RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET OM GENOMFÖRANDET AV MAKROEKONOMISKT STÖD TILL TREDJE LAND UNDER 1999

Förkortningar

DM // Tyska mark

EG // Europeiska gemenskapen

EFF // Utvidgad finansieringsfacilitet (Extended Fund Facility)

EIB // Europeiska investeringsbanken

ESAF // Utvidgad strukturanpassningsfacilitet (Enhanced Structural Adjustment Facility)

EU // Europeiska unionen

EUR // Euro

FESAL // Sektorsanpassningslån för finans- och företagssektorn (Financial and Enterprise Structural Adjustment Loan)

GATT // General Agreement on Tariffs and Trade

BNP // Bruttonationalprodukt

IMF // Internationella valutafonden

SAF // Strukturanpassningsfacilitet (Structural Adjustment Facility)

SBA // Standby-avtal (Stand-By Arrangement)

USD // US-dollar

WTO // Världshandelsorganisationen (World Trade Organisation)

I. INLEDNING

II. ÖVERSIKT

1. Bakgrund

2. Makroekonomiskt stöd 1999

3. Utvecklingstendenser i fråga om makroekonomiskt stöd

4. Genomförande av det extraordinära finansiella stödet

III. ALBANIEN

1. Sammanfattning

2. Makroekonomisk utveckling

3. Strukturreformer

4. Genomförande av det extraordinära finansiella stödet

IV. ARMENIEN

1. Sammanfattning

2. Makroekonomisk utveckling

3. Strukturreformer

4. Genomförande av det extraordinära finansiella stödet

V. BOSNIEN OCH HERCEGOVINA

1. Sammanfattning

2. Makroekonomisk utveckling

3. Strukturreformer

4. Genomförande av det extraordinära finansiella stödet

VI. BULGARIEN

1. Sammanfattning

2. Makroekonomisk utveckling

3. Strukturreformer

4. Genomförande av makroekonomiskt stöd

VII. F.D. JUGOSLAVISKA REPUBLIKEN MAKEDONIEN

1. Sammanfattning

2. Makroekonomisk utveckling

3. Strukturreformer

4. Genomförande av makroekonomiskt stöd

VIII. GEORGIEN

1. Sammanfattning

2. Makroekonomisk utveckling

3. Strukturreformer

4. Genomförande av det extraordinära finansiella stödet

IX. RUMÄNIEN

1. Sammanfattning

2. Makroekonomisk utveckling

3. Strukturreformer

4. Genomförande av makroekonomiskt stöd

X. UKRAINA

1. Sammanfattning

2. Makroekonomisk utveckling

3. Strukturreformer

4. Genomförande av makroekonomiskt stöd

I. INLEDNING

Denna rapport innehåller en bedömning av den ekonomiska situationen, framstegen i reformarbetet och framtidsutsikter för de länder som mottog makroekonomiskt stöd 1999, med särskild tonvikt på villkoren för utbetalning av stödet.

I kapitel II ges en återblickande översikt över Europeiska gemenskapens makroekonomiska stöd till tredje land, en sammanfattning av 1999 års transaktioner samt en analys av hur bördorna fördelas inom det internationella givarsamfundet.

I de följande kapitlen diskuteras viktiga aspekter av övergångsprocessen i de länder för vilka antingen nya makroekonomiska stöd beslutats av rådet eller utbetalningar inom ramen för tidigare beslutade stöd gjorts under 1999.

Rapporten inlämnas i enlighet med rådets beslut om makroekonomiskt stöd till tredje land och följer på de rapporter som lagts fram under tidigare år [1].

[1] Se följande meddelanden från kommissionen till rådet och Europaparlamentet med titeln "Rapport om genomförandet av makroekonomiskt stöd till tredje land": KOM(92) 400, 16 september 1992 KOM(94) 229, 7 juni 1994 KOM(95) 572, 27 november 1995 KOM(96) 695, 8 januari 1997 KOM(98) 3, 13 januari 1998 KOM(1999) 580, 15 november 1999.

I bilaga 1 återfinns en fullständig förteckning över de makroekonomiska stöd och motsvarande utbetalningar rådet beslutat om t.o.m. slutet av 1999. Bilaga 2 innehåller en översikt över det makroekonomiska stödet från bilaterala och multilaterala givare till mottagare av makroekonomiskt stöd från EG. I bilaga 3 sammanfattas några valda makroekonomiska indikatorer.

II. ÖVERSIKT

1. Bakgrund

Gemenskapens makroekonomiska stöd lades från början upp som ett betalningsbalansbidrag till medlemsstaterna, men beviljas sedan 1990 även till länder utanför Europeiska gemenskapen (i huvudsak i Central- och Östeuropa, men i allt större utsträckning också till andra länder i f.d. Sovjetunionen och i Medelhavsområdet) i syfte att stödja dessa länders politiska och ekonomiska reformarbete.

I början av 1990-talet beslöt Europeiska gemenskapen att bevilja länderna i Central- och Östeuropa makroekonomiskt stöd för att underlätta deras övergång till marknadsekonomi. Inom ramen för den stödsamordningsprocess som de 24 främsta industriländerna (G24) enades om skulle kommissionen dessutom försöka förmå andra givare att på liknande sätt stödja de ekonomiska program som dessa länder genomför enligt överenskommelse med Internationella valutafonden (IMF) och Världsbanken.

EG och G24 genomförde under 1990-1994 ett flertal betalningsbalansstödstransaktioner till förmån för de flesta central- och östeuropeiska länder. Därefter har EG:s makroekonomiska stöd i området koncentrerats till Balkanländerna, särskilt länderna i f.d. Jugoslavien. Sedan 1990-talets början har rådet förutom för Central- och Östeuropa fattat beslut om flera andra transaktioner till förmån för vissa nya oberoende stater i f.d. Sovjetunionen och några Medelhavsländer. Även dessa gäller stöd till mottagarländernas politiska och ekonomiska reformer och skall genomföras i samband med stödprogram från IMF och Världsbanken. Gemenskapens transaktioner följer oförändrat de principer som gäller för denna typ av stöd, nämligen att stödet bara ges undantagsvis och som komplement till finansieringen från de internationella finansiella institutionerna, samt att det är förknippat med vissa makroekonomiska villkor. Mottagarländerna har genom gemenskapens makroekonomiska stöd framför allt fått hjälp med att få till stånd ekonomiska reformer och strukturförändringar. I nära samarbete med IMF och Världsbanken har stödet använts för att främja åtgärder som skräddarsytts för att passa det enskilda landets behov med det överordnade målet att stabilisera den ekonomiska situationen och införa marknadsekonomi. Kommissionen genomför stödet i samråd med Ekonomiska och finansiella kommittén.

2. Makroekonomiskt stöd 1999

a) Nya beslut

Tendensen mot ökat makroekonomiskt stöd till Balkanländerna, som var tydlig redan under 1998, bestod under 1999. Fem transaktioner om maximalt 460 miljoner euro har beslutats av rådet till förmån för Albanien, Bosnien och Hercegovina, Bulgarien, f.d. jugoslaviska republiken Makedonien samt Rumänien.

I april 1999 beslutades om ett tredje makroekonomiskt stöd till Albanien. Det består av en långfristig lånefacilitet med ett kapitalbelopp på upp till 20 miljoner euro med en maximal löptid på 15 år och med en återbetalningsfri period på 10 år. Stödet syftar till att säkerställa en hållbar betalningsbalanssituation och stärka landets valutareserv. I motsats till tidigare transaktioner skall detta stöd vara i form av ett lån. Albanien håller med stöd av IMF och Världsbanken på att genomföra grundläggande åtgärder för att främja ekonomiska reformer och bygga upp moderna institutioner. Det makroekonomiska stöd som godkänts är förenligt med de makroekonomiska program och reformprogram som överenskommits mellan de albanska myndigheterna, IMF och Världsbanken.

Bosnien och Hercegovina har gjort vissa framsteg i fråga om införandet av strukturella reformer och förbättring av ramarna för den ekonomiska politiken. Man har uppnått makroekonomisk stabilitet, och rådet har för första gången beslutat om ett exceptionellt makroekonomiskt stöd om sammanlagt 60 miljoner euro till Bosnien och Hercegovina. Lånedelen av stödet uppgår till högst 20 miljoner euro, och bidragsdelen till högst 40 miljoner euro. Stödet utbetalas på villkor att landet fullständigt återbetalar sina utestående förfallna skulder till gemenskapen och EIB. Gemenskapen gjorde i december 1999 en första utbetalning på 25 miljoner euro.

Det fjärde makroekonomiska stödet till Bulgarien godkändes av rådet i november 1999. Det består av ett långfristigt lån på högst 100 miljoner euro (med en maximal löptid på 10 år), och syftar till att säkerställa en hållbar betalningsbalanssituation. Lånet skall utbetalas i två delbetalningar. Den första delen av lånet betalades ut på grundval av ett tillfredsställande genomförande av Bulgariens makroekonomiska program inom ramen för den nuvarande utvidgade finansieringsfacilitet (EFF) som avtalats med IMF. Den andra utbetalningen är knuten till genomförandet av Bulgariens anpassnings- och reformprogram.

F. d. jugoslaviska republiken Makedonien har inlett djupgående politiska och ekonomiska reformer, och landets myndigheter har antagit ett ekonomiskt program som har starkt stöd från IMF och Världsbanken. I syfte att underlätta landets externa finansiella begränsningar och de sociala följderna av de ekonomiska störningarna på grund av konflikten i Kosovo beslutade rådet i november 1999 att bevilja landet makroekonomiskt stöd i form av ett lån på högst 50 miljoner euro (med en återbetalningsfri period om 10 år och maximal löptid på 15 år) och ett bidrag på högst 30 miljoner euro för perioden 1999-2000.

Rumänien stod under 1999 fortfarande inför ekonomiska problem, men har trots detta genomfört djupgående ekonomiska reformer och betydande ansträngningar för att inrätta en väl fungerande marknadsekonomi i syfte att öka sysselsättningen och levnadsstandarden. I november 1999 beslutade gemenskapen att bevilja Rumänien ett fjärde makroekonomiskt stöd, bestående av ett långfristigt lån på högst 200 miljoner euro (maximal löptid 10 år), i syfte att säkerställa en hållbar betalningsbalanssituation. Lånet skall utbetalas till Rumänien i två delbetalningar.

b) Utbetalningar

Utbetalningarna av makroekonomiskt stöd till tredje länder uppgick till totalt 136 miljoner euro under 1999. Av detta gick 25 miljoner euro till Bosnien och Hercegovina, 40 miljoner till Bulgarien, 4 miljoner till Armenien, 9 miljoner till Georgien och 58 miljoner till Ukraina. De sista tre utbetalningarna ingick i tidigare beslutade åtgärder. Utbetalningarna till Bosnien och Hercegovina samt Bulgarien var i samband med nya åtgärder som beslutats under 1999.

Av de 136 miljoner euro som totalt utbetalades var 28 miljoner euro i form av direkta bidrag som finansierats från den allmänna budgeten (artiklarna B7-531 och B7-532). Dessa bidrag gick till Bosnien och Hercegovina (15 miljoner euro), Georgien (9 miljoner euro) och Armenien (4 miljoner euro). Den största delen av stödet utgjordes som vanligt av långfristiga lån (Bosnien och Hercegovina, 10 miljoner euro; Bulgarien, 40 miljoner euro; Ukraina, 58 miljoner euro).

c) Återbetalningar och stöd som inte utbetalats

Det enda makroekonomiska lån som förföll till betalning under 1999 har återbetalats av Rumänien. Lånet var knutet till den andra återbetalningen av stöd som beslutades i januari 1992. Estland och Armenien har i förskott betalat 5 miljoner euro vardera på lånen från 1993 respektive 1998.

Vissa stöd som beslutades under första hälften av 1990-talet har inte betalats ut fullständigt som ursprungligen planerats. Detta har antingen berott på att landets externa finansiella situation förbättrats, huvudsakligen i fråga om betalningsbalans och utlandsskuld, vilket t.ex. skedde i de baltiska staterna (1992), Ungern (1990) och Slovakien (1994) eller på att det politiska klimatet försämrats eller att reformprocessen avstannat, som i Vitryssland (1995) och Algeriet (1994). Dessa stödåtgärder finns inte längre med i programplaneringen. Den sista kolumnen i bilaga 1 visar ej utbetalda belopp. Transaktionerna till förmån för Albanien, Bosnien och Hercegovina, Bulgarien, f.d. jugoslaviska republiken Makedonien, Rumänien, Armenien och Georgien samt Ukraina III kommer troligen att genomföras i enlighet med planerna.

d) Övrigt

I slutet av 1999 hade tre förslag från kommissionen överlämnats till rådet för beslut. Det första gällde Tadzjikistan - för vilket kommissionen i juli 1999 föreslagit utrymme för ett stöd på 110 miljoner euro inom ramen för transaktionen till förmån för Armenien och Georgien.

Det andra förslaget gällde det tredje makroekonomiska stödet till Moldova, vilket består av ett lån på högst 15 miljoner euro.

Slutligen föreslog kommissionen i november ett exceptionellt finansiellt bidrag till Kosovo på upp till 35 miljoner euro.

3. Utvecklingstendenser i fråga om makroekonomiskt stöd

Gemenskapens makroekonomiska stöd var ursprungligen avsett att främja makroekonomisk stabilisering och betalningsbalansen. Under årens lopp ökade antalet länder till vilka gemenskapen kunde erbjuda sådant stöd, i och med att allt fler länder i gemenskapens närhet inledde ambitiösa ekonomiska reformprogram. Detta innebar en förändring av stödets geografiska fördelning från de tidigaste åren, då de flesta av mottagarländerna låg geografiskt mycket nära gemenskapen. Efter konflikterna på västra Balkan, särskilt Kosovo-konflikten 1999, börjar en ny tendens framträda, nämligen ökat makroekonomiskt stöd till länderna på Balkan i dess helhet, vilket framgår av förra årets rådsbeslut.

En annan tydlig tendens visade att även om vissa länder fortfarande behövde makroekonomiskt stöd inriktat på de ursprungliga målen makroekonomisk stabilisering och betalningsbalansstöd, kunde det makroekonomiska stödet i andra fall göra större nytta om det inriktades på regeringens program för strukturreformer. Denna utveckling blev först tydlig i vissa länder i Central- och Östeuropa, där ekonomiskt stöd till strukturreformer effektivt kunde kombineras med tekniskt bistånd från Phareprogrammet för att förstärka de institutioner som är nödvändiga för att strukturreformprogrammen ska bli framgångsrika. Genom att dialogen med vart och ett av mottagarländerna utökades till att omfatta alla typer av stöd som gick till reformer förbättrades komplementariteten mellan de olika gemenskapsstöden. Samma strategi har följts i fråga om stöd till vissa länder i de nya oberoende staterna och länderna på västra Balkan. En liknande utveckling har ägt rum inom IMF:s och Världsbankens stödprogram, vilket har lett till närmare samarbete mellan kommissionen och dessa institutioner.

Av tabell 1 och 2 samt figur 1a och 2a framgår det tydligt att EG:s makroekonomiska stöd är av exceptionell karaktär. De flesta makroekonomiska stödtransaktioner beslutades och genomfördes under åren omedelbart efter omvälvningarna i de politiska och ekonomiska systemen i länderna i Central- och Östeuropa. Sedan dess har fluktuationerna i makroekonomiskt stöd till tredje länder återspeglat hur besluten fattats från fall till fall efter en bedömning av den makroekonomiska situationen och de eventuella bidragsmottagarnas behov av extern finansiering.

Figur 1a för beslutade transaktioner och figur 2a för faktiskt utbetalda belopp visar att stöden till stor del koncentrerats till de länder som har ansökt om EU-medlemskap, vilket i sin tur illustrerar principen om att hjälpa de närliggande länder som har särskilt nära politiska och ekonomiska förbindelser med EU. Under det senaste årtiondet har ungefär två tredjedelar av det makroekonomiska stödet gått till kandidatländer. Vissa nya oberoende stater och Medelhavsländer står för en andel om cirka 16 % vardera av de totala stöden sedan 1990, medan västra Balkan står för 6 % av de transaktioner som beslutats, av vilka hälften under 1999.

Tabell 1 - Makroekonomiskt stöd 1990-1999

Högsta godkända belopp i miljoner euro

>Plats för tabell>

Tabell 2 - Makroekonomiskt stöd 1990-1999

Utbetalningar i miljoner euro

>Plats för tabell>

>Hänvisning till>

>Hänvisning till>

>Hänvisning till>

>Hänvisning till>

4. Fördelning av bördan

Inom ramen för samordningen av stödet från G24-länderna anordnar Europeiska kommissionen i samarbete med Världsbanken givarkonferenser för stöd till central- och östeuropeiska länder. På dessa konferenser bedöms stödbehoven och principöverenskommelser om bidragen från de internationella finansiella institutionerna - inklusive EG - ingås. För andra möjliga mottagarländer följs en liknande strategi, med möten i en rådgivande grupp som sammankallas på Världsbankens initiativ.

I bilaga 2 sammanfattas betalningsbalansstödet till mottagare av makroekonomiskt stöd från EG fördelat på bidragsgivare. Närmare uppgifter per mottagarland för 1999 ges i bilaga 2.1.

Ända från början har EG:s makroekonomiska stöd varierat kraftigt i absoluta belopp, i likhet med betalningsbalansstödet från det internationella samfundet (se bilaga 2 och liknande tabeller i tidigare rapporter om makroekonomiskt stöd).

Gemenskapsstödet kännetecknades ursprungligen av att mycket stora summor uppbringades för att stödja de internationella finansiella institutionernas program. Gemenskapen spelade en nyckelroll, både som en stor långivare och från och med 1991 också som samordnare av G24-ländernas bilaterala stöd till länderna i Central- och Östeuropa.

Allteftersom de internationella finansiella instituten undan för undan lyckats få fram mer medel genom nya instrument har deras andel av finansieringen ökat kraftigt, särskilt om man endast räknar mobilisering av nya medel.

Samtidigt har utländska långivare, både offentliga och privata, bidragit genom skuldlättnader och avskrivning av skulder, särskilt under 1994, 1995 och 1999. Bland de länder som mottog makroekonomiskt stöd från EG omfattades följande av skuldlättnader och liknande åtgärder: Algeriet: 1991 och 1994, Bulgarien: 1991, 1994 och 1997, Moldova: 1996, Ukraina: 1994, 1995 och 1999 samt f.d. jugoslaviska republiken Makedonien, Bosnien och Hercegovina och Albanien under 1999.

III. ALBANIEN

1. Sammanfattning

Inom ramen för det IMF-stödda treåriga program som antogs i maj 1998 lyckades Albaniens myndigheter trots Kosovokrisen vidmakthålla den makroekonomiska stabiliteten. BNP-tillväxten för 1999 bör ha nått 8 %, samma som 1998, det offentliga underskottet hölls under kontroll, växelkursen för leken var stark gentemot dollarn, den årliga inflationen understeg 1 % och bytesbalansunderskottet steg mycket mindre än väntat (från 6 % till 8,5 % av BNP).

Vissa framsteg gjordes i fråga om strukturreformer, men de gick i allmänhet långsammare än förväntat, vilket delvis kan förklaras av Kosovokrisen. Vad gäller reformen av den finansiella sektorn är privatiseringen av de två återstående statligt ägda bankerna på gång, de rättsliga ramarna och banktillsynen har förbättrats märkbart och snart kommer samtliga pyramidsystem att ha upplösts. Privatiseringen av små och medelstora företag är så gott som genomförd, medan privatiseringen av stora företag i strategiskt viktiga sektorer däremot inte går lika snabbt. Parlamentet antog 1999 både den nya förvaltningslagstiftningen och den nya tullkodexen - två viktiga inslag i reformen av den offentliga förvaltningen och tullförvaltningen. Slutligen märktes också påtagliga förbättringar i skatteuppbörden.

Rådet beslutade i april 1999 att bevilja en långfristig lånefacilitet med ett kapitalbelopp på upp till 20 miljoner euro.

2. Makroekonomisk utveckling

Mellan 1993 och 1996 gjorde Albanien betydande framsteg med att stabilisera och avreglera sin ekonomi, och inledde också ett flertal strukturreformer, med hjälp av omfattande internationellt bistånd. Efter en period med oroligheter 1997 på grund av pyramidsystemens kollaps lyckades den nya regeringen återställa den makroekonomiska stabiliteten. // Ekonomiska reformer - sammanfattning av situationen

// 1. Avreglering av priser

Priserna styrs till största delen av marknaden, med undantag för offentliga kommunikationer, järnvägstaxor, postavgifter, elektricitet och vattenförsörjningen på landsbygden.

// 2. Avreglering av handeln

Inga kvantitativa importrestriktioner. De sista exportförbuden avskaffades i september 1999. Fyra olika tullsatser (0, 5, 10 och 20 %). Anslutning till WTO nära förestående.

// 3. Växelkursregim

Växelkursen flytande sedan juli 1992. Systemet i stort sett fritt från restriktioner på bytesbalanstransaktioner, och vinster får hemföras fritt. Begränsningar kvarstår för transaktioner som innebär utflöde av kapital och som görs av personer bosatta i landet.

// 4. Utländska direktinvesteringar

Liberal lagstiftning. Försäljning av mark till utländska investerare tillåtet. Fastighetsregistrering fullbordad i de flesta tillgängliga områden.

// 5. Penningpolitik

Bankernas individuella kredittak avskaffade i november 1999. Bankerna har frihet att bestämma inlåningsräntor, men centralbanken fastställer minimiutlåningsräntor för att se till att realräntorna förblir positiva. Auktioner för statsskuldväxlar (3, 6, 12 månader).

// 6. Den offentliga sektorns finanser

Moms införd i juli 1996. Budgetinkomsterna uppskattningsvis 20,4 % av BNP 1999; utgifterna uppskattas till 31,4 % av BNP (inklusive utgifter som har samband med Kosovo och räntor).

// 7. Privatisering och företagsomstrukturering

Privatisering av odlingsbar mark i stort sett fullbordad. Privatisering av ca 470 små och medelstora företag nästan avslutad (fullständig privatisering är en prioritering inför översynen av IMF:s program i januari 2000). Inga stora statligt ägda företag verksamma inom strategiska sektorer har privatiserats hittills. Fondbörs inrättad i mars 1996.

// 8. Reformering av den finansiella sektorn

Tudelat banksystem som domineras av de två återstående större statligt ägda bankerna. Antagande av ny lag om inteckningstransaktioner och ny bolags- och konkurslagstiftning under 1999. Upplösning av pyramidsystemen så gott som avslutad.

Albanien genomförde ett sex månader långt krisprogram och påbörjade därefter ett heltäckande medelfristigt program för makroekonomiska reformer och strukturreformer. Programmet understöddes av IMF via en utökad strukturanpassningsfacilitet (ESAF) [2]. Det ledde till att BNP-tillväxten ökade till 8 % under 1998 (efter att ha sjunkit med 7 % under 1997), inflationen saktade ned till ensiffriga tal, det inhemskt finansierade budgetunderskottet minskade kraftigt och bytesbalansunderskottet halverades till 6 % av BNP.

[2] I november 1999 döptes den utökade strukturanpassningsfaciliteten (ESAF) - IMF:s lånefacilitet med förmånliga villkor för låginkomstländer - om till Poverty Reduction and Growth Facility (PRGF) (facilitet för att minska fattigdom och främja tillväxt) och dess syften omdefinierades: de PRGF-stödda programmen skall baseras på strategier för minskad fattigdom som landet i fråga självt ställer sig bakom och passa in i ett heltäckande makroekonomiskt, strukturpolitiskt och socialpolitiskt ramverk för att främja tillväxt och minska fattigdom.

Trots Kosovokrisen har myndigheterna fortsatt arbeta för makroekonomisk stabilisering. Enligt preliminära uppskattningar bör BNP-tillväxten nå det uppsatta målet på 8 % under 1999, vilket till största delen kan tillskrivas stark tillväxt i bygg- och anläggnings-, transport- och servicesektorerna. I de två sistnämnda sektorerna bidrog Kosovokrisen delvis till tillväxten. Arbetslösheten uppskattas till cirka 18 %. Pris- och valutastabiliteten har varit anmärkningsvärd under 1999. Valutan förblev stabil gentemot US-dollarn och den årliga inflationen var 0,5 % vid årets slut, vilket skall jämföras med ett uppsatt mål på 7 %. Det anmärkningsvärda resultatet måste dock delvis tillskrivas Kosovokrisen, eftersom en del av de stora mängderna humanitär hjälp såldes på de lokala marknaderna och sänkte livsmedelspriserna, som är huvudkomponenten i konsumentprisindex i Albanien. Kosovokrisen fick relativt stor effekt på de offentliga finanserna [3], men inte så allvarliga som fruktat. Det totala budgetunderskottet för 1999, inberäknat de direkta utgifterna i samband med Kosovokrisen som för närvarande uppskattas till cirka 2 % av BNP, bör uppgå till ungefär 11 % av BNP (att jämföra med det uppsatta målet från maj 1999 på 13,8 % och ett resultat för 1998 på 10,4 %), medan det inhemskt finansierade budgetunderskottet bör ligga i närheten av 5 %, något under IMF-programmets mål på 5,5 %. Det bör dock noteras att även om underskottsmålet uppnåddes lyckades man däremot inte med inkomst- och utgiftsmålen. Betalningsbalanssituationen är starkare än förväntat. Bytesbalansunderskottet, som förväntades öka kraftigt till följd av Kosovokrisen, stannade slutligen på 8,5 % av BNP (6 % 1998). Valutareserven uppgick till 475 miljoner US-dollar, vilket motsvarar över 4 månaders import.

[3] Inverkan på 1999 års budget har nu värderats till ungefär 85 miljoner US-dollar, vilket motsvarar ungefär 2 % av BNP. De flesta av utgifterna har finansierats av internationella givare, bl.a. EU, via bidrag eller lån, oftast på förmånliga villkor.

3. Strukturreformer

Vad gäller reformeringen av den finansiella sektorn var resultaten blandade när det gäller privatiseringen av de två återstående statligt ägda bankerna. Även om den statliga handelsbanken förväntas komma att privatiseras före slutet av juni 2000, har lagen för privatisering av sparbanken ännu inte antagits av parlamentet. De rättsliga ramarna har förbättrats genom att parlamentet har antagit en ny lag om inteckningstransaktioner, ett nytt utkast till lagstiftning om penningtvätt har överlämnats till parlamentet och förbättringar har gjorts i fråga om genomdrivande den nyligen antagna bolags- och konkurslagstiftningen. Stora förbättringar har också skett inom banktillsynen och upplösningen av pyramidsystemen närmar sig sin fullbordan.

Vissa förseningar har uppstått i privatiseringsprogrammet. Försäljningen eller avvecklingen av de återstående statsägda små och medelstora företagen genomfördes inte och har blivit en prioritering för slutförandet av IMF-programmets halvtidsöversyn som förväntas äga rum i januari 2000. Privatiseringen av företag i strategiskt viktiga sektorer har försenats även den, men regeringen har lovat att göra stora framsteg under 2000.

Parlamentet antog 1999 både den omarbetade förvaltningslagstiftningen och den nya tullkodexen, vilket är av stor betydelse för reformen av den offentliga förvaltningen respektive tullförvaltningen. Skatteuppbörden förbättrades också kraftigt: 10 000 företag med en omsättning på över 35 000 euro har klassificerats som stora skattebetalare och ålagts att betala 30 % skatt på nettovinsten, medan 27 000 skattebetalare som företräder små och medelstora företag ålagts att betala ett mindre schablonbelopp. Privat inkomstskatt beräknas enligt ett system med progressiva skattesatser från 5 till 30 %. En lag om skatteförfaranden, som syftar till att reglera förbindelserna mellan skattebetalarna och skattemyndigheterna, antogs också av parlamentet i december 1999. Vissa framsteg gjordes i fråga om reformering av rättsväsendet.

4. Genomförande av det extraordinära finansiella stödet

Inom ramen för IMF:s treåriga ESAF-stödda program som godkändes i maj 1998 beslutade rådet den 22 april 1999 att bevilja Albanien ett makroekonomiskt stöd på upp till 20 miljoner euro. I motsats till de två tidigare makroekonomiska stöden (ett bidrag på 70 miljoner euro som beslutades 1992 och ett bidrag på 35 miljoner euro som beslutades 1994) var detta stöd i form av ett lån.

I december 1999 gjorde kommissionen ett första besök på platsen för att förhandla fram ett samförståndsavtal om villkoren för utbetalning av den första och andra delen av stödet, i konsekvens med de villkor i fråga om den ekonomiska politiken som överenskommits med IMF och Världsbanken. Vid det tillfället var Albaniens myndigheter emellertid inte redo att ingå åtaganden om bestämda ekonomisk-politiska villkor. Under våren 2000 förklarade emellertid myndigheterna sig redo att förhandla om de villkor som skall knytas till gemenskapens lån.

Den 14 juni 1999 godkände IMF det andra årliga PRGF-stödet för perioden april 1999 -mars 2000, och gick med på att öka Albaniens del i det ESAF-stödda programmet, 35,3 miljoner särskilda dragningsrätter (SDR), med 9,74 miljoner särskilda dragningsrätter. Halvtidsöversynen av andra årets stöd förväntas vara genomförd i januari 2000. Inom ramen för stödstrategin för Albanien för perioden 1998-2001 godkände Världsbanken i juni 1999 en strukturanpassningsfacilitet på 20 miljoner US-dollar, vilket i och med Kosovokrisen ökades till 45 miljoner US-dollar.

IV. ARMENIEN

1. Sammanfattning

Armeniens ekonomi växte endast med 3 % under 1999, eftersom de negativa efterverkningarna av den ryska krisen blev större än förväntat. Den årliga inflationen vid årsslutet var endast 2 %. De stora underskotten i budgeten och bytesbalansen gav fortfarande upphov till oro, och Armenien kommer även i fortsättningen att vara beroende av internationellt bistånd för att kunna täcka dem.

I december 1998 godkände IMF:s styrelse ett tredje årligt program enligt den treåriga utvidgade strukturanpassningsfacilitet (ESAF) om cirka 150 miljoner US-dollar som antogs i februari 1996 till förmån för Armenien. Den 8 oktober 1999 slutförde IMF sin halvtidsöversyn av det tredje årliga programmet.

Inom ramen för det exceptionella finansiella stöd som antogs den 17 november 1997 [4] gjorde kommissionen en andra utbetalning om 4 miljoner euro.

[4] Rådets beslut 97/787/EG - EGT L 322, 25.11.1997.

2. Makroekonomisk utveckling

BNP ökade med 7,2 % 1998 och med 3 % 1999. BNP-tillväxten fick fart genom en rejäl stegring av de fasta kapitalinvesteringarna och en därmed förbunden ökning (45 %) inom byggnadssektorn. Tillväxten var dock starkt avhängig av utländsk finansiering, särskilt från Världsbanken och IMF, vilket gjorde att Armenien skaffade sig stora underskott i både bytesbalansen och den offentliga sektorns finanser.

Regeringen återgick till en stramare finans- och penningpolitik, vilket minskade inflationen till -1,3 % 1998. Inflationen förväntades inte komma att överskrida 2 % för hela 1999. // Ekonomiska reformer - sammanfattning av situationen

1. // 1. Avreglering av priser

De flesta priser har avreglerats och konsumtionsvarusubventionerna har minskat drastiskt. I några få undantagsfall är priserna fortfarande reglerade.

1. // 2. Avreglering av handeln

Liberal handelspolitik. Enkel och relativt öppen importordning med låga tullar. Inga kvantitativa restriktioner. Förväntas bli medlem i WTO under 2000.

1. // 3. Växelkursregim

Flytande växelkurs. Begränsade statliga interventioner. Mycket liberala växlingsregler. Inga restriktioner för tillgång till utländsk valuta. Interbankmarknaden dominerar för utländsk valuta.

1. // 4. Utländska direktinvesteringar

Liberal politik gentemot utländska direktinvesteringar, inga restriktioner för hemtagning av vinster och kapital.

1. // 5. Penningpolitik

Under första hälften av 1999 alltför stora interventioner på valutamarknaden och försök att kontrollera räntorna på värdepappersmarknaden. Därefter stramades politiken åt och marknadskrafterna gavs större spelrum.

1. // 6. Den offentliga sektorns finanser

Budgetinkomsterna (inklusive bidrag) uppskattas till cirka 22,5 % av BNP och de totala utgifterna till cirka 28,7 % av BNP.

1. // 7. Privatisering och företagsomstrukturering

Privatiseringsprocessen fortskrider (kemisk fabrik, ädelstenssliperi, konjaksdestilleri, hotell, bagerier, kvarnar etc.) även om det går relativt sakta, såväl för medelstora som stora företag. Medan vissa effektivitetsvinster gjorts inom energisektorn håller regeringen på att privatisera eldistributionsföretagen, vilket kommer att bidra till att lösa problemen med indrivning av betalningar.

1. // 8. Reformering av den finansiella sektorn

Banksystemet består av Armeniens centralbank och 31 affärsbanker, varav tre har utländska ägare. Staten har sålt sina återstående andelar i Ardshinbank, men privatiseringen av sparbanken har lagts på is på grund av frågans politiska känslighet. Strängare påföljder för underlåtenhet att följa reservkraven och automatisk påföljd för brott mot tillsynsbestämmelser. Alla banker använder internationella redovisningsnormer.

1. //

Under de första sju månaderna 1999 uppvisade de offentliga finanserna ett underskott motsvarande 4,5 % av BNP, jämfört med 1,4 % under samma period 1998 och 4,7 % för1998 som helhet.

Statens budgetinkomster under det första halvåret 1999 var endast 87,3 % av vad som planerats, medan de ackumulerade obetalda skatterna växte i oroande takt. Regeringen antog ett åtstramningspaket med högre skatter på tobaksvaror och petroleum samt nedskärningar av mindre centrala utgifter inom hälsovårds- och utbildningssektorerna. Resultatet blev en stadig förbättring av skatteuppbörden och man förväntade sig att intäktsmålet i budgeten för 1999 skulle uppnås, vilket gjorde att myndigheterna kunde återuppta utbetalningarna av familjebidrag i oktober.

Handelsblockaden mot landet, den finansiella krisen i Ryssland och den relativt starka valutan (dram) ledde till att Armeniens underskott i bytesbalansen (officiella transfereringar oräknade) motsvarade 27,3 % av BNP 1998. Importen var mer än tre gånger så stor som exporten. Underskottet i handelsbalansen krympte emellertid med 9,2 % till 28 % av BNP för perioden januari-juni 1999 till följd av att importen sjönk kraftigare än exporten. Inflödet från armenier bosatta utomlands, internationella finansiella institutioner och bilaterala givare (särskilt USA) samt avsevärda utländska direktinvesteringar (cirka 100 miljoner dollar) har hindrat dessa obalanser från att destabilisera Armeniens ekonomi. Det är dock i längden ohållbart med underskott som dessa. Under 1999 växte landets utlandsskuld som förväntades hamna på ungefär 47 % av BNP (870 miljoner dollar) vid årets slut. Bruttovalutareserven, stärkt av privatiseringsintäkter, är fortfarande tillräcklig och täcker cirka 3,7 månaders import. Efter en viss depreciering i den ryska krisens kölvatten har valutan nu apprecierats något under de senaste månaderna till cirka 519 dram per US-dollar i slutet av december 1999.

3. Strukturreformer

Strukturreformerna förlorade både i fart och kontinuitet under det första halvåret 1999. Detta gällde särskilt privatisering av företag i statlig ägo och rehabilitering av energisektorn, samt genomdrivande av reformer och tillsynsregler inom banksektorn. För 1999 som helhet upprätthöll myndigheterna ändå ett liberalt handels- och växelkurssystem trots stora svårigheter (blockaden, den ryska krisen, inrikespolitisk kris m.m.) och arbetade beslutsamt för ett medlemskap i WTO. Regeringen rapporterade framgångar med minskning av svinn och energistöld samt höjning av eltaxorna inom energisektorn, och framsteg gjordes i fråga om rehabilitering av sektorn under det andra halvåret. Inom banksektorn privatiserades Ardshinbank helt. Myndigheterna förväntas inleda privatiseringen/omstruktureringen av sparbanken med hjälp från Världsbanken under de kommande månaderna. Strategin för reform av den offentliga förvaltningen kommer under 2000 att stödjas via Världsbankens fjärde strukturanpassningsfacilitet.

IMF uttryckte oro över de politiska bakslagen och över att genomförandet av strukturreformerna hade tappat fart sent under 1998 och första halvåret 1999, särskilt när det gällde att genomföra den ekonomiska rehabiliteringsplanen för energisektorn. Den nya regeringens motåtgärder hälsades med tillfredsställelse, särskilt myndigheternas beslut att vidta kraftfulla finanspolitiska motåtgärder och att snabba på privatiseringsprocessen. IMF välkomnade också myndigheternas fasta föresatser att förstärka greppet om penningpolitiken och genomdrivandet av banksystemets tillsyns- och regleringsbestämmelser. Slutligen underströks vikten av en övergripande medelfristig strategi för utlandsskulden som bl.a. innebär att inkomster från privatiseringarna används för att betala av utlandsskulden.

Världsbanken senarelade den fjärde utbetalningen inom den tredje strukturanpassningsfaciliteten till 2000, på grund av Armeniens dåliga resultat i fråga om taxeuppbörd inom bevattningssektorn, på grund av förseningar i granskningen av kraftbolagen och alltför långsam privatisering av eldistributionsnätet. Världsbanken överväger att bevilja Armenien en fjärde strukturanpassningsfacilitet under 2000, som förväntas vara inriktad på reformer av den offentliga sektorn och utveckling av den privata sektorn, men också innehålla inslag av social välfärd, utbildning och hälsovård.

4. Genomförande av det extraordinära finansiella stödet

Av de 1250 miljoner euro i handelskrediter som gemenskapen gjorde tillgängliga för de nya oberoende staterna 1992 fick Armenien del av ungefär 58 miljoner i form av lån. På grund av svåra politiska, ekonomiska och finansiella förhållanden kunde landet emellertid inte fullständigt uppfylla sina externa finansiella skyldigheter, bland annat gentemot gemenskapen. För att försöka lösa skuldproblemet antog rådet i november 1997 ett förslag från kommissionen om att bevilja Armenien (och Georgien) exceptionellt finansiellt stöd i form av en kombination av lån och direkta bidrag.

Stödet genomförs på villkor att Armenien fortsätter enligt planerna med sitt IMF-program och strukturreformer i enlighet med de samförståndsavtal som skall ingås med kommissionen. Landet skall också fortsätta med regelbundna amorteringar för att så snabbt som möjligt minska gemenskapens finansiella exponering i detta högriskområde.

I december 1998, då Armenien fullständigt hade återbetalat sina utestående skulder till gemenskapen (51 miljoner euro) och IMF-programmet var tillbaka på rätt kurs betalade kommissionen ut den första delen av det exceptionella finansiella stödet (28 miljoner euro i lån och 8 miljoner euro i bidrag). Den andra delen (4 miljoner euro i bidrag) av stödet utbetalades i början av december 1999. En förutsättning för denna utbetalning var att Armenien minskade sina utestående finansiella skyldigheter gentemot gemenskapen (28 miljoner euro) med 5 miljoner euro och kraftfullt genomförde sitt makroekonomiska program, med stöd av IMF:s treåriga strukturanpassningsfacilitet.

I juli 1999 uppnåddes en principöverenskommelse mellan de armeniska myndigheterna och kommissionens tjänstegrenar om de strukturmässiga villkoren knutna till den tredje delutbetalningen av stödet, inplanerad till 2000. De armeniska myndigheterna har emellertid inte ratificerat överenskommelsen. Nya förhandlingar kan bli nödvändiga under de kommande månaderna för att utarbeta ett tillägg till samförståndsavtalet parallellt med Världsbankens framtida fjärde strukturanpassningsfacilitet.

V. BOSNIEN OCH HERCEGOVINA

1. Sammanfattning

Med hjälp av det IMF-stödda standby-avtalet som slöts i maj 1998 har den makroekonomiska stabiliteten upprätthållits i Bosnien och Hercegovina. BNP-tillväxten 1999 beräknas emellertid ha minskat från förväntade 16 % till 10 %, till stor del på grund av de negativa efterverkningarna av Kosovo-krisen. Den nationella ekonomisk-politiska ramen har förbättrats. Framsteg har särskilt gjorts i fråga om viktiga ekonomiska åtgärder: a) en gemensam valuta, den konvertibla marken, har införts, vilket har skapat monetär stabilitet inom sedelfondssystemet; b) en gemensam offentlig statlig budget med transfereringar från entiteterna har upprättats; c) en ny enhetlig tullkodex som är förenlig med EU:s normer trädde i kraft den 1 januari 1999, och i maj 1999 avskaffade entiteterna i praktiken de preferentiella handelsavtalen med grannländerna. Slutligen har avtal mellan Bosnien och Hercegovina och dess bilaterala kreditgivare ingåtts inom ramen för Parisklubben och Londonklubben. IMF slutförde sin första översyn den 28 juni 1999 och beslutade att förlänga standby-avtalet.

Vad gäller strukturreformer har entiteterna i Bosnien och Hercegovina genomfört reformer av betalningssystemet och småskalig företagsprivatisering. Framstegen har emellertid låtit vänta på sig inom vissa andra områden som t.ex. reformering av banksektorn, privatisering, storskalig företagsprivatisering och skatte- och tullreformer. Nyckeln till fortsatta framsteg med de ekonomiska reformerna ligger i starkare samarbete mellan entiteterna för att i hela landet skapa en process av självgenererande tillväxt, eftersom givarbiståndet förväntas komma att minska gradvis under de kommande åren. // Ekonomiska reformer - sammanfattning av situationen

1. // 1. Avreglering av priser

De flesta priser har avreglerats, med undantag för ett fåtal utvalda offentliga tjänster.

1. // 2. Avreglering av handeln

De båda entiteterna har i praktiken avskaffat handelspreferensavtalen (i maj 1999) med Kroatien och f.d. jugoslaviska republiken Makedonien. En enhetlig tullkodex finns sedan januari 1999 med ett gemensamt tullsystem med fyra produktkategorier som varierar mellan 0-15 %. Bosnien och Hercegovina är ännu inte medlem i WTO.

1. // 3. Växelkursregim

Den gemensamma valutan (KM) är sedan juni 1998 låst till den tyska marken med pariteten 1:1 inom ramen för sedelfondssystemet.

1. // 4. Utländska direktinvesteringar

Mycket ogynnsam miljö på grund av upplevt hög risk och oklar politik. Entiteterna har fortfarande inte införlivat den statliga lagstiftningen om utländska direktinvesteringar fullständigt.

1. // 5. Penningpolitik

Bosnien och Hercegovinas centralbank ansvarar för att driva sedelfondssystemet. Centralbanken och andra banker är förbjudna att låna ut pengar till regeringen.

1. // 6. Den offentliga sektorns finanser

Entiteterna tvingades krympa budgeten med cirka 30 % 1999 på grund av de dåliga inkomsterna. Ytterligare reformer behövs, särskilt skatteharmonisering mellan entiteterna för att garantera ett effektivt och tydligt skattesystem.

1. // 7. Privatisering och företagsomstrukturering

Det småskaliga privatiseringsprogrammet har varit en framgång i Federationen, men har ännu inte inletts i Republika Srpska. Det finns inte ännu några konkreta planer på storskalig privatisering.

1. // 8. Reformering av den finansiella sektorn

Reformen av banksektorn har gått framåt i båda entiteterna med införandet av tillsynsbestämmelser. Privatisering av några av de mer solventa bankerna förväntas inom kort. Reformer av betalningssystemet är också under införande, i syfte att avskaffa betalningsbyråernas monopol till slutet av 2000.

1. //

Rådet beslutade om ett makrofinansiellt stöd på upp till 60 miljoner euro i maj 1999.

2. Makroekonomisk utveckling

Under perioden 1996-98 har Bosnien och Hercegovina lyckats upprätthålla en genomsnittlig tillväxttakt på cirka 35 %. Denna höga tillväxt har man lyckats uppnå från en inledningsvis mycket låg BNP och inom ramen för det externt finansierade (med 5,1 miljarder US-dollar) ekonomiska återhämtnings- och återuppbyggnadsprogram (1996-1999) för Bosnien och Hercegovina som stöttas av det internationella givarsamfundet. Den reala BNP-tillväxten för 1999 beräknas minska till 10 % i jämförelse med de 16 % som man räknade med före krisen i Kosovo. Denna minskning beror till stor del på Kosovo-krisen och dess effekter på handel och inhemska investeringar tidigare under året. Trots dessa höga tillväxtsiffror har inflationen sjunkit snabbt till ensiffriga tal i både Federationen och Republika Srpska genom att man har hållit sig strikt till reglerna för sedelfondsystemet och genom en försiktig finanspolitik som varit en del av ett landsomfattande makroekonomiskt program som får stöd av IMF inom ramen för ett standby-avtal. Växelkursen för den konvertibla marken (KM) är fortfarande fast (1:1) gentemot den tyska marken (euron) inom ramen för sedelfondsystemet. Arbetslösheten är fortsatt hög i landets båda delar och ligger kring 40 %. Under 1999 tvingades man i båda entiteterna strama åt sina offentliga finanser och skära ner utgifterna med cirka 30 %, framför allt beroende på Kosovo-krisens negativa effekter under första halvåret 1999.

Bytesbalansen visar ett fortsatt stort underskott (cirka 22 % av BNP 1999) som i huvudsak finansieras via givarstöd. De officiella bruttoreserverna av utländsk valuta uppgick till ungefär 877 miljoner DM i slutet av 1999 - tre gånger så mycket som i början av året - efter att en betydande ökning registrerades andra halvåret 1999, vilket avspeglar det faktum att den konvertibla marken nu accepteras i allt större utsträckning i båda de politiska entiteterna. Bosnien och Hercegovina har fortfarande en stor utlandsskuld (motsvarande cirka 70 % av BNP vid slutet av 1998), vilket delvis beror på att landet övertagit en betydande skuldbörda från f.d. Jugoslavien. Skuldtjänsten som andel av exporten av varor och tjänster är emellertid liten jämfört med skuldkvoten i procent av BNP eftersom stora delar av skulden består av förmånliga lån och eftersom man har förmånliga skuldomläggningsavtal med Londonklubben och Parisklubben. Detta förklarar också varför skuld- och skuldtjänstkvoterna förmodas fortsätta minska under de kommande åren trots omfattande upplåning i utlandet i samband med återuppbyggnaden.

3. Strukturreformer

På finansområdet har regelbundna överföringar från entiteternas budgetar till statsbudgeten gjorts, även om förseningar ofta har gjort det svårt att i tid betala räntor och amorteringar på Bosnien och Hercegovinas utlandsskuld. Det är viktigt att båda entiteternas budgetar är i balans och att de begränsar sina utgifter till tillgängliga medel. Dessutom bör offentligfinansierade verksamheter som tidigare behandlats som från budgeten fristående poster tas med i budgetförslaget. Ett positivt inslag är att budgetförslaget för 2000 innehåller en minskning av försvarsutgifterna. Det rättsliga ramverket för Högsta revisionsverk på entitetsnivå har inrättats. Även om det grundläggande arbetet med att fastställa system för förvaltning av statens respektive entiteternas finanser är avslutat måste det nu garanteras att dessa institutioner fungerar som de skall. Den federala regeringen har antagit de lagändringar som krävs för att de två befintliga pensionsfonderna skall kunna genomgå en administrativ och finansiell fusion, och de måste nu röstas igenom i parlamentet.

Trots en mängd svårigheter, bland annat misstro bland allmänheten mot den gemensamma valutan, har den konvertibla marken vunnit allt större tilltro. I Republika Srpska har förtroendet för valutan ökat snabbt under det senaste halvåret och man uppskattar nu att KM används för över 70 procent av myndigheternas betalningar och inkomster. Federationen antog slutligen en lag i oktober som förbjuder användning av DM och kuna för icke-kontanta betalningar genom betalningsbyråerna (ZPP och SAP). Alla skatter och löner skall hädanefter betalas i KM.

På det hela taget har reformen av betalningssystemet gått raskt framåt, liksom förberedelserna för en avveckling av betalningsbyråerna till december 2000, vilket är den tidsfrist som överenskommits med givarna. Federationen antog en lagändring i september som innebär att betalningsbyråernas monopol på inrikesbetalningar avskaffas och att en rättslig grund inrättas för en styrelse som skall garantera insyn i omvandlingsprocessen. Sedan dess har styrelser med ansvar för reform av betalningssystemen bildats i landets båda entiteter.

Regelverket för reformering av banksektorn är i stort sett på plats, och privatiseringsprocessen går framåt - likvidation av flera insolventa banker förväntas äga rum inom den närmaste framtiden. Federationen har antagit en plan för Federationens investeringsbank (i enlighet med Världsbankens föreskrifter) och privatiseringen förväntas ske tidigt nästa år. Republika Srpska antog en lag om affärsbanker i juli 1999, och planer för privatisering av minst två av de större statliga bankerna förväntas meddelas snart. Regeringen i Republika Srpska måste införa en oberoende, självfinansierande insättargaranti innan privatiseringen kan sätta igång på allvar, vilket redan skett i Federationen och förväntas börja fungera inom kort.

Vad gäller privatisering började Federationen sälja ut små och medelstora företag i maj 1999, och processen förväntades vara avslutad i slutet av 1999. Alla kantoner utom Mostar har hållit öppna auktioner. I Republika Srpska har framstegen varit färre. Endast 9 av de 23 företag som anmälts för försäljning sedan juli har sålts, på grund av det svaga intresset. I Republika Srpska har den småskaliga privatiseringen inte kommit igång, främst på grund av brist på intresse (medborgare som har rätt att delta i privatiseringen måste i Republika Srpska registrera sig, i motsats till i Federationen, där medborgarna automatiskt får kuponger) eller tekniska problem (företag som underlåtit att lämna in revisioner och balansräkningar till Republika Srpskas privatiseringsbyrå).

Den 8 juni 1999 ingick de båda entiteterna en överenskommelse om att harmonisera punktskatter på sju varugrupper tvärs över entiteterna och att godkänna att alla punktskatter på importerade och inhemska varor görs enhetliga per den 15 juli 1999. Båda entiteter måste emellertid fortfarande se till att denna överenskommelse genomförs till fullo. En formell överenskommelse om samarbete mellan entiteterna i fråga om skatteförvaltning saknas också fortfarande. Bosnien och Hercegovinas myndigheter måste vidta ytterligare steg för att harmonisera skattesystemen mellan entiteterna och bringa det rättsliga ramverket för affärsverksamhet i linje med EU:s normer. Entiteterna har gjort utkast till ny lagstiftning om tullbefogenheter, påföljder och överträdelser med hjälp av CAFAO (EU:s kontor för bistånd på tull- och skatteområdet). Sista handen har nu lagts vid utkasten och de har lämnats in för rättslig bedömning. Framstegen i fråga om att avskaffa parallella strukturer i federationens tull- och skatteförvaltning har enligt CAFAO-programmets uppskattning varit få.

4. Genomförande av det extraordinära finansiella stödet

Rådet antog den 10 maj 1999 ett beslut om exceptionellt makroekonomiskt stöd till Bosnien och Hercegovina. Stödet uppgår till högst 60 miljoner euro, med en omfattande bidragsdel på högst 40 miljoner euro och ett långfristigt lån på högst 20 miljoner euro. En förutsättning för att stödet skulle utbetalas var att landet helt och hållet fullgjorde alla offentliga organs utestående förfallna förpliktelser gentemot gemenskapen och Europeiska investeringsbanken. Sedan bland annat detta villkor uppfyllts betalade gemenskapen ut en första del om totalt 25 miljoner euro i december, med en bidragsdel på 15 miljoner och en lånedel på 10 miljoner euro. Den andra utbetalningen är kopplad till tillfredsställande resultat inom det nuvarande IMF-programmet samt framsteg i fråga om vissa särskilda villkor gemenskapen ställt upp i samband med genomförandet av stödet.

I maj 1998 godkände IMF ett standby-avtal (81 miljoner US-dollar). I juni 1999 beslöt IMF att öka sitt bistånd med 23 miljoner US-dollar på grund av Kosovo-krisens negativa effekter. Världsbanken driver två policy-baserade stödprogram i Bosnien och Hercegovina till stöd för omstruktureringen av de offentliga finanserna och för privatiseringar inom företags- och banksektorn. Dessa får finansiellt stöd via två krediter hos Internationella utvecklingsfonden som sammanlagt uppgår till 134 miljoner US-dollar på förmånlig basis. Bland annat inbegriper de en ökning av beloppet med 28 miljoner US-dollar med hänsyn till Kosovo-krisens negativa effekter.

VI. BULGARIEN

1. Sammanfattning

Bulgariens ekonomiska stabilisering bestod under 1999, trots den svåra externa omgivningen. Året dominerades av Kosovokrisen, som fick både omedelbar och medelfristig effekt på handelsflödena i området. Krisen bidrog till att förlänga "mini-lågkonjunkturen" vintern 1998-1999, men andra faktorer hade också med saken att göra. Den ekonomiska omstruktureringen av tillverkningssektorn var en särskilt stark bidragande faktor till minskad produktion och ökad arbetslöshet. Andra halvåret 1999 utmärktes av en ökning i den ekonomiska aktiviteten och förnyat intresse från utländska investerare. En händelse av stor vikt var inbjudan att inleda anslutningsförhandlingar som bekräftades vid toppmötet i Helsingfors. Detta bör också ytterligare uppmuntra investeringar i landet.

Bulgariens politiska stabilitet bekräftades i lokalvalen, vilka tolkades som ett förnyat mandat att fortsätta med den reformpolitik som stöds av de internationella finansiella institutionerna och EU. Bulgariens beslutsamhet att fortsätta med reformerna betydde att landet uppfyllde sina åtaganden enligt det medelfristiga ekonomiska program som överenskommits med IMF. Bulgarien är nu halvvägs igenom programmet, vilket är ett villkor för att få utnyttja den utvidgade finansieringsfaciliteten på totalt 627,62 miljoner särskilda dragningsrätter (858 miljoner US-dollar/ 820 miljoner euro).

// Ekonomiska reformer - sammanfattning av situationen

// 1. Avreglering av priser

Andelen kontrollerade priser i konsumentprisindex var 17,4 % 1999. Priserna på energi, särskilt uppvärmning, håller gradvis på att avregleras.

// 2. Avreglering av handeln

Handeln är till stor del avreglerad.

// 3. Växelkursregim

Valutan (lev) låst till euron sedan januari 1999 i ett sedelfondssystem. Redenominering den 5 juli 1999 - tre nollor slopades så att 1 lev nu är lika med en tysk mark.

// 4. Utländska direktinvesteringar

Utländska investerare får fritt ta hem vinster och behållning från investeringar.

// 5. Penningpolitik

Centralbanken sköter sedelfonden, som förblivit trovärdig och stöds av omfattande reserver.

// 6. Den offentliga sektorns finanser

Finanspolitiken har under lång tid varit stramare än programmerat och skatteuppbörden har förbättrats. IMF har påtvingat disciplin för att balansera ut trycket på att öka utgifterna för offentliga löner.

// 7. Privatisering och företagsomstrukturering

Från 1992 (privatiseringsprocessens början) till oktober 1999 hade ungefär 40 % av de långfristiga tillgångarna privatiserats. 1998 och 1999 såg en viss avmattning av privatiseringstakten, men man fortsatte att göra framsteg.

// 8. Reformering av den finansiella sektorn

Banksektorns finansiella situation har förbättrats stort sedan krisen 1996. De största problemen är tvekan att låna ut till en privat sektor som fortfarande är svag och förseningar i privatiseringsprocessen.

Rådet beslutade den 8 november 1999 om ett makroekonomiskt lån på 100 miljoner euro till Bulgarien - det fjärde i sitt slag. En första del på 40 miljoner euro utbetalades i december.

Även Världsbanken har beviljat ett nytt strukturanpassningslån under 1999. EU:s stöd kommer att öka från och med 2000 i och med att stöden inför anslutningen,ISPA (strukturstöd) och SAPARD (stöd till jordbruk och landsbygdsutveckling), införs. De sammanlagda bidragen förväntas uppgå till 256 per år under perioden 2000-2006.

2. Makroekonomisk utveckling

Den återhämtning av den ekonomiska aktiviteten som observerades i början av 1998 mattades av mot slutet av samma år. I kombination med Kosovokrisen ledde detta till en försämring av handels- och investeringsklimatet under första halvåret 1999. Svagare europeisk efterfrågan och krisen i Ryssland hade stor betydelse för nedgången, men den pågående reforminspirerade omstruktureringen av industrisektorn gav upphov till ytterligare minskningar i industriproduktionen. Försäljningen inom tillverkningssektorn minskade med 12,8 % i genomsnitt under de första åtta månaderna 1999 jämfört med samma period 1998, med en särskilt stor nedgång i verksamheten inom t.ex. fordons- och kemikaliesektorn. Alla dessa faktorer bidrog till den svaga BNP-tillväxten under första hälften av 1999. Emellertid tog återhämtningen god fart igen under andra hälften av 1999 och de senaste prognoserna pekar mot en BNP-tillväxt på ungefär 2,5 % för hela året, även om industriproduktionen sjönk med 5 %.

Arbetslösheten ökade under 1999 på grund av massfriställningar efter omstrukturering eller avveckling av offentligägda företag. Sysselsättningen förväntas börja stiga igen så snart privatiseringen av industrier och utvecklingen av små och medelstora företag förbättrar sektorns lönsamhet.

Under 1998 och 1999 minskade inflationen dramatiskt tack vare sedelfondens stabiliseringseffekt och de fallande internationella råvarupriserna. Inflationen var vid årsslutet 1 % för 1998, långt under de förväntade 16 % som låg till grund för regeringens budget. Inflationen har förblivit låg, trots att de reglerade priserna stigit, vilket gav upphov till tillfälliga inflationstoppar i januari och juli 1999. Inflationen på årsbasis var vid slutet av 1999 6,2 %. Ytterligare sänkningar av de internationella och inhemska energipriserna och taxehöjningar på samhällsservice kommer att öka trycket på konsumentprisindex under vintern.

Den totala exporten minskade med över 10 % under 1999. De första tecknen på en återhämtning kunde urskiljas mot mitten av 1999, men störningarna av trafiken genom Jugoslavien och blockeringen av Donau fortsätter att inverka negativt på handeln. Exportens värde håller gradvis på att förändras till sin sammansättning: andelen råvaror minskar medan andelen konsumtionsvaror, inklusive livsmedel, ökar.

Importen var under 1999 fortfarande något större än föregående år tack vare den stora efterfrågan på konsumtionsvaror och kapitalvaror. I kombination med den sjunkande exporten inverkade detta negativt på bytesbalansen, för vilken ett underskott på ungefär 5,2 % av BNP förväntas för 1999. För de kommande åren förväntas underskotten ligga kvar på samma nivå, på grund av reallöneökningar och behovet av kapitalinvesteringar i de industrier som genomgår omstrukturering. Den internationella energiprisutvecklingen kommer också att spela en viktig roll.

Ett överskott i kapitalbalansen hjälper till att finansiera bytesbalansunderskottet. Inflödet av utländska direktinvesteringar uppgick till 358 miljoner euro 1998, eller ungefär tre fjärdedelar av beloppet för 1997. De senaste siffrorna visar en avsevärd ökning till över 600 miljoner euro 1999. Det ackumulerade inflödet av utländska direktinvesteringar är fortfarande lågt räknat per capita i jämförelse med andra övergångsekonomier. Officiella externa källor, bl.a. IMF-stödet och makroekonomiskt stöd från Europeiska unionen, hjälper till att förstärka Bulgariens externa finansieringskapacitet.

Under 1998 var utfallet för de offentliga finanserna bättre än väntat och den konsoliderade budgeten uppvisade ett överskott på 1,1 % av BNP. I 1999 års budget planerades ursprungligen för ett underskott på sammanlagt 2,8 % av BNP. Emellertid registrerades ett större överskott än planerat under första halvåret, och underskottet för 1999 kommer att ligga i närheten av 0,9 % av BNP.

Sedelfondssystemet har fungerat tillfredsställande. Under 1998 bidrog stora betalningar från officiella långivare till en ytterligare ökning av centralbankens reserver, som uppgick till 2,7 miljarder euro i slutet av 1998, vilket motsvarar 6 månaders import av varor och tjänster. Vid slutet av 1999 motsvarade reserverna 6,4 månaders import, vilket räcker till för att uppfylla centralbankens åtaganden i samband med sedelfonden. Sedan den 1 januari 1999 är levan knuten till euron i stället för den tyska marken. Levan redenominerades den 5 juli 1999, då tre nollor slopades, så att en lev nu är lika med en tysk mark. Basräntan fluktuerade mellan 5,2 % och 6,2 % under hela 1998, sjönk till 5 % i början av 1999 och till 4,42 % i januari 2000.

3. Strukturreformer

Räknat i antal avyttrade företag har privatiseringen av statligt ägda företag gått framåt både under 1998 and 1999, men räknat i totalt värde på de tillgångar som avyttrats har den saktat av. Privatiseringsprocessen förväntas vara fullbordad cirka 2002 och många av de mest värdefulla företagen har - eller kommer snart att ha - sålts. Budgetinkomsterna från privatiseringar kommer att minska i takt med detta.

Åtgärder har vidtagits för att förbättra den finansiella disciplinen i de återstående statligt ägda företagen. För att få bidrag under en övergångsperiod tvingades företagen lägga fram planer för ekonomisk återhämtning, om hur de skulle undvika att gå med förlust och kunna fungera utan bidrag från och med 2002. Dessutom har 154 statsägda företag valts ut för finansiell övervakning för att undvika att de samlar på sig nya skulder.

Stora framsteg har gjorts i fråga om privatisering av banker. Tre banker har privatiserats och de tre återstående statligt ägda bankerna förväntas följa efter under första halvåret 2000. Förberedelser för att privatisera den statliga sparbanken har satts igång. I slutet av 1998 uppfyllde alla banker minimikravet för kapitaltäckning på 10 %. Den genomsnittliga kvoten över hela systemet uppgick till så mycket som 41 % i juni 1999. Detta illustrerar hur föga riskbenägen utlåningen är, något som kan komma att begränsa möjligheterna att finansiera omstruktureringen.

Regeringen fäster vikt vid aktiemarknadens utveckling, men handeln med aktiekapital är fortfarande mycket liten och marknaden är till följd av detta inte likvid. Allteftersom den ekonomiska utvecklingen går framåt kan detta komma att skapa allvarliga problem med att dra till sig privat kapital.

4. Genomförande av makroekonomiskt stöd

Diskussionerna om det nuvarande makroekonomiska stödet till Bulgarien (det fjärde sedan 1991 [5]) inleddes mot slutet av 1998. Kosovokonfliktens effekter på bytesbalansen ledde till ett ökat finansieringsbehov. Följaktligen föreslog kommissionen i juli 1999 ett makroekonomiskt lån på 100 miljoner euro. Rådet antog förslaget den 8 november 1999 (beslut 1999/731/EG). Kommissionen avslutade snart därefter förhandlingarna om villkoren i samband med lånet som består av två delutbetalningar. Villkoret för den första utbetalningen var att den andra översynen av IMF:s medelfristiga program gav ett positivt resultat. Då detta bekräftades i slutet av november kunde man göra den första utbetalningen om 40 miljoner euro i december 1999. Förutsättningen för att den andra delutbetalningen skall frisläppas är att Bulgarien tillfredsställande genomför ett antal strukturreformåtgärder. Lånevillkoren är förenliga med villkoren för det medelfristiga programmet (IMF) och Världsbankens strukturanpassningslån (FESAL). Emellertid betonas reformer som är av särskilt stor betydelse för anslutningsprocessen. Under förutsättning att Bulgarien fortsätter som förut med sitt reformprogram avser kommissionen att göra den andra utbetalningen under tredje kvartalet 2000.

[5] Tidigare makroekonomiska lån har godkänts av rådet vid följande tillfällen: Juni 1991 (290 miljoner euro, utbetalat i augusti 1991 och mars 1992), Oktober 1992 (110 miljoner euro, utbetalat i december 1994 och augusti 1996), samt Juli 1997 (250 miljoner euro, utbetalat i februari 1998 och december 1998).

VII. F.D. JUGOSLAVISKA REPUBLIKEN MAKEDONIEN

1. Sammanfattning

När f.d. jugoslaviska republiken Makedonien bildades 1992 drabbades landet först av en betydande nedgång i BNP. Därefter följde flera års stadig men blygsam BNP-tillväxt. Man räknar därför med att BNP-nivån 1999 fortfarande ligger en bra bit under den nivå som noterades när den oberoende republiken utropades.

1999 utmärktes av Kosovokrisen som gav upphov till en massiv tillströmning av flyktingar, störningar i handelsmönstret och en minskning av de utländska direktinvesteringarna. Återuppbyggnaden av Kosovo håller nu på att utvecklas till en viktig källa för ekonomisk tillväxt i f.d. jugoslaviska republiken Makedonien. Sedan 1992 har f.d. jugoslaviska republiken Makedonien bedrivit ett lovande ekonomiskt reformprogram. Under 1999 genomfördes emellertid programmet inte som planerat. Det gäller framför allt de större statligt ägda, förlustdrabbade företag som inte omstrukturerades och såldes i den utsträckning som planerats. Villkoren i IMF-programmet uppfylls följaktligen inte längre. Det pågår förhandlingar med IMF och det finns förväntningar på att den nya regeringen kommer att få fart på reformprocessen igen.

Kosovokrisen ledde till stora ökningar av statens flyktingrelaterade utgifter. Världssamfundet, däribland Europeiska unionen, reagerade snabbt och har förbundit sig att ge f.d. jugoslaviska republiken Makedonien betydande makroekonomiskt stöd.

Rådet beslutade om ett makroekonomiskt stöd på upp till 80 miljoner euro i november 1999. // EKONOMISKA REFORMER - SAMMANFATTNING AV SITUATIONEN

// 1. Avreglering av priser

Avregleringen av priser är i stort sett genomförd. Prisregleringar kvarstår för ytterst få varor.

// 2. Avreglering av handel

Några få tullar och icke-tariffära handelshinder återstår. De flesta tillfälliga säkerhetsåtgärder som infördes till följd av Kosovokonflikten har avskaffats, men betydande tullar kvarstår för sockerimport. Den genomsnittliga tullsatsen 15 %. Omarbetad tullkodex godkänd av regeringen.

// 3. Växelkursregim

Valutan (denar) är sedan början av 1994 i realiteten låst till euron; sedan devalveringen i juli 1997 ligger den på 60,5 denarer per euro..

// 4. Utländska direktinvesteringar

Investeringsklimatet har förbättrats. Emellertid krävs fortfarande regeringens godkännande för vissa typer av utländska direktinvesteringar, och avsaknaden av en väl fungerande fastighetsmarknad hindrar också inflödet av utländska direktinvesteringar. Inflödet ökade avsevärt under 1998 med myndigheternas större öppenhet för utländska direktinvesteringar. Överlag är kapitalbalansen fortfarande starkt reglerad.

// 5. Penningpolitik

Penningpolitiken är i huvudsak baserad på bindningen av valutan.

// 6. Den offentliga sektorns finanser

Finanspolitiken var fortsatt stram under 1999 (fastän de offentliga utgifterna ökade kraftigt till följd av flyktingrelaterade utgifter under 1999). Ett underskott på cirka 3-4% av BNP är att vänta.

// 7. Privatisering och företagsomstrukturering

Privatiseringsprogrammet inleddes 1993. Nära 1200 av 1216 företag har privatiserats, även om få har omstrukturerats. Den privata sektorn svarar för över två tredjedelar av BNP. Privatiseringen och omstruktureringen av industriella jordbrukskonglomerat går sakta.

// 8. Reformering av den finansiella sektorn

Tudelat banksystem. Det finns 20 banker, en utländsk bankfilial och 19 sparbanker. Sektorn domineras av Stopanska Banka, som sanerats och håller nu på att säljas till National Bank of Greece. Bankövervakning sker genom centralbanken. Utlåning till de 22 största gäldenärsföretagen granskas noga.

2. Makroekonomisk utveckling

I början av 1999 var förväntningarna beträffande den ekonomiska tillväxten låga: Kosovokrisen hade en tydligt negativ effekt på den ekonomiska aktiviteten i f.d. jugoslaviska republiken Makedonien på grund av avbrott i handeln, de uteblivna utländska direktinvesteringarna och den stora tillströmningen av flyktingar.

När Kosovokonflikten var över och de flesta flyktingar snabbt återvände följde en uppgång i den ekonomiska aktiviteten i f.d. jugoslaviska republiken Makedonien eftersom de internationella hjälpinsatserna i Kosovo främjade exporten och närvaron av biståndspersonal och militär från utlandet understödde efterfrågan i f.d. jugoslaviska republiken Makedonien. Därför förväntas nu den reala BNP-tillväxten kunna hamna på cirka 2,5% för 1999, trots produktionsnedgången under våren.

Underskottet i bytesbalansen artade sig också bättre än man trott i början av året och hamnade på 4,0% av BNP. En bidragande orsak var den ökning av exporten knuten till återuppbyggnaden av Kosovo som nämnts tidigare. För detta år som helhet beräknas dock exporten ha sjunkit med strax över 1% medan importen kan ha sjunkit med mer än 7%.

De offentliga finanserna har i stort sett utvecklats tillfredsställande. Sedan 1995 har den offentliga sektorns underskott legat på mellan 0 och 2% av BNP per år. Ett underskott på 1, 5% är att vänta för 1999. Flyktingströmmarna från Kosovo gav upphov till en markerad ökning av de offentliga utgifterna för bostäder, mat, hälsovård, etc. En betydande andel av dessa extra utgifter täcktes av akut budgetstöd från bilaterala givare och internationella organisationer, däribland Europeiska gemenskapen.

Arbetslösheten ligger kvar på en mycket hög nivå, även om den sjönk en aning jämfört med 1998. En arbetsmarknadsundersökning under våren 1999 visade att arbetslösheten låg på 32,4%, vilket var något under den registrerade genomsnittliga arbetslösheten under 1998 på cirka 36%. Rädsla för att arbetslösheten skall stiga på kort sikt verkar vara orsaken till att den nödvändiga ekonomiska omstruktureringen av de stora, statliga och förlustbringande företagen går långsammare, vilket leder till att snedfördelningen av resurserna i ekonomin bevaras (se nedan).

3. Strukturreformer

På många områden har man kommit ganska långt med strukturreformerna i f.d. jugoslaviska republiken Makedonien. Avregleringen av priser och institutionsuppbyggnaden är områden där betydande framsteg har gjorts på ett tidigt stadium av den ekonomiska övergångsprocessen. Även avregleringen av handeln är långt framskriden, även om Kosovokrisen medförde att tillfälliga säkerhetsåtgärder och ett system med importlicenser infördes 1999. Efter krisen avskaffades de flesta av dessa åtgärder igen men några finns kvar och dessutom har särskilda tullar för import av socker införts.

Framstegen i fråga om privatiseringen av stora, statligt ägda och ofta förlustbringande företag (oftast industriella jordbrukskonglomerat) har inte varit tillfredsställande de senaste två åren. Som ett direkt resultat av regeringens ovilja att genomföra den nödvändiga omstruktureringen genom försäljning, nedläggning, privatisering eller en kombination av dessa tre åtgärder uppfylls inte längre kraven i programmet enligt den utvidgade strukturanpassningsfaciliteten som antagits av IMF. Detta treåriga program löper ut i april 2000 och förhandlingar mellan IMF och den nybildade regeringen pågår för närvarande i syfte att komma överens om ett nytt IMF-program. Förhandlingarna kommer förmodligen att ta upp villkor beträffande åtminstone en del av de 12 statligt ägda, förlustbringande företagen, som borde ha varit nedlagda nu.

De företag som ständigt går med förlust orsakar troligen konstanta kapitalförluster för ekonomin och försämrar därmed de mer innovativa och effektiva företagens möjligheter att få in nödvändigt kapital via den inhemska kapitalmarknaden. Följden blir en ständig snedfördelning av resurserna, vilket minskar både den ekonomiska utvecklingen och sysselsättningen.

Ett tidigare försök att privatisera den största banken (Stopanska Banka) misslyckades. För närvarande verkar det emellertid som om försäljningen av denna bank kommer att gå igenom under 2000. Går försäljningen vägen kan det innebära ett viktigt steg på vägen mot en fungerande, marknadsbaserad finansiell sektor i f.d. jugoslaviska republiken Makedonien.

4. Genomförande av makroekonomiskt stöd

Som en direkt följd av Kosovokonflikten som ledde till höga flyktingrelaterade utgifter organiserade Europeiska kommissionen och Världsbanken ett gemensamt möte mellan G-24 och den rådgivande gruppen den 5 maj. Vid mötet förband sig givare att bidra med nästan 250 miljoner USD totalt. Gemenskapen utfäste sig att betala ut upp till 25 miljoner euro i exceptionellt budgetstöd för att hjälpa landet att klara av kostnaderna för flyktingarna från Kosovo. Gemenskapen sade sig också villigt att överväga ytterligare makroekonomiskt stöd. Den första delutbetalningen på 12,2 miljoner euro gjordes den 16 juni.

Den 8 november beslöt rådet att tillhandahålla upp till 80 miljoner euro i kompletterande makroekonomiskt stöd till f.d. jugoslaviska republiken Makedonien. På grund av f.d. jugoslaviska republiken Makedoniens bräckliga ekonomiska situation, framför allt när det gäller utlandsskulden (cirka 40% av BNP), beslutade rådet undantagsvis att ge delar av det makroekonomiska stödet (upp till 30 miljoner euro) i form av bidrag.

Ett avgörande villkor för detta kompletterande makrofinansiella stöd är att ett nytt program skall upprättas med IMF. Som tidigare nämnts är förhandlingarna i gång och en överenskommelse om det nya programmet förväntas komma i mitten av 2000.

I augusti 1998 beviljade Världsbanken en stödstrategi för f.d. jugoslaviska republiken Makedonien från mitten av 1998 till mitten av 2001, som innebär ett stöd till regeringens nationella utvecklingsstrategi. Stödstrategin drar upp riktlinjerna för ett program för 200 miljoner USD i ny utlåning som skall underlätta reformer och ekonomisk utveckling och minska arbetslöshet och fattigdom. Utlåningsprogrammet är dock fryst för närvarande på grund av att f.d. jugoslaviska republiken Makedonien inte har uppfyllt villkoren. Hittills har Världsbanken gjort fyra anpassningsoperationer på totalt 254 miljoner USD.

VIII. GEORGIEN

1. Sammanfattning

Georgiens ekonomi väntades expandera med 2-3% under 1999. Den ryska krisens negativa inverkan tycktes delvis ha övervunnits men den låga inhemska efterfrågan, som beror på att pensioner, statliga löner och andra sociala utgifter inte betalas ut på grund av ett finansiellt underskott, fortsatte att bromsa den ekonomiska tillväxten. Under förutsättning att ett nytt treårigt avtal undertecknas med IMF förväntas tillväxten att öka under 2000.

Den 28 juli 1998 godkände IMF:s styrelse det tredje årliga avtalet enligt ESAF-programmet för Georgien. I november 1998, januari och maj 1999 var emellertid den utsända IMF-delegation tvungen att ge ett negativt omdöme i delrapporterna inom detta det tredje ESAF, på grund av de svaga skatteuppbörden. Så småningom frisläppte IMF den påföljande delutbetalningen i juli 1999. Ett nytt treårig avtal diskuteras med IMF men inga positiva resultat väntades före april 2000.

Inom ramen för det extraordinära finansiella stödet som beviljades den 17 november 1997 [6] betalade gemenskapen ut en andra bidragsdel på 9 miljoner euro i september 1999. Denna utbetalning beviljades under förutsättning att Georgien återbetalade 10 miljoner euro av sina utestående finansiella åtaganden gentemot gemenskapen (110 miljoner euro) och genomförde det makroekonomiska programmet som stöds av IMF. // EKONOMISKA REFORMER - SAMMANFATTNING AV SITUATIONEN

[6] Rådets beslut 97/787/EG, EGT L 322, 25.11.1997.

// 1. Avreglering av priser

De flesta priser har avreglerats.

// 2. Avreglering av handeln

Liberal utrikeshandelspolitik. De flesta import- och exportrestriktioner har avskaffats. Georgiens parlament förväntas inom kort ratificera protokollet om WTO-anslutning.

// 3. Växelkursregim

Valutan (lari) omfattas inte av några valutarestriktioner. Auktioner vid Tiblisi Interbank Currency Exchange (TICEX).

// 4. Utländska direktinvesteringar

Lagstiftningen på det hela taget adekvat. Fri hemtagning av kapital och vinster och inga begränsningar för innehav av bankkonton i utländsk valuta. Utländska investerare tillåts inte äga jordbruksmark, endast arrendera. De tillåts emellertid köpa fastigheter och arrendera mark på samma sätt som landets egna invånare.

// 5. Penningpolitik

Lämplig. Indirekta valutainstrument är dock begränsade till centralbankens interventioner vid budgivning på krediter ("credit auctions") mellan bankerna och till användningen av bankens krav på reserver. Efter ett uppehåll till följd av den ryska krisen utfärdas nu statsskuldväxlar igen i liten skala sedan augusti 1999.

// 6. Den offentliga sektorns finanser

De offentliga inkomsterna (förutom bidrag) uppskattas till 14,7% av BNP och utgifterna till 21,5% av BNP.

// 7. Privatisering och företagsomstrukturering

Inom energisektorn har stora framsteg gjorts med privatiseringen. Framsteg har också noterats för fakturering, taxesystem, tariffhöjningar och uppbördsnivå. Privatiseringen av telekommunikationssektorn går framåt.

// 8. Reformering av den finansiella sektorn

Centralbanken stramar åt tillsynsregler och stärker banktillsynen. De flesta av de 37 affärsbankerna i landet är dock fortfarande små och underkapitaliserade, samtidigt som bankinsättningarna är på en låg nivå och dollariseringen hög.

2. Makroekonomisk utveckling [7]

[7] Myndigheterna har nyligen reviderat uppgifterna för den nominella BNP:n. De nya beräkningarna av den nominella BNP ligger ungefär 34% lägre än de tidigare offentliggjorda uppgifterna, huvudsakligen p.g.a. en revidering av beräkningarna för informell verksamhet.

Georgiens BNP steg med endast 2,9% 1998, vilket var långt under de beräknade 11%, och mattades av ytterligare till 1,7% under första halvåret 1999. En tillväxt på 3% nåddes för 1999 som helhet. Den långsammare tillväxten beror i stort sett på att exporten till Ryssland, Ukraina och Moldova kollapsade efter devalveringen av den ryska rubeln. Budgetkrisens effekter på efterfrågan inom landet har förvärrat situationen. Den snabba deprecieringen av larin tillsammans med centralbankens beslut av upphöra med interventioner på valutamarknaden ledde till ökad inflation från december 1998. Tack vare en relativt stram penningpolitik dämpades dock inflationen från april 1999 och konsumentpriserna steg med endast 9,6% under de första elva månaderna av 1999. Den årliga inflationen (dec/dec) väntades nå högst 11% under 1999.

Budgetunderskottet (baserat på åtaganden) motsvarade 6,5 % av BNP 1998. Det förväntades bli lika högt, eller till och med öka på grund av den minskade ekonomiska tillväxten, den bristfälliga skatteindrivningen samt inadekvata utgiftsprioriteringar, ekonomiska problem för många stora företag och höga kostnader för skuldtjänstbetalningar. Slutligen stannade det på motsvarande 6,7% av BNP för 1999 som helhet. Fastän den statliga skatteförvaltningen drev in mer än planerat under första halvåret 1999 registrerades underskott på flera områden: punktskatter och moms på inhemska varor, inkomstskatter för företag (i reala termer), skatter för särskilda statliga fonder, betalningar av skatteskulder. Eftersläpningarna i utgifterna, i synnerhet beträffande utbetalning av pensioner, statliga löner och andra sociala utgifter, ökade under 1999 till 4,2% av BNP i stället för att elimineras som det var planerat.

Under 1998 ökade bytesbalansunderskottet (exklusive officiella transfereringar) till 17,5 % av BNP, till stora delar beroende på att exporten till Ryssland kollapsade det sista kvartalet. Underskottet blev emellertid mindre 1999 (14 % av BNP) på grund av en dämpad inhemsk efterfrågan på importvaror. Georgien tog emot avsevärda summor i utländska direktinvesteringar 1998 (mer än 200 miljoner US-dollar), men inflödet avtog betydligt under 1999, framför allt beroende på att renoveringen av pipelinen mellan Baku och Supsa slutfördes. Underskottet i de utrikes affärerna täcktes huvudsakligen genom utlandslån. Som en följd av detta och av deprecieringen av valutan i december 1998 började Georgiens utlandsskuld att stiga och förväntas motsvara 63 % av BNP i slutet av 1999, mot 48 % av BNP i slutet av 1998. Bruttovalutareserven beräknades motsvara endast 1,5 månaders import. Växelkursen har stabiliserats på 2 lari per US-dollar, men ihållande inflation kan försvaga valutan under de kommande månaderna.

Det förväntades allmänt att landet skulle få ett nytt treårigt ESAF-avtal före årsskiftet men IMF ansåg inte budgetförslaget för 2000 vara helt tillfredsställande. Dessutom bekymrades IMF fortfarande över de med varandra förbundna problemen korruption och otillräcklig skatteuppbörd samt över den relativt låga prioritet som hittills har givits åt utbetalningen av löner och pensioner inom den offentliga sektorn.

3. Strukturreformer

Myndigheterna har gjort fortsatta framsteg beträffande strukturreformer. Med avskaffandet av exporttullen på skrot blev handelssystemet ganska liberalt samtidigt som valutasystemet förblev fritt från restriktioner. Förhandlingarna om WTO-anslutning var framgångsrika och avslutades i oktober 1999. En del framsteg noterades i det rättsliga systemet men genomförandet av lagstiftningen, i synnerhet av konkurslagen, förblev ganska bristfälligt.

Beträffande privatiseringarna resulterade anbudsförfarandena för energigenererings- och energidistributionsföretagen i att kontrakt skrevs med utländska företag (Itera, AES,...). Privatiseringen av telekommunikationsföretagen och hamnarna planeras ske under 2000.

Beträffande skatteförvaltningsreformen gjordes få framsteg med att stärka situationen för de offentliga finanserna under 1999. Landet måste framför allt koncentrera sig på att effektivisera skatteuppbörden, genomföra varaktiga satsningar på att förebygga korruption och förbättra utgiftsförvaltningen.

Georgiens centralbank fortsatte att konsolidera affärsbankssektorn så att antalet banker hade reducerats till 37 stycken i slutet av september 1999. Tack vare internationella revisioner kunde de stora, f.d. statliga bankerna förbättra sin finansiella situation, förutom Agrobank som fortfarande har en svag finansiell ställning. De flesta affärsbankerna var dock fortfarande små och underkapitaliserade. Allmänhetens förtroende för styrkan i det finansiella systemet förblev ganska lågt, vilket framgår av den låga bankinlåningen och den höga dollariseringsnivån.

De rättsliga ramar som krävs för privatisering av stadsplanerad och industriell mark fanns på plats. Jordbrukssektorns utveckling hämmades fortfarande av långsamheten i framväxten av en marknad för jordbruksmark.

4. Genomförande av det extraordinära finansiella stödet

Inom ramen för de 1 250 miljoner euro i handelskrediter som gemenskapen gjorde tillgängliga för de nya oberoende staterna 1992 har Georgien mottagit ungefär 113 miljoner euro i form av lån. På grund av de svåra politiska, ekonomiska och finansiella omständigheterna kunde Georgien inte riktigt uppfylla sina externa finansiella skyldigheter, inte heller dem gentemot gemenskapen. För att underlätta en lösning av detta skuldproblem antog rådet i november 1997 kommissionens förslag att ge Georgien (och Armenien) ett extraordinärt stöd i form av en kombination av lån och bidrag.

Utbetalningarna av detta stöd sker på villkor att Georgien fortsätter att uppfylla villkoren i IMF- programmet och går vidare med sina strukturreformer i enlighet med på varandra följande samförståndsavtal som skall slutas med kommissionen. Det krävs också att Georgien fortsätter med regelbundna amorteringar för att gemenskapens finansiella exponering i detta högriskområde skall minska så snabbt som möjligt.

I juli 1998 hade Georgien helt reglerat sina försenade återbetalningar till gemenskapen (131 miljoner euro) och uppfyllde villkoren i IMF-programmet igen, så kommissionen betalade ut den första delen av det extraordinära finansiella stödet (110 miljoner euro i lån och 10 miljoner euro i bidrag). Den andra utbetalningen (9 miljoner euro i bidrag) av detta stöd betalades ut i september 1999, strax efter att Georgien amorterat 10 miljoner euro av det lån på 110 miljoner euro som beviljades 1998.

Den tredje utbetalningen det extraordinära finansiella stödet planeras ske senare detta år om de överenskomna strukturpolitiska villkoren uppfylls på ett tillfredsställande sätt.

IX. RUMÄNIEN

1. Sammanfattning

Rumänien hade fortsatt allvarliga ekonomiska svårigheter under 1999. Omfattande finansieringsproblem, makroekonomiska obalanser, lågt kapitalinflöde, stigande arbetslöshet och alltför begränsade försök till omstrukturering av stora förlustbringande företag innebar att endast begränsade resultat uppnåddes med att konsolidera den makroekonomiska stabiliteten och att stärka marknadens förtroende. Den makroekonomiska politiken underminerades av de statligt ägda företagens förluster, ackumuleringen av obetalda skatter och obetalda skulder mellan företag, alltför begränsade omstruktureringsförsök och en svag finansiell sektor.

I början av året gav Rumäniens låga internationella trovärdighet upphov till tvivel på landets förmåga att återbetala sina externa finansiella skulder, vilket minskade inflödet av privat kapital. Denna förtroendekris orsakade ett kraftigt valutaras. Rumänien återbetalade dock alla sina utlandsskulder och byggde upp sina tömda valutareserver på nytt. Den låga externa finansieringsnivån ledde i kombination med det svaga inhemska sparandet till en kraftig justering av underskottet i bytesbalansen, som hade nått en mycket hög nivå 1998.

Ställd inför allvarliga problem med betalningsbalansen påskyndade regeringen reformerna och slöt avtal med de internationella finansiella institutionerna om nya strukturanpassningslån. Till stöd för dessa insatser godkände Europeiska unionens råd ett lån på 200 miljoner euro i makroekonomiskt stöd till Rumänien. Den första delbetalningen på 100 miljoner euro förutsätter en positiv rapport om genomförandet av IMF-avtalet. Eftersom någon översyn inte kunde göras under 1999 har den första utbetalningen av EG-stödet försenats. // EKONOMISKA REFORMER - SAMMANFATTNING AV SITUATIONEN

// 1. Avreglering av priser

Antalet reglerade priser (främst allmännyttiga tjänster och energi), motsvarade ungefär 7% av konsumentprisindex i slutet av 1999.

// 2. Avreglering av handeln

Under 1999 låg den genomsnittliga tullen enligt principen om mest gynnad nation på cirka 16% för industriprodukter och cirka 34% för jordbruksprodukter. Rumänien har undertecknat ett Europaavtal med EU och frihandelsavtal med cefta, efta, Moldova och Turkiet. En extra importavgift infördes 1998 och uppgick till 4% under 1999.

// 3. Växelkursregim

Valutan (leu) är fritt flytande men centralbanken ingriper ofta på marknaden. Full bytesbalanskonvertibilitet råder.

// 4. Utländska direktinvesteringar

Systemet är öppet och icke-diskriminerande. Vinsterna får hemföras fritt. Sedan början av 1997 får utländska investerare äga den mark de behöver för sin verksamhet. Valutautlänningar kunde inte göra portföljinvesteringar i värdepapper med fast utdelning under 1999. Lagarna som reglerar de utländska direktinvesteringarna och portföljinvesteringarna ändrades flertalet gånger 1997-1999, vilket skapade osäkerhet.

// 5. Penningpolitik

Rumäniens centralbank (NBR) är fristående. Centralbankslagen inskränker dess mandat till att säkra prisstabiliteten och begränsar de belopp den får låna ut till regeringen. Penningpolitiken hade fortsatt begränsad effektivitet på grund av avsaknaden av en andrahandsmarknad för statsobligationer.

// 6. Den offentliga sektorns finanser

Grundläggande skattereform redan fullbordad men betydande åtgärder behövs fortfarande för att konsolidera den offentliga sektorns finanser. Det gäller bl. a. pensions- och hälsovårdsreformer, stärkt finansiell disciplin, hantering av ofonderade åtaganden och förbättrad budgetering och utgiftskontroll.

// 7. Privatisering och företagsomstrukturering

Vid utgången av 1999 hade de flesta små och medelstora företag privatiserats, medan flertalet stora företag fortfarande var offentligt ägda. Stora allmännyttiga företag omorganiserades under 1998-1999 och privatisering påbörjades. Företagsstyrningen och den finansiella disciplinen inom de flesta stora och förlustbringande företagen var fortsatt svag.

// 8. Reformering av den finansiella sektorn

Reformen av banksektorn gick långsamt de första åren vilket ledde till stora svårigheter 1997 och 1999. Offentliga banker stod fortfarande för majoriteten av banktillgångarna vid slutet av 1999. Kapitalmarknaderna förblev små och underutvecklade.

2. Makroekonomisk utveckling

Den ekonomiska aktiviteten fortsatte att minska under 1999 och BNP beräknas ha sjunkit med 3,2 % i reala termer för hela året. På utgiftssidan registrerades en kraftig nedgång i investeringarna, vilket avspeglade den låga efterfrågan, effekterna av varaktigt höga räntor och svårigheterna med att skaffa finansiering utifrån. Kosovokrisen hade ytterligare en negativ om än inte särskilt kraftig inverkan. Det har emellertid skett en blygsam återhämtning i export och detaljhandel.

I början av 1999 ledde det låga förtroendet för ekonomin inom landet och på det internationella planet samt stora finansieringsproblem inom det finansiella systemet till mycket höga både nominella och reella räntor. Detta påverkade starkt både investeringarna, konsumtionen och den finanspolitiska situationen. Räntorna blev den största utgiftsposten för statens budget, vilket födde tvivel om hållbarheten i den finanspolitiska situationen. Två viktiga faktorer som förklarar denna utveckling är de stora kostnaderna och korta löptiderna för upplåningen på hemmamarknaden, som under 1999 var den viktigaste finansieringskällan.

De nominella och reala räntorna sjönk under andra halvåret 1999, vilket tillsammans med tillgången till officiell extern finansiering gjorde det möjligt för regeringen att minska sin upplåning på hemmamarknaden och få bättre kontroll över sina utgifter. Budgetgenomförandet visade sig faktiskt bli bättre under andra halvåret så att regeringen kunde uppnå sina finanspolitiska mål. Den finanspolitiska situationen förblev dock bräcklig, framför allt på grund av privatiseringsinkomsternas betydelse.

Högre likviditet ledde i kombination med den kraftiga effekten av valutadeprecieringen till ökad inflation i konsumentpriserna, som sköt i höjden från 32% i början av året till mer än 55% i slutet. Den monetära politiken var fortsatt överbelastad eftersom de monetära myndigheterna försökte uppnå många olika mål på en och samma gång, som att stärka den nationella valutans trovärdighet, öka valutareserverna, begränsa likviditeten, minska inflationen och säkra en real depreciering av valutan för att stödja exporten.

Arbetslösheten steg kraftigt till mer än 11% av arbetskraften i slutet av 1999. Den kan fortfarande stiga i takt med att omstruktureringen av företagen accelererar. Den sociala situationen var också allvarligt oroande med stadigt ökande fattigdom och försämrade hälsovillkor.

Ett av Rumäniens största ekonomiska problem har ända sedan övergången påbörjades varit landets relativt stora underskott i bytesbalansen. Avsaknaden av meningsfulla omstruktureringar inom större delen av den offentliga sektorn och ett företagarovänligt ekonomiskt klimat har lett till en svag exportsektor. Dessutom har den låga nivån på utländska direktinvesteringar och andra former av långfristigt kapital lett till att utlandsskulden har ökat - framför allt i fråga om relativt kortfristiga lån - och stora variationer i valutareserven.

Dessa svagheter blev fullt synliga under 1999 när landet var tvunget att göra stora återbetalningar på utlandsskulden samtidigt som dess låga trovärdighet ledde till en dramatisk minskning av finansieringen utifrån. Tidigt under 1999 gav den prekära betalningsbalanssituationen upphov till tvivel på Rumäniens förmåga att betala räntorna på sina utlandsskulder. Spekulativa påtryckningar förorsakade ett dramatiskt valutafall i mars och valutareserven sjönk till en nivå som motsvarar mindre än en månads import i slutet juni. Myndigheterna lyckades emellertid stabilisera valutamarknaden och undvek därmed en fullt utvecklad finanskris. De uppfyllde också i tid och i sin helhet alla förpliktelser i samband med utlandsskulden.

Bytesbalansen justerades kraftigt under 1999 och man beräknar att underskottet kommer att minska till 1,2 miljarder US-dollar, från 3 miljarder US-dollar föregående år. De främsta anledningarna till detta har varit nedgången i den inhemska efterfrågan och svårigheterna att få handelskrediter, vilket har minskat importen med cirka 15%.

3. Strukturreformer

Rumäniens makroekonomiska problem härrör i stor utsträckning från alltför begränsade och ibland osammanhängande strukturreformer. Under 1999 gjordes betydande framsteg i fråga om att lösa problemen i den finansiella sektorn och att påskynda privatiseringen. Svag företagsledning och det företagarovänliga klimatet utan insyn är dock fortfarande ett bekymmer.

Privatiseringstakten ökade. Några viktiga avtal tillkännagavs under årets första månader, däribland försäljning av kontrollposter i telekommunikationsföretaget och det största biltillverkningsföretaget. Många andra ambitiösa privatiseringsåtgärder inleddes men de flesta kommer inte att avslutas förrän i mitten av 2000 eller senare. Decentraliseringen av privatiseringsprocessen har påskyndat försäljningen av små och medelstora företag. Sett i ett globalt perspektiv är resultatet emellertid fortfarande en besvikelse. På grund av omfattande och täta förändringar av den rättsliga ramen för privatiseringar och investeringar har många anbudsförfaranden inte väckt tillräckligt intresse eller fått inställas, däribland ett viktigt kontrakt för det största oljeraffinaderiet. Osäkerhet kring de nya rättsliga ramarna ledde till ett nästan totalt stopp i privatiseringen av stora företag under andra halvåret 1999. En av konsekvenserna av att de storskaliga privatiseringarna avstannade var att inflödet av utländska direktinvesteringar minskade.

Privatiseringen av bankerna fortsatte. En liten bank såldes under våren 1999 och regeringen inledde privatiseringsförfarande för två andra, stora banker. Inom ramen för de åtgärder som man tidigare kommit överens om med de internationella finansiella institutionerna vidtog regeringen betydelsefulla åtgärder för att omstrukturera de försvagade, offentliga bankerna, som stod inför allvarliga problem på grund av en hög andel osäkra tillgångar. Ett särskilt organ för att förvalta osäkra dåliga lån skapades. Bancorex, den största offentliga banken, fick sin licens indragen i slutet av juli och dess återstående tillgångar överfördes till en annan offentlig bank.

Den bristande finansiella disciplinen fortsatte att vara ett allvarligt problem. Det ledde till ökade obetalda skulder mellan företagen, särskilt de stora, statligt ägda allmännyttiga företagen, vilket i sin tur orsakade avbrott i distributionen av bastjänster.

Viktiga åtgärder vidtogs på jordbruksområdet, i synnerhet en förordning om återlämnande av statligt ägd mark och skog samt privatisering av statliga jordbruk.

4. Genomförande av makroekonomiskt stöd

I slutet av 1998 inledde de rumänska myndigheterna förhandlingar om ett nytt program för makroekonomisk stabilisering och strukturreformer som skall stöttas via nya lån från IMF och Världsbanken. Den 10 juni 1999 godkände Världsbanken krediter till ett värde av 325 miljoner US-dollar (inklusive ett nytt anpassningslån för den privata sektorn på 300 miljoner US-dollar) och den 5 augusti godkände IMF:s styrelse ett nytt standby-avtal (SBA) på 400 miljoner SDR (550 miljoner US-dollar). Under 1999 betalade Världsbanken ut 150 miljoner US-dollar inom ramen för ett anpassningslån för den privata sektorn (PSAL), medan IMF gjorde den första utbetalningen på 73 miljoner US-dollar. Den andra delen kunde emellertid inte utbetalas i oktober, som ursprungligen planerats.

När de rumänska myndigheterna och IMF hade undertecknat en avsiktsförklaring antog kommissionen den 28 juli 1999 ett förslag till rådets beslut om att bevilja Rumänien ett nytt betalningsbalanslån. Den 8 november beslutade rådet att bevilja Rumänien ett nytt långfristigt betalningsbalanslån på upp till 200 miljoner euro. Detta är det fjärde lånet av denna typ sedan 1992.

I slutet av 1999 nådde kommissionen och de rumänska myndigheterna en överenskommelse om villkoren för att betala ut stödet, vilket kommer att ske i två lika stora delutbetalningar. Den första delen skall betalas ut på villkor att den första delrapporten inom ramen för standby-avtalet med IMF ger ett positivt omdöme. Den andra delen skall betalas ut på villkor att IMF-programmet även fortsättningsvis genomförs på ett tillfredsställande sätt och att man gör framsteg med ett visst antal strukturreformer.

Den 1 februari 1999 betalade Rumänien inom den utsatta tidsfristen tillbaka den andra delen på 190 miljoner ecu av den första makroekonomiska lånet från EU.

X. UKRAINA

1. Sammanfattning

1999 var ytterligare ett år av ekonomisk nedgång i Ukraina, även om BNP stabiliserades under andra halvåret. Till följd av att den makroekonomiska politiken lättades upp och växelkursen deprecierades kraftigt i samband med presidentvalet i oktober-november ökade inflationen under senare delen av 1999. Trots en viss avmattning i den finanspolitiska disciplinen under andra halvåret sjönk det konsoliderade underskottet i statens finanser från 3 % av BNP 1998 till 1,1 % av BNP 1999. Underskottet i bytesbalansen sjönk också till följd av BNP-minskningens negativa effekt på importen.

Ukrainas externa finansiella situation är dock fortfarande kritisk. Under 2000 måste regeringen göra stora betalningar till utländska långivare, de officiella tillgängliga valutareserverna är fortfarande mycket begränsade och i början av 2000 flyttade ett stort internationellt kreditvärderingsinstitut ner Ukraina till en nivå på ratingen som motsvarar hög risk för betalningssvårigheter. I början av 2000 meddelade regeringen att man hade gjort en uppgörelse om att strukturera om en del av utlandsskulden som till stor del består av obligationsskulder till den privata sektorn, men också av en del av Ukrainas skuld till det ryska gasföretaget Gazprom.

Strukturrefomerna har genomförts med varierande framgång. Det har skett vissa framsteg beträffande privatiseringar, avregleringar, reformering av den offentliga förvaltningen och finansförvaltningen. Reformer på andra områden, särskilt inom jordbruks- och energisektorerna, har däremot varit en stor besvikelse, och privata företag stöter ständigt på instabila och ofta byråkratiska regelverk. Trots att kontrollen av bankerna har skärpts är banksystemet fortfarande svagt. Sedan 1998 har Ukraina infört ett antal restriktioner inom handelsområdet som inte överensstämmer med dess partnerskaps- och samarbetsavtal med EU. // EKONOMISKA REFORMER - SAMMANFATTNING AV SITUATIONEN

// 1. Avreglering av priser

De flesta priser har avreglerats. Priserna på offentliga tjänster (till exempel gas, el, värme och hyra) kontrolleras av myndigheterna och har en tendens att inte täcka alla kostnader.

// 2. Avreglering av handeln

Importen är fri från kvantitativa begränsningar, med några få undantag av hälso- och säkerhetsskäl. Den genomsnittliga handelsvägda importullsatsen var 7,5 % i mitten av 1999. En enhetlig tvåprocentig importavgift infördes under en sexmånadersperiod i juli 1999. Få exportbegränsningar (hudar och skinn samt solrosfrön är dock belagda med exporttullar). Parterskaps- och samarbetsavtalet med EU trädde i kraft den 1 mars 1998. Under 1999 införde Ukraina flera handelsbegränsningar som är oförenliga med partnerskaps- och samarbetsavtalet.

// 3. Växelkursregim

Full bytesbalanskonvertibilitet (enligt artikel VIII i IMF:s stadgar) sedan september 1996. Vissa valutarestriktioner när det gäller de löpande bytesbalanstransaktionerna återinfördes mellan september 1998 och augusti 1999 för att försvara valutan.

// 4. Utländska direktinvesteringar

Skattelättnader beviljades för investeringar som utgör minst 20 % av företagets kapital och för investeringar i bilindustrin över 100 miljoner US-dollar. De utländska direktinvesteringarna per capita har legat kvar på en mycket låg nivå (de uppgick till endast 747 miljoner US-dollar eller till 15 US-dollar per capita 1998).

// 5. Penningpolitik

Ökad tilltro till indirekta penningpolitiska instrument. Centralbankens lån till affärsbankerna fördelas främst genom lombardlån, auktioner och repor. Reservkraven förenades i april 1997 på 11 %, ökades till 16,5 % under perioden 1997-98 och skars ner till 15 % i januari 1999.

// 6. Den offentliga sektorns finanser

De offentliga utgifterna minskade från cirka 70 % av BNP 1992 till cirka 38 % 1998. Sysselsättningen i den offentliga sektorn skars ned med 1 miljon (till 4,7 miljoner) mellan 1994 och 1998. Det konsoliderade underskottet i statens finanser minskades från 5,2 % av BNP 1997 till 1,1 % av BNP 1999. Sociala avgifter, moms och vinstskatt är de viktigaste inkomstkällorna som tillsammans svarar för cirka 70 % av de konsoliderade offentliga skatteintäkterna.

// 7. Privatisering och företagsomstrukturering

Den småskaliga privatiseringen har i princip fullbordats. Över 9 500 företag privatiserades genom ett kupongbaserat massprivatiseringsprogram som infördes i början av 1995. Över en fjärdedel av de 200 stora företagen har privatiserats. Utländska eller strategiska investerare är dock involverade i begränsad utsträckning. Enligt myndigheterna stod den privata sektorn för cirka 60 % av industriproduktionen 1998.

// 8. Reformering av den finansiella sektorn

Betydande ansträngningar har gjorts sedan 1997 att förstärka övervakningen och regleringen av banksystemen, bland annat antogs en ny centralbankslag i juli 1999, d