Femte årliga rapporten enligt tillämpningsbestämmelse 8 i Europeiska unionens uppförandekod för vapenexport

(2003/C 320/01)

INLEDNING

Europeiska uppförandekoden för vapenexport innehåller en mekanism för informationsutbyte och samråd mellan medlemsstaterna för att säkerställa överensstämmelsen mellan medlemsstaternas nationella exportkontrollpolitik.

Beslut av medlemsstaterna om praxis som rör uppförandekoden och medlemsstaternas tillämpning av den kommer att rapporteras i kommande årliga rapporter. Till denna rapport bifogas för öppenhetens skull, enligt praxis från år 2002, ett kompendium om överenskommen praxis, där alla arbetsgruppens beslut förtecknas systematiskt. Tillsammans med själva koden ger kompendiet en övergripande bild av koden och hur medlemsstaterna tillämpar den.

I. ÖVERSYN AV GENOMFÖRANDET AV KODEN UNDER DET FEMTE ÅRET

Europeiska uppförandekoden för vapenexport kan med rätta betraktas som det mest omfattande internationella kontrollsystemet för vapenexport. Det stora antalet underrättelser om avslag och samråd visar på den intensiva dialogen mellan medlemsstaterna, vilken bidrar till samstämmigheten mellan den politik och de förfaranden som tillämpas i Europeiska unionens medlemsstater när det gäller vapenexport.

Dialogen har inte enbart en intern dimension mellan medlemsstaterna. Den förs även med icke-medlemsstater i trojkamöten inom ramen för den politiska dialogen inom Europeiska unionens gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik.

I detta avseende har dialogen med de anslutande länderna och de associerade länderna intensifierats i syfte att förbättra tillämpningen av uppförandekoden, som alla dessa länder i princip har godtagit. Förändringar och anpassningar krävs på rättslig nivå och i utbildningen av de berörda tjänstemännen. Det bidrag som medlemsstaterna kan erbjuda i detta sammanhang är av avgörande betydelse.

Den 28 maj 2003 arrangerade Republiken Tjeckien det fjärde informella expertmötet om vapenexportpolitik, i Prag, där frågor om vapenförmedling, genomförande av uppförandekoden och efterlevnaden diskuterades. Man beskrev nationella strategier och diskuterade olika sätt att genomföra den europeiska vapenexportkontrollen. Experterna utvecklade också personliga kontakter sinsemellan.

Debatten om möjligheten att stärka uppförandekodens status genom att omvandla den till en gemensam ståndpunkt har skärpts efter rådets antagande av gemensam ståndpunkt 2003/468/GUSP av den 23 juni 2003 om vapenförmedling. Denna fråga återspeglades i motiveringen från Europaparlamentets utskott för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik beträffande rådets fjärde årliga rapport om uppförandekoden, där kravet på att koden skall vara rättsligt bindande upprepades och möjligheten att koden överförs till nationell lag övervägdes. Arbetsgruppen granskade de juridiska konsekvenserna av en eventuell omvandling av koden till en gemensam ståndpunkt och fortsätter att diskutera frågan.

II. LÄGET I GENOMFÖRANDET AV DE PRIORITERADE ÅTGÄRDER SOM FASTSTÄLLDES I DEN FJÄRDE ÅRLIGA RAPPORTEN

Harmonisering av nationella rapporter

Harmoniseringen av rapporteringsförfarandena har fortsatt och ytterligare steg mot fullständigt jämförbara statistiska uppgifter har tagits. Det verkar som om förändringar av nationella system när det gäller rapportering av vapenexport endast kan göras stegvis. Framsteg har gjorts med förteckningen över mottagarländer, som nu i större utsträckning omfattar de olika destinationerna.

När det gäller de statistiska uppgifterna, har arbetsgruppen granskat den situation som uppstått genom att vissa stater inte kunnat lämna uppgifter om både beviljade licenser och faktisk export.

Standardisering av slutanvändarintygen

Medlemsstaterna fastställde vilka uppgifter som måste ingå i ett slutanvändarintyg när det begärs av en medlemsstat i samband med export av varor som finns upptagna på den gemensamma förteckningen över militär utrustning och fortsatte att undersöka olika sätt att ytterligare standardisera sådana intyg.

I detta avseende har antalet obligatoriska uppgifter utökats och ytterligare uppgifter som bör ingå har diskuterats.

Vapenförmedling

I juni 2003 antog rådet efter det slutliga godkännandet från arbetsgruppen för export av konventionella vapen (COARM) en gemensam ståndpunkt om kontroll av vapenförmedling. Den gemensamma åtgärden är en formell bekräftelse av några av de metoder som upptas i förteckningen i bilagan till den fjärde årliga rapporten. Den innehåller även några kriterier och definitioner som medlemsstaterna skall införa i sin nationella lagstiftning om vapenförmedling.

För att få utöva en förmedlingsverksamhet bör en licens eller ett skriftligt tillstånd ha erhållits från de behöriga myndigheterna i den medlemsstat där verksamheten äger rum och, om så krävs enligt nationell lagstiftning, där förmedlaren är bosatt eller etablerad. Medlemsstaterna kommer att bedöma ansökningarna om licens eller skriftligt tillstånd för specifika förmedlingstransaktioner i enlighet med bestämmelserna i Europeiska unionens uppförandekod för vapenexport.

Medlemsstaterna får också kräva att förmedlare innehar ett skriftligt tillstånd att verka som förmedlare samt att ett register upprättas över vapenförmedlare. Registrering eller tillstånd att verka som förmedlare kommer under inga omständigheter att ersätta kravet på nödvändig licens eller nödvändigt skriftligt tillstånd för varje transaktion.

Arbetsgruppen har vidare enats om att den gemensamma ståndpunkten bör genomföras genom den mekanism som fastställs i uppförandekoden. Alla har emellertid ännu inte infört lagstiftning om vapenförmedling. Därför har det föreslagits att ett system för underrättelse och samråd bör fungera på frivillig basis endast för de medlemsstater som har den lagstiftning som krävs.

Förbättring av systemet för spridning av uppgifter om avslag

Spridning av information om avslag är ett av de viktigaste sätten att uppnå syftet med medlemsstaternas exportkontrollpolitik. Därför har arbetsgruppen enats om en "användarhandbok", som syftar till att klargöra medlemsstaternas ansvar på detta område och leda till förbättrat informationsutbyte. Handboken kommer inte att ersätta uppförandekoden men ger vägledning vid tolkningen av kodens operativa bestämmelser när det gäller definitionen av ett avslag, underrättelseförfarandet och de uppgifter som bör ingå, upphävande av en underrättelse om avslag och samrådsförfaranden. Den är avsedd att användas i första hand av tjänstemän som beviljar licenser.

Det har beslutats att en central databas för avslag av exportlicenser skall inrättas och därigenom skapas en resurs som alla medlemsstater kan använda för att söka efter särskilda avslag.

Främjande av kodens principer och kriterier bland icke medlemsländer och internationella organisationer

Uppförandekoden, dess syften och förfaranden presenteras och föreslås ständigt inom ramen för politisk dialog med icke-medlemsstater och internationella organisationer.

I detta sammanhang har arbetsgruppen för export av konventionella vapen (COARM) i princip samtyckt till att utbyta information om avslag på aggregerad basis med utvalda icke-medlemsstater. Varje beslut i detta avseende kommer att behandlas från fall till fall och bland annat granskas för närvarande alla ömsesidiga åtaganden som kan uppkomma mot det land eller de länder det gäller.

III. YTTERLIGARE FRÅGOR SOM HAR BEHANDLATS AV COARM I SAMBAND MED GENOMFÖRANDET AV UPPFÖRANDEKODEN

EU:s gemensamma förteckning över militär utrustning

En ny och uppdaterad version av EU:s gemensamma förteckning över militär utrustning har godkänts (den senaste från juni 2000). I den nya versionen används samma numreringssystem som i Wassenaar-förteckningen över krigsmateriel. I denna nya version av EU:s förteckning beaktas Wassenaar-förteckningen. Medlemsstaterna har enats om att framtida ändringar av Wassenaar-förteckningen över krigsmateriel inte automatiskt skall innebära att EU:s gemensamma förteckning ändras. Förteckningen har förelagts rådet och kommer att offentliggöras i Europeiska unionens officiella tidning, C-serien.

Genomförande av kriterium 8 i uppförandekoden

En undersökning inleddes med inriktning på särskilda riktlinjer för att bistå medlemsstaterna vid tillämpningen av kriteriet och på vilka ministerier eller regeringsorgan som deltar i arbetet. Andra frågor som för närvarande diskuteras gäller de indikatorer som används för att genomföra den bedömning som krävs enligt kriterium 8, vid vilken hänsyn bör tas både till de villkor som råder i det importerande landet och exportens eventuella inverkan samt till informationskällorna.

Riktlinjer för vad som skall prioriteras under den närmaste framtiden

Fem års tillämpning av uppförandekoden har visat att de grundläggande inslagen i en gemensam metod för att kontrollera exporten av konventionella vapen från Europeiska unionens medlemsstater kan anses införda. Det återstår emellertid fortfarande mycket att göra på vissa områden som inte har behandlats tidigare eller där ytterligare arbete krävs för att befästa och bygga på de resultat som uppnåtts.

Medlemsstaterna har fastställt följande riktlinjer för vad som skall prioriteras den närmaste framtiden:

1. Fortgående insatser för harmonisering av de nationella rapporterna för att få fram klarare och tydligare översiktstabeller.

2. Uppföljning av genomförandet av den gemensamma ståndpunkten om vapenförmedling med beaktande av olikheterna i nationell lagstiftning.

3. Överväganden av olika sätt att kontrollera elektronisk överföring av programvara och teknik som har samband med utrustningen på den gemensamma förteckningen.

4. Fortgående insatser för att främja uppförandekodens principer och kriterier i tredje länder.

5. Tillhandahållande av praktiskt och tekniskt stöd till de anslutande länderna på begäran, för att säkerställa harmonisering av vapenexportkontrollpolitiken och det fullständiga genomförandet av uppförandekodens principer och kriterier.

6. Fullständigt genomförande av de förenklade reglerna i användarhandboken och säkerställande av dess fullständiga genomförande, inbegripet den centrala databasen för avslag.

7. Utveckling av dialogen med Europaparlamentet.

8. Utveckling av förbindelserna med tredje länder som har anslutit sig till uppförandekoden.

9. Översyn av uppförandekoden.

Kompendium över medlemsstaternas överenskomna praxis inom ramen för uppförandekoden

I. INLEDNING

Sedan antagandet av uppförandekoden 1998 har Europeiska unionens medlemsstater enats om en viss praxis som rör koden och dess tillämpningsbestämmelser i syfte att klargöra, specificera och ibland bredda räckvidden för kodens principer och tillämpningsbestämmelser.

Överenskommen praxis har meddelats i de årliga rapporterna om medlemsstaternas tillämpning av uppförandekoden.

I detta kompendium samlas praxis systematiskt och den kommer att uppdateras och offentliggöras årligen som en bilaga till den årliga rapporten. Tillsammans med själva koden innehåller kompendiet en öppen och översiktlig granskning av uppförandekoden och medlemsstaternas tillämpning av den. Kompendiet består av två delar. Den första rör allmän praxis för kodens tillämpning och den andra praxis för särskilda operativa bestämmelser i koden. Året för offentliggörande i de årliga rapporterna anges inom parentes. Kompendiet omfattar inte frågor under diskussion eller som har fastställts som prioriteringar för framtida diskussioner.

II. ALLMÄN PRAXIS I SAMBAND MED ANVÄNDNINGEN AV UPPFÖRANDEKODEN

1. Export av utrustning som används vid humanitära insatser

COARM-gruppen diskuterade i vilken utsträckning det är önskvärt att tillåta export av utrustning som är underkastad kontroll för användning vid humanitära insatser under omständigheter som annars skulle ha lett till avslag på grund av uppförandekoden. Efter en konflikt kan i vissa regioner vissa typer av utrustning som är underkastad kontroll vara viktiga för att garantera civilbefolkningens säkerhet och underlätta den ekonomiska återuppbyggnaden. Medlemsstaterna drog slutsatsen att denna typ av export är förenlig med EU:s uppförandekod. Sådan export bör, liksom all annan, prövas från fall till fall, med fullständigt beaktande av kodens kriterier. Medlemsstaterna skall kräva lämpliga garantier för att undvika felaktig användning av den berörda utrustningen och vid behov anta bestämmelser för att återta denna utrustning (2001).

2. Kontroll av vapenförmedlingsverksamhet

I samband med genomförandet av uppförandekoden har frågan om vapenförmedling tagits upp och diskuterats flera gånger i COARM-gruppen. I enlighet med den avsikt som kom till uttryck i den andra årliga rapporten har medlemsstaterna fortsatt och fördjupat sina diskussioner om hur vapenförmedlingsverksamhet skall kunna kontrolleras. I detta syfte har de enats om en rad riktlinjer för kontroll av förmedling, vilka kunde ligga till grund för de nationella lagstiftningarna.

Personer och organ inom EU måste hindras från att ägna sig åt sådan överföring av vapen som antingen kringgår embargon som är fastställda på nationell nivå, genom Europeiska unionen, Förenta nationerna eller OSSE eller exportkriterierna i EU:s uppförandekod för vapenexport. Det är även önskvärt att nödvändiga instrument inrättas för informationsutbyte om såväl laglig som olaglig förmedlingsverksamhet, vilket skulle stärka det samarbete inom EU som syftar till att förebygga och bekämpa olaglig handel med vapen. Kontrollen bör omfatta den verksamhet som utövas av de personer och organ som i egenskap av företrädare, koncessionärer eller förmedlare förhandlar eller organiserar transaktioner som omfattar överföring av vapen och militär utrustning mellan olika länder. Med dessa åtgärder inrättas också en tydlig ram inom vilken laglig förmedlingsverksamhet kan utövas.

För att undvika kryphål som beror på att de nationella metoderna är så olikartade och för att underlätta arbetet för de medlemsstater som vill införa eller vidareutveckla en nationell lagstiftning, har vissa förslag som gäller kontroll av vapenförmedlare utvärderats och följande slutsatser dragits.

När det gäller transaktioner som omfattar köp- och säljverksamhet (vapenförmedlaren blir laglig ägare till vapen eller militär utrustning) eller förmedling (förmedlaren förvärvar inte själv materielen), bör en licens eller ett skriftligt tillstånd utfärdas av de behöriga myndigheterna i den medlemsstat där förmedlingsverksamheten äger rum eller där förmedlaren är bosatt eller lagligt etablerad. Ansökningarna om licens eller tillstånd bör behandlas från fall till fall med avseende på kriterierna i EU:s uppförandekod för vapenexport.

Dessutom bör medlemsstaterna allvarligt överväga att registrera förmedlarna eller kräva att de skaffar ett skriftligt tillstånd från de behöriga myndigheterna i den medlemsstat där de är bosatta eller lagligt etablerade. Vid behandlingen av en ansökan om tillstånd att utöva förmedlingsverksamhet bör hänsyn tas till eventuellt tidigare deltagande i olaglig verksamhet. Ett sådant system med registrering eller tillstånd skall inte tolkas som ett officiellt godkännande av förmedlingsverksamhet, vilket för övrigt klart framgår av att det fortfarande finns ett system med individuella eller övergripande licenser som tillåter transaktionerna.

De kontroller som avses i lagstiftningen på detta viktiga område bör stödjas av effektiva påföljder. Medlemsstaterna skulle kunna utbyta information om lagstiftning, registrerade förmedlare och förmedlare som tidigare bevisligen har deltagit i olaglig verksamhet och fortsätta diskussionerna om denna fråga i COARM-gruppen för att mer exakt fastställa bland annat eventuella utvärderingskriterier för ansökningarna om registrering som förmedlare eller tillstånd att utöva förmedlarverksamhet (2001).

Inom ramen för COARM-gruppen har medlemsstaterna samlat in och diskuterat relevant information om kontroll av förmedlingsverksamhet i deras respektive nationella lagstiftning. Medlemsstaterna har diskuterat sätt att stärka det politiska engagemanget för kontroll av vapenförmedling både i medlemsstaterna och i ett vidare sammanhang (2002).

COARM samtyckte till ett utkast till gemensam ståndpunkt om kontroll av vapenförmedling, vilket antogs av rådet den 23 juni 2003 (Gemensam ståndpunkt 2003/468/GUSP om kontroll av vapenförmedling) (2003).

3. Immateriell överföring av teknik

COARM-gruppen har bekräftat vikten av en effektiv juridisk kontroll av elektronisk överföring av sådan programvara och teknik som har samband med varor på den gemensamma listan, vilket redan finns i vissa medlemsstater. Man kom överens om att fortsätta behandlingen av denna fråga med beaktande av det arbete som utförs inom området för varor med dubbla användningsområden (2001).

4. Transitering

I de fall då medlemsstaterna kräver licens för transitering eller omlastning av varor på Europeiska unionens gemensamma lista bör kriterierna för Europeiska unionens uppförandekod för vapenexport noga beaktas av medlemsstaterna vid beslut om ansökan om sådana licenser (2002).

5. Framställning av militära artiklar på licens

EU, som är oroad över följdverkningarna av ett okontrollerat flöde och destabiliserande anhopningar av vapen och övrig militär utrustning och över spridningen av teknik och medel för framställning av sådan utrustning, har antagit åtgärder för att konsolidera och stärka kontrollen av vapenexport för att främja internationellt samarbete på detta område och för att bidra till förebyggandet av konflikter. I detta hänseende erkänner EU att vapenexporterande stater har ett särskilt ansvar. Medlemsstaterna, som erinrar om EU:s uppförandekod för vapenexport av den 8 juni 1998, har enats om att man, vid behandlingen av en ansökan om export av i den gemensamma förteckningen över militär utrustning upptagen kontrollerad teknik eller upptagna varor i avsikt att utomlands framställa utrustning som omfattas av den gemensamma militära förteckningen, bör beakta möjligheten att slutprodukten används i framställningslandet och risken att slutprodukten kan avledas eller exporteras till en icke önskvärd slutanvändare (2002).

III. PRAXIS I SAMBAND MED TILLÄMPNINGSBESTÄMMELSERNA I UPPFÖRANDEKODEN

Tillämpningsbestämmelse 3

Genom diplomatiska kanaler kommer medlemsstaterna att översända utförlig information om de licensansökningar som har avslagits i enlighet med uppförandekoden i fråga om krigsmateriel, tillsammans med en förklaring av varför ansökan har avslagits. Den information som skall överlämnas anges i form av ett utkast till formulär som återfinns i bilaga A. Innan någon medlemsstat beviljar en licens som en annan medlemsstat eller andra medlemsstater har vägrat bevilja för en i huvudsak identisk transaktion under de senaste tre åren kommer den först att samråda med den eller de medlemsstater som avslog licensansökningarna. Om medlemsstaten efter dessa samråd ändå beslutar att bevilja licens kommer den att underrätta den eller de medlemsstater som avslog ansökan (ansökningarna) och därvid utförligt förklara sina egna skäl. Beslutet att tillåta eller vägra överföring av någon krigsmateriel skall varje medlemsstat själv fatta. En ansökan om licens skall anses ha avslagits när medlemsstaten har vägrat att tillåta den faktiska försäljningen eller den fysiska exporten av den berörda krigsmaterielen, om försäljning i annat fall skulle ha ägt rum, eller när den har vägrat att tillåta det relevanta avtalets ingående. För detta ändamål kan ett anmälningspliktigt avslag, i enlighet med nationella förfaranden, innefatta avslag på en ansökan om tillstånd att inleda förhandlingar eller ett nekande svar på en formell inledande förfrågan om en särskild beställning.

1. Anmälan om avslag och samråd

Ett serienummer som anger ursprungsland och avslagets nummer skall införas för anmälan om avslag (åtföljt av gemenskapens akronym för den berörda medlemsstaten och angivande av år).

De avslag som skall överklagas enligt nationella förfaranden skall delges enligt uppförandekoden med en uppgift om detta.

Beslut om att upphäva gällande licenser skall behandlas på samma sätt som avslag på licensansökningar.

Anmälningar om avslag som har cirkulerats de internationella exportkontrollsystemen skall spridas som anmälningar om avslag enligt uppförandekoden om så är lämpligt för kodens omfattning.

En period på två till fyra veckor från den dag då begäran om samråd har mottagits skall inrättas för det samrådsförfarande som avses i tillämpningsbestämmelse 3 i koden, om inte någon annan tidsperiod har beslutats mellan de berörda parterna.

När ett vapenembargo upphävs skall de avslag som endast bygger på embargot upphöra, om de inte förnyas av det land som har lämnat avslag inom en period av en månad på grundval av andra kriterier i koden.

Anmälningar om avslag skall innehålla följande uppgifter:

- Destinationsland.

- Fullständig beskrivning av de varor det gäller (med motsvarande nummer på den gemensamma förteckningen).

- Köpare (med angivelse av om köparen är ett myndighetsorgan, polis, armé, flotta, flygvapen eller en paramilitär styrka, eller om det gäller en privat fysisk eller juridisk person och, om avslaget bygger på kriterium 7, namnet på den fysiska eller juridiska personen.

- Beskrivning av slutanvändningen.

- Orsakerna till avslaget (dessa bör inte omfatta endast kriterienumret/-numren utan även de faktorer på vilka bedömningen bygger).

- Datum för avslaget (eller information om datumet för ikraftträdandet, såvida det inte redan har trätt i kraft).

Ett avslag på licens för en transaktion som bedöms vara i stort sett identisk med en transaktion som redan har fått avslag av en annan medlemsstat bör också anmälas.

Den stat som har inlett samrådet bör alltid informera den anmälande staten om sitt slutliga beslut, oavsett om detta innebär att en licens har utfärdats eller avslagits.

För avslag som är äldre än tre år upphör enligt uppförandekoden skyldigheten att samråda efter tre år, men ett sådant avslag upphör inte att gälla utan kan bli föremål för informationsutbyte (2000).

2. Dialog om licenser som beviljas trots tidigare "undercut"

Om de inledda samråden om avslag på licensansökan utmynnar i ett positivt beslut, skulle detta särskilt kunna understödja dialogen om hur kodens kriterier skall tolkas och på så sätt främja samsynen på området för export av vapen.

Sådana fall skulle kunna utgå ifrån hur situationen i de berörda destinationsländerna har utvecklats och/eller avslöja olika tolkningar av kriterierna. De medlemsstater som beslutar sig för en "undercut" skall därför i den mån det överensstämmer med nationella överväganden, konfidentiellt överlämna information om detta beslut, inte enbart (som anges i tillämpningsbestämmelsen) till den stat som ursprungligen gav avslag, utan även till samtliga medlemsstater inom ramen för COARM-gruppen (2001).

3. Begreppet "i huvudsak identisk transaktion"

Diskussionerna i COARM-gruppen har lett till följande gemensamma ställningstagande:

Det är genom att dagligen tillämpa den avslagsmekanism som anges i koden som man tillägnar sig den erfarenhet som gör att det går att klarlägga vad som bör förstås med "i huvudsak identisk transaktion".

Denna metod kommer att underlättas om en allmängiltig metod för att utvärdera transaktionerna används och begreppet "i huvudsak identisk" till att börja med ges en vid tolkning. Det efterföljande samrådet kommer att göra det möjligt att vinna den erfarenhet som är nödvändig för att gradvis fastställa en mer exakt definition av begreppet.

Förutsatt att det överensstämmer med nationella överväganden och att förfarandet är konfidentiellt, kommer den medlemsstat som har inlett samrådet att, för att ytterligare påskynda processen, inom ramen för arbetet i COARM-gruppen utbyta information med EU:s övriga medlemsstater om de fall där samråden har visat att två transaktioner inte var i huvudsak identiska. Enligt samrådsmekanismens logik anses inte dessa fall göra det möjligt för konkurrenter att utnyttja ett avslag på en licensansökan till sin fördel (2000).

Tillämpningsbestämmelse 4

EU:s medlemsstater kommer att behandla sådana avslag och samråd konfidentiellt och de kommer inte att använda dem för att uppnå kommersiella fördelar.

1. Konfidentiella samråd

Medlemsstaterna har tittat på arrangemangen runt samrådsförfarandena och särskilt problemen i samband med den sekretess som är nödvändig vid sådana kontakter, vilken emellertid inte bör motverka de öppenhetssträvande som utgör grundvalen för uppförandekoden (2000).

Tillämpningsbestämmelse 5

Medlemsstaterna kommer att verka för ett skyndsamt antagande av en gemensam förteckning över krigsmateriel som omfattas av uppförandekoden, grundad på liknande nationella och internationella förteckningar. Innan detta är gjort kommer uppförandekoden att fungera på grundval av nationella kontrollförteckningar, vid behov tillsammans med beståndsdelar från relevanta internationella förteckningar.

1. Den gemensamma förteckningen

Den gemensamma förteckningen över krigsmateriel antogs av rådet den 13 juni 2000 och offentliggjordes i EGT den 8 juli 2000. Rådet beslutade att offentliggöra förteckningen i enlighet med den princip om omfattande öppenhet som ingår i koden.

Medlemsstaterna kommer nu att använda hänvisningar till den gemensamma förteckningen i underrättelser om avslag (med retroaktiv verkan för tidigare underrättelser om avslag) och därigenom klargöra och underlätta utbyte av uppgifter i dessa frågor.

Avslag som rör varor som omfattas av medlemsstaternas nationella kontroller, men som inte finns upptagna i ovannämnda förteckning, kommer även i fortsättningen att meddelas alla medlemsstater. De medlemsstater som inte kontrollerar dessa varor skall meddela andra om detta.

Den gemensamma förteckningen över krigsmateriel anses vara ett politiskt åtagande inom ramen för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Alla medlemsstater har därför gjort ett politiskt åtagande om att se till att den nationella lagstiftningen ger dem möjlighet att kontrollera export av alla varor i förteckningen. Den gemensamma förteckningen över krigsmateriel kommer att vara referenspunkt för medlemsstaternas nationella förteckningar över krigsmateriel men skall inte direkt ersätta dessa.

Eftersom förteckningen kommer att förändras över tiden, kommer medlemsstaterna att fortsätta att uppdatera den regelbundet i COARM.

Medlemsstaterna har meddelat att de kommer att stödja insatser för att alla de varor från den gemensamma förteckningen över krigsmateriel som inte finns upptagna på Wassenaar-förteckningen skall läggas fram för diskussion i Wassenaar-arrangemanget (2000).

COARM enades om att ordförandeskapet vid behov skall kalla till särskilda möten (på nivån tekniska experter) för att besluta om en eventuell uppdatering av EU:s gemensamma förteckning med anledning av ändringar i Wassenaar-arrangemangets förteckning och samordna medlemsstaternas ståndpunkter samt enas om eventuella gemensamma förslag till ändringar i Wassenaar-arrangemangets förteckning (2002).

COARM samtyckte till att en uppdaterad version av den gemensamma förteckningen skulle offentliggöras i C-serien av Europeiska unionens officiella tidning, med beaktande av de ändringar som man enats om i Wassenaar-arrangemanget efter offentliggörandet av EU:s gemensamma förteckning i juli 2000 (2003).

2. Kontroll av export av icke-militär säkerhetsutrustning och polisutrustning

COARM har åtagit sig att utarbeta en gemensam förteckning över icke-militär säkerhetsutrustning och polisutrustning vars export bör övervakas enligt det andra kriteriet i koden, nämligen "Respekten för de mänskliga rättigheterna i det slutliga bestämmelselandet". Kommissionen har nu meddelat att det finns ett utkast till en gemenskapsmekanism för kontroll av exporten av icke-militär utrustning som kan användas för internt förtryck (2001).

Kommissionen lade fram ett förslag till en gemenskapsförordning om handel med viss utrustning och vissa produkter som kan användas till dödsstraff, tortyr eller annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning (KOM (2002)770 slutlig av den 30 december 2002). Förslaget granskas för närvarande av arbetsgruppen för handelsfrågor (2003).

Tillämpningsbestämmelse 7

I syfte att göra uppförandekoden så effektiv som möjligt kommer medlemsstaterna att arbeta inom ramen för GUSP för att förstärka samarbetet och främja sin samsyn i fråga om export av konventionella vapen.

1. Överklagandeförfaranden

COARM diskuterade eventuella överklagandeförfaranden för export av militär utrustning (2001).

2. Slutanvändarintyg

Medlemsstaterna enades om en gemensam grund till ett slutanvändarintyg, när ett sådant krävs av en medlemsstat, beträffande export av varor som finns upptagna på den gemensamma förteckningen över militär utrustning. De fastställde även vilka kompletterande uppgifter som också kan krävas i enlighet med respektive nationell lagstiftning.

Följande är de uppgifter som minst skall ingå i ett slutanvändarintyg:

- Uppgifter om exportören, åtminstone namn, adress och företagets namn.

- Uppgifter om slutanvändaren, åtminstone namn, adress och företagets namn. När det gäller export till ett företag som återförsäljer varor på den lokala marknaden, kommer företaget att anses vara slutanvändare.

- Det land som är slutdestination.

- En beskrivning av de varor som exporteras (typ, kännetecken) eller hänvisning till det avtal som har ingåtts med myndigheterna i det land som är slutdestination.

- Kvantitet av och/eller värde på de exporterade varorna.

- Slutanvändarens namnteckning, namn och ställning.

- Slutanvändarintygets datum.

- Klausul om slutanvändning och/eller om förbud av återexport (2002).

- Uppgift om varornas slutanvändning (2003).

I enlighet med respektive nationell lagstiftning kan medlemsstaterna dessutom bland annat kräva följande:

- En klausul om förbud av återexport av varor som omfattas av slutanvändarintyget. En sådan klausul kan bland annat

- innehålla ett kategoriskt förbud mot återexport,

- föreskriva att återexport kommer att förutsätta skriftligt avtal med myndigheterna i det ursprungliga exportlandet,

- medge återexport utan förhandstillstånd från myndigheterna i exportlandet till vissa länder som fastställs i slutanvändarintyget.

- En förpliktelse, vid behov, om att de exporterade varorna inte kommer att användas för andra ändamål än det angivna.

- En förpliktelse, vid behov, om att varorna inte kommer att användas i utveckling, tillverkning eller användning av kemiska, biologiska eller nukleära vapen eller till missiler som kan bära sådana vapen.

- Fullständiga uppgifter, vid behov, om mellanhanden.

- Om slutanvändarintyget kommer från regeringen i det land för vilket varorna är avsedda, kommer intyget att bestyrkas av exportlandets myndigheter för att kontrollera att namnteckningen är äkta och att undertecknaren har möjligheter att göra åtaganden på regeringens vägnar (2002).

3. Samordning mellan medlemsstaterna

Samordningen inom Europeiska unionen var föredömlig vid Förenta nationernas konferens om olaglig handel med lätta vapen i New York den 9-20 juli 2001, där Europeiska unionen var den enda grupp av stater som lade fram en övergripande handlingsplan.

EU höll också en hög profil vid mötena i konferensens förberedande kommitté och tvekade inte att genom ordförandeskapet tydligt framhålla sina mål på detta område (2001).

Tillämpningsbestämmelse 8

Varje medlemsstat kommer att sända de övriga medlemsstaterna en årlig rapport om sin export av försvarsmateriel och sitt genomförande av uppförandekoden. Dessa rapporter kommer att diskuteras vid ett årligt möte som skall hållas inom ramen för GUSP. Vid mötet kommer en översyn också att ske av uppförandekodens verkan och vilka förbättringar som behöver göras, och en konsoliderad rapport grundad på bidrag från medlemsstaterna kommer att föreläggas rådet för godkännande.

1. Harmonisering av de nationella rapporterna

Medlemsstaterna enades om att den offentliga rapporten skall innehålla uppgifter fördelade på mottagarländer om antal och värde av beviljade licenser och värdet av den faktiska exporten (om de finns tillgängliga). Den skall också innehålla det totala antalet avslag från varje medlemsstat och det totala antalet avslag från alla medlemsstater för varje mottagarland och ange vilka kriterier som har åberopats för avslagen och hur många gånger dessa kriterier har åberopats (2002).

Tillämpningsbestämmelse 9

När det är lämpligt kommer medlemsstaterna inom GUSP:s ram att gemensamt bedöma situationen för de möjliga eller faktiska mottagarna av vapenexporten från medlemsstaterna mot bakgrund av principerna och kriterierna i uppförandekoden.

1. Samråd inom COARM

Delegationerna kan ta upp varje enskilt fall av vapenexport till diskussion i COARM, om det anses lämpligt för överläggningarna om de nationella licenserna (1999).

Medlemsstaterna kommer att fortsätta att utbyta uppgifter om nationell tolkning av embargon från Förenta nationerna, Europeiska unionen och Organisationen för säkerhet och samarbete i Europa.

Medlemsstaterna kommer även att samverka om nationella strategier för vapenexportkontroll till vissa länder eller regioner som inte är föremål för embargo men som övervakas noggrant (inre eller yttre konflikt, läget för de mänskliga rättigheterna osv.) (2000).

2. Utveckling av utbytet av uppgifter om nationella kontrollstrategier för vapenexport till vissa länder eller regioner som anses kräva särskild uppmärksamhet

Ett betydande antal avslag som har meddelats inom ramen för kodens mekanism utgör den konkreta grunden för sådana utbyten. Utbytena har också kompletterats med utbyten av åsikter och uppgifter bland alla medlemsstater på en regelbunden och systematisk basis inom COARM med inriktning på särskilda länder och regioner (2001).

Tillämpningsbestämmelse 11

Medlemsstaterna kommer att göra sitt yttersta för att uppmuntra andra vapenexporterande länder att ansluta sig till uppförandekodens principer.

1. Tredje länder

Länder utanför EU som har anslutit sig till kodens principer och kriterier, och som har engagerats i omstruktureringen av den europeiska försvarsindustrin, skall tillåtas tillträde till den tolkning av kodens principer och kriterier som ständigt utvecklas. Detta skall inte innebära tillgång till uppgifter som har kommit fram under de förfaranden som det hänvisas till i kodens tillämpningsbestämmelser.

Europeiska unionen och dess medlemsstater fortsätter att uppmana andra vapenexporterande länder att ansluta sig till kodens principer (2001).

Uppförandekoden var ett huvudämne i alla politiska samråd med icke-medlemsstater.

Samråd pågår med Amerikas förenta stater om olika sätt att följa upp förklaringen från Europeiska unionen och Amerikas förenta stater från december 2000 om staters ansvar och om öppenhet i vapenexporten (2002).

2. Tredje länders engagemang

Medlemsstaterna enades om att utbyta uppgifter om avslag på kollektiv basis med de associerade länderna och uppmana dem att på samma sätt meddela medlemsstaterna sina avslag. Ordförandeskapet kommer att se till att uppgifterna meddelas och att de innehåller följande: destinationsland, en kortfattad beskrivning av utrustningen och dess klassificering enligt den militära förteckningen, klassificering av slutanvändaren som regeringsorgan eller privat enhet och anledningen till avslaget (kriterier i EU:s uppförandekod) (2002).

BILAGAN

INFORMATION OM MEDLEMSSTATERNAS EXPORT AV KONVENTIONELLA VAPEN OCH GENOMfÖRANDE AV UPPFÖRANDEKODEN FRÅN OCH MED DEN 1 JANUARI TILL OCH MED DEN 31 DECEMBER 2002

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>