RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET

om genomförandet av rådets direktiv 91/676/EEG om skydd mot att vatten förorenas av nitrater från jordbruket, på grundval av medlemsstaternas rapporter för perioden 2004–2007

INLEDNING

Rådets direktiv 91/676/EEG (nedan kallat nitratdirektivet ) har som syfte att skydda vatten mot förorening av nitrater från jordbruket, genom ett antal insatser som medlemsstaterna måste genomföra: vattenövervakning (med avseende på nitrathalt och näringsstatus), identifiering av vatten som är förorenade eller riskerar att förorenas, förteckning av känsliga områden (områden som har avrinning till identifierade vatten), utarbeta riktlinjer för god jordbrukssed och åtgärdsprogram (en rad åtgärder för att förebygga och minska kväveföroreningar) och en översyn minst vart fjärde år av förteckningen över känsliga områden och av åtgärdsprogrammen.

Enligt artikel 10 i nitratdirektivet ska medlemsstaterna vart fjärde år efter anmälan av direktivet lämna en rapport till kommissionen. Rapporten ska innehålla information avseende riktlinjerna för god jordbrukssed, förtecknade känsliga områden, resultaten från vattenövervakning och en sammanfattning av relevanta aspekter i de åtgärdsprogram som utarbetats för kvävekänsliga områden.

Syftet med denna rapport är att informera Europaparlamentet och rådet om genomförandet av nitratdirektivet, i enlighet med direktivets artikel 11. Rapporten bygger på information som medlemsstaterna har lämnat för perioden 2004–2007 och den åtföljs av kartor med sammanfattande information om näringsbelastningen från jordbruket, vattenkvalitet och de förtecknade kvävekänsliga områden som ingår i arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar (SEK(2010) 118). Detta är första gången som alla de 27 medlemsstaterna har lämnat in en rapport[1]. Rapporten gäller därför i princip för EU-27, men innehåller också en jämförelse med den tredje rapporteringsperioden för EU-15 och ett antal nya medlemsstater. Jämförelser med föregående rapporteringsperiod kan inte göras för alla nya medlemsstater eftersom många av dem har lämnat sin första rapport[2]. Rapporterna lämnades in under 2008–2009. Flera medlemsstater lämnade tilläggsuppgifter under 2009, främst i fråga om vattenkvalitet.

FÖRÄNDRING AV JORDBRUKETS BELASTNING SEDAN FÖREGÅENDE RAPPORTERINGSPERIOD

Den gradvisa minskning av användningen av mineralkvävegödsel som inleddes i början av 1990-talet stabiliserades under perioden 2004–2007 inom EU-15. Inom EU-27 visar kväveanvändningen en svagt stigande trend[3]. Jämfört med föregående rapporteringsperiod låg den totala årskonsumtionen av mineralkvävegödsel på en stabil nivå på omkring 9 miljoner ton i EU-15[4] medan den i EU-27 ökade med 6 % (från 11,4 till 12,1 miljoner ton).

Förbrukningen av mineralfosforgödsel minskade med 9 % inom EU-15, medan den endast minskade med 1 % inom EU-27, jämfört med föregående rapporteringsperiod4.

Den sjunkande trend för antalet djur som noterades för föregående rapporteringsperiod stabiliserade sig under perioden 2004–2007 för många djurkategorier. En jämförelse mellan 2003 och 2007[5] visar att antalet grisar och värphöns ökade något i EU-15, medan antalet getter, får, nötkreatur och fjäderfä med undantag av värphöns minskade. För EU-27 är trenderna liknande men inte lika tydliga.

Den årliga mängden kväve från djurhållning som sprids på jordbruksmark inom EU-27 har minskat från 9,4 till 9,1 miljoner ton mellan 2003 och 2007 och från 7,9 till 7,6 miljoner ton inom EU-15. Jordbrukets näringsbelastning varierar starkt mellan medlemsstaterna[6]. Bland annat Nederländerna, Flandern i Belgien och Bretagne i Frankrike hör till de områden som har en hög näringsbelastning. Medlemsstaterna i Östeuropa har i regel lägre belastning på grund av mindre tillförsel av gödselmedel och lägre djurtäthet.

Jordbrukets bidrag till kvävebelastningen på ytvatten håller på att minska i flera medlemsstater. Trots detta är jordbrukets relativa bidrag fortfarande stort. I de flesta medlemsstater härrör över 50 % av de totala kväveutsläppen till ytvatten från jordbruket. I stora delar av Europa kommer kvävebelastningen i avrinningsområden i hög grad från diffusa källor[7].

VATTENKVALITET, STATUS OCH TRENDER

Övervakningsnät

En adekvat vattenövervakning är av central betydelse för bedömning av vattenkvaliteten och kräver ett representativt övervakningsnät över hela territoriet för grund-, yt- och havsvatten. Flera medlemsstater införlivar kväveövervakning i de nät som inrättats enligt vattendirektivet[8]. I tio medlemsstater var under den aktuella rapporteringsperioden 50 % av övervakningsstationerna desamma i databaserna för nitratdirektivet och vattendirektivet.

Det totala antalet provtagningsplatser i EU-27 är 31 000 för grundvatten och 27 000 för ytvatten. I EU-12 finns betydligt färre provtagningsplatser än i EU-15 – 7 000 för grundvatten och 5 000 för ytvatten. Jämfört med föregående rapporteringsperiod har antalet provtagningsplatser för grundvatten i EU-15 ökat från 20 000 till 24 000, medan antalet provtagningsplatser för ytvatten ligger kvar på 22 000. Det totala antalet platser som även användes under föregående rapporteringsperiod (vilket möjliggör trendberäkningar) uppgår till 18 000 för grundvatten och 14 000 för ytvatten.

Antalet provtagningsplatser för grundvatten är i genomsnitt 13,7 per 1 000 km2 och den högsta tätheten finns i Belgien, Malta och Danmark (99, 44 respektive 34 platser per 1 000 km2) medan den lägsta tätheten finns i Finland, Sverige och Litauen (0,2, 0,4 respektive 0,8 platser per 1 000 km2). De flesta medlemsstater har lämnat övervakningsuppgifter för grundvatten på olika djup, från 0–5 m till mer än 30 m. Ett litet antal medlemsstater har lämnat uppgifter om övervakningsfrekvensen, som varierar från 1 (Nederländerna) till 4 gånger per år (Belgien, Frankrike, Slovenien och Slovakien).

Antalet provtagningsplatser för ytvatten är i genomsnitt 7,4 per 1 000 km2, med den högsta tätheten i Malta, Belgien och Storbritannien (22, 38 respektive 33 platser per 1 000 km2) och den lägsta tätheten i Finland (0,4 platser per 1 000 km2). De flesta medlemsstater med havsvatten har också marina övervakningsplatser. Övervakningsfrekvensen för ytvatten varierar från i genomsnitt 7,4 gånger per år i Rumänien till 26 gånger per år vid vissa övervakningsplatser i Tyskland och Slovenien.

Medlemsstaterna rapporterade georefererade data för vattenkvaliteten, och utifrån dessa kunde man ta fram samlade vattenkvalitetskartor[9] för nitratförorening och vattnens näringsstatus.

Grundvatten

Under perioden 2004–2007 hade 15 % av övervakningsstationerna i EU-27 genomsnittliga nitrathalter på över 50 mg per liter[10], 6 % låg i intervallet 40–50 mg per liter och 13 % i intervallet 25–40 mg per liter. Cirka 66 % av grundvattenstationerna hade nitrathalter under 25 mg per liter. Inom EU-15 låg 17 % av övervakningsstationerna över 50 mg per liter, 6 % i intervallet 40–50 mg per liter, 15 % i intervallet 25–40 mg per liter och 62 % under 25 mg per liter[11]. Regionerna med höga halter (över 40 mg per liter) omfattar delar av Estland, sydöstra delen av Nederländerna, Flandern i Belgien, de centrala delarna av England, flera områden i Frankrike, norra Italien, nordöstra Spanien, sydöstra Slovakien, södra Rumänien, Malta och Cypern. Även många stationer längs Medelhavskusten har relativt höga värden.

Trender för grundvattenkvalitet

De flesta medlemsstater, däribland vissa av de nya medlemsstaterna[12], som rapporterade för den föregående perioden har jämfört uppgifterna för den aktuella perioden med föregående period. Sverige lämnade inga trenduppgifter, eftersom nästan allt grundvatten i Sverige innehåller mindre än 25 mg nitrat per liter och ett mindre antal övervakningspunkter har använts för denna rapporteringsperiod. Trender kunde inte bestämmas för Grekland på grund av bristen på uppgifter och inte heller för Polen, Litauen, Lettland, Malta, Rumänien, Slovenien och Slovakien som lämnade in rapporter för första gången.

En jämförelse med uppgifter från den föregående rapporteringsperioden[13] visar att trenderna i EU-15[14] huvudsakligen är oförändrade eller nedåtgående (66 % av övervakningsplatserna, varav 30 % visar nedåtgående trend). För 34 % av övervakningsstationerna är dock trenden fortfarande uppåtgående. I de nya medlemsstater som har jämfört sina uppgifter med den föregående periodens uppgifter (Bulgarien, Cypern, Estland och Ungern) har 80 % stabila värden, 11 % har en nedåtgående trend och 9 % har en uppåtgående trend. Till de medlemsstater som har uppåtgående trend vid mer än 30 % av övervakningsplatserna hör Belgien, Frankrike, Spanien, Portugal, Tyskland, Irland, Italien, Estland och Storbritannien. Med undantag av Irland har dessa medlemsstater dock en liknande andel eller t.o.m. högre andel stationer där kvaliteten tenderar att förbättras. Trendanalysen per vattenkvalitetsklass[15] visar att flera medlemsstater har en fortsatt ökande andel punkter som överskrider 50 mg per liter, bland dem Belgien, Grekland, Spanien, Frankrike, Irland, Italien, Nederländerna och Storbritannien. Andelen punkter med över 50 mg per liter minskade i Österrike, Tyskland, Finland, Luxemburg och Portugal. Uppgifterna måste dock tolkas försiktigt eftersom övervakningstätheten ökade betydligt i flera medlemsstater och detta kan påverka andelen punkter per kvalitetsklass.

Grundvattnets djup

Djupare grundvatten är mindre förorenat än ytligt grundvatten. Den högsta andelen punkter med nitrathalt över 50 mg per liter finns i djupintervallet 5–15 meter[16].

Ytvatten

Under perioden 2004–2007 hade 21 % av övervakningsstationerna för ytvatten i EU-27 en genomsnittlig nitrathalt under 2 mg per liter och 37 % hade en halt på mellan 2 och 10 mg per liter. I genomsnitt låg halten mellan 40 och 50 mg per liter vid 3 % av stationerna och över 50 mg per liter vid 3 % av stationerna. För EU-15 är motsvarande siffror 24 % av övervakningsstationerna med mindre än 2 mg per liter, 30 % med 2–10 mg per liter, 4 % med 40–50 mg per liter och 4 % med mer än 50 mg per liter.

De medlemsstater som har den högsta andelen stationer med en halt under 2 mg/l är Sverige (97 %), Bulgarien (76 %), Finland (59 %) och Portugal (50 %). Högsta andelen stationer med över 50 mg/l finns i Malta (43 %), Belgien (9,3 %) och Storbritannien (6,3 %)[17].Särskilt i England, Flandern och Bretagne förekommer höga värden över 40 mg/l. I de nya medlemsstaterna har delar av Tjeckien och Ungern och ett fåtal områden i Polen höga nitrathalter i ytvatten (över 25 mg/l)[18].

Trender för kvaliteten hos ytvatten

Jämfört med föregående rapporteringsperiod är nitrathalten minskande eller stabil vid 70 % av övervakningspunkterna i EU-15. Frankrike har den högsta andelen stationer med förbättrad kvalitet (18 %)[19] medan Grekland (41 %)[20] och Luxemburg (30 %) har den högsta andelen stationer med försämrad vattenkvalitet[21]. Italien och Belgien har en relativt hög andel stationer med förbättrad kvalitet (10 % för Italien, 13 % för Belgien), men en liknande andel stationer med försämrad kvalitet. Regioner med en förhållandevis stor andel starkt ökande nitrathalter är även västra England, Grekland och östra delen av Podeltat i Italien[22]. Det sistnämnda har dock också en relativt stor andel områden med starkt nedåtgående trend. Bland de nya medlemsstater som har rapporterat trender har Cypern den högsta andelen förbättrade trender (26 %) medan Estland har den högsta andelen försämrade trender (10 %)[23]. Trendanalysen per vattenkvalitetsklass[24] visar att andelen punkter med mer än 50 mg per liter fortfarande ökar i flera medlemsstater. Andelen punkter med över 50 mg per liter minskade i Frankrike och Italien, medan flera medlemsstater inom EU-15 inte hade några ytvattenpunkter med värden över 50 mg per liter (Österrike, Tyskland, Grekland, Finland, Irland, Luxemburg, Portugal och Sverige). Uppgifterna bör dock tolkas med försiktighet eftersom ändringar i övervakningstätheten kan påverka andelen punkter per vattenkvalitetsklass.

Näringsstatus i ytvatten

Medlemsstaterna använde inte samma kriterier för bedömningen av näringsstatus i ytvatten och därför är det svårt att göra jämförelser mellan medlemsstater. Klorofyll a, totalkväve, totalfosfor och ortofosfat är ofta använda parametrar, och 17 medlemsstater har rapporterat näringsstatus i sina vatten med användning av en eller flera av dessa parametrar. Vid 40 % av de EU-stationer[25] för vilka näringsstatus rapporterades definieras ytvattnet som oligotroft eller ultraoligotroft, medan vattnet vid 33 % av stationerna definieras som eutroft eller hypertroft. Malta och Ungern har den högsta andelen hypertrofa vatten medan Bulgarien och Lettland har den högsta andelen oligotrofa vatten[26].Vissa medlemsstater med havsvatten har inte rapporterat om havsvattnets kvalitet, vilket gör det svårt att göra en bedömning på europeisk nivå.

FASTSTÄLLANDE AV NITRATKÄNSLIGA OMRÅDEN

Medlemsstaterna måste fastställa och förteckna känsliga områden, dvs. landområden inom deras territorium som har avrinning till förorenade vatten eller vatten som riskerar att förorenas om inga åtgärder vidtas. Minst vart fjärde år måste medlemsstaterna se över och vid behov revidera förteckningen över nitratkänsliga områden på grundval av resultaten från vattenövervakning. Medlemsstaterna kan, i stället för att förteckna särskilda områden, också välja att genomföra ett åtgärdsprogram på hela sitt territorium. Österrike, Danmark, Finland, Tyskland, Irland, Litauen, Luxemburg, Malta, Nederländerna och Slovenien har valt detta alternativ.

Av hela området för EU-27 har 40,9 % förtecknats som känsligt område[27], och i detta ingår arealen för medlemsstater som tillämpar åtgärdsprogram på hela sitt territorium. Jämfört med den föregående rapporteringsperioden har den totalareal som i EU-15 förtecknats som känsligt område eller som är föremål för åtgärdsprogram för hela territoriet ökat med 1 % och omfattar nu 44,6 % av totalarealen i EU-15. Särskilt Portugal, Belgien och Italien har ökat arealen känsliga områden under perioden 2004–2007. Även Spanien ökade arealen känsliga områden under 2008–2009.

ÅTGÄRDSPROGRAM

Medlemsstaterna måste inrätta ett eller flera åtgärdsprogram som tillämpas på förtecknade känsliga områden eller på hela territoriet om medlemsstaten har valt det alternativet. Åtgärdsprogrammen bör åtminstone innehålla de åtgärder som anges i bilagorna II och III till nitratdirektivet. Dessa åtgärder gäller bland annat perioder under året då gödsling är förbjuden, minsta obligatoriska lagringskapacitet för stallgödsel, begränsning av gödselspridning på mark och på områden nära vatten eller på sluttande områden.

Alla medlemsstater har inrättat ett eller flera åtgärdsprogram för sitt territorium och har i sina rapporter lämnat uppgifter om nyligen inrättade åtgärdsprogram och revideringar efter den obligatoriska periodiska översynen.

Flera medlemsstater har använt möjligheten enligt nitratdirektivet att utforma och genomföra olika åtgärdsprogram för enskilda nitratkänsliga områden eller delar av sådana områden. Till dessa länder hör Frankrike, Portugal, Spanien, Storbritannien, Belgien, Italien, Polen och Rumänien.

De flesta åtgärdsprogram omfattar de obligatoriska åtgärderna, men vissa av dem måste stärkas ytterligare så att de ger tillräckligt skydd mot kväveförorening av vatten. De främsta bristerna hör samman med lagringsbestämmelser, balanserad gödsling och fastställandet av perioder då gödsling är förbjuden.

Enligt nitratdirektivet är spridningen av stallgödsel på mark begränsad till 170 kg N/ha per år i förtecknade områden som omfattas av åtgärdsprogram. Denna norm tillämpas i nästan alla åtgärdsprogram.

Lagringskapaciteten för stallgödsel har ökat ytterligare under den senaste rapporteringsperioden. Trots detta anger medlemsstaterna otillräcklig lagringskapacitet för stallgödsel som ett av de vanligaste problemen vid genomförande av åtgärdsprogrammen. Lagringskapaciteten ska vara tillräcklig för att åtminstone klara de perioder då spridning av gödselmedel är förbjuden eller omöjlig på grund av klimatförhållanden. Jordbrukarnas brist på ekonomiska resurser anges som hinder för att uppföra nya lageranläggningar.

Huvuddelen av de jordbrukare som kontrollerades visade en hög grad av efterlevnad av åtgärdsprogrammens regler. Trots detta rapporterades följande svårigheter vid genomförandet av åtgärdsprogram:

- Bristande noggrannhet i journalföringen av spridning av stallgödsel och handelsgödsel.

- Jordbrukarnas bristande medvetenhet, särskilt på små gårdar. Många av dessa jordbrukare har svårt att förstå programmens åtgärder på grund av bristande kunskap.

Ett antal medlemsstater (t.ex. Österrike och Nederländerna) rapporterar att jordbrukarnas allmänna medvetenhet när det gäller naturmiljön har förbättrats, vilket bland annat har lett till bättre hantering av stallgödsel och handelsgödsel.

Kapitel III i arbetsdokumentet tar upp några exempel på framsteg som i flera medlemsstater gjorts tack vare åtgärdsprogrammen.

Kommissionen är också medveten om att det finns ett ökande intresse för initiativ rörande bearbetning av stallgödsel. I flera medlemsstater, särskilt i regioner med intensiv djurproduktion och höga överskott av näringsämnen, bearbetas stallgödsel i syfte att få slutprodukter som enkelt kan transporteras för export eller produkter med en ändrad näringssammansättning som ger möjlighet till bättre hantering av näringsämnen och därmed mindre näringsöverskott. Bearbetningsteknikerna varierar från enkla metoder där vätskefas och fast fas separeras till mer avancerade tekniker som torkning, kompostering eller förbränning av den fasta fasen och biologisk behandling, membranfiltrering och fysikalisk-kemiska tekniker för vätskefasen. Teknikerna kombineras ofta med nedbrytningsprocesser i biogasanläggningar för energiproduktion. Det är också intressant att notera att det finns flera stora kooperativa initiativ där många jordbrukare gör gemensamma investeringar i anläggningar för bearbetning av stallgödsel. Sådana initiativ finns nu i Spanien, Nederländerna och Belgien.

Likaså bör nämnas att det finns ett ökat intresse bland djurhållare att tillämpa anpassade utfodringstekniker, exempelvis foder med lågt kväveinnehåll, flerfasutfodring med anpassat foder beroende på tillväxtfas och avancerad foderhantering som ger ett totalt sett effektivare foderutnyttjande hos djuret. De avancerade teknikerna för foderbearbetning bidrar till effektivare foderomvandling och minskad utsöndring av näringsämnen.

UNDANTAG

Enligt nitratdirektivet kan undantag beviljas rörande den högsta tillåtna mängden, 170 kg kväve per hektar och år från stallgödsel, förutsatt att man kan visa att direktivets syften fortfarande uppnås och att undantaget grundar sig på objektiva kriterier såsom lång vegetationsperiod, grödor med stor kväveupptagningsförmåga, stort nederbördsöverskott eller mark med stor denitrifikationskapacitet. För undantag krävs ett kommissionsbeslut efter yttrande från den föreskrivande nitratkommittén som bistår kommissionen vid genomförandet av direktivet. Ett lämpligt val av nitratkänsliga områden och åtgärdsprogram som är helt i överensstämmelse med direktivet är förutsättningar för undantag, och ett undantag gäller endast under åtgärdsprogrammets giltighetstid. En förteckning över undantag som beviljats fram till december 2009 finns i kapitel II i arbetsdokumentet.

PROGNOS FÖR VATTENKVALITETEN

Många medlemsstater lämnade uppgifter om metoder (trendanalys och simuleringsmodeller) för uppskattning av trender för belastning från jordbruket och/eller utveckling av vattenkvaliteten. Sådana uppgifter lämnades dock inte av Cypern, Frankrike, Grekland, Lettland, Malta, Portugal, Rumänien och Slovenien. Irland lämnade inga uppgifter om simuleringsmodeller men angav åtgärder och utvecklingar som sannolikt kommer att påverka vattenkvaliteten positivt i framtiden.

Liksom för den föregående rapporteringsperioden lämnade endast ett fåtal medlemsstater kvantitativa uppgifter om tidsskalan för antingen stabilisering av föroreningsnivån eller återhämtning av vattenkvaliteten. Många medlemsstater påpekade svårigheterna med att göra sådana prognoser, främst med hänvisning till osäkerheter rörande klimatet och transportprocesserna i jordar och det faktum att man utöver jordbruksåtgärder har vidtagit andra åtgärder för att förbättra vattenkvaliteten.

Allmänt sett, och trots de förbättringar som nåtts i fråga om vattenkvalitet, kommer det fortfarande att dröja flera år eller årtionden innan vattenkvaliteten återhämtar sig till fullo som en följd av åtgärdsprogrammen och ändringar av jordbruksmetoderna. I de få fall där uppgifter har lämnats om tidsskalan för en väsentlig återställning av vattenkvaliteten varierar denna skala från 4–8 år (Tyskland och Ungern) till flera årtionden för djupare grundvatten (Nederländerna).

ÖVERTRÄDELSEFÖRFARANDEN

Nitratdirektivet har fortfarande inte genomförts fullständigt, främst på grund av otillräcklig förteckning av nitratkänsliga områden och bristande efterlevnad av åtgärdsprogrammen. Kommissionen för en fortlöpande dialog med alla medlemsstater i syfte att uppnå efterlevnad och har för närvarande tre pågående överträdelseförfaranden. Förfarandet mot Spanien gäller förteckningen av känsliga områden och åtgärdsprogrammens innehåll, medan förfarandena mot Frankrike och Luxemburg gäller åtgärdsprogrammen.

KOPPLINGAR TILL ÖVRIG EU-POLITIK

Nitratdirektivet har starka kopplingar till övrig EU-politik inom områdena för vatten, luft, klimatförändring och jordbruk. Erfarenheterna från genomförandet och mer ingående vetenskapliga insikter om synergieffekterna från åtgärdsprogrammen för nitrat visar värdet i att denna politik genomförs fullt ut. En nyligen utförd undersökning[28] om samordnade åtgärder inom jordbruket för att minska ammoniakutsläppen har visat hur genomförandet av nitratdirektivet har medfört viktiga fördelar för luften och för minskade utsläpp av växthusgaser. Närmare uppgifter om kopplingarna mellan politikområden finns i kapitel 4 i arbetsdokumentet.

SLUTSATSER

Denna rapportomgång omfattar för första gången samtliga 27 medlemsstater. Alla nya medlemsstater har inrättat övervakningsnät, förtecknat känsliga områden och fastställt åtgärdsprogram.

I fråga om vattenkvaliteten i grundvatten visar 66 % av övervakningsstationerna oförändrade eller minskande nitrathalter. Vid 34 % av stationerna observeras dock fortfarande en ökning av nitratföroreningar och 15 % har nitrathalter som överskrider kvalitetströskeln 50 mg per liter. Inom grundvattenförekomsterna är nitrathalten högre på ytligare nivåer än på djupare nivåer. Den högsta andelen förorenat vatten finns mellan 5 och 15 meter under markytan.

I fråga om vattenkvaliteten i ytvatten visar 70 % av övervakningsstationerna oförändrade eller minskande nitrathalter. I 3 % av fallen överskrider halten 50 mg per liter medan halten i 21 % av fallen underskrider 2 mg per liter. Vid 33 % av stationerna för övervakning av näringsstatus definierades vattnet som eutroft eller hypertroft. Belastningen från jordbruket när det gäller kväveförorening av ytvatten har minskat i många medlemsstater, men jordbruket bidrar fortfarande starkt till kvävebelastningen av ytvatten.

I EU-15 kan en ytterligare ökning av ytan för känsliga områden observeras jämfört med den föregående rapporteringsperioden. Andelen förtecknade områden ökade från 43,7 % till 44,6 % i EU-15, medan motsvarande siffra för EU-27 är 40,9 %, inklusive medlemsstater som tillämpar en åtgärdsplan på hela sitt territorium. Uppgifterna om vattenkvalitet visar dock att det i flera regioner, både för EU-15 och för EU-12, behövs ytterligare förteckning av känsliga områden enligt de kriterier som anges i nitratdirektivet.

Åtgärdsprogrammens kvalitet ökade ytterligare jämfört med föregående rapporteringsperiod i EU-15, även om kvalitetsökningen ofta drivs på med hjälp av överträdelseförfaranden. Alla nya medlemsstater har inrättat åtgärdsprogram, men flera program måste förbättras för att nå full efterlevnad av kraven i nitratdirektivet, särskilt i fråga om bestämmelserna rörande uppbyggnad av lagringskapacitet, balanserad gödsling och fastställandet av perioder då spridning på mark är förbjuden. Det är ytterst viktigt att jordbrukarna får tillgång till information och utbildning och att det finns effektiva kontrollsystem för att säkerställa att programmen inom området genomförs effektivt.

I områden med intensiv djuruppfödning observeras ett ökat intresse för tekniker för bearbetning av stallgödsel, vilket ger möjlighet till effektivare hantering av näringsämnen, ofta i kombination med energiproduktion via biogas. Effektiv hantering av näringsämnen är en viktig faktor när det gäller att minska gårdarnas kostnader.

Erfarenheterna av genomförandet och ingående vetenskapliga insikter om synergieffekter av åtgärder inom nitratåtgärdsprogrammen visar att kvävepolitiken kräver ett samordnat synsätt där man beaktar hela kvävecykeln. Genomförandet av nitratdirektivet ger betydande vinster när det gäller att minska utsläppen av ammoniak och växthusgaser och ger även fördelar när det gäller vattenskydd enligt vattendirektivet. I framtiden kommer det att behövas starkare fokus på denna aspekt av kvävehantering såväl som ett adekvat och kontinuerligt stöd från forskarvärlden på både nationell och europeisk nivå.

Kommissionen kommer att fortsätta sitt arbete med medlemsstaterna för att förbättra genomförandet, med det gemensamma syftet att skydda vatten. Kommissionen kommer att vidta rättsliga åtgärder i de fall den anser det nödvändigt.

[1] Även Rumänien och Bulgarien, dock än så länge på frivillig basis. Bulgarien lämnade också uppgifter om vattenkvalitet för perioden 2000–2003.

[2] Cypern, Tjeckien, Estland och Ungern lämnade år 2004 rapporter för perioden 2000–2003.

[3] Se figurerna 1A och 1B i arbetsdokumentet.

[4] Baserat på OECD-statistik för 2003–2007. Databasen innehåller inga uppgifter om Belgien och Irland. Irland har lämnat egna uppgifter.

[5] Se tabell 3 i arbetsdokumentet.

[6] Se kartorna 1–6 i arbetsdokumentet.

[7] Se karta 7 i arbetsdokumentet.

[8] Direktiv 2000/60/EG.

[9] Se kartorna 8–15 i arbetsdokumentet.

[10] Nitratdirektivets tröskelvärde är 50 mg NO3–/l.

[11] Se figur 2 i arbetsdokumentet.

[12] Bulgarien, Cypern, Estland och Ungern; Tjeckien lämnade inga uppgifter om vattenkvalitet i sin rapport för 2000–2003, och därför kunde ingen trendanalys göras.

[13] Se figur 3 i arbetsdokumentet.

[14] Utom Sverige, av de skäl som anges ovan.

[15] Se tabell 1 i arbetsdokumentet.

[16] Se figur 4 i arbetsdokumentet.

[17] Se figur 5 i arbetsdokumentet.

[18] Se kartorna 11, 12 och 14 i kapitel I i arbetsdokumentet.

[19] Minskning av nitrathalten minst 5 mg per liter.

[20] Grekland lämnade uppdaterade uppgifter men på grund av sen inlämning kunde dessa dock inte beaktas och de först lämnade uppgifterna presenteras.

[21] Ökning av nitrathalten med minst 5 mg per liter.

[22] Se karta 13 i arbetsdokumentet.

[23] Se figur 6 i arbetsdokumentet.

[24] Se tabell 2 i arbetsdokumentet.

[25] EU-27 minus Cypern, Danmark, Estland, Grekland, Italien, Frankrike, Luxemburg, Nederländerna, Polen och Storbritannien, på grund av obefintliga eller ofullständiga uppgifter.

[26] Se figur 7 i arbetsdokumentet.

[27] Baserat på uppgifter för år 2007, se tabell 4, figur 8 och karta 16 i arbetsdokumentet.

[28] Kommissionens rapport Integrated measures in agriculture to reduce ammonia emissions , Alterra 2007.