Förslag till RÅDETS DIREKTIV om ändring av direktiv 77/388/EEG om ett gemensamt system för mervärdesskatt beträffande förfarandet för antagande av avvikelser samt tilldelning av genomförandebefogenheter

(framlagt av Kommissionen)

MOTIVERING

INLEDNING

Genom rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 angående harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter införs ett gemensamt system för mervärdesskatt, vilket medlemsstaterna är skyldiga att tillämpa.

Direktivet utgör en allmän ram men innehåller inte några bestämmelser om införande av tillämpningsföreskrifter.

Även om direktivet inte innehåller bestämmelser för införande av gemensamma tillämpningsföreskrifter, innefattar det ett lagstiftningsförfarande som gör det möjligt att inom en fastställd ram anta åtgärder som avviker från principerna i det gemensamma systemet för mervärdesskatt.

I enlighet med artiklarna 27 och 30 i direktivet får rådet sålunda bemyndiga en medlemsstat att i den nationella lagstiftningen införa särskilda åtgärder som avviker från bestämmelserna i sjätte mervärdesskattedirektivet, antingen för att förenkla uttaget av mervärdesskatt eller hindra vissa typer av skatteflykt eller skatteundandragande eller för att medlemsstaten skall kunna ingå ett avtal med tredje land eller en internationell organisation.

Avsikten med detta förslag är att förbättra förfarandet i artiklarna 27 och 30 i syfte att göra det mer öppet för insyn. Dessutom är avsikten att införa ett förfarande som gör det möjligt att anta tillämpningsföreskrifter på gemenskapsnivå.

Förfarandet i artiklarna 27 och 30 för antagande av avvikelser

Kommissionen har i ett meddelande till rådet och Europaparlamentet av den 7 juni 2000 om en strategi för förbättring av mervärdesskattesystemets funktion inom ramen för den inre marknaden åtagit sig att rationalisera det stora antal avvikelser som för närvarande gäller med stöd av artikel 27. Kommissionen avser att påbörja denna rationalisering tillsammans med medlemsstaterna under de kommande månaderna.

Kommissionen anser emellertid att man även bör se över förfarandet i artiklarna 27 och 30 i sjätte mervärdesskattedirektivet i syfte att förbättra förfarandet och se till att det är förenligt med principerna i fördraget.

Det gällande förfarandet enligt artiklarna 27 och 30

Artiklarna 27 och 30 erbjuder två möjligheter för rådet att fatta beslut om avvikelser.

Artikel 27.1 har följande lydelse: "Rådet får enhälligt på kommissionens förslag bemyndiga varje medlemsstat att genomföra särskilda åtgärder som avviker från bestämmelserna i detta direktiv, för att förenkla skatteuttaget eller för att hindra vissa typer av skatteflykt eller skatteundandragande. Åtgärder avsedda att förenkla skatteuttaget får inte mer än i ringa utsträckning påverka det skattebelopp som skall betalas i sista konsumtionsledet".

Artikel 30 första stycket innehåller en jämförbar bestämmelse med följande lydelse: "Rådet får enhälligt på kommissionens förslag tillåta varje medlemsstat att med ett land som inte är medlemsstat eller en internationell organisation träffa avtal som innehåller undantag från detta direktiv".

Dessa bestämmelser möjliggör ett formellt beslut av rådet på förslag från kommissionen. Det rör sig om en förenklad beslutsprocess i förhållande till förfarandet enligt artikel 93 i fördraget. Europaparlamentets och Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande behöver inte inhämtas eftersom dessa beslut har en så pass begränsad räckvidd.

Artiklarna 27 och 30 innehåller ytterligare en bestämmelse som rör beslut av rådet enligt vilken rådet skall anses ha fattat beslut om inte frågan har väckts inför rådet inom två månader (artikel 27.4 och artikel 30 andra stycket).

Enligt dessa bestämmelser fattar rådet således beslut indirekt efter det att en tidsfrist på två månader har löpt ut.

Enligt detta förfarande fattar rådet beslut i ett ärende som aldrig formellt förelagts rådet, eftersom förfarandet innebär att en medlemsstat inger en ansökan till kommissionen, som underrättar de övriga medlemsstaterna om detta. Detta förfarande för tyst godkännande innefattar således inget krav på att kommissionen formellt skall lägga fram ett förslag. Rådet bär således ansvaret för ett beslut utan att ha varit inbegripen under ett tidigare skede av förfarandet.

Ett sådant förfarande väcker frågor när det gäller möjligheten till insyn för de ekonomiska aktörerna. Om rådet fattar beslut genom tyst godkännande kommer de beskattningsbara personerna att beröras av nationella åtgärder som införts till följd av beslutet, utan att kunna ta del av det exakta innehållet i det bemyndigande som medlemsstaten beviljats eller av rådets motivering till beslutet.

Av denna anledning har kommissionen sedan flera år tillbaka försökt undvika att tidsfristen på två månader enligt artiklarna 27 och 30 överskrids utan reaktion från kommissionens sida. Kommissionens reaktion "i god tid" består av antingen ett förslag till beslut eller en begäran om att rådet skall behandla frågan, vilka kommissionen överlämnar till rådet innan tidsfristen löpt ut.

De föreslagna ändringarna

Avskaffande av bestämmelserna om beslut genom tyst godkännande

Det ligger i alla de berörda parternas, dvs. kommissionens, rådets, de nationella förvaltningarnas samt aktörernas) intresse att särskilda åtgärder på grundval av artiklarna 27 eller 30 bör vara föremål för ett enkelt och öppet lagstiftningsförfarande. Åtgärdernas förenlighet med bestämmelserna i fördraget och de allmänna principerna i gemenskapsrätten skall inte gå att ifrågasätta.

Lagstiftningsförfarandet i artikel 27.1 och artikel 30 första stycket, enligt vilket rådet skall fatta beslut enhälligt på förslag från kommissionen, uppfyller dessa villkor.

I syfte att se till att samtliga beslut fattas på denna rättsliga grundval bör således de bestämmelser som avser ett tyst godkännande av beslut utgå. På detta sätt måste varje beslut på grundval av artikel 27 eller artikel 30 obligatoriskt vara föremål för ett förslag från kommissionen och ett formellt beslut från rådets sida.

Andra ändringar av förfarandet

Det grundläggande inslaget i denna revidering av artiklarna 27 och 30 är avskaffandet av möjligheten att fatta beslut genom tyst godkännande. Det är dock lämpligt att även se över de övriga delarna av förfarandet i dessa artiklar.

Förfarandet inleds genom en ansökan från en medlemsstat. Det föreskrivs att denna medlemsstat skall framlägga saken för kommissionen och lämna den alla nödvändiga uppgifter för behandlingen av ärendet.

I praktiken händer det ofta att en ansökan från en medlemsstat leder till frågor från kommissionens sida om den exakta räckvidden av de åtgärder som medlemsstaten önskar införa. I så fall skickar kommissionen en skrivelse till de behöriga myndigheterna i den berörda medlemsstaten för att få ytterligare upplysningar.

En medlemsstat som inlämnat en ansökan vet under en viss tid således inte om kommissionen anser att de uppgifter som tillhandahållits är tillräckliga eller om kommissionen anser att den ännu inte har alla nödvändiga uppgifter för behandlingen av ärendet.

Detta problem bör åtgärdas och därför föreslås det att bestämmelserna skall innefatta en skyldighet för kommissionen att underrätta den ansökande medlemsstaten om att den innehar alla nödvändiga uppgifter för behandlingen av ärendet. På detta sätt kommer den ansökande medlemsstaten att bättre kunna följa hur förfarandet framskrider.

Såsom ovan angivits har kommissionen hittills, i syfte att undvika att beslut fattas genom tyst godkännande, strävat efter att lägga fram ärendet för rådet i form av antingen ett förslag till beslut eller ett meddelande med en redovisning av kommissionens invändningar mot den särskilda åtgärden.

I artiklarna 27 och 30 föreskrivs inte att kommissionen skall lägga fram ett meddelande om den har invändningar. Det rör sig om en praxis som vuxit fram med tiden.

Denna praxis är dock bra för medlemsstaterna, och den bör därför anges uttryckligen i artiklarna 27 och 30.

Varje ansökan från medlemsstaterna kommer således att leda till antingen ett meddelande eller ett förslag som kommissionen lägger fram för rådet. Dessa dokument kommer i båda fallen att innehålla alla uppgifter som rådet behöver för behandlingen av ärendet.

Med beaktande av vad som anförts ovan anser kommissionen att det blir överflödigt med att för kännedom skicka ansökan till de övriga medlemsstaterna, vilket för närvarande föreskrivs i artiklarna 27 och 30. Detta led i förfarandet, som fram till dags dato varit motiverat på grund av möjligheten till ett (eventuellt) tyst godkännande, behövs inte längre. Om inget förslag från kommissionen föreligger är ansökan för närvarande den enda handling som en medlemsstat har för att bedöma om den vill ta upp frågan i rådet eller inte.

Det nya förfarandet

Förfarandet inleds genom en ansökan från en medlemsstat.

Om kommissionen anser att den behöver ytterligare upplysningar skall den skicka en skrivelse om detta till den berörda medlemsstaten.

Så snart kommissionen erhållit alla nödvändiga uppgifter för behandlingen av ärendet skall den underrätta den ansökande medlemsstaten om detta.

Därefter har kommissionen tre månader på sig, räknat från och med den dag då en underrättelse skickats till den ansökande medlemsstaten, att för rådet lägga fram ett förslag till beslut eller, om ansökan föranleder invändningar från kommissionens sida, ett meddelande.

Tillämpningsföreskrifter

Ett av de viktigaste målen med kommissionens strategi för att få mervärdesskattesystemet att fungera bättre inom den inre marknaden är att se till att de gällande bestämmelserna tillämpas mer enhetligt.

Detta mål kan uppnås endast om det tillses att de gällande bestämmelserna i sjätte mervärdesskattedirektivet tillämpas på samma sätt i hela gemenskapen.

Nuläget

Mervärdesskattekommittén

Sjätte mervärdesskattedirektivet utgör den allmänna ramen för det gemensamma mervärdesskattesystemet. Det innehåller de grundläggande bestämmelserna om mervärdesskatt, men inga bestämmelser som gör det möjligt att anta tillämpningsföreskrifter.

Mervärdesskattekommittén har inrättats för behandling av frågor som kommissionen eller medlemsstaterna tar upp och för att den skall komma överens om riktlinjer för tillämpningen av bestämmelserna i sjätte mervärdesskattedirektivet. Kommittén är emellertid endast en rådgivande kommitté och har inte tilldelats befogenheter att biträda kommissionen när den fattar bindande beslut.

Det har vidtagits åtgärder för att effektivisera kommitténs arbete. Detta har lett till förbättringar när det gäller mötesorganisationen och det förfarande genom vilket protokoll och riktlinjer godkänns. Det har också lett till att medlemsstaterna kan offentliggöra de riktlinjer som kommittén kommit överens om.

Kommittén kan trots detta alltjämt inte definitivt slå fast hur de gemensamma mervärdesskattebestämmelserna skall tillämpas. De överenskomna riktlinjerna har fortfarande inte rättslig status och de offentliggörs inte på gemenskapsnivå. Medlemsstaterna är därför inte rättsligt bundna av dessa riktlinjer, och riktlinjerna kan inte heller åberopas inför domstol, varken en nationell domstol eller EG-domstolen. Detta innebär att handlare och de nationella myndigheterna inte kan vara säkra på rättsläget.

För att en enhetlig tillämpning av de gällande mervärdesskattebestämmelserna skall kunna garanteras måste det finnas ett sätt på vilket de riktlinjer som mervärdesskattekommittén enas om får rättslig status.

Reformering av mervärdesskattekommittén

I linje med det förfarande som tillämpas för de flesta områdena av gemenskapslagstiftningen har kommissionen 1997 föreslagit att mervärdesskattekommittén skall göras om till en föreskrivande kommitté som biträder kommissionen när det gäller genomförandet av gällande bestämmelser [1].

[1] Förslag till rådets direktiv om ändring av direktiv 77/388/EEG om det gemensamma systemet för mervärdesskatt (Mervärdesskattekommittén) (KOM(97) 325 slutlig, 25.6.1997).

Många medlemsstater anser att lagstiftningsbefogenheterna i fråga om mervärdesskatt även i fortsättningen skall utövas av rådet. Dessa medlemsstater kan därför inte acceptera att genomförandebefogenheter överförs till kommissionen.

Även om den föreslagna ändringen i fråga om mervärdesskattekommittén fortfarande är den bästa lösningen, är det inte sannolikt att den kommer att genomföras på kort sikt. Ändringen kvarstår dock som kommissionens långsiktiga mål.

I detta sammanhang bör det noteras att kommissionen i sitt meddelande till Europeiska konventet om den institutionella strukturen [2] argumenterade för att genomförandebefogenheterna i fråga om EU-lagstiftningen helt och hållet skall överföras på kommissionen. Vidare rekommenderade kommissionen att omröstning med kvalificerad majoritet skulle göras till allmän regel och, följaktligen, att kravet på enhällighet skulle avskaffas för skattefrågor.

[2] KOM(2002) 728 slutlig, 4.12.2002.

En ändring av mervärdesskattekommitténs ställning, så att den blir en kommitté reglerad genom förfarandet i kommittébestämmelserna, ligger helt i linje med kommissionens mål inom ramen för Europeiska konventets arbete. Det krävs dock en ändring av fördraget för att detta mål skall kunna uppnås. Det rör sig emellertid om en tidskrävande process inom vilken Europeiska konventet endast utgör en första etapp.

En dylik ändring skulle för övrigt inte strida mot det förslag till ändring av rådets beslut 1999/468/EG av den 28 juni 1999 om de förfaranden som skall tillämpas vid utövandet av kommissionens genomförandebefogenheter [3] som överlämnats till rådet och gäller de ärenden som omfattas av medbeslutandeförfarandet.

[3] KOM(2002) 719 slutlig, 11.12.2002.

Föreslagen ändring

Kommissionen beklagar att rådet inte gjort framsteg när det gäller förslaget att ändra mervärdesskattekommitténs ställning. Förslaget har inte ens diskuterats i rådet på flera år. Det krävs antagligen att fördraget ändras på det sätt som anges ovan för att detta ärende skall föras framåt.

I syfte att redan nu avhjälpa den otillfredsställande situationen anser kommissionen att man på kort sikt bör införa ett övergångsförfarande genom vilket rådet kan anta tillämpningsföreskrifter i fråga om mervärdesskatt. Kommissionen avser emellertid inte att i detta skede dra tillbaka sitt förslag från 1997.

Enligt artikel 202 i EG-fördraget skall rådet som lagstiftande organ ge kommissionen som verkställande organ genomförandebefogenhet. I särskilt motiverade fall får rådet emellertid förbehålla sig rätten att direkt utöva befogenheten att genomföra de regler det fattar beslut om.

Kommissionen anser att det i fråga om mervärdesskatt är motiverat att förbehålla rådet vissa befogenheter, åtminstone för närvarande. Att ta ut skatter är ett inslag i medlemsstaternas grundläggande ekonomiska och budgetmässiga strategier. Eftersom mervärdesskatten utgör en viktig inkomstkälla för medlemsstaterna, är de eventuella budgetkonsekvenserna av åtgärder som vidtas inom detta område av stor betydelse.

Erfarenheterna av diskussioner inom mervärdesskattekommittén visar att diskussionerna ofta rör bestämmelserna om platsen för leverans av varor och tillhandahållande av tjänster. Om medlemsstaterna tillämpar dessa regler på olika sätt, kan följden bli dubbelbeskattning när det är fråga om gränsöverskridande handel. Att ta itu med detta problem är uppenbart väsentligt för att den inre marknaden skall fungera väl, men lösningen kommer oundvikligen att påverka de enskilda medlemsstaternas rätt att beskatta vissa transaktioner.

Det föreslås därför att besluten om de åtgärder som är nödvändiga för tillämpningen av gällande bestämmelser skall fattas av rådet, som skall fatta sitt beslut enhälligt på förslag från kommissionen. Detta förfarande är jämförbart med det förenklade förfarande som redan nu gäller enligt artiklarna 27 och 30 i sjätte mervärdesskattedirektivet.

Hur fungerar det föreslagna nya förfarandet?

De tillämpningsföreskrifter som rådet kommer att anta i enlighet med det föreslagna nya förfarandet inbegriper detaljerade tekniska frågor om den praktiska tillämpningen. För att det skall bli lättare för rådet att anta sådana föreskrifter utan att det drar ut på tiden måste man utnyttja det faktum att dessa frågor redan behandlats av experter på området i mervärdesskattekommittén.

De frågor som medlemsstaterna eller kommissionen tar upp i mervärdesskattekommittén kommer att hjälpa kommissionen att identifiera de områden där åtgärder behövs. De riktlinjer som mervärdesskattekommittén enhälligt enats om bör granskas i syfte att fastslå om de kan omvandlas till bindande rättsakter. Även mervärdesskattekommittén bör delta i granskningen, och kommittén bör under alla omständigheter rådfrågas innan kommissionen lägger fram några förslag för rådet.

Om det framgår av kommitténs överläggningar att resultatet av dess arbete bör befästas genom en bindande rättsakt så att tolkningen av innehållet blir densamma i samtliga medlemsstater, kommer kommissionen att lägga fram ett förslag till beslut för rådet.

Eftersom det enbart rör sig om tillämpningsföreskrifter för bestämmelserna i sjätte mervärdesskattedirektivet kommer beslutsprocessen att vara jämförbar med den som i artiklarna 27 och 30 föreskrivs för avvikelser. Med beaktande av det begränsade tillämpningsområdet behöver inte samråd ske med vare sig Europaparlamentet eller Europeiska ekonomiska och sociala kommittén.

2003/0120 (CNS)

Förslag till RÅDETS DIREKTIV om ändring av direktiv 77/388/EEG om ett gemensamt system för mervärdesskatt beträffande förfarandet för antagande av avvikelser samt tilldelning av genomförandebefogenheter

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 93 i detta,

med beaktande av kommissionens förslag [4],

[4] EUT C

med beaktande av Europaparlamentets yttrande [5],

[5] EUT C

med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande [6], och

[6] EUT C

av följande skäl:

(1) Artiklarna 27 och 30 i rådets direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter - Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund [7] innehåller bestämmelser om förfaranden som kan leda till rådets tysta godkännande av avvikelser.

[7] EGT L 145, 13.6.1977, s. 1. Direktivet senast ändrat genom direktiv 2002/93/EG (EGT L 331, 7.12.2002, s. 27).

(2) Det bör av öppenhetsskäl och i rättssäkerhetens intresse tillses att varje avvikelse som bemyndigas med stöd av artiklarna 27 eller 30 i direktiv 77/388/EEG blir föremål för ett uttryckligt beslut som rådet antar på förslag från kommissionen.

(3) Möjligheten att rådet ger sitt godkännande i tysthet av en avvikelse efter en viss tidsfrist bör således utgå.

(4) I syfte att undvika att en medlemsstat hamnar i ovisshet om hur kommissionen avser att ställa sig till medlemsstatens ansökan om avvikelse bör en tidsfrist införas inom vilken kommissionen för rådetskall lägga fram antingen ett förslag om tillstånd eller ett meddelande däreventuella invändningar redovisas.

(5) Även andra ändringar bör göras av förfarandet i artiklarna 27 och 30, särskilt bör kommissionens skyldighet att underrätta de övriga medlemsstaterna om ansökningar utgå, eftersom en sådan underrättelse är motiverad endast om ansökningar beviljas genom tyst godkännande.

(6) I syfte att göra det möjligt för den ansökande medlemsstaten att bättre följa handläggningen av ansökan bör det införas en skyldighet för kommissionen att meddela den medlemsstaten när kommissionen har alla nödvändiga uppgifter för behandling av ärendet.

(7) Eftersom det inte finns något förfarande för antagande av bindande bestämmelser för genomförandet av direktiv 77/388/EEG tillämpar medlemsstaterna bestämmelserna i direktivet på olika sätt.

(8) För att den inre marknaden skall fungera bättre krävs att det gällande mervärdesskattesystemet tillämpas mer enhetligt. Införande av ett förfarande genom vilket det blir möjligt att anta föreskrifter i syfte att se till att de gällande bestämmelserna genomförs korrekt skulle utgöra ett stort framsteg i detta avseende.

(9) Dess föreskrifter bör i synnerhet åtgärda problemet med dubbelbeskattning av gränsöverskridande transaktioner. Sådan dubbelbeskattning kan ske till följd av att medlemsstaterna tillämpar bestämmelserna om platsen för tillhandahållande i direktiv 77/388/EEG på olika sätt.

(10) Tillämpningsområdet för varje tillämpningsföreskrift bör emellertid fortsätta att vara begränsat, och syftet med sådana föreskrifter skulle vara att klargöra innehållet i en bestämmelse i direktiv 77/388/EEG utan möjlighet att besluta om avvikelser från detta.

(11) Även om tillämpningsområdet för en tillämpningsföreskrift kommer att vara begränsat, kan det inte uteslutas att det i vissa fall kan komma att uppstå betydande budgetkonsekvenser för en eller flera medlemsstater.

(12) Möjligheten att sådana föreskrifter kan få betydande budgetkonsekvenser för medlemsstaterna utgör skäl för att rådet förbehåller sig rätten att utöva genomförandebefogenheterna avseende bestämmelserna i direktiv 77/388/EEG.

(13) Med tanke på det begränsade tillämpningsområdet bör det bestämmas att tillämpningsföreskrifterna för direktiv 77/388/EEG skall antas av rådet, som skall fatta sitt beslut enhälligt på förslag från kommissionen, i enlighet med ett förfarande som motsvarar det som föreskrivs i direktivet för antagande av avvikelser.

(14) Eftersom målen för detta direktiv av ovan nämnda skäl inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna och de därför bättre kan uppnås på gemenskapsnivå, kan gemenskapen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördraget. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går detta direktiv inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå dessa mål.

(15) Följaktligen bör direktiv 77/388/EEG ändras.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Direktiv 77/388/EEG ändras på följande sätt:

1) I artikel 27 skall punkterna 3 och 4 ersättas med följande:

"3. Så snart kommissionen erhållit alla nödvändiga uppgifter för behandlingen av ärendet skall den underrätta den ansökande medlemsstaten om detta.

4. Kommissionen skall inom tre månader efter översändandet av den underrättelse som avses i punkt 3 för rådet lägga fram ett förslag till lämpliga åtgärder eller, om kommissionen har invändningar mot ansökan om avvikelse, ett meddelande där den redovisar sina invändningar."

2) I avdelning XVII skall följande artikel 29a läggas till:

"Artikel 29a

Tillämpningsföreskrifter

Rådet skall enhälligt på förslag från kommissionen besluta om nödvändiga föreskrifter för tillämpningen av detta direktiv."

3) Artikel 30 skall ersättas med följande:

"Artikel 30

Internationella avtal

1. Rådet får enhälligt på förslag från kommissionen tillåta varje medlemsstat att ingå avtal med ett tredje land eller en internationell organisation som kan innehålla avvikelser från detta direktiv.

En medlemsstat som önskar ingå ett sådant avtal skall framlägga saken för kommissionen och lämna alla uppgifter som krävs för att ärendet skall kunna behandlas.

2. Så snart kommissionen erhållit alla nödvändiga uppgifter för behandlingen av ärendet skall den underrätta den ansökande medlemsstaten om detta.

3. Kommissionen skall inom tre månader efter översändandet av den underrättelse som avses i punkt 2 för rådet lägga fram ett förslag till lämpliga åtgärder eller, om kommissionen har invändningar mot ansökan om avvikelse, ett meddelande där den redovisar sina invändningar."

Artikel 2

Medlemsstaterna skall sätta i kraft de bestämmelser i lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den [...]. De skall genast underrätta kommissionen om detta.

När en medlemsstat antar dessa bestämmelser skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda.

Artikel 3

Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.

Artikel 4

Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

Utfärdat i Bryssel den

På rådets vägnar

Ordförande