Kommissionen lägger fram sin bedömning av de övervakningsprogram som lämnats in av de medlemsstater som anges ovan. Rapporten innehåller en bedömning av hur konsekventa och lämpliga varje medlemsstats övervakningsprogram är, och kommissionen undersöker även den regionala överensstämmelsen. Rapporten ger även vägledning om de ändringar som kommissionen anser vara nödvändiga.

Tjugo medlemsstater rapporterade sina övervakningsprogram till kommissionen i tid för denna bedömning: Belgien, Bulgarien, Danmark, Estland, Tyskland, Irland, Spanien, Frankrike, Kroatien, Italien, Cypern, Lettland, Litauen, Nederländerna, Portugal, Rumänien, Slovenien, Finland, Sverige och Förenade kungariket. Tre medlemsstater (Malta, Grekland och Polen) hade ännu inte lämnat in sina rapporter.

Under nästa fas av genomförandet skulle medlemsstaterna inrätta och genomföra övervakningsprogram senast juli 2014 och anmäla dem till kommissionen inom tre månader från det att de infördes. Syftet med övervakningsprogrammen är att bedöma miljöstatusen i marina vatten och övervaka framstegen för att uppnå miljömålen.

Det åtföljande arbetsdokumentet innehåller även av en separat bilaga med en bedömning av vissa delar som rapporterats under den första genomförandefasen för de medlemsstater som lämnat in sin rapport sent – Bulgarien, Kroatien, Malta, den portugisiska delregionen av Makaronesien (Azorerna och Madeira) och Förenade kungarikets delregion i västra Medelhavet (vattnen kring Gibraltar).

2. De viktigaste resultaten

För att kunna bedöma om medlemsstaternas övervakningsprogram är lämpliga för att uppfylla kraven i ramdirektivet granskades programmen utifrån syfte, geografisk omfattning, täckning av deskriptorkategorier och miljömål, tidsplan för genomförande, lämplighet med hänsyn till bestämmelserna i ramdirektivet och annan relevant lagstiftning samt regional överensstämmelse.

De tjugo medlemsstaterna rapporterade fler än 200 övervakningsprogram, inklusive nästan 1 000 delprogram.

Syfte

Som framgår av bild 1 inriktas huvuddelen av övervakningsåtgärderna (73 %) på bedömning av miljöstatus i medlemsstaternas marina vatten och hur de påverkas av mänskliga verksamheter. Av övervakningsåtgärderna rör 41 % kontroll av hur mänskliga verksamheter belastar miljön (t.ex. svävande partiklar i vattenpelaren som minskar siktdjupet eller tillförsel av näringsämnen som orsakar eutrofiering eller marint avfall som samlats på stränderna), medan 19 % av övervakningsåtgärderna fokuseras på de mänskliga verksamheter som orsakar belastningen på miljön (t.ex. muddringsverksamhet i hamnar, eller jordbruk och utsläpp av avloppsvatten i städer). Endast 12 % av övervakningen rör kontroll av åtgärdernas effektivitet för att begränsa den här typen av belastning och påverkan (t.ex. åtgärdernas inverkan för att minska näringsförlust eller för att förbättra hanteringen av fast avfall). Den bristande bedömningen av åtgärderna kan delvis förklaras av det faktum att medlemsstaterna inte behövde inleda åtgärderna före slutet av 2016 (artikel 5.2 i ramdirektivet).

Eftersom det förekommer överlappningar av program och deras syften överstiger den totala andelen övervakningsprogram 100 %.

Övervakningen av den biologiska mångfalden (deskriptorerna 1, 4 och 6) omfattar 41 % av den totala övervakningsinsatsen. Inriktningen på biologisk mångfald kan förklaras av de övervakningsinsatser som redan gjorts för att genomföra annan EU-lagstiftning som fågeldirektivet, habitatdirektivet, ramdirektivet för vatten, badvattendirektivet, nitratdirektivet och förordningen om den gemensamma fiskeripolitiken. Dessa förordningar innehåller övervakningskrav med direkt koppling till ramdirektivets deskriptorer. Enligt fågeldirektivet ska medlemsstaterna exempelvis beakta trender och variationer i populationer av vilda fågelarter som omfattas av särskilda bevarandeåtgärder. Medlemsstaternas övervakning av havsfågelpopulationer samt deras storlek och omfång är därför krav som anges både i fågeldirektivet och ramdirektivet.

De resterande åtta deskriptorerna utgör 59 % av övervakningsåtgärderna, med en relativt begränsad övervakning av energi, inklusive undervattensbuller och främmande ämnen i fisk och skaldjur (deskriptorerna 11 och 9) (4 % för varje deskriptor), främmande arter (deskriptor 2) (5 %) samt marint avfall och hydrografiska förändringar (deskriptorerna 10 och 7) (6 % vardera). Koncentrationer av främmande ämnen (deskriptor 8), eutrofiering (deskriptor 5) och kommersiellt nyttjade fiskar och skaldjur (deskriptor 3) täcks bättre (13 %, 11 % respektive 9 % av övervakningsinsatserna).

Geografisk omfattning

Medlemsstaterna har rapporterat om den geografiska fördelning som ingår i deras övervakningsprogram genom att använda följande geografiska områden:

Landområde (mark).

Vatten i övergångszon.

Kustvatten.

Territorialvatten.