SV Europeiska unionens officiella tidning C 227/20

Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om Turkiets roll i flyktingkrisen

(Yttrande på eget initiativ)

(2018/C 227/03)

Föredragande: Dimitris DIMITRIADIS

Beslut av EESK:s plenarförsamling 22.9.2016 Rättslig grund Artikel 29.2 i arbetsordningen Yttrande på eget initiativ Ansvarig facksektion Facksektionen för yttre förbindelser Antagande av facksektionen 7.11.2017 Antagande vid plenarsessionen 14.2.2018 Plenarsession nr 532 Resultat av omröstningen (för/emot/nedlagda röster) 227/6/12

1. Slutsatser och rekommendationer

1.1 EESK konstaterar att Turkiet spelar en viktig och avgörande roll i hanteringen av den s.k. flyktingkrisen i Mellanöstern och Medelhavsområdet samt att landet har försökt att ta itu med problemet på egen hand, om än med ytterligare stöd från EU och det internationella samfundet.

1.2 EESK anser att EU trots den explosiva situationen i samband med den s.k. flyktingkrisen hittills har misslyckats med att ta fram en trovärdig och effektiv gemensam europeisk invandringspolitik eller ett gemensamt europeiskt asylsystem på grund av vissa medlemsstaters oförsvarliga vägran att fullgöra sina rättsliga skyldigheter enligt såväl internationella överenskommelser som EU:s egna fördrag och beslut som antagits enhälligt vid toppmöten eller i ministerråd. Kommittén uppmanar därför rådet och kommissionen att arbeta mer beslutsamt i frågan och att ålägga de medlemsstater som inte fullgör sina europeiska åtaganden att omedelbart vidta nödvändiga åtgärder.

1.3 EESK fördömer kraftfullt vissa medlemsstaters främlingsfientliga inställning till flyktingkrisen och anser att denna ståndpunkt strider mot EU:s grundläggande värderingar.

1.4 Kommittén är beredd att på alla sätt bidra till arbetet med flyktingkrisen, genom att samarbeta med EU-institutionerna och organisationer i det civila samhället (arbetsgivare, arbetstagare och icke-statliga organisationer), vilket påvisas genom det omfattande arbete som kommittén redan har utfört både i form av talrika yttranden och i studieresor till de länder som drabbats av denna humanitära katastrof.

1.5 Efter att uttalandet från EU och Turkiet undertecknades har antalet människor som olagligt reser över EU:s gränser eller mister sina liv i Egeiska havet betydligt och stadigt minskat. Samtidigt pågår en snabb ökning i flödena till andra sydliga länder, vilket är en källa till särskild oro för EESK. EU-medlemsstaternas prestationer har sedan varit fortsatt nedslående när det gäller både vidarebosättning och omplacering. Samtidigt som den nödvändiga grunden för genomförandet av dessa program har lagts är den nuvarande takten fortfarande långsammare än vad som krävs för att uppnå de mål som fastställts i syfte att säkerställa vidarebosättning och omplacering av alla berättigade personer.

1.6 EESK anser att det är nödvändigt att Turkiet utarbetar ett enhetligt system för att bevilja internationellt skydd till asylsökande i enlighet med internationella och europeiska standarder ( 1 ) som inte särbehandlar personer som ansöker om internationellt skydd med hänvisning till deras nationella ursprung, och som erbjuder dem alla ett enhetligt skydd. Kommittén föreslår bland annat att man tar bort den geografiska begränsningen för icke-europeiska asylsökande och särskiljandet mellan syriska och icke-syriska asylsökande ( 2 ) . Dessutom måste principen om non-refoulement säkerställas.

1.7 EESK anser att det är nödvändigt att förbättra inhysningsförhållandena i Turkiet samt de politiska åtgärderna när det gäller social och ekonomisk integration av erkända flyktingar, särskilt när det gäller tillgång till arbete, hälso- och sjukvård, utbildning och boende. Särskild uppmärksamhet bör ägnas åt skyddet av ensamkommande minderåriga och barn, särskilt när det gäller tillgång till utbildning och skydd mot tvångsarbete och tvångsäktenskap ( 3 )

1.8 EESK efterlyser en verklig och oberoende kontroll- och övervakningsmekanism, som bör inrättas med avseende på uttalandet från EU och Turkiet om flyktingar för att – i samarbete med de turkiska myndigheterna, internationella icke-statliga organisationer och specialiserade humanitära organisationer – övervaka båda sidors genomförande och efterlevnad av de överenskomna villkoren i enlighet med internationell rätt och unionsrätten ( 4 )

1.9 EESK anser att det är mycket viktigt att stärka Europeiska gräns- och kustbevakningsbyråns roll för att upplösa människohandelsnätverk och människosmuggling i enlighet med internationell rätt ( 5 )

1.10 EESK efterlyser fullständig efterlevnad av de EU-medlemsstater som ännu inte deltagit i förfarandena för omplacering och vidarebosättning och anser att de relevanta programmen bör påskyndas. Europeiska unionens domstols avgöranden och kommissionens insatser för att förbättra samordningen mellan EU:s institutioner och medlemsstaterna är ett positivt steg i denna riktning. I sina avgöranden fördömer EU-domstolen i direkta ordalag vissa staters beteende när de vägrar att ta emot flyktingar på sitt territorium. Såsom domstolen påpekar står detta i strid med den skyldighet till solidaritet och rättvis ansvarsfördelning som vilar på unionens medlemsstater på asylpolitikens område.

1.11 EESK är djupt oroat över den allmänna situationen när det gäller de mänskliga rättigheterna i Turkiet, framför allt efter den misslyckade statskuppen. Det finns anledning att tro att Turkiets nuvarande regering gör sig skyldig till angrepp mot EU:s principer och värderingar enligt artikel 2 i EU-fördraget ( 6 ) . Vi hyser också särskild oro för att organisationer i det civila samhället inte kan arbeta obehindrat i Turkiet, framför allt inte sedan undantagstillståndet utlysts, och anser att de spelar en nyckelroll i flyktingarnas humanitära situation när det gäller både planering och genomförande av program för att integrera flyktingar i lokalsamhällen.

1.12 EESK anser att arbetsmarknadens parter kan och måste spela en framträdande roll i Turkiet för att ta itu med flyktingkrisen.

1.13 Kommittén är oroad över den spänning som på senare tid kännetecknat förbindelserna mellan EU och Turkiet och de möjliga effekterna av att spänningen ökar ytterligare, både på genomförandet av avtalet mellan EU och Turkiet och på förbindelserna mellan EU och Turkiet i allmänhet. EESK anser fortfarande att förbindelserna mellan EU och Turkiet bör vara inriktade på att Turkiet bibehåller utsikterna till EU-medlemskap, i full överensstämmelse med EU:s regelverk.

2. Inledande kommentarer: Från den europeiska agendan för migration till avtalet av den 18 mars 2016

2.1 Efter krigsutbrottet i Syrien, som utlöste en enorm humanitär kris, och den explosiva situation som uppstått i Irak som en följd av den pågående politiska instabiliteten, började tusentals flyktingar korsa den turkiska gränsen under omänskliga förhållanden, med slutmålet att nå länderna i EU, särskilt i Centraleuropa. Turkiet blev ”värd” för cirka tre miljoner människor som med risk för sina liv hade tagit sig igenom krigszoner och – återigen med risk för sina liv – försökte och fortsatte med sina försök att irreguljärt ta sig över gränsen till EU i Grekland.

2.2 Turkiet har som första mottagarland spelat och fortsätter att spela en särskilt viktig roll i den s.k. flyktingkrisen, som har blivit ett av EU:s största ”olösta” problem.

2.3 Den europeiska agendan för migration, som togs fram efter svåra och utdragna förhandlingar mellan medlemsstaterna i maj 2015, utgjorde EU:s första försök att ta itu med den svåra situationen för de tusentals flyktingar som riskerat sina liv för att ta sig igenom krigszoner och försöka ta sig över Medelhavet. För första gången infördes begrepp såsom intern omplacering och vidarebosättning. I agendan angavs både omedelbara och långsiktiga åtgärder för att hantera de stora migrationsströmmar som EU – och särskilt Medelhavsländerna – står inför och de problem som uppstår vid hanteringen av sådana kriser. Åtgärderna omfattar tredubbla ekonomiska resurser till Frontex, omplacering av flyktingar och migranter i EU:s länder enligt specifika kriterier och kvoter, samt aktivering – för första gången – av den mekanism för nödsituationer som anges i artikel 78.3 i EUF-fördraget för att hjälpa medlemsstater som får en plötslig tillströmning av flyktingar, och inledande av en insats i Medelhavet inom ramen för den gemensamma säkerhets- och försvarspolitiken för att upplösa människohandelsnätverk och bekämpa människosmuggling i enlighet med internationell rätt.

2.4 Till bilden hör också uttalandet från EU och Turkiet av den 18 mars 2016, som syftar till att begränsa flyktingkrisen och som av procedurskäl betecknades som ett informellt avtal om irreguljär migration från Turkiet till EU, för att ersätta irreguljär migration med lagliga kanaler för vidarebosättning av flyktingar inom EU ( 7 ) . I bestämmelserna ingår följande: i) Alla irreguljära migranter som från och med den 20 mars 2016 kommer från Turkiet till Grekland kommer att återsändas till Turkiet i enlighet med en bilateral överenskommelse mellan de två länderna. ii) Alla som inte ansöker om asyl eller vars ansökan har befunnits vara ogrundad eller har nekats prövning kommer att återsändas till Turkiet. iii) Grekland och Turkiet kommer med bistånd av EU:s institutioner och byråer att komma överens om alla nödvändiga bilaterala arrangemang, inbegripet närvaron av turkiska tjänstemän på grekiska öar och grekiska tjänstemän i Turkiet från och med den 20 mars 2016 för att genomföra dessa avtal. iv) För varje syrier som återsänds till Turkiet från de grekiska öarna kommer en annan syrier att vidarebosättas i EU. v) En mekanism kommer att inrättas i samarbete med kommissionen, EU:s byråer, FN:s flyktingkommissarie och medlemsstaterna för att säkerställa att denna princip tillämpas från och med den dag då återsändandet inleds. vi) Syrier från Turkiet snarare än från Grekland kommer att prioriteras för vidarebosättning i EU och av dessa kommer migranter som inte tidigare har rest in eller försökt att resa in i EU på irreguljär väg att prioriteras.

2.5 I sitt kompletterande faktablad om uttalandet från EU och Turkiet av den 18 mars 2016 ( 8 ) betonar kommissionen möjligheten att klassificera Turkiet som ett ”säkert tredjeland” ( 9 ) . I meddelandet från kommissionen till Europaparlamentet och rådet om lägesrapporten om genomförandet av de prioriterade åtgärderna i den europeiska migrationsagendan kommer man fram till samma slutsatser och det anges uttryckligen att begreppet ”säkert tredjeland” enligt asylförfarandedirektivet inte förutsätter att Genèvekonventionen tillämpas utan förbehåll eller geografiska begränsningar, men att det i princip finns en möjlighet att få skydd enligt konventionen ( 10 )

2.6 EESK har i sin tur uttryckt sin uppfattning att begreppet säkert ursprungsland inte under några omständigheter kan tillämpas i de fall där pressfriheten inte respekteras eller där det förekommer kränkningar av den politiska mångfalden, eller när det gäller länder där det förekommer förföljelse på grund av kön och/eller sexuell läggning eller tillhörighet till nationell, etnisk, kulturell eller religiös minoritet. Under alla omständigheter måste man (bland annat) ta ställning till följande omständigheter innan ett land förs upp på förteckningen över säkra ursprungsländer: aktuell information från källor såsom Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna, FN:s flyktingkommissariat (UNHCR), Europeiska stödkontoret för asylfrågor (Easo), Europarådet och andra människorättsorganisationer ( 11 )

2.7 Efter att uttalandet från EU och Turkiet undertecknades har antalet människor som olagligt reser över EU:s gränser eller som mister sina liv i Egeiska havet betydligt och stadigt minskat ( 12 ) . Samtidigt pågår en snabb ökning i flödena till andra sydliga länder, vilket är en källa till särskild oro för EESK. EU-medlemsstaternas prestationer har sedan varit fortsatt nedslående när det gäller både vidarebosättning och omplacering. Samtidigt som den nödvändiga grunden för genomförandet av dessa program har lagts är den nuvarande takten fortfarande långsammare än vad som krävs för att uppnå de mål som fastställts i syfte att säkerställa vidarebosättning och omplacering av alla berättigade personer ( 13 )

3. Mekanismen för säkert land: säkert tredjeland och första asylland

3.1 Begreppen ”säkert ursprungsland”, ”säkert tredjeland” och ”första asylland” fastställs i direktiv 2013/32/EU om gemensamma förfaranden för att bevilja och återkalla internationellt skydd, i vilket det anges gemensamma normer och förfarandegarantier för dem som söker internationellt skydd i EU:s medlemsstater. Mer specifikt anges fyra kategorier av säkra länder i direktivet. Dessa är första asylland (artikel 35), säkert tredjeland (artikel 38), säkra ursprungsländer (artikel 37) och europeiska säkra tredjeländer (artikel 39) ( 14 )

3.2 Artikel 39 om europeiska säkra tredjeländer och artikel 35 om första asylland i direktiv 2013/32/EU innebär ett starkare respektive svagare internationellt skydd, medan ’begreppet säkert tredjeland enligt artikel 38 ligger däremellan. Artikel 39 ger det starkaste skyddet, med hänvisning till länder som har ratificerat Genèvekonventionen utan geografiska begränsningar, erbjuder maximalt skydd enligt konventionen, genomför artikel 36 i konventionen fullt ut i landet och omfattas av kontrollmekanismerna i konventionen. Artikel 35 i direktivet är i skarp kontrast begränsad till att skydda flyktingar eller tillhandahålla annat tillräckligt skydd, och inriktad på principen om non-refoulement.

3.3 Enligt artikel 38 i direktiv 2013/32/EU anses ett land vara ett säkert tredjeland för en särskild sökande om denne uppfyller alla följande kriterier: a) sökandens liv och frihet är inte hotade på grund av ras, religion, medborgarskap, tillhörighet till en viss samhällsgrupp eller politisk övertygelse; b) principen om ”non-refoulement” iakttas i enlighet med Genèvekonventionen; c) det föreligger ingen risk för allvarlig skada för sökanden; d) förbudet mot varje återsändande som innebär åsidosättande av förbudet mot tortyr och grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller straff i enlighet med folkrätten iakttas; e) sökanden har möjlighet att ansöka om flyktingstatus och, om de erkänns vara flyktingar, erhålla skydd i enlighet med Genèvekonventionen; f) sökanden har en anknytning till det berörda tredjelandet som gör att det skulle vara rimligt för denne att resa till det landet. Om behöriga myndigheter anser att ett land, som t.ex. Turkiet, utgör ett första asylland eller ett säkert tredjeland för en sökande utfärdar de följaktligen ett beslut om att avslå ansökan om internationellt skydd utan att granska ärendet ( 15 )

3.4 Principen om non-refoulement är grundvalen i systemet för internationellt skydd av flyktingar och är införlivad i artikel 33.1 i Genèvekonventionen från 1951 ( 16 ) . FN:s flyktingkommissarie har noterat att det med denna artikel införs en central princip i konventionen, en princip som nu ingår i internationell sedvanerätt och därmed är bindande för alla stater i det internationella samfundet oavsett om de har ratificerat Genèvekonventionen eller inte ( 17 )

3.5 Vem som helst som är flykting enligt 1951 års konvention eller som uppfyller de kriterier för definitionen av flykting som anges i artikel 1a.2 i 1951 års konvention, även om dennes status som flykting kanske inte officiellt har erkänts, omfattas därmed av skyddet enligt artikel 33.1 ( 18 ) . Detta är särskilt viktigt för asylsökande, eftersom de kan vara flyktingar och därför inte bör flyttas eller utvisas från asyllandet innan ett slutligt beslut om deras status har antagits ( 19 )

4. Turkiet – ett ”säkert tredjeland”

4.1 Turkiet har sedan 2011 tagit emot det högsta antalet flyktingar från Syrien (mer än tre miljoner – 3 222 000). Samtidigt har Libanon, som är ett land med en befolkning på runt 4,8 miljoner, tagit emot mer än en miljon registrerade flyktingar. Jordanien har det tredje högsta antalet flyktingar från Syrien (654 582), och enligt de senaste officiella siffrorna har Irak och Egypten tagit emot 244 235 respektive 124 534 registrerade flyktingar ( 20 )

4.2 Turkiet har ratificerat Genèvekonventionen om flyktingar och protokollet från 1967, men gör ett geografiskt förbehåll när det gäller icke-europeiska asylsökande. I praktiken erkänner Turkiet endast flyktingar från Europa, i betydelsen länder som är medlemmar i Europarådet ( 21 ) . I april 2014 röstades en ny lag om utlänningar och internationellt skydd igenom i Turkiet. I lagen föreskrivs följande fyra typer av skyddad status i landet: a) ”flyktingstatus” för flyktingar som erkänts som sådana enligt Genèvekonventionen och som är medborgare i en av Europarådets 47 medlemsstater; b) ”villkorlig flyktingstatus” för erkända icke-europeiska flyktingar; c) ”subsidiärt skydd”, som kan beviljas europeiska och icke-europeiska medborgare som inte uppfyller kriterierna i Genèvekonventionen för att erkännas som flyktingar, men som riskerar dödsstraff, tortyr eller annan omänsklig eller förnedrande behandling om de återvänder till sitt ursprungsland, eller som riskerar skada på grund av väpnad konflikt i deras land; d) ”tillfälligt skydd” som beviljas vid massiv tillströmning av flyktingar ( 22 )

4.3 De syrier som anlände i samband med den massiva tillströmningen beviljades ursprungligen status som ”besökare” (misâfir) och därefter tillfälligt skydd, men utan rätt att ansöka om flyktingstatus. Syftet med denna bestämmelse är att de endast ska stanna i Turkiet medan kriget i Syrien pågår samt därefter återvända dit när förhållandena förbättras.

4.3.1 Medborgare från andra länder (icke syrier) kan ansöka om asyl på individuell basis och behandlas därefter i ett parallellt förfarande enligt den nya lagen om utlänningar och internationellt skydd som trädde i kraft i april 2014. Enligt detta förfarande skickas sökande både till generaldirektoratet för migrationsförvaltning, som genomför förfarandet för statusbestämning, och till UNHCR, som genomför ett parallellt förfarande för statusbestämning och utfärdar rekommendationer om omplacering. Dess beslut har dock ingen rättskraft, men de beaktas i samband med generaldirektoratets bedömning. Det är således tydligt att det i turkisk lagstiftning på detta område föreskrivs olika skyddsnormer och förfaranderegler för syrier och medborgare från tredjeländer, och att det därmed införs skillnader både när det gäller tillgång till och villkoren för skydd.

4.4 Det finns även allvarliga hinder, brister och problem när det gäller tillgången till arbete och grundläggande tjänster, såsom hälsa och välfärd, utbildning och mer allmänt integration i samhället ( 23 ) . Även om Turkiet från och med januari 2016 erkände rätten för syrier att arbeta, har i praktiken mycket få av dem erhållit arbetstillstånd, vilket medfört att de flesta arbetar svart ( 24 ) . Till ovanstående bör tilläggas att de som beviljats internationellt skydd undantas explicit och kategoriskt från möjligheten till långsiktig integration i Turkiet (artikel 25 i lagen om utlänningar och internationellt skydd) samt att den fria rörligheten för flyktingar begränsas enligt artikel 26 i samma lag. Det är därmed tydligt att skyddet som beviljas människor som söker internationellt skydd i Turkiet inte når upp till de rättsliga garantier och rättigheter som tillerkänns flyktingar enligt Genèvekonventionen, såsom rätten till rörelsefrihet inom den fördragsslutande statens territorium (artikel 26 i 1951 års konvention), rätten till naturalisation (artikel 34 i 1951 års konvention) och rätten till förvärvsarbete (artiklarna 17, 18 och 19 i 1951 års konvention).

4.5 Vidare uppstår tvivel om Turkiets klassificering som ett ”säkert tredjeland” när det gäller respekten för principen om non-refoulement som fastställs i artikel 33.1 i Genèvekonventionen, i artikel 3 i Europakonventionen om de mänskliga rättigheterna och i artikel 3.2 i konventionen mot tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling ( 25 ) . Bortsett från att Turkiet historiskt sett har tvingat tillbaka icke-europeiska asylsökande rapporterar internationella människorättsorganisationer i nya rapporter om fall då flyktingar nekats inresa och fall av kollektivt hemsändande till Syriens territorium ( 26 ) . Endast en dag efter det att avtalet hade undertecknats rapporterade betecknande nog Amnesty International om ytterligare ett fall av kollektivt hemsändande av afghanska flyktingar till Kabul ( 27 ) . I en resolution som antogs av Europarådets parlamentariska församling den 20 april 2016 fastställdes på liknande sätt bland annat att återvändande av både syrier och medborgare från andra länder till Turkiet strider mot unionsrätten och internationell rätt ( 28 ) . Det är därför tydligt att det inte finns tillräckliga garantier för att principen om non-refoulement efterlevs i praktiken ( 29 )

Bryssel den 14 februari 2018. Georges DASSIS Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

(1) Europeiska kommissionen, Turkey 2016 Report (rapport om Turkiet 2016), Bryssel, 9.11.2016, SWD (2016) 366 final, s. 77–78, som finns tillgänglig på http://ec.europa.eu/enlargement/pdf/key_documents/2016/20161109_report_turkey.pdf

(2) EESC fact-finding missions on the situation of refugees as seen by civil society organisations, Mission Report on Turkey (EESK:s informationsuppdrag om flyktingars situation enligt organisationer i det civila samhället, Rapport om studieresan till Turkiet), 9–11 mars 2016, s. 2, som finns tillgänglig på http://www.eesc.europa.eu/resources/docs/eesc-fact-finding-missions-refugees_turkey_en.pdf

(3) Se fotnot 2.

(4) Amnesty International, Europe’s gatekeeper: unlawful detention and deportation of refugees from Turkey (Europas grindvakt: olagligt förvar och deportering av flyktingar från Turkiet), s. 14, som finns tillgänglig på https://www.amnesty.org/en/documents/document/?indexNumber=eur44%2f3022%2f2015&language=en

(5) Se fotnot 2.

(6) I artikel 2 föreskrivs att unionen ska ”bygga på värdena respekt för människans värdighet, frihet, demokrati, jämlikhet, rättsstaten och respekt för de mänskliga rättigheterna, inklusive rättigheter för personer som tillhör minoriteter. Dessa värden ska vara gemensamma för medlemsstaterna i ett samhälle som kännetecknas av mångfald, icke-diskriminering, tolerans, rättvisa, solidaritet och principen om jämställdhet mellan kvinnor och män”.

(7) Europeiska rådet (Utrikes frågor och internationella förbindelser), 18.3.2016, http://www.consilium.europa.eu/sv/press/press-releases/2016/03/18-eu-turkey-statement/

(8) Europeiska kommissionen, Fact Sheet on the EU-Turkey Agreement (Faktablad om uttalandet från EU och Turkiet), 19.3.2016, som finns tillgänglig på http://europa.eu/rapid/press-release_MEMO-16-963_sv.htm

(9) På vilken rättslig grund kommer asylsökande att skickas tillbaka till Turkiet från de grekiska öarna? Personer som söker asyl i Grekland kommer att få sina ansökningar prövade från fall till fall, i enlighet med unionsrätten och internationell rätt samt principen om non-refoulement. Det kommer att inbegripa enskilda intervjuer, individuella bedömningar och rätt att överklaga. Asylsökande kommer inte att återsändas generellt eller automatiskt. Enligt EU:s bestämmelser om asyl får medlemsstaterna i vissa tydligt fastställda situationer förklara en ansökan ”otillåtlig”, dvs. avslå ansökan utan att pröva frågan. Det finns två rättsliga möjligheter att förklara asylansökningar otillåtliga när det gäller Turkiet: 1) första asylland (artikel 35 i asylförfarandedirektivet): om en person har erkänts som flykting i det landet eller åtnjuter annat tillräckligt skydd i landet; 2) säkert tredjeland (artikel 38 i asylförfarandedirektivet): om en person inte har erhållit skydd i tredjelandet men tredjelandet kan garantera effektiv tillgång till skydd åt den person som återvänder.

(10) ”I detta sammanhang framhåller kommissionen att begreppet ’säkra tredjeländer’ enligt asylförfarandedirektivet förutsätter att det finns en möjlighet att få skydd enligt Genèvekonventionen, men det säkra tredjelandet måste inte ha ratificerat den konventionen utan geografiska reservationer. När det gäller frågan om anknytning till det aktuella tredjelandet, och huruvida det därför är rimligt att sökanden beger sig till det landet, kan det också tas i beaktande huruvida sökanden har transiterat genom det säkra tredjelandet eller huruvida det ligger geografiskt nära sökandens ursprungsland.” Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet och rådet om lägesrapporten om genomförandet av de prioriterade åtgärderna i den europeiska migrationsagendan, 10.2.2016, COM (2016) 85 final.

(11) Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén, Upprättande av EU:s gemensamma förteckning över säkra ursprungsländer (EUT C 71, 24.2.2016, s. 82), punkterna 2.4 och 2.11.

(12) Antalet människor som dagligen tar sig från Turkiet till de grekiska öarna har varit lågt ända sedan kommissionens senaste rapport med i genomsnitt 75 personer om dagen. Europeiska kommissionen Bryssel, 6.9.2017 COM(2017) 470 final, Rapport från kommissionen till Europaparlamentet, Europeiska rådet och rådet – Sjunde lägesrapporten om genomförandet av uttalandet från EU och Turkiet. Finns tillgänglig på: https://ec.europa.eu/home-affairs/sites/homeaffairs/files/what-we-do/policies/european-agenda-migration/20170906_seventh_report_on_the_progress_in_the_implementation_of_the_eu-turkey_statement_en.pdf

(13) Enligt de senaste uppgifterna uppgår antalet omplaceringar till 27 695 (19 244 från Grekland och 8 451 från Italien), medan totalt 8 834 syrier har vidarebosatts från Turkiet till EU inom ramen för uttalandet från EU och Turkiet. När det gäller det finansiella stödet inom ramen för faciliteten för flyktingar i Turkiet har kontrakt redan undertecknats till ett värde av mer än 1,66 miljarder euro och utbetalningar på 838 miljoner euro gjorts, av det anslag på 3 miljarder euro som beviljats för perioden 2016–2017. Antalet utsatta flyktingar som får stöd genom det sociala nödskyddsnätet (ESSN) har ökat från 600 000 till 860 000 och förväntas öka till 1,3 miljoner före 2017 års utgång. Europeiska kommissionen Bryssel, 6.9.2017 COM(2017) 465 final, Rapport från kommissionen till Europaparlamentet, Europeiska rådet och rådet – Femtonde lägesrapporten om omplacering och vidarebosättning. Finns tillgänglig på: https://ec.europa.eu/home-affairs/sites/homeaffairs/files/what-we-do/policies/european-agenda-migration/20170906_fifteenth_report_on_relocation_and_resettlement_en.pdf

(14) Det hävdas att mekanismen för säkert land strider mot artikel 31.1 i Genèvekonventionen, eftersom det i internationell rätt inte föreskrivs att ansökan måste lämnas in i det första landet där internationellt skydd kan beviljas. Se i detta sammanhang M. Symes och P. Jorro, Asylum Law and Practice, LexisNexis UK, 2003, s. 448; G. Goodwin-Gill och J. McAdam, The Refugee in International Law, Oxford University Press, 2007, s. 392. Motsatta åsikter finns i K. Hailbronner, The Concept of ”Safe Country” and Expeditious Asylum Procedures: A Western European Perspective, International Journal of Refugee Law, 1993, 5(1): s. 31–65.

(15) Enligt Hellenic Union for Human Rights (grekiska unionen för mänskliga rättigheter) ansåg den sakkunniga från Easo, redan de första dagarna när uttalandet från EU och Turkiet om flyktingar tillämpades, att Turkiet var ett säkert tredjeland när det gällde de första asylansökningarna som granskades. Denna ståndpunkt utgör en standardtext som återges som grund för alla avslagna ansökningar och innebär att sökanden förvägras den nödvändiga enskilda bedömningen och, ännu värre, lägger bevisbördan för att Turkiet inte är ett säkert tredjeland på den asylsökande, något som går tvärt emot avsikterna i direktivet. I dessa första fall är avslagen omotiverade. Hellenic Union for Human Rights, Comments – critical remarks on the provisions and implementation of Law 4375/2016 (Grekiska unionen för mänskliga rättigheter – kritiska anmärkningar om bestämmelser i och genomförandet av lag 4375/2016), 21 april 2016, som finns tillgänglig på http://www.hlhr.gr/en/comments-critical-remarks-provisions-implementation-law-43752016/. Den 10 maj 2016 antogs dock det första grekiska beslutet om att Turkiet inte ansågs vara ett säkert tredjeland. I samband med ett överklagande av en syrier i Lesbos, som ursprungligen inte beviljades asyl och som därefter skulle återsändas till Turkiet, fastställde överklagandenämnden för flyktingar att Turkiet inte var ett säkert tredjeland, vilket ledde till att asylansökan på nytt skulle granskas noggrannare och utifrån fler fakta. Det ”prejudikat” som fastställdes i det första beslutet att Turkiet inte kan anses utgöra ett säkert tredjeland har medfört att ett stort antal flyktingar har överklagat hos nämnden.

(16) Angående principen om non-refoulement, se bland annat E. Lauterpacht & D. Bethlehem, ”The scope and content of the principle of non-refoulement: Opinion”, i E. Feller, V. Tuerk & F. Nicholson (red.), Refugee Protection in International Law, UNHCR’s Global Consultations on International Protection, Cambridge University Press, Cambridge 2003, s. 87–177. Se även FN:s flyktingkommissarie, Advisory Opinion on the Extraterritorial Application of Non-Refoulement Obligations under the 1951 Convention relating to the Status of Refugees and its 1967 Protocol, som finns tillgänglig på http://www.unhcr.org/refworld/docid/45f17a1a4.html

(17) Meddelande om internationellt skydd av den 13 september 2001 (A/AC. 96/951, punkt 16). Se även UNHCR, The Principle of Non Refoulement as a Norm of Customary International Law, Response to the Questions Posed to UNHCR by the Federal Constitutional Court of the Federal Republic of Germany in cases 2 BvR 1938/93, 2 BvR 1953/93, 2 BvR 1954/93. Se även UNHCR, Note on the Principle of Non Refoulement (Meddelande om principen om non-refoulement) (EU-seminarium om genomförandet av 1995 års resolution om minimigarantier vid handläggning av asylärenden), 1.11.1997. Se dessutom punkt 4 i inledningen till Declaration of the States Parties to the 1951 Convention and/or its 1967 Protocol relating to the Status of Refugees, som antogs vid ministermötet den 12–13 december 2001, HCR/MMSP/2001/09, och beslutet av Nya Zeelands appellationsdomstol i målet Zaoui mot Attorney General (Nr 2) [2005] 1 NZLR 690, 20.9.2004, punkterna 34 och 136.

(18) Slutsats nr 6 (XXVIII) – 1977 om principen om non-refoulement, punkt c, slutsats nr 79 (XLVIII) – 1996 om internationellt skydd, punkt j, slutsats nr 81 (XLVIII) – 1997 om internationellt skydd, punkt i.

(19) UNHCR, Global Consultations on International Protection/Third Track: Asylum Processes (Fair and Efficient Asylum Procedures), EC/GC/01/12, 13.5.2001, punkterna 4, 8, 13 och 50c samt E. Leuterpacht and D. Bethlehem, fotnot 16 ovan, punkterna 87–99.

(20) För ytterligare uppgifter se http://data.unhcr.org/syrianrefugees/regional.php

(21) Se fotnot 2.

(22) Lagtexten finns tillgänglig på engelska på http://www.goc.gov.tr/files/files/eng_minikanun_5_son.pdf

(23) Se fotnot 2.

(24) Meltem Ineli-Ciger, ”Implications of the New Turkish Law on Foreigners and International Protection and Regulation no. 29153 on Temporary Protection for Syrians Seeking Protection in Turkey” (Konsekvenser av den nya turkiska lagen om utlänningar och internationellt skydd och förordning nr 29153 om tillfälligt skydd för syrier som söker skydd i Turkiet), Oxford Monitor of Forced Migration, 2014, 4(2): s. 28–36.

(25) Se fotnot 2.

(26) Se bl.a. meddelandet från Human Rights Watch av den 23 november 2015, som finns tillgängligt på https://www.hrw.org/news/2015/11/23/turkey-syrians-pushed-back-border

(27) Amnesty International, Η ψευδαίσθηση της ”ασφαλούς χώρας” για την Τουρκία καταρρέει (Illusionen om Turkiet som ”säkert land” går i kras), 23 mars 2016, som endast finns tillgänglig på grekiska på https://www.amnesty.gr/news/press/article/20243/i-pseydaisthisi-tis-asfaloys-horas-gia-tin-toyrkia-katarreei För ytterligare information, se Ο. Ulusoy, ”Turkey as a Safe Third Country?”, 29 mars 2016, som finns tillgänglig på https://www.law.ox.ac.uk/research-subject-groups/centre-criminology/centreborder-criminologies/blog/2016/03/turkey-safe-third, och E. Roman, Th. Baird, och T. Radcliffe, ”Why Turkey is Not a ”Safe Country’”, februari 2016, Statewatch, http://www.statewatch.org/analyses/no-283-why-turkey-is-not-a-safe-country.pdf

(28) Resolution 2109 (2016) Preliminär version, The situation of refugees and migrants under the EU–Turkey Agreement of 18 March 2016 (Situationen för flyktingar och migranter enligt uttalandet från EU och Turkiet den 18 mars 2016). Författare: Europarådets parlamentariska församling, källa – parlamentsdebatt den 20 april 2016 (15:e sammanträdet) (se dok. 14028, rapport från utskottet för migration, flyktingar och fördrivna personer, föredragande: Tineke Strik). Församlingen antog texten den 20 april 2016 (15:e sammanträdet).

(29) L. Reppeli (2015), ”Turkey’s track record with the European Court of Human Rights”. Turkish Review, 1 januari 2015 (som finns tillgänglig på http://archive.is/XmdO5).