Bryssel den 4.4.2005

KOM(2005) 110 slutlig

Förslag till

RÅDETS FÖRORDNING

om införande av en slutgiltig utjämningstull på import av vissa bredspektrumantibiotika med ursprung i Republiken Indien

(framlagt av kommissionen)

MOTIVERING

Efter en väl underbyggd begäran från två gemenskapstillverkare inledde kommissionen den 8 oktober 2003 en kombinerad översyn vid giltighetstidens utgång och interimsöversyn av de utjämningsåtgärder som tillämpas på import av vissa bredspektrumantibiotika med ursprung i Indien.

Vid översynen bekräftades att det förekommer fortsatt subventionering av den berörda produkten på en högre nivå än den som fastställts i den ursprungliga undersökningen, vilket fortsätter att vålla gemenskapsindustrin skada. Det ligger inte i gemenskapens intresse att åtgärderna skulle upphöra att gälla.

Rådet föreslås därför anta bifogade förslag till förordning för att utvidga gällande åtgärder och förlänga giltighetstiden för dessa.

Förslag till

RÅDETS FÖRORDNING

om införande av en slutgiltig utjämningstull på import av vissa bredspektrumantibiotika med ursprung i Republiken Indien

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,

med beaktande av rådets förordning (EG) nr 2026/97 av den 6 oktober 1997 om skydd mot subventionerad import från länder som inte är medlemmar i Europeiska gemenskapen[1] (nedan kallad ”grundförordningen”), särskilt artiklarna 18 och 19 i denna,

med beaktande av det förslag som kommissionen lagt fram efter samråd med rådgivande kommittén, och

av följande skäl:

A. FÖRFARANDE

I. Tidigare undersökning och gällande åtgärder

(1) Genom förordning (EG) nr 2164/98[2] införde rådet en slutgiltig utjämningstull på import av vissa bredspektrumantibiotika, nämligen trihydratamoxicillin, trihydratampicillin och cefalexin, som inte föreligger i avdelade doser eller i former eller förpackningar för försäljning i detaljhandeln enligt KN-nummer ex 2941 10 10, ex 2941 10 20 och ex 2941 90 00 med ursprung i Indien (nedan kallade ”den berörda produkten”). Åtgärderna infördes i form av en värdetull på mellan 0 % och 12 % på import från individuella exportörer och en övrig tull på 14,6 % på import från andra exportörer.

II. Begäran om en kombinerad översyn vid giltighetstidens utgång och interimsöversyn

(2) Efter tillkännagivandet om att giltighetstiden för de slutgiltiga åtgärderna snart skulle löpa ut[3] mottog kommissionen en begäran om inledande av en kombinerad översyn vid giltighetstidens utgång och interimsöversyn av rådets förordning (EG) nr 2164/98 i enlighet med artiklarna 18.2 och 19.2 i grundförordningen från närstående gemenskapstillverkare av den likadana produkten, nämligen Sandoz GmbH, Österrike och Sandoz Industrial Products S.A., Spanien (nedan kallade ”de sökande”). De sökande svarar för en betydande del, i detta fall över 40 %, av gemenskapens tillverkning av vissa bredspektrumantibiotika.

(3) Begäran grundades på påståendet att åtgärdernas upphörande sannolikt skulle innebära fortsatt eller återkommande subventionering och skada för gemenskapsindustrin, och att nivån på de gällande åtgärderna var olämplig för att motverka den subventionering som orsakade skadan.

(4) Innan kommissionen inledde den kombinerade översynen vid giltighetstidens utgång och interimsöversynen, och i enlighet med artiklarna 22.1 och 10.9 i grundförordningen, underrättade den Indiens myndigheter om att den hade mottagit en väl underbyggd begäran om översyn. Indiens myndigheter uppmanades att inleda samråd i syfte att klargöra situationen avseende påståendena i begäran och för att uppnå en ömsesidigt tillfredsställande lösning. Indiens myndigheter avvisade kommissionens uppmaning till samråd.

III. Inledande av en kombinerad översyn vid giltighetstidens utgång och interimsöversyn

(5) Kommissionen undersökte den bevisning som lämnats av de sökande och ansåg att denna var tillräcklig för att motivera inledandet av en översyn enligt artiklarna 18.2 och 19.2 i grundförordningen. Efter samråd med rådgivande kommittén inledde kommissionen genom ett tillkännagivande i Europeiska unionens officiella tidning[4] en kombinerad översyn vid giltighetstidens utgång och interimsöversyn av rådets förordning (EG) nr 2164/98.

IV. Undersökningsperiod

(6) Undersökningen omfattade perioden 1 april 2002–31 mars 2003 (nedan kallad ”översynsperioden” eller i tabeller ”ÖP”). Undersökningen av utvecklingen när det gäller frågan om skada omfattade perioden från och med den 1 januari 1999 fram till slutet av översynsperioden (nedan kallad ”skadeundersökningsperioden”).

V. Parter som berörs av undersökningen

(7) Kommissionen underrättade officiellt de sökande, andra kända gemenskapstillverkare, exporterande tillverkare, importörer, leverantörer i tidigare förädlingsled, användare och Indiens myndigheter om att undersökningen skulle inledas. Berörda parter hade möjlighet att skriftligen lämna sina synpunkter och begära att bli hörda. De muntliga och skriftliga synpunkterna som lades fram av parterna togs under övervägande och beaktades om det ansågs lämpligt.

(8) Med anledning av det uppenbart stora antal exporterande tillverkare av den berörda produkten i Indien som namngavs i begäran angavs att stickprov skulle kunna tillämpas vid subventionsundersökningen i enlighet med artikel 27 i grundförordningen.

(9) Det var dock endast ett begränsat antal exporterande tillverkare som gav sig till känna och lämnade de upplysningar som krävdes för ett stickprovsförfarande. Användningen av stickprov ansågs därför inte nödvändig.

(10) Kommissionen sände frågeformulär till alla parter som såvitt känt var berörda och som gav sig till känna inom de tidsfrister som angavs i tillkännagivandet om inledande. Svar mottogs från fem gemenskapstillverkare, sju exporterande tillverkare, en importör, två leverantörer i tidigare led samt Indiens myndigheter.

(11) Kommissionen inhämtade och kontrollerade alla uppgifter som ansågs nödvändiga för fastställandet av subventionering och skada och för att fastställa sannolikheten för fortsatt eller återkommande subventionering och skada och huruvida bibehållande eller ändrande av åtgärder inte skulle strida mot gemenskapens intresse. Kontrollbesök genomfördes på platsen hos följande berörda parter:

1. Tillverkare i gemenskapen

DSM Anti-Infectives B.V., Delft (Nederländerna), som även besvarade kommissionens frågeformulär som ombud för DSM Anti-Infectives Deretil S.A., Almeria, (Spanien) och DSM Anti-Infectives Chemferm S.A., Santa Perpetua de Mogoda, (Spanien). Dessa tre företag kallas nedan gemensamt för ”DSM”.

Sandoz GmbH (tidigare Biochemie GmbH), Kundl (Österrike), som även besvarade kommissionens frågeformulär som ombud för Sandoz Industrial Products S.A. (tidigare Biochemie S.A.), Barcelona (Spanien). Dessa två företag kallas nedan gemensamt för ”Sandoz”.

2. Indiska myndigheter

Handelsministeriet, New Delhi

3. Exporterande tillverkare i Indien

KDL Biotech Ltd. (tidigare Kopran Ltd.), Mumbai,

Orchid Pharmaceuticals and Chemicals Ltd., Chennai,

Nectar Lifesciences Ltd., Chandigarh,

Nestor Pharmaceuticals Ltd., New Delhi,

Ranbaxy Laboratories Ltd, New Delhi,

Torrent Gujarat Biotech Ltd., Ahmedabad,

Surya Pharmaceutical Ltd., Chandigarh.

VI. Meddelande av uppgifter samt synpunkter på förfarandet

(12) Indiens myndigheter och övriga berörda parter underrättades om de viktigaste omständigheter och överväganden på grundval av vilka kommissionen avsåg att föreslå fortsatta åtgärder. De gavs även möjlighet att lämna synpunkter inom en rimlig tidsfrist. Vissa parter lade fram sina synpunkter skriftligen. Dessutom lade Indiens myndigheter och tre exporterande tillverkare fram sina synpunkter under utfrågningar efter meddelandet av uppgifter och följde upp detta med inlagor i vilka ståndpunkterna sammanfattades. Alla inlagor och synpunkter beaktades enligt vad som beskrivs nedan.

(13) Indiens myndigheter och en exporterande tillverkare påpekade under en utfrågning efter meddelandet av uppgifter att de sökande inte tillverkade en av typerna av den likadana produkten, nämligen cefalexin, och begärde att inledandet av undersökningen skulle ogiltigförklaras i fråga om denna typ.

(14) Som svar på detta bör det beaktas att det redan i den ursprungliga undersökningen fastställdes att alla typer av den produkt som är föremål för undersökningen (se under B) utgör en enda produktkategori[5]. Alla typer tillhör samma kategori, dvs. semisyntetiska bredspektrumantibiotika i bulk, och har samma användningsområde, nämligen att blandas i färdiga doseringar för att effektivt behandla olika infektionssjukdomar. I detta förfarande utgör alla typer en enda produkt, som tillverkas av de sökande, vilket innebär att detta argument måste avvisas.

(15) Indiens myndigheter och en exporterande tillverkare hävdade att de icke-konfidentiella svaren på frågeformulären från gemenskapstillverkarna inte var tillräckligt detaljerade och inte hade lämnats i enlighet med artikel 29 i grundförordningen. De påstod att bristen på information i de icke-konfidentiella svaren på frågeformulären gjorde det omöjligt för de samarbetsvilliga exportörerna att försvara sina intressen när det gäller analysen av skada och orsakssamband.

(16) I detta sammanhang bör det noteras att gemenskapsindustrin i den nuvarande undersökningen endast består av två parter, dvs. Sandoz och DSM (se avsnitt E). Dessutom tillverkade den ena parten endast trihydratamoxicillin och trihydratampicillin, medan den andra även tillverkade cefalexin. Dessa särskilda omständigheter i fråga om gemenskapsindustrin gjorde vissa uppgifter mer konfidentiella under undersökningen. I de uppgifter som finns tillgängliga för berörda parter ingår de icke-konfidentiella svaren på frågeformulären från båda samarbetsvilliga gemenskapstillverkare, medan konfidentiella uppgifter ges i indexerad form för att det skall vara möjligt att bilda sig en rimlig uppfattning om det väsentliga innehållet i de konfidentiella uppgifterna. Därför anses de icke-konfidentiella svaren på frågeformulären från gemenskapstillverkarna uppfylla bestämmelserna i artikel 29 i grundförordningen. Dessutom bör det noteras att de indexerade uppgifter om skada som lämnats i meddelandet av uppgifter och beskrivs i avsnitt F i denna förordning gav alla berörda parter en tillräckligt tydlig bild av skadesituationen och orsakssambandet för att de skulle kunna bedöma analysen och försvara sina intressen.

B. BERÖRD PRODUKT OCH LIKADAN PRODUKT

I. Berörd produkt

(17) Den produkt som omfattas av denna översyn är samma produkt som omfattas av rådets förordning (EG) nr 2164/98, nämligen trihydratamoxicillin, trihydratampicillin och cefalexin, som inte föreligger i avdelade doser eller i former eller förpackningar för försäljning i detaljhandeln enligt KN-nummer ex 2941 10 10, ex 2941 10 20 och ex 2941 90 00 med ursprung i Indien.

II. Likadan produkt

(18) Under utfrågningen efter meddelandet av uppgifter påpekade Indiens myndigheter och en exporterande tillverkare det faktum att en gemenskapstillverkare nämnde vissa skillnader i ”stabilitet, renhet, analys, galeniska egenskaper osv.” vid jämförelsen av den berörda produkten och den likadana produkten. Dessutom nämnde den enda samarbetsvilliga importören skillnader i vattenlöslighet.

(19) Den berörda produkten och den likadana produkten måste dock uppfylla samma internationella farmakopéer med vissa specifikationer. Trots att de inte är likadana i alla avseenden har de egenskaper som i hög grad liknar varandra och uppfyller således bestämmelserna i artikel 1.5 i grundförordningen.

(20) Undersökningen bekräftade följaktligen att trihydratamoxicillin, trihydratampicillin och cefalexin som tillverkas och säljs i gemenskapen av gemenskapstillverkare har fysiska egenskaper och användningsområden som är identiska med eller i hög grad liknar den berörda produktens egenskaper och användningsområden och därför är likadana produkter i den mening som avses i artikel 1.5 i grundförordningen.

C. SUBVENTIONER

I. Inledning

(21) På grundval av uppgifterna i begäran om översyn och svaren på kommissionens frågeformulär undersökte kommissionen följande system som påstods innefatta exportsubventioner:

1. Landsomfattande system

a) Systemet med förhandslicenser

b) Tullkreditsystemet

c) Systemet med särskilda ekonomiska zoner/exportorienterade företag

d) Systemet med förmånstullar i exportfrämjande syfte vid import av kapitalvaror

e) System med befrielse från inkomstskatt

- Systemet med befrielse från skatt på exportinkomst

- Inkomstskattestimulanser för forskning och utveckling

f) Exportkreditsystemet

(22) Systemen a–d grundar sig på utrikeshandelslagen (Foreign Trade (Development and Regulation) Act 1992) (nr 22/1992), som trädde i kraft den 7 augusti 1992. Genom utrikeshandelslagen bemyndigas Indiens myndigheter att göra tillkännagivanden om export- och importpolitiken. Dessa sammanfattas i dokument om export- och importpolitiken som utfärdas av handelsministeriet vart femte år och uppdateras regelbundet. Ett dokument om export- och importpolitiken är relevant för översynsperioden i detta ärende, nämligen femårsplanen för perioden 1 april 2002–31 mars 2007 (nedan kallat ”dokumentet om export- och importpolitiken 2002–2007”). De förfaranden som Indiens myndigheter tillämpar för export- och importpolitiken 2002–2007 beskrivs också närmare i deras handbok för förfaranden för perioden 1 april 2002–31 mars 2007 (volym 1)[6]. Handboken för förfaranden uppdateras även den regelbundet.

(23) De system med befrielse från inkomstskatt som anges i skäl 21 led e grundar sig på lagen om inkomstskatt (Income Tax Act) från 1961, som ändras varje år genom skattelagen (Finance Act).

(24) Det exportkreditsystem som anges i skäl 21 led f grundar sig på avsnitten 21 och 35A i lagen om bankverksamhet (Banking Regulation Act) från 1949, enligt vilken Indiens centralbank får ge landets affärsbanker instruktioner i fråga om exportkrediter.

2. Regionala system

(25) På grundval av uppgifterna i begäran om översyn och svaren på kommissionens frågeformulär undersökte kommissionen också ett antal system som påstods tillämpas av regionala regeringar och myndigheter i vissa indiska delstater.

a) Delstaten Punjab

- Punjabs system för stimulanser till industrin.

Detta system grundar sig på delstaten Punjabs industripolitik och stimulansprogram.

b) Delstaten Gujarat

- Gujarats system för stimulanser till industrin.

- Återbetalning av skatt på elektricitet.

Det första systemet grundar sig på delstatens politik för stimulanser till industrin och det andra systemet på Mumbais lag om skatt på elektricitet från 1958.

c) Delstaten Maharashtra

- Delstaten Maharashtras stimulanssystem. Detta system grundar sig på resolutioner från delstatens ministerium för industri-, energi- och arbetskraftsfrågor.

(26) Ett system med befrielse från inkomstskatt (inkomstskattestimulanser för forskning och utveckling) och tre regionala system (Punjabs system för stimulanser till industrin, Gujarats system för stimulanser till industrin och Gujarats system för återbetalning av skatt på elektricitet) hade inte nämnts i begäran om översyn. I enlighet med artiklarna 22.1 and 11.10 i grundförordningen underrättade kommissionen därför Indiens myndigheter om att undersökningen kanske skulle komma att utvidgas till att även omfatta dessa system. Indiens myndigheter inbjöds till samråd med syftet att klargöra den faktiska situationen beträffande dessa system samt att nå en ömsesidigt tillfredsställande lösning. Efter dessa samråd och i frånvaro av en ömsesidigt tillfredsställande lösning beträffande dessa fyra system beslutade kommissionen att dessa system skulle tas med i undersökningen av subventionering.

3. Allmänna synpunkter på meddelandet av uppgifter om subventioner

(27) Två exporterande tillverkare gjorde gällande att systemet med förhandslicenser, systemet med inkomstskattestimulanser för forskning och utveckling och exportkreditsystemet borde uteslutas från räckvidden för denna undersökning, av den anledningen att en översyn endast kunde omfatta system som undersökts i den ursprungliga undersökningen. I detta fall hade dessa tre system och de regionala systemen inte undersökts i den ursprungliga undersökningen.

(28) De relevanta bestämmelserna i grundförordningen avseende interimsöversyner och översyner vid giltighetstidens utgång föreskriver emellertid inte att översyner måste vara begränsade på detta sätt. Exempelvis kan en interimsöversyn leda till att åtgärder utvidgas enligt artikel 19.2 i grundförordningen, om de gällande åtgärderna inte är tillräckliga för att motverka en utjämningsbar subvention. I artikel 19.4 i grundförordningen föreskrivs vidare att man vid en undersökning skall ”utreda om de omständigheter som rör subvention […] har ändrats väsentligt”. En interimsöversyn beträffande subventionering kan således i sig leda till en fullständig omvärdering av hela subventionsregelverk som möjligen skulle kunna vara till fördel för den berörda produkten, inte bara de subventionssystem som undersökts i den ursprungliga undersökningen. En översyn vid giltighetstidens utgång behöver inte heller bara inriktas på de system som undersökts i den ursprungliga undersökningen. I artikel 18.2 i grundförordningen hänvisas det till huruvida ”subventioneringen […] fortsätter eller uppkommer på nytt”, dvs. subventioner i allmänhet och inte bara de subventionssystem som undersökts i den ursprungliga undersökningen. Vid översyner måste man följaktligen inte begränsa sig till de system som undersökts i den ursprungliga undersökningen, utan man bör fastställa förekomsten av nuvarande och framtida subventioner, inklusive program som inte omfattats av den ursprungliga undersökningen. Endast ett sådant tillvägagångssätt kan leda till en adekvat analys av de faktiska omständigheterna beträffande subventioner under en given översynsperiod. I annat fall skulle länder kunna skydda sig mot regler med syfte att motverka subventioner genom att helt enkelt ge ett subventionssystem ett nytt namn eller göra små ändringar av dess uppbyggnad. Detta skulle undergräva syftet med utjämningsåtgärder, som är att motverka skadlig subventionering.

II. Landsomfattande system

1. Systemet med förhandslicenser

a) Rättslig grund

(29) Systemet med förhandslicenser beskrivs närmare i avsnitten 4.1.1–4.1.14 i dokumentet om export- och importpolitiken 2002–2007 och i kapitel 4.1–4.30 i handboken för förfaranden 2002–2007 (volym 1).

b) Stödberättigade företag och verksamheter

(30) Systemet med förhandslicenser består av sex delsystem, som beskrivs närmare i skäl 31. Delsystemen skiljer sig åt bl.a. vad beträffar vilka företag och verksamheter som omfattas. Tillverkande exportörer och exporterande handlare som ”har anknytning till” tillverkare har tillgång till förhandslicenser för fysisk export och förhandslicenser för årligt behov. Tillverkande exportörer som levererar till en slutgiltig exportör har tillgång till förhandslicenser för mellanliggande leverans. Huvudleverantörer som levererar till företag som ingår i de kategorier av ”leverans likställd med export” som nämns i punkt 8.2 i dokumentet om export- och importpolitiken 2002–2007, t.ex. leverantörer till exportorienterade företag, har tillgång till förhandslicenser för leverans likställd med export. Slutligen har mellanliggande leverantörer till tillverkande exportörer rätt till förmåner från leveranser likställda med export inom ramen för delsystemen med dokument för förhandsbefrielse och med ömsesidig inhemsk remburs.

c) Praktiskt genomförande

(31) Förhandslicenser kan utfärdas i följande fall:

i) Fysisk export: Detta är det viktigaste delsystemet. Det möjliggör tullfri import av insatsvaror för att tillverka en specifik resulterande exportprodukt. Med ”fysisk” i detta avseende avses att exportprodukten måste lämna Indiens territorium. I licensen anges vad som får importeras och exportskyldigheterna inbegripet typen av exportprodukt.

ii) Årligt behov: Denna typ av licens är inte knuten till någon specifik exportprodukt utan till en bredare produktgrupp (t.ex. kemiska och närstående produkter). Licenshavaren kan – upp till ett visst tröskelvärde som bestäms av företagets tidigare exportresultat – tullfritt importera varje insatsvara som skall användas för att tillverka en produkt som ingår i en sådan produktgrupp. Företaget kan välja att exportera varje typ av resulterande produkt som ingår i produktgruppen och som tillverkats av sådant tullfritt material.

iii) Mellanliggande leverans: Detta delsystem omfattar fall där två tillverkare avser att tillverka en bestämd exportprodukt och delar upp produktionsprocessen mellan sig. Den tillverkande exportören tillverkar den mellanliggande produkten. Denne kan tullfritt importera insatsvaror och för detta syfte erhålla en förhandslicens för mellanliggande leverans. Den slutgiltiga exportören slutför produktionen och är skyldig att exportera den färdiga produkten.

iv) Leverans likställd med export: Genom detta delsystem kan en huvudleverantör tullfritt importera insatsvaror som behövs för att tillverka varor som skall säljas som leveranser likställda med export till de kundkategorier som nämns i punkt 8.2 b–f, g, i och j i dokumentet om export- och importpolitiken 2002–2007. Enligt Indiens myndigheter avses med leverans som är likställd med export sådana transaktioner där de levererade varorna inte lämnar landet. Ett flertal kategorier av leveranser betraktas som leveranser likställda med export förutsatt att varorna har tillverkats i Indien, t.ex. leveranser av varor till ett exportorienterat företag eller till ett företag beläget i en särskild ekonomisk zon.

v) Dokument för förhandsbefrielse: En innehavare av en förhandslicens som avser att anskaffa insatsvaror från inhemska källor i stället för att direktimportera dem har möjlighet att göra detta med hjälp av dokument för förhandsbefrielse. I sådana fall godkänns förhandslicenserna som dokument för förhandsbefrielse och gottskrivs den inhemska leverantören vid leverans av de varor som anges i dessa. Gottskrivningen av dokument för förhandsbefrielse berättigar den inhemska leverantören till de förmåner enligt systemet med leveranser likställda med export som beskrivs i punkt 8.3 i dokumentet om export- och importpolitiken 2002–2007 (dvs. förhandslicenser för mellanliggande leverans/leverans likställd med export, tullrestitution eller återbetalning av slutlig punktskatt vid leverans likställd med export). Genom systemet med dokument för förhandsbefrielse återbetalas skatter och tullar till den inhemska leverantören i stället för till den slutgiltiga exportören i form av tullrestitution/återbetalning av tull. Skatter och tullar kan återbetalas såväl för inhemska insatsvaror som för importerade insatsvaror.

vi) Ömsesidig inhemsk remburs: Även detta delsystem täcker inhemska leveranser till en innehavare av en förhandslicens. Innehavaren av en sådan licens kan vända sig till en bank för att teckna en inhemsk remburs till förmån för en inhemsk leverantör. Banken ogiltigförklarar licensen för direkt import endast i fråga om värdet och volymen av de varor som anskaffas på den inhemska marknaden i stället för att importeras. Den inhemska leverantören får rätt till de förmåner enligt systemet med leveranser likställda med export som beskrivs i punkt 8.3 i dokumentet om export- och importpolitiken 2002–2007 (dvs. förhandslicenser för mellanliggande leverans/leverans likställd med export, tullrestitution eller återbetalning av slutlig punktskatt vid leverans likställd med export).

Det fastställdes att de samarbetsvilliga exportörerna under översynsperioden erhöll förmåner knutna till den berörda produkten från bara fyra av delsystemen, nämligen förhandslicenser för fysisk export, förhandslicenser för årligt behov, förhandslicenser för mellanliggande leverans till en slutgiltig exportör och förhandslicenser för leverans likställd med export till ett exportorienterat företag eller ett företag beläget i en särskild ekonomisk zon. Det är således inte nödvändigt att fastställa huruvida systemen med dokument för förhandsbefrielse respektive med ömsesidig inhemsk remburs är utjämningsbara.

(32) För att det skall vara möjligt för Indiens myndigheter att företa kontroller har en licenshavare rättslig skyldighet att i ett särskilt format korrekt redovisa förbrukningen och användningen av importerade varor per licens (se kapitel 4.30 i och tillägg 18 till handboken för förfaranden 2002–2007 (volym 1)), dvs. ett register över den faktiska förbrukningen (nedan kallat ”register enligt tillägg 18”).

(33) När det gäller de delsystem i, iii och iv som beskrivs i skäl 31 fastställer Indiens myndigheter volymen och värdet av vad som får importeras och av vad som måste exporteras (inklusive leverans likställd med export) och anger detta på licensen. Dessutom skall myndigheternas tjänstemän vid import- och exporttillfällena dokumentera transaktionerna i licensen. Den importvolym som tillåts inom ramen för detta system fastställs av Indiens myndigheter på grundval av standardnormer för input/output. Standardnormer för input/output finns för flertalet produkter, även den berörda produkten, och offentliggörs i handboken för förfaranden 2002–2007 (volym 2).

(34) I fråga om det delsystem ii som beskrivs i skäl 31 (förhandslicenser för årligt behov) anges på licensen endast värdet av den import som tillåts. Licenshavaren är skyldig att upprätthålla kopplingen mellan importerade insatsvaror och den resulterande produkten (punkt 4.24A c i handboken för förfaranden 2002–2007 (volym 1).

(35) Importerade insatsvaror får inte överföras och måste användas för att tillverka den resulterande exportprodukten. Skyldigheten att exportera måste fullgöras inom en viss tidsfrist efter licensens utfärdande (18 månader med möjlighet till två förlängningar på 6 månader vardera). När det gäller förhandslicenser för årligt behov tillåts ingen förlängning av tidsfristen.

(36) Under översynen fastställdes det att de insatsvaror som de samarbetsvilliga exportörerna importerat tullfritt inom ramen för de olika delsystemen och den tillåtna importmängden enligt standardnormerna för input/output överskred den mängd material som behövdes för att tillverka motsvarande referenskvantitet av resulterande exportprodukter. Standardnormerna för input/output för den berörda produkten var följaktligen inte korrekta. Under översynsperioden hade vidare ingen av de samarbetsvilliga exportörerna fört ett korrekt register över den faktiska förbrukningen. I fyra fall hade ett sådant register inte förts över huvud taget trots den rättsliga skyldigheten att göra detta (se skäl 32). I två fall hade företagen inte registrerat någon faktisk förbrukning. Varken de undersökta exportörerna eller Indiens myndigheter kunde påvisa att befrielsen från importtull inte ledde till en alltför stor eftergift av importtullar.

D Synpunkter på meddelandet av uppgifter

(37) Indiens myndigheter och fem samarbetsvilliga exportörer lämnade synpunkter på systemet med förhandslicenser. De hävdade att detta system fungerade som ett godkänt restitutionssystem eller ett godkänt restitutionssystem som tillåter substitution och att det skulle likna gemenskapens system för aktiv förädling. Det fanns vidare, anförde de, ett kontrollsystem i överensstämmelse med bilagorna I, II och III till grundförordningen för att övervaka kopplingen mellan tullfritt importerade insatsvaror och resulterande exportprodukter. Indiens myndigheter och två exportörer gjorde också gällande att det endast var en alltför stor eftergift av importtullar som kunde utjämnas. Vad beträffar förekomsten av ett kontrollsystem hävdade de med bestämdhet att det fanns ett adekvat kontrollsystem. I detta avseende hänvisade de till ett flertal kontrollmöjligheter som stod till förfogande för Indiens myndigheter, däribland följande: standardnormer för input/output, kvantitativa upplysningar om import- och exportdokument, ett register över tullgarantier vid import och export inom ramen för systemet med förhandslicenser, ett register över förbrukning, ett DEECB-register (”Duty Entitlement Export Certification book”), kontroll av återbetalning efter fullgörande av import och export, ytterligare kontrollmekanismer som används av Indiens punktskatte- och tullförvaltning, regelbundna revisioner och rättsliga förfaranden vid fall av ”avledning”. Indiens myndigheter och en exportör erkände emellertid att användning av standardnormerna för input/output ”kan leda till en lägre kvantitet än som faktiskt förbrukas”. Ingen exportör framlade heller någon tillräcklig bevisning för att företaget fullgjorde sin skyldighet att korrekt föra det register över faktisk förbrukning som krävs enligt export- och importpolitiken. Två exportörer hävdade vidare att den undersökande myndigheten själv borde ha beräknat huruvida eftergiften av importtullar var för stor. Slutligen anfördes det att Europeiska gemenskapen skulle vara bunden av tidigare undersökningar att inte införa några utjämningsåtgärder mot systemet med förhandslicenser. En exportör som hördes efter meddelandet av uppgifter lämnade en beräkning av de tullar som eftergivits med för stora belopp.

e) Slutsats

(38) Befrielsen från importtull utgör en subvention i enlighet med artikel 2 led 1 a ii och artikel 2 led 2 i grundförordningen, dvs. ett finansiellt bidrag från Indiens myndigheter som innebär att de undersökta exportörerna beviljas en förmån.

(39) Systemen med förhandslicenser för fysisk export, för årligt behov respektive för mellanliggande leverans är dessutom uppenbarligen rättsligt sett knutna till exportresultat och anses följaktligen vara selektiva och utjämningsbara enligt artikel 3.4 a i grundförordningen. Ett företag kan inte få förmåner inom ramen för dessa system om det inte åtar sig att exportera.

(40) Systemet med förhandslicenser för leverans likställd med export, enligt den utformning det har i detta fall, är faktiskt knutet till exportresultat. Det användes av endast ett företag i mindre utsträckning och då endast vid leveranser till exportorienterade företag eller företag i särskilda ekonomiska zoner, vilka båda kategorier nämns i punkt 8.2 b i dokumentet om export- och importpolitiken 2002–2007. Detta företag uppgav att dess kunder i slutändan exporterade den berörda produkten. Enligt punkt 6.1 i dokumentet om export- och importpolitiken 2002–2007 syftar systemet med exportorienterade företag/särskilda ekonomiska zoner till export. En inhemsk leverantör erhåller således förmåner inom ramen för systemet med förhandslicenser för leverans likställd med export, eftersom Indiens myndigheter förväntar sig att en exportör som är belägen i ett område för exportorienterade företag/en särskild ekonomisk zon senare skall få exportinkomster. Enligt artikel 3.4 a i grundförordningen skall en subvention anses vara knuten till exportresultat om omständigheterna visar att beviljandet av subventionen, även om denna rättsligt sett inte är knuten till exportresultatet, rent faktiskt är knutet till verkliga eller förväntade exportintäkter.

(41) Inget av de fyra delsystem som använts i detta fall kan betraktas som ett godkänt restitutionssystem eller godkänt restitutionssystem som tillåter substitution i den mening som avses i artikel 2 led 1 a ii i grundförordningen. Efter en noggrann genomgång av de synpunkter som lämnats efter meddelandet av uppgifter bekräftas detta undersökningsresultat. Delsystemen uppfyller inte de strikta reglerna i bilaga I led i, bilaga II (definition av och regler rörande restitutionssystem) och bilaga III (definition av och regler rörande restitutionssystem som tillåter substitution) till grundförordningen. Indiens myndigheter tillämpade inte sitt kontrollsystem eller kontrollförfarande effektivt för att kunna avgöra vilka insatsvaror och vilka mängder av dem som förbrukats vid tillverkningen av den exporterade produkten (se avsnitt II.4 i bilaga II till grundförordningen och, när det gäller restitutionssystem som tillåter substitution, avsnitt II.2 i bilaga III till grundförordningen). Standardnormerna för input/output för den berörda produkten var inte tillräckligt exakta. Ingen synpunkt på meddelandet av uppgifter kunde ändra på detta undersökningsresultat. Tvärtom erkände Indiens myndigheter till och med att standardnormerna var oriktiga. Det bekräftas således att standardnormerna för input/output i sig själva inte kan betraktas som ett system för att kontrollera den faktiska förbrukningen, eftersom utformningen av dessa överdrivet generösa standardnormer inte gör det möjligt för Indiens myndigheter att med tillräcklig noggrannhet kontrollera vilken mängd insatsvaror som förbrukats i exportproduktionen. Indiens myndigheter utförde vidare inte någon effektiv kontroll grundad på ett korrekt fört register enligt tillägg 18. De företog inte heller några ytterligare granskningar som grundade sig på de insatsvaror som faktiskt förbrukats, vilket de normalt sett borde ha gjort när det saknas ett effektivt tillämpat kontrollsystem (se avsnitt II.5 i bilaga II och avsnitt II.3 i bilaga III till grundförordningen), och de kunde inte heller påvisa att det inte förekom en alltför stor eftergift av importtullar. Den påstådda jämförbarheten mellan systemet med förhandslicenser och gemenskapens system för aktiv förädling är irrelevant, eftersom gemenskapens system inte omfattas av denna undersökning.

(42) De övriga kontrollmöjligheter som anfördes efter meddelandet av uppgifter antingen finns inte längre (DEECB-registret avskaffades genom dokumentet om export- och importpolitiken 2002–2007) eller baseras uppenbarligen, i avsaknad av en effektiv kontroll av faktiska register över förbrukning, på de överdrivet generösa standardnormerna för input/output, vilket inte är tillräckligt (dvs. upplysningar om import- och exportdokument, register över tullgarantier, kontroll av återbetalning inom ramen för systemet med förhandslicenser). Indiens myndigheter lämnade inte heller några revisionsrapporter avseende de exporterande tillverkare som omfattas av undersökningen.

(43) Eftersom systemet med förhandslicenser aldrig tidigare undersökts på grundval av fakta jämförbara med dem som fastställts i denna undersökning, i synnerhet med tanke på den bristande precisionen hos standardnormerna för input/output för den berörda produkten, är gemenskapen inte bunden av resultaten av tidigare undersökningar att inte införa några utjämningsåtgärder mot detta system.

(44) Dessa fyra delsystem är således utjämningsbara.

f) Beräkning av subventionens storlek

(45) Eftersom det inte rör sig om ett godkänt restitutionssystem eller godkänt restitutionssystem som tillåter substitution motsvarar den utjämningsbara förmånen eftergiften av de totala importtullar som normalt tas ut vid import av insatsvaror. I motsats till vad som sägs i de synpunkter efter meddelandet av uppgifter som lämnades av Indiens myndigheter och två exportörer föreskrivs det inte i grundförordningen att endast en ”alltför stor” eftergift av tullar skall utjämnas. Enligt artikel 2 led 1 a ii i och bilaga I led i till grundförordningen får visserligen endast en alltför stor eftergift av tullar utjämnas, förutsatt att villkoren i bilagorna II och III till grundförordningen är uppfyllda. Dessa villkor är emellertid inte uppfyllda i detta fall. Om det fastställs att det saknas ett adekvat kontrollsystem är det ovannämnda undantaget för restitutionssystem således inte tillämpligt och de normala reglerna för utjämning av beloppet av obetalda tullar (förlorade intäkter), snarare än en föregiven alltför stor eftergift, är tillämpliga. I enlighet med avsnitt II i bilaga II och avsnitt II i bilaga III till grundförordningen är den undersökande myndigheten inte skyldig att beräkna omfattningen av den alltför stora eftergiften. I enlighet med artikel 2 led 1 a ii i grundförordningen behöver den bara fastställa att tillräcklig bevisning föreligger för att motbevisa lämpligheten hos ett påstått kontrollsystem. Det bör vidare noteras att Indiens myndigheter i avsaknad av ett effektivt tillämpat kontrollsystem måste företa en ytterligare undersökning inom en viss fastställd tidsfrist, dvs. i normala fall före det kontrollbesök på plats som görs i en undersökning avseende utjämningstull. Den beräkning av den alltför stora eftergiften av tullar som lämnades av en exportör efter meddelandet av uppgifter ingavs varken i tid eller av Indiens myndigheter. Det måste därför bortses från den.

(46) Subventionsbeloppen för de exportörer som använde systemet med förhandslicenser beräknades på grundval av uteblivna importtullar (grundläggande tull och särskild tilläggstull) på de material som importerats inom ramen för de fyra delsystemen och som använts för den berörda produkten under översynsperioden enligt skäl 31 (täljare). I enlighet med artikel 7.1 a i grundförordningen drogs sådana avgifter som var nödvändiga för att erhålla subventioner av från subventionsbeloppen i de fall väl underbyggda ansökningar om detta lämnats in. I enlighet med artikel 7.2 i grundförordningen fördelades dessa subventionsbelopp över den exportomsättning som den berörda produkten genererade under översynsperioden (nämnare), eftersom subventionen var knuten till exportresultat och inte beviljades på grundval av tillverkade, framställda, exporterade eller transporterade kvantiteter.

(47) Sex företag fick förmåner genom detta system under översynsperioden och erhöll subventioner på mellan 22 % och 25,8 % (se tabellen i skäl 154).

2. Tullkreditsystemet

a) Rättslig grund

(48) Tullkreditsystemet beskrivs närmare i punkt 4.3 i dokumentet om export- och importpolitiken 2002–2007 och i kapitel 4 i handboken för förfaranden 2002–2007 (volym 1).

b) Stödberättigade företag och verksamheter

(49) Alla tillverkande exportörer och exporterande handlare kan komma i fråga för detta system.

c) Praktiskt genomförande av tullkreditsystemet

(50) Exportörer som omfattas av detta system kan ansöka om krediter inom ramen för tullkreditsystemet vilka beräknas som en procentsats av värdet av de produkter som exporteras enligt detta system. Indiens myndigheter har fastställt sådana procentsatser (nedan kallade ”tullkreditprocentsatser”) för flertalet produkter, däribland den berörda produkten. Tullkreditprocentsatserna fastställs på grundval av standardnormerna för input/output och med beaktande av en antagen mängd importerade insatsvaror i exportprodukten samt tullbeloppet för denna antagna import, oavsett om importtullar faktiskt har betalats.

(51) För att kunna få förmåner inom ramen för detta system måste ett företag exportera. Vid exporttillfället måste exportören lämna en deklaration till Indiens myndigheter med uppgift om att exporten sker inom ramen för tullkreditsystemet. För att varorna skall kunna exporteras utfärdar Indiens tullmyndigheter en exporthandling i samband med avsändningsförfarandet. Denna handling innehåller uppgift om bl.a. storleken på den kredit inom ramen för tullkreditsystemet som skall beviljas för exporttransaktionen i fråga. Vid denna tidpunkt vet exportören hur stor kredit företaget kommer att erhålla. Så snart tullmyndigheterna utfärdat en exporthandling kan Indiens myndigheter inte längre påverka beviljandet av krediter inom ramen för tullkreditsystemet. Vid beräkningen av krediten inom ramen för tullkreditsystemet skall den tullkreditprocentsats användas som var tillämplig vid den tidpunkt då exportdeklarationen lämnades. Det är därför inte möjligt att retroaktivt ändra förmånens storlek.

(52) Det konstaterades även att det enligt indiska redovisningsprinciper är möjligt att periodisera krediter inom ramen för tullkreditsystemet och bokföra dem som inkomster i affärsredovisningen när exportåtagandet uppfylls.

(53) Krediter inom ramen för tullkreditsystemet kan användas för betalning av tull för efterföljande import av alla slags varor som får importeras utan begränsning, med undantag för kapitalvaror. Varor som importeras med hjälp av sådana krediter kan säljas på den inhemska marknaden (och belastas då med omsättningsskatt) eller användas på annat sätt.

(54) Krediter inom ramen för tullkreditsystemet får överföras fritt och gäller i en tolvmånadersperiod från och med utfärdandet.

(55) En ansökan om krediter inom ramen för tullkreditsystemet får omfatta upp till 25 exporttransaktioner eller, om den lämnas på elektronisk väg, ett obegränsat antal transaktioner. Det finns i praktiken inga fasta tidsfrister för ansökningar, eftersom de tidsfrister som anges i kapitel 4.47 i handboken för förfaranden 2002–2007 (volym 1) alltid räknas från och med den senaste exporttransaktion som ingår i en viss ansökan om kredit inom ramen för tullkreditsystemet.

d) Synpunkter på meddelandet av uppgifter

(56) Efter meddelandet av uppgifter lämnade tre exportörer, som mottog förmåner inom ramen för systemet, synpunkter på den analys av tullkreditsystemet som beskrivs ovan. De hävdade i) att de material som importeras inom ramen för tullkreditsystemet i motsats till vad som sägs i skälen 53 och 59 måste användas för exportproduktion och att krediter inom ramen för tullkreditsystemet endast kan erhållas om varor exporteras och importtullar betalats för de ingående insatsvarorna, ii) att den nya metoden för att beräkna utjämningsbara belopp (inriktning på exporttransaktionen, se skälen 61 och 62) inte borde användas, eftersom en förmån endast skulle erhållas om krediten används och detta nya tillvägagångssätt på ett diskriminerande sätt skulle avvika från tidigare undersökningar utförda av gemenskapen, iii) att tullkreditsystemet endast borde utjämnas i den omfattning krediterna i fråga erhölls för den berörda produkten och iv) att den sänkning av tullkreditprocentsatsen som ägde rum i februari 2004 borde beaktas.

e) Slutsatser om tullkreditsystemet

(57) Tullkreditsystemet innebär att subventioner beviljas i den mening som avses i artikel 2 led 1 a ii och artikel 2 led 2 i grundförordningen. En kredit inom ramen för tullkreditsystemet utgör ett finansiellt bidrag från Indiens myndigheter, av den anledningen att krediten slutligen kommer att användas för att avräkna importtullar, vilket minskar beloppet av de tullinkomster som Indiens myndigheter annars skulle ha fått. Krediter inom ramen för tullkreditsystemet innebär också att exportörer får en förmån genom att deras likviditet förbättras.

(58) Tullkreditsystemet är vidare rättsligt sett knutet till exportresultat och anses följaktligen vara selektivt och utjämningsbart enligt artikel 3.4 a i grundförordningen.

(59) Detta system kan inte betraktas som ett godkänt restitutionssystem eller godkänt restitutionssystem som tillåter substitution i den mening som avses i artikel 2 led 1 a ii i grundförordningen. Det uppfyller inte de strikta reglerna i bilaga I led i, bilaga II (definition av och regler rörande restitutionssystem) och bilaga III (definition av och regler rörande restitutionssystem som tillåter substitution) till grundförordningen. En exportör har ingen skyldighet att faktiskt förbruka de tullfritt importerade varorna i tillverkningsprocessen och krediten beräknas inte på grundval av faktiskt använda insatsvaror. Det finns inte heller något system eller förfarande för att kontrollera vilka insatsvaror som förbrukats vid tillverkningen av den exporterade produkten eller om det skett en för stor återbetalning av importtull i enlighet med vad som avses i led i i bilaga I och bilagorna II och III till grundförordningen. Slutligen är exportörer berättigade till förmåner enligt tullkreditsystemet oavsett om de importerar några insatsvaror över huvud taget. En exportör erhåller förmånen genom att helt enkelt exportera varor, dvs. utan att behöva visa att insatsvaror importerats. Exportörer som köper alla sina insatsvaror på den inhemska marknaden och inte importerar några varor som kan användas som insatsvaror är således ändå berättigade till förmåner enligt systemet.

(60) Varken påståendet från en exportör om att material som importerats inom ramen för systemet måste användas för exportproduktion eller påståendet att krediter inom ramen för tullkreditsystemet endast kan erhållas på villkor att importtullar betalats för använda insatsvaror kunde styrkas. I detta sammanhang bör det även noteras att Indiens myndigheter inte vid något tillfälle ifrågasatte den sakliga beskrivning av tullkreditsystemet som görs ovan. Dessa påståenden måste således avvisas.

f) Beräkning av subventionens storlek

(61) I enlighet med artikel 2 led 2 och artikel 5 i grundförordningen beräknades storleken på den utjämningsbara subventionen som den förmån som mottagaren konstaterats erhålla under översynsperioden. I detta avseende anses mottagaren erhålla förmånen då exporttransaktionen enligt detta system sker. Vid denna tidpunkt måste Indiens myndigheter avstå från att driva in tullen, vilket innefattar ett finansiellt bidrag enligt artikel 2 led 1 a ii i grundförordningen. Såsom anges i skäl 51 kan Indiens myndigheter inte längre påverka beviljandet av eller storleken på subventionen när tullmyndigheterna väl utfärdat en exporthandling med uppgift om bl.a. storleken på krediten inom ramen för tullkreditsystemet för exporttransaktionen i fråga. Vidare kan, vilket också sägs i skäl 51, eventuella ändringar av tullkreditprocentsatserna som sker mellan det faktiska exporttillfället och utfärdandet av en tullkreditlicens inte retroaktivt inverka på kreditens storlek. Dessutom kan företag, enligt vad som anges i skäl 52, i enlighet med indiska redovisningsprinciper periodisera krediter inom ramen för tullkreditsystemet och bokföra dem som inkomster när exportåtagandet uppfylls. Enbart det faktum att ett företag känner till att det kommer att erhålla en subvention inom ramen för tullkreditsystemet och förmåner enligt andra system gör slutligen att ett företag får en konkurrensfördel, eftersom det kan erbjuda lägre priser tack vare subventionerna.

(62) Syftet med att införa en utjämningstull är emellertid att råda bot på illojalt handelsbruk som bygger på en otillbörlig konkurrensfördel. Mot bakgrund av ovanstående bör förmånerna inom ramen för tullkreditsystemet beräknas som summan av alla krediter som förvärvats i samband med exporttransaktioner inom ramen för detta system under undersökningsperioden.

(63) Synpunkterna på meddelandet av uppgifter har inte föranlett någon ändring av detta beräkningssätt. Europeiska gemenskaperna har redan använt detta nya tillvägagångssätt, exempelvis när det gäller ärendet rörande grafitelektrodsystem[7]. Principerna om rättslig förutsägbarhet och legitima förväntningar utgör inte heller något hinder för detta tillvägagångssätt. För det första innebär det nya tillvägagångssättet inte en fullständig omprövning av systemet, som faktiskt alltid har varit utjämningsbart. Ändringen avser bara beräkningen av subventionens storlek så att den blir närmare knuten till de faktiska omständigheterna under en given undersökningsperiod. För det andra är detta tillvägagångssätt bl.a. en konsekvens av de omständigheter som kommissionen kunnat fastställa i samband med nyligen utförda undersökningar, t.ex. det faktum att krediter inom ramen för tullkreditsystemet i enlighet med indiska redovisningsprinciper kan periodiseras och bokföras som inkomster och att det i praktiken inte finns någon tidsgräns för att ansöka om sådana krediter inom ramen för export- och importpolitiken. Synpunkterna på meddelandet av uppgifter bekräftar vidare att en exportör vid den tidpunkt då en exporttransaktion sker inom ramen för detta system har fått en oåterkallelig rättighet till krediter inom ramen för tullkreditsystemet. Det är emellertid denna tidpunkt som är avgörande vid fastställandet av huruvida en förmån beviljats enligt vad som sägs i skäl 61, och inte huruvida krediten senare används, eftersom en exportör redan med denna lagstadgade rättighet har fått en ”bättre” finansiell ställning.

(64) I motsats till vad som påståtts av några exporterande tillverkare måste även de krediter inom ramen för tullkreditsystemet vid export av andra produkter än den berörda produkten beaktas vid fastställandet av beloppet av utjämningsbara krediter inom ramen för tullkreditsystemet. Enligt tullkreditsystemet finns det ingen skyldighet att begränsa användningen av krediter till att enbart gälla tullfri import av insatsvaror som är knutna till en särskild produkt. Krediter inom ramen för tullkreditsystemet kan tvärtom fritt överföras och till och med säljas och användas för import av alla slags varor som får importeras utan begränsningar (insatsvarorna för den berörda produkten hör till denna kategori), med undantag för kapitalvaror. Den berörda produkten kan således komma i fråga för alla de krediter inom ramen för tullkreditsystemet som uppstår.

(65) Sänkningar av tullkreditprocentsatserna efter översynsperioden kan vidare inte beaktas, eftersom det i artikel 11.1 i grundförordningen föreskrivs att uppgifter som avser en period efter undersökningsperioden i normala fall inte får beaktas. Dessutom finns det inga garantier för att Indiens myndigheter inte kommer att höja tullkreditprocentsatserna i framtiden.

(66) För beräkningen av subventionsbeloppen (täljare) drogs i de fall väl underbyggda ansökningar hade lämnats in sådana avgifter som var nödvändiga för att erhålla subventioner av från de krediter som fastställts, i enlighet med artikel 7.1 a i grundförordningen. I enlighet med artikel 7.2 i grundförordningen fördelades dessa subventionsbelopp över den totala exportomsättningen under översynsperioden (nämnare), eftersom subventionen var knuten till exportresultat och inte beviljades på grundval av tillverkade, framställda, exporterade eller transporterade kvantiteter. Fem företag fick förmåner genom detta system under översynsperioden och erhöll subventioner på mellan 3,2 % och 8 % (se tabellen i skäl 154).

3. Systemet med exportorienterade företag/systemet med särskilda ekonomiska zoner

a) Rättslig grund

(67) Systemet med exportorienterade företag och systemet med särskilda ekonomiska zoner beskrivs närmare i kapitel 6 (exportorienterade företag) och kapitel 7 (särskilda ekonomiska zoner) i dokumentet om export- och importpolitiken 2002–2007 och i handboken för förfaranden 2002–2007 (volym 1).

b) Stödberättigade företag och verksamheter

(68) Med undantag av rena handelsföretag kan samtliga företag som i princip åtar sig att exportera hela sin produktion av varor eller tjänster inrättas enligt systemet med särskilda ekonomiska zoner eller systemet med exportorienterade företag. Industriföretag måste emellertid, till skillnad från företag inom tjänste- eller jordbrukssektorn, uppnå ett visst tröskelvärde i fråga om anläggningstillgångar (10 miljoner indiska rupier) för att kunna inrättas som ett exportorienterat företag.

c) Praktiskt genomförande

(69) Systemet med särskilda ekonomiska zoner efterträder det tidigare systemet med industriella frizoner för bearbetning på export. De särskilda ekonomiska zonerna utgörs av särskilt avgränsade tullfria områden och betraktas enligt dokumentet om export- och importpolitiken 2002–2007 som utländskt territorium när det gäller handel, tullar och skatter. 14 särskilda ekonomiska zoner är redan i drift och ytterligare 13 har av Indiens myndigheter godkänts för inrättande.

(70) Mer flexibla regler gäller för de exportorienterade företagen, som kan etableras var som helst i Indien. Detta system kompletterar systemet med särskilda ekonomiska zoner.

(71) En ansökan om status som ett exportorienterat företag eller ett företag i en särskild ekonomisk zon måste innehålla uppgifter för de kommande fem åren beträffande bl.a. planerade produktionsvolymer, prognostiserat exportvärde, importbehov och behov på den inhemska marknaden. Om myndigheterna godkänner företagets ansökan underrättas företaget om villkoren för godkännandet. Godkännandet som ett företag enligt systemet med särskilda ekonomiska zoner eller systemet med exportorienterade företag gäller i fem år. Godkännandet kan förlängas för ytterligare perioder.

(72) En mycket viktig skyldighet för ett exportorienterat företag eller ett företag i en särskild ekonomisk zon är enligt dokumentet om export- och importpolitiken 2002–2007 att uppnå nettoinkomster av utländsk valuta, dvs. att företaget under en referensperiod (5 år) uppnår ett totalt exportvärde som är högre än det totala värdet av importerade varor.

(73) Exportorienterade företag och företag i särskilda ekonomiska zoner är berättigade till följande förmåner:

i) Befrielse från importtullar på alla slags varor (inbegripet kapitalvaror, råvaror och förbrukningsvaror) som behövs för framställning, tillverkning eller bearbetning eller i samband med någon av dessa processer.

ii) Befrielse från punktskatt på varor som köpts på den inhemska marknaden.

iii) Återbetalning av statlig omsättningsskatt på lokalt förvärvade varor.

iv) Möjlighet till försäljning av en del av tillverkningen på den inhemska marknaden efter betalning av tillämpliga avgifter på den färdiga produkten, som ett undantag från det allmänna kravet på export av hela tillverkningen.

v) Befrielse från inkomstskatt som normalt är tillämplig på vinst av exportförsäljning i enlighet med avsnitten 10A eller 10B i lagen om inkomstskatt, under en period av 10 år efter inledandet av verksamhet, dock inte längre än till 2010.

vi) Möjlighet till 100 % utländskt ägande av det egna kapitalet.

(74) Även om förmånerna enligt båda systemen till stor del är jämförbara, finns några skillnader. Exempelvis kan endast ett exportorienterat företag erhålla en sänkning på 50 % av de avgifter som skall betalas vid inhemsk försäljning, medan ett företag i en särskild ekonomisk zon vid sådan försäljning måste betala 100 % av avgifterna. Ett exportorienterat företag får sälja upp till 50 % av sin omsättning på den inhemska marknaden till en sådan reducerad avgiftssats.

(75) Företag som omfattas av dessa system bedriver verksamhet under tullförsegling och under övervakning av tulltjänstemän i enlighet med avsnitt 65 i tullagen (Customs Act).

(76) Dessa företag skall enligt lag föra räkenskaper på angivet sätt över all import, förbrukning och användning av samtliga importerade material och all export. Dessa räkenskaper skall lämnas in regelbundet till de behöriga myndigheterna, enligt deras önskemål (”kvartals- och årsrapporter”).

(77) Enligt punkt 10.2 i tillägg 14-I och punkt 13.2 i tillägg 14-II till handboken för förfaranden 2002–2007 (volym 1) är ett exportorienterat företag eller ett företag i en särskild ekonomisk zon emellertid aldrig skyldigt att redovisa någon exakt korrelation mellan varje enskild importsändning och företagets export, överföring av produkter till andra enheter, försäljning på den inhemska marknaden eller införande i lager.

(78) Försäljning av produkter på den inhemska marknaden avsänds och registreras genom egenhändigt intygande. Ett exportorienterat företags avsändning av exportprodukter övervakas av en tjänsteman från tull- och punktskatteförvaltningen, som arbetar permanent i företaget. Företaget måste ersätta Indiens myndigheter för den lön de betalar tjänstemannen.

(79) Enligt punkt 29 i tillägg 14-II till handboken för förfaranden 2002–2007 (volym 1) skall all verksamhet, inbegripet export och återimport av varor, som ett företag i en särskild ekonomisk zon bedriver inom zonen registreras genom egenhändigt intygande, såvida annat inte anges. Tullmyndigheterna utför således inga rutinundersökningar av exportsändningarna från ett företag i en särskild ekonomisk zon.

(80) I detta fall använde en av de samarbetsvilliga exportörerna systemet med exportorienterade företag. Systemet med särskilda ekonomiska zoner användes inte, varför det inte är nödvändigt att undersöka om detta system bör utjämnas. Den samarbetsvilliga exportör som använde systemet med exportorienterade företag tillämpade systemet för att importera råmaterial och kapitalvaror utan betalning av importtullar, för att köpa varor på den inhemska marknaden utan betalning av punktskatt samt få återbetalning av omsättningsskatt och för att sälja en del av tillverkningen på den inhemska marknaden. Denna exportör erhöll således alla de förmåner som beskrivs i leden i–iv i skäl 73. Företaget erhöll också förmåner inom ramen för reglerna om befrielse från inkomstskatt för exportorienterade företag. Eftersom denna befrielse från inkomstskatt omfattas av det mera allmänt tillgängliga systemet med befrielse från inkomstskatt, görs analysen av denna befrielse i skälen 117 och 118.

d) Synpunkter på meddelandet av uppgifter

(81) Efter meddelandet av uppgifter gjorde en exporterande tillverkare gällande att systemet med exportorienterade företag, om det nu skulle utjämnas, endast borde utjämnas i den utsträckning som de avgifter som betalats för inhemsk försäljning inte i full utsträckning täckte det importtullbelopp som inte behövde betalas för insatsvaror som använts för inhemskt såld tillverkning (”alltför stor eftergift”). Exportören ansåg att i fråga om systemet med exportorienterade företag, vilket skulle likna gemenskapens system för aktiv förädling, fanns ett kontrollsystem i överensstämmelse med bilagorna I, II och III till grundförordningen. Exportören anförde härvidlag att Indiens myndigheter inte krävde någon korrelation mellan insatsvaror och resulterande exportproduktion för varje enskild sändning (se skäl 77), eftersom detta inte var obligatoriskt enligt vare sig grundförordningen eller WTO-avtalet om subventioner och utjämningsåtgärder, för ett ändamålsenligt kontrollsystem. Exportören hänvisade även till företagets interna system för produktionssatsbokföring i vilket en koppling skulle finnas mellan insatsvaror och resulterande produktion. Exportören påpekade också att företagets försäljning på den inhemska marknaden utgjorde mindre än 5 % av dess försäljning under undersökningsperioden. Vidare hävdade exportören att den regelbundna granskning av månatliga omsättningsskattedeklarationer som utförs av Indiens myndigheter skulle vara tillräcklig för att uppfylla grundförordningens bestämmelser om kontroll.

(82) Exportören begärde också i) att kommissionen vid sin beräkning inte skulle utgå från den kvantitet råvaror som importerats under översynsperioden enligt punkt 19 i detta exportorienterade företags årsrapport, utan den kvantitet råvaror som förbrukats under samma period enligt punkt 20 i samma rapport, och ii) att perioden för fördelning av de avgifter som inte behövts betalas vid import av kapitalvaror borde baseras på den företagsspecifika avskrivningsperioden och inte på samtliga samarbetsvilliga exporterande tillverkares genomsnittliga avskrivningsperiod. Exportören begärde även att den ränta som lades till (marknadsräntan i Indien under undersökningsperioden) borde sänkas och motsvara detta exportorienterade företags vägda genomsnittliga finansieringskostnad under översynsperioden.

e) Slutsatser om systemet med exportorienterade företag

(83) Det faktum att ett exportorienterat företag befrias från två typer av importtullar (grundläggande tull och särskild tilläggstull) samt återbetalningen av omsättningsskatt utgör finansiella bidrag från Indiens myndigheter enligt artikel 2 led 1 a ii i grundförordningen. Statliga intäkter som skulle ha uppstått i avsaknad av detta system uteblir, vilket vidare innebär att det exportorienterade företaget får en förmån i den mening som avses i artikel 2 led 2 i grundförordningen, eftersom företaget sparar pengar genom att inte behöva betala normalt tillämpliga tullar och genom att återfå omsättningsskatt.

(84) Befrielsen från punktskatt och den motsvarande importtullen (tilläggstull) innebär dock inte att statliga intäkter uteblir som annars skulle ha uppstått. De punktskatter och tilläggstullar som betalas kan användas som kredit för avräkning av framtida tullar (”CENVAT-systemet”). Dessa avgifter är således inte slutgiltiga. Med hjälp av en kredit enligt CENVAT-systemet behöver slutgiltig tull bara betalas på förädlingsvärdet, inte på insatsvarorna.

(85) Endast befrielsen från grundläggande tull och särskild tilläggstull och återbetalningen av omsättningsskatt utgör således subventioner enligt artikel 2 i grundförordningen. De är rättsligt sett knutna till exportresultat och anses följaktligen vara selektiva och utjämningsbara enligt artikel 3.4 a i grundförordningen. För att erhålla dessa förmåner är det i enlighet med punkt 6.1 i dokumentet om export- och importpolitiken 2002–2007 ett oeftergivligt villkor att ett exportorienterat företag syftar till export.

(86) Vidare kan dessa subventioner, i motsats till vad som hävdats av en exportör, inte betraktas som ett godkänt restitutionssystem eller godkänt restitutionssystem som tillåter substitution i den mening som avses i artikel 2 led 1 a ii i grundförordningen. De uppfyller inte de strikta reglerna i bilaga I leden h och i, bilaga II (definition av och regler rörande restitutionssystem) och bilaga III (definition av och regler rörande restitutionssystem som tillåter substitution) till grundförordningen. Den påstådda jämförbarheten mellan systemet med exportorienterade företag och gemenskapens system för aktiv förädling är i detta sammanhang irrelevant, eftersom gemenskapens system inte omfattas av denna undersökning.

(87) I den utsträckning som bestämmelserna om återbetalning av omsättningsskatt och befrielse från importtull tillämpas vid inköp av kapitalvaror strider subventionerna redan mot bestämmelserna om godkända restitutionssystem, eftersom dessa varor inte förbrukas i produktionsprocessen i enlighet med vad som krävs i led h (återbetalning av omsättningsskatt) och led i (eftergift av importtull) bilaga I till grundförordningen. Exportören invände mot denna analys och hävdade att eftersom kapitalvaror är nödvändiga för produktion kan de inte i sig uteslutas från ett godkänt restitutionssystem. Detta resonemang är dock inte förenligt med den klara lydelsen i leden h och i i bilaga I till grundförordningen; kapitalvaror används för produktion med förbrukas inte genom den. Detta argument avvisas således.

(88) Vidare bekräftas det, även i fråga om de andra förmåner som är tillgängliga enligt detta system och trots en noggrann genomgång av exportörens inlagor, att Indiens myndigheter inte tillämpar ett effektivt system eller förfarande för att kontrollera huruvida och i vilka mängder insatsvaror som befriats från tull eller omsättningsskatt förbrukats vid tillverkningen av den exporterade produkten (se avsnitt II.4 i bilaga II till grundförordningen och, när det gäller restitutionssystem som tillåter substitution, avsnitt II.2 i bilaga III till grundförordningen).

(89) Ett exportorienterat företag får sälja en betydande andel av sin tillverkning, upp till 50 % av årsomsättningen, på den inhemska marknaden. Det finns således ingen rättslig skyldighet att exportera hela den tillverkade kvantiteten av resulterande produkter. Till följd av förfarandet för eget intygande äger dessutom dessa inhemska transaktioner rum utan övervakning och kontroll från en statstjänstemans sida. De anläggningar hos ett exportorienterat företag som är under tullförsegling omfattas följaktligen åtminstone delvis inte av någon fysisk kontroll från Indiens myndigheters sida. Detta ökar emellertid betydelsen av att det finns ytterligare kontrollmöjligheter, i synnerhet kontroll av kopplingen mellan tullfria insatsvaror och resulterande exportprodukter, för att ett system för kontroll av restitutionssystem kan sägas föreligga. Det konstaterades att det exportorienterade företag som omfattades av denna undersökning under undersökningsperioden inte sålde 50 % av sin årsomsättning på den inhemska marknaden, utan endast omkring 5 %. Detta har emellertid ingen betydelse för den mera allmänna bedömningen av lämpligheten hos det kontrollsystem som tillämpades.

(90) När det gäller de ytterligare kontrollmöjligheterna bör det erinras om, som det nämnts i skäl 77 och bekräftas av exportörens inlagor, att ett exportorienterat företag inte har någon rättslig skyldighet att upprätta en korrelation mellan varje enskild importsändning och bestämmelsen för motsvarande resulterande produkt. Endast sådana kontroller av sändningar skulle emellertid kunna ge Indiens myndigheter tillräcklig information om den slutliga bestämmelsen för insatsvaror så att de kan kontrollera att befrielsen från tull och omsättningsskatt inte omfattar mer än insatsvarorna för exportproduktionen. Det räcker inte med månatliga skattedeklarationer avseende försäljning på den inhemska marknaden som upprättas av företagen själva och som granskas regelbundet av Indiens myndigheter. Företagsinterna system som förs utan någon rättslig skyldighet enligt export- och importpolitiken, exempelvis den berörda exportörens system för produktionssatsbokföring, kan inte heller ersätta ett sådant huvudkrav avseende ett system för att kontrollera restitutionssystem. Ett system för att kontrollera restitutionssystem måste dessutom utformas av statliga myndigheter som också kontrollerar efterlevnaden av systemet, och ett sådant system kan inte skötas genom att ledningen för varje enskilt berört företag inrättar ett valfritt informationssystem. Revisionsrapporter som upprättats av myndigheterna begärdes både från företaget och från Indiens myndigheter, men gjordes aldrig tillgängliga och det fanns alltså inga belägg för att sådana revisioner förekom. Följaktligen bekräftas det att eftersom, enligt Indiens export- och importpolitik, ett exportorienterat företag inte uttryckligen behöver registrera kopplingen mellan insatsvaror och resulterande produkter, har Indiens myndigheter inte inrättat något effektivt kontrollsystem för att avgöra vilka insatsvaror som förbrukas i exportproduktionen och i vilka mängder de förbrukas.

(91) Indiens myndigheter företog inte heller några ytterligare granskningar som grundade sig på de insatsvaror som faktiskt förbrukats, vilket de normalt sett borde ha gjort när det saknas ett effektivt tillämpat kontrollsystem (se avsnitt II.5 i bilaga II och avsnitt II.3 i bilaga III till grundförordningen), och de kunde inte heller påvisa att det inte förekom en alltför stor eftergift av importtullar. Det bör erinras om att sådana ytterligare granskningar i princip måste vara slutförda innan ett kontrollbesök för en aktuell undersökning utförs, så att en kontroll vid behov kan genomföras med syftet att undersökningsresultaten skall kunna baseras på dessa ytterligare granskningar i enlighet med artiklarna 11.8 och 26.1 i grundförordningen.

f) Beräkning av subventionens storlek

(92) Eftersom det inte rör sig om ett godkänt restitutionssystem eller godkänt restitutionssystem som tillåter substitution motsvarar den utjämningsbara förmånen eftergiften av de totala importtullar under översynsperioden (grundläggande tull och särskild tilläggstull) som normalt tas ut vid import och den återbetalning av omsättningsskatt som skett under översynsperioden.

(93) Kommissionen avvisade exportörens begäran att endast beakta det belopp för tullar och omsättningsskatt som sparats in i fråga om de insatsvaror som förbrukats under översynsperioden. En förmån enligt artikel 2 led 2 i grundförordningen erhålls redan när insatsvarorna anskaffas utan betalning av tull eller omsättningsskatt, eftersom avgifterna normalt tas ut vid den tidpunkten.

i) Befrielse från importtull (grundläggande tull och särskild tilläggstull) och återbetalning av omsättningsskatt i fråga om råvaror

(94) Storleken av den subvention som erhölls av den exportör som använde systemet med exportorienterade företag beräknades på grundval av summan av uteblivna importtullar under översynsperioden (grundläggande tull och särskild tilläggstull) på det material som importerats för produktionen, dvs. läkemedel i bulk och halvfabrikat, och den omsättningsskatt som under översynsperioden återbetalats i fråga om denna produktion. För beräkningen av subventionsbeloppet (täljare) drogs sådana avgifter som var nödvändiga för att erhålla subventioner av från denna summa, i enlighet med artikel 7.1 a i grundförordningen. I enlighet med artikel 7.2 i grundförordningen fördelades detta subventionsbelopp över den exportomsättning som sektorn för läkemedel i bulk genererade under översynsperioden (nämnare), eftersom subventionen var knuten till exportresultat och inte beviljades på grundval av tillverkade, framställda, exporterade eller transporterade kvantiteter. Den på detta sätt beräknade subventionsmarginalen uppgick till 29,6 %.

ii) Befrielse från importtull (grundläggande tull och särskild tilläggstull) i fråga om kapitalvaror

(95) Till skillnad från råvaror ingår kapitalvaror inte fysiskt i de färdiga varorna. I enlighet med artikel 7.3 i grundförordningen beräknades förmånen för det undersökta företaget på grundval av beloppet av obetalda tullar på importerade kapitalvaror fördelat över en period som avspeglade den normala avskrivningsperioden för sådana kapitalvaror i den berörda produktens bransch. Denna normala avskrivningsperiod fastställdes på grundval av ett vägt genomsnitt av samtliga samarbetsvilliga exportörers avskrivningsperioder. Kommissionen var tvungen att avvisa begäran från det undersökta exportorienterade företaget om att använda det företagets specifika avskrivningsperiod, eftersom begreppet ”normal” inte är synonymt med ”individuell” utan avser ett ”representativt genomsnitt”. Det sålunda beräknade beloppet, som skall fördelas över översynsperioden, justerades genom tillägg av ränta under denna period i syfte att avspegla värdet av förmånen över tiden och således fastställa det fulla värdet av förmånen enligt detta system för mottagaren. Det räntebelopp som lades till baserades på marknadsräntan i Indien under översynsperioden. Exportören begärde att kommissionen skulle använda företagets egna lägre genomsnittliga ränta, men den metoden ledde inte till något annorlunda resultat, dvs. subventionsmarginalen förblev densamma. För beräkningen av subventionsbeloppet (täljare) drogs sådana avgifter som var nödvändiga för att erhålla subventioner av från denna summa, i enlighet med artikel 7.1 a i grundförordningen. I enlighet med artikel 7.2 och 7.3 i grundförordningen fördelades detta subventionsbelopp över den exportomsättning som sektorn för läkemedel i bulk genererade under översynsperioden (nämnare), eftersom subventionen var knuten till exportresultat och inte beviljades på grundval av tillverkade, framställda, exporterade eller transporterade kvantiteter. Den på detta sätt beräknade subventionsmarginalen uppgick till 1,3 %.

(96) För det berörda företaget uppgick den sammanlagda subventionsmarginalen enligt systemet med exportorienterade företag till 30,9 %.

4 Systemet med förmånstullar i exportfrämjande syfte vid import av kapitalvaror

a) Rättslig grund

(97) Systemet med förmånstullar i exportfrämjande syfte vid import av kapitalvaror beskrivs närmare i kapitel 5 i dokumentet om export- och importpolitiken 2002–2007 och i kapitel 5 i handboken för förfaranden 2002–2007 (volym 1).

b) Stödberättigade företag och verksamheter

(98) Tillverkande exportörer, exporterande handlare som ”har anknytning till” tillverkare samt tillhandahållare av tjänster kan komma i fråga för detta system.

c) Praktiskt genomförande

(99) På villkor att ett företag gör ett exportåtagande får det importera kapitalvaror (nya och, sedan april 2003, begagnade kapitalvaror som är högst tio år gamla) till en reducerad tullsats. I detta syfte utfärdar Indiens myndigheter på ansökan och mot betalning av en avgift en licens inom ramen för detta system. Sedan april 2000 innebär systemet att en reducerad importtullsats på 5 % tas ut på samtliga kapitalvaror som importeras inom ramen för systemet. Fram till och med den 31 mars 2000 tillämpades en effektiv tullsats på 11 % (inklusive en tilläggsavgift på 10 %) eller, i fråga om import till ett högt värde, en nolltullsats. För att exportåtagandet skall kunna anses vara fullgjort måste företaget använda de importerade kapitalvarorna för att tillverka en viss kvantitet exportvaror under en viss period.

(100) Innehavaren av en licens enligt detta system kan också anskaffa kapitalvarorna på den inhemska marknaden. I detta fall kan den inhemska tillverkaren av kapitalvarorna ta i anspråk en rätt till tullfri import av sådana delar som behövs för att tillverka kapitalvarorna. Alternativt kan den inhemska tillverkaren ta i anspråk förmånen av den leverans likställd med export som anses ha ägt rum till följd av leverans av kapitalvaror till en innehavare av en licens enligt detta system.

d) Synpunkter på meddelandet av uppgifter

(101) Efter meddelandet av uppgifter gjorde Indiens myndigheter och en exporterande tillverkare gällande i) att den avskrivningsperiod som använts för kapitalvaror inte skulle ha meddelats berörda parter på ett adekvat sätt och ii) att kommissionen inte i tillräcklig utsträckning hade beskrivit varför och i vilken utsträckning ränta hade lagts till vid beräkningen av det utjämningsbara subventionsbeloppet.

e) Slutsats om systemet med förmånstullar i exportfrämjande syfte vid import av kapitalvaror

(102) Systemet med förmånstullar i exportfrämjande syfte vid import av kapitalvaror innebär att subventioner beviljas i den mening som avses i artikel 2 led 1 a ii och artikel 2 led 2 i grundförordningen. Tullsänkningen utgör ett finansiellt bidrag från Indiens myndigheter, eftersom den innebär en minskning av de tullinkomster som Indiens myndigheter annars skulle ha fått. Tullsänkningen innebär också att exportören får en förmån, eftersom de tullar som inte behöver betalas vid import förbättrar företagets likviditet.

(103) Systemet är vidare rättsligt sett knutet till exportresultat, eftersom licenserna i fråga inte kan erhållas utan ett exportåtagande. Systemet anses följaktligen vara selektivt och utjämningsbart enligt artikel 3.4 a i grundförordningen.

(104) Detta system kan slutligen inte betraktas som ett godkänt restitutionssystem eller godkänt restitutionssystem som tillåter substitution i den mening som avses i artikel 2 led 1 a ii i grundförordningen. Kapitalvaror omfattas i enlighet med led i i bilaga I till grundförordningen inte av denna typ av godkända system, eftersom de inte förbrukas vid tillverkningen av de exporterade produkterna.

f) Beräkning av subventionens storlek

(105) I enlighet med artikel 7.3 i grundförordningen beräknades subventionsbeloppet på grundval av beloppet av obetalda tullar på importerade kapitalvaror fördelat över en period som avspeglade den normala avskrivningsperioden för sådana kapitalvaror i antibiotikabranschen. I enlighet med etablerad praxis justerades det på detta sätt beräknade belopp som skulle hänföras till översynsperioden genom tillägg av ränta under denna period för att det fulla värdet av förmånen över tiden skulle avspeglas. För detta ändamål ansågs marknadsräntan i Indien under översynsperioden vara lämplig. För beräkningen av subventionsbeloppet (täljare) drogs sådana avgifter som var nödvändiga för att erhålla subventioner av från denna summa, i enlighet med artikel 7.1 a i grundförordningen. I enlighet med artikel 7.2 och 7.3 i grundförordningen fördelades detta subventionsbelopp över exportomsättningen under översynsperioden (nämnare), eftersom subventionen var knuten till exportresultat och inte beviljades på grundval av tillverkade, framställda, exporterade eller transporterade kvantiteter. Fyra företag erhöll förmåner från detta system under översynsperioden. De subventioner som erhölls var försumbara.

(106) Eftersom systemet med förmånstullar i exportfrämjande syfte vid import av kapitalvaror inte kommer att utjämnas i detta fall, är det inte nödvändigt att besvara de synpunkter som lämnats efter meddelandet av uppgifter.

5. Exportkreditsystemet

a) Rättslig grund

(107) Exportkreditsystemet beskrivs närmare i cirkulärskrivelse IECD nr 5/04.02.02/2002-03 (exportkrediter i utländsk valuta) och cirkulärskrivelse IECD nr 4/04.02.02/2002-03 (exportkrediter i rupier) som utfärdats av Indiens centralbank och riktar sig till samtliga affärsbanker i Indien.

b) Stödberättigade företag och verksamheter

(108) Tillverkande exportörer och exporterande handlare kan komma i fråga för detta system.

c) Praktiskt genomförande

(109) Enligt detta system fastställer Indiens centralbank de maximala räntesatser för exportkrediter, både i indiska rupier och i utländsk valuta, som affärsbanker får ta ut av en exportör. Syftet är att krediter skall göras tillgängliga för exportörer till internationellt konkurrenskraftiga nivåer. Exportkreditsystemet består av två delsystem, dels systemet med exportkredit före sändning som omfattar krediter till en exportör för finansiering av inköp, bearbetning, tillverkning, förpackning och avsändning av varor före exporten, dels systemet med exportkredit efter sändning som innebär att rörelsekapitallån kan tillhandahållas med syftet att finansiera exportfordringar. Centralbanken fastställer också i cirkulärskrivelserna att en viss del av bankernas nettokredit skall gå till exportfinansiering.

(110) Dessa cirkulärskrivelser från centralbanken innebär att exportörer kan få exportkrediter till räntesatser som är mera förmånliga än de räntesatser som gäller för vanliga affärskrediter (”kontantkrediter”) och som fastställs på rent marknadsmässiga villkor. I detta avseende noteras i cirkulärskrivelsen om exportkrediter i rupier att ”de maximala räntesatser för krediter till exportörer som föreskrivs i denna cirkulärskrivelse är lägre än den maximala utlåningsränta som normalt tas ut av andra låntagare och anses således som förmånliga i detta avseende”. Skillnaden i räntesatser kan vara mindre för företag som har god kreditvärdighet. Företag som har hög kreditvärdighet kanske till och med skulle kunna erhålla exportkrediter och kontantkrediter på samma villkor.

d) Synpunkter på meddelandet av uppgifter

(111) Efter meddelandet av uppgifter hävdade två exportörer som erhöll förmåner enligt exportkreditsystemet att detta system inte utgjorde en utjämningsbar subvention. De anförde i) att en utjämningsbar subvention förutsätter att offentliga medel överförs, ii) att räntesatserna inom ramen för exportkreditsystemet fastställs på marknadsvillkor, eftersom olika affärsbanker erbjuder markant olika räntesatser och iii) att räntesatserna för kontantkrediter är högre än räntesatserna för exportkrediter, eftersom exportfinansiering är mindre riskabel (”sköter sig själv”) och, i fråga om exportkrediter i utländsk valuta, till följd av att fritt konvertibel utländsk valuta skulle omfattas av lägre inflation än den indiska rupien, vilket hävdades ha en inverkan på räntesatserna.

(112) En exportör begärde även, utan att lämna någon ny beräkning av subventionsmarginalen, att kommissionen vid sin beräkning borde använda andra bankers räntesatser i stället för räntesatserna hos de banker som vid kontrollbesöket identifierats som utlåningsbanker och under alla omständigheter att endast de lägsta räntesatserna för både exportkrediter och kontantkrediter borde användas vid jämförelsen. En annan exportör begärde, utan att tillhandahålla någon bevisning, att lånebeloppet borde sänkas med 25 %, det belopp som skulle motsvara det egna kapitalet, även om det i räkenskaperna identifierats som främmande kapital.

e) Slutsats om exportkreditsystemet

(113) För det första kan de förmånliga räntesatser inom ramen för exportkreditsystemet som fastställs i centralbankens cirkulärskrivelser enligt skäl 107 minska räntekostnaderna för en exportör i förhållande till sådana räntekostnader som fastställs enbart på grundval av marknadsvillkor, och de innebär i detta fall att denna exportör erhåller en förmån enligt artikel 2 led 2 i grundförordningen. Endast i fråga om de samarbetsvilliga exportörer för vilka sådana ränteskillnader konstaterats föreligga drogs slutsatsen att en förmån hade beviljats. I motsats till vad som sägs i de inlagor som avses ovan kan dessa ränteskillnader inte förklaras av ett rent marknadsmässigt beteende från affärsbankernas sida. Exportfinansiering är inte i sig mera säker än finansiering för den inhemska marknaden. Den anses vanligtvis som mera riskabel och omfattningen av den garanti som krävs för en viss kredit, oavsett finansieringsändamålet, är ett rent affärsmässigt beslut hos en given affärsbank. Ränteskillnaderna mellan olika banker är en följd av centralbankens metod att fastställa maximala räntesatser för varje enskild affärsbank. Om det inte vore för centralbankens cirkulärskrivelser skulle affärsbankerna inte vara tvungna att i samband med exportfinansiering bevilja eventuellt mera förmånliga räntesatser för exportkrediter i utländsk valuta. Som ett sammanfattande svar på dessa synpunkter kan det sägas att syftet med centralbankens cirkulärskrivelser är att tillhandahålla exportfinansiering till ”internationellt konkurrenskraftiga nivåer” och att centralbanken själv anger att dessa räntesatser för exportkrediter är ”förmånliga”. För det andra, och trots det faktum att de förmånliga räntesatserna inom ramen för exportkreditsystemet beviljas av affärsbanker, utgör denna förmån ett finansiellt bidrag från de offentliga myndigheterna i den mening som avses i artikel 2 led 1 a iv i grundförordningen. I detta sammanhang bör det noteras att vare sig artikel 2 led 1 a iv i grundförordningen eller WTO-avtalet om subventioner och utjämningsåtgärder föreskriver att det måste föreligga en utgift i de offentliga räkenskaperna, t.ex. att Indiens myndigheter ersätter affärsbankerna för deras utgifter, för att en subvention skall anses föreligga, utan endast att det föreligger statliga instruktioner att utföra de funktioner som räknas upp i artikel 2 led 1 a i–iii i grundförordningen. Indiens centralbank är ett offentligt organ och omfattas därför av definitionen av ”offentliga myndigheter” i artikel 1.3 i grundförordningen. Den ägs till 100 % av staten, eftersträvar mål för den offentliga politiken, t.ex. penningpolitik, och dess ledning utses av Indiens myndigheter. Centralbanken ger instruktioner till privata organ, i det att affärsbankerna är bundna av villkoren, däribland de obligatoriska maximala räntesatserna för exportkrediter enligt centralbankens cirkulärskrivelser och kravet på att en viss del av affärsbankernas nettokredit måste gå till exportfinansiering. Dessa instruktioner innebär att affärsbankerna måste utföra de funktioner som räknas upp i artikel 2 led 1 a i i grundförordningen, i detta fall ge lån i form av förmånlig exportfinansiering. En sådan direkt överföring av medel i form av lån på vissa villkor skulle i normala fall vara en uppgift för myndigheterna och skiljer sig i praktiken egentligen inte från de offentliga myndigheternas normala praxis, i enlighet med artikel 2 led 1 a iv i grundförordningen. Denna subvention anses vara selektiv och utjämningsbar, eftersom de förmånliga räntesatserna bara är tillgängliga för finansiering av exporttransaktioner, och subventionen anses därför vara knuten till exportresultat enligt artikel 3.4 a i grundförordningen.

f) Beräkning av subventionens storlek

(114) Subventionsbeloppet beräknades på grundval av skillnaden mellan den ränta som betalats för exportkrediter under översynsperioden och det räntebelopp som skulle ha betalats om samma räntesatser skulle ha tillämpats som de som gällde för normala affärskrediter till detta företag. I enlighet med artikel 7.2 i grundförordningen fördelades detta subventionsbelopp (täljare) över den totala exportomsättningen under översynsperioden (nämnare), eftersom subventionen var knuten till exportresultat och inte beviljades på grundval av tillverkade, framställda, exporterade eller transporterade kvantiteter. Den sent inkomna begäran från en exportör om att det kreditbelopp som verifierats under kontrollbesöket på plats skulle minskas med 25 %, eftersom det skulle utgöra eget kapital i denna utsträckning, vilket varken nämnts före eller ens under kontrollbesöket, kunde inte styrkas och kommissionen kan följaktligen inte godta den. Begäran om att i fråga om utlånande banker använda nya uppgifter i stället för de uppgifter som tillhandahållits under kontrollbesöket måste också avvisas, eftersom dessa uppgifter inte tillhandahållits i god tid och inte kunnat kontrolleras. Under alla omständigheter styrkte denna exportör inte sitt påstående om att företaget bara fick exportfinansiering från de affärsbanker som erbjöd de mest förmånliga villkoren. Sex företag erhöll förmåner inom ramen för exportkreditsystemet. De mottog subventioner på upp till 2,3 %.

6. System med befrielse från inkomstskatt

a) Systemet med befrielse från skatt på exportinkomst

i) Avsnitt 80HHC i lagen om inkomstskatt från 1961

(115) Det fastställdes att fyra av de undersökta exportörerna omfattades av en partiell befrielse från inkomstskatt på vinst av exportförsäljning under översynsperioden. Den rättsliga grunden för denna befrielse finns i avsnitt 80HHC i lagen om inkomstskatt från 1961.

(116) Denna bestämmelse i lagen om inkomstskatt avskaffades från och med taxeringsåret 2005–2006 (dvs. för räkenskapsåret 1 april 2004–31 mars 2005). En sökande kommer således inte att kunna få några förmåner med stöd av avsnitt 80HHC i lagen om inkomstskatt efter den 31 mars 2004. Fyra av de undersökta exportörerna erhöll förmåner enligt detta system under översynsperioden, men i den utsträckning systemet därefter har avskaffats bör det inte utjämnas, enligt bestämmelserna i artikel 15.1 i grundförordningen.

ii) Avsnitten 10A och 10B i lagen om inkomstskatt från 1961

(117) Systemet med fullständig befrielse från inkomstskatt på vinst av exportförsäljning för ett nyetablerat företag i en särskild ekonomisk zon, ett frihandelsområde, en forskningsby för datorutrustning eller en forskningsby för programvara (avsnitt 10A i lagen om inkomstskatt) eller ett nyetablerat exportorienterat företag (avsnitt 10B i lagen om inkomstskatt) under de tio första åren av produktionsverksamhet fortsätter att vara i kraft fram till och med den 31 mars 2010.

(118) Ett företag erhöll under de gångna tio åren förmåner enligt avsnitt 10B i lagen om inkomstskatt, med början under räkenskapsåret 1993–1994. Därför kommer detta företag från och med räkenskapsåret 2003–2004 inte längre att kunna erhålla förmåner enligt avsnitt 10B i lagen om inkomstskatt. I enlighet med artikel 15.1 i grundförordningen bör således detta system inte utjämnas i detta fall.

b) Inkomstskattestimulanser för forskning och utveckling

i) Rättslig grund

(119) Systemet med inkomstskattestimulanser för forskning och utveckling beskrivs närmare i avsnitt 35(2AB) i lagen om inkomstskatt från 1961.

ii) Stödberättigade företag och verksamheter

(120) Företag som bedriver verksamhet inom bioteknik eller tillverkning av läkemedel, kemikalier, elektronisk utrustning, datorer, programvara, telekommunikationsutrustning, helikoptrar, luftfartyg eller andra artiklar som kan komma att meddelas senare kan få förmåner inom ramen för detta system.

iii) Praktiskt genomförande

(121) För alla utgifter (andra än för mark eller byggnader) i fråga om företagsinterna anläggningar för forskning och utveckling som godkänts av Indiens myndighet för vetenskaplig och industriell forskning medges vid beräkning av inkomstskatten ett avdrag på 150 % av de faktiska kostnaderna. Genom att ett företag på detta sätt får ett avdrag för 50 % fiktiva kostnader (dvs. kostnader som faktiskt inte uppstått) minskas på ett konstgjort sätt beskattningsunderlaget för inkomstskatt och därigenom den inkomstskatt som betalas.

iv) Synpunkter på meddelandet av uppgifter

(122) Efter meddelandet av uppgifter begärde en exportör, som mottog förmåner inom ramen för detta system, att detta system inte borde utjämnas, eftersom i) även om systemet var begränsat till vissa sektorer skulle det inte vara selektivt i den mening som avses i artikel 3.2 i grundförordningen av den anledningen att alla företag inom dessa sektorer var berättigade till förmåner, och ii) att utgifter som uppstår efter den 31 mars 2005 enligt avsnitt 35(2AB) underavsnitt 5 i lagen om inkomstskatt inte skulle komma att omfattas av systemet.

v) Slutsats om systemet med inkomstskattestimulanser för forskning och utveckling

(123) Systemet med inkomstskattestimulanser för forskning och utveckling innebär att subventioner beviljas i den mening som avses i artikel 2 led 1 a ii och artikel 2 led 2 i grundförordningen. Den konstgjorda minskningen av beskattningsunderlaget för inkomstskatt enligt avsnitt 35(2AB) i lagen om inkomstskatt utgör ett finansiellt bidrag från Indiens myndigheter, eftersom den innebär att Indiens myndigheter förlorar skatteintäkter som de annars skulle ha fått. Minskningen av inkomstskatt innebär dessutom att företaget får en förmån, eftersom dess likviditet förbättras.

(124) Indiens myndigheter hävdade och upprepade efter meddelandet av uppgifter, utan att tillhandahålla någon bevisning, att rättigheten att omfattas av systemet med inkomstskattestimulanser för forskning och utveckling var baserad på objektiva kriterier och att systemet följaktligen inte skulle vara selektivt. Den klara ordalydelsen i avsnitt 35(2AB) i lagen om inkomstskatt bevisar emellertid att systemet enligt lag är selektivt i den mening som avses i artikel 3.2 a i grundförordningen och att systemet därför är utjämningsbart. Rätten att omfattas av detta system styrs inte av objektiva kriterier, som enligt artikel 3.2 b i grundförordningen skall vara neutrala. Förmåner inom ramen för systemet är endast tillgängliga för vissa industrisektorer, som räknas upp i skäl 120 ovan, och Indiens myndigheter har inte gjort detta system tillgängligt för alla sektorer. I motsats till vad som hävdats av en exportör innebär denna begränsning att systemet är selektivt, i det att begreppet ”grupp av företag eller industrier” i artikel 3.2 i grundförordningen är synonymt med att systemet begränsas till vissa sektorer. Denna begränsning är inte ekonomisk till sin karaktär och tillämpas inte generellt, t.ex. på grundval av antalet anställda eller företagets storlek.

(125) Det faktum att, enligt vad som påstods, utgifter som uppkommer efter den 31 mars 2005 inte skulle omfattas av systemet innebär inte heller att systemet inte kan utjämnas enligt artikel 15.1 i grundförordningen. Det har inte visats att detta system hade upphört att tillämpas vid den tidpunkt då slutsatserna av översynen färdigställdes och inte heller att exportören inte längre kommer att få förmåner av systemet. Tvärtom är systemet med inkomstskattestimulanser för forskning och utveckling i kraft för hela taxeringsåret 2005–2006 (dvs. för räkenskapsåret 2004–2005), och kan således fortsätta att tillhandahålla förmåner. Exportören har vidare inte underbyggt sitt påstående att Indiens myndigheter inte avser att förlänga detta system. Systemet har faktiskt redan förlängts vid tidigare tillfällen[8]. Det finns inga tecken på att en sådan förlängning inte kommer att äga rum genom en framtida skattelag, i synnerhet eftersom Indiens myndigheter varken vid samrådet eller i sina synpunkter på meddelandet av uppgifter gav några indikationer om att detta system från och med den 31 mars 2005 kommer att upphöra att gälla eller inte kommer att ersättas av jämförbara bestämmelser om befrielse från inkomstskatt.

vi) Beräkning av subventionens storlek

(126) Subventionens storlek beräknades på grundval av skillnaden mellan beloppet av inkomstskatt för översynsperioden med eller utan tillämpning av bestämmelserna i avsnitt 35(2AB) i lagen om inkomstskatt. I enlighet med artikel 7.2 i grundförordningen fördelades detta subventionsbelopp (täljare) över den totala omsättningen under översynsperioden (nämnare), eftersom subventionen var knuten till all försäljning, både på den inhemska marknaden och för export, och inte beviljades på grundval av tillverkade, framställda, exporterade eller transporterade kvantiteter. För ett företag som erhöll förmåner inom ramen för systemet med inkomstskattestimulanser för forskning och utveckling fastställdes på detta sätt en subventionsmarginal på 1,5 %.

III. Regionala system

1. Delstaterna Gujarats och Punjabs system för stimulanser till industrin

(127) Delstaterna Gujarat och Punjab beviljar förmånsberättigade industriföretag stimulanser i form av befrielse från eller uppskov med omsättnings- eller inköpsskatt för att stimulera den industriella utvecklingen i ekonomiskt underutvecklade områden i dessa delstater. Dessa system är så gott som identiska och bedöms därför tillsammans.

a) Rättslig grund

(128) Dessa system för stimulanser till industrin så som de tillämpas av delstaterna Gujarat och Punjab beskrivs närmare i delstaten Gujarats beslut nr INC-1090-1023-(2)-I(GR No.2) av den 16 oktober 1990 och delstaten Punjabs beslut nr 15/43/96-5IB/2238 av den 20 mars 1996.

b) Stödberättigade företag och verksamheter

(129) Företag som etablerar en ny industrianläggning eller gör en stor utvidgning av en befintlig industrianläggning i ekonomiskt underutvecklade områden kan få förmåner inom ramen för dessa system. Det finns dock uttömmande förteckningar över branscher som inte omfattas av systemen, vilka hindrar företag inom vissa verksamhetsområden från att kunna komma i åtnjutande av skattestimulanser.

c) Praktiskt genomförande

(130) För att få förmåner enligt dessa system måste företagen göra investeringar i ekonomiskt underutvecklade områden. Dessa områden, som motsvarar territoriella enheter i de två delstaterna, klassificeras på grundval av deras ekonomiska utveckling i olika kategorier, samtidigt som det finns områden som är uteslutna från tillämpningen av dessa stimulanssystem. Vid fastställandet av stimulansbeloppet är huvudkriteriet investeringens storlek och det område i vilket företaget är beläget eller skall lokaliseras.

(131) Stimulanser kan beviljas när som helst, eftersom det inte finns några tidsfrister vare sig för inlämning av en ansökan om stimulanser eller för fullgörande av de kvantitativa kriterierna.

d) Synpunkter på meddelandet av uppgifter

(132) Efter meddelandet av uppgifter gjorde två exportörer, som erhöll förmåner inom ramen för systemen för stimulanser till industrin, gällande i) att dessa system inte skulle utgöra en exportsubvention, ii) att systemen bara utgjorde en kompensation för de extra kostnader som uppstod till följd av att de utsedda ekonomiskt underutvecklade områdena saknade en adekvat infrastruktur och iii) att, i fråga om en exportör, detta företag inte hade erhållit förmåner av systemet sedan den 5 juli 2003.

e) Slutsats om systemen för stimulanser till industrin

(133) Dessa system innebär att subventioner beviljas i den mening som avses i artikel 2 led 1 a ii och artikel 2 led 2 i grundförordningen. De innefattar ett finansiellt bidrag från delstaten Gujarat respektive delstaten Punjab, eftersom de beviljade stimulanserna, i detta fall befrielse från omsättningsskatt och inköpsskatt, minskar de skatteintäkter som annars skulle ha uppstått. Dessa stimulanser innebär också att företag får förmåner, eftersom de förbättrar deras finansiella situation genom att normalt tillämpliga skatter inte behöver betalas.

(134) Dessa system är vidare regionalt selektiva i den mening som avses i artikel 3.2 a och 3.3 i grundförordningen, av den anledningen att de endast är tillgängliga för vissa företag som har gjort investeringar inom vissa särskilt utsedda geografiska områden som omfattas av de berörda delstaternas behörighet. Systemen är inte tillgängliga för företag som är belägna utanför dessa områden och dessutom är förmånsnivån olika hög beroende på vilket område som berörs.

(135) Indiens myndigheter delade inte denna bedömning. För det första anförde de att internationell handel i sig inte omfattades av omsättningsskatt, i enlighet med landets grundlag. Detta innebar enligt Indiens myndigheter att dessa system i fråga om exporttransaktioner inte ledde till förlust av skatteintäkter som annars skulle ha uppstått, och följaktligen att dessa system inte borde utjämnas. Systemen betraktas emellertid, i motsats till vad som påstods i två exportörers synpunkter på meddelandet av uppgifter i detta hänseende, inte som exportsubventioner enligt artikel 3.4 a i grundförordningen med direkt inriktning på export av den berörda produkten, utan som selektiva på annat sätt (se skäl 134). För att ett subventionssystem skall anses vara utjämningsbart krävs inte någon direkt koppling mellan subventionen och den exporterade produkten. I enlighet med artikel 1.1 i grundförordningen räcker det med att fastställa en direkt koppling mellan subventionen och det tillverkande företaget. Enligt principen att ”pengar är utbytbara” kommer varje sådan typ av inhemsk subvention, via lägre priser, att återspeglas även i exporttransaktionerna, eftersom sådana subventioner förbättrar ett företags allmänna likviditet. Indiens myndigheter tillhandahöll inte heller någon bevisning för att den allmänna befrielsen från omsättningsskatt för exportförsäljning även skulle omfatta inköpsskatt på insatsvaror. I detta fall använde företagen systemen för stimulanser till industrin också för att avräkna inköpsskatt.

(136) Indiens myndigheter anförde vidare att systemen för stimulanser till industrin, även om de onekligen var begränsade till vissa ekonomiskt underutvecklade områden inom delstaterna Punjabs och Gujarats territorier, inte borde betraktas som selektiva, av det skälet att de inte skulle gynna enbart vissa företag inom dessa särskilt utsedda regioner. Indiens myndigheter erkände dock att alla typer av produktionsverksamhet inom dessa territorier inte hade rätt till förmåner av systemen. En regional inskränkning av ett (del)statligt subventionssystem till samtliga företag inom särskilt utsedda områden inom (del)statens territorium innebär faktiskt i sig att ett system är selektivt. Sådana typer av system gynnar tydligt vissa företag framför andra, eftersom ett företag i en viss region kan få stöd medan dess konkurrent i en annan region inte kan få sådant stöd. En sådan differentiering är inte objektiv enligt artikel 3.2 b i grundförordningen och är således selektiv, eftersom subventionen inte tillämpas generellt över hela (del)statens territorium.

(137) Det faktum att systemen för stimulanser till industrin skulle kunna utgöra en kompensation för extra kostnader till följd av otillräcklig infrastruktur ändrar inte, i motsats till vad som sägs i en exportörs inlaga, bedömningen av systemen som en utjämningsbar subvention. Sådana påstådda kostnader har inte styrkts.

(138) Den exportör som hävdade att företaget inte längre hade rätt till förmåner enligt systemet för stimulanser till industrin underbyggde inte detta påstående, genom att exempelvis tillhandahålla en bekräftelse från delstaten Gujarat. Tvärtom uppgav företaget i sina årsrapporter för 2002–2003 (dvs. översynsperioden) att det ansökt om förlängning av förmånerna enligt systemet fram till och med 2012. Det bör noteras att en sådan förlängning är tillåten enligt Gujarats system. Företaget tillhandahöll ingen bevisning för att delstaten Gujarat avslagit denna begäran.

(139) De argument som anförs av Indiens myndigheter och inlagorna efter meddelandet av uppgifter ändrar följaktligen inte bedömningen att systemen – befrielse från omsättningsskatt och inköpsskatt – är utjämningsbara.

f) Beräkning av subventionens storlek

(140) Subventionens storlek beräknades på grundval av det belopp av omsättningsskatt och inköpsskatt som normalt skulle ha tagits ut under översynsperioden men som inte behövde betalas till följd av tillämpningen av dessa system. I enlighet med artikel 7.2 i grundförordningen fördelades dessa subventionsbelopp (täljare) över den totala omsättningen under översynsperioden (nämnare), eftersom subventionen inte var knuten till exportresultat och inte beviljades på grundval av tillverkade, framställda, exporterade eller transporterade kvantitet