Yttrande från Regionkommittén om "Kommissionens meddelande om genomförandet av EU:s regionalpolitik i Österrike, Finland och Sverige"

(97/C 116/02)

BAKGRUND

- Kommissionens meddelande om genomförandet av EU:s regionalpolitik i Österrike, Finland och Sverige (KOM(96) 316 slutlig).

- Kommissionens beslut den 5 juli 1996 att i enlighet med artikel 198c, första stycket, i EG-fördraget remittera frågan till Regionkommittén.

- Regionkommitténs beslut den 8 mars 1996 att ge utskott 1 "Regional utveckling, ekonomisk utveckling, finansiella frågor på lokalt och regionalt plan" i uppdrag att utarbeta detta yttrande.

- Utkastet till yttrande (CdR 354/96 rev.) som antogs av utskott 1 den 22 november 1996. Föredragande var Joakim Ollén och Jorma Virtanen.

Mot ovanstående bakgrund antog Regionkommittén enhälligt följande yttrande vid sin 16:e plenarsession den 15-16 januari 1997 (sammanträdet den 15 januari).

1. Inledning

1.1. Sammanfattning av kommissionens meddelande

1.1.1. Den 3 juli 1996 lade kommissionen fram sitt meddelande "Meddelande från kommissionen om genomförandet av EU:s regionalpolitik i Österrike, Finland och Sverige" och skickade det på remiss till Regionkommittén. I meddelandet rapporterar man om igångsättandet av strukturfondsåtgärder och genomförandet av unionens regionalpolitik i de tre nya medlemsstaterna. Det rör sig om målområdena 1, 2 och 6 inom strukturfonderna och gemenskapsinitiativen under perioden januari 1995-maj 1996. Meddelandet utgör ett komplement till det tidigare meddelandet KOM(95) 111 slutlig av den 29 mars 1995 i fråga om de tolv övriga medlemsstaterna.

1.2. Igångsättandet av strukturfondsåtgärder

1.2.1. De områden som är berättigade till stöd enligt mål 1, 2 och 6 har en total befolkning på knappt 4 miljoner eller 18 % av befolkningen i de tre nya medlemsstaterna (enligt meddelande KOM(95) 111 slutlig har de områden som täcks av mål 1 och 2 i de tolv övriga medlemsstaterna en befolkning på 150 miljoner eller 40 % av den totala befolkningen i dessa länder). Den totala kostnaden för målområdena 1, 2 och 6 i de tre nya medlemsstaterna uppgår till 4 695 miljoner ecu för perioden 1995-1999 och för gemenskapsinitiativen till 427,4 miljoner ecu - båda är relativt jämnt fördelade mellan de tre länderna.

1.2.2. Huvuddelen av de samlade programplaneringsdokumenten (SPD) lämnades in före slutet av april 1995 och godkändes i juli 1995 (Finland) och november 1995 (Sverige och Österrike). Gemenskapsinitiativen lämnades in i juli av Österrike och under hösten av Finland och Sverige. Vissa av de österrikiska förslagen godkändes i december 1995. Vid tiden för meddelandet väntades de i Sverige och Finland godkännas i juni 1996.

1.3. Genomförandet av unionens regionalpolitik

1.3.1. Godkännandet av finansieringsförslagen inbegrep här ganska tidskrävande diskussioner och debatter med var och en av de tre medlemsstaterna om vilken policy som skulle väljas. Kommissionen hade djupgående diskussioner med nationella och regionala förvaltningar i medlemsstaterna för att se över arrangemangen kring genomförandet. Lokala och regionala parter - politiker såväl som företrädare för arbetsmarknadens parter - uppmuntrades att engagera sig fullt ut. Att synliggöra strukturfonderna inför de små och medelstora företagen ansågs vara särskilt viktigt med tanke på deras nyckelroll för sysselsättningen. Det är dock enligt kommissionen alltför tidigt att dra några slutsatser om synligheten av EU:s stöd till små och medelstora företag.

2. Allmänna kommentarer

2.1. Regionkommittén delar kommissionens synpunkter i följande delar:

- Genomförandet av unionens regionalpolitik har gått alltför långsamt.

- Administrationen måste förenklas, reglerna för stödberättigande måste klargöras och den interna samordningen inom kommissionen måste förbättras.

- Europeiska unionens regionalpolitik har hjälpt till att stimulera både lokala och regionala myndigheter och företrädare för arbetsmarknadsparterna att delta i planeringen och genomförandet av åtgärderna för den regionala utvecklingen.

- Det är viktigt att inbegripa folkvalda från nationell, regional och lokal nivå både i utformningen av programmen och i den strategiska styrningen av programmens genomförande.

- De små och medelstora företagen är viktiga för att skapa nya arbetstillfällen och bör spela en nyckelroll i tillämpningen av strukturfonderna.

2.2. Detta yttrande kommer nu att fokuseras på de frågor där kommissionens synpunkter inte sammanfaller med de synpunkter som framkommer i ett lokalt eller regionalt perspektiv samt på frågor av särskild vikt för lokala och regionala organ som Regionkommittén vill framhäva.

3. Särskilda kommentarer

3.1. Igångsättandet av strukturfondsåtgärder

3.1.1. Hur processen upplevdes på lokal och regional nivå i de tre medlemsstaterna

3.1.1.1. De inledande diskussionerna om programmen inom strukturfonderna under våren 1995 verkar ha blåst nytt liv i de tre ländernas debatt om regional utveckling, regionalt inre samarbete och ansvarsfördelningen på regional nivå. Begreppet partnerskap infördes genom strukturfonderna och togs emot mycket väl av de lokala och regionala myndigheterna.

3.1.1.2. I Österrike visar de första erfarenheterna av EU:s regionalpolitik att de existerande administrativa strukturerna ofta mötte på svåra problem när det gällde att skapa den nödvändiga infrastrukturen för genomförandet och ta över därtill relaterade uppgifter. Det fanns problem som rörde skapandet och hanteringen av programmen. Komplicerade kompletteringsförfaranden och dålig samordning mellan EU:s enheter orsakade ytterligare problem.

3.1.1.3. I Finland gick processen att arbeta fram dokument snabbt eftersom alla instanser redan hade varit med om att arbeta fram utvecklingsprogram för enskilda regioner. Praktiska problem uppstod dock i administrationen och när det gällde att organisera finansieringen: Även om urvalet av projekt görs gemensamt av regionala arbetsgrupper kanaliseras all finansiering från EU via statsbudgeten, vilket skapar ytterligare byråkrati, kontroll och regler vid tilldelningen av medel. Detta medför en risk att regeringsdepartementens och deras regionala organs egna mål får väga alltför tungt. Även om det är alltför tidigt att säga så, riskerar Interreg-programmet för EU:s yttre gränser att drabbas av samma tunga administration och finansieringsförfaranden som mål 6-programmet, trots att dess budget bara är en tiondel så stor. Å andra sidan kan den administrativa modellen i Interreg-programmet för EU:s inre gränser, genom vilket EU:s stöd kanaliseras direkt till regionerna, enligt ReK också vara bättre lämpat för Interreg-programmet för EU:s yttre gränser.

3.1.1.4. Det kan noteras att staten i Sverige från första början intog en mycket dominerande roll genom länsstyrelserna. Detta kan delvis förklaras av tidsbristen och den otydliga rollfördelningen. Den svenska allmänhetens negativa inställning gentemot EU kan ha dämpat entusiasmen hos vissa grupper och medborgare, men har inte hindrat kommunerna och landstingen att engagera sig.

3.1.1.5. De lokala och regionala myndigheterna i Sverige och Finland har framfört kritik om att man i början av processen ägnade alltför mycket tid åt att upprätta administrativa rutiner, tid som egentligen borde ha ägnats åt att inleda processen och diskutera målsättningar och medel i politiska termer.

3.1.2. Medelstilldelning

3.1.2.1. I Österrike har stora summor i princip gjorts tillgängliga genom strukturfondernas mål 1, 2 och 5b. Å ena sidan har vissa österrikiska regioner (Länder) fått ökade medel till följd av att de har svaga strukturer. Detta minskade å andra sidan de nationella marginalerna till följd av kravet på nationell medfinansiering (additionalitetsprincipen).

3.1.2.2. I Finland är finansiering från EU hårt knuten till statsbudgeten och går via de nationella tilldelningskanalerna. De lokala och regionala myndigheterna (och landskapsförbunden) skulle vilja se att finansiering från EU separeras från statsbudgeten för att ge regionerna mer att säga till om när det gäller valet av projekt. De godkända samlade programplaneringsdokumenten (SPD) anger i motsats till kommissionens uppgifter inte de tilldelade medlens fördelning per region och åtgärd.

3.1.2.3. I Sverige utfördes fördelningen av medel från strukturfonderna inom en snäv cirkel av statliga tjänstemän, förhandlare och sakkunniga, utan representanter för kommuner och landsting. Bristen på information om kriterierna för och nivån på EU:s stöd ökade detta problem. När det gäller gemenskapsinitiativen var kommunerna och landstingen inte alls med i diskussionerna om valet av initiativ för Sverige, vilket också gäller resursfördelningen mellan initiativen. Detta förhandlades enbart mellan regeringen och kommissionen och var en av anledningarna till att man i flera regioner ifrågasatte resursfördelningen.

3.1.3. Definition av stödberättigade områden

3.1.3.1. De lokala och regionala myndigheterna i Österrike uppskattade EU:s flexibilitet när det gällde att fastställa tidsramen för de enskilda målområdena, särskilt för mål 2. I vilket fall som helst borde programmen sträcka sig över minst fem år. Kriterierna för att välja vilka områden som skulle få stöd borde förutom arbetslöshet och bruttoregionalprodukt i de enskilda regionerna också inbegripa speciella regionala problem i vissa medlemsstater (i Österrike nackdelar till följd av klimat, höjd, branta passager, avskild belägenhet, hög pendlingsfrekvens etc.). I framtiden bör det vara möjligt att för alla gemenskapsinitiativ också välja områden som ligger utanför valda målregioner (detta skulle framför allt vara av betydelse för de rikare medlemsstaterna). Man var på nationell såväl som regional nivå mycket kritisk över den långa tid kommissionen tog på sig för att fastställa vilka österrikiska regioner som skulle omfattas av initiativen Rechar och Resider.

3.1.3.2. I Finland var det i viss mån svårt att välja ut målområden eftersom de områden som uppfyllde villkoren var fler än vad som kunde inbegripas i programmen. Icke desto mindre lyckades man på ett tillfredsställande sätt välja ut målområden. Man stötte också på problem när ett målområde bara utgjorde en del av en region, vilket framför allt gällde mål 6. I dessa områden blir det, när ett stöd för mindre gynnade områden ingår i finansieringspaketet, mycket litet pengar över för den regionala utvecklingen. Att definiera en del av en region som mål 6-område innebar också att man var tvungen att upprätta ytterligare en regional plan med ytterligare administration och kontrollarbete som följd, jämfört med om man till exempel hade definierat området som en del av det omgivande mål 5b-området.

3.1.3.3. I Sverige hölls diskussionerna om vilka områden som skulle vara berättigade till stöd enligt mål 2, 5b och 6 inom en grupp av statstjänstemän, statliga förhandlare och sakkunniga. Bara ett fåtal kommuner och landsting var i någon mån inbegripna i fastställandet av målområden.

3.1.4. Inlämnande och godkännande av de samlade programplaneringsdokumenten och gemenskapsinitiativen

3.1.4.1. Österrike lämnade in sina fullständiga program för målområdena och gemenskapsinitiativen i tid. Tyvärr tog det mer än ett år efter inlämnandet innan kommissionen (GD VI) godkände de österrikiska Leader-programmen med undantag för programmet för Burgenland (mål 1-område).

3.1.4.2. I Finland upprättade man ett nationellt samlat programplaneringsdokument för mål 2 och ett annat för mål 6. I dessa dokument beskrevs i allmänna ordalag målsättningarna med och åtgärderna inom de regionala programmen. Kommissionen godkände dokumenten med rekordfart. När det gällde de region-specifika Interreg-programmen (7 regioner) gick det administrativa arbetet ganska fort efter ett mer omfattande arbete med att upprätta och godkänna dokumenten. Administrationen av Interreg-programmen för EU:s yttre gränser fungerar dock inte tillfredsställande eftersom de är konstruerade som mål 2 och 6-områden och är alldeles för byråkratiska.

3.1.4.3. Den svenska regeringen började inte programplaneringen förrän efter EU-omröstningen vilket resulterade i en mycket kort planeringsperiod. På grund av tidsbristen blev den så kallade "bottom-up"-metoden och partnerskapsprincipen inte ur ett lokalt och regionalt perspektiv beaktade i tillräcklig grad. Godkännandet av vissa gemenskapsinitiativsprogram har tagit mycket lång tid, vilket till exempel gäller det svenska programmet för små och medelstora företag. Det lämnades in den 22 november 1995 och kommissionen hade ännu inte godkänt programmet 11 månader senare. Med tanke på de små och medelstora företagens betydelse för många strukturfondsprogram skulle man ha gett detta program en hög prioritet.

3.2. Genomförandet av unionens regionalpolitik

3.2.1. Godkännande av programmen

3.2.1.1. För alla tre länderna har kommissionens godkännande av finansieringsförslagen i fråga om gemenskapsinitiativen tagit för lång tid.

3.2.1.2. I Österrike använde man tiden fram till programmens godkännande till en omfattande diskussion bland dem som var inbegripna i målen för en framtida österrikisk regionalpolitik. Denna dialog har varit mycket viktig för att definiera målområden och målsättningar för utvecklingen, för att koncentrera sig på att skapa nya arbetstillfällen, för att understryka regionala förvaltningsstrukturer och för att klargöra den komplicerade österrikiska bidragslagstiftningen.

3.2.1.3. I Finland gick genomförandefasen efter att programmen hade godkänts till att börja med trögt eftersom man var tvungen att ändra den nationella lagstiftningen för att kunna dela ut EU-medel. Olika centrala organ var inbegripna i fördelningen av EU-medel och varje hade sina egna regler för hur medlen skulle disponeras, vilket orsakade förseningar i genomförandet av projekten.

3.2.1.4. I Sverige utfördes de efterhandsändringar av programdokumenten som syftade till att klargöra utvecklingsprioriteringarna enbart av regeringen och kommissionen, utan någon som helst feedback till de initiala parterna på lokal och regional nivå. Kommissionens mycket positiva bedömning att de förslag i Sverige "som kommit från gräsrotsnivån fordrade viss bearbetning för att bättre återspegla förändringar i den nationella politikens riktlinjer" stämmer inte överens med den verklighet som kommuner och landsting upplever. Den påvisar bara regeringens dominerande roll.

3.2.2. Organisation av genomförandet

3.2.2.1. I Österrike tog befintliga administrativa strukturer över organisationen av strukturfondernas genomförande utan några väsentliga ändringar bland den berörda personalen. Som följd av detta använde man under en lång tid personalresurser till arbetet med strukturfonderna utöver deras vanliga arbetsuppgifter. Genomförandet i Österrike organiseras i huvudsak av den österrikiska regionalplaneringskonferensen (ÖROK) som fungerar som samordnande organ för de olika organ som ansvarar för de regionala målområdesprogrammen och gemenskapsinitiativen. Regionerna ansvarar för genomförandet av mål 1, 2 och 5b-programmen.

3.2.2.2. I Finland kände den centrala administrationen inga behov att upprätta flera övervakningskommittéer då man hade upprättat de två SPD-programmen (ett för mål 2 och ett för mål 6) enligt subsidiaritetsprincipen; tolkningsskillnader uppstod när man skulle gå från nationella målsättningar till genomförandet av åtgärder på regional nivå. Lokala och regionala myndigheter vill att beslutsrätten över EU-medlen förs över till landskapsförbunden. De vill också ha ett mindre komplicerat finansieringssystem liksom en förenkling av programarbetet i fråga om de områden som ingår i mer än ett målprogram. De finska regionerna har stött kommissionens försök att betala ut mindre anslag direkt till den regionala nivån. När det gäller Interreg hade man velat tillämpa samma procedur för Interreg-programmen för EU:s yttre gränser (med Ryssland och Estland) som för Interreg-programmen för inre gränser - dvs. anslag direkt till regionerna.

3.2.2.3. I de svenska mål 2 och 6-områdena hade kommuner och landsting högt uppsatta ambitioner att säkra ett demokratiskt inflytande i beslutsprocessen. Denna ambition kunde dock inte fullföljas: Även om de utgjorde en majoritet i beslutskommittéerna sköttes sekretariat och ordförandeskap av länsstyrelserna. Ett innovativt sätt att möta denna situation gjordes i mål 2-området Bergslagen genom att kommuner och landsting upprättade en ideell sammanslutning, Bergslaget. I vissa län har kommunerna begärt och fått ytterligare inflytande genom de övergripande bidragsreglerna, ett koncept som inte alltid har accepterats av länsstyrelserna. Brist på information om EU:s regler för tillämpningen av strukturfonderna och svårigheterna och osäkerheten i fråga om tolkningen av EU:s förordningar har i viss mån fått vissa beslutskommittéer att tveka i sitt arbete. Det behövs ett klargörande på dessa punkter liksom en förenkling av rutinerna för att garantera att partnerskapen fungerar väl.

3.2.3. Verksamheternas relevans och synlighet

3.2.3.1. Det är för tidigt att utvärdera verksamheternas relevans och synlighet. När det gäller insatsernas synlighet anser man i Österrike att halvtidsutvärderingen av de österrikiska programmen skall följas av en omfattande diskussion om resultaten av översynen. Information om medfinansiering genom strukturfonderna ges genom de kontor som är involverade redan vid tilldelningen av medel. Fördelningsförfarandet har inte ändrats i någon större mån förutom att några nya instrument har införts.

3.2.3.2. I Finland varierar de olika insatsernas relevans beroende på vilken myndighet som ansvarar för dem. De gemensamma regionala arbetsgrupperna som leds av landskapsförbunden har dock goda möjligheter att definiera genomförbara projekt. Situationen kan variera från region till region. Man hoppas att åtgärderna med tiden också skall bli mer relevanta och stämma bättre överens med programmen.

3.2.3.3. I Sverige har strukturfondsinsatserna hittills mest varit synliga för dem som deltagit i upprättandet av partnerskap och genom den information om programmen som har förmedlats av ansvariga myndigheter och media. Det råder fortfarande brist på information om möjligheterna att erhålla finansiellt stöd, framför allt sådant som är riktat mot allmänheten och de små och medelstora företagen som skall höra till huvudmålgrupperna. Det är troligt att gemensamma projekt mellan aktörer på regional och kommunal nivå inom en region kan bidra till en högre grad av synlighet än de mindre projekt som verkställs av enskilda kommuner. Det är för tidigt att utvärdera de enskilda projektens relevans och synlighet.

3.2.4. Hittillsvarande problem

3.2.4.1. I Österrike har man på lokal, regional och nationell nivå upplevt alltför många utvecklingsmål, alltför många instrument, delvis motstridiga mål, för mycket byråkrati, brist på samordning inom kommissionen, problem i samordningen mellan gemenskapsinitiativen Interreg för EU:s yttre gränser och Phare-programmet. De relativt höga anslagen från EU:s strukturfonder leder till en hög koncentration av pengar i regioner med svaga strukturer, vilket kan minska de nationella marginalerna på grund av statens medfinansieringsplikt. Jordbruksstöd utgår nästan inte alls i mål 2-regionerna. Regionala skillnader mellan målregionerna och nationella konkurrensregioner hämmar de regionala ansträngningarna: För att stärka de regionala ansträngningarna bör målregionerna också erkännas som nationella utvecklingsregioner i enlighet med EU:s konkurrenslagstiftning.

3.2.4.2. Som resultat av Finlands anslutningsförhandlingar inbegreps 5a-subventioner i finansieringsramarna för målområde 6. Dessa tar en alltför stor del av de medel som krävs för en allmän utveckling av landsbygden, särskilt inom de regioner som bara delvis täcks av mål 6. Verkningsgraden hos de mål 3-åtgärder som behövs för att främja sysselsättningen har också lidit av bristen på finansiering av den övergripande ramen för mål 6-områden. Även om dessa områden har den högsta arbetslösheten återspeglas detta inte i medelstilldelningen. När det gäller gemenskapsinitiativen är det viktigt med en bättre samordning av Interreg II-programmen med Tacis och Phare för att på så sätt stimulera ett smidigt gränsöverskridande samarbete. Det borde vara möjligt att tilldela motsvarande medel till Interreg-projekt liksom att finansiera infrastrukturprojekt i Ryssland och Estland för att eliminera flaskhalsar.

3.2.4.3. I Sverige har genomförandet av mål 2- och 6-programmen nått ett stadium där man upprättat de organisationer som skall svara för genomförandet och fastställt förfarandet för att handlägga projektförslag. Trots att man är väl representerad i beslutskommittéerna är kommunerna och landstingen mycket kritiska mot länsstyrelsernas dominans; dessa ansvarar både för ordförandeskap och sekretariat. Detta begränsar möjligheterna för landstingen och kommunerna att påverka kommittéernas arbete och övergripande policy. När det gäller det bristande förtroendet i fråga om fördelningen av medel och EU:s regler på detta område, har detta bemötts på olika sätt i olika regioner, som till exempel övergripande bidrag och möjligheten för kommuner och landsting att inbegripa personalkostnader i den nationella medfinansieringen. Försenade utbetalningar från EU har orsakat allvarliga problem för igångsättandet av projekt där kommuner och landsting - eller privata organisationer - har tvingats till förskottsfinansiering.

3.2.4.4. Ett annat stort problem i Sverige ligger i osäkerheten om de små och medelstora företagens deltagande och direktstödet till dessa genom lokala partnerskap. Denna fråga behöver klargöras så snart som möjligt så att de små och medelstora företagen kan tas med i programmen. Flertalet SPD syftar till att skapa sysselsättning och främja strukturella förändringar. Skapandet av sysselsättning kvantifieras i antalet nya arbetstillfällen medan strukturella förändringar beskrivs i kvalitativa termer (kompetenshöjning). Det är uppenbart att dessa två målsättningar ibland är motstridiga eftersom strukturella förändringar ibland innebär att arbetstillfällen försvinner.

3.3. Mervärde till följd av införandet av strukturfonderna

3.3.1. I de tre nya medlemsstaterna måste mer samarbete mellan nationella, regionala och lokala myndigheter och ett mer program- och projektinriktat tänkande ses som en del av det mervärde som är resultatet av strukturfondernas införande. Likaledes tycks acceptansen för "bottom-up"-perspektivet ha ökat hos de statliga myndigheterna även om det fortfarande finns ett stort utrymme för förbättringar på denna front. De lokala och regionala myndigheternas internationalisering är troligtvis ett av strukturfondernas viktigaste resultat i de tre länderna. Genom att delta i olika pilotprojekt enligt artikel 10 har både de tre nya och de tolv gamla medlemsstaterna fått nya möjligheter att vidga det internationella samarbetet.

3.3.2. I Österrike har införandet av strukturfonderna gett ett uppsving framför allt inom jordbrukssektorn (målområde 5b och Leader) och lett till en "ny projektkvalitet" och positiva innovationer på dessa områden. När det gäller det gränsöverskridande samarbetet (Interreg) liksom stadsområdena (Urban) kan man också notera positiva tendenser. Inom de ekonomiska och sociala sektorerna har inte några förändringar av samma omfattning skett och i de flesta fall har man huvudsakligen behållit de ursprungliga stödreglerna. Det huvudsakliga mervärdet av EU:s strukturpolitik återfinns i förstärkningen av det samarbete där alla institutioner är involverade. EU:s strukturpolitik har också gett positiva impulser i de regioner som har svaga strukturer.

3.3.3. EU-medlemskapet och strukturfondernas introduktion i Finland har skapat en ny attityd mot utveckling av åtgärder på regional nivå. Alla aktörer är mer medvetna om betydelsen och fördelarna med samarbete och gemensamma åtgärder. Strukturfonds-åtgärderna har gett nya impulser till gamla arbetsformer och de har också haft positiva effekter på EU-acceptansen i de regioner där den allmänna opinionen tidigare var mot EU. En orsak kan vara landskapsförbundens nära engagemang i planerings- och programmeringsfasen när det gäller utvecklingsåtgärderna. Interreg-programmen kommer förhoppningsvis att ge nya impulser för att öka samarbetet över gränserna. Den framväxande medvetenheten om informationssamhället och de informationstekniska tillämpningarnas bidrag i glesbefolkade områden betraktas som goda konkreta exempel på strukturfondernas mervärde i Finland.

3.3.4. De olika regioner som fastställts för stödet från EU:s strukturfonder tenderar att skära över läns- och kommungränser i Sverige och har därmed skapat möjligheter till nya partnerskap. Att få delta i beslutskommittéerna är viktigt för kommunerna och landstingen.

4. Slutsatser

4.1. Igångsättandet av strukturfondsåtgärder och genomförandet av unionens regionalpolitik - i vilken grad detta ses som tillräckligt

4.1.1. I de tre medlemsstaterna har de lokala och regionala myndigheternas roll i upprättandet och genomförandet av strukturfondsprogrammen ännu inte nått önskvärd nivå. Alltför mycket makt ligger ännu kvar på central nivå, vilket hindrar tillämpningen av "bottom-up"-principen. Regionerna kan inte vara säkra på att deras eget utvecklingsprogram till fullo kommer att genomföras och att det sker på ett lämpligt sätt.

4.1.2. För att underlätta och uppmuntra ytterligare arbete med strukturfonderna är det därför nödvändigt att förenkla de administrativa förfarandena och förbättra samordningen mellan kommissionens enheter. Dessutom måste de nationella myndigheter som ansvarar för igångsättandet av strukturfonderna öka sina insatser och ta på sig ansvaret för att förmedla information om programmen till lokala och regionala myndigheter och inte minst till allmänheten och de små och medelstora företagen.

4.1.3. Tack vare sin kompetens när det gäller regional utveckling och som nykomlingar i EU:s verksamhet, kan de tre nya medlemsstaterna med sina idéer bidra till nya och värdefulla insikter i strukturfondernas funktionssätt. Regionkommittén hoppas att detta yttrande kan bidra både till att förbättra strukturfondernas verksamhet under innevarande period och ge tillfälle till eftertanke inför planeringen av kommande period.

4.1.4. I Österrike har strukturfonderna som regel bidragit avsevärt till att reformera de regionala utvecklingsprogrammen och till att alla de österrikiska deltagarna i EU:s regionalpolitik samarbetar. Det har också varit möjligt att tillgodose de enskilda regionernas behov. Det är tyvärr alltför tidigt att uppskatta effekterna på den nationella politiken, men det är särskilt viktigt att stärka den lokala nivåns roll i planeringen såväl som i genomförandet av strukturfonderna.

4.1.5. I Finland har landskapsförbunden haft en central roll när det gäller planering av utvecklingsprogrammen, och lokala och regionala politiker har accepterat förslagen. Eftersom den finska regeringen beslöt att bara utarbeta ett samlat programplaneringsdokument för mål 2 och ett samlat programplaneringsdokument för mål 6 ansåg de lokala och regionala myndigheterna att man inte hade tagit tillräcklig hänsyn till de regionala aspekterna i de nationella programmen. När det gäller genomförande är erfarenheterna fortfarande knappa. De statliga myndigheternas roll är och kommer att förbli mer betydelsefull än landskapsförbundens roll, eftersom de statliga myndigheterna - som tillför den största delen av de finansiella medlen - har den formella rätten att fatta beslut. För att få en bättre balans i beslutsfattandet under genomförandefasen har man övervägt om inte landskapsförbunden eller de gemensamma regionala arbetsgrupperna skulle ha total beslutsrätt när det gäller EU:s projektfinansiering. Det är också viktigt att man i högre grad involverar kommunerna i genomförandet. För att underlätta finansieringssystemet föreslås att varje geografiskt område bara skall kunna ingå i ett målområdesprogram.

4.1.6. Under hela förberedelse- och programplaneringsstadiet deltog kommunerna och landstingen i Sverige bara i begränsad omfattning i diskussionerna. Programplaneringen dominerades stort av regeringen och länsstyrelserna. Det står ur ett lokalt och regionalt perspektiv klart att man inte i tillräcklig grad uppmärksammade och betonade värdet av den lokala och regionala politiska dimensionen med tanke på den viktiga roll som strukturfonderna spelar för utformningen av den regionala utvecklingspolitiken i regionerna. När det gäller slutförhandlingarna med kommissionen och programmens godkännande deltog bara regeringen och länsstyrelserna och man uteslöt kommunerna och landstingen. Kommuner och landsting utgör en majoritet i beslutskommittéerna, men ordförandeskap och sekretariat ombesörjs i flertalet regioner av länsstyrelserna, vilket i praktiken minskar kommunernas och landstingens inflytande. Igångsättandet av strukturfonderna och genomförandet av unionens regionalpolitik i Sverige har dock skapat diskussioner om den regionala maktfördelningen. Kommunernas och landstingens roll och deras möjligheter att stimulera den regionala utvecklingen har understrukits. Igångsättandet av strukturfonderna har också stimulerat gränsöverskridande samarbete och partnerskapsbaserat arbete.

4.1.7. Både i Finland och Sverige anser man att det finns ett behov av att informera EU-institutionerna bättre om de speciella förhållandena i Finlands och Sveriges norra regioner - när det gäller det perifera läget, vidsträckt areal, glesbygd och speciella klimatförhållanden - som nämns i Regionkommitténs yttrande om "Europeiska unionens nordiska dimension samt politik för gränssamarbete vid gränsen mellan Europeiska unionen och Ryska republiken och området kring Barents hav" ().

4.2. Rekommendationer

4.2.1. Regionkommittén anser att strukturfonderna och gemenskapsinitiativen samt pilotprojekt enligt artikel 10 troligen kommer att påverka målområdenas utveckling i de nya medlemsstaterna på ett positivt sätt. Internationaliseringen av de regionala och lokala myndigheternas aktiviteter har utvecklats med en ökad medvetenhet om EU. Samarbete över gränserna har uppnått en ny dimension genom stödet från strukturfonderna.

4.2.2. Regionkommittén rekommenderar att man stärker det demokratiska inflytandet i strukturfondernas verksamhet.

4.2.3. Regionkommittén betraktar de lokala och regionala myndigheternas deltagande som fullvärdig part i varje led i tillämpningen av strukturfonderna som oundgängligt och väsentligt, vilket vi underströk redan i vårt yttrande om "Regionala och lokala myndigheters roll med avseende på strukturfondernas partnerskapsprincip" (). Regionkommittén rekommenderar därför att kommissionen i framtiden ser till att regionala och lokala myndigheter får makt att fatta beslut när det gäller att godkänna och genomföra program inom strukturfonderna. Kommittén betonar att partnerskapsprincipen bara kan förverkligas och det demokratiska mervärdet kan uppnås bäst genom en generell politisk dialog mellan de lokala, regionala, statliga och gemenskapliga nivåerna.

4.2.4. Regionkommittén kräver att kommissionen och de nationella regeringarna garanterar klarare spelregler och att tolkningen av EU:s förordningar är väl anpassad till situationen i de olika medlemsstaterna.

4.2.5. Regionkommittén vill särskilt peka på de olika problem som uppstår när det gäller finansiering och onödig byråkrati. Administrativa och finansiella förfaranden bör vara mindre byråkratiska (till exempel finns det ett behov att förenkla administrationen och förbättra samordningen mellan kommissionens olika enheter - reglerna bör tillämpas och tolkas på samma sätt av alla GD) och man bör ge de beslutsfattande organen inom en region mer att säga till om i fråga om insatsernas slutliga utformning.

4.2.6. Regionkommittén vill också understryka betydelsen av en större flexibilitet vid valet av de organisationer som skall ansvara för genomförandet.

4.2.7. Eftersom det råder total enighet om de små och medelstora företagens betydelse för skapandet av sysselsättning bör man på central nivå snarast och uttryckligen offentliggöra den allmänna inriktningen att stödja dessa och precisera hur staten kan stödja gemensamma projekt mellan små och medelstora företag inom ramen för strukturfonderna.

Bryssel den 15 januari 1997.

Regionkommitténs ordförande

Pasqual MARAGALL i MIRA

() EGT nr C 337, 11.11.1989, s. 7.

() EGT nr C 100, 2.4.1989, s. 72.