EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 22.05.1996 
KOM(96) 209 slutlig 
FINANSIELLA TJÄNSTER: 
ATT TILLGODOSE KONSUMENTERNAS FÖRVÄNTNINGAR 
Grönbok 
(framlagt av kommissionen) 

SAMMANFATTNING 
Inrättandet av en gemensam marknad för finansiella tjänster har oundvikligen stor betydelse både för 
dem som tillhandahåller finansiella tjänster och alla som köper dessa, inbegripet privata konsumenter. 
De som tillhandahåller finansiella tjänster får tillgång till en mycket större marknad och möter 
samtidigt hårdare konkurrens på hemmamarknaden. De som köper finansiella tjänster gynnas av 
större konkurrens både i fråga om priser och service och genom ett större urval finansiella produkter. 
I denna grönbok behandlas det särskilda skyddet av en speciell kategori användare av finansiella 
tjänster - de privata konsumenterna - eftersom denna kategori i allmänhet behöver en högre 
skyddsnivå än andra mer erfarna eller inflytelserika användare. Trots att direktiven om finansiella 
tjänster främst inriktas på den finansiella sektorn behandlar de också konsumentens rättigheter och 
intressen. Direktiven innehåller vissa bestämmelser som säkerställer konsumenternas rätt till korrekt 
och fullständig information och som tar till vara deras lagliga intressen och ger dem tillgång till 
medlel för att vinna rättelse. Dessutom är alla dessa direktiv avsedda att säkerställa stabiliteten och 
tillförlitligheten inom sektorn för finansiella tjänster genom att införa stränga och noggranna krav 
liksom krav på minimikapital. 
Innan resultaten av 1996 års undersökningar blir tillgängliga senare i år är kommissionens erfarenhet 
av hur den gemensamma marknaden fungerar än så länge begränsad. Ett antal problem som 
konsumenterna råkat ut för har dock redan konstaterats och måste undersökas noga för att utröna 
vilka åtgärder man kan vidta för att komma till rätta med dem. Problemen omfattar vägran att sälja 
finansiella tjänster till personer som inte är bosatta i ett visst land, bristande information och 
skrupelfria intermediärers bedrägliga verksamhet. Det är också mycket möjligt att andra 
konsumentproblem kommer att uppenbaras framöver. 
Distansförsäljning av finansiella tjänster är ett område som kräver särskild uppmärksamhet. Det 
direktiv som för närvarande är föremål för godkännande omfattar distansförsäljning av alla varor och 
tjänster, med undantag av finansiella tjänster. Omfattningen och komplexiteten av 
distansförsäljningen ökar. Trots att de flesta av dessa avtal ofta erbjuds och ingås på inhemsk nivå 
förväntas även gränsöverskridande affärer öka snabbt. Denna sektor är ännu på embryostadiet av sin 
utveckling. Kommissionen undersöker därför huruvida bindande lagstiftning krävs. 
För att klart utvärdera vilka problem som behöver bemötas både allmänt och i fråga om 
distansförsäljning av finansiella tjänster uppmanar kommissionen berörda parter att lämna synpunkter 
på nuvarande och förväntad utveckling av det gränsöverskridande tillhandahållandet av finansiella 
tjänster. Genom offentliggörandet av denna grönbok har kommissionen för avsikt att stimulera till 
allmän debatt mellan alla berörda parter. Om några månader anordnas ett diskussionsmöte i syfte att 
bereda berörda parter tillfälle att diskutera de frågor som behandlas i denna grönbok. 
Skriftliga reaktioner på denna grönbok önskas senast den 15 oktober 1996 till 
Generaldirektören - GD XV 
Europeiska kommissionen 
Rue de la Loi 200 
B-1049 Bryssel 
Fax: (+32 2) 295 65 00 
e-mail: John.MOGG@DG15.cec.be 
A&~ 
FINANSIELLA TJÄNSTER: 
ATT TILLGODOSE KONSUMENTERNAS FÖRVÄNTNINGAR 
Finansiella tjänster utgör en allt viktigare del av Europeiska unionens ekonomi. Praktiskt taget alla 
utnyttjar finansiella tjänster: offentliga myndigheter, finansiella institut, industri- och handelsföretag 
av alla storlekar (såväl små och medelstora företag som jättebolag), icke-vinstgivande organisationer, 
hushåll och enskilda konsumenter. 
Den 29 juni 1995 antog rådet en gemensam ståndpunkt om förslaget till direktiv om skydd av 
konsumenter i fråga om distanskontrakt4. Vid den andra behandlingen i Europaparlamentet den 15 
december 1995 uppnåddes inte nödvändig majoritet för antagande av en ändring som innebar att 
finansiella tjänster skulle inbegripas i förslaget. Trots att kommissionens ursprungliga förslag 
omfattade finansiella tjänster accepterade kommissionen, under denna debatt, att finansiella tjänster 
undantogs och förklarade att mot bakgrund av den tilltagande komplexiteten och mångfalden inom 
Europas finansiella sektor kräver konsumentskyddet särskild uppmärksamhet vad gäller marknads­
föringen av finansiella tjänster både i allmänhet och genom distansförsäljning. 
Denna grönbok omfattar ett antal konsumentpolitiska frågor inom sektorn för finansiella tjänster, 
särskilt inbegripet distansförsäljning. Mot bakgrund av deras särskilda behov inriktas grönboken på 
några av de behov som privatkonsumenterna har. Kommissionen är likväl medveten om att inte alla 
de problem som konsumenterna står inför kan tas upp i denna grönbok. 
I första delen anger kommissionen i vilken omfattning konsumenternas intressen i fråga om 
finansiella tjänster har tagits till vara inom ramen för gemenskapens lagstiftning. I andra delen 
fastställs ett antal problem som redan uppenbarat sig. I sista delen av denna grönbok behandlas 
kortfattat den framtida utvecklingen av marknadsföringen av finansiella tjänster, inbegripet 
distansförsäljning. Berörda parters synpunkter på alla dessa frågor önskas, så att kommissionen kan 
vidta ytterligare åtgärder. 
EGT nr C 288, 30.10.1995. 
Vad gäller finansiella tjänster har kommissionens främsta mål varit att upprätta en gemensam 
marknad som sätter i kraft fördragets principer om den fria rörligheten för personer, varor, tjänster 
och kapital. Det målet har nu i stort uppnåtts genom det gradvisa antagandet av cirka 50 direktiv 
som riktats till tillhandahållare av finansiella tjänster liksom till banker, försäkrings- och 
värdepappersbolag inom gemenskapen. 
Den gemensamma marknaden för finansiella tjänster bygger på de principer om hemlandskontroll och 
ömsesidigt erkännande som grundas på genomförandet av överenskomna miniminormer för 
noggrann övervakning. Till följd därav kan tillhandahållare av finansiella tjänster verka fritt inom hela 
Europeiska unionen. Detta bör leda till ökad konkurrens, stordriftsfördelar och ett större urval för 
konsumenterna. Effekterna av detta börjar redan märkas, särskilt genom tillgången på nya finansiella 
produkter och genom nya affärsmetoder (t.ex. inom försäkringsbranschen och aktiehandeln), liksom 
genom ökad gränsöverskridande verksamhet. Ytterligare information om fördelarna med den gemen­
samma marknaden kommer att finnas tillgänglig senare i år eftersom kommissionen, på begäran av 
rådet, för närvarande genomför en stor översyn av betydelsen av lagstiftningen för den gemensamma 
marknaden, inbegripet finansiella tjänster. Denna undersökning kommer att innefatta ekonomiska och 
andra data beträffande den gemensamma marknadens effekter för de viktigaste ekonomiska 
sektorerna och industrierna inklusive sektorn för finansiella tjänster. Dessa data kommer särskilt att 
mäta den gemensamma marknadens effekter på priserna för olika tjänster och produkter, nuvarande 
och framtida trender och konsumenternas val. Från denna synpunkt kommer 1996 års undersökning 
att vara användbar när det gäller frågor som rör konsumentpolitiken på området för finansiella 
tjänster, men den kommer inte att ge tillräckligt mycket information för att besvara de specifika 
frågor som tas upp i denna grönbok. 
Sektorn för finansiella tjänster är av tradition föremål för en sträng reglering, och Europeiska 
unionens miniminormer är långtgående. Denna reglering, vars främsta syfte har varit att upprätta 
nödvändiga villkor för den fria rörligheten för finansiella tjänster, har också haft till följd att öka 
skyddet för de konsumenter som anförtror sina pengar och ekonomiska intressen till marknaden för 
finansiella tjänster. Genom att säkerställa förmågan, redbarheten och tillförlitligheten hos 
tillhandahållarna av finansiella tjänster ger dessa noggranna normer ett värdefullt skydd för alla som 
köper dessa tjänster. 
I direktiven om finansiella tjänster har också ett antal bestämmelser fastställts som är avsedda att 
skydda konsumenternas intressen på särskilda områden (t.ex. vilken lagstiftning som är tillämplig på 
försäkringsavtal, förfaranden för att vinna rättelse, rätt att dra sig ur avtal, minimikrav på 
information, god affärssed). Samtidigt som direktiven om finansiella tjänster främst har inriktats på 
de finansiella instituten spelar skyddet av konsumenternas intressen också en viktig roll. De 
finansiella instituten är själva medvetna om att ett rykte för ärlighet och god kundservice kan vara en 
av de effektivaste marknadsföringsmetoderna på en alltmer konkurrensutsatt marknad. Olika 
aspekter av konsumentskydd på området finansiella tjänster har - direkt eller indirekt - behandlats i 
befintliga texter i gemenskapens lagstiftning. Särskilt bestämmelserna om information, rättsskydd och 
förfaranden för att vinna rättelse, vilka tillsammans utgör en grundläggande uppsättning rättigheter 
till konsumentens fromma, behandlas i följande avsnitt. 
9 Konsumentinformation 
Mot bakgrund av de finansiella tjänsternas komplexitet är det mycket viktigt att konsumenten får 
korrekt information för att kunna fatta beslut om huruvida han eller hon skall köpa en finansiell tjänst 
och om vilken "produkt" som är lämpligast. Följaktligen innehåller direktiven om finansiella tjänster 
ett antal bestämmelser som av de finansiella instituten kräver att de ger sina kunder lämplig 
information. Dessa bestämmelser är tillämpliga på alla typer av finansieringsavtal utan åtskillnad vad 
gäller under vilka former avtalet ingicks (exempelvis vid ett personligt sammanträffande eller på 
distans). 
Inom bankverksamhet skall insättare - inbegripet bland annat konsumenter - informeras om 
insättarskyddet för deras insättningar och besparingar. På området konsumentkrediter skall 
information lämnas på förhand om kreditgränser, kostnaden för krediten (särskilt den faktiska årliga 
räntan) och förfaranden för att avsluta en kredit. Förslaget till direktiv om gränsöverskridande 
kreditöverföringar kräver att kunderna får korrekt information både före och efter det att 
överföringen gjorts. 
Inom försäkringsverksamhet skall försäkringstagaren både före och efter ingående av avtal 
informeras om viktiga aspekter i avtalet (varaktighet, rätt till uppsägning, tillämplig lagstiftning, 
förfaranden för att vinna rättelse). Den information som krävs är mer detaljerad på 
livförsäkringsområdet än på sakförsäkringsområdet, på grund av att livförsäkringsprodukter i 
allmänhet kräver långsiktiga åtaganden. 
På området för värdepapper och fondbörser finns ett antal direktiv som uteslutande behandlar 
tillhandahållande av information, medan övriga direktiv på detta område söker säkerställa 
investeringsskydd genom största möjliga insyn. Exempel är börsnoteringslistor och prospekt om 
marknadsintroduktion, liksom krav på vilken information som skall tillhandahållas andelsinnehavare i 
kollektiva investeringsfonder samt, i direktiven om investeringstjänster, kravet att på marknaden 
offentliggöra uppgifter om transaktioner. 
• Rättsskydd 
Vissa bestämmelser i ett antal direktiv stärker konsumentens ställning gentemot de finansiella 
instituten och tar till vara konsumentens lagliga intressen om något skulle gå på tok. Inom alla tre 
sektorerna får värdlandet tillämpa de regler som antagits för att skydda allmänintresset. En 
koordinerad kollektiv investeringsfond (UCITS) skall iaktta de regler för saluföring och 
marknadsföring som fastställts av den stat där den önskar bedriva affärsverksamhet, och 
investeringsfonder skall iaktta god affärssed i den stat där de tillhandahåller tjänster. Dessa 
bestämmelser avspeglar EG-domstolens rättspraxis, som alltid föreskrivit att behovet av att skydda 
köparen av en tjänst får motivera begränsningar i det gränsöverskridande tillhandahållandet av 
tjänster, varvid ett exempel kan vara förbud mot oanmäld försäljning. Följaktligen kan 
konsumenterna vara skyddade av egna inhemska konsumentskyddsregler, förutsatt att dessa regler är 
icke-diskriminerande, nödvändiga, icke-dubblerande och rimliga. 
Romkonventionen av den 19 juni 1980* om tillämplig lag på avtalsåtaganden, som har ratificerats av 
nästan alla medlemsstater^, innehåller särskikda regler om alla slags avtal som ingås med 
konsumenter. Om ett avtal ingås med en konsument till följd av ett förslag eller av reklam från 
tillhandahållaren, kan parternas val av tillämplig lagstiftning inte beröva konsumenten möjligheten att 
omfattas av de "tvingande bestämmelserna" (bestämmelser från vilka lagen i ett visst land inte 
medger undantag genom avtal) i hans eller hennes egen lagstiftning. Om ingen lagstiftning valts är 
tillämplig lagstiftning den som gäller i det land där konsumenten är bosatt. Denna konvention, som 
inte omfattar försäkringar, utgör en viktig garanti för att den mest sårbara avtalsparten får gynnas av 
de mest skyddande bestämmelserna i den lagstiftning som han eller hon känner till bäst, även om en 
annan lagstiftning valts i avtalet. Det faktum att det i Romkonventionen finns en tendens till att lagen 
i det land där konsumenten har sin huvudsakliga hemvist skall tillämpas kan potentiellt ge upphov till 
konflikt med den princip om ömsesidigt erkännande som är tillämplig på den gemensamma 
marknaden och som syftar till tillämpning av den lagstiftning som gäller för tillhandahållaren av 
tjänster. Om en sådan konflikt skulle uppstå kan konsumentens hemlandslagstiftning ha företräde 
framför den lagstiftning som gäller för leverantören, förutsatt att den respekterar de kriterier i fråga 
om allmänintresset som EG-domstolen har fastställt (proportionalitet, nödvändighet och icke­
dubblering). Om dessa kriterier inte uppfylls skall lagen i det land där tillhandahållaren är etablerad 
tillämpas. 
Inom bankverksamhet skapar direktivet om system för garanti av insättningar en minimitäckning på 
20 000 ecu (med en övergångssiffra på 15 000 ecu i vissa länder) för den händelse insatta medel 
skulle bli otillgängliga. Denna åtgärd, som främst är avsedd att stärka stabiliteten i banksystemet som 
helhet, har emellertid betydelsefulla effekter i fråga om konsumentskydd. Direktiven om 
konsumentkrediter har fastställt minimikrav som exempelvis krav på skriftligt medgivande, möjlighet 
för konsumenterna att fullgöra sina skyldigheter före den fastställda tidsfristens utgång, och formeln 
för beräkning av den faktiska årliga räntan. Förslaget till direktiv om gränsöverskridande 
kreditöverföringar innehåller klara förpliktelser för bankerna, exempelvis förbud mot dubbeluttag av 
avgifter och minimiåterbetalning av förlorade överförda medel, vilket ger användarna (inbegripet 
konsumenter) rättsskydd. Kommissionens rekommendation om betalningssystem innehåller också 
bestämmelser som fastställer rättigheter och skyldigheter för utfärdare och innehavare av kort, 
inbegripet avgifter för ansvar i händelse av förlust, stöld eller förfalskning av kort. 
Direktiven om försäkringar innehåller bestämmelser om fastställande av vilken lagstiftning som skall 
tillämpas på avtal. "Standardsituationen" är den att tillämplig lagstiftning skall vara den i det land där 
risken är belägen, vilket vanligtvis är där försäkringsinnehavaren är bosatt. Detta system säkerställer 
att försäkrade personer normalt omfattas av det regelverk som de känner till bäst, och de kan endast 
förlora skyddet av sina inhemska regler om de så beslutar. Dessutom har direktiven om livförsäk­
ringar beviljat dem som tecknar livförsäkring en betänketid på 14-30 dagar för att de ordentligt skall 
kunna tänka igenom huruvida det långsiktiga åtagande som de föreslås ge sig in i är lämpligt. 
5 EGT nr L 266, 9.10.1980, s. 1 « EAJl 111 L, 4UU, 7.1U.170U, ». 1. 
"* Finland, Sverige och Österrike har ännu inte ratificerat konventionen. 
Vad gäller värdepapper och fondbörser har kommissionen föreslagit en mekanism för 
investerarersättning som baseras på samma principer som i direktivet om insättningsskydd. När 
denna satts i kraft kommer det att krävas att varje medlemsstat har ett system för investerarersättning 
som fastställer en miniminivå för ersättning (åtminstone till små investerare), för den händelse ett 
investeringsbolag inte kan fullgöra sin skyldigheter mot kunderna. 
• Förfaranden för att vinna rättelse 
Inom bankverksamhet skall medlemsstaterna säkerställa att insättarnas rätt till ersättning kan 
omfattas av åtgärder som en insättare vidtar mot bakgrund av systemet för insättarskydd. En 
liknande klausul föreslås i direktivet om ett system för investerarersättning. På området 
konsumentkrediter har konsumenten rätt att klaga på kreditgivaren, och det krävs att medlems­
staterna antar ett av tre alternativa övervakningssystem, dvs. antingen säkerställer att personer som 
erbjuder eller förmedlar krediter auktoriseras officiellt eller att dessa personers verksamhet är 
föremål för kontroll eller övervakning av ett officiellt organ, eller att medlemsstaterna främjar 
inrättandet av lämpliga organ för att ta emot klagomål och ge information och råd till konsumenterna 
i detta avseende. Förslaget om gränsöverskridande kreditöverföringar kräver att medlemsstaterna 
säkerställer ätt det finns lämpliga och effektiva metoder för att lösa tvister. 
Vad gäller rättsskyddsförsäkringar skall försäkringstagaren uttryckligen, i händelse av 
intressekonflikt med försäkringsgivaren, informeras om sin rätt att fritt välja juridiskt ombud och att 
vid behov kunna åberopa skiljedomsförfarande. Dessutom har befintlig gemenskapslagstiftning på 
området finansiella tjänster behandlat vissa aspekter som indirekt påverkar konsumentskyddet. Dessa 
är följande: 
• En tillförlitlig marknad för finansiella tjänster 
Ett av huvudsyftena med direktiven om finansiella tjänster är att bibehålla sektorns stabilitet och 
tillförlitlighet. Alla direktiven bidrar till detta mål. En rad direktiv om börsmarknaden - många av 
dem på områden där det tidigare inte fanns någon nationell lagstiftning - kräver att all viktig och 
priskänslig information snabbt sprids till marknaden. Därutöver har direktiven om penningtvätt och 
insideraffärer gjort det möjligt att anta gemensamma regler för att säkerställa ordnade 
finansmarknader. 
Åtgärder inom alla tre sektorerna kräver att personal i ansvarsställning och innehavare av stora 
aktieandelar i finansieringsbolag skall vara lämpliga och redbara personer med yrkeserfarenhet. Ett 
aktuellt direktiv som gensvar på BCCI:s kollaps (Bank of Credit and Commerce International) 
införde ytterligare en rad krav för bekämpning av bedrägeri. De finansiella instituten skall inte ingå i 
en struktur utan insyn, som försvårar kontroll. Huvudkontor och säte skall vara belägna i samma 
medlemsstat, och revisorerna skall rapportera allvarliga problem till behöriga myndigheter. 
I detta sammanhang skall också hänvisas till gemenskapens konkurrensregler, som har mycket stor 
betydelse när det gäller att skydda konsumenternas intressen på den gemensamma finansmarknaden. 
• Starka finansiella institut 
Att principerna om ömsesidigt erkännande och hemlandskontroll, som är hörnstenarna för den 
gemensamma marknaden, fungerar smidigt beror i hög grad på det ömsesidiga förtroendet mellan 
nationella tillsynsmyndigheter. En tillräcklig förtroendenivå skulle inte ha kunnat uppnås utan 
inrättandet av ett harmoniserat regelverk som grund. För användarna, särskilt för konsumenterna, 
innebär detta att vilket institut de än väljer kommer samma minimiregler att iakttas. Detta är särskilt 
viktigt om de finansiella tjänsterna, t.ex. livförsäkringar, innebär långsiktiga åtaganden. 
Inom alla tre sektorerna omfattas tillhandahållarna av finansiella tjänster av ett formellt 
auktorisationsförfarande liksom detaljerade och stränga kapitalkrav, både inledningsvis och under 
pågående verksamhet. Icke auktoriserade företag får inte tillhandahålla de kärntjänster som omfattas 
av direktiven. 
• Ett bredare utbud av finansiella tjänster och produkter 
Ett av huvudmålen med upprättandet av en gemensam marknad för finansiella tjänster har varit att 
öka och diversifiera urvalet av de finansiella produkter som erbjuds användarna. Principen är enkel. 
Delvis baserad på domen i målet "Cassis de Dijon"' får varje finansiell tjänst som omfattas av 
ömsesidigt erkännande, om den tillhandahålls i hemlandet, i värdlandet erbjudas via en filial eller på 
gränsöverskridande basis, även om tjänsten i fråga inte finns i värdlandet eller om inhemska institut 
inte kan erbjuda den. Till följd av detta erbjuds redan sparformer och försäkringsprodukter på 
marknader där de tidigare inte fanns. 
• Prissättning på finansiella tjänster 
Användare, särskilt konsumenter, ser sig om på den gemensamma marknaden för att få billigare och 
bättre finansiella tjänster. Direktiven om finansiella tjänster syftar inte till att ingripa i den fria 
prissättningen. Det enda direkta ingripandet på detta område har förekommit i försäkringsbranschen, 
där pålagda och officiellt godkända tariffer har avskaffats. Sedan detta hinder undanröjts har 
försäkringsdirektiven banat vägen för ökad konkurrens. 
Dom av den 20 februari 1979, mål 120/78, Rewe-Zentral AG, REG s. 649. 
^ ^^^__—*^^ ^ 
Gemenskapens ramlagstiftning ger redan alla kunder ett visst mått av skydd genom regler och 
skyldigheter för tillhandahållare av finansiella tjänster. 
Kommissionens praktiska erfarenhet av hur den gemensamma marknaden fungerar är emellertid, som 
tidigare konstaterats, fortfarande ganska begränsad. Detta beror delvis på att vissa direktiv gällande 
finansiella tjänster har trätt i kraft först under senare tid. Men det är också sant att medlemsländerna 
inte har infört alla direktiv i sin helhet och i tid. 
Kommissionen är besluten att göra allt för att säkerställa att medlemsstaternas rättsliga åtaganden 
iakttas helt och fullt, särskilt genom att tillhandahålla uppgifter om varje medlemsstats protokoll i 
fråga om införlivande av direktiv i nationell lag och andra lagstiftningsåtgärder för att säkerställa en 
tillämpning av direktiven i tid och på ett korrekt sätt. 
Bortsett från implikationerna av försummelsen att införa gemenskapens lagstiftning i tid och på ett 
korrekt sätt har ett antal problem som kunderna mött redan identifierats och rapporterats till 
kommissionen. Kommissionen är medveten om att denna lista på intet sätt är fullständig och att 
andra problem troligen kommer att uppstå i framtiden. Syftet med denna grönbok är egentligen att 
fokusera debatten på några av de nuvarande och framtida problemen för att utarbeta en lämplig 
åtgärdsplan för att lösa dem. 
• Vägran att tillhandahålla finansiella tjänster till personer som inte är bosatta i landet 
Vissa kunder har förvägrats finansiella tjänster i en annan medlemsstat på grund av att de inte är 
bosatta i eller medborgare i den staten. Sådan "privat" diskriminering ogillas starkt av europeiska 
kunder och strider helt uppenbart mot idén om en gemensam marknad utan inre gränser. 
Kommissionen har t.ex. blivit informerad av många konsumenter om att i en medlemsstat har ett 
antal försäkringsbolag vägrat att försäkra dem eller beviljat dem mindre fördelaktiga villkor. 
Eftersom dessa konsumenter kommer från vissa EU-länder ansågs de medföra en större risk för 
försäkringsbolagen än andra försäkringstagare. Kommissionen är också medveten om att i en annan 
medlemsstat vägrar vissa kreditinstitut, enligt vad som uppges av skatteskäl, att erbjuda vissa 
banktjänster (valutakonton, kreditkort, etc.) till personer som inte är bosatta i landet. 
Den huvudsakliga svårigheten vid hanterandet av sådana situationer är att eftersom friheten att ingå 
avtal är en grundläggande princip inom avtalsrätt kan en gemenskapslag inte tvinga finansiella 
institut att acceptera kunder, inhemska eller ej. Konsumenter som diskrimineras kan bara vända sig 
till nationella domstolar. Detta är en viktig fråga som kommissionen granskar närmare i samarbete 
med medlemsstaterna. 
* Svårigheter att tillhandahålla finansiella tjänster i en annan medlemsstat 
Värdlandet kan fortfarande åberopa inhemska regler som antagits i allmänintresset eller som omfattas 
av dess nationella behörighet (t.ex. valutapolitik). Detta kan väsentligt minska urvalet av tjänster som 
erbjuds. Exempelvis finns inte i åtminstone en medlemsstat räntebärande valutakonton tillgängliga. 
Begränsningar av utbudet som orsakas av att klausulen om allmänintresse tillämpas ger upphov till 
bekymmer. Kommissionens enheter har offentliggjort ett utkast till meddelande och anmodat om 
synpunkter. I meddelandet anges i detalj på vilka rättsliga villkor som bestämmelser om 
allmänintresset fortfarande kan begränsa utbudet av banktjänster. Ett liknande meddelande planeras 
för försäkrings- och värdepapperssektorn. Rättsliga restriktioner med anknytning till överväganden 
om allmänintresset avhåller utländska företag från att erbjuda sina produkter utomlands och, genom 
att begränsa valfriheten, kan de därför missgynna kundernas intressen. Det måste därför bevisas att 
sådana inskränkningar står i proportion till det eftersträvade målet. 
Inom försäkringssektorn avser många klagomål svårigheterna att få obligatorisk trafikförsäkring från 
försäkringsgivare i en annan medlemsstat. 
Försäkringsgivare försvarar ofta sin vägran med att systemet med obligatorisk trafikförsäkring är 
alltför komplicerat. Det beror delvis på behovet av att skydda både försäkringsgivaren och 
olycksoffret. De åtgärder som vidtagits för att säkerställa ett sådant skydd (system med grönt kort, 
obligatoriskt medlemskap i garantifonder) kan göra det mindra lockande att erbjuda 
gränsöverskridande tjänster. Dessutom ger skyldigheten att utse en företrädare i skattefrågor och en 
företrädare för lokala skadeståndsanspråk i det land där risken finns upphov till avsevärda kostnader. 
Kommissionen undersöker för närvarande denna fråga för att komma till rätta med dessa problem. 
Kommissionen kommer också att överväga andra konsumentfrågor i försäkringssektorn. 
• Dålig kvalitet på den erbjudna tjänsten och bristande information 
Konsumenterna har svårt att bedöma och att helt sätta sig in i i den ökande mångfalden och 
komplexiteten när det gäller finansiella tjänster. Kommissionen har informerats om att vissa 
finansiella institut, ibland med överträdelse av värdlandets lagstiftning, på gränsöverskridande basis 
har erbjudit komplicerade finansiella tjänster, t.ex. inteckningslån eller konsumentkrediter, utan att ge 
kunderna tillräcklig information. Exempel: dokumentationen tillhandahölls inte på kundens språk, 
amorteringsplaner saknades och siffror presenterades på ett missvisande sätt. Kommissionen kan 
visserligen inte vidta direkta åtgärder mot dessa företag eller deras företrädare, men de nationella 
myndigheterna kan göra det, i enlighet med direktiven och genom att utnyttja det samarbete som 
utvecklats med andra tillsynsmyndigheter. 
* Utkast till meddelande från kommissionen om frihet att tillhandahålla tjänster och det allmännas bästa i andra 
bankdirektivet (EGT nr C 291, 4.11.1995, s. 7). 
De flesta klagomål som ställs till kommissionen om bristande information till kunder om priser och 
villkor, bristen på professionell rådgivning och svårigheterna att jämföra olika tjänster härrör från 
bankväsendet, där direktiven i sig inte ställer några krav på information till kunder (med undantag av 
konsumentkrediter och - när nuvarande förslag antagits - i fråga om gränsöverskridande 
kreditöverföringar). Som en uppföljning av rapporten från maj 1995 om hur direktivet om 
konsumentkrediter fungerar granskar kommissionen för närvarande den nuvarande situationen i 
fråga om kundinformation (både före och efter ingående av avtal) inom kreditsektorn, särskilt med 
avseende på inteckningslån, konsumentkredit och leasing. 
Vad gäller gränsöverskridande betalningar, särskilt gränsöverskridande kreditöverföringar, är det 
största problem som kunderna anmält följande: bristande skriftlig information om villkoren, 
dubbeluttag av avgifter, alltför långa verkställandetider och bristande förfaranden för att vinna 
rättelse. Dessa problem tas upp i det aktuella förslag som för närvarande behandlas i parlamentet och 
i rådet och som, förhoppningsvis, kan antas före sommaren. Förbättringar av gränsöverskridande 
kreditöverföringar och införandet av en enhetlig valuta kommer säkerligen att undanröja två av de 
stora hinder som påverkar det gränsöverskridande tillhandahållandet av finansiella och andra tjänster. 
Marknaden torde bli mer integrerad, och en enda valuta torde underlätta jämförelser för kunden. 
Vad gäller betalkort förefaller kundgrupperna mest bekymrade över den otillfredsställande 
tillämpningen av principerna i kommissionens rekommendation från 1988 om betalningssystem*, 
särskilt reglerna om ansvaret för respektive part i händelse av förlust, stöld och kopiering av 
betalkort. Kunderna kräver också större klarhet i fråga om villkoren för användning av betalkort, 
särskilt när detta används i en annan medlemsstat än den där kunden är bosatt. Kommissionen 
undersöker området betalkort (inbegripet förbetalade kort) och andra betalningsmedel (inbegripet 
banktjänster från hemmet och elektroniska betalningsförfaranden), i syfte att främja en effektiv 
gemensam marknad för sådana betalningsmedel, samtidigt som ett bättre rättsskydd för och 
fullständig information till kunden säkerställs. Kommissionen har redan haft inledande samråd med 
sina rådgivande arbetsgrupper för betalningssystem, varav en grupp har kundföreträdare. Ytterligare 
synpunkter i debatten välkomnas, med avseende på ytterligare åtgärder. 
* Intermediärer 
Det har rapporterats om "aggressiv", och ibland olaglig, verksamhet från icke auktoriserade 
intermediärer, främst inom bank- och investeringsbranschen, vilka ofta orsakar stora problem och till 
och med umbäranden. Kunder som söker kredit har föreslagits skenbart lockande villkor av mäklare 
som företräder utländska institut. Dessa intermediärer tar ut höga inträdesavgifter medan den 
information som ges är knapphändig (exempelvis visar sig krediterna vara dyrare och mer 
komplicerade än som framgår vid första påseendet). Det har också förekommit fall då icke 
auktoriserade intermediärer sålt råvaror och råvaruderivat på gränsöverskridande basis. 
Kommissionen granskar huruvida det vore lämpligt att innefatta sådana värdepapper (råvaror och 
råvaruderivat) i gemenskapens lagstiftning och därmed göra verksamheten till föremål för 
auktorisering och övervakning inom ramen för gemenskapen. 
6 Kommissionens rapport om tillämpningen av direktiv 87/102/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och 
andra författningar om konsumentkrediter (KOM)[95] 117 slutl., 11.5.1995). 
Kommissionens rekommendation 88/590/EEG om betalningssystem, särskilt förhållandet mellan kortutfärdare och 
kortinnehavare (EGT nr L 317, 24.11.1988, s. 55). 
10 
Med undantag av verksamhet som omfattas av konsumentkreditdirektiven^ omfattas icke 
auktoriserade intermediärers verksamhet inte av gemenskapens sekundärlagstiftning: medlems­
staterna har därför fria händer att reglera denna verksamhet på det sätt som de bedömer lämpligast 
för att skydda kunderna, förutsatt att de iakttar fördragets regler om fri etableringsrätt och fritt 
tillhandahållande av tjänster. Men det står också klart att dessa intermediärer ofta arbetar i strid mot 
befintlig nationell lagstiftning. Problemen med olaglig verksamhet och bedrägeri ligger utanför 
gemenskapens behörighet och kan endast bemötas av de nationella myndigheterna och domstolarna. 
Kommissionen granskar dock för närvarande frågan om icke auktoriserade kreditförmedlare för att 
utvärdera vilka ytterligare åtgärder det finns behov av, lagstiftande eller ej. 
* Svårigheter vid genomförandet av ekonomiska avtal 
Ett stort antal klagomål och ansökningar som ges in till kommissionen och Europaparlamentet avser 
genomförandet av avtal (såväl nationella som gränsöverskridande) och tolkningen av villkoren i 
dessa. Om problemet avser verkställandet eller tolkningen av ett avtal har varken kommissionen eller 
parlamentet behörighet att fastställa de avtalsslutande parternas rättigheter och skyldigheter. Detta 
ansvar förblir de nationella domstolarnas. 
• Bristande harmonisering i fråga om beskattning 
Kunderna klagar ofta över att fördelarna med "gränsöverskridande inköp" (pris- och avtalsvillkor) 
kan undanröjas genom att beskattningen sker enligt den ordning som gäller i den stat där de är 
bosatta. En konsument som t.ex. har lockats av fördelaktiga pris- och avtalsvillkor och som ingår ett 
avtal om livförsäkring utomlands kommer fortfarande att omfattas av skattesystemet i det land där 
han/hon är bosatt. Hela transaktionen kan därför komma att bli betydligt mindre lockande. I en del 
länder kommer denna konsument dessutom inte att tillåtas att dra av premierna vid beräkning av 
inkomstskatt, eftersom avtalet har ingåtts med ett i landet icke-auktoriserat bolag. EG-domstolen har 
uttalat1* att en medlemsstat kan vägra avdrag för premier för en livförsäkring som betalas till en icke 
auktoriserad försäkringsgivare för att medlemsstaten skall kunna bibehålla sitt enhetliga 
skattesystem. En aktuell dom förefaller dock utvidga räckvidden till erkännande av en låntagares rätt 
att få sociala förmåner i anslutning till banklån, även om lånet avtalas med ett icke auktoriserat 
kreditinstitut1*. 
• Konsumentkreditdirektiven kräver att medlemsstaterna säkerställer att personer som erbjuder krediter eller agerar 
som intermediärer antingen skall vara officiellt auktoriserade eller kontrollerade och övervakade i sitt hemland, 
eller att det finns lämpliga kanaler genom vilka kunderna kan få information och framföra klagomål. 
^ Dom av den 28 januari 1992 i mål C-204/90 Bachman, REG 92, s. 249. 
10 Dom av den 14 november 1995, mål C-484/93 Svensson-Gustavsson (ännu inte offentliggjord). 
11 
Framstegen på skatteområdet har varit begränsade. Så länge det krävs enighet i rådet i skattefrågor 
finns det små utsikter att lösa problemen med dessa skattemässiga hinder på den gemensamma 
marknaden när det gäller finansiella tjänster. 
* Särskilda problem på området för obligatorisk trafikförsäkring 
Några av de klagomål som riktats till kommissionen och Europaparlamentet avser de särskilda 
problem som uppstår för inblandade i en gränsöverskridande trafikolycka. Dessutom förekommer 
också problem vid tolkningen av avtalen. I stort finns två problemområden: 
För det första gäller det trafikolyckor som omfattas av systemet med "grönt kort" och direktiven om 
trafikförsäkring, dvs. olyckor som orsakas av en bil som är på besök i en annan medlemsstat. Dessa 
förfaranden är avsedda att hjälpa offren att få ersättning och tycks fungera rätt väl. För det andra 
finns trafikolyckor som inte omfattas av systemet med "grönt kort", dvs. olyckor som drabbar en bil, 
dess passagerare eller några andra personer som besöker en annan medlemsstat och som orsakas av 
en bil hemmahörande där. De problem dessa offer möter med att få lämplig ersättning inom rimlig tid 
(avstånd, språkproblem, obekant lagstiftning och främmande domstolsförfaranden) har lett till att 
Europaparlamentet antagit en resolution i vilken man kräver särskilda åtgärder. Kommissionen har 
redan informerat Europaparlamentet om att den överväger lämpliga åtgärder för att ta itu med några 
av de problem som offren har med att få ersättning. 
Dessutom undersöker kommissionen för närvarande om de obligatoriska enhetliga "bonus-malus"-
tariffsystemen är förenliga med gemenskapslagstiftningen. 
12 
Den gemensamma marknaden för finansiella tjänster befinner sig ännu på ett relativt tidigt stadium av 
sin utveckling. Inom bankväsendet har den varit i drift under tre år, inom försäkringsväsendet i ett 
och ett halvt år och i fråga om investeringstjänster endast några månader. Det är därför svårt att i 
detta skede dra definitiva slutsatser. 1996 års undersökning, som för närvarande granskas inför en 
utvärdering av den gemensamma marknadens tidiga resultat och effekter skulle kunna visa på luckor 
som behöver fyllas eller problem att lösa. Resultaten av denna undersökning kommer att finnas 
tillgängliga senare i år. Om luckor eller problem visar sig kommer kommissionen att överväga vilka 
motåtgärder som krävs, vid behov även ny lagstiftning eller ändringar i befintliga bestämmelser. 
Distansförsäljning av finansiella tjänster ökar snabbt och är ett område som kräver särskild 
uppmärksamhet. Ett förslag till direktiv om distansförsäljning i allmänhet har planerats för att 
fastställa klara och enkla regler som kan tillämpas på alla nya metoder för saluföring av produkter 
eller tjänster på distans. Som gensvar på den ganska speciella situationen innehöll kommissionens 
ursprungliga förslag en mekanism på tre nivåer: enligt denna krävdes förhandsinformation innan ett 
avtal ingås, skriftlig bekräftelse på informationens innehåll och en ångervecka på sju dagar. Efter 
flera diskussionsomgångar inom gemenskapens organ beslutade kommissionen att stödja förslaget 
om att finansiella tjänster inte skall omfattas av direktivet, i enlighet med rådets beslut, och åtog sig 
att genomföra en särskild undersökning av denna fråga. Ett antal frågor skall övervägas. De är bland 
andra följande: 
Distansförsäljning av finansiella produkter till kunder medför ett särskilt informationsbehov. I detta 
sammanhang kommer särskild uppmärksamhet att ägnas åt om kunderna får lämplig och tydlig 
information före och efter det att ett avtal ingås. Även behovet av en skriftlig bekräftelse kommer att 
utvärderas i detta sammanhang. 
En annan viktig fråga är beviljandet av en betänketid i samband med finansiella tjänster. På 
livförsäkringsområdet ger gemenskapens lagstiftning redan kunden rätt att dra sig ur ett avtal inom 
ett visst antal dagar. Det måste undersökas om kravet på betänketid bör utvidgas till att omfatta 
andra finansiella tjänster som inte avser livförsäkringar liksom vissa andra banktjänster. I den 
gemensamma ståndpunkten om förslaget till direktiv om distansförsäljning har det redan godtagits att 
rätten att dra sig ur avtal inte kan fungera om priset för varorna eller tjänsterna "är beroende av 
fluktuationer på finansmarknaden som leverantören inte kan kontrollera", eller om leveranserna med 
kundens medgivande har påbörjats före utgången av sjudagarsperioden. 
Dessutom behandlas för närvarande inte frågan om försäljning genom negativa avtal (leverans utan 
kundens uttryckliga medgivande) i den befintliga lagstiftningen om finansiella tjänster. Frågan om 
otillåten användning av vissa kommunikationsmedel på distans (t.ex. apparater för automatisk 
uppringning och faxapparater) omfattas för närvarande inte heller av befintlig lagstiftning om 
finansiella tjänster. Av detta skäl bör det undersökas i vilken utsträckning erbjudandet av finansiella 
tjänster till konsumenter utan deras medgivande på förhand ger upphov till särskilda problem. 
13 
Distansförsäljningens omfattning och komplicerade karaktär tycks öka snabbt. På försäkrings­
området utvidgas distansförsäljning och direktförsäljning till alla grupper av sakförsäkringar och 
livförsäkringar. Inom fjärrbanktjänster går utvecklingen i ökande takt mot datoriserade banktjänster, 
och elektroniska pengar via nät finns redan tillgängliga. Inom den datoriserade handeln med 
värdepapper kan fullständigt elektroniserade marknader med elektronisk clearing, betalning och 
fjärrstyrd tillgång till marknaden så småningom komma att medföra en omvälvning av 
värdepappershandeln. Användningen av distansförsäljning av finansiella tjänster erbjuds och ingås 
oftast på inhemsk nivå. Det förväntas dock att den gränsöverskridande handeln kan komma att öka 
snabbt och använda sig av de nya möjligheter som informationssamhället ställer till förfogande. 
Konsumenternas fördelar av en gemensam marknad bör ökas när nya elektroniska tjänster 
tillkommer, med tanke på den ökade konkurrensen och som en följd därav ett förbättrat urval för 
kunden och "mer för pengarna". Fördelarna kan dock endast komma till stånd om alla kunder -
inbegripet privatkonsumenter - och leverantörer kan förlita sig på det regelverk som ligger till grund 
för verksamheten. Även om sektorn fortfarande befinner sig på embryostadiet av sin utveckling kan 
framtiden för europeiska finansiella tjänster med hjälp av de nya kommunikationsmedlen vara mycket 
lovande och fördelarna för kunderna väsentliga. I syfte att säkerställa att dessa fördelar verkligen 
kommer till stånd ämnar kommissionen att noga följa utvecklingen inom lagstiftning och på 
marknaden som påverkar kunderna liksom kundernas särskilda behov på detta viktiga område. 
Kommissionen vill uppmuntra innovationer i fråga om distansförsäljningsmetoder som kan gynna 
konsumenterna, företagen och alla andra kunder. Behovet av lagstiftningsåtgärder måste prövas 
noggrant. 
Finansiella tjänster, även sålda på distans, omfattas redan av gemenskapsregler som ger ett gott 
konsumentskydd. I vissa fall (exempelvis i de flesta direktiven om livförsäkringar och 
sakförsäkringar, bankväsende och UCITS) tillämpas denna lagstiftning redan av medlemsstaterna, 
och effekterna börjar märkas. I vissa fall håller emellertid medlemsstaterna fortfarande på att 
genomföra lagstiftningen, med följden att effekterna (särskilt av direktivet om investeringstjänster) 
fortfarande i stor utsträckning är obekanta. 
Kommissionen anser därför att det för närvarande är lämpligt att granska konsumenternas ställning 
med avseende på utvecklingen av distansförsäljning. Detta betyder inte att åtgärder, även eventuell 
bindande lagstiftning, är uteslutna. Kommissionen har förbundit sig att säkerställa att konsumenter av 
finansiella tjänster som köps på distans far en skyddsnivå som motsvarar skyddet när de köper andra 
varor och tjänster. I syfte att tydligt utvärdera vilka problem som behöver behandlas och hur de skall 
bemötas inbjuder kommissionen till synpunkter på nuvarande och förväntad utveckling av 
distansförsäljning av finansiella tjänster. Detta bör göra det möjligt för kommissionen att utvärdera 
nya marknadsmöjligheter för den berörda verksamheten och eventuella risker för konsumenterna, 
liksom om och i så fall vilka ytterligare initiativ, inbegripet lagstiftning, som krävs. 
14 
SLUTSATS 
Denna grönbok visar att direktiven om finansiella tjänster redan föreskriver ett visst 
konsumentskydd. Ytterligare åtgärder kan dock komma att krävas, med tanke på redan konstaterade 
problem och den förväntade utvecklingen av det gränsöverskridande utbudet av finansiella tjänster. 
Kornmissionen vill också uppmuntra till en bred debatt med alla berörda parter. Den välkomnar 
därför synpunkter på de frågor som diskuteras i denna grönbok, i syfte att kunna utvärdera behovet 
av ytterligare initiativ. Synpunkterna bör koncentreras på de frågor som kräver gemenskapsinsatser: 
• I vilken mån är konsumenternas intressen redan tillräckligt skyddade enligt gemenskapslag och 
nationell lag, exempelvis i fråga om konsumentupplysning, öppenhet, rättsskydd och 
förfaranden för klagomål? 
• I vilken utsträckning tillhandahåller befintlig lagstiftning en lämplig nivå av konsumentskydd på 
det speciella området med distansförsäljning av finansiella tjänster? 
• Skadas konsumenternas intressen eller den gemensamma marknadens funktion av skiljaktiga 
nationella normer i fråga om konsumentskydd? 
• Vilka hinder finns för konsumenterna att fullt ut utnyttja den gemensamma marknaden när det 
gäller finansiella tjänster? 
• Finns det andra stora konsumentbekymmer, som inte behandlas i denna grönbok, som 
kommissionen borde känna till? 
• Medför införandet av ny teknik och nya marknadsföringsmetoder behov av ytterligare regler 
om konsumentskydd på området finansiella tjänster? 
Skriftliga reaktioner på denna grönbok önskas senast den 15 oktober 1996 till 
Generaldirektören - GD XV 
Europeiska kommissionen 
Rue de la Loi 200 
B-1049 Bryssel 
Fax: (+32 2) 295 65 00 
e-mail: John.MOGG@DG15.cec.be 
Dessutom kommer kommissionen att anordna ett diskussionsmöte inom de närmaste månaderna för 
att bereda berörda parter tillfälle att diskutera frågorna. 
15 
ISSN 1024-4506 
KOM(96) 209 slutlig 
DOKUMENT 
SV 09 10 
Katalognummer : CB-CO-96-248-SV-C 
ISBN 92-78-04536-5 
Byrån far Europeiska gemenskapernas officiella publikationer 
L-2985 Luxemburg