.1: Samlat flerårigt genomförande fram till i dag av landsspecifika rekommendationer utfärdade 2011–2019 Diagram 3.1.1: Offentliga utgifter som andel av BNP, fördelat på ändamål, Finland och EU Diagram 3.1.2: Faktorer som påverkar saldot i de offentliga finanserna Diagram 3.1.3: Skuld i % av BNP Diagram 3.1.3a: Hushållens skuldsättning och kreditupplysningsföretagens täckning Diagram 3.3.1: Arbetskraftsdeltagande, sysselsättningsgrad och arbetslöshet Diagram 3.3.2: Befolkningsförändring 2007–2018 Diagram 3.3.3: Orsaker till att hamna utanför arbetskraften som andel av befolkningen utanför arbetskraften efter kön och ålder. 2018 Diagram 3.3.4: Relativ spridning av sysselsättningsgraden efter utbildningsnivå (2010, 2015, 2018) Diagram 3.3.5: Vakanser i hela ekonomin och i informations- och kommunikationssektorn i Sverige och Finland 35 Diagram 3.3.6: Antalet självrapporterade icke tillgodosedda vårdbehov per inkomstkvintil (% av befolkningen) 40 Diagram 3.3.6a: Sysselsättningsgraden efter ålder och kön, 2018 43 Diagram 3.4.1: Arbetsproduktivitet per person och arbetad timme i köpkraftsstandard (Euroområdet=100) 46 Diagram 3.4.2: Total faktorproduktivitet (TFP) (2000=100) 46 Diagram 3.4.3: Andelen nystartade företag i sektorn för informations- och kommunikationstjänster 47 Diagram 3.4.4: Utvecklingen av FoU-utgifterna (som andel av BNP) 50 Diagram 3.4.5: Utvecklingen av offentliga och privata FoU-utgifter per sektor (som andel av BNP) 51 Diagram 3.4.6: FoU-utgifter, fördelade på näringsgren och år (löpande priser) 51

Diagram 3.4.7: Regionalt mervärde per arbetstagare 54 Diagram 3.5.1: Den Nuts 2-region som påverkas mest av övergången från torvbaserad till koldioxidneutral energiproduktion 59 Faktarutor Faktaruta 2.1: EU-fonder och EU-program som bidrar till att åtgärda strukturutmaningar och främja tillväxt och konkurrenskraft i Finland Faktaruta 3.2.1: Ett kreditregister i Finland Faktaruta 3.3.1: Övervakning av resultaten mot bakgrund av den europeiska pelaren för sociala rättigheter Faktaruta 3.3.2: Sysselsättningsmålet på 75 % Faktaruta 3.4.1: Utmaningar och reformer när det gäller investeringar i Finland Sammanfattning Finlands ekonomi står inför ett antal strukturella utmaningar, men om den aviserade regeringspolitiken genomförs fullt ut kan den till viss del bidra till att minska de identifierade problemen(). Finland är en av de mest utvecklade ekonomierna i EU och ett av föregångsländerna inom digital teknik och innovation som rör ren energi. Regeringen har också satt upp särskilt ambitiösa mål för klimatåtgärder, för att senast 2035 uppnå koldioxidneutralitet och bli världens första fossilfria välfärdssamhälle. Men Finland står trots detta inför betydande utmaningar, i synnerhet en produktivitetsminskning efter nedgången i elektroniksektorn och en allt äldre befolkning, i kombination med en lägre sysselsättningsgrad än i de nordiska grannländerna. Dessutom ligger produktiva investeringar fortfarande på en låg nivå jämfört med jämförbara EU-länder. Att åtgärda dessa problem kommer att öka ekonomins tillväxtpotential och göra ekonomin mer inkluderande och motståndskraftig mot externa chocker. Den nya regeringens aviserade reformplaner på medellång sikt ser lovande ut, men det kan uppstå politiska hinder och hinder avseende genomförandet. Finland har passerat toppen av konjunkturcykeln. För BNP i fasta priser väntas ökningen uppgå till 1,4 % 2019, efter ökningar på 1,7 % 2018 och 3,1 % 2017. En lägre BNP-tillväxt beror främst på lägre nettoexport och mindre dynamiska investeringar, särskilt i fråga om investeringar i utrustning. Lägre sysselsättningstillväxt påverkar den privata konsumtionen, samtidigt som bostadsbyggandet uppvisar en tydlig avmattning. Inflationen ligger fortsatt nära EU-genomsnittet. Finlands ekonomiska tillväxt beräknas avta från 2,1 % de senaste tre åren till ett genomsnitt på 1,0 % per år under perioden 2020–2021. Under de kommande åren väntas offentliga investeringar delvis uppväga den lägre tillväxttakten i världshandeln. Finlands krympande arbetskraft kommer relativt snart att påverka både tillväxtpotentialen och den långsiktiga hållbarheten i de offentliga finanserna. Det förefaller som om arbetskraften blir äldre fortare än vad som tidigare beräknats. Följden är att arbetskraftens bidrag till potentiell BNP-tillväxt väntas bli negativ redan 2021. Minskningen av befolkningen i arbetsför ålder tillsammans med en allt äldre befolkning totalt sett väntas snart få negativa effekter på de offentliga finanserna, särskilt genom ökade utgifter för hälso- och sjukvård, långvarig vård och omsorg samt pensioner, vilka har en direkt inverkan på de offentliga finansernas hållbarhet. En ökning av sysselsättningen till det uttalade målet på 75 % kan hjälpa Finland med den demografiska utmaningen och förbättra de offentliga finansernas hållbarhet. Det är ett viktigt mål för den nya regeringen att nå en sysselsättningsgrad på 75 % (15–64 år) senast 2023 (72,6 % 2019). Det kommer att kräva ett stort antal åtgärder, särskilt mot bakgrund av en låg ekonomisk tillväxt. I synnerhet har ett antal egenskaper hos arbetsmarknaden och i det sociala trygghetssystemet en tendens att påverka möjligheterna till arbete för vissa grupper, samtidigt som stigande vakansgrader och brist på arbetskraft tyder på ett behov av investeringar i kompetensutveckling. Att åtgärda dessa problem kan kräva strukturella reformer av det sociala trygghetssystemet, vilket kan vara politiskt svårt. Dessa kan inbegripa att åtgärda den så kallade pensionsslussen, som innebär att äldre arbetslösa får utökad arbetslöshetsersättning fram till den lagstadgade pensionsåldern. En ökning av produktiviteten verkar vara central för att motverka den negativa effekten av den demografiska utmaningen. Investeringarna ligger kvar under EU-genomsnittet för de kategorier som bidrar mest till produktivitetsökningen, i synnerhet investeringar i utrustning och immateriella investeringar. Detta lägger en hämsko på tillväxtpotentialen och påverkar landets konkurrenskraft. Dessutom tyder arbetskraftsbrist i högkvalificerade sektorer på ett behov av investeringar i kompetensutveckling som bidrar till högre produktivitet. Den nya regeringens planer på att öka de offentliga investeringarna under de kommande åren, särskilt inom områden som kompetens, utbildning, FoU och infrastruktur, kan öka ekonomins kapacitet att möta dessa utmaningar. Om den investeringsrelaterade ekonomiska politiken inriktas på humankapital, forskning och innovation, på omställning till en koldioxidsnål och energisnål ekonomi samt på hållbara transporter skulle Finlands långsiktiga tillväxtpotential öka. Den totala investeringsnivån i Finland förefaller i stort tillfredsställande men ytterligare investeringar i kompetens och utbildning och i samordnade yrkesinriktade tjänster till arbetslösa och personer utanför arbetskraften behövs för att uppväga arbetskraftsbortfall till följd en allt äldre befolkning, minska antalet personer utanför arbetskraften och långtidsarbetslösa samt potentiellt öka produktiviteten. Sysselsättningen skulle också gynnas av investeringar i social inkludering. Andelen forskning och utveckling i förhållande till BNP har inte gått tillbaka till nivån före krisåren och förefaller otillräcklig för att på medellång sikt leda till en diversifierad export i riktning mot mer högteknologiska varor. Det kommer också att krävas större privata och offentliga investeringar för att minska koldioxidutsläppen i energiintensiva industrier och i transportsektorn. Finland har gjort begränsade() framsteg när det gäller de landsspecifika rekommendationerna från 2019. Det har gjorts vissa framsteg på följande områden: ·Reformer genomförs i syfte att förbättra kompetens och inkludering, särskilt genom välintegrerade tjänster och mer medel till kontinuerligt lärande inom yrkesutbildning och högre utbildning.

·Åtgärder för att minska riskerna i det finansiella systemet som helhet har antagits och andra åtgärder är under utarbetande, i syfte att skärpa övervakningen av hushållens skuldsättning. Det har gjorts begränsade framsteg på följande områden: ·Regeringen planerar att fortsätta med den social- och hälsovårdsreform som inleddes av Juha Sipiläs regering (2015–2019). Reformen väntas bli antagen mot slutet av regeringens mandatperiod. ·Att förbättra incitamenten att arbeta är en långsiktig process som inbegriper en förenkling av det komplexa förmånssystemet, samtidigt som möjligheterna att minska fattigdom och bristande jämställdhet behålls. Reformerna av förmånssystemet väntas bli gradvis genomförda över två mandatperioder (så att de är slutförda till 2027). ·När det gäller investeringsrelaterad ekonomisk politik som är inriktad på forskning och innovation, på omställning till en koldioxidsnål och energisnål ekonomi samt på hållbara transporter har Finlands regering aviserat åtgärder för att öka investeringarna på dessa områden. ·Arbetet med kreditregistret befinner sig fortfarande i planeringsstadiet: det lagstiftningsarbete som krävs i fråga om dataskydd inleddes i början av 2020, men arbetet med själva kreditregistret kan bli försenat. Myndigheterna är fast beslutna att se till att den lagstiftning som krävs är införd senast 2023. ·Finland uppvisar goda resultat när det gäller indikatorerna på den sociala resultattavlan för den europeiska pelaren för sociala rättigheter. De goda övergripande resultaten återspeglar Finlands sofistikerade välfärdsmodell med en stark social dialog. Inkomstskillnaderna är bland de lägsta i EU och det är få som riskerar att drabbas av fattigdom eller social utestängning. Finland har även fortsättningsvis ett generellt sett välfungerande utbildningssystem. Landet får goda resultat när det gäller digital kompetens, även om en brist på specialister verkar skapa hinder för företag i sektorn för informations- och kommunikationstjänster. Tillgången till hälso- och sjukvård är fortfarande ett problem, med tanke på de relativt stora behoven av hälso- och sjukvård som i dag inte tillgodoses. När det gäller framsteg i fråga om de nationella målen enligt Europa 2020-strategin förefaller sysselsättningsmålet på 78 % (20–64 år) vara inom räckhåll, även om den låga tillväxten kan orsaka problem. Fattigdomsnivån är låg jämfört med EU-genomsnittet, men har nyligen ökat något och det nationella målet verkar inte vara inom räckhåll. Andelen unga med högst grundskoleutbildning låg kvar på en nivå något över målet på 8 %. Det mycket ambitiösa målet om FoU-investeringar på 4 % av BNP kommer sannolikt inte att nås. Men Finland är i stort sett på rätt väg när det gäller att uppnå sina klimat- och energimål för 2020. Finland är ett föregångsland när det handlar om att integrera Förenta nationernas mål för hållbar utveckling i den offentliga politiken och uppvisar bättre resultat än EU-genomsnittet för de flesta av målen. Dessutom har Finland ytterligare förbättrat sin position för de flesta mål för hållbar utveckling. Landet har gjort avsevärda framsteg i fråga om mål 8 (anständiga arbetsvillkor och ekonomisk tillväxt) men backar något när det gäller mål 9 (hållbar industri, innovation och infrastruktur)(). I denna rapport redogörs även för viktiga strukturfrågor som kan utgöra särskilda utmaningar för Finlands ekonomi: ·Brister i den politiska ramen har begränsat arbetsmarknadsdeltagandet för vissa grupper. Dessa grupper omfattar särskilt lågutbildade män, arbetstagare som närmar sig pensionen, personer med migrantbakgrund, personer med partiell arbetsförmåga och personer med funktionsnedsättningar. Utgifterna för politik i syfte att hjälpa människor att hitta eller behålla ett arbete är lägre i Finland än i övriga Norden. Dessutom kan uppdelningen av tjänster för arbetslösa och personer som står utanför arbetskraften vara ett hinder för aktiveringen av vissa särskilda grupper på arbetsmarknaden. ·Andra faktorer som håller tillbaka sysselsättningen hänger samman med svaga incitament i det komplexa sociala trygghetssystemet. Arbetslöshet, bidragsfällor och bristande flexibilitet när det gäller att kombinera inkomster från deltidsarbete och olika förmåner kan till viss del begränsa en ökning av sysselsättningen. Regeringen planerar att åtgärda dessa problem, bland annat genom en långsiktig reform av det sociala trygghetssystemet, men reformen har nyligen börjat utarbetas och kan inte bedömas än. ·Den demografiska utvecklingen medför vissa risker för hållbarheten i de offentliga finanserna och tillgången till hälso- och sjukvård samt till långvarig vård och omsorg. Finlands krympande arbetskraft och den åldersrelaterade långsiktiga utgiftsutvecklingen kommer att påverka den långsiktiga hållbarheten i landets offentliga finanser (se ovan). Dessutom är de stora behoven av hälso- och sjukvård som i dag inte tillgodoses fortsatt ett problem, särskilt för personer som inte omfattas av företagshälsovård. För närvarande övervägs en omfattande reform av hälso- och sjukvårdssystemet som i stort väntas utgå från regeringen Juha Sipiläs planer och mål. ·Produktivitetsökningen är fortfarande en utmaning. Finlands produktiva investeringar ligger på en nivå nära eller till och med under EU-genomsnittet för kategorier som utrustning, vilket inbegriper utrustning för informations- och kommunikationsteknik, och produkter som skyddas av immateriell äganderätt. Dessutom är de produktiva investeringarna ganska snävt koncentrerade, med en stor och växande klyfta mellan de mest och minst produktiva företagen. ·Möjligen håller vissa strukturella faktorer tillbaka investeringarna. Det oftast nämnda investeringshindret är tillgången till kvalificerad personal, särskilt inom sektorn för informations- och kommunikationstjänster. Andra hinder är i) långdragna förfaranden för att få näringstillstånd, ii) ett fortsatt begränsat samarbete mellan näringslivet och den akademiska världen, iii) bristen på samordning av smart specialisering på central nivå, och iv) fortsatt blygsam tillgång till finansiering för såddföretag. ·Hushållens skuldsättning är fortfarande hög men banksektorn är välkapitaliserad. Hushållens skulder, vilka innefattar lån genom bostadsaktiebolag, ligger kvar på historiskt höga nivåer och får stöd av fortsatt låga räntor. Det handlar till övervägande del om rörliga räntor vilket kan skapa risker om räntorna skulle gå upp på medellång sikt. Även konsumentkrediterna ökar. Det finns inget heltäckande positivt kreditregister vilket innebär att bankerna inte kan få en tydlig överblick över hushållens totala skuldsättning. Men hushållen sköter sina lånebetalningar och bankerna är välkapitaliserade. Dessutom övervägs ytterligare åtgärder för att begränsa hushållens ökande skulder. ·Det finns vissa brister i de åtgärder som vidtagits för att bekämpa penningtvätt. Finland avser att uppdatera sin nationella riskbedömning avseende penningtvätt och finansiering av terrorism, eftersom den nuvarande är från 2015. Förarbetet väntas vara slutfört under 2020. Finansinspektionen i Finland har gjort framsteg när det gäller att förbättra sin tillsynskapacitet, men det finns utrymme för ytterligare förbättringar i fråga om personalresurser. Det finns också utrymme för en riskbaserad tillsynsmetod. Samarbetet med finansunderrättelseenheten är begränsat, förutom vad gäller rådgivning till ansvariga enheter. ·Finland är i stort sett på rätt väg när det gäller att uppnå sina klimatmål för 2020, men målet om koldioxidneutralitet senast 2035 kommer att kräva en rad nya och ambitiösa åtgärder. Finlands regering avser att uppnå detta mål, särskilt genom ytterligare elektrifiering av ekonomin och kraftproduktion som till stor del kommer från kärnbränsle och förnybar energi. Detta kommer att kräva en omfattande agenda med politik och åtgärder. Huvudmålen i detta avseende förefaller vara att minska koldioxidutsläppen från energiintensiva industrier och transportsektorn. Avsevärda investeringar i omställning till en koldioxidsnål och energisnål ekonomi samt i hållbara transporter övervägs. Regeringen har aviserat en översyn av energibeskattningen och kommer att fasa ut fossilbränslesubventioner för olja och kol samt eventuellt torv. Trots en avancerad avfallshantering ligger Finlands återvinningsgrad fortfarande under EU-genomsnittet. Kommissionens förslag till en mekanism för en rättvis omställning inom ramen för nästa fleråriga budgetram för perioden 2021–2027 innehåller en fond för en rättvis omställning, ett särskilt program för rättvis omställning inom ramen för InvestEU och en ny lånefacilitet för den offentliga sektorn hos EIB. Det är avsett att säkerställa en rättvis omställning till klimatneutralitet i EU genom att de mest påverkade regionerna i Finland får hjälp med de sociala och ekonomiska konsekvenserna. Bilaga D innehåller Finlands centrala prioriteringar för stöd av Fonden för en rättvis omställning, som har inrättats som en del av mekanismen för en rättvis omställning, på grundval av de omställningsproblem som beskrivs i denna rapport. 1. Ekonomisk situation och framtidsutsikter

BNP-tillväxt Den ekonomiska tillväxten väntas avta. Finlands BNP i fasta priser beräknas ha ökat med 1,6 % 2019 (se diagram 1.1), med en sämre utveckling redan 2018 (1,7 %), efter stabila tillväxtsiffror för 2016 och 2017. Tillväxten beräknas vila på en bred grund, med positiva och balanserade bidrag från alla komponenter. Faktorer som en gradvis konjunkturavmattning i utvecklade ekonomier, en minskad extern efterfrågan samt en period med ökad osäkerhet kommer att påverka tillväxten. Minskad optimism hos hushållen och lägre sysselsättningstillväxt kan påverka den privata konsumtionen, och bygginvesteringarna kommer sannolikt att minska. En expansiv finanspolitisk inriktning väntas delvis uppväga detta. Under 2020 och 2021 beräknas BNP-tillväxten avta, i och med att nettoexportens bidrag kommer att bli negativt. Diagram 1.1:BNP-tillväxt och varifrån den kommer Källa: Europeiska kommissionen (höstprognos 2019) Potentiell tillväxt Finlands utsikter för potentiell BNP-tillväxt påverkas av att befolkningen i arbetsför ålder gradvis blir mindre. Födelsetalen har gått ned med omkring 20 % de senaste tio åren och den senaste uppdateringen av befolkningsprognoserna tyder på att andelen äldre ökar snabbare än tidigare beräknat. Arbetskraftens bidrag till potentiell BNP-tillväxt beräknas bli negativ redan från och med 2021 (se diagram 1.2). Om den nuvarande utvecklingen fortsätter väntas en gradvis ökning av denna negativa effekt under de kommande åren. Bidraget från den totala faktorproduktiviteten och kapitalbildningen beräknas visserligen gott och väl uppväga den negativa effekten av den allt äldre befolkningen, men den demografiska utvecklingen väntas få en betydande dämpande effekt på den potentiella tillväxten. Diagram 1.2:Bidrag till potentiell tillväxt Källa: Europeiska kommissionen Effekten av en strukturomvandling, från tillverknings- till tjänsteverksamhet, har påverkat Finlands sammanlagda produktivitet. Från 2000 till 2018 minskade den relativa andelen av BNP i löpande priser för den mycket produktiva tillverkningssektorn (arbetsproduktiviteten ökade med i genomsnitt 3,4 % under perioden 2000–2018) med 10 procentenheter. Samtidigt ökade den sammanlagda andelen av bygg- och fastighetsverksamhet, yrkesmässiga tjänster och icke marknadsproducerade tjänster, vars produktivitetsökning i genomsnitt låg nära noll eller var negativ, med 8 procentenheter. Denna gradvisa strukturomvandling är ett långsiktigt fenomen som kan fortsätta att påverka Finlands totala potentiella ekonomiska tillväxt negativt de kommande åren. Dessutom ökade andelen högteknologiska tjänster av BNP (information och kommunikation), som har en hög produktivitetsökning (3,3 % under 2000–2018), med bara 1 procentenhet. Låga investeringsnivåer i de kategorier som ökar produktiviteten() kan vara ett hinder för att Finland ska uppnå högre potentiell tillväxttakt (se avsnitt 3.4). Finlands investeringsnivåer ligger fortsatt nära, eller till och med under, EU-genomsnittet för de investeringskategorier som bidrar mest till produktivitetsökningen. I synnerhet har investeringarna i utrustning varit bland de lägsta i EU i många år, vilket särskilt gäller IKT-utrustning. Detta är ett förbryllande fenomen i en i övrigt mycket digitaliserad ekonomi (se avsnitt 3.4). Efter den teknikomvälvning som drabbade landets största privata investerare i FoU för tio år sedan skedde en viss återhämtning av investeringarna i immateriella rättigheter 2018 men de ligger fortfarande påtagligt under nivåerna i jämförbara länder i Norden (Sverige och Danmark). Diagram 1.3:Investeringar: summa byggverksamhet och bostadsbyggande – Finland och EU – som andel av förädlingsvärdet Källa: Europeiska kommissionen Byggverksamhet, som är en mindre produktiv investeringskategori, överväger fortfarande och uppgår till 61 % av de totala investeringarna(). Finland har fortfarande de största bygginvesteringarna i EU (se diagram 1.3). Särskilt bostadsbyggandet ligger på en hög nivå, eftersom människor flyttar från landsbygden till dynamiska stadsmiljöer. Förutom att låntagare fortfarande erbjuds gynnsamma lånevillkor är även de offentliga investeringarna i subventionerade bostäder och de offentliga incitamenten till bostadsbyggande fortsatt betydande. Den genomsnittliga ökningen av arbetsproduktiviteten i byggsektorn ligger nära noll (-0,1 % under perioden 2000–2018). Men trots stor geografisk spridning och begränsad rörlighet för arbetskraften väntas bostadsbyggandet i dynamiska stadskärnor bidra till effektivare resursallokering. Inflation Inflationen ökade inte nämnvärt under 2019 och låg kvar under EU-genomsnittet (se diagram 1.4). Löneökningarna slog igenom mindre i tjänster än tidigare. En väntad lägre ekonomisk tillväxt och lågt externt pristryck tyder på att den låga inflationen sannolikt består och ligger kvar under 2 % under de kommande två åren. Diagram 1.4:Årligt harmoniserat konsumentprisindex, Finland, årsgenomsnitt, förändring i % Källa: Europeiska kommissionen Arbetsmarknaden Efter fyra år med ekonomisk tillväxt har läget på arbetsmarknaden förbättrats, men en avmattning väntas. Sysselsättningen fortsatte att öka under 2018, både i absoluta tal och i procent av arbetskraften. Den ökade med 2,1 procentenheter 2018, till 76,3 % (20–64 år), delvis på grund av en minskning av andelen som står utanför arbetskraften. Sysselsättningen beräknas fortsätta öka under 2019 och 2020, om än i lägre takt. Arbetslösheten har minskat stadigt sedan 2016. Den låg på 7,4 % 2018 vilket var en minskning från 8,6 % 2017, men ändå något över EU-genomsnittet. Den nya regeringen har satt upp ett ambitiöst sysselsättningsmål som ska vara uppnått senast slutet av 2023 (se avsnitt 3.3). En fortsatt relativt hög arbetslöshet tyder på strukturella flaskhalsar på arbetsmarknaden. Ungdomsarbetslösheten minskade betydligt 2018 men ligger fortfarande över EU-genomsnittet. Även arbetskraftsdeltagandet ökar men sysselsättningstalen ligger fortfarande under jämförbara länder i Norden och till och med under EU-genomsnittet för vissa åldersgrupper. Bland orsakerna till att personer står utanför arbetskraften finns bristande incitament att arbeta, bidragsfällor, byråkratifällor, omsorgsansvar, sjukdom eller funktionsnedsättning samt relativt låg regional rörlighet. Löneökningarna var måttliga 2018 och 2019. Reallönerna ökade något 2018. Detta borde ha förändrats under 2019 på grund av en allt mer överhettad arbetsmarknad (se avsnitt 3.3). För 2019 väntas enhetsarbetskostnaden öka något snabbare än EU-genomsnittet, och därmed inte påverka konkurrenskraften i någon större utsträckning. Social utveckling

Risken för fattigdom, social utestängning och inkomstskillnader är trots en måttlig ökning fortfarande bland EU:s lägsta. Risken för fattigdom eller social utestängning uppgick till på 16,5 % 2018 (15,7 % 2017) och ligger därmed fortsatt under EU-genomsnittet på 21,9 %. Förhållandet mellan inkomsterna för den rikaste femtedelen jämfört med den fattigaste femtedelen har i stort sett legat kvar på en stabil nivå (3,6 2018). Finland hör till ett av de länder i EU som uppvisar bäst resultat, eftersom fattigdomsbekämpning och sociala transfereringar spelar en viktig roll för att minska fattigdomen. Under 2018 innebar de sociala transfereringarna att risken för fattigdom minskade med 53,7 % och att fattigdomsklyftan minskade med 82 % (EU-genomsnitten är 33,2 % respektive 55 %). Under 2018 uppgick andelen av inkomsterna för de fattigaste två femtedelarna av befolkningen till 24 %, vilket var en av de högsta siffrorna i EU (EU-genomsnitt: 21 %). Men den allt äldre befolkningen och de stigande åldersrelaterade utgifterna utgör även fortsättningsvis problem för den långsiktiga hållbarheten i Finlands offentliga finanser. Regionala skillnader De regionala skillnaderna har minskat något på senare år men det finns fortfarande en klyfta mellan huvudstadsregionen och den mindre utvecklade regionen Norra och Östra Finland. När det gäller BNP per capita låg Storhelsingforsregionen märkbart över EU-genomsnittet (142 %) 2017 och den var 1,5 gånger högre än i den svagaste regionen Norra och Östra Finland, där BNP per capita uppgår till 91 % av EU-genomsnittet. År 2010 var huvudstadsregionens BNP per capita 1,7 gånger högre än i Norra och Östra Finland. Diagram 1.5:Regional konvergens: genomsnittlig BNP-tillväxt per capita 2010–2017 jämfört med BNP 2010 Källa: Beräkningar som utförts av kommissionens avdelningar De minskade regionala skillnaderna beror till stor del på att återhämtningen i huvudstadsregionen gått långsamt under perioden 2010–2017 (se diagram 1.5). Under denna period var tillväxttakten i alla regioner utom Norra och Östra Finland avsevärt långsammare än EU-genomsnittet på 1,2 %. BNP per capita i Helsingforsregionen minskade medan andra fastlandsregioner i Finland ökade måttligt (mellan 0,24 % och 1,19 % per år). Södra Finland och Norra och Östra Finland låg över genomsnittet för landet. Den regionala arbetslösheten och arbetskraftsdeltagandet har närmat sig varandra på senare år. De regionala skillnaderna i sysselsättning (enligt Nuts 2()) uppgår nu till 3,2 procentenheter vilket är en av de lägsta siffrorna i EU. Norra och Östra Finland släpar efter i fråga om sysselsättning. Diagram 1.6:Nominella enhetsarbetskostnader i hela ekonomin (2015 = 100) Källa: Europeiska kommissionen Konkurrenskraft För 2019 väntas de nominella arbetskostnaderna i Finland ha ökat något snabbare än för jämförbara länder i Norden (se diagram 1.6). För 2019 väntas de nominella lönerna ha ökat relativt kraftigt (3,1 %), vilket bara delvis uppvägs av en mindre återhämtning i produktivitetsökningen (0,4 %). Totalt sett väntas detta ha pressat upp de nominella enhetsarbetskostnaderna ytterligare, vilket innebär en risk för minskning av den fördel som uppnåtts i fråga om kostnadskonkurrenskraft under tidigare år. Samtidigt väntas jämförelsevis mindre produktiva investeringar fortsätta påverka produktiviteten och därmed, i synnerhet, den icke kostnadsrelaterade konkurrenskraften (se diagram 1.7). Om nyföretagandet skulle hamna under EU-genomsnittet kan det dessutom bromsa den snabba ekonomiska omställningen till högteknologisk verksamhet (se avsnitt 3.4). På senare år har Finland lyckats ta tillbaka en del av de tidigare förlorade marknadsandelarna. Under 2018 gynnades exporten av den fortsatta återhämtningen i världshandeln (se diagram 1.8) och den ökade exporten i varvsindustrin. Men totalt sett är ökningen av Finlands marknadsandelar blygsam, jämfört med vad landet förlorat totalt sedan 2008. För 2019 väntas en ökning av enhetsarbetskostnaderna igen samt en något högre real effektiv växelkurs. Under de kommande åren väntas importen öka marginellt snabbare än exporten. Eftersom enhetsarbetskostnaderna antas öka snabbare i Finland än i EU som helhet, antas Finlands möjligheter att ta ytterligare marknadsandelar vara begränsade. Diagram 1.7:Handelsbalansen för varor (exklusive bränslen) 2001–2018 – effekterna av kostnadskonkurrenskraften och den icke kostnadsrelaterade konkurrenskraften Källa: Europeiska kommissionen Utlandsställning Under 2019 minskade både bytesbalans- och handelsbalansunderskotten något. Saldot i bytesbalansen förbättrades från -1,4 % av BNP till

-1,1 % av BNP, medan handelsbalansen förbättrades med 0,5 procentenheter till -0,7 % av BNP (se diagram 1.9). Underskottet i bytesbalansen är fortfarande större (-0,7 %) än vad som kan förklaras av fundamenta (Countinho m.fl., 2018). Handelsbalansen för varor var fortsatt något positiv och underskottet för tjänster minskade tack vare en kraftig ökning av exporten av telekom-, dator- och informationstjänster. Detta motsvarade närmare 35 % av den totala tjänsteexporten(). Sammantaget exponeras Finland relativt sett mer för valutafluktuationer eftersom fem av landets sju största exportmarknader är länder utanför euroområdet (varuexport efter land 2018: Tyskland 15,1 %, Sverige 10,4 %, Förenta staterna och Nederländerna

6,8 %, Kina 5,5 %, Ryssland 5,2 % och Storbritannien 4,5 %). Finlands finansiella nettoutlandsställning har stärkts något och vände tillbaka till positiva värden 2019. Den finansiella nettoutlandsställningen förbättrades från -2,0 % av BNP 2018 till 3,5 % 2019 (se diagram 1.10). Både bruttotillgångar och bruttoskulder ökade markant under fjärde kvartalet 2018 på grund av att en stor bank flyttade huvudkontoret från Stockholm till Helsingfors. I slutet av 2019 stod finanssektorn för nästan hälften av de totala skulderna samtidigt som icke-finansiella företags relativa andel av totala skulder minskade. Statliga socialförsäkringsfonder är fortsatt den största sektorn med positiv nettoställning, följt av centralbanken och företag för kollektiva investeringar. Diagram 1.9:Finlands ställning mot omvärlden (bytes- och kapitalbalansen) Källa: Europeiska kommissionen Finanssektorn och hushållens skuldsättning Finlands banksystem är fortsatt stabilt och är nu ett av de största i EU relativt sett. Balansomslutningen är fyra gånger större än landets BNP. Bankerna är högt kapitaliserade och har låga nivåer nödlidande lån. När det gäller risk är banksektorn starkt beroende av kapitalmarknadsfinansiering och har potentiellt betydande exponering för andra finanssystem i Norden. Kreditrisken är starkt kopplad till hög skuldsättning hos hushållen. Skuldsättningen uppgick till 140 % av hushållens disponibla inkomst 2019. Den privata sektorns totala skuld uppgick till 142 % av BNP 2018, vilket var i linje med fundamentabaserade riktmärken (Europeiska kommissionen, 2018a) men över försiktighetsriktmärket, som beräknats till cirka 125 % av BNP. Både icke-finansiella företags och hushållens skuldsättning ligger över försiktighetsvärdena (på 56 % respektive 68 % av BNP) men hushållens skuldsättning, som uppgick till 65 % av BNP 2018, ligger också över det grundläggande värdet på cirka 57 % av BNP). Europeiska systemrisknämnden utfärdade rekommendationer i juni 2019 (Europeiska systemrisknämnden, 2019), i vilka inkomstrelaterade låntagarbaserade åtgärder efterlyses. Som en av de föreslagna åtgärderna för att minska hushållens skuldsättning har myndigheterna inlett ett förarbete i syfte att inrätta ett omfattande kreditregister senast 2023.

Bostadsmarknaden Det råder fortsatta och växande skillnader när det gäller bostadspriserna mellan de större städerna och övriga Finland. På landsnivå steg priserna i nominella termer under det tredje kvartalet på både nya byggnader och befintliga bostadsbestånd, men i fasta priser var priserna något lägre än 2018 för det befintliga bostadsbeståndet. Men priserna i Helsingfors och de större städerna (där det råder en nettoinflyttning) stiger klart snabbare än i övriga landet. Det blir sannolikt lågt pristryck på grund av att ett stort antal nya byggnader har uppförts på senare år, vilket har lett till en ökning av antalet osålda bostäder. Det minskande antalet bygglov och byggstarter tyder på att utbudet av nya bostäder sannolikt kommer att minska under 2020 och 2021, vilket skapar ett högre tryck uppåt på priserna på medellång sikt. Diagram 1.10:Finlands finansiella nettoutlandsställning ( % av BNP) Källa: Europeiska kommissionen Offentliga finanser Det samlade saldot i de offentliga finanserna beräknas minska. Enligt kommissionens höstprognos 2019 väntas underskottet öka från ‑0,8 % av BNP 2018 till -1,1 % av BNP 2019. Samtidigt som den ekonomiska utvecklingen och utvecklingen för sysselsättningen fortsätter att bidra till högre skatteintäkter och bromsa utgifterna för sociala förmåner, har utsikterna för statens inkomster klart försämrats i linje med de makroekonomiska tendenserna. Dessutom har lokala myndigheters oväntat stora utgifter under första halvåret 2019 bidragit ytterligare till en sämre prognos för saldot. De senaste revideringarna av statistiska uppgifter ledde också till att saldot för 2018 försämrades med 0,1 procentenhet. Det samlade saldot i de offentliga finanserna beräknas minska ytterligare till -1,4 % av BNP 2020 och – vid oförändrad politik – till ‑1,6 % av BNP 2021. Den offentliga skuldkvoten kan komma att närma sig referensvärdet på 60 % på medellång sikt. Finland har minskat sin offentliga bruttoskuld från toppnivån på 63 % av BNP 2016 till 59 % av BNP 2018. Enligt kommissionens prognos kommer den offentliga skuldkvoten att ligga fortsatt nära denna nivå 2019 och 2020 och sedan börja öka under 2021. På lång sikt beräknas kostnaderna för åldrande, särskilt i fråga om hälso- och sjukvård samt långvarig vård och omsorg påverka hållbarheten i Finlands offentliga finanser. Styrning av hållbar utveckling Finland är ett föregångsland när det handlar om att integrera Förenta nationernas mål för hållbar utveckling i den offentliga politiken() och uppvisar bättre resultat än EU-genomsnittet för de flesta av målen. Finland var ett av de första länderna i världen som upprättade ett nationellt program för att arbeta med FN:s Agenda 2030. Det var ett av de första länderna som frivilligt rapporterade om sina framsteg vid FN:s politiska högnivåforum för hållbar utveckling för Agenda 2030 i juli 2016(). Föga förvånande ligger Finland över EU-genomsnittet för de flesta av målen för hållbar utveckling, förutom för ett fåtal delmål. Totalt sett har landet förbättrat sin position för elva av 17 mål för hållbar utveckling, och gjort avsevärda framsteg i fråga om tre av dem: anständiga arbetsvillkor och ekonomisk tillväxt (mål 8), bekämpa klimatförändringen (mål 13) och fredliga och inkluderande samhällen (mål 16). Finland backar något i fråga om tre mål: genomförande och globalt partnerskap (mål 17), ingen fattigdom (mål 1) och hållbar industri, innovationer och infrastruktur (mål 9) (se bilaga E). Tabell 1.1:Ekonomiska nyckelindikatorer – Finland Källa: Eurostat och ECB per den 4 februari 2020, om tillgängligt; Europeiska kommissionen för prognoser (vinterprognosen 2020 för BNP och HIKP, i övrigt höstprognosen 2019) 2. Framsteg med de landsspecifika rekommendationerna Finland har gjort vissa framsteg i genomförandet av de landsspecifika rekommendationer som riktats till landet sedan 2011(). Totalt sett har Finland redovisat åtminstone vissa framsteg för 70 % av alla landsspecifika rekommendationer som riktats till landet sedan 2011 och begränsade framsteg för resterande 30 % av rekommendationerna. På senare år har Finland tagit itu med problemen gällande de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet genom att anta en pensionsreform som trädde i kraft 2017. Problemen med utrikeshandeln har minskat och kostnadskonkurrenskraften stärkts, särskilt tack vare åtgärderna i konkurrenskraftsavtalet från 2016. Finland har även vidtagit åtgärder för att öka incitamenten att arbeta och förstärkt sina aktiva arbetsmarknadsåtgärder. Diagram 2.1:Samlat flerårigt genomförande fram till i dag av landsspecifika rekommendationer utfärdade 2011–2019 Källa: Europeiska kommissionen Pensionsreformen har stärkt de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet. Den allt äldre befolkningen ökar belastningen på pensionssystemet och hälso- och sjukvården. Reformen av det inkomstbaserade pensionssystemet, som kopplar lagstadgad pensionsålder till förväntad livslängd, antogs i slutet av 2015. Enligt reformen höjs från och med 2018 den lägsta lagstadgade pensionsåldern gradvis från 63 till 65 år. År 2019 var den lägsta pensionsåldern 63 år och 6 månader. Samtidigt fortsätter arbetet med att effektivisera hälso- och sjukvårdskostnaderna. Genomförandet av de landsspecifika rekommendationerna har sedan 2014 bidragit till den gradvisa förbättringen av kostnadskonkurrenskraften. Framsteg har gjorts när det gäller att anpassa löneökningen till produktivitetsutvecklingen, vilket har lett till en långsammare ökning av enhetsarbetskostnaderna och förbättrat kostnadskonkurrenskraften i förhållande till konkurrentländer. En ny finländsk lönebildningsmodell har diskuterats, där lönehöjningar inom den sektor som inte är exponerad för internationell handel skulle kopplas till de höjningar som först avtalats inom den sektor som är exponerad för internationell handel. Någon formell överenskommelse om denna koppling har dock ännu inte ingåtts. Reformerna på arbetsmarknaden har gått framåt men i vissa grupper är aktiviteten fortfarande låg. Flera åtgärder har vidtagits för att aktivera arbetslösa arbetssökande, bland annat en skärpning av villkoren för arbetslöshetsförmåner. För att öka incitamenten att arbeta förkortades tiden för den inkomstrelaterade dagpenningen för ett antal år sedan. Men uppdelningen av tjänster för arbetslösa och personer som står utanför arbetskraften kan ändå vara ett hinder för aktiveringen av vissa särskilda grupper på arbetsmarknaden. Dessutom lägger Finland fortfarande mindre pengar än andra länder i Norden på aktiva arbetsmarknadsåtgärder. Finland har vidtagit åtgärder inom flera politikområden och gjort begränsade() framsteg vad gäller de landsspecifika rekommendationerna för 2019. För att förbättra de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet planerar regeringen att fortsätta arbetet med den social- och hälsovårdsreform som inleddes av den föregående regeringen. Reformens syfte är fortfarande att åtgärda fragmenteringen i systemet och de tillhörande ekonomiska utmaningar som små och avlägsna kommuner står inför. En centralisering av tjänsterna till landskapsnivå övervägs och skulle sannolikt leda till ökad effektivitet. Tillgängligheten till hälso- och sjukvård samt långvarig vård och omsorg skulle öka genom en utbyggnad av primärvårdssystemet. Regeringen planerar att anta reformen före slutet av mandatperioden. När det gäller utmaningarna på arbetsmarknaden och de sociala utmaningarna väntas mer integrerade och individanpassade tjänster tack vare den aviserade reformen avseende arbetsförmåga och resultatet av de försök med tjänster som kommuner genomfört. Reformen av yrkesutbildningen är i slutfasen av genomförandet och finansieringsmodellen bör öka incitamenten att stärka kopplingarna till företagen och erbjuda mer omskolning och kompetenshöjning för vuxna. En liknande utveckling väntas inom den högre utbildningen 2021, när den nya finansieringsmodellen ska börja användas. Dessutom lanserar regeringen en reform om kontinuerligt lärande i syfte att hjälpa vuxna arbetstagare att åtgärda kompetensbrist. Andra faktorer som håller tillbaka sysselsättningen hänger samman med negativa incitament i det komplexa sociala trygghetssystemet. Arbetslöshets- och bidragsfällor, den så kallade pensionsslussen och bristande flexibilitet vad gäller att kombinera inkomst med olika sociala förmåner utgör hinder för en högre sysselsättningsgrad. Regeringen planerar att åtgärda vissa av dessa problem genom en långsiktig reform av det sociala trygghetssystemet. En höjning av minimiåldern för utökad arbetslöshetsersättning (den så kallade pensionsslussen) från 61 till 62 år och införandet av ett inkomstregister i realtid ökar incitamenten att börja eller fortsätta arbeta. När det gäller investeringsrelaterad ekonomisk politik väntas en ökning av de offentliga medlen till forskning och utveckling. Samtidigt är regeringens mål att Finland ska vara koldioxidneutralt senast 2035 och bli världens första fossilbränslefria samhälle. Detta kommer att kräva en omfattande agenda med politik och åtgärder, däribland stora investeringar i omställning till en koldioxidsnål och energisnål ekonomi samt i en infrastruktur för hållbara transporter. Investeringar i hållbar infrastruktur planeras, särskilt för att öka arbetskraftens rörlighet. Ett nytt nationellt transportsystem kommer att utvecklas under 2020–2021 under ledning av en parlamentarisk styrgrupp. Regeringen har aviserat en översyn av energibeskattningen, och har särskilt lovat att fasa ut fossilbränslesubventioner för olja och kol samt eventuellt torv.

Vissa framsteg har gjorts när det gäller övervakningen av hushållens skuldsättning. Den privata sektorns skuldsättning ligger kvar på historiskt höga nivåer, till följd av de fortsatt låga räntorna. Men hushållen sköter sina lånebetalningar och bankerna är välkapitaliserade. I oktober föreslog dessutom finansministeriet att man skulle begränsa belåningsgraden till 60 % (av skuldfritt pris) för husbolag. Samtidigt kommer en skuldkvot att tillämpas på hushåll när deras låneansökningar överstiger ett visst gränsvärde och lagstiftningen avseende konsumentkrediter har skärpts. Ytterligare makrotillsynsåtgärder för att begränsa hushållens skuldsättning övervägs. Arbetet med kreditregistret befinner sig fortfarande i planeringsstadiet. Regeringen har nyligen beslutat att kreditregistret ska skötas av ett offentligt organ. Det lagstiftningsarbete som krävs i fråga om dataskydd väntades bli inlett i januari 2020, men arbetet med själva registret kan bli försenat. Trots detta är myndigheterna fast beslutna att se till att den lagstiftning som krävs är införd senast 2023. På begäran av en medlemsstat kan kommissionen tillhandahålla skräddarsydd expertis genom stödprogrammet för strukturreformer för att bidra till utformning och genomförande av tillväxtfrämjande reformer. Sedan 2019 har Finland fått sådant stöd för tre projekt, som innefattade att i) underlätta inhemska och utländska investeringar genom att bedöma effekten av regelverk på internationella investeringar i Finland, ii) mäta den digitala ekonomins storlek i Finland och dess effekt på beskattningen, och iii) föreslå en förbättrad modell för momsrapportering. Tabell 2.1:Bedömning av genomförandet av de landsspecifika rekommendationerna 2019 (*) Källa: Europeiska kommissionen (*) I bedömningen av rekommendation 3 beaktas inte bidraget från EU:s sammanhållningspolitiska medel 2021–2027. Den rättsliga ram som ligger till grund för programplaneringen för EU:s sammanhållningspolitiska medel 2021–2027 har ännu inte antagits av medlagstiftarna, beroende bland annat på en överenskommelse om den fleråriga budgetramen. Faktaruta 2.1: EU-fonder och EU-program som bidrar till att åtgärda strukturutmaningar och främja tillväxt och konkurrenskraft i Finland Finland tar emot EU-stöd. I den nuvarande fleråriga budgetramen uppgår det ekonomiska stödet till Finland från EU:s sammanhållningspolitiska medel till 2,6 miljarder euro( I ), vilket motsvarar omkring 0,2 % av BNP per år. I slutet av 2019 hade omkring 2,1 miljarder euro (omkring 79 % av totalbeloppet) anslagits till särskilda projekt och 1,2 miljarder euro rapporterades ha blivit utnyttjade av de utvalda projekten( II ) vilket visade på en genomförandenivå som med råge ligger över genomsnittet. Finansiering via EU:s sammanhållningspolitiska medel bidrar också till att åtgärda strukturutmaningar i Finland. De sammanhållningspolitiska programmen för Finland har anslagit EU-medel på 581,9 miljoner euro till smart tillväxt, 186,5 miljoner euro till hållbar tillväxt och 502,7 miljoner euro till tillväxt för alla. Efter resultatöversynen( III ) anslogs under 2019 160,9 miljoner euro till prioriterade områden som visat goda resultat. EU:s sammanhållningspolitiska medel bidrar till omställningar i Finlands ekonomi och samhälle genom främjande av tillväxt och sysselsättning via investeringar i bland annat forskning, teknisk utveckling och innovation, företagens konkurrenskraft, koldioxidsnålt samhälle, sysselsättning, utbildning och social inkludering. Till 2019 hade investeringar styrda av Europeiska regionala utvecklingsfonden redan lett till mer än 5 800 nya arbetstillfällen och 320 nya företag. Närmare 10 000 företag hade deltagit i projekt som drevs av forsknings- och utvecklingsinstitut och mer än 1 400 företag hade börjat med eller utökat sin exportverksamhet. Europeiska socialfonden bidrog till att mer än 200 000 personer hittade arbete, och av dem var mer än 30 000 långtidsarbetslösa och 26 000 migranter. I syfte att åtgärda ungdomsarbetslösheten har Europeiska socialfonden dessutom satsat på projekt för att förbättra både utbildningsresultat och tillgång till arbetsmarknaden för mer än 37 000 deltagare som är under 30 år( IV ). Jordbruks- och fiskerifonder och andra EU-program bidrar också till att tillgodose investeringsbehoven. Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling anslår sammanlagt 5,7 miljarder euro och Europeiska havs- och fiskerifonden (EHFF) sammanlagt 141 miljoner euro (inbegripet nationell medfinansiering i bägge fallen). Finland gynnas också av andra EU-program, t.ex. Fonden för ett sammanlänkat Europa, som anslog 190 miljoner euro i EU-medel till särskilda projekt för strategiska transportnät, eller Horisont 2020, som anslog 1,1 miljarder euro i EU-medel (vilket inbegriper 340 små och medelstora företag med cirka 216 miljoner euro). EU-stöd gör det lättare att attrahera viktiga privata investeringar. Bara program som stöds av europeiska struktur- och investeringsfonderna (ESI-fonderna) mobiliserar ytterligare kapital genom åtaganden uppgående till omkring 43 miljoner euro i form av lån, garantier och eget kapital. EU-fonder investerar redan i åtgärder som är i linje med målen för hållbar utveckling. I Finland bidrar ESI-fonderna till tolv av de 17 målen och upp till 98 % av utgifterna bidrar till målen i fråga. 3. Reformprioriteringar 3.1Offentliga finanser och beskattning 3.1.1Finanspolitik Finanspolitiken bidrog till ett lägre underskott genom att de offentliga utgifterna minskade under perioden 2015–2017. Saldot i de offentliga finanserna förbättrades från sin lägsta notering på ‑3 % av BNP 2014 till -0,8 % 2018, inom ramen för ekonomisk tillväxt och konsolidering av de offentliga finanserna. Mellan åren 2014 och 2017 minskade de offentliga utgifterna som andel av BNP från 58,1 % till 54,2 % (se diagram 3.1.1). Detta berodde främst på minskade utgifter för hälso- och sjukvård, utbildning, näringslivsfrågor och socialt skydd. Även de offentliga lönekostnaderna har minskat till följd av åtgärderna i 2017 års konkurrenskraftsavtal (lönestopp och tillfällig sänkning av semesterpenningen), som ledde till att utgifterna för offentliga tjänster minskade med 0,4 % av BNP. De totala offentliga utgifterna var fortsatt EU:s näst högsta, långt över EU-genomsnittet (54,2 % respektive 45,8 %). Diagram 3.1.1:Offentliga utgifter som andel av BNP, fördelat på ändamål, Finland och EU Källa: Eurostat Under 2019 beslutade regeringen att ändra den finanspolitiska inriktningen och bedriva en expansiv finanspolitik genom att främja strukturreformer. Enligt regeringens planer väntas en permanent ökning av de årliga utgifterna med 1,1 miljarder euro (0,5 % av BNP) 2020, som sedan ökar till 1,4 miljarder euro till 2023. Regeringen planerar också att lägga totalt 3,1 miljarder euro (1,3 % av BNP) på ”framtidsinvesteringar” under perioden 2020–2023. De planerade utgiftsökningarna kommer att inriktas på reformer av arbetsmarknad och social trygghet, investeringar i utbildning och hälso- och sjukvård samt underhåll av transportinfrastruktur. Skattehöjningar, försäljning av statliga tillgångar och de beräknade högre skatteintäkterna från nya jobb är de huvudsakliga finansieringskällorna för regeringsprogrammet. De nya permanenta utgifterna är planerade att finansieras främst genom höjda punktskatter, uppgående till 0,7 miljarder euro (0,3 % av BNP) till 2023. Enligt regeringens planer kommer det belopp som saknas för att nå en balanserad budget 2023 att täckas av de förväntade inkomsterna till följd av den ökade sysselsättningen. ”Framtidsinvesteringarna”, som enligt regeringens planer ska fasas ut senast 2023, ska finansieras genom försäljning av statliga tillgångar. Den inledande obalansen i fråga om utgifter och inkomster väntas tillsammans med den underliggande utvecklingen leda till en försämring av saldot i de offentliga finanserna (se diagram 3.1.2). Det samlade underskottet beräknas öka från 1,1 % av BNP 2019 till 1,4 % av BNP 2020 och sedan till 1,6 % av BNP 2021. Diagram 3.1.2:Faktorer som påverkar saldot i de offentliga finanserna Källa: Europeiska kommissionen Det är inte säkert att de högre offentliga utgifterna kommer att leda till en motsvarande ökning av statsskulden. Finland har betydande finansiella tillgångar som regeringen avser att använda för att finansiera delar av de planerade utgifterna. Finland har minskat sin offentliga bruttoskuld från toppnivån på 63 % av BNP 2016 till 59 % av BNP 2018. Enligt kommissionens prognos kommer den offentliga skuldkvoten att ligga fortsatt nära denna nivå 2019 och 2020. Därefter kommer den att börja öka under 2021, inte minst på grund av de betydande försvarsutgifter som väntas då. Beskattning Finlands skattestruktur kännetecknas av ett högt generellt skattetryck framför allt på arbete och konsumtion. År 2018 var det totala skattetrycket (43,2 % av BNP) bland EU:s högsta. Detta beror framför allt på en relativt hög inkomstbeskattning (12,2 % av BNP) och på konsumtionsskatter (14,2 % av BNP). Däremot uppgår intäkterna från kapitalskatter, däribland fastighetsskatter, till 7,1 % av BNP vilket är något under EU-genomsnittet. Regeringen beslutade att fortsätta med den stegvisa skatteväxlingen, från beskattning av förvärvsinkomster till konsumtionsskatter. Den föreslog en måttlig sänkning av inkomstskatten genom justering av de lägre och medelhöga skatteskikten. Beskattningsunderlaget kommer att öka genom att avdragen för bolåneräntor fasas ut och skatteavdraget för hushållskostnader minskas. Samtidigt planeras höjningar av punktskatter på tobaksprodukter och läskedrycker, vilket kan leda till hälso- och samhällsvinster. Dessutom kommer skatterna på drivmedel att höjas under 2020. Reformen av fastighetsbeskattningen finns kvar på agendan. Målet är att uppnå en bättre övergripande överensstämmelse mellan skatteunderlaget för fastighetsskatt och fastigheternas marknadsvärde. I regeringsprogrammet påpekas att miljöaspekterna måste beaktas i fastighetsbeskattningen. När det gäller kapitalskatter undersöker regeringen även möjligheterna att från och med 2022 införa en källskatt på 5 % på vinstutdelning till utländska fonder och andra företag som för närvarande är befriade från skatt på utdelning. Inkomsterna från miljörelaterade skatter ligger fortsatt över EU-genomsnittet. Miljöskatter motsvarade 2,9 % av BNP 2018 (EU-genomsnitt: 2,4 %) och energiskatter 1,9 % av BNP vilket var på samma nivå som EU-genomsnittet. Subventionerna hade visserligen i det närmaste försvunnit till 2016 men skattebefrielserna gällde fortfarande 2016 för fossila bränslen som användes till transporter(), mobila maskiner, jordbruk, energiintensiva företag, uppvärmning osv. Dessa skattebefrielser uppgick till 1,6 miljarder euro (eller 0,7 % av BNP) 2016 (OECD, 2020). En allmän skattereform för hållbar utveckling kommer att omfatta energibeskattning, transportbeskattning, främjande av den cirkulära ekonomin och innehålla en studie om utsläppsbaserade konsumtionsskatter. Planen för de offentliga finanserna för 2020–2023 innehåller anslag till målen om koldioxidneutralitet, miljöns välmående och biologisk mångfald, minskade utsläpp, stöd till förnybar energi och kollektivtrafik. Satsningarna på att förbättra efterlevnaden av skatteregler fortsätter med genomförandet av inkomstregistret och införandet av särskilda system för skattenummer. Inkomstregistret (se även Europeiska kommissionen 2019a) togs i drift 2019 och de första erfarenheterna har visat att vissa ändringar behöver göras för att säkerställa att uppgifterna rapporteras korrekt. Små företag och organisationer i det civila samhället ska få mer stöd. Inkomstregistret kommer att utökas i två separata steg. Från och med 2020 började alla uppgiftsanvändare som omfattas av inkomstregisterlagen använda registeruppgifterna. Från och med 2021 kommer även uppgifter om pensioner och förmåner att rapporteras och utsökningsmyndigheter kommer att börja använda uppgifterna i inkomstregistret. Skatteförvaltningen har infört särskilda system för skattenummer för att förbättra skatteuppbörden och förhindra att en grå ekonomi växer fram. Baserat på de positiva erfarenheterna i byggsektorn() kommer systemet att införas även i varvssektorn. En bedömning av behovet av att införa det i andra sektorer, t.ex. turism- och restaurangbranschen, kommer att genomföras.

Det finanspolitiska ramverket Finland är den enda medlemsstaten i euroområdet som har utsett en avdelning inom finansministeriet till oberoende organ som ska utarbeta prognoser på det sätt som avses i förordning (EU) nr 473/2013. Finansministeriets ekonomiska avdelning är åtskild från budgetavdelningen och oberoende i sin prognosverksamhet. Detta särskilda arrangemang bör dock övervakas regelbundet för att se till att åtskillnaden mellan dessa båda funktioner och deras oberoende inom en och samma institution bibehålls. Regeringen använder vissa metoder för ”grön budgetering”. Sedan 2017 innehåller budgetpropositionen ett kapitel om klimatförändringar och hållbar utveckling (se avsnitt 3.5). I det granskas vilka anslag i budgeten som främjar gröna mål. I synnerhet redovisas de anslag som främjar i) användningen av förnybar energi, ii) biologisk mångfald och miljön och naturens välmående, iii) minskning av utsläpp, iv) bioekonomiska lösningar och v) utveckling av Finland till ett koldioxidsnålt samhälle. Kapitlet omfattar även skatter som är betydelsefulla när det gäller målet om ett koldioxidneutralt Finland, t.ex. energiskatt, fordonsskatt, bilskatt, punktskatt på vissa dryckesförpackningar och avfallsskatt. Dessutom innehåller det en kvalitativ bedömning av de offentliga medel som är skadliga för miljön, med utgångspunkt i tidigare studier. Innan den nya mandatperioden inleddes genomförde regeringen en utgiftsöversyn. Utgiftsöversyner är grundliga genomgångar av offentliga utgifter som syftar till att hitta besparingar och effektivitetsvinster jämfört med de offentliga utgifternas aktuella sammansättning. Den föregående utgiftsöversynen syftade till att ge en utförlig beskrivning av statens utgifter, som skulle beaktas i regeringsförhandlingarna efter valet 2015 samt hade även målet att den nya regeringens ministrar skulle informeras. Valet 2019 ledde till en uppdatering av processen för utgiftsöversyn. Den utgiftsöversyn som genomfördes under första halvåret 2019 omfattade alla statliga utgifter, däribland transfereringar till lokala myndigheter och socialförsäkringsfonder med undantag av driftsutgifter, utgiftsposter under 50 miljoner euro samt momsutgifter. 3.1.2Skuldhållbarhetsanalys och offentligfinansiella risker Inga betydande risker för offentligfinansiella påfrestningar förutses för Finland på kort sikt. Värdet för S0-indikatorn, som är kommissionens indikator för tidig upptäckt av offentligfinansiell påfrestning under ett år, ligger under den kritiska tröskeln för delindexen finanspolitisk och finansiell konkurrenskraft (se bilaga B). Låg spread mellan statsobligationer och kreditswappar pekar på att finansmarknaden har en positiv uppfattning om Finlands betalningsförmåga. Finland omfattas av risker för de offentliga finansernas hållbarhet på medellång till lång sikt. S1-indikatorn, som mäter offentligfinansiell hållbarhet på medellång sikt, pekar på medelhöga risker, främst beroende på den beräknade ökningen av åldersrelaterade offentliga utgifter. Enligt denna indikator skulle det krävas en ackumulerad gradvis förbättring av det strukturella primärsaldot på 0,5 % av BNP, jämfört med grundscenariot, under fem år för att nå skuldkvoten på 60 % av BNP senast 2034. På lång sikt pekar S2-indikatorn, som mäter offentligfinansiell hållbarhet på lång sikt, på medelhög risk. Vid ett scenario med oförändrad politik beräknas S2-indikatorn() till 3,6 % av BNP. Detta är sämre än det beräknade värdet förra året på grund av det mer ogynnsamma inledande budgetläget som kommer att påverka S2-indikatorn med 1,7 % av BNP av de 3,6 % av GDP (en ökning från 0,7 % av BNP i fjol). Den beräknade effekten av de ökade kostnaderna för den allt äldre befolkningen är fortsatt hög (1,9 % av BNP), och beror på den beräknade ökningen av utgifterna för långvarig vård och omsorg (1,6 % av BNP). Statsskulden beräknas öka under prognosperioden. Skuldhållbarhetsanalysen pekar på medelhöga risker på medellång sikt. Enligt grundscenariot vid oförändrad politik beräknas skuldkvoten gradvis öka till cirka omkring 62 % av BNP till 2030 eller däromkring. Skulden kommer främst att öka på grund av den allt äldre befolkningen. Om de åldersrelaterade kostnaderna (pensioner, långvarig vård och omsorg samt hälso- och sjukvård) undantas från skuldprognoserna skulle skuldkvoten gradvis minska till omkring 53 % av BNP under samma period (se diagram 3.1.3). Dessutom beräknas skulden öka på grund av negativa primära saldon, vilket delvis kommer att uppvägas av ett positivt bidrag från snöbollseffekten (se bilaga B). Om Finland skulle följa alla offentligfinansiella regler i stabilitets- och tillväxtpakten skulle skuldkvoten minska till omkring 50 % av BNP 2030. Däremot skulle statsskulden uppgå till 65 % av BNP 2030 om den ekonomiska tillväxten var lägre än i grundscenariot. Diagram 3.1.3:Skuld i % av BNP Källa: Europeiska kommissionen Social- och hälsovårdsreformen De ökade utgifterna för långvarig vård och omsorg visar på ett akut behov av att inrikta sig på hållbarheten i hälso- och sjukvården. Utgifterna för enbart hälso- och sjukvård ligger visserligen under EU-genomsnittet räknat i löpande utgifter (5,5 % av BNP jämfört med 6,6 % av BNP i EU), men utgifterna för långvarig vård och omsorg uppgår till 2,2 % av BNP, vilket är de fjärde högsta i EU. Fram till 2070 beräknas utgifterna för hälso- och sjukvård och långvarig vård och omsorg öka med 13 % på grund av den allt äldre befolkningen och med 93 % på grund av andra icke-demografiska faktorer. Finansieringen av hälso- och sjukvården består i huvudsak av offentliga medel, 62 %, jämfört med EU-genomsnittet på 36 % (OECD/Europeiska unionen, 2018). Men det nuvarande systemet är fragmenterat och består av tre kanaler: det kommunala systemet, det nationella sjukförsäkringssystemet och företagshälsovård. Patientavgifterna är högre än EU-genomsnittet och har ökat de senaste tre åren. Efter bakslaget i mars 2019 finns reformen av hälso- och sjukvården kvar på den politiska dagordningen. Den landskaps- och vårdreform som utarbetades av regeringen under 2015–2019 lades aldrig fram i riksdagen, bland annat på grund av problem med grundlagen. Regeringen planerar att genomföra den reviderade reformen senast våren 2023. Reformens huvudfråga är fortfarande konsolideringen av förvaltningen av både hälso- och sjukvårdstjänster och socialvård på regional nivå. Dessutom behåller man planerna på att omorganisera den offentliga förvaltningen av dessa tjänster på statlig, regional och kommunal nivå. Reformen kommer att lägga större vikt vid lika tillgång till tjänster och kvaliteten på dem. Men man överväger inte längre att öka privata vårdgivares betydelse och ge patienter möjlighet att välja mellan offentliga och privata tjänster, vilket var en del av den tidigare versionen av reformen. Regeringens reform av hälso- och sjukvårdssystemet ska vara inriktad på primärvården. Omkring 140 miljoner euro kommer att satsas under de kommande tre åren och ytterligare 1 000 läkare ska anställas på social- och hälsocentraler. Särskilt planerar regeringen att i) öka minimibemanningen av personal inom hälso- och sjukvård, ii) förbättra tillgången till grundläggande tjänster (kortare högsta väntetid), iii) ökade resurser till hemvård och närståendevård, iv) utarbeta en nationell strategi för psykisk hälsa, v) fortsätta med programmet som är inriktat på barn- och familjetjänster, och vi) reformera lagen om service och stöd på grund av handikapp. Den andra aspekten av reformen är att hälso- och sjukvårdsfrågor ska flyttas från de 295 kommunerna till nya administrativa enheter (15–18 landskap), om än i långsammare takt än vad som ursprungligen planerats. Förberedelser för den administrativa reformen har inletts med en studie om en särskild lösning för Nyland, huvudstadsregionen. Förvaltning på regional nivå väntas leda till ökad effektivitet. Reformen syftar till att åtgärda de ekonomiska bristerna i kommunerna där vissa kommuner har problem att uppfylla sina rättsliga skyldigheter avseende tillhandahållandet av hälso- och sjukvård. Konsolideringen väntas leda till en bättre förvaltning av systemet. Riskdelningen av befolkningen och tillgången till specialister kommer sannolikt att förbättras. Den avgörande faktorn för att öka effektiviteten blir social- och hälsovårdsministeriets förmåga att kontrollera och förvalta de framtida vårdorganisationernas verksamhet. Men hittills har ingen studie påbörjats om möjliga kostnadsbesparingar till följd av reformen. Det har varit en utmaning i 15 år att nå en överenskommelse om reformen. Regeringens nya stegvisa ansats med stöd av rådgivning kan visa sig vara ett effektivare sätt att få igenom reformen. Men även om det finns budget, tidsfrister och resultat fastställda för utbyggnaden av primärvården i syfte att förbättra tillgängligheten, är regeringens reform med syfte att förbättra hållbarheten i de offentliga finanserna fortfarande under utarbetande. 3.2 Finanssektorn 3.2.1BANKSEKTORN Banksektorn är stor, med en svagt minskande lönsamhet de senaste åren. Finlands banksektor är starkt koncentrerad och de tre största aktörerna har över 70 % av marknaden i alla huvudsegment. Sektorn är en av de största i Europa relativt sett, med en balansomslutning motsvarande fyra gånger landets ekonomiska produktion. Bankerna är fortfarande lönsamma men vinstmarginalerna har krympt något de senaste åren och var till största delen oförändrade 2019 (se tabell 3.2.1). En viktig bidragande faktor är de stora investeringarna i moderniseringen av it-infrastrukturen, som medfört att det genomsnittliga K/I-talet ökat till 63 % under första halvåret 2019. Tabell 3.2.1:Indikatorer på finansiell sundhet, alla banker i Finland Källa: ECB:s konsoliderade bankuppgifter (CBD) Bankerna är väl kapitaliserade men en fortsatt svag punkt är att banksystemet i Finland förlitar sig på kapitalmarknadsfinansiering. Sektorns kapitalnivåer överstiger minimikraven med bred marginal. Sektorns sammanlagda kärnprimärkapitalrelation minskade till 16,6 % 2019. Minskningen återspeglar Nordeas flytt till Helsingfors (i slutet av 2018) och effekten av en minimiriskvikt på 15 % för bolån, som Finansinspektionen införde i januari 2018. Kapitalrelationerna kommer att sättas ytterligare på prov genom införandet av kapitalkraven enligt Basel III. Kvaliteten på låneportföljen är hög, med en låg andel nödlidande lån. Men med en utlånings-/inlåningskvot som totalt uppgår till 127,2 % är finländska banker mer beroende av marknadsfinansiering än vissa konkurrenter i Europa. Detta är sedan länge en strukturell brist i systemet, även om det för närvarande är relativt lätt att få tillträde till marknaden och priserna är förmånliga. Bankerna åtgärdar delvis denna brist med en stor reserv av likvida tillgångar som är större än det totala likviditetsgapet tillsammans med en stadigt ökande utgivning, och användning av långfristiga räntebärande värdepapper, främst säkerställda obligationer. I långsam takt (med i genomsnitt 5 miljarder euro per år) ersätts värdepapper med en kortare återbetalningsprofil. Detta begränsar visserligen refinansieringsrisken, men ökar också de inbördes kopplingarna mellan kreditinstituten och deras exponering för de nordiska bostadsmarknaderna.

Tillgången till finansiering var fortsatt bättre än i de flesta andra EU-länder. Enligt 2019 års undersökning om företagens tillgång till finansiering, bedöms tillgången till finansiering för små och medelstora företag i Finland vara den minst problematiska av alla undersökta länder (Europeiska centralbanken, 2019). Men under 2017 var investeringarna i såddföretag relativt blygsamma även om de ökade i linje med EU-genomsnittet (Flachenecker m.fl., 2020). Dessutom är kostnaden högre än EU-genomsnittet för att låna små belopp jämfört med stora. 3.2.2HUSHÅLLENS SKULDSÄTTNING Stabil inhemsk efterfrågan är fortfarande den största bidragande faktorn till lånetillväxten. De finländska bankernas låneportföljer fortsätter att växa, med 2,4 % för hushållsegmentet och 6,6 % för företagssegmentet (andra kvartalet 2019). Lån till icke-finansiella företag motsvarar för närvarande omkring 40 % av bankernas sammanlagda lån till den privata sektorn. I den rådande miljön med låga räntor har de flesta företag och privatkunder råd att ta banklån för alla slags ändamål. Men det är ändå oroande att hushållen också tar lån från snabblåneföretag som inte omfattas av tillsyn och som bedriver en aggressiv marknadsföring av sina tjänster. Hushållens skulder i förhållande till disponibel inkomst är fortsatt hög, nära 140 %, vilket är ungefär samma nivå som 2018. På senare år har större delen av lånen, vilket inbegriper nyutlåning, tagits till rörlig ränta, vilket innebär att låntagarna är sårbara för potentiella snabba förändringar i penningpolitiken. Den rättsliga ram som krävs för att genomföra kreditregistret håller på att införas. Ett omfattande kreditregister skulle ge en mer fullständig bild av hushållens totala skuldsättning. Efter 2018 års rapport som beställts av justitieministeriet, med ett förslag om att inrätta ett centraliserat kreditregister, påbörjades under 2019 förberedande arbete och analysarbete. Lagstiftningsarbetet inleddes i början av 2020. Planen är att registret ska vara inrättat till slutet av regeringens mandatperiod. Det kommer att användas tillsammans med inkomstregistret, som redan är i drift. En viktig faktor i kreditregistret är dataskydd. I förstudien uppskattas den totala kostnaden för kreditregisterprojektet till 20 miljoner euro. Registret väntas så småningom bli ett heltäckande system som omfattar alla krediter som beviljats enskilda personer, men detta kommer att genomföras stegvis. I det första steget kommer åtminstone konsumentkrediter att ingå. 3.2.3BEKÄMPNING AV PENNINGTVÄTT I juni 2018 antog Finland en handlingsplan för förebyggande av grå ekonomi och ekonomisk brottslighet. Risken för penningtvätt i Finland härrör främst från den grå ekonomin. På senare år har det förekommit storskaliga, påstådda fall av penningtvätt i de nordiska medlemsstaterna, som har undersökts i Rapport från kommissionen till Europaparlamentet om bedömningen av nyligen uppdagade fall av misstänkt penningtvätt i kreditinstitut i EU (Europeiska kommissionen, 2019b). Finansinspektionen i Finland har gjort framsteg i fråga om ökad tillsynskapacitet, men mer behöver göras. Finland håller för närvarande på med en förstudie om en ny nationell riskbedömning, som ska vara slutförd 2020. I den ömsesidiga utvärderingsrapport som lades fram av arbetsgruppen för finansiella åtgärder i april 2019 bedömdes Finlands system för bekämpning av penningtvätt och finansiering av terrorism och slutsatsen var att den finansiella tillsynen behöver skärpas. I synnerhet kom man fram till att följande åtgärder behövs: i) utarbetande av ett riskklassificeringsverktyg, ii) bättre förståelse och korrekt tillämpning av den riskbaserade metoden. iii) revidering av inspektionsförfaranden, och iv) fastställande av avskräckande påföljder kan öka tillsynsmyndighetens möjlighet att på lämpligt sätt åtgärda risker för penningtvätt och finansiering av terrorism. Efter utvärderingen omfattas Finland av förstärkt övervakning och måste regelbundet rapportera om framsteg. Finland har åtagit sig att snabbt förbättra kapaciteten och viktiga behöriga myndigheter har nyligen fått ökade ekonomiska resurser och personalresurser. Men Finansinspektionen behöver ytterligare sådana resurser. I flera fall har den finansiella tillsynsmyndigheten undersökt misstänkta fall av penningtvätt i banksektorn. I december 2019 utfärdades de första sanktionerna mot en bank och ett investmentbolag för åsidosättande av skyldigheter avseende penningtvätt och finansiering av terrorism. Finansunderrättelseenhetens arbetsbelastning har ökat påtagligt det senaste året. Antalet rapporter om misstänkta transaktioner som finansunderrättelseenheten mottog ökade med 64,2 % 2019. Som reaktion ökade finansunderrättelseenheten antalet anställda. Inom många områden, t.ex. rådgivning till ansvariga enheter, finns ett nära samarbete mellan tillsynsmyndigheten (Finansinspektionen) och finansunderrättelseenheten. Men samråd om lämplighetsprövningar saknas och kontakten mellan Finansinspektionen och finansunderrättelseenheten är i övrigt begränsad, eftersom finansunderrättelseenheten bara kan dela vissa uppgifter med Finansinspektionen och Finansinspektionen endast delar allmänna uppgifter. Faktaruta 3.2.1: Ett kreditregister i Finland Ett kreditinformationssystem samlar in, bearbetar och distribuerar information för hantering av kreditrelaterade beslut och för finansiell tillsyn. De huvudsakliga deltagarna i kreditrapporteringen är de registrerade, uppgiftslämnarna, tjänsteleverantörerna och användarna. Det finns två huvudsakliga typer av tjänsteleverantörer. Kreditregister (vanligen statligt ägda) har som främsta mål att stödja tillsyn över finanssektorn och övervaka systemrisker. Kreditupplysningsföretag (oftast privatägda) siktar främst på att förbättra uppgifternas kvalitet och tillgänglighet så att kreditgivare kan fatta bättre underbyggda beslut. När det gäller rapporterade uppgifter kan kreditinformationssystem hantera negativa och positiva uppgifter. Negativa uppgifter är vanligen begränsade till rapportering av ouppfyllda finansiella skyldigheter, t.ex. försenade betalningar, fallissemang och konkurser, och registreras bara när det föreligger en negativ händelse. Positiva uppgifter kompletterar de negativa uppgifter som samlats in. De kan bland annat innehålla uppgifter om tillgångar och skulder, skuldkvot, lånetyper, utlåningsinstitut, garantier, förfallostruktur eller återbetalningsmönster. I Finland tillhandahålls kredituppgifter av kreditupplysningsföretag som främst samlar in negativa uppgifter, med påtagligt liten täckning jämfört med EU. Täckningen har varit oförändrad på senare år samtidigt som tendensen i EU generellt har varit att öka kredituppgifternas omfattning. Dessutom har många EU-länder inrättat offentliga kreditregister och det stora flertalet av EU:s system för kredituppgifter innehåller också positiva uppgifter. Samtidigt har sedan 2012 hushållens skuldsättning i Finland ökat och överstiger EU-genomsnittet medan den har minskat i EU (se diagram 1). Mot denna bakgrund efterlyser 2019 års landsspecifika rekommendation (COM(2019) 526) inrättande av ett kreditregister i Finland i syfte att skärpa övervakningen av hushållens skuldsättning (se avsnitt 3.2.2 för den senaste utvecklingen). Diagram 3.1.3a: Hushållens skuldsättning och kreditupplysningsföretagens täckning Källor: Eurostat (2019a), Världsbanken (2019)

Anmärkning: Täckning avser antalet personer och företag som förtecknas av ett kreditupplysningsföretag, med aktuella uppgifter om återbetalningshistorik, obetalda skulder eller utestående lån. Siffran är uttryckt som procentuell andel av den vuxna befolkningen. Välutvecklade kreditinformationssystem med bred täckning har flera fördelar. Den första fördelen är att informationsutbyte har en positiv effekt på informationsasymmetrier och återbetalningsbeteende. Den andra är att kreditinformationssystemen är viktiga för reglering och tillsyn i finanssektorn samt även för bedömningen av mikro- och makrorisker. Den tredje, som är särskilt relevant för Finland, är kopplingen till skuldsättning. Kreditinformationsutbyte kan fungera som en mekanism för att öka låntagarnas disciplin och minska incitamenten att låna mer än man har råd med. Det visar låntagarnas skulder till alla långivare och kan i slutändan minska den totala skuldsättningen, eftersom högt skuldsatta parter beviljas mindre kredit. Överenskommelser om informationsutbyte är också viktiga faktorer för hushållens skuldsättning och för tillhörande insolvens och fallissemang (van Roy m.fl., 2017, Bennardo m.fl., 2015, Jappelli m.fl., 2005, 2013, Padilla m.fl., 1997, 2000, Girault m.fl., 2010, Brown m.fl., 2007). Fördelarna med att samla in positiva uppgifter är också kända. I system utan positiva uppgifter kan det finnas informationsluckor och begränsad överblick över den totala skuldnivån. Det skulle t.ex. saknas uppgifter om gäldenärer som regelbundet uppfyller sina finansiella skyldigheter, utan några negativa händelser. Positiva uppgifter är mer omfattande. Användningen av dem förbättrar långivarnas möjligheter att skilja låntagare med låg risk från dem med hög risk, och leder därmed till en effektivare kreditgivning. Studier visar på en koppling mellan positiva uppgifter och bättre lånebeslut, rättvist fördelade krediter till låga priser, minskad andel fallissemang och minskade kreditförluster (Doblas-Madrid m.fl., 2013, International Finance Corporation, 2012; Turner, 2010). Slutligen bör framhållas att även om kreditinformation som innehåller positiva uppgifter kan vara användbar bör rättsliga ramar om integritet och uppgiftsskydd beaktas. 3.3 Arbetsmarknad, utbildning och socialpolitik 3.3.1Arbetsmarknaden Efter fyra års ekonomisk tillväxt är sysselsättningsgraden högre än någonsin men en nedgång förväntas. Under 2018 ökade sysselsättningsgraden (20–64 år) med 2,1 procentenheter och nådde 76,3 % (se diagram 3.3.1). Samtidigt minskade arbetslösheten till 7,4 % under 2018, vilket är en kraftig nedgång jämfört med 8,6 % under 2017. Den lägre arbetslösheten ledde också till att långtidsarbetslösheten minskade med 0,5 procentenheter till 1,6 % 2018, vilket är långt under EU-genomsnittet. Sysselsättningsgraden förväntas ha ökat under 2019 och tros fortsätta öka under 2020, även om det blir i långsammare takt. Inom vissa grupper, t.ex. personer med invandrarbakgrund, är sysselsättningsgraden fortfarande låg (se avsnittet om socialpolitik nedan). Diagram 3.3.1:Arbetskraftsdeltagande, sysselsättningsgrad och arbetslöshet Källa: Eurostat Bristen på arbetskraft ökar, särskilt inom IKT-sektorn. Enligt arbetsförmedlingen ökade antalet vakanser med 4 % under de två första kvartalen 2019 och nådde 114 000 under 2019. Av dessa rapporterades ungefär 50 % som svårtillsatta. Det är framför allt andelen företag som rapporterar svårtillsatta () vakanser för arbeten som kräver specialistkompetens inom IKT som ligger över EU-genomsnittet (se även avsnittet om kompetens nedan). Lönerna förväntas ha stigit ytterligare under 2019 på grund av den ansträngda arbetsmarknaden och högre avtalsmässiga löneökningar. De nominella lönerna förväntas ha stigit med 3,1 % under 2019, vilket är över den förväntade inflationstakten (se avsnitt 1). De flesta kollektivavtal löper ut 2020. Löneförhandlingarna i de offentliga och privata sektorerna under 2020 och framåt inleddes på hösten 2019 och förväntas avslutas under våren 2020. Hittills är det svårt att förutsäga i vilken i vilken utsträckning resultatet kommer att återspegla produktivitetsutveckling, konkurrenskraft och skäliga löner. Utifrån den första förhandlingsrundan förväntas lönerna öka med cirka 3 % under de kommande två åren(). Den främsta tvistefrågan kommer troligen att handla om arbetstidsförlängningen (med upp till 24 timmar per år) som beslutades i konkurrenskraftsavtalet 2016. Inom teknikindustrin slopades arbetstidsförlängningen i utbyte mot möjligheten att lokalt kunna avtala om extra arbetstimmar. Löneskillnaderna mellan kvinnor och män ligger kvar på 16,7 %, strax över EU-genomsnittet. Dessa löneskillnader beror främst på könssegregeringen på arbetsmarknaden och på långa föräldraledigheter som till största delen tas ut av mödrarna. Det är fler kvinnor än män som har tidsbegränsade anställningar, och där har Finland den näst största skillnaden i EU. Regeringen föreslår att man ska komma till rätta med obefogade löneskillnader och lönediskriminering genom att öka insynen i lönesättningen med hjälp av lagstiftning (Statsrådets kansli 2019). Riktade sysselsättnings- och utbildningsinsatser mot könssegregeringen kan öka tillgången på arbetskraft inom sektorer där det råder brist. Demografiska trender sätter press på arbetsmarknaden. Befolkningen i arbetsför ålder har på grund av åldrandet minskat sedan 2016 (se diagram 3.3.2). Hittills har effekterna på den totala befolkningstillväxten mer än väl uppvägts av den positiva nettomigrationen. Det sjunkande fertilitetstalet utgör dock ett hot mot den långsiktiga tillgången på arbetskraft. Fertilitetstalet har sjunkit dramatiskt under de senaste tio åren och ligger nu bland de lägsta i EU (Finlands officiella statistik 2019). Mot slutet av 2060 beräknas andelen personer i arbetsför ålder ha minskat med 5 procentenheter. Orsakerna till denna plötsliga nedgång är oklara, men kan eventuellt förklaras med i) svårigheter att förena familjeliv och arbete, ii) oro för framtiden, iii) senare barnafödande, iv) ökad barnlöshet och v) politiska åtgärder som avskräcker folk från att skaffa barn, till exempel att det allmänna barnbidraget inte indexeras eller att det tidigare fanns begränsningar av rätten till barnomsorg, vilka togs bort under 2020. Diagram 3.3.2:Befolkningsförändring 2007–2018 Källa: Europeiska kommissionens beräkningar baserade på uppgifter från statistikcentralen i Finland (uppgifterna för 2019 gäller fram till augusti) Arbetskraftsdeltagandet har ökat kraftigt på senare år men det finns fortfarande strukturella flaskhalsar på arbetsmarknaden. Det totala arbetskraftsdeltagandet uppgick till 82 % 2018, en ökning från 80,7 % ett år tidigare. Detta är över EU-genomsnittet (78,4 %). Arbetskraftsdeltagandet för män i åldern 25–54 ligger dock under EU-genomsnittet. Enligt arbetskraftsundersökningen i september 2019 ökade arbetslösheten bland män med 0,4 % jämfört med september 2018, medan arbetslösheten bland kvinnor minskade med 1,3 %. Arbetskraftsdeltagandet för kvinnor i barnafödande ålder (20–39 år) i Finland är högre än EU-genomsnittet men ändå 4 procentenheter lägre än i de nordiska EU-grannländerna. Arbetskraftsdeltagandet för äldre grupper (55–64 år) är 8 procentenheter över EU-genomsnittet men är fortfarande lägre än i övriga nordiska länder. Regeringen har satt upp ambitiösa sysselsättningsmål och den viktigaste faktorn för att nå dem är att få bort de strukturella flaskhalsarna på arbetsmarknaden (se ruta 3.3.2). Det skulle bidra till att uppnå FN:s mål för hållbar utveckling nr 8 om full sysselsättning och ekonomisk tillväxt. Orsakerna till att personer hamnar utanför arbetskraften verkar ha ett visst samband med kön och ålder, förutom låg utbildningsnivå. Familje- och omsorgsansvar verkar påverka kvinnor i oproportionerligt hög grad. De främsta orsakerna till att män står utanför arbetskraften är sjukdom eller funktionsnedsättning (se diagram 3.3.3). Pension är den främsta orsaken till att äldre grupper (55–64 år) står utanför arbetskraften. Sysselsättningsgraden för lågutbildade vuxna ligger fortfarande under EU-genomsnittet. Andelen lågutbildade vuxna är dock relativt liten i Finland(). Det krävs en rad olika åtgärder beroende på målgrupp för att hantera problemet med dem som står utanför arbetskraften.

Diagram 3.3.3:Orsaker till att hamna utanför arbetskraften som andel av befolkningen utanför arbetskraften efter kön och ålder. 2018 Källa: Eurostat Incitament för att arbeta Bidrags- och arbetslöshetsfällor finns fortfarande kvar men vissa åtgärder har under de senaste åren vidtagits för att motverka dem. Vissa förmåner och kombinationer av dem utgör arbetslöshets- eller bidragsfällor (Europeiska kommissionen, 2016a, 2017, 2018b och 2019b). En reform av det sociala trygghetssystemet har inletts och är inriktad på den övergripande utmaningen med bidrags- och arbetslöshetsfällor (se ruta 3.3.2). För att motverka byråkratiska fällor (Europeiska kommissionen 2019b) införde Finland 2019 ett inkomstregister i realtid. Det innehåller realtidsinformation om löner och förmåner (förmåner från och med den 1 januari 2020). Med hjälp av detta register kan handläggningstiderna för arbetslöshetsersättning och andra förmåner kortas, vilket kan ge större säkerhet vad gäller inkomstnivå vid deltids- eller korttidsarbete. Dessutom kan det ge möjligheter att kombinera arbetsrelaterade inkomster och förmåner på ett mer ändamålsenligt sätt i framtiden. Incitament för anhörigvårdare skulle kunna förbättra deras utsikter till sysselsättning på lång sikt. Långa perioder av omsorgsansvar försämrar anhörigvårdarnas ställning på arbetsmarknaden, och detta drabbar ofta kvinnor. Kvinnor med invandrarbakgrund är oproportionerligt underrepresenterade på arbetsmarknaden. Skillnaden i arbetskraftsdeltagande mellan kvinnor födda utanför EU och inom EU var mycket stor 2018 (utanför EU 18,2 procentenheter, inom EU 9,5 procentenheter). Regeringen har antagit lagstiftning om att återinföra full rätt till barnomsorg för barn i familjer där föräldrarna är arbetslösa eller står utanför arbetskraften. Regeringen planerar att reformera föräldraledigheten. Det främsta syftet är att ge båda föräldrarna ett lika stort antal icke-överförbara familjerelaterade dagar. Den föreslagna reformen skulle ha positiv effekt på balansen mellan arbete och privatliv och även på jämställdheten. Regeringen undersöker möjligheten att rationalisera systemet för vård i hemmet genom att exempelvis göra det möjligt betala ut ersättning direkt till far- och morföräldrar. Detta skulle kunna skapa fler möjligheter för vissa föräldrar att gå tillbaka till arbete eller utbildning. En mer djupgående reform av ledighet för vård i hemmet, i kombination med investeringar i tillgången till och kvaliteten på förskoleverksamhet och barnomsorg, skulle kunna ge hållbara resultat när det gäller att integrera kvinnor på arbetsmarknaden, särskilt kvinnor från ovan nämnda grupper. Pensionsreformen har minskat antalet nya ålderspensionärer. Med 2017 års pensionsreform höjs den tidigaste åldern för ålderspension per åldersgrupp och ska ha nått 65 år 2027. Reformen har påverkat hur många personer som går från sysselsättning till pension. Pensionsskyddscentralen uppskattar att antalet ålderspensionärer minskade med 8 % mellan 2017 och 2018, främst på grund av reformen. Detta kan delvis förklara den positiva sysselsättningstrenden för personer över 55 år och förväntas fortsätta på grund av den höjda pensionsåldern. Den utökade arbetslöshetsersättningen för äldre arbetstagare bidrar delvis till arbetslösheten i de äldsta åldersgrupperna. Möjligheten för arbetslösa personer över 61 år att få utökad ersättning minskar incitamentet för dem att gå tillbaka till arbete före pensionen. Dessutom kan det ofrivilligt uppmuntra arbetsgivarna att säga upp de arbetstagare som är berättigade till utökad ersättning. Arbetsmarknadens parter föreslog regeringen att höja åldern för att få utökad ersättning från 61 till 62 år för dem som är födda efter 1961. Ändringen trädde i kraft i början av 2020. Enligt en uppskattning skulle denna höjning minska antalet arbetslösa med 7 400 personer fram till slutet av 2025 (Reipas 2019). I den nuvarande situationen skulle en fullständig utfasning av ett sådant system, i kombination med förbättrade incitament för äldre arbetstagare att fortsätta jobba, bidra till att minska bristen på arbetskraft. Aktiveringsåtgärder Hållbar aktivering av målgrupperna är en utmaning. Finland lägger mer pengar än EU-genomsnittet på aktiva arbetsmarknadsåtgärder men mindre än sina nordiska grannländer. Finland lägger en tredjedel av sin totala budget på arbetsmarknadspolitiska åtgärder, medan Sverige lägger cirka hälften (Organisationen för ekonomiskt samarbete och utveckling, OECD, 2016). Arbetsförmedlingen har drabbats av personalminskningar under de senaste tio åren, delvis på grund av satsningar på att digitalisera tjänsterna. Införandet av ny teknik i tjänsterna kan också få den negativa konsekvensen att arbetsförmedlingen förlorar sin ställning på arbetsmarknaden som den främsta aktören när det gäller att hjälpa arbetslösa att hitta jobb. Det kunde vara fördelaktigt att fokusera mer på att aktivera arbetslösa män i sin bästa arbetsföra ålder, personer med nedsatt arbetsförmåga och migranter, med tanke på deras låga sysselsättningsgrad. Det råder brist på samordning när det gäller att tillhandahålla integrerade tjänster för personer som är ”svårplacerade”. På senare år har yrkesövergripande tjänster lanserats för olika målgrupper (Europeiska kommissionen 2017 och 2018b). Tjänsterna för långtidsarbetslösa och personer med partiell arbetsförmåga skulle gynnas av ett närmare samarbete mellan och engagemang från de främsta aktörerna, särskilt mellan lokala arbetsförmedlingar och kommuner. Problemet verkar bero på brist på personalresurser och även på inkompatibla datasystem som förhindrar att tjänsterna integreras på ett effektivt sätt. Problemen ska hanteras med hjälp av experiment på kommunal nivå. De kommuner som deltar i experimentet valdes ut under 2019. En lag i syfte att överföra arbetsförmedlingstjänsterna från de statliga arbetsförmedlingarna till kommuner håller på att förberedas. Det nya programmet främjar en decentralisering av arbetsförmedlingar och företagartjänster till kommunal nivå. Försöken ska fortsätta fram till 2022 och resultaten kommer att bidra till utformningen av framtida tjänstestrukturer. Regeringen har upphävt ”aktiveringsmodellen” som var ett villkorat arbetslöshetsersättningssystem som infördes 2018 (Europeiska kommissionen, 2018 och 2019). Baserat på regeringens förslag har den automatiska sänkningen av arbetslöshetsersättningen nu avskaffats, men andra delar av systemet finns kvar. Enligt en utvärdering av aktiveringsmodellens ändamålsenlighet (Kyyrä m.fl., 2019) var det, på grund av den snabba ekonomiska tillväxten och ett ökat behov av arbetskraft, svårt att visa att modellen gav några direkta effekter på sysselsättningen. Samtidigt visade utvärderingen att modellen var framgångsrik när det gällde att uppmuntra arbetslösa att använda arbetsförmedlingen, och att den ökade deltagandet i aktiva arbetsmarknadsåtgärder. Det är viktigt att arbetsförmedlingarnas ställning stärks så att de snabbt kan ingripa för att minska risken för långtidsarbetslöshet och för att hamna utanför arbetskraften. Efter revideringen av aktiveringsmodellen kan man undersöka möjligheterna att utforma andra mekanismer som ökar incitamenten för att söka arbete eller delta i utbildning. Lönesubventioner är en viktig åtgärd från regeringen för att öka sysselsättningen. I 2020 års budget ökade regeringen den tillgängliga finansieringen av lönesubventioner med 17 miljoner euro. Dessutom planerar man åtgärder för att göra det enklare för arbetsgivarna att använda lönesubventioner. De här förändringarna skulle kunna ge mer riktade subventioner till den privata sektorn och öka deras ändamålsenlighet vad gäller hållbara sysselsättningsresultat (Asplund m.fl., 2018). Om lönesubventioner används som ett generellt stöd kan det dock få negativa effekter eftersom många arbetslösa skulle ha kunnat få jobb även utan subventionen. Mer konkreta förslag väntas under 2020. Åtgärder planeras för att öka sysselsättningen bland personer med partiell arbetsförmåga. Den förra regeringen inledde ett ”program för arbetsförmåga” inriktat på personer med partiell arbetsförmåga (se Europeiska kommissionen, 2019b). Reformens syfte är att integrera personer med partiell eller nedsatt arbetsförmåga och att tydliggöra alla relevanta tjänsters ansvar för dem. Dessutom har lagstiftningsarbetet för en reform av invaliditetspensionen inletts. Den ska skapa incitament för personer med partiell arbetsförmåga att komma tillbaka till arbetsmarknaden. Syftet med reformen är att öka mottagarens nettoinkomst i takt med att arbetet återupptas. För att detta ska uppnås ska det bli tillåtet att ha en inkomst som uppgår till 50 % av pensionen. För inkomster som överstiger detta belopp sänks pensionen med 50 % av varje intjänad euro (Knuuti m.fl., 2019). Politiska åtgärder som underlättar tillgången till finansiering för sociala företag övervägs. Sociala företag i Finland spelar en viktig roll när det gäller att aktivt inkludera marginaliserade grupper. Många av dessa organisationer har dock svårt att hitta finansiellt stöd. Dessutom är de flesta finansiella instrument utformade antingen för konventionella företag eller för föreningar som drivs utan vinstsyfte, och de tillgodoser därför inte sociala företag. Den finländska regeringens program 2019 syftar till att förbättra verksamhetsmiljön för sociala företag, vilket skulle kunna förbättra deras potential ytterligare. Kompetens och arbetets framtid Kompetensglappet på makroekonomisk nivå ligger under EU-genomsnittet. Skillnaderna i arbetsmarknadsdeltagande för de olika kompetensgrupperna (låg, medelhög respektive hög utbildning) ligger under EU-genomsnittet och har minskat sedan 2010 (se diagram 3.3.4). Det vertikala kompetensglappet, dvs. när personerna är överkvalificerade, var i stort sett oförändrat i Finland mellan 2008 och 2018, med en andel under 20 %. På senare år har det i Finland skett en ökning av högkvalificerade arbeten jämfört med medelkvalificerade, och en nedgång för rutinarbeten. Detta tyder på att den vuxna arbetskraften på kort sikt måste omskolas och höja sin kompetens så att den bättre matchar efterfrågan på arbetsmarknaden. Reformen av yrkesutbildningen och av finansieringssystemet för den högre utbildningen ger ytterligare incitament att erbjuda mer kompetenshöjning och omskolning för vuxna (se avsnittet om utbildning nedan). Diagram 3.3.4:Relativ spridning av sysselsättningsgraden efter utbildningsnivå (2010, 2015, 2018) Källa: Europeiska kommissionens beräkningar baserade på Eurostat Risken är liten att arbeten i Finland försvinner på grund av automatisering. Automatiseringen utgör en utmaning för ungefär 5–8 % av jobben beroende på region (Gonzalez m.fl., 2019). Det är de lägsta siffrorna i EU. Arbetsprofilerna förändras på grund av digitalisering, robotteknik och artificiell intelligens. Arbetsmarknaden kommer att ha större efterfrågan på icke-kognitiva och digitala färdigheter. Finland uppvisar bra resultat vad gäller digitala färdigheter (faktaruta 3.3.3; Gonzalez m.fl., 2019). Ungefär 50 % av befolkningen har mer än grundläggande digitala färdigheter (se även avsnitt 3.4.2). Trots den goda tillgången på digital kompetens riskerar arbetskraftsbrist att bli ett hinder för utvecklingen av informations- och kommunikationssektorn (IKT). (Se diagram 3.3.5). Finland har bäst tillgång i världen till forskare och ingenjörer (Världsekonomiskt forum 2016), men ändå ligger andelen företag som rapporterar svårtillsatta vakanser för jobb som kräver specialkompetens inom IKT över EU-genomsnittet (6,9 % jämfört med 4,6 %) (Europeiska kommissionen, 2019d). Kraftig brist rådde på många kunskapsområden som datorer, elektronik och matematik. Andelen examinerade med IKT-utbildning ligger långt över EU-genomsnittet men det råder fortfarande brist. Dessutom begränsas möjligheterna för utländska studenter att stanna i Finland efter examen av kostsamma upphållstillståndsprocesser. Finska företag ställs också inför administrativa problem när de anställer utländska experter. En uppmjukning av den relativt stränga migrationspolitiken övervägs, särskilt vad gäller att förlänga arbetstillstånden efter examen till två år.

Diagram 3.3.5:Vakanser i hela ekonomin och i informations- och kommunikationssektorn i Sverige och Finland Källa: Europeiska kommissionen. Finland har ett effektivt system för kompetensprognos och kan hantera framtida utmaningar. Kompetensprognoser är kopplade till politiskt beslutsfattande och anpassas efter arbetsmarknadens behov (Europeiska centrumet för utveckling av yrkesutbildning, 2017). Finland lanserade 2017 sitt kompetensprognosforum. Det organiserade sin verksamhet kring två huvudpelare: en som ger kompetensprognoser utifrån den ekonomiska utvecklingen fram till 2025 och en som är inriktad på att förutse utbildningsbehoven. Dessutom pågår många regionala prognos- och framtidsprojekt. Den regionala prognosverksamheten har utvecklats snabbt på senare år och engagerar lokala myndigheter och utbildningsinrättningar. Kompetensprognoser bidrar till den offentliga utbildningspolitiken, från yrkesutbildning till högre utbildning. Omskolning och kompetenshöjning är viktiga för att bibehålla arbetskraftens anställbarhet och säkerställa tillgången till rätt kompentens i framtiden. Deltagandet i vuxenutbildning är redan högt i Finland. I en undersökning under 2018 rapporterade 28,5 % av vuxna i åldern 25–64 år att de deltagit i någon utbildning under de föregående fyra veckorna (EU-genomsnitt 11,1 %). Trots det höga deltagandet i vuxenutbildning kommer regeringen att lägga fram en reform av det kontinuerliga lärandet med början under 2020. Tidsbrist har varit en av orsakerna till att arbetstagare inte deltar i utbildning (Europeiska kommissionen, 2019b). Reformens syfte är att öka möjligheterna för personer i arbetsför ålder att delta i kontinuerligt lärande, att kombinera arbete och studier på ett flexibelt sätt och att stödja lärande på arbetsplatsen. Det kommer också att göras förbättringar av prognoserna för individuella kompetensbehov och vägledning för vuxenstuderande (Utbildningsdepartementet 2019a). Under 2020 ska 7,5 miljoner euro i extra finansiering avsättas för utbildning av vuxna med låga grundläggande färdigheter. 3.3.2Socialpolitik samt hälso- och sjukvård Risken för att drabbas av fattigdom eller social utestängning har ökat något men ligger fortfarande långt under EU-genomsnittet. Den materiella och sociala fattigdomen() är låg i Finland jämfört med EU-genomsnittet. Finland hör också till de länder i EU som har lägst andel som löper risk för fattigdom eller social utestängning och barnfattigdom. Medan det skett en allmän minskning i andra medlemsländer har den materiella och sociala fattigdomen stabiliserats i Finland och andelen som riskerar fattigdom eller social utestängning har ökat något under 2018. Hög risk för fattigdom och social utestängning är fortfarande ett problem i speciellt utsatta grupper, som egenföretagare, barn till lågutbildade föräldrar och personer med invandrarbakgrund. Sociala transfereringar spelar en viktig roll när det gäller att minska fattigdom, särskilt arbetslöshetsersättning, sjukförmåner och förmåner vid funktionsnedsättning(). Inkomstskillnaderna är fortfarande bland de lägsta i EU (se avsnitt 1). De relativa utgifterna för socialt skydd är bland de högsta i EU och har ökat på senare år. Under 2018 minskades fattigdomsrisken med 53,7 % med hjälp av sociala transfereringar, jämfört med ett EU-genomsnitt på 33,2 %. I genomsnitt har arbetslöshetsersättningarna störst effekt på fattigdomsrisken, följt av familjeförmåner, sjukförmåner och förmåner vid funktionsnedsättning samt bostadsbidrag. Den senaste tidens höjning av de sociala förmånerna kan motverka en sakta tilltagande fattigdom. Som en del i ekonomin för välfärd och i linje med FN:s mål för hållbar utveckling nr 1 (Ingen fattigdom) och nr 10 (minskad ojämlikhet) har regeringen aviserat åtgärder för att minska inkomstskillnaderna. En rad olika sociala trygghetsförmåner höjdes i början av 2020. Hur stor höjningen var varierade beroende på förmån. De här förmånerna omfattar lägsta rehabiliteringsbidrag, sjuk- och föräldraersättning, grundläggande arbetslöshetsersättning och arbetsmarknadsstöd. Dessutom ska de lägsta pensionerna höjas. De här reformerna ska minska stödmottagarnas beroende av socialt bistånd (bidrag som en sista utväg). Faktaruta 3.3.1: Övervakning av resultaten mot bakgrund av den europeiska pelaren för sociala rättigheter Den europeiska pelaren för sociala rättigheter är en kompass för en förnyad konvergens uppåt mot bättre arbets- och levnadsvillkor i EU. I pelaren fastställs 20 viktiga principer och rättigheter på områdena lika möjligheter och tillgång till arbetsmarknaden, rättvisa arbetsvillkor och social trygghet och delaktighet. Finland uppvisar totalt sett goda resultat i den sociala resultattavlan för den europeiska pelaren för sociala rättigheter. Sysselsättningsgraden är nu högre än före krisen, 76,3 % 2018, och sysselsättningsklyftan mellan kvinnor och män är den näst lägsta i EU med 3,7 procentenheter. Inkomstskillnaderna är bland de lägsta i EU. Under 2018 låg den rikaste femtedelens inkomster stadigt på en nivå som var 3,6 gånger inkomsterna för den fattigaste femtedelen, vilket är lågt jämfört med EU-genomsnittet på 5,2 gång