[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 19.12.2008

KOM(2008) 875 slutlig

RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET

Uppföljningsrapport till meddelandet om problemet med vattenbrist och torka i Europeiska unionen, KOM(2007) 414 slutlig [SEK(2008)3069]

RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDETOCH EUROPAPARLAMENTET

Uppföljningsrapport till meddelandet om problemet med vattenbrist och torka i Europeiska unionen, KOM(2007) 414 slutlig

1. INLEDNING

De ökande följdverkningarna av vattenbrist och torka i Europeiska unionen och det faktum att problemet väntas förvärras till följd av klimatförändringen, vilket illustreras av vattenkrisen på Cypern nyligen, innebär att lämpliga alternativ för att hantera problemet på ett effektivt sätt måste identifieras. År 2007 antog Europeiska kommissionen ett meddelande om vattenbrist och torka[1], där den lovade att se över framstegen på det sätt som nu sker och även rapportera om dem vid ett flerpartsforum. Detta forum anordnades den 5 september 2008 i Zaragoza. I denna rapport anges vilka framsteg som krävs med avseende på alla politiska möjligheter. Här presenteras även lämpliga arbetsprogram på medellång och lång sikt.

Denna rapport är den första uppföljningsrapporten om de framsteg som gjorts när det gäller att genomföra de alternativ som anges i meddelandet. Här redovisas vissa uppmuntrande politiska initiativ som tagits både på EU-nivå och nationell[2] nivå, och som har bidragit till dessa resultat, även om mycket fortfarande återstår att göra. I rapporten redogörs för de framsteg som behövs när det gäller de sju viktigaste utmaningar som måste hanteras för att EU ska kunna utvecklas till en vatteneffektiv och vattenbesparande ekonomi. Dessa utmaningar är bland annat att genomföra ramdirektivet för vatten (RDV)[3] till fullo, eftersträva en hållbar fysisk planering, prioritera vattenbesparings- och vatteneffektiviseringsåtgärder framför andra alternativ och i sista hand bedöma miljöpåverkan av sådana alternativ, samt integrera vattenfrågorna i all sektorspolitik. Till utmaningarna hör nu också att anpassa sig till klimatförändringen. I denna uppföljningsrapport presenteras ett arbetsprogram på medellång och lång sikt, som endast kan genomföras i nära samarbete med medlemsstaterna.

I oktober 2007[4] uttalade rådet sitt stöd för de alternativ som fastställts på EU-nivå och nationell nivå i meddelandet. Rådet uppmanade kommissionen att se över och ytterligare förbättra den framväxande strategin för vattenbrist och torka senast 2012. På samma sätt har anpassningen till klimatförändringen hamnat högt upp på EU:s dagordning, och problemet med vattenbrist bör ses utifrån detta bredare perspektiv. Kommissionens kommande initiativ för anpassning till klimatförändringen kommer att förbättra samordningen av de åtgärder som vidtas på både EU-nivå och nationell nivå, och utgöra en grund för ytterligare EU-åtgärder.

2. BEDÖMNING AV DE FRAMSTEG SOM GJORTS NÄR DET GÄLLER ATT GENOMFÖRA DE POLITISKA ALTERNATIVEN

Ett av huvudkraven för att man ska kunna hantera problemen med vattenbrist och torka effektivt på kort sikt är att samtliga medlemsstater till fullo genomför ramdirektivet för vatten.

När de förvaltningsplaner för avrinningsdistrikten och de åtgärdsprogram som anges i ramdirektivet för vatten antas i slutet av 2009 (artiklarna 11 och 13) blir det möjligt att göra en mer djupgående analys av de åtgärder som medlemsstaterna planerar för att hantera frågor rörande vattentillgång, däribland användning av ekonomiska instrument.

Att säkra samordningen mellan olika politikområden är en utmaning på alla förvaltningsnivåer. På EU-nivå består utmaningen i att se till att all sektorspolitik och övergripande politik har samma mål och att undvika kontraproduktiva effekter på vattenresurserna. Detta är möjligt om man ser på tidsfristerna och arbetsprogrammet för varje politikområde. Investeringar som medfinansieras genom EU:s fonder bör genomföras i enlighet med tydliga riktlinjer som utformas för att se till att investeringarna inte belastar knappa vattenresurser ytterligare.

Att samtliga medlemsstater faktiskt genomför direktivet om bedömning av inverkan på miljön[5] och direktivet om strategisk miljöbedömning[6] är också avgörande för att förhindra att vattenförvaltningsprojekt påverkar vattenresurserna negativt.

2.1. Vattenprissättning

Medlemsstaterna ska senast 2010 se till att prispolitiken för vatten ger tillräckliga incitament för effektiv användning av vattenresurserna (artikel 9 i ramdirektivet för vatten). Vissa länder (CY, ES, FR, UK, PT) vidtar åtgärder för att införa avgifter som är anpassade efter vattenbristens lokala omfattning, årstid och/eller förbrukningsnivå. Andra länder (UK) gör översyner och bedömer effektiviteten hos olika typer av avgifter i områden med vattenstress.

På alla förvaltningsnivåer är det dock fortfarande svårt att anpassa prispolitiken för vatten efter vattentillgången. Tack vare etappmålet i ramdirektivet för vatten kommer det att bli möjligt att bedöma i vilken utsträckning de ekonomiska instrument och den prispolitik som medlemsstaterna antar är avpassade efter problemets omfattning när det gäller vattenbrist och torka.

Man måste också titta på arbetsprogrammet[7] från Organisationen för ekonomiskt samarbete och utveckling (OECD), där den ekonomiska grunden för en sund vattenförvaltning tas upp.

Framsteg görs när det gäller vattenmätning. Ett fåtal medlemsstater utformar nationella strategier för att se till att vattenuttag i jordbruket mäts och säkra offentliga tillstånd för vattenuttag (ES, FR). Andra länder utvidgar mätningarna till att inkludera vattenuttag och vattenförbrukning (CY, FR, PT) och inför eventuell mätningsskyldighet i områden med vattenstress (FR, UK) eller för alla hushåll i nya flerbostadshus (FR).

Å andra sidan behöver samtliga medlemsstater fortfarande vidta ytterligare åtgärder. Medlemsstaterna måste till exempel systematiskt reglera uttag av vatten (artikel 11.3 e i ramdirektivet för vatten). De åtgärdsprogram som ska antas i slutet av 2009 kommer att göra det möjligt att kontrollera att detta genomförs till fullo i hela EU.

Kommissionen har inom ramen för hälsokontrollen av den gemensamma jordbrukspolitiken (GJP)[8] föreslagit att vatten ska införas som en ny punkt i god jordbrukshävd och goda miljöförhållanden (GAEC), som ingår i tvärvillkoren. I denna punkt kan den nya standarden när det gäller respekten för tillståndsförfaranden för användning av vatten till bevattning också bidra till ökad vattenmätning i jordbruket. Förslagen i hälsokontrollen av GJP behandlas för närvarande i rådet och kan komma att antas i slutet av 2008.

2.2. Effektivare tilldelning av vatten och vattenrelaterade bidrag

2.2.1. Förbättrad fysisk planering

Behovet av att anpassa de ekonomiska verksamheterna efter den lokala vattentillgången är fortfarande en utmaning.

De förslag i hälsokontrollen av GJP som går ut på att utvidga räckvidden för GAEC till att omfatta vatten och att ytterligare frikoppla stödet från produktionen syftar till att minska jordbrukets inverkan på vattenresurserna.

Som ett led i diskussionerna om GJP efter 2013 kommer kommissionen att bedöma vilka skyldigheter med anknytning till vattenkvantitet som följer av ramdirektivet för vatten och som bör behandlas inom ramen för tvärvillkorssystemet. När det gäller biobränslen diskuterar rådet och Europaparlamentet för närvarande särskilda hållbarhetskriterier. Kommissionens förslag till ett nytt direktiv om förnybar energi[9] ger ett starkt incitament att utveckla biobränslen baserade på avfall, restprodukter och andra råvaror som inte härrör från jordbruket. Detta bör bidra till att minska efterfrågan på vatten inom jordbrukssektorn.

De medlemsstater som tidigare har påverkats mest av vattenbrist och torka (CY, EL, ES, FR, IT, PT, UK) har vidtagit åtgärder för att identifiera de avrinningsområden som nästan alltid eller alltid har vattenbrist. Ett par medlemsstater har agerat för att minska trycket på vattenresurserna, genom att till exempel förbjuda ökningar av vattenuttag i överexploaterade områden (ES, FR), bedöma de volymer som kan tas ut på ett hållbart sett och se över tillstånden för uttag (FR, UK) eller införa en skyldighet att inrätta gemensamma bevattningsorganisationer med ansvar för att begränsa och fördela de uttagna volymerna mellan bevattnare (från 2011 i FR).

Mer generellt har medlemsstaterna aviserat att de tänker ta upp frågan specifikt i de kommande förvaltningsplanerna för avrinningsdistrikten. Det gäller även de medlemsstater där vattenbrist och torka hittills inte varit något större problem, men där klimatförändringen kan komma att förvärra läget (AU, DK, NL).

Trots exemplen ovan är det för närvarande lite som tyder på att markanvändningsproblemen integreras till fullo i medlemsstaternas vattenförvaltningsbeslut. Ytterligare åtgärder krävs snarast på alla nivåer.

Problem med anknytning till vattenkvantitet kan hanteras effektivt endast om den hydrologiska cykelns funktion beaktas till fullo. Permanent växtlighet inverkar positivt på regleringen av avdunstningen och bidrar i hög grad till att bevara markens termiska stabilitet.

En storskalig jordbruks-, industri- och stadsutveckling har påverkat infiltrationen av vatten lokalt sett, ökat avrinningen av regnvatten, minskat grundvattenbildningen och tillgången på vatten för växtlighet samt ökat avdunstningen. I vissa jordbruksområden har utvecklingen av dränering i kombination med bevattning lett till att den naturliga växtligheten försvunnit och till att jorden försaltas och skördarna minskar. I stads- och industriområden leder den utbredda användningen av cement och asfalt till att regnvatten ofta avleds via de offentliga avloppsnäten, i stället för att komma marken och ekosystemen till godo.

Markförvaltningen och den fysiska planeringen behöver anpassas för att få till stånd en optimalt vattenmättad mark. Man bör prioritera att hålla kvar regnvattnet där det faller, särskilt i områden som är starkt påverkade av mänsklig verksamhet. En bättre infiltrering av vattnet i marken och en förbättring av markens vattenmättnad kommer att bidra till att återställa grund- och ytvattenresurserna. Det är oerhört viktigt att bevara och öka markens organiska material, eftersom detta kan absorbera vatten upp till tjugo gånger sin vikt. Detta är ett av målen i förslaget till direktiv om rambestämmelser för markskydd[10], som kommissionen lade fram i september 2006 och som för närvarande behandlas av institutionerna.

2.2.2. Finansiering av effektiv vattenanvändning

I meddelandet från 2007 betonas behovet av bättre finansiering av effektiv vattenanvändning inom ramen för befintlig sektorspolitik.

De förslag som kommissionen lagt fram inom ramen för hälsokontrollen av GJP, i syfte att öka moduleringen och använda de budgetmedel som därmed frigörs till att finansiera exempelvis vattenförvaltning inom landsbygdsutvecklingen, kan förbättra situationen. Detta skulle komplettera de åtgärder som redan genomförts av vissa medlemsstater (t.ex. ES, PT) genom programmen för landsbygdsutveckling, exempelvis investeringsstöd för att förbättra vatteneffektiviteten.

Mot bakgrund av paketet för klimatåtgärder och förnybar energi[11] och grönboken ”Anpassning till klimatförändringar i Europa – tänkbara EU-åtgärder”[12] överväger kommissionen att se över gemenskapens strategiska riktlinjer för sammanhållningen 2007–2013[13]. En eventuell halvtidsöversyn kommer att genomföras i nära samarbete med medlemsstaterna. Översynen och den eventuella anpassningen av de strategiska riktlinjerna, liksom de utvärderingar[14] som kommissionen eller medlemsstaterna genomför, kan leda till att medlemsstaterna frivilligt ändrar sina operativa program, särskilt miljö- och energiprogram.

Budgetöversynen och diskussionen om den kommande budgetramen kommer att ge nya möjligheter att hantera problemen med vattenkvantitet. Inom ramen för sammanhållningspolitiken utarbetar kommissionen för närvarande ett arbetsdokument om regionerna år 2020 och den utmaning som klimatförändringen innebär för dessa. Där tas frågan om vattenbrist och torka upp.

I juli 2008 antog Europeiska investeringsbanken (EIB) en ny utlåningspolicy för vattensektorn[15] i överensstämmelse med de viktigaste utmaningar som anges i meddelandet.

Vissa medlemsstater vidtar en rad olika åtgärder för att utforma skatteincitament för att främja vatteneffektiv utrustning och praxis. En del länder har inrättat system för att stödja inköp av utrustning för regnvattenanvändning och återanvändning av avloppsvatten i privata och offentliga byggnader, eller grundvattenbildning (CY, FR, NL). Andra länder utformar system där företagen kan begära bidrag för investeringar i vatteneffektiv teknik och utrustning (UK). Både regionala och lokala myndigheter (ES) och den privata sektorn har i vissa fall inrättat särskilda handlingsplaner för att främja användningen av vattenbesparande utrustning och förbättra vattendistributionsnäten.

2.3. Hantering av torka

Under 2007 utarbetade ett europeiskt nätverk av experter på vattenbrist och torka en rapport om planer för hantering av torka[16], som ett led i den gemensamma strategin för genomförandet av ramdirektivet för vatten. Rapporten godkändes av medlemsstaternas vattenförvaltningar i november 2007. I rapporten ges rekommendationer för utformning av operativa planer för hantering av torka, i syfte att effektivt förebygga och mildra torkans effekter på miljön, samhället och ekonomin. Den innehåller också exempel på planer för hantering av torka som redan genomförts i vissa medlemsstater (ES, UK, PT).

En del medlemsstater genomför ytterligare åtgärder, såsom vattenbolagsplaner för torka (UK) eller nationella planer för torka (CY, FR). Andra åtgärder planeras, till exempel inrättande av ett system för prognoser för och hantering av torka (PT).

Det är dock endast ett fåtal medlemsstater som har vidtagit åtgärder, och dessa initiativ har ännu inte utvärderats.

Kommissionens gemensamma forskningscenter håller på att utveckla ett observationsorgan och ett system för tidig varning vid torka, som kommer att fungera som en plattform för prognostisering, upptäckt, övervakning och informationsutbyte. En flerskalig metod har anammats, subsidiaritetsprincipen följs och löpande information kommer att tillhandahållas på EU-nivå. Den första prototypen genomgår för närvarande omfattande tester. I samarbete med medlemsstaterna hjälper Europeiska miljöbyrån till att fastställa relevanta indikatorer för vattenbrist och torka. En första uppsättning parametrar utformas just nu. Från 2009–2010 kommer den nationella insamlingen av uppgifter baserade på dessa parametrar att möjliggöra en årlig europeisk bedömning av hur vattenbristens och torkans omfattning och effekter i Europa utvecklas.

Denna utveckling innebär man kan hålla den tidsfrist (2012) som anges i meddelandet för utveckling av prototyper och genomförandebestämmelser för ett fungerande observationsorgan och ett system för tidig varning.

När det gäller EU:s solidaritetsfond[17] innebär den gällande förordningen att torka endast berättigar till stöd när särskilda villkor för utbetalning är uppfyllda. Ett av dessa villkor är att ansökan måste lämnas till kommissionen inom tio veckor från det datum då katastrofen inträffade. Utmaningen att anpassa sig till klimatförändringen innebär att man måste undersöka om ytterligare framsteg kan göras inom ramen för nästa budgetöversyn när det gäller att fastställa kriterier och förfaranden för stödberättigande som är bättre avpassade efter en händelseutveckling med torka.

I det årliga arbetsprogramet (2009) för gemenskapens mekanism för räddningstjänsten kommer skogsbränder att tas upp. Det ger en möjlighet att behandla sambandet med allvarlig torka och identifiera lämpliga biståndsmöjligheter i sådana situationer. Prototypen för det europeiska observationsorganet kommer att presenteras för expertgruppen för system för tidig varning, inom programmet för gemenskapsåtgärder till förmån för räddningstjänsten[18], så snart den är färdig. Detta kan leda till att rekommendationer utfärdas om användning och tillämpning av systemet för räddningstjänstinsatser på EU-nivå och nationell nivå.

Den 5 mars 2008 antog Europeiska kommissionen ett meddelande om förstärkning av EU:s insatskapacitet vid katastrofer[19]. I meddelandet förespråkas att gemenskapens civilskyddsmekanism ska stärkas. Kommissionen kommer därför i mitten av 2009 att lägga fram förslag om ett europeiskt utbildningsnätverk för katastrofinsatser. Tidigare erfarenheter visar att enbart katastrofinsatser inte är tillräckligt och att man måste öka de förebyggande åtgärderna och beredskapen. Kommissionen utarbetar därför just nu EU-strategier för beredskap för och förebyggande av naturkatastrofer och katastrofer som framkallats av människan, inbegripet torka.

2.4. Bedömning av infrastrukturer för vattenförsörjning

Ytterligare infrastrukturer för vattenförsörjning (t.ex. vattenlagring, vattendistribution och användning av alternativa källor) bör övervägas när andra valmöjligheter uttömts, såsom effektiv prissättning och kostnadseffektiva alternativ. Behovet av att basera politikens utformning på denna tydliga vattenhierarki bekräftas av de pågående insatserna. Detta gäller alla sektorer och användare, särskilt i de europeiska områden där vattenbrist råder och i regioner där klimatförändringen väntas minska vattentillgången.

Om ytterligare vattenförsörjning behövs bör valet av det lämpligaste alternativet göras utifrån en fullständig konsekvensbedömning, där man också tar hänsyn till den energi som går åt för att bygga upp den nya infrastrukturen och för att rena och transportera vattnet. Vissa försörjningsalternativ kan ge en lika hög energiförbrukning. Att hantera det förväntade vattenbehovet i regioner med vattenbrist skulle öka energiförbrukningen i vissa Medelhavsländer med 15–45 %. Den väntade minskningen av vattentillgången till följd av klimatförändringen måste beaktas till fullo vid utformningen av infrastrukturer för vattenförsörjning. Detta är centralt för att säkra en hållbar vattentillgång i tillrinningsområden och undvika överdimensionerad utrustning som skulle öka energibehovet ytterligare och förvärra de nuvarande problemen.

Det finns ytterligare frågor som måste beaktas vid bedömningen av planerade åtgärder, i synnerhet de eventuella negativa effekterna på ekonomin, samhället och miljön, däribland hälsoeffekter (särskilt vid återanvändning av avloppsvatten och regnvattenanvändning), effekterna på vattenresursernas kvalitet och kvantitet[20] (samtliga alternativ) samt en finansieringsstrategi som garanterar täckning för samtliga kostnader, även miljö- och resurskostnader, och relevanta bidrag från de olika användarna. Valet av åtgärder kommer att avgöra vilket slags vattenanvändning som kan tillgodoses.

Därför finns det inget enskilt alternativ som är bäst, och det är enbart genom en fullständig konsekvensbedömning av samtliga alternativ som den lämpligaste lösningen kan identifieras, från fall till fall och med hänsyn till lokala förhållanden.

2.5. Vatteneffektiv teknik och metodik

Enligt en undersökning som genomfördes för kommissionens räkning i september 2007 är potentialen för vattenbesparing nästan 40 procent i Europa[21]. För att åstadkomma största möjliga vattenbesparingar måste betydande förändringar av metoderna för distribution och användning av vatten genomföras.

På EU-nivå har kommissionen inlett en undersökning för att bedöma utrymmet för att utveckla särskilda standarder för vattenförbrukande konstruktioner, såsom jordbruksutrustning. De standarder som utformas i medlemsstaterna är vanligtvis frivilliga. Minst en medlemsstat (UK) har börjat se över sina föreskrifter om minimikrav på prestanda och maximinivåer för den mängd vatten som går åt i vattenförbrukande utrustning och tillbehör.

En handlingsplan för hållbar konsumtion och produktion samt en hållbar industripolitik[22] antogs den 16 juli 2008. Där föreslås att tillämpningsområdet för direktivet om ekodesign[23] ska utvidgas till att omfatta energirelaterade produkter. Detta innefattar vattenförbrukande konstruktioner där vattenförbrukningen påverkar den energi som går åt till uppvärmningen.

Parallellt med detta pågår arbetet med att genomföra det gällande direktivet om ekodesign i syfte att anta genomförandeåtgärder för vissa prioriterade produktgrupper inom en kort tidsperiod. Tvätt- och diskmaskiner omfattas redan under övergångsperioden 2005–2008, och kommer att tas upp i en kommande förberedande studie. Europeiska kommissionen överväger också att inkludera vattenförbrukande utrustning, i synnerhet bevattningsutrustning, i den nya arbetsplanen för direktivet om ekodesign (2009–2011).

Handlingsplanen för hållbar konsumtion och produktion samt en hållbar industripolitik innefattar ett förslag till förordning[24] om översyn av EU:s miljölednings- och miljörevisionsordning (Emas), där vattenförbrukning är en av prestandaindikatorerna.

Utifrån erfarenheterna från direktivet om byggnaders energiprestanda[25] har kommissionen inlett en undersökning för att se om ett liknande direktiv för byggnaders vattenprestanda behövs.

Det är bara ett fåtal medlemsstater som redan har minimikrav för vatten i sina byggnadslagar (ES, NL, UK) eller nationella byggstandarder (DK, DE, ES). Andra medlemsstater har infört särskilda vattenförvaltningskrav för framtida byggnader av hög miljökvalitet (FR). Andra åter håller på att se över sina nationella regelverk för att säkra byggnaders vatteneffektivitet och fastställa en obligatorisk standard för byggnaders vattenprestanda (UK), eller inför obligatoriska minimistandarder för vatteneffektivitet för alla nya offentligt finansierade bostäder (UK). Man måste dra lärdom av dessa erfarenheter och det är många andra medlemsstater som borde vidta åtgärder.

Till de åtgärder som vidtagits för att minska läckagen i vattennäten hör systematiska och regelbundna externa kontroller av läckagenivåer (AT), införande av incitament för att uppmuntra vattenbolagen att minska läckagen i vattennäten under en viss nivå (10 procent i DK), införande av förhandsvillkor om minimiprestanda i befintliga nät för beviljande av offentlig finansiering till nya vattendistributionsnät (FR), offentliggörande på Internet av prestandan hos olika kommuners vattennät (under utveckling i FR) samt införande av mål för vattenbolagen och eventuella böter om dessa mål inte nås (UK). Stora läckage utgör fortfarande ett problem trots ovanstående åtgärder, och mycket återstår att göra. Medlemsstaterna har ett särskilt ansvar för att bli bättre på att upptäcka läckage och modernisera vattennäten.

När det gäller utveckling av frivilliga avtal med alla ekonomiska sektorer som behöver vatten väntas initiativ tas på EU-nivå. I handlingsplanen för hållbar konsumtion och produktion samt en hållbar industripolitik talas i synnerhet om att inrätta ett forum för detaljhandlare, för att bland annat främja en hållbar vattenförbrukning för större europeiska detaljhandelsföretag och deras leverantörer. Ett fåtal medlemsstater har träffat överenskommelser med specifika ekonomiska sektorer, till exempel golfbanor (FR), byggnadssektorn (FR, NL) och livsmedels- och dryckessektorn (UK). I vissa medlemsstater har överenskommelser med lokala myndigheter, icke-statliga organisationer och vattenmyndigheter träffats på lokal och regional nivå (FR) för att uppmuntra och öka vattenbesparingar. I allmänhet är de frivilliga överenskommelserna få, och de behöver utvidgas ytterligare eftersom deras fördelar kan vara betydande.

2.6. Utveckling av en vattenbesparande kultur i Europa

Det civila samhället kommer att ha en avgörande roll för att utveckla en vattenbesparande och vatteneffektiv kultur. Flera initiativ har lanserats på EU-nivå, däribland de europeiska programmen för vattenmedvetenhet och vattenförvaltning, som utvecklats av EWP (European Water Partnership). Dessa program syftar till att engagera olika aktörer såsom icke-statliga organisationer, privata företag, regioner, kommuner osv. Åtgärder som ska vidtas innefattar att organisera regionala och lokala informationskampanjer, inrätta ett europeiskt vattenpris, skapa mekanismer för ökad medvetenhet och utveckla principer för vattenförvaltning.

Europeiska kommissionen antog en grönbok om jordbruksprodukters kvalitet i oktober 2008[26]. Grönboken ger aktörerna möjlighet att yttra sig om huruvida och på vilket sätt miljöfrågor, till exempel vattenförvaltning, kan integreras ytterligare i framtida certifieringsordningar. Den utgör också ett tillfälle att bedöma i vilken mån främjande av vattenvänliga produkter efterfrågas.

I handlingsplanen för hållbar konsumtion och produktion samt en hållbar industripolitik hänvisas till ett kommande förslag om översyn av direktivet om energimärkning[27], för att täcka ett större urval av produkter och en rad olika miljöparametrar, däribland vattenförbrukning.

Flertalet medlemsstater har aktivt utformat åtgärder för kommunikation och utbildning för att öka allmänhetens medvetenhet om frågor som rör vattenkvantitet, till exempel nationella, regionala och lokala informationskampanjer (BE-Fl, CY, DK, ES, FR, NL, UK), skoltävlingar om vatteneffektivitet (CY, PT), gratis rådgivning till företag (UK), en webbplats som uppdateras dagligen (CY), införlivande av vattenfrågor i utbildningsprogram och utveckling av åtgärder i skolorna för att främja vattenbesparande utrustning (CY, EL, FR), utveckling av en nationell strategi för att upplysa konsumenterna om effektiv vattenförbrukning (UK) och utbyte av god praxis på bevattningsområdet (FR). Alla dessa åtgärder måste fortsätta och utvidgas till hela Europa. Genom att utvärdera åtgärderna kan man fastställa vilka åtgärder som är effektivast.

2.7. Ökad kunskap och bättre datainsamling

Ett konkret EU-omfattande initiativ är global övervakning för miljö och säkerhet (GMES). Inom ramen för GMES:s marktjänst har ett markregister inrättats som visar de områden där det råder vattenbrist liksom förändringarna där över tid. Konkreta tillämpningar för förbättrad bevattningsförvaltning har redan prövats av spanska och franska regionala myndigheter, liksom stöd till rapportering om gränsöverskridande avrinningsområden i enlighet med ramdirektivet för vatten.

Ett flertal pågående projekt med anknytning till sjätte ramprogrammet för forskning och teknisk utveckling, däribland Aquastress, Reclaim Water, Gabardine, Medina, Medesol, Pleiades och Flow Aid, genererar vetenskapliga och tekniska framsteg inom området för vattenbrist och torka. Resultatet av dessa projekt väntas kunna bli möjliga alternativ för att minska vattenstressen. En rad nya initiativ inleds dessutom inom ramen för sjunde ramprogrammets genomförande. Deras syfte är att bedöma klimatförändringens inverkan på vattenpolitiken, vattenkvantiteten och vattenkvaliteten. En åtgärd inriktad på att undersöka risken för torka i Europa har inletts på EU-nivå. Syftet är att identifiera de främsta luckorna i forskningen och de viktigaste framstegen för att kunna förbättra nuvarande kunskaper om torkans utbredning och effekter. Detta kommer att leda till att en plattform för utbyte i frågor med anknytning till torka utvecklas mellan forskare och politiker. Bättre kunskap inom detta område kan också främja en hållbar användning av inre vattenvägar för transport.

Medlemsstaterna har hanterat den utmaning som vattenbrist och torka utgör genom att inleda forsknings- och teknikverksamhet som avser torkans effekter och utveckling mot bakgrund av klimatförändringen (ES, NL, LU, UK, PT), konsumenternas syn på vattenförbrukande konstruktioner (UK), sambandet mellan disk- och tvättmaskiners vatten- och energieffektivitet (UK), effektivare vattenförbrukande konstruktioner (UK), bättre jordbruksmetoder, inbegripet bevattning (CY, ES, FR), bedömning av alternativa vattenförsörjningsmöjligheter (CY, FR) och utveckling av ett datainsamlingssystem för bedömning av torkans effekter (PT). Flertalet av dessa verksamheter pågår fortfarande. Informationsutbytet på EU-nivå kommer att göra det möjligt att sprida resultatet till samtliga medlemsstater.

3. SLUTSATSER

Meddelandet från juli 2007 om vattenbrist och torka samt Europeiska rådets slutsatser från oktober 2007 har banat vägen för en vidareutveckling av åtgärder för att styra efterfrågan på vatten och insatser för att till fullo utnyttja potentialen för vattenbesparing innan andra alternativ kommer i fråga.

Denna uppföljningsrapport visar att man visserligen gjort framsteg men att mycket fortfarande återstår att göra för att åstadkomma en bättre styrning av efterfrågan på vatten i hela Europa och undvika dålig förvaltning av vattenresurserna, särskilt i områden med vattenbrist.

De prioriteringar som anges i meddelandet gäller fortfarande. Som framgår av de många exemplen i denna rapport kräver genomförandet inom alla prioriterade områden fortsatt uppmärksamhet.

I enlighet med 2007 års meddelande kommer kommissionen, från och med 2009, att lägga fram en årlig europeisk bedömning av vattenbrist och torka, som kommer att göra det möjligt att regelbundet övervaka utvecklingen av denna fråga i hela Europa.

Arbetsprogrammets genomförande kommer att övervakas och ingå i den översyn av strategin för vattenbrist och torka som nämns i rådets slutsatser av den 30 oktober 2007 och som ska genomföras 2012.

[1] KOM(2007) 414 slutlig, 18.7.2007.

[2] I början av 2008 skickades ett frågeformulär till de 27 medlemsstaternas vattenförvaltningar. Svar har lämnats av AT, BE-Fl, CY, DE, DK, EL, ES, FI, FR, HU, IE, IT, LU, LV, NL, PL, PT, RO, SK och UK.

[3] Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/60/EG om upprättande av en ram för gemenskapens åtgärder på vattenpolitikens område, EGT L 327, 22.12.2000.

[4] 13888/07, 15.10.2007, ENV 515, DEVGEN 182, AGRI 325.

[5] Rådets direktiv 85/337/EEG av den 27 juni 1985 om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt, EGT L 175, 5.7.1985, s. 40–48.

[6] Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/42/EG av den 27 juni 2001 om bedömning av vissa planers och programs miljöpåverkan, EGT L 197, 21.7.2001, s. 30–37.

[7] OECD DAC/EPOC Water Task Team – ”Sustainable financing to ensure affordable access to water supply and sanitation”.

[8] KOM(2007) 722 slutlig, 20.11.2007.

[9] KOM(2008) 19 slutlig, antaget av kommissionen den 23 januari 2008.

[10] KOM(2006) 232, 22.9.2006.

[11] KOM(2008) 30 slutlig, 23.1.2008.

[12] KOM(2007) 354 slutlig, 29.6.2007.

[13] EUT L 291, 21.10.2006, s. 11.

[14] Förordning (EG) nr 1083/2006 om allmänna bestämmelser, artiklarna 48–49, EUT L 210, 31.7.2006, s. 25.

[15] ”Strengthening the EIB's support to EU policy objectives in the sector”, juli 2008.

[16] Se http://ec.europa.eu/environment/water/quantity/scarcity_en.htm.

[17] Rådets förordning (EG) nr 2012/2002 om inrättande av Europeiska unionens solidaritetsfond, EGT L 311, 14.11.2002.

[18] Rådets beslut 1999/847/EG av den 9 december 1999 om att inrätta ett program för gemenskapsåtgärder till förmån för räddningstjänsten, EGT L 327, s. 53.

[19] KOM(2008) 130 slutlig, 5.3.2008.

[20] I enlighet med artikel 4.7 i ramdirektivet för vatten, i tillämpliga fall.

[21] Se http://ec.europa.eu/environment/water/quantity/scarcity_en.htm.

[22] KOM(2008) 397, 16.7.2008.

[23] Europaparlamentets och rådets direktiv 2005/32/EG om upprättande av en ram för att fastställa krav på ekodesign för energianvändande produkter, EUT L 191, 22.7.2005.

[24] KOM(2008) 402.

[25] Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/91/EG av den 16 december 2002 om byggnaders energiprestanda, EGT L 1, 4.1.2003.

[26] KOM(2008) 641, 15.10.2008.

[27] Rådets direktiv 92/75/EEG av den 22 september 1992 om märkning och standardiserad konsumentinformation som anger hushållsapparaters förbrukning av energi och andra resurser, EGT L 297, 13.10.1992.