EUROPEISKA KOMMISSIONEN Bryssel den 26.10.2022 COM(2022) 541 final 2022/0345(COD) Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse (omarbetning) (Text av betydelse för EES) {SEC(2022) 541 final} - {SWD(2022) 541 final} - {SWD(2022) 544 final}



INNEHÅLLSFÖRTECKNING MOTIVERING 2 1.BAKGRUND TILL FÖRSLAGET2 2.RÄTTSLIG GRUND, SUBSIDIARITETSPRINCIPEN OCH PROPORTIONALITETSPRINCIPEN5 3.RESULTAT AV EFTERHANDSUTVÄRDERINGAR, SAMRÅD MED BERÖRDA PARTER OCH KONSEKVENSBEDÖMNINGAR6 4.BUDGETKONSEKVENSER12 5.ÖVRIGA INSLAG12 MOTIVERING 1.BAKGRUND TILL FÖRSLAGET • Motiv och syfte med förslaget Direktivet om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse (avloppsvattendirektivet) antogs 1991. Syftet med det direktivet är att skydda miljön från skadlig inverkan till följd av utsläpp av avloppsvatten från tätbebyggelse och från vissa industrisektorer. Medlemsstaterna är skyldiga att säkerställa att avloppsvatten från alla tätorter med mer än 2 000 invånare samlas in och renas i enlighet med EU:s miniminormer. Medlemsstaterna måste också utse ”känsliga områden” enligt de kriterier som ingår i direktivet och för vilka strängare normer och tidsfrister gäller. Dessutom rapporterar medlemsstaterna vartannat år om genomförandet av direktivet. Denna information offentliggörs av kommissionen i tvåårsrapporter. En ingående Refit-utvärdering (utvärderingen) av direktivet slutfördes 2019 och bekräftade att genomförandet av direktivet har lett till en betydande minskning av föroreningsutsläppen. I hela EU renas avloppsvatten från omkring 22 000 städer, vilket motsvarar föroreningarna från omkring 520 miljoner personekvivalenter (pe), i centraliserade system. Effekterna på kvaliteten i EU:s sjöar, floder och hav är synliga och påtagliga. En av de viktigaste orsakerna till direktivets ändamålsenlighet är att kraven är enkla, vilket möjliggör enkel verkställighet. I dag samlas 98 % av EU:s avloppsvatten in på lämpligt sätt och 92 % renas på lämpligt sätt, även om ett begränsat antal medlemsstater fortfarande har svårt att uppnå fullständig efterlevnad. EU-medel utgör ett viktigt stöd för att hjälpa medlemsstaterna att klara de investeringar som krävs. I genomsnitt anslås årligen två miljarder euro till investeringar i vattenförsörjning och sanitet i EU. Utvärderingen visade att denna strategi med kombinerad kontroll av efterlevnaden och ekonomiskt stöd har gett resultat och bidragit till att säkerställa en gradvis högre efterlevnadsnivå av direktivet. Majoriteten av avloppsoperatörerna (60 %) är offentliga företag som ägs av behöriga myndigheter. De kan också vara privata företag som bedriver verksamhet för en behörig offentlig myndighet eller för blandade företag. De är del av en ”företagsintern” marknad eftersom personer och företag som är anslutna till det allmänna ledningsnätet inte kan välja operatör. Både utvärderingen och samrådet bekräftade att sektorn främst reagerar på rättsliga krav. I utvärderingen identifierades följande tre typer av återstående utmaningar som låg till grund för de problem som fastställdes inom ramen för konsekvensbedömningen: 1. Återstående föroreningar från tätbebyggelse – Direktivet är inriktat på hushållsföroreningar som samlas in och renas i centraliserade anläggningar. Mindre uppmärksamhet ägnas åt andra källor till föroreningar från tätbebyggelse vilka nu blir allt vanligare (mindre städer med mindre än 2 000 pe, decentraliserade anläggningar, föroreningar i regnvatten). Gränsvärdena för rening av vissa föroreningar är nu föråldrade jämfört med de tekniska framsteg som gjorts sedan 1991 och nya förorenande ämnen har uppkommit, som mikroplaster och mikroföroreningar, vilka kan vara skadliga för miljön eller för folkhälsan redan vid mycket låga koncentrationer. 2. Anpassning av direktivet till den europeiska gröna given – Sedan direktivet antogs har nya samhällsutmaningar uppkommit. I den europeiska gröna given fastställs ambitiösa politiska mål för att bekämpa klimatförändringarna, göra EU:s ekonomi mer cirkulär och minska miljöförstöringen. Ytterligare insatser krävs inom avloppsvattensektorn för att minska utsläppen av växthusgaser (34,45 miljoner ton koldioxid per år, vilket motsvarar cirka 86 % av de totala utsläppen inom EU) och göra den mer cirkulär genom förbättrad slamhantering (särskilt genom bättre återvinning av kväve och fosfor och eventuellt värdefulla organiska ämnen) och ökad säker återanvändning av renat vatten.

3. Otillräcklig och ojämn grad av styrning – Utvärderingen och OECD-studier visade att operatörernas prestandanivå och grad av transparens varierar kraftigt från ett land till ett annat. Dessutom framhölls i en rapport från revisionsrätten att principen om att ”förorenaren betalar” inte tillämpas i tillräcklig utsträckning. Metoderna för övervakning och rapportering skulle kunna förbättras avsevärt genom ytterligare digitalisering. Slutligen har covid-19-krisen visat att avloppsvatten är en mycket snabb och tillförlitlig källa till användbar information om folkhälsan, om de behöriga myndigheterna för hälsa respektive avloppsvattenförvaltning är väl samordnade. Översynen av direktivet är ett av resultaten av handlingsplanen för nollförorening. Dess huvudsyfte är att ta itu med de ovannämnda utmaningarna på ett kostnadseffektivt sätt och samtidigt säkerställa att direktivet fortsätter att vara så enkelt som möjligt för att säkerställa korrekt genomförande och verkställande av dess krav.

• Förenlighet med befintliga bestämmelser inom området Översynen av avloppsvattendirektivet förväntas ytterligare minska utsläppen från tätbebyggelse. I detta avseende är det direkt kopplat till översynen av förteckningarna över föroreningar enligt direktivet om miljökvalitetsnormer och grundvattendirektivet, två ”dotterdirektiv” till vattendirektivet, som reglerar de accepterade nivåerna av föroreningar i yt- och grundvattenförekomster. En översyn av avloppsvattendirektivet kommer att ha positiv inverkan på den framtida översynen av ramdirektivet om en marin strategi och översynen av badvattendirektivet. Den har även koppling till översynen av direktivet om industriutsläpp och den relaterade översynen av förordningen om ett europeiskt register över utsläpp och överföringar, eftersom vissa industriutsläpp samlas in i offentliga ledningsnät. Andra åtgärder som ingår i översynen av avloppsvattendirektivet för att ytterligare minska mikroföroreningarna, särskilt sådana som härrör från användning av läkemedel och kroppsvårdsprodukter, kommer att bidra till ett korrekt genomförande av kemikaliestrategin för hållbarhet och läkemedelsstrategin. Handlingsplanen för den cirkulära ekonomin visar tydligt att sektorn för avloppsvatten från tätbebyggelse i den cirkulära ekonomin behöver integreras bättre. Detta är särskilt relevant för direktivet om avloppsslam som reglerar användningen av avloppsslam i jordbruket och påverkar det förslag om markhälsa som tillkännagavs i EU:s markstrategi för 2030. Det finns direkta kopplingar till strategin för biologisk mångfald eftersom en minskning av vattenföroreningarna har en direkt gynnsam effekt på ekosystemen. Åtgärder för gröna städer, till exempel de som härrör från lagen om återställande av naturen, kan skapa en bra livsmiljö för pollinatörer, fåglar och andra arter och dessutom direkt bidra till att föroreningar i regnvatten och relaterade föroreningar begränsas samtidigt som den allmänna livskvaliteten förbättras. Bättre förvaltning av vattenkvalitet och vattenmängd i tätbebyggda områden kommer också att bidra till klimatanpassningen. • Förenlighet med unionens politik inom andra områden Den nya geopolitiska verkligheten kräver att EU drastiskt påskyndar omställningen till ren energi för att få slut på sitt beroende av otillförlitliga leverantörer och flyktiga fossila bränslen. I linje med målen i REPowerEU-planen och 2022 års lagstiftningsförslag COM(2022) 222 om ändring av direktivet om förnybar energi, i vilken anläggningar för rening av avloppsvatten redan identifieras som fokusområden, förväntas översynen av direktivet direkt bidra till dessa mål genom att ett tydligt och mätbart mål om att uppnå energineutralitet i sektorn för rening av avloppsvatten senast 2040 fastställs. Erfarenheterna från de medlemsstater som kommit längst visar att detta kan uppnås genom en kombination av åtgärder för att förbättra energieffektiviteten i enlighet med principen om energieffektivitet först, och genom förnybar energiproduktion, särskilt biogas från slam, som kan ersätta import av naturgas. Detta mål är helt i linje med EU:s mål om klimatneutralitet, som är en del av EU:s klimatlag, i kombination med förordningen om ansvarsfördelning, enligt vilken krävs att medlemsstaterna minskar sina växthusgasutsläpp från sektorer som inte omfattas av EU:s utsläppshandelssystem i enlighet med nationella mål. Detta överensstämmer också med det nyligen framlagda förslaget till omarbetning av energieffektivitetsdirektivet som inbegriper ett årligt minskningsmål på 1,7 % av energiförbrukningen för alla offentliga organ, med 2021 års förslag till översyn av direktivet om förnybar energi och med REPowerEU-planen, som omfattar ett höjt mål på 45 % förnybar energi senast 2030. Initiativet skulle också kunna bidra till REPowerEU-planens mål om att öka produktionen av biometan i EU till 35 miljarder kubikmeter till 2030 och till kommissionens förslag COM/2021/805 från 2021 till en förordning om minskade metanutsläpp inom energisektorn Översynen av detta direktiv är också helt i linje med de slutliga förslagen från konferensen om Europas framtid, särskilt förslagen om att bekämpa föroreningar, särskilt förslag 2.7 om att ”skydda vattenresurserna och bekämpa föroreningar i hav och floder, bland annat genom forskning i och bekämpande av mikroplastföroreningar”. Slutligen kommer detta förslag att direkt bidra till princip 20 i den europeiska pelaren för sociala rättigheter. EU är också engagerat i Agenda 2030 för hållbar utveckling och dess mål för hållbar utveckling, där hållbarhetsmål 6 avser tillgång till lämplig och rättvis sanitet och hygien för alla. 2.RÄTTSLIG GRUND, SUBSIDIARITETSPRINCIPEN OCH PROPORTIONALITETSPRINCIPEN • Rättslig grund Det nuvarande avloppsvattendirektivet bygger på artikel 192.1 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget), i vilken fastställs att ”Unionens miljöpolitik ska syfta till en hög skyddsnivå med beaktande av de olikartade förhållandena i unionens olika regioner. Den ska bygga på försiktighetsprincipen och på principerna att förebyggande åtgärder bör vidtas, att miljöförstöring företrädesvis bör hejdas vid källan och att förorenaren ska betala.” Åtgärder på området för avloppsvattenförvaltning måste därför vidtas i enlighet med dessa centrala bestämmelser och mot bakgrund av den delade behörigheten med medlemsstaterna. Detta innebär att EU endast kan lagstifta med vederbörlig hänsyn till principerna om nödvändighet, subsidiaritet och proportionalitet. • Subsidiaritetsprincipen (för icke-exklusiv befogenhet) EU-åtgärder är även fortsättningsvis avgörande för att säkerställa att människor som bor i EU kan dra nytta av förbättrad vattenkvalitet i floder, sjöar, grundvatten och hav. Eftersom 60 % av EU:s vattenförekomster är gränsöverskridande är det nödvändigt att säkerställa samma skyddsnivå överallt och i samma takt för att undvika risken för att insatserna i vissa medlemsstater äventyras av bristen på framsteg i andra. Utvärderingen visade att direktivet i de flesta medlemsstater var en unik drivkraft för investeringar i den infrastruktur som krävs. Utvärderingen bekräftade också att EU-åtgärder har potential att också säkerställa en likvärdig skyddsnivå för miljön och för människors hälsa i alla medlemsstater. Under de senaste 30 årens genomförande av avloppsvattendirektivet har kvaliteten antingen bevarats eller, i flera fall, förbättrats vid badplatser (dvs. för turism och rekreation), i råvatten som används för att producera dricksvatten och i vattenförekomster i allmänhet. Covid-19-pandemin har visat medlemsstaternas ömsesidiga beroende när det gäller virusspridning. Att säkerställa effektiv, snabb och harmoniserad spårning av patogena faktorer i avloppsvatten kan gynna hela EU. Utan harmoniserade och integrerade EU-åtgärder skulle möjligheterna att spåra nya typer av virus och undersöka andra relevanta hälsoparametrar i avloppsvatten endast uppnås i ett fåtal medlemsstater, sannolikt de medlemsstater som kommit längst. Förbättrad tillgång till sanitet bör säkerställas för alla som bor i EU. Likvärdig tillgång till viktig information (om avloppsvattenoperatörens ekonomiska och miljömässiga prestanda) bör också säkerställas för alla. Alla medlemsstater står inför följderna av klimatförändringarna, särskilt för de hydrologiska systemen. Regnen har förändrats vilket, utöver översvämningarna, ökar risken för förorening på grund av orenat regnvatten (dagvattenbräddning och dagvattenavrinning från tätbebyggelse). På liknande sätt förekommer i alla medlemsstater föroreningar med framväxande potentiella risker, som mikroföroreningar och mikroplaster. Så är även fallet för de flesta av de återstående belastningarna från tätbebyggelse, vilket påverkar vattenkvaliteten i alla medlemsstater. Dessutom är drivkrafterna bakom de identifierade problemen mycket liknande från en medlemsstat till en annan. Slutligen visade utvärderingen att EU-standarder är en avgörande drivkraft för utvecklingen av en globalt konkurrenskraftig vattenindustri i EU. Sedan direktivet antogs har det skapats flera stora världsledande aktörer på området rening av avloppsvatten, vilka exporterar sina tjänster runt om i världen. Ytterligare modernisering av EU:s standarder, till exempel med nya krav på mikroföroreningar eller energianvändning, skulle stimulera innovation och i slutändan leda till stordriftsfördelar. • Proportionalitetsprincipen Det rekommenderade alternativet omfattar ett proportionellt åtgärdspaket som ger mest valuta för pengarna av alla möjliga alternativ (se avsnitt 7.1 om konsekvensbedömningen för mer information). Särskild uppmärksamhet ägnades åt att hitta en optimal lösning som bygger på följande: ·Kostnads- och nyttoanalysen (eller kostnadseffektivitetsanalysen när det gäller mikroföroreningar, i avsaknad av en tillförlitlig metod för ekonomisk nytta): den ekonomiska nyttan är systematiskt högre än kostnaden för varje enskild åtgärd i det rekommenderade alternativet i alla medlemsstater.

·Minskning av den administrativa bördan och verkställbarhet: genom att endast rikta in sig på ett begränsat antal anläggningar eller tätorter kan betydande resultat uppnås när det gäller centrala parametrar, t.ex. minskning av föroreningar, energianvändning och växthusgasutsläpp, samtidigt som den administrativa bördan hålls på en proportionell nivå och en hög nivå av verkställbarhet säkerställs. ·Införandet av en riskbaserad metod för de flesta av de föreslagna åtgärderna kommer att bidra till att säkerställa att nödvändiga investeringar görs. I de fall det är nödvändigt för att uppnå lokala optimala lösningar medges flexibilitet för nationella eller lokala myndigheter. Detta gäller till exempel för att uppnå målet om energineutralitet eller för att minska utsläppen från regnvatten med hjälp av integrerade vattenförvaltningsplaner. • Val av instrument Initiativets mål kan bäst uppnås genom en omarbetning av direktivet som, vilket framgår av Refit-utvärderingen, är det lämpligaste rättsliga instrumentet för att reglera insamling och rening av avloppsvatten från tätbebyggelse. Ett direktiv kräver att medlemsstaterna uppnår direktivets mål och att de integrerar åtgärderna i sina nationella materiella och processrättsliga system. Denna strategi ger medlemsstaterna större frihet när de genomför en EU-åtgärd än vad en förordning gör, eftersom medlemsstaterna kan välja det lämpligaste sättet att genomföra åtgärderna i direktivet. 3.RESULTAT AV EFTERHANDSUTVÄRDERINGAR, SAMRÅD MED BERÖRDA PARTER OCH KONSEKVENSBEDÖMNINGAR • Efterhandsutvärderingar/kontroller av ändamålsenligheten med befintlig lagstiftning Refit-utvärderingen av direktivet om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse gjordes 2019. Utöver de tre huvudsakliga utmaningar som identifierades i utvärderingen (se ovan) visade bedömningen av direktivets ändamålsenlighet att det har varit framgångsrikt i fråga om att minska belastningen av de berörda föroreningarna från källor i tätbebyggelse (hushållsspillvatten, avloppsvatten från tätbebyggelse och liknande industriföroreningar). Belastningen av biokemisk förbrukning av syre, kväve och fosfor i renat avloppsvatten minskade i hela EU med 61 %, 32 % respektive 44 % under perioden 1990–2014. Detta har tydligt förbättrat kvaliteten på EU:s vattenförekomster. Bedömningen av samstämmighet visade att direktivet på det hela taget är internt enhetligt. Avloppsvattendirektivet fungerar totalt sett i synergi med andra delar av EU-lagstiftningen och bidrar starkt till att uppnå målen i ramdirektivet för vatten, badvattendirektivet och dricksvattendirektivet. Det finns vissa begränsade överlappningar av de åtgärder som omfattas av avloppsvattendirektivet jämfört med direktivet om industriutsläpp. Generellt sett finns det inte heller några problem med samstämmigheten med EU:s nyare politik. Det kan dock finnas ett visst utrymme för att förbättra samstämmigheten mellan avloppsvattendirektivet och klimat- och energipolitiken. Analysen av relevans och ändamålsenlighet visade behovet av fortsatta insatser, inte minst på grund av att otillräckligt renat eller orenat avloppsvatten från tätbebyggelse fortfarande är en av huvudorsakerna till att EU:s vatten inte uppnår åtminstone god status enligt vattenramdirektivet. Vidare ser forskarsamhället, beslutsfattarna och allmänheten det ökande antalet belägg för föroreningar med framväxande potentiella risker, däribland mikroföroreningar såsom läkemedel och mikroplaster i vattenförekomster, som en allt viktigare fråga. I fråga om potentialen för den cirkulära ekonomin innehåller avloppsvattendirektivet begränsade bestämmelser om återanvändning av avloppsvatten och slam eller återvinning av värdefulla komponenter. Dessa har aldrig tillämpats strikt, delvis på grund av bristen på starka harmoniserade standarder på EU-nivå och de potentiella riskerna för människors hälsa. Bedömningen av mervärdet på EU-nivå, då det även beaktades huruvida avloppsvattendirektivet är förenligt med subsidiaritetsprincipen, visade ett brett erkännande bland berörda parter av att direktivet fortfarande behövs och att det skulle få negativa konsekvenser om det upphävs. Genom direktivet stöds skyddet av cirka 60 % av EU:s gränsöverskridande avrinningsdistrikt mot de negativa effekterna av utsläpp av avloppsvatten. Slutligen identifierades i utvärderingen olika möjligheter att förenkla och bättre utnyttja digitaliseringen, vilka ingick i översynen av direktivet. Utvärderingen förbättrades efter förslag från nämnden för lagstiftningskontroll (yttrande av den 17 juli 2019) särskilt i fråga om sådant som rör de främsta orsakerna till efterlevnadssvårigheterna i vissa medlemsstater, det bredare sammanhanget som påverkar kvaliteten på EU:s vatten och vikten av att ta itu med nya föroreningar. Slutsatserna förstärktes och mer detaljerade uppgifter lämnades om situationen i varje medlemsstat. • Samråd med berörda parter Utvärderingen och därefter konsekvensbedömningen genomgick en grundlig samrådsprocess som omfattade en rad olika samrådsaktiviteter i enlighet med samrådsstrategin. De metoder som valdes för samrådet med berörda parter bestod av halvstrukturerade intervjuer, interaktiva workshoppar, ett brett offentligt samråd online för att nå ut till ett stort antal berörda parter om en rad olika ämnen samt ett skriftligt samråd om faktainformation och antaganden för modellering. En avslutande konferens för berörda parter anordnades för att inhämta synpunkter på de olika politiska alternativ som kommissionen föreslagit. Det offentliga samrådet online pågick i 12 veckor, den 28 april till den 21 juli 2021. Det kom in sammanlagt 285 svar och 57 ståndpunktsdokument lämnades in. Vid online-samrådet samlades synpunkter in från de svarande om problem som rör förorening av avloppsvatten och hur man bäst kan ta itu med dessa problem. Frågorna var formulerade så att deltagarna skulle poängsätta uttalanden eller föreslagna åtgärder på en skala från ett (minst medhåll/ändamålsenligt) till fem (mest medhåll/ändamålsenligt). Medlemsstaterna rådfrågades vid flera tillfällen. Ett särskilt möte med medlemsstaternas experter bidrog till att identifiera bästa praxis och möjliga alternativ vid inledningen av processen. Detta kompletterades med ett särskilt samråd med varje medlemsstat under 2020 för att skapa ett stabilt utgångsläge (se nedan). Dessutom genomfördes under 2021 fyra tematiska workshoppar online om i) övervakning och rapportering, ii) avloppsvatten och slam, iii) kostnader och fördelar samt iv) integrerad vattenövervakning. En virtuell avslutande konferens för berörda parter ägde rum den 26 oktober 2021 för att presentera de huvudsakliga alternativen och de första resultaten av konsekvensbedömningen (312 deltagare från 226 organisationer i 27 medlemsstater). Sammantaget rådde bred enighet bland berörda parter om behovet av att se över och modernisera direktivet och om de viktigaste alternativ som bör övervägas för analysen i konsekvensbedömningen. Åtgärderna som ingår i det rekommenderade alternativet stöds på det hela taget av berörda parter, med vissa nyanser beroende på alternativen och intressentgrupperna. Det rådde till exempel bred enighet bland berörda parter om att man måste ta itu med frågan om mikroföroreningar från avloppsvatten. Med undantag för vissa näringslivsaktörer (delar av den kemiska industrin och läkemedelsindustrin) uttryckte alla berörda parter, inbegripet vattenrelaterade företag, kravet på att avlägsna mikroföroreningar. De flesta berörda parter insisterade också på vikten av att åtgärder vidtas vid källan, men även på behovet av att bättre tillämpa principen om att förorenaren betalar genom att göra tillverkarna ekonomiskt ansvariga för kostnaderna i samband med de ytterligare reningssteg som krävs för att rena bort mikroföroreningar. Strategin för utökat producentansvar hade brett stöd av de flesta berörda parter, med undantag för läkemedelsindustrin och den kemiska industrin som generellt sett inte stöder ett sådant system eftersom de anser att det ekonomiska ansvaret antingen bör delas av alla aktörer i kedjan (från industri till konsumenter) eller tas av myndigheterna.

Det fanns brett stöd för energibesiktningar, medan medlemsstater och lokala myndigheter i mindre utsträckning stödde EU-baserade syften och mål för energineutralitet Ytterligare återkoppling från de viktigaste företrädarna för vattenindustrin visade en vilja att införa både energi- och klimatneutralitetsmål med kortare tidsfrist (2030) än vad som anges i denna rapport. De flesta medlemsstater som kommit längre visade ett tydligt stöd för ett EU-omfattande mål som liknar deras eget. Slutligen efterfrågade de berörda parterna också större klarhet i vissa aspekter, bland annat kriterierna för att utse ”känsliga” områden som är utsatta för eutrofiering. • Insamling och användning av sakkunnigutlåtanden Utöver samråden med berörda parter användes följande huvudsakliga informationskällor för att utarbeta konsekvensbedömningen: Modeller som utvecklats av JRC: JRC (gemensamma forskningscentrumet) har under flera år utvecklat modeller för vattenkvalitet och vattenkvantitet i EU. Dessa modeller anpassades till de policyfrågor som är kopplade till utvärderingen och konsekvensbedömningen. Samråd med särskilda experter: Under ledning av JRC och generaldirektoratet för miljö (GD Miljö) rådfrågades minikonsortiet av experter om särskilda policyfrågor (individuella lämpliga system, antimikrobiell resistens, kombinerad dagvattenbräddning från avlopp och dagvattenavrinning från tätbebyggelse, näringsämnen, mikroplaster och utsläpp av växthusgaser) En rapport utarbetades för varje fråga och användes direkt i konsekvensbedömningen eller för att förbättra JRC-modellen. Alla rapporter förväntas bli offentliggjorda under de kommande månaderna. Stöd från Organisationen för ekonomiskt samarbete och utveckling (OECD): GD Miljö samarbetade med OECD för att utveckla en nyttometod för konsekvensbedömningen. OECD har också utarbetat flera rapporter till stöd för Refit-utvärderingen. OECD tillhandahåll också en analys av de frågor som rör transparens och styrning. Djupgående samråd med medlemsstaterna: Särskilda samråd med varje medlemsstat anordnades under 2020 i syfte att fastställa ett stabilt utgångsläge och för att samla in underlag om bästa praxis. För varje land fylldes ett informationsblad i på förhand med den hypotes som JRC avsåg att använda i samband med modelleringen. Alla medlemsstater inkom med synpunkter under detta samråd. I syfte att stödja konsekvensbedömningen tilldelades externa konsulter två stödkontrakt, ett för den allmänna konsekvensbedömningen och ett för genomförbarheten av ett system med utökat producentansvar för mikroföroreningar. • Konsekvensbedömning En konsekvensbedömning har gjorts. En sammanfattning och det positiva yttrandet från nämnden för lagstiftningskontroll av den 3 juni 2022 är tillgängliga på följande länk: Kommissionens register över handlingar (europa.eu) För varje problem som togs upp i utvärderingen identifierades politiska alternativ baserade på bästa praxis i medlemsstaten och ett ingående samråd med berörda parter. Alternativ som saknade stöd från berörda parter eller som var alltför komplicerade att genomföra förkastades i ett tidigt skede. Olika ambitionsnivåer utvecklades, från låg ambitionsnivå (åtgärder som endast tillämpas på större anläggningar) till hög ambitionsnivå (samma åtgärder men även för mindre anläggningar), med en mellanliggande ambitionsnivå som bygger på en riskbaserad strategi (åtgärder som vidtas endast om det finns en risk för miljön eller folkhälsan). För vissa frågor visade samrådet att alternativen är begränsade, till exempel i fråga om icke-centraliserade anläggningar (t.ex. individuella lämpliga system), transparens eller övervakning av hälsoparametrar. För andra problem (kraftigt regn eller energianvändning) lämnades tillräcklig flexibilitet, i linje med subsidiaritetsprincipen, för att de mest kostnadseffektiva lösningarna skulle kunna utformas på lokal nivå. Alternativens inverkan bedömdes med hjälp av en modell som redan hade utvecklats av JRC och som användes för Refit-utvärderingen. Ett utgångsläge (med antagande om fullständig efterlevnad av det befintliga direktivet, med ytterligare tidsfrister för vissa medlemsstater) och ett maximalt genomförbart scenario utarbetades som jämförelsepunkter. För varje problem byggde valet av det rekommenderade alternativet på flera kriterier: kostnad/nytta, kostnad/ändamålsenlighet, grad av bidrag till målen i den europeiska gröna given, minskade föroreningar i vatten, verkställbarhet och minskning av den administrativa bördan Det rekommenderade alternativet omfattar ett proportionellt åtgärdspaket som ger mest valuta för pengarna av alla de möjliga alternativen. Följande är de viktigaste åtgärderna som kommer att tillämpas fram till 2040. Direktivets tillämpningsområde kommer att utvidgas till att omfatta tätorter med mer än 1 000 pe. Nya standarder kommer att utarbetas för decentraliserade anläggningar (individuella lämpliga system), medan medlemsstaterna kommer att åläggas införa effektiva inspektioner av dessa anläggningar. I syfte att minska föroreningarna från regnvatten kommer medlemsstaterna att vara skyldiga att upprätta och genomföra integrerade vattenförvaltningsplaner för alla större tätorter och för sådana som har mer än 10 000 pe där det finns en risk för miljön. Förebyggande åtgärder, inbegripet grön infrastruktur, kommer att prioriteras, liksom optimering av befintliga system för insamling, lagring och rening genom bättre användning av digitalisering baserad på tydligt definierade standarder och specifikationer. Utsläppen av näringsämnen kommer att minskas ytterligare genom strängare gränsvärden för rening av kväve och fosfor. Dessa nya standarder kommer att tillämpas systematiskt på alla större anläggningar med mer än 100 000 pe, men även på anläggningar med mer än 10 000 pe i områden där eutrofiering fortfarande är ett problem. Nya gränsvärden kommer att fastställas för mikroföroreningar som kräver ytterligare rening. Detta kommer först att tillämpas för alla större anläggningar och därefter för anläggningar med mer än 10 000 pe där det finns en risk för miljön eller för folkhälsan på grundval av tydliga och enkla kriterier.

Ett system med producentansvar för läkemedel och kroppsvårdsprodukter – de två huvudsakliga källorna till skadliga mikroföroreningar – kommer att fastställas i syfte att täcka de extra reningskostnaderna för mikroföroreningar och för att uppmuntra att mindre skadliga produkter släpps ut på marknaden. Medlemsstaterna kommer att åläggas att spåra föroreningar som inte härrör från hushåll på ett bättre sätt. Detta syftar till att öka möjligheterna att återanvända slam och renat vatten samt att minska riskerna för att ämnen som inte går att rena bort släpps ut i miljön och för funktionsfel i reningsverken. Ett mål om energineutralitet kommer att fastställas på nationell nivå senast 2040 för alla avloppsvattenanläggningar med mer än 10 000 pe, i enlighet med den bästa praxis som redan tillämpas i vissa medlemsstater. Närmare bestämt kommer sektorns energianvändning att motsvara sektorns förnybara energiproduktion för att bidra till detta mål. energibesiktningar kommer att krävas för alla anläggningar med mer än 10 000 pe I syfte att förbättra styrningen av sektorn kommer avloppsvattenoperatörerna att uppmanas övervaka viktiga prestandaindikatorer och göra dem transparenta. Tillgången till sanitet kommer att förbättras på ett sätt som är helt förenligt med det nyligen antagna reviderade dricksvattendirektivet, genom vilket även tillgången till vatten förbättrades. Övervakning och rapportering kommer att förbättras för att bättre använda digitaliseringens möjligheter. Medlemsstaterna kommer att åläggas att organisera samarbetet mellan sina behöriga myndigheter för hälsa respektive avloppsvatten så att det finns permanent övervakning av viktiga hälsoparametrar, t.ex. förekomsten av vissa virus som SARS-Covid-2. Tidsfristen 2040 valdes för att ge medlemsstaterna tillräckligt med tid för att göra de investeringar som krävs. Delmål kommer att införas för att säkerställa gradvis genomförande av direktivet och för att säkerställa att åtgärder vidtas i ett tidigt skede i händelse av förseningar i vissa medlemsstater. Senast 2040, när alla åtgärder förväntas vara på plats, kan de viktigaste effekterna av det rekommenderade alternativet sammanfattas på följande sätt: ·När det gäller vattenföroreningar kommer den totala föroreningen jämfört med utgångsläget att ha minskat med 4,8 miljoner pe (eller 105 014 ton) avseende biokemisk syreförbrukning (BOD), 56,4 miljoner pe för kväve (eller 229 999 ton), 49,6 miljoner pe (eller 29 678 ton) för fosfor, 77,4 miljoner pe för den toxiska belastningen av mikroföroreningar och 24,8 miljoner pe för E. Coli. Utsläppen av mikroplaster kommer att ha minskat med 9 %, främst genom åtgärder för förbättrad hantering av regnvatten. ·Genom de planerade åtgärderna för att uppnå energineutralitet och den ytterligare reningen av kväve skulle växthusgasutsläppen minskas med 4,86 miljoner ton (37,32 % av de utsläpp som går att undvika från sektorn) vilket är i linje med målen i EU:s klimatlag och med ”55 %-paketet” (”Fit for 55”). ·Senast 2040 kommer den totala kostnaden att uppgå till 3 848 miljarder euro per år, vilket är mindre än de förväntade ekonomiska fördelarna (6 643 miljarder euro per år senast 2040). Denna slutsats gäller på EU-nivå men även för varje enskild medlemsstat. Det förväntas att de ytterligare kostnaderna täcks av en kombination av vattenavgifter (51 %), offentlig budget (22 %) och det nya systemet med producentansvar (27 %) för rening av mikroföroreningar. När det gäller vem som berörs, ansvarar avloppsvattenoperatörerna för insamling, rening, övervakning och korrekt utsläppande av olika avfallsflöden. Ändringar i avloppsvattendirektivet kommer att få direkta konsekvenser för dem. Ytterligare investeringar kommer att behövas, särskilt för att hantera näringsämnen på ett bättre sätt men även för rening av mikroföroreningar. Investeringar kommer också att behövas för att uppnå energineutralitet, även om dessa investeringar kommer att bli lönsamma på medellång och lång sikt. Befolkningen påverkas eftersom vattenavgifter och skatter betalas av befolkningen till stöd för avloppsreningssektorn. Senast 2040 kommer den förväntade genomsnittliga ökningen av vattenavgifterna att uppgå till 2,3 % på EU-nivå, med vissa skillnader mellan medlemsstaterna beroende på deras finansieringsstrategier. Enligt konsekvensbedömningen kommer denna förväntade ökning inte att påverka den totala överkomligheten av vattentjänster i någon medlemsstat. Det är nödvändigt att säkerställa transparent tillgång till information om avloppsvattenreningen, inbegripet kopplingen mellan vatten, energi och klimat. Allmänheten kommer att dra nytta av rent dricksvatten och rent badvatten, förbättrad ekologisk vattenstatus, bevarande av den biologiska mångfalden och förbättringar av förmågan att reagera på eventuella utbrott ur folkhälsosynpunkt. Vatten- och reningsteknikindustrin kommer att ha direkta fördelar av starkare standarder och av åtgärder för att utvidga direktivets tillämpningsområde till att omfatta mindre tätorter, optimera verksamheten och minska energianvändningen och växthusgasutsläppen. Nya affärsmöjligheter genom att utveckla nya reningsmetoder och samtidigt minska energianvändningen och växthusgasutsläppen kommer att växa fram med det rekommenderade alternativet. Innovationen kommer att stimuleras vilket bibehåller en komparativ fördel för EU:s vattenindustri. Producenter av kroppsvårdsprodukter och läkemedelsindustrin kommer att åläggas inrätta nya producentansvarsorganisationer och finansiera dessas verksamhet. Dessa industrier kommer att ha möjlighet att antingen föra över de nya kostnaderna på produktpriset (en ökning på högst 0,59 %) eller minska sina vinstmarginaler på dem (genomsnittlig maximal effekt på 0,7 %). • Lagstiftningens ändamålsenlighet och förenkling I enlighet med Refit-utvärderingen kommer vissa förtydliganden och förenklingar att införas i det reviderade direktivet. Detta gäller till exempel regnvatten och individuella lämpliga system, för vilka de nya kraven kommer att klargöra vad som förväntas av medlemsstaterna. Vissa föråldrade artiklar kommer att tas bort från texten, såsom möjligheterna att utse ”mindre känsliga” områden eller att minska kraven i kustområdena, vilket är två möjligheter som endast används i en region i en medlemsstat. Ansträngningar har också gjorts för att begränsa rapporteringen till väsentliga delar som sedan kommer att användas för att bedöma efterlevnaden eller spåra framstegen med utsläppsminskningarna. Dessa insatser i kombination med användningen av digitala verktyg förväntas begränsa den administrativa bördan och samtidigt förbättra kvaliteten och snabbheten för insamlade data. • Grundläggande rättigheter Förslaget väntas förbättra de grundläggande rättigheterna genom att förbättra tillgången till sanitet, särskilt för marginaliserade och utsatta människor, på ett sätt som är helt förenligt med det nyligen reviderade dricksvattendirektivet (inklusive liknande bestämmelser om tillgång till vatten). 4.BUDGETKONSEKVENSER

Finansieringsöversikten för budgetkonsekvenserna och de personalresurser och administrativa resurser som krävs för detta förslag ingår i finansieringsöversikten för nollföroreningspaketet, vilken ingår som en del av förslaget om revidering av förteckningarna över förorenande ämnen som påverkar yt- och grundvatten. 5.ÖVRIGA INSLAG • Genomförandeplaner samt åtgärder för övervakning, utvärdering och rapportering Planeringen för genomförandet av de viktigaste åtgärderna i det rekommenderade alternativet sammanfattas i tabell 2 nedan. Senast 2025 kommer ytterligare övervakningsåtgärder att ha införts. Det gäller utsläpp som inte härrör från hushåll, hälsorelaterade parametrar, viktiga prestandaindikatorer, tillsammans med åtgärder för förbättrad transparens. Nationella databaser och EU-databaser som innehåller alla komponenter som är nödvändiga för att kontrollera efterlevnaden kommer att ha inrättats, och ”utsatta och marginaliserade personer” kommer att vara identifierade tillsammans med åtgärder för att förbättra tillgången till sanitet. Följande indikatorer för att mäta framstegen kan hämtas från medlemsstaternas rapporter: ·Befintlig efterlevnadsgrad och avståndet till målet per medlemsstat och per reningsnivå, vilket ger en utmärkt översikt över genomförandet av direktivet. ·Antalet anläggningar som är utrustade för ytterligare rening av kväve, fosfor och mikroföroreningar och därmed sammanhängande minskning av kväve- och fosforutsläpp och toxisk belastning. ·Medlemsstaternas energianvändning och de därmed sammanhängande växthusgasutsläppen. ·Antalet tätorter som omfattas av integrerade förvaltningsplaner för dagvattenbräddning och dagvattenavrinning från tätbebyggelse och deras överensstämmelse med EU:s mål. ·De åtgärder som medlemsstaterna vidtagit för att förbättra tillgången till sanitet och kontrollen av individuella lämpliga system samt en sammanfattning av de viktigaste hälsoindikatorerna som undersökts i medlemsstaten. Andra data kommer att användas för att specifikt mäta effekterna av avloppsvattendirektivet. Dessa omfattar framför allt data som kommer från vattendirektivet och havsramdirektivet om vattenkvaliteten på recipienter (floder, sjöar och hav). Fler detaljer om möjliga parametrar som ska rapporteras för bedömning av efterlevnaden och för att mäta hur framgångsrikt direktivet är finns i bilaga 10 till konsekvensbedömningen. En första ingående utvärdering av det reviderade direktivet kan förväntas senast 2030, när de flesta av investeringarna bör ha gjorts i större anläggningar. Den första utvärderingen kommer att möjliggöra bedömning av hur framgångsrikt det reviderade direktivet är samt återstående utmaningar som rör dess genomförande. Om det behövs kan korrigerande åtgärder övervägas för att säkerställa fullständigt genomförande av det reviderade direktivet. Ytterligare en utvärdering bör övervägas före 2040 i syfte att förbereda en eventuell översyn av direktivet. 2025 2030 2035 2040 Dagvattenbräddning och dagvattenavrinning från tätbebyggelse (regnvatten) Övervakning införd Integrerade planer för tätorter med mer än 100 000 pe + riskområden identifierade Integrerade planer upprättade för riskutsatta tätorter med 10 000–100 000 pe Indikativt EU-mål i kraft för alla tätorter med mer än 10 000 pe Individuella lämpliga system Regelbundna inspektioner i alla medlemsstater + rapportering för medlemsstater med många individuella lämpliga system EU-standarder för individuella lämpliga system Mindre tätorter Nya tröskelvärden på 1 000 pe Efterlevnad för alla tätorter med mer än 1 000 pe Kväve och fosfor Identifiering av riskområden (tätorter med 10 000–100 000 pe) Delmål för avlägsnande av kväve och fosfor i anläggningar på mer än 100 000 pe + nya standarder Avlägsnande av kväve och fosfor i alla anläggningar med mer än 100 000 pe + delmål för riskområden Avlägsnande av kväve och fosfor infört i alla riskområden (med 10 000–100 000 pe) Mikroföroreningar Inrättande av system för utökat producentansvar Riskområden (10 000–100 000 pe) identifierade + delmål för anläggningar på mer än 100 000 pe Alla anläggningar med mer än 100 000 pe utrustade + delmål för riskområden Alla riskutsatta anläggningar utrustade med avancerad rening Energi Energibesiktningar för anläggningar med mer än 100 000 pe. Besiktningar för alla anläggningar över 10 000 Delmål Delmål för energineutralitet Energineutralitet och därmed sammanhängande minskning av växthusgasutsläpp uppfyllda Tabell 2: Planering för genomförandet av de viktigaste åtgärderna i det rekommenderade alternativet • Ingående redogörelse för de olika bestämmelserna i förslaget Artikel 1 – Innehåll Syftet med direktivet utökades till att utöver miljöskydd även omfatta skydd av människors hälsa, minskade växthusgasutsläpp, förbättrad styrning och transparens i sektorn, bättre tillgång till sanitet samt – till följd av covid-19-krisen – regelbunden kontroll av avloppsvatten med avseende på parametrar som är relevanta för folkhälsan.

Artikel 2 – Definitioner I linje med slutsatserna i Refit-utvärderingen har de befintliga definitionerna förtydligats något. Flera definitioner med anknytning till de nya skyldigheterna i direktivet har lagts till, såsom dagvattenavrinning från tätbebyggelse, kombinerade och separata avloppssystem, tertiär och kvartär rening, mikroföroreningar, sanitet, antimikrobiell resistens. Artikel 3 – Ledningsnät Skyldigheten att upprätta ledningsnät för insamling av avloppsvatten från tätbebyggelse utvidgas till att omfatta alla tätorter med 1 000 pe eller mer. En ny skyldighet införs för att säkerställa att hushållen är anslutna till ledningsnät där sådana finns. Artikel 4 – Individuella eller andra lämpliga system (ny) Detta är en ny artikel. som delvis ersätter den tidigare artikel 3. Möjligheten att använda individuella lämpliga system bibehålls men begränsas till undantagsfall. För detta ändamål har följande nya skyldigheter införts: Individuella lämpliga system måste vara korrekt utformade, godkända och kontrollerade. Detaljerad motivering för användning av systemen måste tillhandahållas om de motsvarar mer än 2 % av den rapporterade belastning som renats i tätorter med 2 000 pe eller mer. Artikel 5 – Integrerade förvaltningsplaner för avloppsvatten från tätbebyggelse (ny) I denna nya artikel införs en skyldighet att upprätta lokala integrerade förvaltningsplaner för avloppsvatten från tätbebyggelse i syfte att bekämpa föroreningar från regnvatten (dagvattenavrinning från tätbebyggelse och dagvattenbräddning). Det vägledande innehållet i planerna och de vägledande mål som ska anpassas till lokala förhållanden bygger på aktuell bästa praxis och beskrivs närmare i bilaga V. Planerna måste utarbetas för alla tätorter med en pe på 100 000 eller mer och för alla tätorter med en pe på 10 000–100 000, där dagvattenbräddning eller dagvattenavrinning från tätbebyggelse utgör en risk för miljön eller för människors hälsa. Artikel 6 – Sekundär rening (tidigare artikel 4) Skyldigheten att tillämpa sekundär rening av avloppsvatten från tätbebyggelse innan det släpps ut i miljön utvidgas till att omfatta alla tätorter med en pe på 1 000 eller mer (jämfört med 2 000 pe eller mer i det befintliga direktivet). Artikel 7 – Tertiär rening (tidigare artikel 5) De huvudsakliga skyldigheterna i denna artikel har ändrats så att tertiär rening nu är obligatorisk för alla större anläggningar som renar en belastning som motsvarar eller överstiger 100 000 pe. Tertiär rening kommer också att behöva tillämpas på utsläpp från tätorter med en pe på 10 000–100 000 i områden som medlemsstaterna identifierat som känsliga för eutrofiering. Medlemsstaterna måste identifiera områden på sina territorier som är känsliga för eutrofiering genom att uppdatera sin nuvarande förteckning över ”känsliga områden” som utarbetats enligt den tidigare artikel 5. Övriga skyldigheter i denna artikel har bibehållits och uppdaterats. Artikel 8 – Kvartär rening (ny) I denna nya artikel införs skyldigheten att tillämpa ytterligare rening på avloppsvatten från tätbebyggelse i syfte att eliminera bredast möjliga spektrum av mikroföroreningar. Denna rening ska tillämpas på alla reningsverk för avloppsvatten från tätbebyggelse som renar en belastning som motsvarar eller överstiger 100 000 pe senast den 31 december 2035. Senast den 31 december 2040 ska den även att tillämpas på alla tätorter med en pe på 10 000–100 000 i områden där koncentrationen eller ackumuleringen av mikroföroreningar utgör en risk för människors hälsa eller för miljön. Medlemsstaterna måste identifiera dessa områden på sina territorier i enlighet med de kriterier som anges i denna artikel. Artikel 9 – Utökat producentansvar (ny) I denna nya artikel införs en skyldighet för producenter (inbegripet importörer) att bidra till kostnaderna för den kvartära rening som föreskrivs i artikel 8 i direktivet om de släpper ut produkter på den nationella marknaden i medlemsstaterna som i slutet av sin livscykel leder till att avloppsvatten från tätbebyggelse förorenas av mikroföroreningar. Detta ekonomiska bidrag kommer att fastställas på grundval av mängden av och toxiciteten hos de produkter som släpps ut på marknaden.

Artikel 10 – Minimikrav för producentansvarsorganisationer I denna artikel fastställs de minimikrav för producentansvarsorganisationer som krävs enligt artikel 9.5. Artikel 11 – Energineutralitet i reningsverk för avloppsvatten från tätbebyggelse Genom denna nya artikel införs en skyldighet att uppnå energineutralitet på nationell nivå i alla reningsanläggningar med mer än 10 000 pe. Senast den 31 december 2040 måste medlemsstaterna säkerställa att den totala förnybara energi som årligen produceras på nationell nivå av alla reningsverk för avloppsvatten från tätbebyggelse motsvarar den totala årliga energianvändningen i alla sådana reningsverk för avloppsvatten från tätbebyggelse. I syfte att bidra till detta mål kommer regelbundna energibesiktningar av reningsverk för avloppsvatten från tätbebyggelse att genomföras, med särskild inriktning på att identifiera och dra nytta av potentialen för biogasproduktion samtidigt som metanutsläppen minskas. Artikel 12 – Gränsöverskridande samarbete (tidigare artikel 9) Denna artikel har ändrats något: en ny punkt 2 läggs till enligt vilken kommissionen, när det är nödvändigt, kommer att bjudas in för att stödja diskussioner mellan medlemsstaterna. Punkt 1 har ändrats för att lägga till ett krav på omedelbar underrättelse i händelse av oavsiktlig förorening, i syfte att beakta det som nyligen skedde i floden Oder. Artikel 13 – Lokala klimatförhållanden (tidigare artikel 10) Denna artikel har endast uppdaterats på grund av den nya numreringen av artiklarna. Artikel 14 – Utsläpp av icke-hushållsspillvatten (tidigare artikel 11) Denna artikel har ändrats för att säkerställa att de behöriga myndigheterna, innan de utfärdar tillstånd för utsläpp av icke-hushållsspillvatten till ledningsnät för avloppsvatten från tätbebyggelse, samråder med den operatör som driver de reningsverk för avloppsvatten som berörs av utsläppen. Dessutom måste säkerställas att föroreningar som inte härrör från hushåll regelbundet kontrolleras vid inloppen och utloppen i reningsanläggningar så att lämpliga åtgärder vidtas för att identifiera och åtgärda eventuella föroreningskällor. Åtgärderna innefattar, vid behov, återkallande av det utfärdade tillståndet. Artikel 15 – Återanvändning av vatten och utsläpp av avloppsvatten från tätbebyggelse (tidigare artikel 12) Punkt 1 har ändrats: medlemsstaterna kommer att bli skyldiga att systematiskt främja återanvändning av renat avloppsvatten från alla reningsverk för spillvatten från tätbebyggelse. I punkt 3 har skyldigheten att utfärda tillstånd för utsläpp från reningsverk för avloppsvatten från tätbebyggelse utvidgas till att nu omfatta alla tätorter med en pe på 1 000 eller mer. Artikel 16 – Biologiskt nedbrytbara utsläpp som inte härrör från hushåll (tidigare artikel 13) Punkt 1 har uppdaterats (ny numrering). Punkt 2 har ändrats för att säkerställa att de krav som fastställs på nationell nivå för dessa utsläpp minst motsvarar kraven i del B i bilaga I till direktivet. Artikel 17 – Övervakning av avloppsvatten från tätbebyggelse (ny) Genom denna nya artikel inrättas ett nationellt övervakningssystem för övervakning av relevanta folkhälsoparametrar i avloppsvatten från tätbebyggelse. För detta ändamål ska medlemsstaterna senast den 1 januari 2025 inrätta en samordningsstruktur för de myndigheter som ansvarar för folkhälsa respektive rening av avloppsvatten från tätbebyggelse. Den strukturen kommer att avgöra vilka parametrar som ska övervakas samt vilken frekvens och metod som ska tillämpas. Fram till dess att de behöriga folkhälsomyndigheterna fastställer att SARS-CoV-2-pandemin inte utgör en risk för befolkningen kommer avloppsvatten från tätbebyggelse för minst 70 % av den nationella befolkningen att övervakas. Slutligen kommer medlemsstaterna, för tätorter med 100 000 pe eller mer, också vara skyldiga att regelbundet kontrollera antimikrobiell resistens i utloppen i reningsverk för avloppsvatten från tätbebyggelse Artikel 18 – Riskbedömning och riskhantering (ny)

Detta är en ny artikel. Medlemsstaterna är skyldiga att bedöma de risker som utsläpp av avloppsvatten från tätbebyggelse medför för miljön och för människors hälsa, och att vid behov vidta ytterligare åtgärder utöver detta direktivs minimikrav för att hantera de riskerna. Sådana åtgärder bör, när det är lämpligt, omfatta insamling och rening av avloppsvatten från tätorter som är mindre än 1 000 pe, tillämpning av tertiär eller kvartär rening i tätorter med mindre än 10 000 pe samt ytterligare åtgärder för att minska förorening av regnvatten i tätorter med mindre än 10 000 pe. Artikel 19 – Tillgång till sanitet (ny) Detta är en ny artikel. Medlemsstaterna kommer att vara skyldiga att förbättra och upprätthålla tillgången till sanitet för alla, särskilt utsatta och marginaliserade grupper. Senast den 31 december 2027 ska medlemsstaterna också identifiera kategorier av människor som saknar eller har begränsad tillgång till sanitet, bedöma möjligheterna att förbättra tillgången till sanitetsanläggningar för sådana människor samt uppmuntra inrättandet av fritt och säkert tillgängliga sanitetsanläggningar på offentliga platser för alla tätorter med 10 000 pe eller mer. Artikel 20 – Slam (tidigare artikel 14) Denna artikel har uppdaterats: slam måste renas, återanvändas och återvinnas när så är lämpligt i enlighet med avfallshierarkin enligt definitionen i ramdirektivet om avfall och kraven i slamdirektivet, samt bortskaffas i enlighet med kraven i ramdirektivet för avfall. För att säkerställa en hög återvinningsgrad, särskilt i fråga om kritiska material som t.ex. fosfor, kommer kommissionen att få befogenhet att fastställa lägsta återvinningsgrader. Artikel 21 – Övervakning (tidigare artikel 15) Nya skyldigheter har införts: medlemsstaterna måste nu övervaka föroreningar i dagvattenavrinning från tätbebyggelse och dagvattenbräddning, koncentration och belastning av de föroreningar som regleras i detta direktiv vid utloppen i reningsverk för avloppsvatten från tätbebyggelse, samt förekomsten av mikroplaster (även i slam). Dessutom måste vissa föroreningar som inte härrör från hushåll regelbundet kontrolleras vid reningsverkens inlopp och utlopp, i enlighet med artikel 13. Artikel 22 – Information om övervakning av genomförandet (tidigare artikel 16) Detta är en ny artikel. Bestämmelserna om rapportering förenklas och ersätts av ett nytt system som inte innebär faktisk rapportering utan regelbunden uppdatering av en nationell datamängd som är tillgänglig för Europeiska miljöbyrån och för kommissionen. Detta kommer att säkerställa att systemet blir mer ändamålsenligt genom att en lång fördröjning undviks mellan datumet för rapporterade data och den faktiska rapporteringsdagen. I artikeln krävs att medlemsstaterna upprättar datamängder av data som samlats in för relevant avloppsvatten från tätbebyggelse enligt detta direktiv. Detta kan göras till exempel genom övervakning av resultaten för de parametrar som förtecknas i bilagorna till detta direktiv, antimikrobiell resistens, relevanta hälsoparametrar osv, men även åtgärder som vidtas för att säkerställa tillgång till sanitet osv. Upprättandet av dessa datamängder måste vara i överensstämmelse med de datamängder som upprättats enligt artikel 18 i det omarbetade dricksvattendirektivet. Det föreskrivs också att Europeiska miljöbyrån ska bistå med stöd. Artikel 23 – Nationella genomförandeprogram (tidigare artikel 17) Denna artikel har ändrats. Skyldigheten att utarbeta ett nationellt program för genomförandet av detta direktiv bibehålls och minimiinnehållet i programmet föreskrivs. Dessa program ska åtminstone omfatta i) en bedömning av graden av genomförande av direktivet i förhållande till de olika skyldigheterna däri, ii) identifiering och planering av de investeringar som är nödvändiga för genomförandet, iii) en uppskattning av de investeringar som krävs för att förnya befintlig infrastruktur för rening av avloppsvatten från tätbebyggelse, och iv) identifiering av potentiella finansieringskällor. Medlemsstaterna kommer att vara skyldiga att uppdatera sina nationella genomförandeplaner minst vart femte år och överlämna dem till kommissionen, såvida de inte kan visa att de uppfyller kraven i artiklarna 3, 4, 6, 7 och 8 i detta direktiv. Artikel 24 – Information till allmänheten (ny) Detta är en ny artikel. Medlemsstaterna måste säkerställa att lämplig och aktuell information om insamling och rening av avloppsvatten från tätbebyggelse finns tillgänglig online. Viktig information, t.ex. i vilken utsträckning infrastrukturen för rening av avloppsvatten från tätbebyggelse uppfyller kraven i detta direktiv eller volymen avloppsvatten som samlas in och renas per år för ett hushåll, måste också i lämplig form, t.ex. på fakturorna, göras tillgänglig minst en gång om året för alla personer som är anslutna till ett ledningsnät. Artikel 25 – Tillgång till rättslig prövning (ny) Denna nya artikel är i linje med artikel 47 i stadgan om de grundläggande rättigheterna och genomför Århuskonventionen vad gäller tillgången till rättslig prövning. Det bör vara möjligt för allmänheten och för icke-statliga organisationer att rättsligt granska de beslut som en medlemsstat fattar enligt detta direktiv. Artikel 26 – Ersättning (ny)

En ny artikel om ersättning införs med syftet att säkerställa att den berörda allmänheten, om en hälsoskada helt eller delvis har inträffat till följd av en överträdelse av nationella åtgärder som antagits i enlighet med detta direktiv, kan göra anspråk på och erhålla ersättning för denna skada från de relevanta myndigheterna och från de fysiska eller juridiska personer som är ansvariga för överträdelsen om dessa kan identifieras. Artikel 27 – Utövande av delegeringen (ny) Detta är en ny standardartikel för antagande av delegerade akter. Artikel 28 – Kommittéförfarande (tidigare artikel 18) Detta är en ny standardartikel för antagande av genomförandeakter. Artikel 29 – Påföljder (ny) I denna nya artikel specificeras minimiinnehållet i påföljderna så att de är ändamålsenliga, proportionella och avskräckande utan att det påverkar tillämpningen av direktiv 2008/99/EG om skydd för miljön genom straffrättsliga bestämmelser. Artikel 30 – Utvärdering (ny) I denna nya artikel fastställs ramen för framtida utvärderingar av direktivet (i enlighet med kommissionens riktlinjer för bättre lagstiftning). Den första utvärderingen planeras tidigast 10 år efter det att införlivandeperioden för detta direktiv har avslutats. Artikel 31 – Översyn (ny) Minst vart femte år ska kommissionen lägga fram en rapport för Europaparlamentet och rådet om genomförandet av detta direktiv tillsammans med, när det är lämpligt, relevanta lagstiftningsförslag. Artikel 32 – Upphävande- och övergångsbestämmelser (ny) Denna artikel är ny och innehåller bestämmelser för att beakta den särskilda situationen på Mayotte och för att upprätthålla den miljöskyddsnivå som föreskrivs enligt den tidigare artikel 5 fram tills dess att de nya kraven i artikel 7 börjar gälla. Artikel 33 – Införlivande (tidigare artikel 19) Denna artikel följer standardmallen. Artikel 34 – Ikraftträdande (ny) Denna artikel följer standardmallen. Det föreskrivs också att direktivet ska träda i kraft 20 dagar efter det att det har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning. Artikel 35 – Adressater (tidigare artikel 20) Denna artikel bibehålls oförändrad.

Tidigare artikel 6 har strukits Denna artikel har strukits i förenklingssyfte eftersom möjligheten att utse ”mindre känsliga områden” i praktiken sällan används i medlemsstaterna. Dessutom skulle det minska den allmänna miljöskyddsnivå som eftersträvas genom översynen av direktivet om denna möjlighet bevaras i den reviderade texten i direktivet. Tidigare artikel 7 har strukits Skyldigheten att tillämpa lämplig rening på avloppsvatten från tätbebyggelse före utsläpp innebär att medlemsstaterna måste följa gällande EU-lagstiftning, så den (rättsliga) relevansen av denna bestämmelse är begränsad. Målet att säkerställa lämplig rening av avloppsvatten från tätbebyggelse senast den 31 december 2027 bibehålls endast för Mayotte, som en övergångsbestämmelse. Tidigare artikel 8 har strukits Denna artikel har strukits eftersom den nu är föråldrad – i dag måste medlemsstaterna uppfylla kraven i artikel 4. Denna artikel var också kopplad till konceptet ”mindre känsliga områden”, vilket har tagits bort från direktivet. Bilaga I Del A – Ledningsnät Oförändrad. Del B – Utsläpp från reningsverk för avloppsvatten från tätbebyggelse till recipienter Uppdaterad med nya hänvisningar och minimikrav avseende sekundär (tabell 1), tertiär (tabell 2) och kvartär (ny tabell 3) rening. Del C – Utsläpp som inte härrör från hushåll Ändrad och fastställer nu minimivillkor under vilka de tillstånd för utsläpp som inte härrör från hushåll som avses i artikel 13 får utfärdas. En koppling görs till direktivet om industriutsläpp. Del D – Referensmetoder för övervakning och utvärdering av resultat Kraven på övervakning av utsläpp av avloppsvatten från tätbebyggelse har uppdaterats. För tätorter med 100 000 pe eller mer krävs minst ett prov per dag. Bilaga II Denna del A motsvarar kriterierna i den tidigare bilaga II för identifiering av ”känsliga områden” – de har bibehållits och uppdaterats. En förteckning över områden som medlemsstaterna ska betrakta som känsliga för eutrofiering har också lagts till. Bilaga III – Förteckning över produkter som omfattas av artikel 9 om utökat producentansvar (ny) Produkter som omfattas av artikel 9 om utökat producentansvar är sådana som omfattas av den EU-lagstiftning som förtecknas i denna bilaga (läkemedel och kosmetika).

Bilaga IV – Industrisektorer Tidigare bilaga III – bibehålls oförändrad. Bilaga V – Innehållet i den integrerade förvaltningsplanen enligt artikel 5 (ny) I denna bilaga förtecknas minimiinnehållet i de integrerade förvaltningsplaner för avloppsvatten från tätbebyggelse som ska utarbetats enligt artikel 5. Dessa planer måste innehålla en analys av utgångsläget i avloppsvattenreningsverkets dräneringsområde, fastställande av målen för minskning av föroreningar från dagvattenbräddning och dagvattenavrinning från tätbebyggelse för detta område samt fastställande av de åtgärder som ska vidtas för att uppnå dessa mål. Målen ska omfatta i) ett vägledande mål om att dagvattenbräddning inte ska utgöra mer än 1 % av den årliga insamlade volymen och belastningen av avloppsvatten från tätbebyggelse, beräknad under torra väderförhållanden, och ii) utfasning av orenade utsläpp av dagvattenavrinning från tätbebyggelse genom separata ledningsnät, såvida det inte visas att de är av tillräcklig kvalitet för att inte ha negativ effekt på recipientvattnen. Bilaga VI – Information till allmänheten (ny) I denna bilaga beskrivs den information som ska lämnas till allmänheten enligt den nya artikel 24. Bilaga VII (ny) Detta är en standardbilaga som innehåller en förteckning över det upphävda direktivet och dess successiva ändringar, samt datum för införlivande och tillämpning av dem. Bilaga VIII (ny) Detta är en ny tabell med jämförelse mellan rådets direktiv 91/271/EEG och det nya förslaget till omarbetat direktiv. 🡻 91/271/EEG (anpassad) 2022/0345 (COD) Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse (omarbetning) (Text av betydelse för EES)

EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV Med beaktande av Fördraget om upprättandet av ⌦ Europeiska unionens ⌫ ⌦ funktionssätt ⌫ Europeiska ekonomiska gemensakpen, särskilt ⌦ artikel 192.1⌫ 130si detta, med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten, med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande, med beaktande av Regionkommitténs yttrande, i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet, och av följande skäl: ⇩ ny (1)Rådets direktiv 91/271/EG har ändrats väsentligt flera gånger. Eftersom ytterligare ändringar ska göras, bör det direktivet av tydlighetsskäl omarbetas. 🡻 91/271/EEG skäl 1 (anpassad) I rådets resolution av den 28 juni 1988 om skyddet av Nordsjön och andra vatten inom gemenskapen uppmanas kommissionen att lämna förslag till de åtgärder på gemenskapsnivå som behövs i fråga om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse. 🡻 91/271/EEG skäl 2 (anpassad) Förorening som beror på otillräcklig rening av avloppsvatten i en medlemsstat påverkar ofta vattnen i andra medlemsstater. Enligt artikel 130r är åtgärder på gemenskapsnivå nödvändig. 🡻 91/271/EEC skäl 3 För att förhindra att miljön tar skada när otillräckligt renat avloppsvatten från tätbebyggelse släpps ut, bör i allmänhet sekundär rening ske av sådant avloppsvatten.

🡻 91/271/EEC skäl 4 För känsliga områden är det nödvändigt att kräva en effektivare behandling, medan låggradig rening kan anses tillräcklig för vissa mindre känsliga områden. 🡻 91/271/EEC skäl 5 Både industrispillvatten som leds in i ledningsnät och utsläpp av spillvatten eller slam från avloppsreningsverk bör omfattas av generella regler eller föreskrifter och/eller av särskilda tillståndskrav. 🡻 91/271/EEC skäl 6 Särskilda krav bör gälla för utsläpp från vissa industrisektorer som leds till avloppsreningsverk innan det släpps ut i recipienten. 🡻 91/271/EEC skäl 7 Återvinning av slam som uppkommer vid vattenrening bör uppmuntras, medan utsläpp av slam i ytvatten på sikt bör upphöra. 🡻 91/271/EEC skäl 8 Det är nödvändigt att övervaka reningsverk, recipienter och slamhanteringen, för att säkerställa att miljön skyddas från skadlig inverkan till följd av utsläpp av avloppsvatten. 🡻 91/271/EEC skäl 9 Det är viktigt att säkerställa att information om utsläpp av avloppsvatten och slam görs tillgänglig för allmänheten i form av periodiska rapporter. 🡻 91/271/EEC skäl 10

Medlemsstaterna bör upprätta nationella program för genomförandet av detta direktiv och lämna dessa till kommissionen. 🡻 91/271/EEC skäl 11 En kommitté bör tillsättas för att biträda kommissionen i frågor som rör genomförandet av detta direktiv och anpassningen av direktivet till tekniska framsteg. ⇩ ny ⇩ ny (2)I direktiv 91/271/EEG fastställs den rättsliga ramen för insamling, rening och utsläpp av avloppsvatten från tätbebyggelse och för utsläpp av biologiskt nedbrytbart avloppsvatten från vissa industrisektorer. Syftet är att skydda miljön från negativa effekter av utsläpp av otillräckligt renat avloppsvatten från tätbebyggelse. Detta direktiv bör även fortsättningsvis eftersträva samma mål och samtidigt bidra till skyddet av människors hälsa, till exempel när avloppsvatten från tätbebyggelse släpps ut i badvatten eller i vattenförekomster som används för uttag av dricksvatten eller när avloppsvatten från tätbebyggelse används som indikator för parametrar som är relevanta för folkhälsan. Genom direktivet bör också tillgången förbättras till sanitet och viktig information om styrningen av insamling och rening av avloppsvatten från tätbebyggelse. Slutligen bör detta direktiv bidra till en gradvis eliminering av växthusgasutsläppen från insamlingen och reningen av avloppsvatten från tätbebyggelse, särskilt genom att ytterligare minska kväveutsläppen men också genom att främja energieffektivitet och produktion av förnybar energi, och det bör på så sätt bidra till det klimatneutralitetsmål för 2050 som fastställts enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2021/1119. (3)2019 genomförde kommissionen en utvärdering av rådets direktiv 91/271/EEG inom ramen för programmet om lagstiftningens ändamålsenlighet (utvärderingen). Av utvärderingen framgick att vissa bestämmelser i direktivet behövde uppdateras. Tre viktiga källor till återstående föroreningsbelastning av avloppsvatten från tätbebyggelse som går att undvika identifierades, närmare bestämt dagvattenbräddning och dagvattenavrinning från tätbebyggelse, potentiellt felaktiga individuella system (dvs. system för rening av avloppsvatten från hushåll som inte går in i ledningsnät) samt mindre tätorter som för närvarande inte helt omfattas av direktiv 91/271/EEG. Dessa tre föroreningskällor utgör ett betydande tryck på unionens ytvattenförekomster. I utvärderingsrapporten betonades också behovet av ökad transparens och förbättrad styrning av hanteringen av avloppsvatten från tätbebyggelse, i syfte att ta tillvara den möjlighet som sektorn för rening av avloppsvatten från tätbebyggelse erbjuder genom sin potential för utveckling av förnybar energiproduktion och konkreta steg mot energineutralitet som bidrar till klimatneutraliteten, samt för att harmonisera övervakningen av hälsoparametrar i avloppsvatten från tätbebyggelse, till exempel covid-19-viruset och dess varianter, till stöd för folkhälsoåtgärder. (4)Mindre tätorter utgör ett betydande tryck på 11 % av unionens ytvattenförekomster. I syfte att hantera föroreningar från sådana tätorter på ett bättre sätt och för att förhindra utsläpp av orenat avloppsvatten från tätbebyggelse i miljön, bör detta direktiv omfatta alla tätorter med 1 000 personekvivalenter (pe) eller mer. (5)För att säkerställa effektiv rening av avloppsvatten från tätbebyggelse innan det släpps ut i miljön bör allt avloppsvatten från tätorter med 1 000 pe eller mer insamlas i centraliserade ledningsnät. Där sådana system redan har inrättats bör medlemsstaterna säkerställa att alla källor till avloppsvatten från tätbebyggelse är anslutna till dem. (6)I undantagsfall, om det kan visas att inrättandet av ett centraliserat ledningsnät för avloppsvatten från tätbebyggelse inte skulle ge någon miljömässig fördel eller skulle medföra orimliga kostnader, bör medlemsstaterna tillåtas använda enskilda system för rening av avloppsvatten från tätbebyggelse så länge de säkerställer samma reningsnivå som för sekundär och tertiär rening. För detta ändamål bör medlemsstaterna upprätta nationella register för att identifiera enskilda system som används på deras territorium och vidta alla nödvändiga åtgärder för att säkerställa att utformningen av sådana system är adekvat, att systemen underhålls korrekt och att de är föremål för regelbunden kontroll av efterlevnaden. Medlemsstaterna bör särskilt se till att de enskilda system som används för insamling och lagring av avloppsvatten från tätbebyggelse är ogenomträngliga och läckagesäkrade och att övervakning och inspektion av systemen utförs med regelbundna intervall. (7)Vid nederbörd utgör dagvattenbräddning och dagvattenavrinning från tätbebyggelse en stor återstående källa till föroreningar som släpps ut i miljön. Dessa utsläpp förväntas öka till följd av de kombinerade effekterna av urbanisering och gradvis förändring av regnmönstret som är kopplad till klimatförändringarna. Lösningar för att minska denna föroreningskälla bör fastställas på lokal nivå med beaktande av de särskilda lokala förhållandena. De bör bygga på integrerad, kvantitativ och kvalitativ vattenförvaltning i stadsområden. Medlemsstaterna bör därför säkerställa att det upprättas integrerade förvaltningsplaner för avloppsvatten från tätbebyggelse på lokal nivå för alla tätorter med 100 000 pe eller mer, eftersom dessa tätorter står för en betydande andel av de utsläppta föroreningarna. Dessutom bör det upprättas integrerade förvaltningsplaner för avloppsvatten från tätbebyggelse för sådana tätorter med 10 000–100 000 pe där dagvattenbräddning eller dagvattenavrinning från tätbebyggelse utgör en risk för miljön eller för folkhälsan. (8)För att säkerställa kostnadseffektivitet för de integrerade förvaltningsplanerna är det viktigt att de bygger på bästa praxis för avancerade stadsområden. De åtgärder som ska övervägas bör därför bygga på en grundlig analys av de lokala förhållandena och främja en förebyggande strategi som syftar till att begränsa insamling av icke förorenade regnvatten och optimera användning av befintlig infrastruktur. ”Grön” utveckling bör ha företräde och ny ”grå” infrastruktur bör endast övervägas där det är absolut nödvändigt. I syfte att skydda miljön, särskilt kust- och havsmiljön, och folkhälsan från att påverkas negativt av utsläpp av otillräckligt renat avloppsvatten från tätbebyggelse bör sekundär rening användas för alla utsläpp av avloppsvatten från tätorter med 1 000 pe eller mer. (9)Utvärderingen visade att betydande minskningar av kväve- och fosforutsläppen uppnåddes genom genomförandet av direktiv 91/271/EEG. Icke desto mindre är reningsverk för avloppsvatten från tätbebyggelse enligt utvärderingen även fortsättningsvis en viktig spridningsväg för dessa föroreningar i miljön, vilka leder direkt till eutrofiering av vattenförekomster och hav i unionen. En del av denna förorening kan undvikas eftersom tekniska framsteg och bästa praxis visar att de gränsvärden för kväve och fosfor som fastställs i direktiv 91/271/EEG är föråldrade och bör skärpas. Tertiär rening bör systematiskt införas i alla reningsverk för avloppsvatten från tätbebyggelse på 100 000 pe eller mer, eftersom sådana anläggningar utgör en viktig kvarvarande källa för kväve- och fosforutsläpp. (10)Tertiär rening bör även vara obligatorisk i tätorter med 10 000 pe eller mer som har utsläpp i områden som är utsatta för eller riskerar eutrofiering. I syfte att säkerställa samordning av insatserna för att begränsa eutrofiering för varje relevant avrinningsdistrikt i hela avrinningsområdet bör de områden i vilka eutrofiering enligt aktuella uppgifter anses vara ett problem förtecknas i detta direktiv. För att säkerställa samstämmighet mellan relevant unionslagstiftning bör medlemsstaterna dessutom identifiera andra områden som är utsatta för eller riskerar eutrofiering på deras territorium, på grundval av uppgifter som samlats in enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/60/EG, Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/56/EG och rådets direktiv 91/676/EEG. Skärpningen av gränsvärdena, en mer sammanhängande och inkluderande identifiering av områden som är känsliga för eutrofiering samt skyldigheten att säkerställa tertiär rening för alla stora anläggningar kommer tillsammans att bidra till att begränsa eutrofieringen. Eftersom detta kommer att kräva ytterligare investeringar på nationell nivå bör medlemsstaterna ges tillräckligt med tid för att inrätta nödvändig infrastruktur. (11)Nya vetenskapliga rön som ligger till grund för flera av kommissionens strategier belyser behovet av att vidta åtgärder för att hantera frågan om mikroföroreningar, som nu upptäcks i alla vatten i unionen. Vissa av dessa mikroföroreningar är även i små mängder farliga för folkhälsan och för miljön. Ett ytterligare reningssteg, dvs. kvartär rening, bör därför införas för att säkerställa att ett brett spektrum av mikroföroreningar avlägsnas ur avloppsvatten från avloppsvatten från tätbebyggelse. Kvartär rening bör i första hand vara inriktad på organiska mikroföroreningar som utgör en betydande del av föroreningarna och för vilka teknik för avlägsnande redan är utformad. Reningen bör införas på grundval av försiktighetsprincipen i kombination med en riskbaserad strategi. Alla reningsverk för avloppsvatten från tätbebyggelse på 100 000 pe eller mer bör tillhandahålla kvartär rening eftersom dessa anläggningar står för en betydande andel av utsläppen av mikroföroreningar i miljön och det är kostnadseffektivt att avlägsna mikroföroreningar i denna skala i reningsverk för avloppsvatten från tätbebyggelse. För tätorter med 10 000–100 000 pe bör medlemsstaterna vara skyldiga att använda kvartär rening i områden som identifierats som känsliga för förorening av mikroföroreningar på grundval av tydliga kriterier, vilka bör specificeras. Sådana områden bör omfatta platser där utsläppen av renat avloppsvatten från tätbebyggelse till vattenförekomster leder till låga utspädningsförhållanden, eller där de mottagande vattenförekomsterna (recipienterna) används för produktion av dricksvatten eller som badvatten. För att undvika kravet på kvartär rening för tätorter med 10 000–100 000 pe bör medlemsstaterna åläggas att på grundval av en standardiserad riskbedömning visa att det inte föreligger några risker för miljön eller för folkhälsan. För att ge medlemsstaterna tillräckligt med tid för att planera och tillhandahålla nödvändig infrastruktur bör kravet på kvartär rening införas gradvis fram till 2040 med tydliga delmål. (12)I syfte att säkerställa att utsläppen från avloppsreningsverk även fortsättningsvis uppfyller kraven för sekundär, tertiär och kvartär rening bör prover tas i enlighet med kraven i detta direktiv, och dessa prover bör uppfylla de parametervärden som fastställs i direktivet. För att ta hänsyn till eventuella tekniska variationer i provresultaten bör det fastställas ett högsta tillåtet antal prover som inte överensstämmer med parametervärdena.

(13)Den kvartära rening som krävs för att avlägsna mikroföroreningar från avloppsvatten från tätbebyggelse kommer att medföra extra kostnader, t.ex. kostnader för övervakning och ny avancerad utrustning som måste installeras i vissa reningsverk för avloppsvatten från tätbebyggelse. För att täcka dessa ytterligare kostnader, och i enlighet med principen om att förorenaren betalar som kommer till uttryck i artikel 191.2 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget), är det viktigt att tillverkare som släpper ut produkter på unionsmarknaden som innehåller ämnen som i slutet av sin livscykel påträffas som mikroföroreningar i avloppsvatten från tätbebyggelse (mikroförorenande ämnen) tar ansvar för den ytterligare rening som krävs för att avlägsna dessa ämnen som är en följd av deras verksamhet. Ett system med utökat producentansvar är det lämpligaste sättet att uppnå detta eftersom det skulle begränsa de ekonomiska konsekvenserna för skattebetalarna och vattenavgifterna och samtidigt ge ett incitament att utveckla mer miljövänliga produkter. Läkemedel och rester av kosmetiska produkter utgör för närvarande de främsta källorna till mikroföroreningar i avloppsvatten från tätbebyggelse och kräver ytterligare rening (kvartär rening). Därför bör utökat producentansvar tillämpas för dessa två produktgrupper. (14)Befrielse från skyldigheten om utökat producentansvar bör dock vara möjlig när produkter släpps ut på marknaden i små mängder, dvs mindre än två ton produkter, eftersom den ytterligare administrativa bördan för tillverkaren i sådana fall inte skulle stå i proportion till miljöfördelarna. Sådan befrielse bör också vara möjlig om tillverkaren kan visa att inga mikroföroreningar genereras i slutet av en produkts livscykel. Detta kan t.ex. vara fallet om det kan bevisas att resterna från en produkt är snabbt biologiskt nedbrytbara i avloppsvattnet och i miljön eller att de inte når reningsverken för avloppsvatten från tätbebyggelse. Kommissionen bör ges befogenhet att anta genomförandeakter för att fastställa detaljerade kriterier för identifiering av produkter som släpps ut på marknaden och som inte genererar mikroföroreningar i avloppsvatten när de når slutet av sin livscykel. Vid utarbetandet av dessa kriterier bör kommissionen ta hänsyn till vetenskaplig eller annan tillgänglig teknisk information, till exempel relevanta internationella standarder. (15)I syfte att undvika eventuell snedvridning på den inre marknaden bör minimikrav för genomförandet av utökat producentansvar anges i detta direktiv, medan den praktiska organisationen av systemet bör fastställas på nationell nivå. Tillverkarnas bidrag bör vara proportionerligt i förhållande till de produktmängder som de släpper ut på marknaden och till restprodukternas farlighet. Bidragen bör täcka men inte överstiga kostnaderna för övervakning av mikroföroreningar, insamling, rapportering och opartisk kontroll av statistik för de mängder av produkter som släpps ut på marknaden och produkternas farlighet, och effektiv kvartär rening av avloppsvatten från tätbebyggelse i enlighet med detta direktiv. Eftersom avloppsvatten från tätbebyggelse renas kollektivt är det lämpligt att införa ett krav på tillverkare att ansluta sig till en centraliserad organisation som för deras räkning kan genomföra deras skyldigheter enligt det utvidgade producentansvaret. (16)Utvärderingen har också visat att sektorn för rening av avloppsvatten har möjligheter att avsevärt minska sin egen energiförbrukning och producera förnybar energi, till exempel genom att använda tillgängliga ytor i reningsverken för avloppsvatten från tätbebyggelse för produktion av solenergi eller genom att framställa biogas från slam. Utvärderingen visade också att utan tydliga rättsliga skyldigheter kan endast partiella framsteg förväntas inom denna sektor. Mot denna bakgrund bör medlemsstaterna åläggas att säkerställa att den totala årliga energi som används av alla reningsverk för avloppsvatten från tätbebyggelse på deras nationella territorium som renar en belastning på 10 000 pe eller mer inte överstiger produktionen av energi från förnybara källor enligt definitionen i artikel 2.1 i Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2018/2001 i dessa reningsverk för avloppsvatten från tätbebyggelse. Detta mål bör uppnås gradvis via delmål senast den 31 december 2040. Genom att uppnå målet om energineutralitet kommer detta att bidra till att minska de växthusgasutsläpp i sektorn som går att undvika med 46 % och samtidigt stödja att klimatneutralitetsmålen för 2050 och relaterade nationella mål och unionsmål (till exempel de mål som fastställs i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2018/842). Att uppmuntra EU-baserad produktion av biogas eller solenergi och samtidigt förbättra energieffektivitetsåtgärderna i enlighet med principen om att sätta energieffektivitet först, vilket innebär att största möjliga hänsyn tas till kostnadseffektiva energieffektivitetsåtgärder vid utformning av energipolitiken och relevanta investeringsbeslut, kommer också att bidra till att minska unionens energiberoende vilket är ett av målen i kommissionens plan REPowerEU. Det är också i linje med Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2018/844 och med direktiv (EU) 2018/2001, där anläggningar för rening av avloppsvatten från tätbebyggelse klassificeras som fokusområden för förnybar energiproduktion, dvs. platser som är särskilt lämpliga för installation av produktionsanläggningar för energi från förnybara energikällor. För att uppnå målet om energineutralitet genom optimala åtgärder för varje reningsverk för avloppsvatten från tätbebyggelse och för insamlingssystemet, bör medlemsstaterna säkerställa att energibesiktningar genomförs vart fjärde år i enlighet med artikel 8 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2012/27/EU. Energibesiktningarna bör omfatta en kartläggning av potentialen för kostnadseffektiv användning eller produktion av förnybar energi enligt kriterierna i bilaga VI till direktiv 2012/27/EU. (17)Vattenföroreningarnas gränsöverskridande karaktär kräver samarbete mellan angränsande medlemsstater eller tredjeländer för att hantera sådana föroreningar och identifiera åtgärder för att komma till rätta med föroreningskällan, varför medlemsstaterna bör vara skyldiga att underrätta varandra eller tredjelandet ifall en betydande vattenförorening som härrör från utsläpp av avloppsvatten från tätbebyggelse i en medlemsstat eller ett tredjeland påverkar eller sannolikt kommer att påverka vattenkvaliteten i en annan medlemsstat eller ett tredjeland. En sådan underrättelse bör ske omedelbart i händelse av tillfällig förorening som i betydande grad påverkar vattenförekomster nedströms. Kommissionen bör informeras och vid behov delta i möten på begäran av medlemsstaterna. Det är också viktigt att ta itu med gränsöverskridande föroreningar från sådana tredjeländer som delar vattenförekomster med vissa medlemsstater. I syfte att ta itu med föroreningar som kommer från eller ankommer till tredjeländer får samarbete och samordning med tredjeländer ske inom ramen för FN:s ekonomiska kommission för Europas (Unece) vattenkonvention eller andra relevanta regionala konventioner, t.ex. regionala havs- eller flodkonventioner. (18)För att säkerställa skyddet av miljön och människors hälsa bör medlemsstaterna säkerställa att de reningsverk för avloppsvatten från tätbebyggelse som byggs för att uppfylla kraven i detta direktiv utformas, konstrueras, drivs och underhålls för att säkerställa tillräcklig prestanda under alla normala lokala klimatförhållanden. (19)Reningsverk för avloppsvatten från tätbebyggelse tar även emot icke-hushållsspillvatten, inbegripet industrispillvatten, som kan innehålla en rad föroreningar som inte uttryckligen omfattas av direktiv 91/271/EEG, t.ex. tungmetaller, mikroplaster, mikroföroreningar och andra kemikalier. I de flesta fall finns det dålig förståelse och kunskap om sådana föroreningar vilket kan försämra reningsprocessens funktion och bidra till föroreningen av recipienterna och dessutom förhindra återvinning av slam och återanvändning av renat avloppsvatten. Medlemsstaterna bör därför regelbundet kontrollera och rapportera om sådana föroreningar som inte härrör från hushåll som kommer in i reningsverken för avloppsvatten från tätbebyggelse och släpps ut i vattenförekomster. I syfte att förhindra förorening från utsläpp av icke-hushållsspillvatten vid källan bör utsläpp från industrier eller företag som är anslutna till ledningsnäten kräva förhandsgodkännande. För att säkerställa att ledningsnät och reningsverk för avloppsvatten från tätbebyggelse har teknisk kapacitet att ta emot och rena inkommande föroreningar bör de operatörer som förvaltar reningsverk för avloppsvatten från tätbebyggelse som tar emot icke-hushållsspillvatten rådfrågas innan dessa tillstånd utfärdas och de bör kunna ta del av de utfärdade tillstånden för att kunna anpassa sina reningsprocesser. Om icke-hushållsspillvatten identifieras i inkommande vatten bör medlemsstaterna vidta lämpliga åtgärder för att minska föroreningen vid källan genom att öka övervakningen av föroreningar i ledningsnäten så att föroreningskällorna kan identifieras och vid behov genom att granska de tillstånd som beviljats relevanta, anslutna reningsverk för avloppsvatten från tätbebyggelse. Unionens vattenresurser utsätts i allt högre grad för påfrestningar vilket leder till permanent eller tillfällig vattenbrist i vissa delar av unionen. Unionens förmåga att reagera på det ökande trycket på vattenresurserna skulle kunna förbättras genom återanvändning av renat avloppsvatten från tätbebyggelse och begränsning av uttaget av sötvatten från yt- och grundvattenförekomster. Därför bör återanvändning av renat avloppsvatten från tätbebyggelse uppmuntras och tillämpas när så är lämpligt, samtidigt som hänsyn tas till behovet av att säkerställa att målen om god ekologisk och kemisk status i de mottagande vattenförekomsterna, enligt definitionen i direktiv 2000/60/EG, uppfylls. Skärpningen av kraven för rening av avloppsvatten från tätbebyggelse och åtgärderna för bättre övervakning, spårning och minskning av föroreningar vid källan kommer att påverka kvaliteten på det renade avloppsvattnet från tätbebyggelse och därmed stödja återanvändning av vattnet. Om återanvänt vatten används för bevattning inom jordbruket bör detta ske i enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2020/741. (20)För att säkerställa att detta direktiv genomförs på ett korrekt sätt och särskilt att utsläppsgränsvärdena respekteras är det viktigt att övervaka utsläppen av renat avloppsvatten från tätbebyggelse i miljön. Övervakningen bör ske genom att det på nationell nivå inrättas ett obligatoriskt system med förhandstillstånd för att släppa ut renat avloppsvatten från tätbebyggelse i miljön. För att förhindra oavsiktliga utsläpp av biomedium av plast i miljön från reningsverk för avloppsvatten från tätbebyggelse som använder sådan teknik är det dessutom viktigt att utsläppstillstånden omfattar särskilda skyldigheter att kontinuerligt övervaka och förhindra sådana utsläpp. (21)I syfte att säkerställa miljöskyddet bör direkta utsläpp av biologiskt nedbrytbart icke-hushållsspillvatten i miljön från vissa industrisektorer omfattas av förhandstillstånd på nationell nivå samt lämpliga krav. Dessa krav bör säkerställa att direkta utsläpp från vissa industrisektorer genomgår sekundär, tertiär och kvartär rening beroende på vad som är nödvändigt för att skydda människors hälsa och miljön. (22)Enligt artikel 168.1 i EUF-fördraget ska unionens åtgärder komplettera nationell politik och inriktas på att förbättra folkhälsan och förebygga sjukdomar. För att säkerställa optimal användning av relevanta folkhälsodata relaterade till avloppsvatten från tätbebyggelse bör övervakning av avloppsvatten från tätbebyggelse införas och användas i förebyggande syfte eller för tidig varning, t.ex. vid upptäckt av specifika virus i avloppsvatten från tätbebyggelse som en signal om uppkomst av en epidemi eller en pandemi. Medlemsstaterna bör inrätta en ständig dialog och samordning mellan behöriga myndigheter med ansvar för folkhälsan och behöriga myndigheter med ansvar för hanteringen av avloppsvatten från tätbebyggelse. Som del av denna samordning bör en förteckning upprättas över parametrar som är relevanta för folkhälsan och som ska övervakas i avloppsvatten från tätbebyggelse, samt frekvens och plats för provtagningen. Denna strategi kommer att dra nytta av och komplettera andra unionsinitiativ på folkhälsoområdet, såsom miljöövervakning som inbegriper övervakning av avloppsvatten. På grundval av information som samlats in under covid-19-pandemin och erfarenheter från genomförandet av kommissionens rekommendation om en gemensam strategi för att införa en systematisk övervakning av SARS-CoV-2 och dess varianter i avloppsvatten i EU (rekommendationen) bör medlemsstaterna vara skyldiga att regelbundet kontrollera hälsoparametrar för SARS-CoV-2 och dess varianter. För att säkerställa användningen av harmoniserade metoder bör medlemsstaterna i möjligaste mån använda de provtagnings- och analysmetoder som anges i rekommendationen för övervakning av SARS-CoV-2 och dess varianter. (23)Unionen inser vikten av att ta itu med frågan om antibiotikaresistens, och 2017 antogs EU:s One Health-handlingsplan mot antimikrobiell resistens. Enligt Världshälsoorganisationen (WHO) är det bekräftat och dokumenterat att avloppsvatten är en viktig källa till antimikrobiella medel och deras nedbrytningsprodukter samt antibiotikaresistenta bakterier och deras gener. I syfte att öka kunskapen om de viktigaste källorna till antibiotikaresistens är det nödvändigt att införa en övervakningsskyldighet avseende förekomst av antibiotikaresistens i avloppsvatten från tätbebyggelse så att den vetenskapliga kunskapen kan vidareutvecklas och eventuellt leda till lämpliga åtgärder i framtiden. (24)För att skydda miljön och människors hälsa bör medlemsstaterna identifiera de risker uppstår i samband med hanteringen av avloppsvatten från tätbebyggelse. På grundval av denna identifiering, och om det är nödvändigt för att uppfylla kraven i unionens vattenlagstiftning, bör medlemsstaterna vidta strängare åtgärder för insamling och rening av avloppsvatten från tätbebyggelse än vad som krävs för att uppfylla minimikraven i detta direktiv. Beroende på situationen kan dessa strängare åtgärder omfatta till exempel inrättande av ledningsnät, utarbetande av integrerade planer för hantering av avloppsvatten från tätbebyggelse eller tillämpning av sekundär, tertiär eller kvartär rening av avloppsvatten från tätbebyggelse för tätorter eller reningsverk för avloppsvatten från tätbebyggelse som inte uppnår de tröskelvärden för antalet personekvivalenter (pe) som medför tillämpning av standardkraven. De kan också omfatta mer avancerad rening än den rening som krävs för att respektera minimikraven eller desinfektion av renat avloppsvatten från tätbebyggelse som är nödvändig för överensstämmelse med Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/7/EG. (25)Enligt FN:s sjätte mål för hållbar utveckling och det tillhörande målet krävs att medlemsstaterna ska ”säkerställa att alla har tillgång till fullgod och rättvis sanitet och hygien för alla och att ingen behöver uträtta sina behov utomhus, med särskild uppmärksamhet på behoven hos kvinnor och flickor samt människor i utsatta situationer” senast 2030. Vidare anges i princip 20 i den europeiska pelaren för sociala rättigheter att var och en har rätt till väsentliga tjänster av god kvalitet, inklusive vätten och sanitet. Mot bakgrund av detta och i enlighet med rekommendationerna i WHO:s riktlinjer för sanitet och hälsa samt bestämmelserna i protokollet om vatten och hälsa bör medlemsstaterna ta itu med frågan om tillgång till sanitet på nationell nivå. Detta bör ske genom åtgärder som syftar till att förbättra tillgången till sanitet för alla, till exempel genom att inrätta sanitetsanläggningar på offentliga platser samt uppmuntra tillgången till lämpliga sanitetsanläggningar i myndighetsbyggnader och offentliga byggnader, kostnadsfritt och\eller överkomligt för alla. Sanitetsanläggningar bör möjliggöra säker hantering och säkert bortskaffande av urin, avföring och menstruationsblod från människor. De bör förvaltas på ett säkert sätt vilket innebär att de alltid bör vara tillgängliga, även för personer med särskilda behov som t.ex. barn, älder personer, personer med funktionsnedsättning och hemlösa, att de bör placeras på en plats som säkerställer minimal risk för användarnas säkerhet och att de bör vara säkra att använda ur hygienisk och teknisk synpunkt. Sådana anläggningar bör också vara tillräckligt många för att säkerställa att människors behov tillgodoses och att väntetiderna inte blir orimligt långa. (26)Den särskilda situationen för minoritetskulturer, såsom romer och resandefolk, oavsett om de har fast bosättning eller inte, och särskilt deras bristande tillgång till sanitet, bekräftades i kommissionens meddelande av den 7 oktober 2020 En jämlikhetsunion: EU:s strategiska ram för romers jämlikhet, inkludering och deltagande, i vilken uppmanas till ökad faktisk lika tillgång till grundläggande tjänster. Sammantaget är det lämpligt att medlemsstaterna särskilt uppmärksammar utsatta och marginaliserade grupper genom att vidta nödvändiga åtgärder för att förbättra dessa gruppers tillgång till sanitet. Det är viktigt att identifieringen av dessa grupper överensstämmer med artikel 16.1 i Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2020/2184. Åtgärder för att förbättra tillgången till sanitet för utsatta och marginaliserade grupper kan inbegripa att tillhandahålla sanitetsanläggningar på offentliga platser, kostnadsfritt eller mot en låg serviceavgift, att förbättra eller upprätthålla anslutningen till lämpliga system för insamling av avloppsvatten från tätbebyggelse samt att öka medvetenheten om närmaste sanitetsanläggning. (27)Enligt EU:s riktlinjer om mänskliga rättigheter – säkert dricksvatten och sanitet bör särskilt kvinnors och flickors behov uppmärksammas, eftersom de särskilt riskerar och utsatts för angrepp, sexuellt och könsrelaterat våld, trakasserier och andra hot mot deras säkerhet när de använder sanitetsanläggningar utanför sina hem. Detta är i linje med rådets slutsatser om diplomati i vattenfrågor, där vikten av att integrera ett jämställdhetsperspektiv i vattendiplomatin bekräftas. Medlemsstaterna bör därför ägna särskilt uppmärksamma kvinnor och flickor som en utsatt grupp och vidta nödvändiga åtgärder för att förbättra eller upprätthålla säker tillgång till sanitet för dem. (28)I utvärderingen drogs slutsatsen att slamhanteringen kan förbättras så att den blir mer anpassad till principerna för den cirkulära ekonomin och till avfallshierarkin enligt definitionen i artikel 4 i direktiv 2008/98/EG. Åtgärderna för att bättre övervakning av, och minskade föroreningar vid källan från, utsläpp som inte härrör från hushåll kommer att bidra till förbättrad kvalitet på det slam som produceras och säkerställa att det kan användas på ett säkert sätt i jordbruket. För att säkerställa att näringsämnen, inbegripet det kritiska ämnet fosfor, återvinns ur slammet på ett korrekt och säkert sätt bör en lägsta återvinningsgrad fastställas på unionsnivå. (29)Ytterligare övervakning är nödvändig för att kontrollera att de nya kraven avseende mikroföroreningar, föroreningar som inte härrör från hushåll, energineutralitet, växthusgasutsläpp, dagvattenbräddning och dagvattenavrinning från tätbebyggelse är uppfyllda. För att kontrollera den kvartära reningens prestanda när det gäller minskning av mikroföroreningar i utsläpp av avloppsvatten från tätbebyggelse är det tillräckligt att övervaka en begränsad uppsättning representativa mikroföroreningar. Kontrollfrekvensen bör anpassas till nuvarande bästa praxis, såsom den för närvarande tillämpas i Schweiz. I syfte att förbli kostnadseffektiva bör dessa skyldigheter anpassas till storleken på reningsverken för avloppsvatten från tätbebyggelse och på tätorterna. Övervakningen kommer också att bidra till att tillhandahålla data för den övergripande miljöövervakningsram som fastställs i åttonde miljöhandlingsprogrammet, och mer specifikt bidra till den övervakningsram för nollförorening som ligger till grund för den. (30)För att minska den administrativa bördan och på ett bättre sätt ta tillvara de möjligheter som digitaliseringen erbjuder bör rapporteringen om direktivets genomförande förbättras och förenklas genom att medlemsstaternas skyldighet att vartannat år rapportera till kommissionen och kommissionens offentliggörande av tvåårsrapporter tas bort. Detta bör ersättas med ett krav på att medlemsstaterna med stöd av Europeiska miljöbyrån förbättrar de befintliga nationella standardiserade datamängder som fastställs i direktiv 91/271/EEG och regelbundet uppdaterar dem. Kommissionen och Europeiska miljöbyrån bör ges permanent tillgång till de nationella databaserna. I syfte att säkerställa fullständig information om tillämpningen av detta direktiv bör datamängderna innehålla information om hur reningsverken för avloppsvatten från tätbebyggelse uppfyller reningskraven (godkännande/underkännande, belastning och koncentration av de föroreningar som släpps ut), om i vilken utsträckning målen om energineutralitet har uppnåtts, om växthusgasutsläppen från reningsverk med mer än 10 000 pe och om de åtgärder som medlemsstaterna vidtagit i samband med dagvattenbräddning eller dagvattenavrinning från tätbebyggelse, tillgång till sanitet och rening i individuella system. Dessutom bör fullständig överensstämmelse med Europaparlamentets och rådets förordning (EC) 166/2006 säkerställas för att optimera användningen av data och för att stödja fullständig transparens. (31)I syfte att säkerställa att detta direktiv genomförs snabbt och korrekt är det viktigt att medlemsstaterna inrättar ett nationellt genomförandeprogram med långsiktig programplanering av de nödvändiga investeringarna tillsammans med en finansieringsstrategi. Dessa nationella program bör rapporteras till kommissionen. För att begränsa den administrativa bördan bör detta inte gälla medlemsstater som uppvisar en efterlevnadsnivå som är högre än 95 % med avseende på de huvudsakliga skyldigheterna att samla in och rena avloppsvatten. (32)Sektorn för insamling och rening av avloppsvatten från tätbebyggelse är specifik och fungerar som en företagsintern marknad där offentliga och små företag är anslutna till ledningsnätet utan möjlighet att välja operatör. Det är därför viktigt att säkerställa att allmänheten har tillgång till operatörernas viktigaste prestandaindikatorer, t.ex. graden av uppnådd rening, reningskostnaden, den energi som används och produceras samt därmed relaterade utsläpp av växthusgaser och koldioxidavtryck. I syfte att göra allmänheten mer medveten om konsekvenserna av rening av avloppsvatten från tätbebyggelse bör viktig information om årlig insamling och rening av avloppsvatten för varje hushåll tillhandahållas på ett lättillgängligt sätt, exempelvis på fakturorna, medan annan detaljerad information bör finnas tillgänglig online, på operatörens eller den behöriga myndighetens webbplats.

(33)Genom Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/4/EG garanteras rätten till tillgång till miljöinformation i medlemsstaterna, i linje med Århuskonventionen från 1998 om tillgång till information, allmänhetens deltagande i beslutsprocesser och tillgång till rättslig prövning i miljöfrågor (Århuskonventionen). Århuskonventionen omfattar allmänna skyldigheter som rör både att göra miljöinformation tillgänglig på begäran och att aktivt sprida sådan information. Det är viktigt att de bestämmelser i detta direktiv som rör tillgång till information och arrangemang för datadelning kompletterar det direktivet, genom att fastställa skyldigheten att tillgängliggöra offentlig onlineinformation om insamling och rening av avloppsvatten från tätbebyggelse på ett användarvänligt sätt utan att skapa en separat rättslig ordning. (34)För att detta direktiv ska vara ändamålsenligt, och för dess syfte att skydda folkhälsan inom ramen för unionens miljöpolitik, krävs att fysiska eller juridiska personer, eller i förekommande fall deras vederbörligen bildade organisationer, kan åberopa det i rättsliga förfaranden och att de nationella domstolarna kan beakta detta direktiv som en del av unionsrätten för att bland annat vid behov pröva en nationell myndighets beslut. Enligt domstolens fasta rättspraxis ankommer det dessutom på medlemsstaternas domstolar att, i enlighet med principen om lojalt samarbete i artikel 4.3 i fördraget om Europeiska unionen (EU-fördraget), säkerställa domstolsskyddet för de rättigheter som enskilda har enligt unionsrätten. Vidare medför artikel 19.1 i EU-fördraget krav på att medlemsstaterna fastställer de möjligheter till överklagande som behövs för att säkerställa ett effektivt rättsligt skydd inom de områden som omfattas av unionsrätten. I enlighet med Århuskonventionen bör den berörda allmänheten dessutom ha tillgång till rättslig prövning, vilket ska bidra till skyddet för rätten att leva i en miljö som är förenlig med människors hälsa och välbefinnande. (35)I syfte att anpassa detta direktiv till den vetenskapliga och tekniska utvecklingen bör kommissionen ges befogenhet att anta akter i enlighet med artikel 290 i EUF-fördraget för ändring av vissa delar av bilagorna i fråga om kraven på sekundär, tertiär och kvartär rening och kraven på särskilda tillstånd för utsläpp av icke-hushållsspillvatten i ledningsnät och till reningsverk för avloppsvatten från tätbebyggelse, samt för komplettering av detta direktiv genom att fastställa miniminivåer för återanvändning och återvinning av fosfor och kväve från slam. Det är särskilt viktigt att kommissionen genomför lämpliga samråd under sitt förberedande arbete, inbegripet på expertnivå, och att dessa samråd genomförs i enlighet med principerna i det interinstitutionella avtalet om bättre lagstiftning. För att säkerställa lika stor delaktighet i förberedelsen av delegerade akter erhåller Europaparlamentet och rådet alla handlingar samtidigt som medlemsstaternas experter, och deras experter ges systematiskt tillträde till möten i kommissionens expertgrupper som arbetar m