[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 26.11.2008

KOM(2008) 827 slutlig

2005/0240 COD

KOMMISSIONENS YTTRANDEi enlighet med artikel 251.2 tredje stycket led c i EG-fördragetom Europaparlamentets förslag till ändringar avrådets gemensamma ståndpunkt omförslaget till

EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV om grundläggande principer för utredning av olyckor i sjötransportsektorn

MED ÄNDRING AV KOMMISSIONENS FÖRSLAGenligt artikel 250.2 i EG-fördraget

KOMMISSIONENS YTTRANDEi enlighet med artikel 251.2 tredje stycket led c i EG-fördragetom Europaparlamentets förslag till ändringar avrådets gemensamma ståndpunkt omförslaget till

EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV om grundläggande principer för utredning av olyckor i sjötransportsektorn

(Text av betydelse för EES)

1. Inledning

Enligt artikel 251.2 tredje stycket led c i EG-fördraget ska kommissionen avge ett yttrande över de ändringar som Europaparlamentet föreslagit vid den andra behandlingen. Nedan följer kommissionens yttrande över de ändringar som parlamentet föreslagit.

2. Bakgrund

Datum för överlämnande av förslaget till Europaparlamentet och rådet [KOM(2005)590 slutlig – C6-0226/2008 – -2005/0240(COD)]: | 13 december 2006 |

Datum för Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande: | 13 september 2006 |

Datum för Regionkommitténs yttrande: | 15.06.2006 |

Datum för Europaparlamentets första behandling av yttrandet: | 25 april 2007 |

Datum för antagande av den gemensamma ståndpunkten: | 6 juni 2008 |

Datum för Europaparlamentets andra behandling av yttrandet: | 24 september 2008 |

3. Förslagets syfte

För att förebygga framtida olyckor är det viktigt att utreda orsakerna till sjöfartsolyckor. Förslaget syftar därför till att göra det obligatoriskt att göra systematiska utredningar i enlighet med harmoniserade normer av hög kvalitet efter större sjöfartsolyckor.

Förslaget ålägger därför medlemsstaterna i egenskap av flaggstater, kuststater eller stater med viktiga intressen som berörs att göra utredningar i allvarliga eller mycket allvarliga fall av olyckor till sjöss.

I övriga fall av olyckor eller incidenter, föreslås ett åliggande att göra en undersökning för att bedöma om det bör göras en utredning.

Utredningarna, vars enda syfte är att fastställa orsakerna till olyckorna samt vilka åtgärder som bör vidtas (inte att fastställa vem som är ansvarig), bör ske enligt en metod som kommer att fastställas enligt det föreskrivande förfarandet med kontroll.

Enligt förslaget bör utredningarna också ledas av ständiga och oberoende organ, som har tillräckliga resurser och vars utredare har de befogenheter som krävs för att de ska kunna utföra sitt arbete.

En stat med huvudansvar för utredningen bör utses, men utredningen bör ske i samarbete med alla övriga berörda medlemsstater. En samarbetsram föreskrivs i detta syfte. Samarbetsramen bör vidare kompletteras med ett system för tidig varning och med en gemenskapsdatabas med uppgifter om sjöolyckor. Databasen kommer att förvaltas av Europeiska sjöfartsbyrån.

Feedback om erfarenheterna garanteras genom skyldigheten att offentliggöra en rapport som ska presenteras enligt vissa minimikrav. Om nödvändigt ska den också innehålla säkerhetsrekommendationer som det är upp till de berörda myndigheterna att ta hänsyn till.

4. Kommissionens yttrande över Europaparlamentets ändringar

4.1. Ändringsförslag som godtas av kommissionen

Kommissionen kan godta ändringsförslagen 1, 2, 5, 6 och 16.

4.2. Delvis godtagna ändringsförslag

Kommissionen kan godta ändringsförslag 11, men endast den del som avser registrerings- och kontrollaspekterna. Däremot är resten av ändringen inte godtagbar, eftersom den avser sjösäkerhetsbyråns ansvarsområde, vilket omfattas av en särskild förordning.

Ändringsförslag 21 kan godtas med avseende på artikel 8.1 första stycket i den gemensamma ståndpunkten. Det är emellertid inte godtagbart när det gäller andra stycket, eftersom oberoendefrågan formuleras tydligare i den gemensamma ståndpunkten än i den formulering som föreslås i ändringsförslaget.

Ändringsförslag 32 kan godtas avseende införandet av en hänvisning till resultaten av de utredningar som gjorts. Det är inte godtagbart när det gäller sjösäkerhetsbyråns ansvarsområde, som omfattas av en särskild förordning.

4.3. Ändringsförslag som kommissionen i princip kan godta

Ändringsförslag 4 kan godtas, men på villkor att det omformuleras så att det framgår att det är de relevanta slutsatserna från utredningarna som ska beaktas vid översynen av utredningsmetoderna.

Ändringsförslag 15 är kan också godtas, men på villkor att det anges att det är inte är själva utredningsslutsatserna som kan vara till nytta vid vidareutvecklingen av utredningsmetoden, utan endast de erfarenheter som görs under genomförandet av utredningarna.

Ändringsförslag 24 kan godtas om det omformuleras så att det avser sådan snabb förvarning som föreskrivs i artikel 16 i den gemensamma ståndpunkten.

Ändringsförslag 29 kan också godtas om det omformuleras så att det framgår tydligt att utredningsrapporten, däribland slutsatserna och eventuella rekommendationer, kommer att offentliggöras framför allt för sjöfartssektorn.

Ändringsförslag 34 kan också godtas på villkor att det bara är direktivets syften som åsyftas och inte unionens.

4.4. Ändringsförslag som kommissionen inte kan godta

Ändringsförslagen 3, 7 ,8 , 9, 10, 13, 14, 17, 20 syftar till att återinföra nödanrop i direktivets tillämpningsområde och att göra utredningar obligatoriska i samtliga fall av allvarliga olyckor och inte bara vid mycket allvarliga olyckor. Dessa ändringar ökar dock arbetsbördan väsentligt för utredningsorganen, när dessa i stället borde kunna koncentrera sig på sådana olyckor som kan leda till slutsatser som kan användas för att förebygga framtida katastrofer.

Ändringsförslagen 12, 21, 22, 23, 25 är ett försök att få tills stånd en sträng uppdelning mellan säkerhetsutredningar och övriga utredningar, särskilt straffrättsliga utredningar. Detta leder till ifrågasättande av den jämvikt som, efter långa diskussioner i rådet, uppnåtts mellan kravet på oberoende säkerhetsutredningar och de befogenheter som många medlemsstater tillerkänner sina domstolar. Det är under alla omständigheter omöjligt att inom ramen för ett direktiv inom den första pelaren föreskriva bestämmelser som begränsar domstolarnas befogenheter. Det är alltså omöjligt att få till stånd en sträng uppdelning mellan de två typerna av utredningar inom ramen för direktivet.

Ändringsförslagen 18, 19, 20 inför en mekanism som involverar kommissionen och som har till syfte att, vid konflikt mellan utredningsorganen, göra det möjligt att utse en enda medlemsstat som huvudansvarig för utredningen. Kommissionens förslag, som också är det som återges i den gemensamma ståndpunkten, avser visserligen att i möjligaste mån undvika parallellutredningar, men det är inte realistiskt att utfärda ett absolut förbud mot detta. En mekanism som ger kommissionen uppdraget att medla i en tvist i denna fråga mellan medlemsstater vore politiskt mycket svårt att genomföra.

Ändringsförslagen 26 och 27 syftar till att ersätta led h i den gemensamma ståndpunkten med formuleringen i den text som föreslogs av kommissionen, men som var betydligt mindre tydlig på denna punkt.

Genom ändringsförslag 28 utvidgas de fall i vilka utredningsorganet under alla omständigheter måste upprätta en fullständig rapport till att även omfatta allvarliga olyckor, trots att det i vissa situationer inte vore motiverat att utarbeta mer än en förenklad rapport, t.ex. om det inte går att dra några slutsatser av utredningen.

Genom ändringsförslag 30 ges kommissionen möjlighet att föra in väsentliga ändringar i utredningsrapporterna, trots att det är utredningsorganen som är ensamt ansvariga för innehållet i rapporterna.

Ändringsförslag 31 innebär att kommissionen vart tredje år ska utarbeta en rapport rörande direktivets genomförande, trots att nyttan med ett sådant krav inte kunnat bevisas.

Genom ändringsförslag 33 åläggs medlemsstaterna att tillämpa föreskrifterna i IMO:s riktlinjer om rättvis behandling av sjöfolk vid sjöolyckor. Dessa riktlinjer innehåller många föreskrifter som hör till straffrättens (eller civilrättens) område. Det är alltså omöjligt att göra dem obligatoriska inom ramen för ett direktiv inom den första pelaren.

5. Slutsats

I enlighet med artikel 250.2 i EG-fördraget ändrar kommissionen sitt förslag på det sätt som redovisas ovan.