Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Nya teknologiers inverkan på sysselsättningssituationen"

(97/C 66/20)

Vid sitt sammanträde den 21 februari 1995 beslutade Ekonomiska och sociala kommittén enligt artikel 23.3 i arbetsordningen att utarbeta ett yttrande om "Nya teknologiers inverkan på sysselsättningssituationen".

Vid sitt sammanträde den 21 december 1995 beslutade Ekonomiska och sociala kommittén enligt artikel 19.1 i arbetsordningen att tillsätta en underkommitté, med uppgift att förbereda kommitténs arbete i ärendet.

Underkommittén antog sitt utkast till yttrande den 11 oktober 1996. Föredragande var Vasco Cal, medföredragande var Giannino Bernabei och Roger Ramaekers.

Vid sin 340:e plenarsessionen den 27-28 november 1996 (sammanträdet den 27 november 1996) antog Ekonomiska och sociala kommittén, med 80 röster för, 5 mot och 5 nedlagda röster, följande yttrande.

1. Inledning

1.1. Ekonomiska och sociala kommittén höll i oktober 1995 en speciell plenarsession om sysselsättningssituationen. Vid denna studerades olika yttranden () som hade förberetts av de sektioner som ansvarar för ärenden som debatteras i gemenskapens institutioner och som hade det gemensamt att de alla rörde återverkningarna på sysselsättningen (se utgiven specialbroschyr).

1.2. Föreliggande yttrande på eget initiativ syftar till att bredda, aktualisera och fördjupa de teman som debatterades och tar särskilt fasta på effekterna av att man inför ny teknologi och på sysselsättningen. Detta tema har utförligt behandlats i olika instanser på gemenskapsnivå och internationellt. I sammanhanget bör särskilt nämnas OECD:s studie nyligen ("teknologi, produktivitet och skapande av arbetstillfällen"), Europeiska kommissionens grönbok om informationssamhället (), rapporterna från den rådgivande gruppen för konkurrenskraften (), från forumet om informationssamhället () och från expertgruppen för informationssamhället (). I andra studier och rapporter, som yttra sig om (vitbok om utbildning - Lära och lära ut - på väg mot kunskapssamhället, grönbok om innovation () samt ett eventuellt meddelande om distansarbete, etc.) har man analyserat dessa frågor, vilket tydligt visar hur aktuella och viktiga de är.

1.3. Kommittén har inte för avsikt att upprepa arbeten och diskussioner, men vill ändå yttra sig om de mest relevanta frågorna och bidra med rekommendationer och lämpliga förslag som riktar sig till ansvariga beslutsorgan inom Europeiska unionen, och som även kan tjäna till att bredda diskussionerna mellan de arbetsmarknads- och branschorganisationer som finns representerade inom ESK.

2. Allmänna synpunkter

2.1. Det är ett faktum - det har ekonomer accepterat och historien visat fram till i början av 70-talet - att produktivitetsökningen på lång sikt varit en avgörande faktor för hållbar ekonomisk tillväxt, för ökade löner, för höjd levnadsstandard och för ökad sysselsättning. Men särskilt sedan mitten av 70-talet, då den ekonomiska tillväxten i Europa och USA har varit lägre än under efterkrigstiden, har man frågat sig vad som lett fram till den aktuella situationen, särskilt som den rådande känslan hos människor är att den tekniska utvecklingstakten ökat under denna period, och särskilt de senaste tio åren (informations- och kunskapsteknologier, bioteknologi, nya material, energiteknologier).

2.2. Denna "produktivitetsparadox" har förklarats på olika sätt: brister i och svårigheter med de kvantitativa beräkningarna av ekonomiska företeelser, t.ex. av produktiviteten, relationen mellan makroekonomiska förhållanden och förnyelseprocessen, liksom svårigheterna för företagen med nuvarande organisation eller svårigheterna för samhället att fullt ut utnyttja den nya teknologins alla möjligheter. I ett makroekonomiskt sammanhang, där den faktiska efterfrågan bromsats upp i förhållande till tidigare och den yrkesverksamma befolkningen fortsätter att öka - får man en ökad arbetslöshet, särskilt långvarig arbetslöshet, bland mindre kvalificerade arbetare och ungdomar, som just söker sig ut på arbetsmarknaden.

2.3. Synen på den framtida utvecklingen är inte enhällig och hypoteserna går i sär. Å ena sidan anser somliga att de pågående förändringarna är så djupgående och kvalitativt så annorlunda än de tidigare att det krävs att man fördelar redan befintliga arbeten och inkomster på ett helt nytt sätt. Andra anser å andra sidan att den nuvarande obalansen mellan tillgång och efterfrågan på arbete är tillfällig och att den pågående nedläggningen av arbeten till följd av att man inför ny teknologi, särskilt informations- och kunskapsteknologi, kommer att följas av att nya arbetstillfällen skapas, särskilt inom nya sektorer och verksamheter. I båda fallen medger man att nya arbetstillfällen inte uppstår automatiskt och att det i dag behövs politiska initiativ som är gynnsammare för den ekonomiska tillväxten och som skapar nya arbetstillfällen, både på makroekonomisk och mikroekonomisk nivå. Europeiska kommissionens vitbok är ett färskt exempel på sådana initiativ.

2.4. Tidigare spreds teknologiska förändringar långsamt och de var begränsade till några sektorer inom näringslivet, vilket gjorde att de arbetstillfällen som gick förlorade inom en sektor kunde ersättas med nya arbetstillfällen inom andra sektorer (typiska exempel är lantarbetare som gått över till industrin, eller industriarbetare som gått över till servicesektorn). Men i dag införs den nya teknologin - till låga kostnader - mycket snabbt i alla sektorer inom näringslivet och på nästan alla områden i samhällslivet.

2.5. Den takt med vilken man infört ny teknologi, långsammare i Europa än i andra mer dynamiska regioner i världen, har inte åtföljts av en investeringsökning, som tidigare kunnat kompensera bortfallet av arbetstillfällen. Trots att det visat sig att investeringarnas räntabilitet inom EU åter nått upp till de historiska maximinivåerna på 60-talet, är dessa investeringar inom unionen i första hand inriktade på rationaliseringar snarare än på expansion.

2.6. Ökningen av finansiella investeringar av spekulativ art, tack vare den fria rörligheten för kapital, som kan vara mindre riskfyllda och, i vissa medlemsstater, ha mindre ofördelaktiga skattevillkor, kan också ha motverkat att produktiva investeringar genomförts.

2.7. Utvecklingen av en ny kultur är därför grundläggande både när det gäller tillgång och efterfrågan och kommer att kräva ett deltagande från arbetsgivarsidan och löntagarsidan, utbildningssektorn, offentliga myndigheter, vilket ger en positiv inriktning av tillväxt-teknologi-sysselsättningsdynamiken. Man måste skapa en gynnsam kretsgång mellan människans medvetna planering, ett maximalt utnyttjande av mänskliga resurser, som det viktigaste verktyget för utveckling, och en ekonomisk och social utvecklingsmodell som främjar ett positivt förhållningssätt till teknologi och globala konkurrenskraftiga utmaningar, genom att minska osäkerheten i dessa och få till stånd mekanismer som premierar tillkomsten av en ny yrkes- och företagaranda. Europas framtid och dess roll i världen beror på dess konkreta förmåga att skapa en innovativ kultur: kultur är framtidens strategiska resurs som kommer att bestämma Europas konkurrensfördelar visavi andra stora områden i världen.

2.8. På det mikroekonomiska planet tillstår man att uppdelningen mellan kvalificerat och okvalificerat arbete gradvis håller på att övergå till en uppdelning mellan aktivt kreativt arbete å ena sidan och styrt rutinarbete å den andra. Strukturförändringarna inom sysselsättningen är också betydande, med en minskning av heltidsanställningar och arbetsavtal på obestämd tid och en ökning av deltidsarbete, projektanställningar, egenföretagande och även av s.k. "falska egenföretagare".

2.9. Den tilltagande ojämlikheten arbetstagare emellan de senaste årtiondena är också resultatet av de mindre kvalificerade arbetarnas försämrade förhållanden och en ökad efterfrågan på kvalificerad arbetskraft med ny kunskap. Denna större efterfrågan berodde delvis på de ökade kraven på kompetens och kunskap i den nya teknologin. Men den berodde också på det ökade konkurrenstrycket som globaliseringen av produktionen, den internationella handeln och direktinvesteringarna utomlands medförde.

2.10. Den nya teknologin kan märkbart förstärka människans roll i produktionsprocessen, men kan också göra arbetaren mer sårbar för de förändringar som en omläggning i arbetet medför. I några fall har till och med kraven på färdighet sänkts.

2.11. Till och med inom förädlingsindustrin i i-länderna tenderar huvuddelen av personalkostnaderna att alltmer vara relaterade till funktioner som inte är direkt knutna till verksamheter inom produktion (forskning, "design", "marketing", kontroll, ekonomi, utbildning, ledning, informationsteknologi). Kostnaderna för personal som är direkt knuten till produktion har minskat relativt sett och ligger i några fall under en fjärdedel av de totala personalkostnaderna.

2.12. Som ett resultat omfattar industriföretagen allt fler serviceverksamheter (antingen inom företagen eller utanför företagen genom entreprenörer) och sektorn för service åt företagen blir allt viktigare. Dessa organisatoriska förändringar löper parallellt med utvecklingen av managementkoncept ("total quality management", "just in time", "kaizen", "lean production").

2.13. Spridningen av forsknings- och utvecklingsresultat kan leda till ekonomiska vinster. Där detta tidigare återspeglades i ökade produktivitetsnivåer genom inköp av ny produktionsutrustning, syns det nu tydligare i servicesektorn med informations- och kommunikationsteknologins hjälp. Samtidigt som det även fortsättningsvis bör fortsätta att vara en prioritering att ge stöd och uppmuntran till FoU och till utveckling av nya produkter och processer, bör större vikt fästas vid att sprida teknologin till de ekonomiska strukturernas olika lager och till alla regioner inom Europeiska unionen, samt vid att utnyttja redan utvecklade och kända idéer och metoder.

2.14. Företagens organisation och dimension är också på väg att förändras: De integrerade storföretagen hävdade sig i ett tidigare skede tack vare stordriftsfördelar, men nu har de små och medelstora företagen börjat spela en viktig roll, både när det gäller produktion och innovationer och att skapa arbetstillfällen. Och man förutser nu en stärkning av "utvidgade" företag organiserade i samarbetsnätverk kring informationssystem där personer med olika kulturell bakgrund kan samexistera.

2.15. För att effektivare kunna dra nytta av den nya teknologin och för att bättre kunna konkurrera i en global ekonomi utvecklar företagen en mer kompakt organisation när det gäller nyckelverksamheter ("core activities"), med en mer decentraliserad ledning, med en bredare ansvarsspridning, samtidigt som man kräver nya utökade och varierade kunskaper av sin arbetsstyrka.

2.16. Den samlade kunskapen på företagsnivå får en allt större betydelse för företagens konkurrenskraft. Förnyelsen är den process som omvandlar ny kunskap till nya produkter och till nya produktionsprocesser. I vilken grad man drar nytta av teknologin beror således på den samlade kunskapen inom företaget och på förmågan att utnyttja den.

2.17. Trots att man vet att den yrkesmässiga fortbildningen har bidragit till att öka arbetstagarnas samlade kunskap, tenderar en del företag att avstå från att investera i fortbildning eftersom jakten på räntabilitet på kort sikt tvingar företagen att minska kostnaderna, i synnerhet de kostnader som ger resultat på längre sikt. I OECD:s rapport står det till och med att en anledning till att inte investera i fortbildning är att det finns en risk för att vidareutbildade arbetare "rekryteras av andra företag".

2.18. Anhängarna av yttre flexibilitet (möjlighet för företagen att avskeda och rekrytera alltefter efterfrågan) och de som försvarar inre flexibilitet (där man strävar efter att bevara know-how och det samlade kunskapskapitalet) har olika syn på behovet av flexibilitet. Flera exempel på senare tid tycks indikera att det är lättare att kompensera konjunkturfluktuationer för företag med större inre än yttre flexibilitet, eftersom de tycks ha bättre förutsättningar att reagera snabbt på dem.

2.19. Konsekvenserna för sysselsättningen när man inför ny teknologi beror också på hur man i större företag löser intressekonflikten mellan aktieägare (bland dem får investeringsfonderna en allt större betydelse), företagsledning (särskilt teknostrukturen), kunder och leverantörer (vilkas betydelse ökar till följd av ovan nämnda nätverksfunktion) och anställda.

2.20. De förändringar som nu sker och deras effekter på sysselsättning, arbete, tillgång till kunskap, lagstiftning, kultur, myndigheter, utbildning, orättvisor, utslagning och moral väcker inte bara känslor av hopp utan också av rädsla, särskilt hos de ekonomiskt svagare och instabilare grupperna.

2.21. I en övergångsfas mellan två modeller vad gäller samhällsstruktur och ekonomisk organisation är det oundvikligt med någon form av intensiv politisk debatt, som om den sker på en ansvarsfullt sätt är oerhört nyttig för att man framgångsrikt skall kunna bana väg för teknologiska och samhälleliga förändringar och befästa en ny etik, förenlig med företagens sociala ansvar och med en social marknadsekonomi.

2.22. Den nya teknologin och spridningen av teknologin inom alla ekonomiska och samhälleliga verksamheter påskyndar den snabba förändringen i samhället: förändringar som rör befolkning, marknader, samhällsstrukturer och värderingar. Informationssamhället eller det eftersträvade kunskapssamhället (som får en ny teknologisk bas med informationsteknologin), håller på att ta form, och de sociala och kulturella aspekterna kan inte särskiljas från de tekniska och ekonomiska.

3. Rekommendationer och viktiga förslag

3.1. Det är nödvändigt att skapa förutsättningar för att vidga den demokratiska debatten om den samhällsmodell som kan garantera de bästa villkoren för ett fullt utnyttjande av den nya teknologin, som svarar mot människors ökande och mångskiftande behov.

3.1.1. För att säkra den bästa övergången från det nuvarande postindustriella samhället till kunskapssamhället är det nödvändigt att de politiska makthavarna främjar en så bred debatt som möjligt i de aktuella frågorna för att få till stånd förändringarna, göra dem lättare att acceptera och att föregripa och för att minska negativa återverkningar.

3.1.2. De olika aspekterna på det samhälle som är på väg att ta form har studerats ingående - tilltagande digitalisering, virtuell verklighet, multimedia, skiktad samhällsstruktur, nätverksfunktioner, integration av teknologier, ständig förnyelse av produkter och system, ekonomiska direkttransaktioner, direktkontakt mellan producenter och konsumenter och globalisering av marknaderna. Det sätt på vilket förändringarna nu sker får långtgående konsekvenser för hur arbetsmarknaden förändras, och för de ökande skillnaderna i inkomster, kunskaper och aktiviteter.

3.1.3. Den sociala sammanhållningen, bevarandet av den kulturella och institutionella mångfalden och sammanjämkningen av teknologisk effektivitet med livskvalitet är något absolut nödvändigt för att säkerställa en hållbar utveckling på lång sikt.

3.1.3.1. Som OECD:s rapport mycket riktigt säger har den sociala sammanhållningen, förutom ett egenvärde, också ett viktigt ekonomiskt värde, och man måste diskutera hur "vinnarna" skall kunna gottgöra "förlorarna" i förändringsprocessen.

3.1.3.2. Mångfald i resurser och förnyelsesystem ökar effektiviteten, och det är nödvändigt att garantera att en enda kultur inte får övertaget och att sambanden mellan de olika systemen och kulturerna bidrar till att stärka de totala samordningsvinsterna.

3.1.3.3. Övergången från att samhället accepterar de teknologiska förändringarna till en samhällelig debatt om införandet av dem och till att det kontrollerar återverkningar av dem, såväl som formuleringen av de nya behoven för att kunna skapa en bättre livsmiljö samt möjligheter att anpassa sig till förändringarna tack vare den nya teknologin, är centrala aspekter i denna debatt.

3.2. Man erkänner allt oftare att utbildning och fortbildning är det som bäst främjar identifikation, integration, socialt avancemang och självförverkligande. Det är avgörande faktorer för social jämlikhet.

3.2.1. I ett kunskapssamhälle, där flödet och volymen av information ökar märkbart, där de teknologiska och ekonomiska förändringarna accentueras och där arbetets art och organisationen av produktion och tjänster förändras, är det nödvändigt att man förbättrar villkoren för att lära människor att ta ansvar och att agera självständigare.

3.2.2. Förutom att förändra utbudet är det viktigt att utveckla ett utbildningsprogram som ger de nya nödvändiga kunskaperna till slutanvändarna och konsumenterna, för att undvika att den "teknologiska arbetslösheten" försvåras. Som den rådgivande gruppen för konkurrenskraften insåg: "Övergången till informationssamhället kommer att ske mycket snabbare och lättare om den teknologiska utvecklingen åtföljs av ökad efterfrågan" ().

3.2.3. Det är nödvändigt att anpassa metodik och innehåll i utbildningssystemet för att bana väg för de nödvändiga kunskaperna och för att kunna dra nytta av den potential som den nya teknologin för med sig, för att minimera de negativa konsekvenserna och maximera de positiva.

3.2.4. Att utbilda lärare och andra utbildare är ännu viktigare, eftersom ungdomarna på vissa områden ibland är mer förtrogna med nya teknologier än deras lärare. En kontakt mellan skolan och arbetsplatsen kan i det sammanhanget fungera som en katalysator. Det är också nödvändigt att anslå de budgetmedel som krävs för denna viktiga prioritering.

3.2.5. Yrkesutbildningen kan inte längre vara enbart tillbakablickande utan måste klara av att ta på sig nya roller, nya uppgifter och nytt ansvar. Yrkesutbildningen skall inte ses som en utgift för att komplettera investeringar i ny utrustning, utan som en integrerad del av processen att förändra och anpassa organisationer. Detta kräver kunskaper och färdigheter, till exempel förmågan att arbeta i grupp, lösa problem och planera.

3.2.6. Att fortbilda sig och förvärva kunskaper livet ut är nödvändigt för att undvika en uppdelning mellan människor som kan och människor som inte kan, mellan dem som kan ingripa effektivt och dem som drabbas av effekterna och slås ut.

3.3. Den offentliga sektorns roll måste omprövas och moderniseras inför behovet att skapa de infrastrukturer som behövs för att utveckla och tillämpa den nya teknologin, särskilt informations- och kommunikationsteknologin, och garantera dess snabba spridning över hela näringslivet. De nedskärningar inom den offentliga sektorn som vi bevittnat på senare år kan göra det svårt att åter komma upp till de nödvändiga nivåerna. Att förverkliga programmet för de transeuropeiska näten är väsentligt för att kunna garantera sammanhängande och moderna infrastrukturer på europeisk nivå.

3.3.1. Den offentliga politiken för forskning och teknisk utveckling på nationell nivå och gemenskapsnivå bör på ett mer betydande sätt stödja forskning på områden av offentligt intresse, som utbildning, hälsovård och miljö och på områden av blandat offentligt/privat intresse, som transporter, kommunikationer, energi och stadsmiljö. Politiken bör gå samhällets behov till mötes och sträva efter att förbättra ekonomins konkurrenskraft och säkra arbetstillfällen.

3.3.2. De mål för industriell konkurrenskraft som forsknings- och utvecklingsprogrammen har prioriterat måste syfta till att motsvara en eventuellt ökande efterfrågan i samhället, och tillåta en ständig förbättring av nya produkter, system och service.

3.3.3. Den offentliga sektorn och den privata sektorn kan tillsammans bidra, genom att samordna initiativ på infrastrukturell nivå och olika forsknings- och utvecklingsprogram, till att främja innovationsprocessen. Men den offentliga sektorn kan också med sina åtaganden vad beträffar efterfrågan skapa bättre förutsättningar för en innovationsutveckling.

3.3.4. Den offentliga sektorn påverkar också skapandet av den regeluppsättning, inom vilken företagen verkar, i synnerhet i förverkligandet av den inre marknaden. Den måste bidra till att så långt det är möjligt formulera strategiska valmöjligheter, vilka företagen behöver informeras om i god tid.

3.3.4.1. Politiken när det gäller forskning och teknisk utveckling på nationell nivå och gemenskapsnivå måste bygga på verktyg som kan förutsäga och informera om teknologiska och sysselsättningsmässiga scenarier, genom att man, på ett koordinerat och konsekvent sätt, utvecklar en "instrumentbräda" för ett tidigt informationsutbyte, såväl om sysselsättningssektorn som teknologisk utvärdering, på basis av europeiska nätverk. Dessa teknologiska och sysselsättningsmässiga scenarier måste göra det möjligt för forskare att formulera prioriteringar, när det gäller forskning och teknisk utveckling, genom ett nerifrån och upptänkande och samordna den egna forskningen med integrerade projekt på europeisk nivå.

3.4. Särskilt när det gäller produktion, forskning, utveckling och förvaltning av mänskliga resurser har företagens organisationsprocess varit relativt långsam. Olika studier visar att dessa förseningar i förnyelseprocessen, när det gäller företagens och offentliga sektorns organisation, kan förklara varför den snabba teknologiska utvecklingen inte har lett till en väsentlig ökning av den totala produktiviteten.

3.4.1. De ökade konkurrenskraven och utvecklingen av managementkoncept måste utnyttjas för att banta ned de komplexa och byråkratiska ledningsstrukturerna, integrera idé- och verkställighetsprocesser, göra "design"-cykeln snabbare, effektivare och inriktad på att underlätta organisationen av produktion och service, eliminera olönsamma verksamheter, förbättra kvalitet, förkorta leveranstider och skära ner kostnader och göra produktion och tjänster flexiblare och på så sätt bättre svara på förändringarna på den alltmer globala marknaden, etablera långsiktiga relationer med leverantörer och kunder och därmed bidra till en total förbättring av företagsnätverkens kvalitet.

3.4.2. De ansträngningar som gjorts för att införa ny utrustning och erbjuda vidareutbildning har emellertid inte haft motsvarande inverkan på den totala produktiviteten, även om det har skapat större möjligheter till gensvar. Detta gäller i synnerhet när ansträngningarna inte åtföljs av långtgående förändringar i organisation och ledning.

3.4.3. Det kan finnas många anledningar till brister i processen som syftar till att förändra arbetsorganisationen. Denna process kräver ett starkt ledarskap som, för att ge motivation, måste kunna visa på frågans vikt. Ett sådant ledarskap måste bygga på en öppen och realistisk analys av de mindre positiva aspekterna. Man bör främja samarbete inom en grupp som är tillräckligt stark när det gäller information, kunskap, anseende och mänskliga relationer, och presentera en vision av en framtida organisation som kan skapa motivation och som är logisk, och som inte innehåller förvirrande eller oförenliga idéer. Ett sådant ledarskap bör kunna övertyga folk om att förändringar är möjliga och att de bör arbeta för dessa mål i den mån de är villiga att göra kortsiktiga uppoffringar. Ledningen bör använda varje kanal för att kommunicera med personalen. Man måste på ett sätt som är acceptabelt för samhället övervinna hindren för omvandlingsprocessen och planera synliga förbättringar, men man skall inte glädja sig för mycket åt varje framsteg, och man bör vara medveten om att det är en lång process. Slutligen bör ledningen se till att förändringarna genomsyrar företagets organisationskultur och göra dem till en integrerad del av värderingarna och beteendet inom organisationen.

3.5. Såväl organisationsförändringarna som den nya teknologin och de nya konkurrensvillkoren kräver nya arbetsförhållanden där arbetstagarna inte begränsas till förutbestämda uppgifter, som tidigare var fallet, och att de kan ta initiativ och fatta beslut. De anställdas förmåga att fullt ut utnyttja ny teknologi på ett kreativt sätt och snabbt och flexibelt svara på marknadsförändringar beror på hur motiverade och engagerade de är.

3.5.1. Att använda ny teknologi för att stärka den "tayloristiska modellen" för att förvisa arbetarna till underordnade uppgifter, efter färdiga rutiner, är tekniskt möjligt och har utnyttjats inom många företag. Men på lång sikt har detta synsätt gjort att man inte kunnat dra nytta av de nya förhållandena, och dessutom står det i konflikt med insatserna för att skapa mer kvalificerade jobb.

3.5.2. En annan modell - inriktad på framtiden - som bygger på att man drar nytta av teknologiska och organisatoriska innovationer - där arbetstagarna kan kombinera tekniskt kunnande med ekonomiska kalkyler, där inte bara deras kunskaper breddas utan där de även kan utföra olikartade arbetsuppgifter (problemanalys, underhåll av maskiner och reparationer) och besitter kunskaper i programmering, har visat sig ge bättre resultat.

3.5.3. Teoretiskt sett finns det flera metoder att bestämma vilken modell ett företag eller en serviceverksamhet skall tillämpa, och att fastställa reglerna för den nya arbetsorganisationen, men rådfrågning av samt samråd och förhandlingar med arbetstagarnas representanter är den metod som bäst svarar mot den europeiska modellen. Med hjälp av en dialog på olika samhällsnivåer kan man övervinna motståndet mot förändringar, skapa alternativa framtidsperspektiv och koppla samman utbildning med förändringar i arbetets och ledningens organisation.

3.6. Den accelererande utvecklingen av dynamiken teknologi-tillväxt-sysselsättning riskerar att förvärra det sociala och regionala utanförskapet. Det behövs därför en aktiv politik som stöder lägre utbildade arbetare och ungdomar som söker sitt första arbete. De är mest ekonomiskt sårbara och riskerar långvarig arbetslöshet.

3.6.1. Kampen mot utanförskapet bör intensifieras i mindre gynnade regioner, vars geografiskt perifera läge förvärras av bristen på strukturer och infrastrukturer, kopplade till nätverk i resten av Europeiska unionen, och av olikheter som är mycket större när det gäller teknologi än ekonomi. Den teknologiska utvecklingen måste därför integrera fler nivåer: regional, nationell och gemenskapsnivå, som kan utveckla, vid sidan av högteknologin, en teknologi på bred basis som kan främja en utveckling även inom industriella sektorer med ett lägre teknologiskt innehåll, men som är beroende av avancerade produktionsprocesser för att möta den ökande internationella konkurrensen. I enlighet med prioriteringen av den ekonomiska och sociala sammanhållningen inom EU, borde gemenskapens politik när det gäller forskning och teknisk utveckling samordnas med strukturfonderna för att främja maximal samverkan.

Bryssel den 27 november 1996.

Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Tom JENKINS

() EGT nr C 18, 22.1.1996, s. 37, 42, 54, 68, 74, 83.

() Dok. KOM(96) 389 slutlig.

() Den rådgivande gruppen inrättades av kommissionen i februari 1995 som en följd av det europeiska toppmötet i Essen. Gruppen är sammansatt av 13 experter som företräder privat och offentlig bankverksamhet, stora företag och intressegrupper i samhället, och den leds av Carlo Azeglio Ciampi, före detta premiärminister i Italien och före detta chef för den italienska riksbanken samt kommissionens ständige representant.

() Forumet "Informationssamhället": En rådgivande grupp som sammanträdde för första gången den 13 juli 1995 i Bryssel under ledning av Martin Bangemann. Forumet består av 125 personligt utnämnda medlemmar, bland annat företrädare för dem som utnyttjar de nya tjänsterna (företag, offentliga tjänster, konsumentorganisationer, små och medelstora företag, olika yrkeskårer), olika samhällsorganisationer (fackföreningar, arbetsgivarorganisationer, universitet, familjeorganisationer), leverantörer av information och tjänster (förläggare, radiostationer etc.), nätverksoperatörer, tillverkare av utrustning samt institutioner (Europaparlamentet, ESK, ReK, kommissionären med ansvar för IT-frågor, lokala och regionala myndigheter).

() Expertgrupp för sociala och samhälleliga aspekter på informationssamhället. Rådgivande grupp av experter som valts ut i samråd med kommissionärerna med ansvar för socialpolitiken, informationssamhället, forskning och utbildning, den inre marknaden samt regionalpolitiken.

() EGT nr C 212, 22.7.1996.

() Rapport från juni 1995, punkt IV.2 - Definition av en strategi.