Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING om gemensamma bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden, Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling och Europeiska havs- och fiskerifonden som omfattas av den gemensamma strategiska ramen, om allmänna bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden och Sammanhållningsfonden samt om upphävande av förordning (EG) nr 1083/2006 /* KOM/2011/0615 slutlig - 2011/0276 (COD) */





{SEC(2011)1141 final} {SEC(2011)1142 final} MOTIVERING 1. BAKGRUND TILL FÖRSLAGET Den 29 juni 2011 antog kommissionen ett förslag om nästa fleråriga budgetram för åren 2014–2020: En budget för Europa 2020[1]. Utmärkande drag för nästa omgång program är förenklingar i genomförandet, fokusering på resultat och ökad användning av villkorat stöd. Förenkling har angetts som ett viktigt mål i meddelandet om översyn av EU:s budget[2], agendan för smart lagstiftning i Europeiska unionen[3] och det tidigare nämnda meddelandet om nästa fleråriga budgetram. Erfarenheten visar att under den pågående programperioden har bestämmelserna för utgiftsprogram varit mångahanda och fragmenterade, vilket gjort att de ofta uppfattas som onödigt komplicerade och svåra att genomföra och kontrollera. Detta lägger en tung administrativ börda på såväl stödmottagarna som kommissionen och medlemsstaterna, vilket kan få den oavsiktliga effekten att avskräcka potentiella deltagare, öka felfrekvensen och försena genomförandet. Detta betyder att EU-programmens möjligheter inte utnyttjas fullt ut. Europeiska regionala utvecklingsfonden (Eruf), Europeiska socialfonden (ESF), Sammanhållningsfonden, Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (EJFLU) samt Europeiska havs- och fiskerifonden (EHFF) (nedan kallade GSR-fonderna) har kompletterande politiska mål och förvaltningen av dem delas mellan medlemsstaterna och kommissionen. Därför är det viktigt att maximera effektiviteten hos alla strukturinstrument så att de mål som fastställs i programmen uppfylls och de olika instrumentens synergier och effektivitet optimeras. Detta ska åstadkommas genom sunda villkor för fonderna i fråga om strategiska, rättsliga och institutionella ramar, genom ökad fokusering på resultat och övervakning av framstegen mot de mål som överenskommits i programmen samt genom harmonisering av genomförandereglerna och kontrollkraven där så är möjligt. Denna förordning innehåller därför ett antal gemensamma regler. Den är uppdelad i två delar. I den första delen finns ett antal gemensamma bestämmelser för alla strukturinstrument som ingår i den gemensamma strategiska ramen. Dessa bestämmelser rör de allmänna principerna för stöd, t.ex. partnerskap, flernivåstyre, jämställdhet mellan kvinnor och män, hållbarhet och överensstämmelse med gällande EU-lagstiftning och nationell lagstiftning. Förslaget innehåller också de gemensamma delarna strategisk planering och programplanering, inklusive en förteckning över gemensamma tematiska mål från Europa 2020-strategin, samt bestämmelser om den gemensamma strategiska ramen på unionsnivå och om partnerskapsavtal som ska slutas med varje medlemsstat. Det innehåller en gemensam strategi för att stärka sammanhållningspolitikens resultatorientering, politiken för landsbygdsutveckling samt havs- och fiskepolitiken, och därför ingår bestämmelser rörande villkor och resultatöversyn, men även bestämmelser om övervakning, rapportering och utvärdering. Det fastställs också gemensamma bestämmelser rörande genomförandet av GSR-fonderna i fråga om reglerna för stödberättigande, och särskilda bestämmelser för finansieringsinstrument och lokalt ledd utveckling. En del förvaltnings- och kontrollbestämmelser är också gemensamma för alla GSR-fonder. Den andra delen innehåller särskilda bestämmelser för Eruf och ESF samt för Sammanhållningsfonden. Bland dessa ingår bestämmelser om sammanhållningspolitikens uppdrag och mål, budgetramen, särskilda programplanerings- och rapporteringsbestämmelser, större projekt och gemensamma handlingsplaner. I den andra delen anges kraven för förvaltnings- och kontrollsystem inom sammanhållningspolitiken och där finns också de särskilda bestämmelserna för kontroll och ekonomisk förvaltning. Samtidigt kommer kommissionen att ha ansvaret för att bevara de synergier som redan vunnits genom förenkling och harmonisering av den första pelaren (EGFJ – Europeiska garantifonden för jordbruket) och den andra pelaren (EJFLU) i den gemensamma jordbrukspolitiken. På så sätt kan den starka kopplingen mellan EGFJ och EJFLU behållas och de strukturer som redan upprättats i medlemsstaterna kan fortsätta användas. 2. RESULTAT AV SAMRÅD MED BERÖRDA PARTER OCH KONSEKVENSBEDÖMNINGAR 2.1. Samråd och expertrådgivning Förordningen bygger på omfattande samråd med berörda parter, inklusive medlemsstaterna, regionerna, näringslivets och arbetsmarknadens organisationer samt akademiska experter och internationella institutioner som hörts i samband med utarbetandet av förslaget för varje strukturfond inför budgetramen för åren 2014–2020. Utvärderingarna av programmen 2000–2006 och en rad studier och expertutlåtanden har använts som underlag. Inför den nya ramen för sammanhållningspolitiken inhämtades expertråd vid tio möten 2009–2011 med högnivågruppen för framtidens sammanhållningspolitik, en informell grupp som stödjer kommissionens arbete med att ta fram riktlinjer för framtidens sammanhållningspolitik. Tre möten hölls också med arbetsgruppen för villkor i början av 2011. Ett offentligt samråd om slutsatserna i den femte sammanhållningsrapporten ägde rum mellan den 12 november 2010 och den 31 januari 2011. Sammanlagt inkom 444 inlägg. En sammanfattning av resultaten offentliggjordes den 13 maj 2011[4]. Ett offentligt samråd hölls mellan den 23 november 2010 och den 25 januari 2011 om framtiden för landsbygdsutveckling och en rådgivande kommitté med berörda parter möttes den 12 januari 2011[5]. Sammanlagt fick kommissionen in 517 bidrag. Av bidragen från organisationer kom 44 % från jordbruket och livsmedelsindustrin medan 40 % kom från nationella, regionala och lokala myndigheter, miljöorganisationer, tankesmedjor och forskningsinstitut samt från utvecklingsorganisationer, handelssektorn och konsumentorganisationer. Bland övriga organisationer (12 %) som deltog i samrådet kan nämnas hälsoskyddsorganisationer, vattenförvaltningsorgan och representanter för civilsamhället. I april 2009[6] antogs en grönbok om reformen av den gemensamma fiskeripolitiken, följd av ett offentligt samråd. Utöver det offentliga samrådet anordnades ca 200 möten med medlemsstaterna, rådgivande kommittén för fiske och vattenbruk och de regionala rådgivande kommittéerna, fiskeindustrin, bearbetnings- och saluföringssektorn, fackföreningarna, de icke-statliga organisationerna och forskarsamhället. Härvid kan särskilt nämnas i) två möten med medlemsstaterna i Gent (12–14 september 2010) och i Noordwijk (9–11 mars) under vilka den framtida finansieringen diskuterades; ii) ett särskilt seminarium om Europeiska fiskerifonden i Bryssel (13 april 2010) med deltagande av berörda parter från näringslivet, fackföreningar och medlemsstater; iii) en konferens i Bryssel (12–13 april 2011) om lokal utveckling i fiskeriområden. Ett antal gemensamma slutsatser kan dras från resultaten av de olika offentliga samråden, som bekräftade följande: – En majoritet av de berörda parterna vill ha fortsatt ekonomiskt stöd till dessa politikområden. – EU-stödet bör inriktas på ett antal prioriteringar och de olika politikområdena bör anpassas till Europa 2020. – I synnerhet när det gäller sammanhållningspolitiken efterlyste de berörda parterna en mer resultatorienterad inriktning och det fanns starkt stöd för öppnare och förenklade förfaranden för den ekonomiska förvaltningen. En majoritet av de berörda parterna efterlyste en mer integrerad strategi eller gemensamma strategier för flera av EU:s politikområden och finansieringsinstrument. 2.2. Konsekvensbedömning Detta förslag bygger på tre konsekvensbedömningar, en för Eruf, Sammanhållningsfonden och ESF tillsammans, en för EJFLU och en för EHFF. I konsekvensbedömningarna analyseras bl.a. EU-mervärde, resultat och genomförande av politiken samt förenkling och harmonisering av bestämmelserna. De möjligheter som bedömdes i konsekvensbedömningarna var i) att öka politikens förmåga att skapa europeiskt mervärde, ii) att förbättra resultaten av politiken samt iii) att förenkla genom att minska de administrativa kostnaderna och minimera risken för fel. 2.2.1. Europeiskt mervärde För att skapa ett europeiskt mervärde behöver strukturprogrammen både koncentrera sitt stöd till EU:s prioriteringar och samordnas med andra av EU:s politikområden och finansieringsinstrument. I Europa 2020 finns ett antal tydliga gemensamma mål, inklusive de överordnade målen och flaggskeppsinitiativen, som ger en tydlig ram for fastställandet av finansieringsprioriteringar. Det finns en bred samsyn bland de berörda parterna om vilken roll de olika politikområdena (sammanhållningspolitiken, politiken för landsbygdsutveckling samt havs- och fiskeripolitiken) ska spela för att bidra till att man uppnår målen med Europa 2020[7]. När det gäller frågan om koncentration av EU:s prioriteringar bedömdes tre olika alternativ: antingen en flexibel hållning till koncentrationen genom öronmärkning eller en tydligare, mer omfattande koppling till de överordnade målen i Europa 2020 och de integrerade riktlinjerna som ska trygga en kritisk massa för ESF eller, som en tredje möjlighet, koncentration på EU:s prioriteringar enbart i de mindre utvecklade medlemsstaterna. Det alternativ som föredrogs var att etablera en stark koppling till Europa 2020-målen, vilket bäst skulle bidra till att de överordnade målen kan uppnås. Vad gäller samordning med andra av EU:s politikområden och finansieringsinstrument var de alternativ som bedömdes en lösare samordning utifrån icke bindande strategiska EU-riktlinjer, en mer långtgående anpassning till Europa 2020-målen genom den gemensamma strategiska ramen och partnerskapsavtalen eller ingen samordning med andra av EU:s politikområden och finansieringsinstrument utöver en formell kravuppfyllelse. Strategiska planeringsformer, där den gemensamma strategiska ramen på unionsnivå och partnerskapsavtal på nationell nivå ingår, anses säkra en effektiv samordning mellan unionens politikområden och instrument. 2.2.2. Förbättrade resultat av politiken De olika strukturinstrumentens effektivitet är beroende av att det finns sunda politiska, rättsliga och institutionella ramar. I många sektorer behövs en kombination av strategiska och rättsliga villkor och offentliga investeringar för att man effektivt ska kunna undanröja alla hinder för tillväxten. I detta sammanhang har följande alternativ undersökts: a) oförändrade villkor (makrofinansiella villkor inom Sammanhållningsfonden, överensstämmelse med såväl förfaranden som EU:s sektorslagstiftning och strategiska ramar även om tillämpningen sker osystematiskt, inga bestämmelser relaterade till resultaten); b) förhandsvillkor som ska uppfyllas innan programmen antas; c) efterhandsvillkor, inklusive resultatramen och resultatreserven; d) stärkta makrofinansiella villkor och e) en kombination av övriga alternativ. Det som föredrogs var en kombination av alternativ, eftersom man på så sätt kan se till att förhandsvillkoren är uppfyllda så att fonderna kan användas effektivt, skapa incitament till att uppnå fastställda mål och samtidigt anpassa genomförandet av programmen till unionens ekonomiska styrning. 2.2.3. Förenkling – minskade administrativa kostnader och minimerade risker för fel En sund, ändamålsenlig och effektiv förvaltning av strukturinstrumenten kräver lämpliga, effektiva och öppna system där alla berörda förvaltningar är involverade. Dessa system måste kunna garantera urvalet av högkvalitativ verksamhet och ett effektivt genomförande av denna verksamhet så att de politiska målen uppnås. Förvaltnings- och kontrollsystemen måste också säkra förebyggande och upptäckt av oriktigheter, inklusive bedrägeri, och därmed ge säkerhet för att utgifterna är korrekta. Samtidigt bör genomförandesystemet vara så enkelt och välanpassat som möjligt för att säkra ett effektivt genomförande och en minskad administrativ börda för bidragsmottagarna. De granskade alternativen för sammanhållningspolitiken omfattar olika alternativ för återbetalning (på grundval av faktiska kostnader eller förenklade kostnader), e-förvaltning och säkerhetsnivå. De viktigaste skillnaderna mellan alternativen rör i vilken mån kommissionen är delaktig i bedömningen av förvaltnings- och kontrollsystemen, om olika alternativ för återbetalning ska kopplas till resultaten samt formerna för främjande av e-förvaltning i den löpande förvaltningen av EU:s fonder. Det alternativ som föredragits är en proportionell strategi som leder till riskbaserade kontrollformer, tillgång till ett brett urval av återbetalningsalternativ och avancerade e-styrformer på medlemsstats- och regionnivå, eftersom detta i hög grad skulle kunna minska kostnaderna för kontroller och ge en mindre arbetsbörda. Alternativet överensstämmer också bättre med subsidiaritetsprincipen. 3. RÄTTSLIGA ASPEKTER PÅ FÖRSLAGET EU:s åtgärder är motiverade både enligt målen i artikel 174 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget) och enligt subsidiaritetsprincipen. Rätten att vidta åtgärder fastställs i artikel 175 i EUF-fördraget, där det uttryckligen sägs att unionen ska genomföra denna politik med hjälp av strukturfonderna, jämförd med artikel 177, där Sammanhållningsfondens roll fastställs. Syftena med Eruf, ESF och Sammanhållningsfonden anges i artiklarna 162, 176 respektive 177 i EUF-fördraget. Åtgärder som rör jordbruk och fiskeri motiveras med hänvisning till artiklarna 38 och 39 i EUF-fördraget. Enligt artikel 174 i EUF-fördraget ska även särskild hänsyn tas till landsbygdsområden, områden som påverkas av strukturomvandlingar samt regioner med allvarliga och permanenta, naturbetingade eller demografiska nackdelar, såsom de nordligaste regionerna med mycket låg befolkningstäthet, öregioner, gränsregioner och bergsregioner. Enligt artikel 349 i EUF-fördraget ska specifika åtgärder vidtas för att beakta situationen i de yttersta randområdena, vilken förvärras av specifika faktorer som allvarligt hämmar områdenas utveckling. 4. BUDGETKONSEKVENSER I kommissionens förslag till flerårig budgetram föreslås att 376 miljarder euro ska satsas på ekonomisk, social och territoriell sammanhållning för perioden 2014–2020. Föreslagen budget 2014–2020 || Miljarder euro Mindre utvecklade regioner Övergångsregioner Mer utvecklade regioner Territoriellt samarbete Sammanhållningsfonden Extra anslag för de yttersta randområdena och regionerna med mycket låg befolkningstäthet || 162,6 38,9 53,1 11,7 68,7 0,926 Fonden för ett sammanlänkat Europa, för transport, energi och informations- och kommunikationsteknik (IKT) || 40 miljarder euro (med ytterligare 10 miljarder euro öronmärkta i Sammanhållningsfonden) *Alla uppgifter i fasta priser på 2011 års prisnivå. I sitt förslag anger kommissionen också minimiandelar för ESF för varje regionkategori, i syfte att öka GSR-fondernas bidrag till att uppnå de överordnade målen i Europa 2020. När dessa andelar tillämpas blir ESF:s andel av sammanhållningspolitikens medel 25 %, dvs. 84 miljarder euro. Det är dock viktigt att påpeka att det angivna minimistödet från ESF även innefattar budgeten för ett kommande förslag från kommissionen om livsmedelsbistånd till de mest utsatta människorna. Kommissionens förslag till finansiering av Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (EJFLU) och Europeiska havs- och fiskerifonden (EHFF) kommer att inkluderas i de fondspecifika förordningarna för varje fond. 5. SAMMANFATTNING AV INNEHÅLLET I FÖRORDNINGEN 5.1. Gemensamma bestämmelser för alla GSR-fonder 5.1.1. Allmänna principer De allmänna principerna för stödet från alla GSR-fonder kommer att innefatta partnerskap och flernivåstyre, överensstämmelse med tillämplig EU-lagstiftning och nationell lagstiftning, främjande av jämställdhet mellan kvinnor och män samt hållbar utveckling. När det gäller ESF kommer kommissionen även i fortsättningen att biträdas av den kommitté som föreskrivs i artikel 163 i fördraget och som består av en statlig företrädare, en företrädare för arbetstagarorganisationerna och en företrädare för arbetsgivarorganisationerna från varje medlemsstat. 5.1.2. Strategi För att politiken i största möjliga utsträckning ska bidra till EU:s prioriteringar föreslår kommissionen att den strategiska programplaneringen ska stärkas. Det innebär att fastställa en förteckning med förordningens tematiska mål i enlighet med Europa 2020: 1. Att stärka forskning, teknisk utveckling och innovation. 2. Att öka tillgången till, användningen av och kvaliteten på informations- och kommunikationsteknik. 3. Att öka konkurrenskraften hos små och medelstora företag, inom jordbruket (för EJFLU) samt inom fiske och vattenbruk (för EHFF). 4. Att stödja övergången till en koldioxidsnål ekonomi inom alla sektorer. 5. Att främja anpassning, riskförebyggande och riskhantering i samband med klimatförändringar. 6. Att skydda miljön och främja en hållbar användning av resurser. 7. Att främja hållbara transporter och få bort flaskhalsar i viktig nätinfrastruktur. 8. Att främja sysselsättning och arbetskraftens rörlighet. 9. Att främja social inkludering och bekämpa fattigdom. 10. Att investera i utbildning, färdigheter och livslångt lärande. 11. Att förbättra den institutionella kapaciteten och effektiviteten hos den offentliga förvaltningen. I den gemensamma strategiska ramen kommer målen för unionens prioriteringar när det gäller smart och hållbar tillväxt för alla att omsättas i nyckelåtgärder för Eruf, Sammanhållningsfonden, ESF, EJFLU och EHFF, något som ska säkra en integrerad användning av GSR-fonderna så att de gemensamma målen kan uppnås. I partnerskapsavtal mellan kommissionen och varje enskild medlemsstat anges de nationella och regionala partnernas åtaganden liksom kommissionens åtaganden. Avtalen knyts till målen för Europa 2020 och de nationella reformprogrammen. I avtalen ska det anges en integrerad strategi för territoriell utveckling som får stöd från alla GSR-fonder, med mål som bygger på överenskomna indikatorer, strategiska investeringar och ett antal villkor. De ska innehålla åtaganden om årlig redovisning av framstegen i årsrapporterna om sammanhållningspolitiken och om politiken för landsbygdsutveckling samt i andra offentliga rapporter. 5.1.3. Villkor och resultat För att bättre resultat ska uppnås införs nya villkorsbestämmelser som ska säkerställa att EU-medlen ger starka incitament för medlemsstaterna att förverkliga målen i Europa 2020. Det är fråga om både förhandsvillkor som måste vara uppfyllda innan medlen kan betalas ut och efterhandsvillkor som innebär att utbetalning av ytterligare medel beror på resultaten. Tanken bakom strängare förhandsvillkor för dessa fonder är att se till att det finns förutsättningar för att stödet ska bli verkningsfullt. Erfarenheterna tyder på att fondmedlens verkan i vissa fall hindrats av politiska, rättsliga och institutionella flaskhalsar. Principen med villkor är inte ny inom sammanhållningspolitiken. Under de olika programperioderna har ett antal mekanismer införts för att stödet ska bli så verkningsfullt som möjligt. Några av dem rör förvaltning och kontroll, medan andra rör strategiska och rättsliga ramar och administrativ kapacitet. Erfarenheterna från tillämpningen av villkor varierar dock mellan de olika programmen. En öppnare och mer systematisk tillämpning är därför motiverad. Med efterhandsvillkor stärks inriktningen på resultat och uppfyllande av Europa 2020‑målen. Tillämpningen av villkor kommer att bygga på att man uppnår delmål knutna till mål för utfall och resultat i samband Europa 2020‑målen, vilka anges för varje program i partnerskapsavtalet. Under en halvtidsöversyn av resultaten kommer 5 % av budgeten för de berörda fonderna att reserveras och delas ut till de medlemsstater vars program har uppfyllt delmålen. Förutom resultatreserven kan misslyckanden med att nå delmålen leda till att medel inte betalas ut, och allvarliga underprestationer i förhållande till programmets mål kan leda till att medlen dras in helt. För att fondernas verkningsfullhet inte ska undermineras av en osund makroekonomisk politik föreslår kommissionen att fondernas regler för makrofinansiella villkor stärks och anpassas till de nya genomförandeåtgärder i stabilitets- och tillväxtpakten som ska antas som en del av det sjätte paketet om ekonomisk styrning. Samtidigt kan en högre samfinansieringssats (tio procentenheter) tillämpas när en medlemsstat får ekonomiskt stöd enligt artiklarna 136 och 143 i EUF-fördraget, vilket gör att mindre medel krävs från de nationella budgetarna i ett ansträngt budgetläge, samtidigt som EU-anslagen ligger kvar på samma nivå totalt sett. 5.1.4. Gemensamma förvaltningsbestämmelser Förslaget innehåller ett förvaltnings- och kontrollsystem som liknar det för instrument med delad förvaltning och bygger på gemensamma principer. Ett nytt system med nationell ackreditering införs för att betona medlemsstaternas åtaganden när det gäller sund ekonomisk förvaltning. De bestämmelser som ligger till grund för kommissionens säkerhet för att utgifterna är korrekta har harmoniserats och nya gemensamma delar såsom en förvaltningsförklaring och ett årligt avslutande av räkenskaperna har införts för att öka säkerheten. 5.1.5. Lokalt ledd utveckling Medlemsstaterna får möjlighet att använda gemensamma förfaranden för förberedelser, förhandlingar, förvaltning och genomförande, och uppmuntras att göra det, särskilt när behovet av starkare samordning av investeringar i humankapital och infrastruktur är som störst. GSR-fonderna behöver inriktas på många olika utvecklingsbehov på subregional och lokal nivå. För att underlätta genomförandet av flerdimensionella och sektorsövergripande insatser föreslår kommissionen att lokalt ledda initiativ ska stärkas, genomförandet av integrerade lokala utvecklingsstrategier och bildandet av lokala aktionsgrupper ska underlättas, utifrån erfarenheterna från Leader­-strategin. 5.1.6. Finansieringsinstrument Förutom bidragsfinansiering föreslår kommissionen att stöd till företag och projekt som förväntas ge avsevärd ekonomisk avkastning främst tillhandahålls genom nyskapande finansieringsinstrument. Finansieringsinstrumenten kommer att likna dem som användes 2007–2013, men några förenklingar förtjänar att nämnas. För det första erbjuder kommissionen nyckelfärdiga lösningar genom tillgång till finansieringsinstrument som inrättats på EU-nivå och modeller för nationella och regionala fonder i enlighet med standardvillkor som kommissionen utformat. För det andra innebär förslaget att instrumenten får klara spelregler, medan de tvetydigheter som uppstod genom reglerna för omgången 2007–2013 undanröjs, vilket ökar rättssäkerheten för alla. För det tredje ska finansieringsinstrumenten kunna användas för alla slags investeringar och stödmottagare, vilket är en avsevärd utökning av användningsområdet för dessa nyskapande instrument. 5.1.7. Övervakning och utvärdering De gemensamma bestämmelserna för alla GSR-fonder inom området övervakning och utvärdering omfattar övervakningskommitténs roll och sammansättning, årliga genomföranderapporter, årliga översynsmöten, lägesrapporter om genomförandet av partnerskapsavtalen samt förhands- och efterhandsutvärderingar. 5.1.8. Förenklade och anpassade regler för stödberättigande För närvarande konfronteras många mottagare av stöd från olika EU-instrument med flera olika regler för stödberättigande, vilket gör förvaltningen mer komplex och därmed ökar risken för fel. Extra möda har därför lagts på att ta fram åtgärder som ska säkerställa rimliga administrativa kostnader och en minskad administrativ börda för bidragsmottagarna i samband med förvaltningen av EU-fonderna. Målet är att så långt möjligt göra dessa grundläggande regler enhetliga för instrument med delad förvaltning, för att minska mångfalden av regler som behöver tillämpas. Med enklare kostnadsberäkning, t.ex. fasta kostnader och schablonbelopp, får medlemsstaterna möjlighet att införa resultatinriktad förvaltning inom enskilda insatser. I de gemensamma strategierna för måluppfyllelse ingår gemensamma regler för utgifternas stödberättigande, olika formerna av ekonomiskt stöd, förenklade kostnader och insatsernas varaktighet. I förslaget finns också gemensamma principer för förvaltnings- och kontrollsystemen. När det gäller den gemensamma jordbrukspolitiken kommer de nuvarande bestämmelserna om administrativa kostnader och kontrollsystem att behållas. 5.2. Allmänna bestämmelser för Eruf, ESF och Sammanhållningsfonden I del tre i förordningen anges sammanhållningspolitikens uppgift och mål, stödets geografiska täckning, ekonomiska medel och principer för stöd, programplanering, större projekt, gemensamma handlingsplaner, territoriell utveckling, övervakning och utvärdering, information och kommunikation, utgifternas stödberättigande samt förvaltnings- och kontrollsystem. 5.2.1. Stödets geografiska täckning Här skiljer man mellan mindre utvecklade regioner, övergångsregioner och mer utvecklade regioner. Mindre utvecklade regioner: I enlighet med EUF-fördraget ska stöd till de mindre utvecklade regionerna fortsätta att vara en viktig prioritering i sammanhållningspolitiken. De ekonomiskt och socialt eftersatta regionernas upphämtning förutsätter långsiktiga, varaktiga satsningar i en allt mer föränderlig värld. Denna kategori omfattar regioner vars BNP per capita är mindre än 75 % av genomsnittlig BNP i EU-27. Övergångsregioner: Den nya kategorin övergångsregioner införs för att ersätta det nuvarande infasnings- och utfasningssystemet. Denna kategori kommer att omfatta alla regioner med en BNP per capita på 75–90 % av genomsnittet i EU-27. Mer utvecklade regioner: Även om satsningarna på de mindre utvecklade regionerna kommer att prioriteras inom sammanhållningspolitiken även i fortsättningen, finns det allvarliga utmaningar som rör alla medlemsstater, t.ex. global konkurrens i kunskapsekonomin, övergången till en koldioxidsnål ekonomi och social polarisering som förvärras av det rådande ekonomiska klimatet. I denna kategori finns regioner med en BNP per capita på mer än 90 % av genomsnittlig BNP i EU-27. Alla regioner vars BNP per capita under perioden 2007–2013 var mindre än 75 % av genomsnittlig BNP i EU-25 under referensperioden, men vars BNP per capita har ökat till mer än 75 % av genomsnittlig BNP i EU-27 ska få två tredjedelar av det anslag de fick under perioden 2007–2013. Minimiandelar för ESF kommer att fastställas för varje regionkategori (25 % för konvergensregionerna, 40 % för övergångsregionerna och 52 % för konkurrenskraftsregionerna). Sammanhållningsfonden kommer att stödja de medlemsstater vars BNI per invånare är mindre än 90 % av genomsnittet i EU-27 genom att investera i transportnäten inom TEN-T och i miljö. En del av Sammanhållningsfondens anslag (10 miljarder euro) kommer att reserveras för finansiering av centrala transportnät inom Fonden för ett sammanlänkat Europa. Erfarenheterna av den nuvarande budgetramen visar att många medlemsstater har problem med att utnyttja stora volymer av EU-medel som tilldelas under en begränsad tid. Dessutom har budgetläget i några medlemsstater gjort det svårare att frigöra medel för att tillhandahålla nationell samfinansiering. För att ta itu med frågan om utnyttjandet av medlen föreslår kommissionen följande åtgärder: – Taket för sammanhållningsstöd fastställs till 2,5 % av BNP. – Ett tak införs för samfinansieringssatser för varje prioriterat område inom de operativa programmen, som ska vara 85 % i mindre utvecklade regioner (eller 80 % och 75 % i vissa fall) och de yttersta randområdena, 60 % i övergångsregioner och 50 % i mer utvecklade regioner. – Vissa villkor införs i partnerskapsavtalen rörande förbättringar av den administrativa kapaciteten. 5.2.2. Stärkt, resultatinriktad strategisk programplanering Kommissionen föreslår ett mer resultatorienterat programplaneringsförfarande för att säkerställa att programmen inom sammanhållningspolitiken har en tydlig strategi för insatserna, är resultatorienterade och innehåller lämpliga bestämmelser för ett integrerat tillvägagångssätt för utveckling och ett effektivt genomförande av fonderna. I synnerhet föreslår kommissionen att man inför gemensamma handlingsplaner, som är insatser som omfattar en grupp projekt som ingår i ett operativt program, med specifika mål, resultatindikatorer och utfall som fastställts av medlemsstaten och kommissionen. De har ett förenklat förvaltnings- och kontrollsystem som är resultatinriktat. 5.2.3. Rationaliserad ekonomisk förvaltning och kontroll I förvaltnings- och kontrollsystemen måste man göra väga kostnaderna för förvaltning och kontroll mot riskerna. Kommissionens roll i förhandsgranskningen av de nationella förvaltnings- och kontrollsystemen kommer att bli proportionell, eftersom kommissionens obligatoriska granskning ersätts med en riskbaserad modell. Små program kommer inte att granskas av kommissionen. Den riskbaserade modellen minskar de administrativa kostnaderna för små program och välskötta förvaltningar. Dessutom ökar säkerheten, eftersom kommissionens resurser kan användas effektivare och styras till områden där riskerna är högre. Elektronisk databehandling kan minska den administrativa bördan betydligt och samtidigt göra det lättare att kontrollera projekt och utgifter. Därför föreslås att medlemsstaterna senast i slutet av 2014 ska ha byggt upp system där stödmottagarna kan lämna in alla uppgifter elektroniskt. En av svårigheterna med förvaltningssystemet under programperioden 2007–2013 är den allmänna regeln att alla verifikat för enskilda insatser ska bevaras i tre år efter det att programmet har avslutats. Därför föreslås ett obligatoriskt årligt avslutande för genomförda insatser och utgifter i samband med det årliga avslutandet av räkenskaperna. Tanken är att minska bördan med lång arkivering av handlingar för enskilda stödmottagare och riskerna om verifikationskedjan bryts. 2011/0276 (COD) Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING om gemensamma bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden, Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling och Europeiska havs- och fiskerifonden som omfattas av den gemensamma strategiska ramen, om allmänna bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden och Sammanhållningsfonden samt om upphävande av förordning (EG) nr 1083/2006 EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 177, med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten, med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande[8], med beaktande av Regionkommitténs yttrande[9], med beaktande av revisionsrättens yttrande[10], i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet, och av följande skäl: (1) Enligt artikel 174 i fördraget ska unionen för att stärka sin ekonomiska, sociala och territoriella sammanhållning sträva efter att minska skillnaderna mellan de olika regionernas utvecklingsnivåer och eftersläpningen i de minst gynnade regionerna eller öarna, särskilt i landsbygdsområden, områden som påverkas av strukturomvandlingar och regioner med allvarliga och permanenta, naturbetingade eller demografiska nackdelar. Enligt artikel 175 ska unionen understödja strävandena att uppnå dessa mål genom åtgärder som den vidtar genom utvecklingssektionen vid Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket, Europeiska socialfonden, Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska investeringsbanken och andra instrument. (2) I enlighet med slutsatserna från Europeiska rådets möte den 17 juni 2010, då unionens strategi för smart och hållbar tillväxt för alla antogs, ska unionen och medlemsstaterna satsa på att uppnå smart och hållbar tillväxt för alla, samtidigt som de främjar en harmonisk utveckling av unionen och minskar skillnaderna mellan regionerna. (3) För att förbättra samordningen och harmonisera genomförandet av de fonder som ger stöd inom ramen för sammanhållningspolitiken, nämligen Europeiska regionala utvecklingsfonden (Eruf), Europeiska socialfonden (ESF) och Sammanhållningsfonden, med fonderna såväl för landsbygdsutveckling, Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (EJFLU), som för havs- och fiskepolitiken, Europeiska havs- och fiskerifonden (EHFF), bör gemensamma bestämmelser fastställas för alla dessa fonder (nedan kallade GSR-fonderna). Dessutom innehåller denna förordning bestämmelser som är gemensamma för Eruf, ESF och Sammanhållningsfonden, men som inte gäller för EJFLU och EHFF. På grund av varje GSR-fonds särdrag bör särskilda bestämmelser för varje enskild fond och för målet Europeiskt territoriellt samarbete inom Eruf anges i särskilda förordningar. (4) När det gäller den gemensamma jordbrukspolitiken har man redan åstadkommit betydande synergieffekter genom att harmonisera och samordna förvaltnings- och kontrollregler för den gemensamma jordbrukspolitikens första pelare (EGFJ – Europeiska garantifonden för jordbruket) och andra pelare (EJFLU). Den starka kopplingen mellan EGFJ och EJFLU bör därför behållas och likaså de strukturer som redan finns i medlemsstaterna. (5) De yttersta randområdena bör omfattas av specifika åtgärder och erhålla ytterligare finansiering som kompenserar de nackdelar som följer av de faktorer som anges i artikel 349 i fördraget. (6) För att bestämmelserna ska tolkas på ett korrekt och enhetligt sätt och för att bidra till rättsäkerhet för medlemsstaterna och stödmottagarna, måste vissa termer som används i denna förordning definieras. (7) Denna förordning består av tre delar, där den första innehåller ingress och definitioner, den andra bestämmelser för alla GSR-fonder och den tredje bestämmelser endast för Eruf, ESF och Sammanhållningsfonden (nedan kallade fonderna). (8) Enligt artikel 317 i fördraget och i samband med delad förvaltning bör det anges på vilka villkor kommissionen kan utöva sina befogenheter att genomföra Europeiska unionens allmänna budget och medlemsstaternas ansvar att samarbeta bör förtydligas. Dessa villkor bör göra det möjligt för kommissionen att få säkerhet om att medlemsstaterna använder GSR-fonderna på ett lagligt och korrekt sätt och i enlighet med principen om sund ekonomisk förvaltning i den bemärkelse som avses i rådets förordning (EG, Euratom) nr 1605/2002 av den 25 juni 2002 med budgetförordning för Europeiska gemenskapernas allmänna budget[11]. Medlemsstaterna och de organ som medlemsstaterna utsett i detta syfte ska ansvara för genomförandet av programmen på lämplig territoriell nivå, i överensstämmelse med medlemsstaternas institutionella, rättsliga och finansiella ramar. Dessa bestämmelser ska också säkerställa att man uppmärksammar vikten av att unionens insatser är komplementära och sammanhängande, att de administrativa arrangemangen är proportionella och att den administrativa bördan för GSR-fondernas stödmottagare minskas. (9) För varje partnerskapsavtal och varje enskilt program bör en medlemsstat organisera ett partnerskap med företrädare för behöriga regionala, lokala och andra myndigheter, näringslivets och arbetsmarknadens parter samt organ som företräder civilsamhället, inklusive miljöorganisationer, icke-statliga organisationer och organ med ansvar för jämlikhet och likabehandling. Syftet med sådana partnerskap är att följa principen om flernivåstyre, att berörda parter ska ta ansvar för planerade insatser och att bygga på relevanta aktörers erfarenheter och sakkunskap. Kommissionen bör ha befogenhet att anta delegerade akter för att föreskriva om en uppförandekod för att se till att partnerna deltar i utarbetandet, genomförandet, övervakningen och utvärderingen av partnerskapsavtalen och programmen på ett konsekvent sätt. (10) GSR-fondernas verksamhet och de insatser de stöder bör överensstämma med tillämplig unionslagstiftning och nationell lagstiftning som direkt eller indirekt har anknytning till genomförandet av insatsen. (11) Som ett led i sina satsningar på ökad ekonomisk, territoriell och social sammanhållning bör unionen i alla skeden av genomförandet av GSR-fonderna sträva efter att undanröja ojämlikhet och främja jämställdhet, liksom att bekämpa diskrimination på grund av kön, ras eller etniskt ursprung, religion eller övertygelse, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning. (12) Målen för GSR-fonderna bör eftersträvas inom ramen för hållbar utveckling och unionens arbete för att skydda och förbättra miljön i enlighet med artiklarna 11 och 19 i fördraget, med hänsyn till principen att den som förorenar ska betala. Medlemsstaterna bör lämna information om stödet till klimatförändringsmålen i enlighet med ambitionen att använda minst 20 % av unionens budget till det, på ett sätt som kommissionen bestämmer i en genomförandeakt. (13) För att nå målen för unionens strategi för smart och hållbar tillväxt för alla bör GSR-fonderna inrikta sitt stöd på ett begränsat antal gemensamma tematiska mål. Det exakta tillämpningsområdet för var och en av GSR-fonderna ska fastställas i de fondspecifika reglerna och kan begränsas till bara vissa av de tematiska mål som anges i den här förordningen. (14) Kommissionen bör genom en delegerad rättsakt anta en gemensam strategisk ram för att omsätta unionens mål i nyckelåtgärder för GSR-fonderna, i syfte att ge programplaneringen i medlemsstaterna och regionerna en klarare strategisk riktning. Den gemensamma strategiska ramen bör underlätta den sektorsvisa och territoriella samordningen av unionens insatser genom GSR-fonderna och med andra relevanta politikområden och instrument inom unionen. (15) I den gemensamma strategiska ramen bör man därför ange huvudsakliga stödområden, territoriella utmaningar, politiska mål, prioriterade områden för samarbetsverksamhet, samordningsmekanismer samt mekanismer som ger enhetlighet och samstämmighet med medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik. (16) På grundval av kommissionens gemensamma strategiska ram bör varje medlemsstat utarbeta ett partnerskapsavtal i samarbete med sina partner och i dialog med kommissionen. Partnerskapsavtalet bör omsätta innehållet i den gemensamma strategiska ramen till ett nationellt sammanhang och innehålla fasta åtaganden för hur unionens mål ska uppnås genom GSR-fondernas programplanering. (17) Medlemsstaterna bör koncentrera sitt stöd så att det bidrar på ett väsentligt vis till att unionens mål uppnås, i enlighet med särskilda nationella och regionala utvecklingsbehov. Förhandsvillkor bör fastställas, så att de nödvändiga ramvillkoren för en effektiv användning av unionens stöd är på plats. Kommissionen bör bedöma om dessa förhandsvillkor är uppfyllda i samband med att den bedömer partnerskapsavtalen och programmen. I de fall då ett förhandsvillkor inte uppfylls bör kommissionen ha befogenhet att ställa in utbetalningarna till programmet. (18) En resultatram bör fastställas för varje program, i syfte att övervaka måluppfyllelsen för varje program under programperioden. Kommissionen bör genomföra en resultatöversyn i samarbete med medlemsstaterna 2017 och 2019. En resultatreserv bör avsättas och anslås under 2019 i de fall då delmålen i resultatramen uppnåtts. Det bör inte finnas någon resultatreserv för program inom målet Europeiskt territoriellt samarbete, eftersom dessa program är av olika typ och omfattar flera olika länder. I de fall då man är långt ifrån målen och delmålen bör kommissionen kunna ställa in betalningarna till programmet eller, vid programperiodens slut, tillämpa finansiella korrigeringar för att inte unionens budget ska användas på ett slösaktigt eller ineffektivt sätt. (19) Genom att skapa en närmare koppling mellan sammanhållningspolitiken och unionens ekonomiska styrning kan man säkerställa att genomslagskraften för GSR-fondernas utgifter stöds av en sund ekonomisk politik och att GSR-fonderna kan styras om för att hantera ekonomiska problem i ett land, om det skulle behövas. Denna process måste genomföras gradvis och inledas med ändringar av partnerskapsavtalet och av programmen för att stödja rådets rekommendationer om att åtgärda makroekonomiska obalanser och sociala och ekonomiska problem. Om en medlemsstat, trots ökad användning av GSR-medel, misslyckas med att vidta effektiva åtgärder i samband med processen med ekonomisk styrning, bör kommissionen ha rätt att helt eller delvis ställa in betalningar och åtaganden. Beslut om inställande bör vara proportionella och effektiva samt ta hänsyn till de enskilda programmens effekter på den ekonomiska och sociala situationen i den berörda medlemsstaten och tidigare ändringar i partnerskapsavtalet. När kommissionen fattar beslut om inställande bör den följa principen om likabehandling av medlemsstaterna och särskilt beakta hur inställandet påverkar den berörda medlemsstatens ekonomi. Upphävandena ska ställas in och medlen göras tillgängliga igen så snart medlemsstaten vidtar nödvändiga åtgärder. (20) För att fokusera på unionens strategi för smart och hållbar tillväxt för alla bör gemensamma inslag fastställas för alla program. För att programbestämmelserna för GSR-fonderna ska vara enhetliga bör förfarandena för antagande och ändring av programmen samordnas. Programplaneringen bör syfta till överensstämmelse med den gemensamma strategiska ramen och partnerskapsavtalet samt till samordning mellan GSR-fonderna, både dem emellan och med andra befintliga finansieringsorgan och Europeiska investeringsbanken (EIB). (21) Genom fördraget har territoriell sammanhållning lagts till målen ekonomisk och social sammanhållning, och det är därför nödvändigt att ta upp den roll som spelas av städer, funktionella geografiska områden och subregionala områden med särskilda geografiska eller demografiska problem. För att bättre ta vara på lokal potential är det nödvändigt att stärka och underlätta inslaget av lokalt ledd utveckling genom att fastställa gemensamma regler och nära samordning för alla GSR-fonder. En viktig princip är att ge ansvaret för genomförandet av lokala utvecklingsstrategier till lokala aktionsgrupper som representerar lokalsamhällets intressen. (22) Finansieringsinstrumenten blir allt viktigare eftersom de har en hävstångseffekt på GSR-fonderna, eftersom de kombinerar olika slags offentliga och privata medel till stöd för politiska mål och eftersom revolverande finansieringsformer gör stödet hållbart på längre sikt. (23) Finansieringsinstrument med stöd från GSR-fonderna bör användas för att hantera särskilda behov på marknaden på ett kostnadseffektivt sätt, i enlighet med programmens mål, och bör inte tränga ut privat finansiering. Beslutet att finansiera stödåtgärder via finansieringsinstrumenten bör därför fattas på grundval av en förhandsbedömning. (24) Finansieringsinstrumenten bör utformas och tillämpas på ett sätt som uppmuntrar till ett avsevärt engagemang från privata investerare och finansinstitutioner med en lämplig riskfördelning. För att vara tillräckligt attraktiva för den privata sektorn behöver finansieringsinstrumenten utformas och tillämpas flexibelt. Förvaltningsmyndigheterna bör därför besluta om hur man på lämpligaste sätt genomför finansieringsinstrumenten för att svara på målregionernas särskilda behov, i överensstämmelse med det relevanta programmets mål. (25) Förvaltningsmyndigheterna bör ha möjlighet att bidra med medel från programmen till finansieringsinstrument som inrättas på unionsnivå, och till instrument på regional nivå. Förvaltningsmyndigheterna bör också ha möjlighet att genomföra finansieringsinstrumenten direkt, genom särskilda fonder eller fondandelsfonder. (26) Summan av de belopp som vid varje tidpunkt betalas ut från GSR-fonderna till finansieringsinstrumenten bör motsvara det belopp som krävs för att genomföra planerade investeringar och utbetalningar till de slutliga stödmottagarna, inklusive förvaltningskostnader och avgifter, som beräknas utifrån affärsplaner och kassaflödesprognoser under en bestämd period som inte bör överskrida två år. (27) Det är nödvändigt att ange särskilda regler för vilka belopp som kan godtas som stödberättigande vid avslutandet, så att de belopp, inklusive förvaltningskostnader och avgifter, som betalas från GSR-fonderna till finansieringsinstrumenten verkligen används för investeringar och utbetalningar till slutmottagare. Det är också nödvändigt att ange särskilda regler för användning av medel som kan härledas från GSR-fondernas stöd, inklusive användning av kvarvarande medel efter avslutande av programmen. (28) Medlemsstaterna bör övervaka programmen för att granska genomförande och måluppfyllelse. Övervakningskommittéer bör därför inrättas för GSR-fonderna och man bör fastställa hur de ska vara sammansatta och hur de ska fungera. Gemensamma övervakningskommittéer kan inrättas för att underlätta samordningen mellan GSR-fonderna. För effektivitetens skull bör övervakningskommittéerna kunna utfärda rekommendationer till förvaltningsmyndigheterna om programgenomförandet, och de bör även övervaka åtgärder som vidtas på grund av dessa rekommendationer. (29) Det är nödvändigt att samordna övervakningen och rapporteringen inom GSR-fonderna för att förenkla förvaltningen på alla nivåer. Det är viktigt att rapporteringskraven är proportionella men också att det finns omfattande information om vilka framsteg som gjorts vid viktiga översynstillfällen. Rapporteringskraven måste därför återspegla informationsbehovet under vissa bestämda år, och de ska samordnas med resultatöversynerna. (30) För övervakning av programmens framsteg bör ett årligt översynsmöte hållas mellan medlemsstaten och kommissionen. Medlemsstaten och kommissionen bör dock kunna komma överens om att inte ordna ett sådant möte, för att undvika en onödig administrativ börda. (31) För att kommissionen ska kunna övervaka framstegen mot unionens mål bör medlemsstaterna lämna framstegsrapporter om genomförandet av partnerskapsavtalen. Utifrån dessa rapporter bör kommissionen utarbeta en strategisk framstegsrapport 2017 och 2019. (32) Det är nödvändigt att utvärdera effektiviteten och effekten av stödet från GSR-fonderna, för att kunna förbättra genomförandekvalitet och programutformning, och för att fastställa programmens effekter i förhållande dels till målen i unionens strategi för smart och hållbar tillväxt för alla, dels till BNP och arbetslöshet. Medlemsstaternas och kommissionens respektive ansvar i detta avseende bör fastställas. (33) För att förbättra utformningen av varje program och för att kontrollera att målen kan uppnås bör man göra en förhandsbedömning av varje program. (34) Den myndighet som ansvarar för förberedelserna av programmet bör upprätta en utvärderingsplan. Under programperioden bör förvaltningsmyndigheten göra utvärderingar för att bedöma programmets effektivitet och effekter. Övervakningskommittén och kommissionen bör informeras om resultatet av utvärderingarna så att förvaltningsbesluten underlättas. (35) Efterhandsutvärderingar bör göras för att man ska kunna bedöma såväl GSR-fondernas verkan och resurseffektivitet som deras bidrag till de övergripande målen för GSR-fonderna och unionens strategi för smart och hållbar tillväxt för alla. (36) Det är lämpligt att ange de typer av åtgärder som får vidtas på kommissionens och medlemsstaternas initiativ som tekniskt bistånd med stöd från GSR-fonderna. (37) För att garantera en effektiv användning av unionens medel och undvika överfinansiering av inkomstgenererande projekt, är det nödvändigt att ange regler för beräkning av bidraget från GSR-fonderna till inkomstgenererande projekt. (38) Start- och slutdatum för utgifternas stödberättigande bör fastställas på så sätt att det skapas en enhetlig och rättvis regel som är tillämplig på genomförandet av GSR-fonderna i hela unionen. För att underlätta genomförandet av programmen bör det fastställas att den första dagen då utgifterna är stödberättigande kan infalla före den 1 januari 2014 om den berörda medlemsstaten lämnar in ett program före det datumet. För att EU-fonderna ska genomföras effektivt och för att minska risken för EU-budgeten är det lämpligt att införa begränsningar för stödet till genomförda insatser. (39) I enlighet med subsidiaritetsprincipen och med förbehåll för undantag enligt förordningarna (EU) nr […] [förordningarna om Eruf, ESF, Sammanhållningsfonden, Europeiskt territoriellt samarbete, EJFLU och EHFF] bör medlemsstaterna anta nationella regler om stödberättigande utgifter. (40) För att förenkla användningen av GSR-fonderna och minska risken för fel och samtidigt möjliggöra differentiering där politikens särdrag så kräver, bör det stadgas om former för stöd, harmoniserade villkor för återbetalning av bidrag och finansiering till schablonsatser, särskilda regler om berättigande till bidrag och särskilda villkor för stödberättigande för insatser beroende på det geografiska läget. (41) För att GSR-fondernas insatser ska bli effektiva, rättvisa och leda till hållbara resultat, bör det finnas bestämmelser som garanterar att investeringar i företag och infrastruktur har en lång livslängd och förhindrar att GSR-fonderna utnyttjas på ett otillbörligt sätt. Erfarenheterna visar att en femårsperiod är den kortaste period som är lämplig, utom när en annan period föreskrivs i reglerna för statligt stöd. Det är lämpligt att från det allmänna kravet på varaktighet undanta åtgärder som får stöd från ESF och de som inte medför produktiva investeringar eller investeringar i infrastruktur, om inte kraven finns i tillämpliga regler för statligt stöd, samt att undanta bidrag till eller från finansieringsinstrument. (42) Medlemsstaterna bör vidta lämpliga åtgärder för att garantera att deras förvaltnings- och kontrollsystem inrättas och fungerar på bästa sätt för att ge säkerhet om att GSR-fonderna används på ett lagligt och korrekt sätt. Det bör därför fastställas vilka skyldigheter medlemsstaterna har när det gäller förvaltnings- och kontrollsystem för programmen samt förebyggande, upptäckande och korrigering av oriktigheter och överträdelser av unionslagstiftningen. (43) I enlighet med principerna om delad förvaltning bör medlemsstaterna ha huvudansvaret, genom sina förvaltnings- och kontrollsystem, för att genomföra och kontrollera verksamheten inom programmen. Förvaltningsmyndighetens roll måste fastställas för att förbättra kontrollen över urval och genomförande av insatser samt förvaltnings- och kontrollsystemens funktioner. (44) För att i förväg få säkerhet för att de viktigaste systemen för förvaltnings- och kontroll inrättats och utformats korrekt bör medlemsstaterna utse ett ackrediteringsorgan som svarar för ackreditering och återkallande av ackreditering av förvaltnings- och kontrollorgan. (45) Man bör fastställa kommissionens befogenheter och skyldighet att kontrollera att förvaltnings- och kontrollsystemen verkligen fungerar och att ålägga medlemsstaterna att vidta åtgärder. Kommissionen bör också ha befogenhet att genomföra revisioner inriktade på frågor som rör sund ekonomisk förvaltning, för att kunna dra slutsatser om fondernas resultat. (46) Unionens budgetåtaganden bör verkställas årligen. För att programförvaltningen ska fungera effektivt bör gemensamma regler fastställas för ansökningar om mellanliggande utbetalningar och utbetalning av ett eventuellt årligt saldo och av slutsaldot, utan att det påverkar de särskilda regler som krävs för var och en av GSR-fonderna. (47) Utbetalningen av förfinansieringen vid programmens start säkerställer att medlemsstaterna har tillräckliga medel för att stödja stödmottagarna i genomförandet av programmen redan från när programmen antas. Därför bör det föreskrivas vilka belopp som ska betalas ut som inledande förfinansiering från GSR-fonderna. Den inledande förfinansieringen bör regleras i sin helhet vid avslutandet av programmet. (48) För att skydda unionens ekonomiska intressen bör det finnas tidsbegränsade åtgärder som gör det möjligt för den delegerade utanordnaren att avbryta utbetalningar när det finns tecken som tyder på allvarliga brister i förvaltnings- och kontrollsystemet, bevis på allvarliga oriktigheter i samband med en ansökan om utbetalning eller underlåtenhet att lämna in handlingar för räkenskapsavslutning. (49) En lämplig ram bör skapas för den årliga räkenskapsavslutningen för att säkerställa att de utgifter som samfinansieras av unionens budget under varje budgetår används enligt tillämpliga regler. Inom denna ram bör de ackrediterade organen för varje program lämna en förvaltningsförklaring till kommissionen, åtföljt av en attesterad årsredovisning, en sammanfattande rapport om kontroller och ett oberoende revisionsuttalande med kontrollrapport. (50) För att skydda unionens budget kan det bli nödvändigt för kommissionen att genomföra finansiella korrigeringar. För att det ska råda rättssäkerhet för medlemsstaterna är det viktigt att fastställa under vilka omständigheter överträdelser av tillämplig unionslagstiftning eller nationell lagstiftning kan leda till att kommissionen genomför finansiella korrigeringar. För att säkerställa att de finansiella korrigeringar som kommissionen kan ålägga medlemsstaterna rör skyddet av EU:s ekonomiska intressen bör de endast avse fall där överträdelsen av unionsrätten eller nationell rätt direkt eller indirekt rör stödberättigande, korrekthet, förvaltning och kontroll av insatserna och motsvarande utgifter. För att de finansiella korrigeringarna ska vara proportionella är det viktigt att kommissionen tar hänsyn till vilken typ av överträdelser det gäller och hur allvarliga de är när den bestämmer korrigeringsbeloppen. (51) För att uppmuntra budgetdisciplin bör det anges hur en del av budgetåtagandena för ett program kan dras tillbaka, särskilt om ett belopp kan undantas från tillbakadragandet, t.ex. när förseningar i genomförandet beror på omständigheter som den berörda parten inte råder över, onormala eller oförutsägbara omständigheter eller omständigheter vars följder inte kan undvikas trots vederbörlig omsorg. (52) Kompletterande allmänna bestämmelser behövs för verksamheten inom fonderna. För att öka fondernas mervärde och för att de bättre ska kunna bidra till strategin för en smart och hållbar tillväxt för alla, bör deras verksamhet förenklas och koncentreras till målen Investering för tillväxt och sysselsättning och Europeiskt territoriellt samarbete. (53) Kompletterande bestämmelser för verksamheten inom EJFLU och EHFF återfinns i den sektorsspecifika lagstiftningen. (54) För att främja de fördragsfästa målen om ekonomisk, social och territoriell sammanhållning bör målet Investering för tillväxt och sysselsättning omfatta alla regioner. För att ge ett välavvägt och successivt stöd som återspeglar den ekonomiska och samhälleliga utvecklingsnivån bör medel enligt det målet anslås från Eruf och ESF till de mindre utvecklade regionerna, övergångsregionerna och de mer utvecklade regionerna i förhållande till deras bruttonationalprodukt per capita jämfört med EU-genomsnittet. För att investeringar från strukturfonderna ska hålla på lång sikt bör regioner vars BNP per capita under perioden 2007–2013 var mindre än 75 % av genomsnittet i EU-25 under referensperioden, men vars BNP per capita har ökat till mer än 75 % av genomsnittet i EU-27 få minst två tredjedelar av det anslag de fick under perioden 2007–2013. Medlemsstater vars bruttonationalinkomst (BNI) per capita är mindre än 90 % av genomsnittet i unionen bör få medel från Sammanhållningsfonden inom målet Investering för tillväxt och sysselsättning. (55) Objektiva kriterier bör fastställas för att avgöra vilka regioner och områden som är berättigade till stöd från fonderna. I detta syfte bör fastställandet av regioner och områden på unionsnivå bygga på det gemensamma klassificeringssystem för regioner som inrättats genom Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1059/2003 av den 26 maj 2003 om inrättande av en gemensam nomenklatur för statistiska territoriella enheter (Nuts)[12]. (56) I syfte att fastställa lämpliga finansiella ramar bör kommissionen genom genomförandeakter, med en objektiv och genomsynlig metod, besluta om en preliminär årlig fördelning av tillgängliga åtagandebemyndiganden, i syfte att koncentrera stödet till de regioner som släpar efter i utvecklingen, inklusive de regioner som får övergångsstöd. (57) Det är nödvändigt att fastställa gränserna för medlen för investeringar för tillväxt och sysselsättning, liksom att sätta upp objektiva kriterier för fördelningen av dem till regioner och medlemsstater. Eftersom utvecklingen av infrastrukturen för transporter, energi samt informations- och kommunikationsteknik måste påskyndas i unionen bör Fonden för ett sammanlänkat Europa inrättas. Tilldelning av årliga anslag från fonderna och överföring från Sammanhållningsfonden till Fonden för ett sammanlänkat Europa och därigenom till medlemsstaterna bör begränsas, och ett tak bör fastställs med hänsyn till den berörda medlemsstatens förmåga att utnyttja medlen. I enlighet med huvudmålet att minska fattigdomen är det också nödvändigt att ändra inriktning på programmet för livsmedelsstöd till de mest utsatta människorna, för att främja social inkludering och en harmonisk utveckling i unionen. En mekanism planeras för att överföra medel till detta instrument och se till att medlen består av ESF-anslag genom en implicit motsvarande minskning av den minsta andel av strukturfonderna som ska anslås till ESF i varje land. (58) För att stärka inriktningen på resultat och på att uppnå målen för Europa 2020 bör 5 % av medlen för målet Investering för tillväxt och sysselsättning avsättas som en resultatreserv för varje fond och regionkategori i varje medlemsstat. (59) När det gäller fonderna och i syfte att ombesörja en lämplig fördelning mellan regionkategorier bör medlen inte överföras mellan mindre utvecklade regioner, övergångsregioner och mer utvecklade regioner, utom i vederbörligen motiverade undantagsfall, där det gäller att uppfylla ett eller flera tematiska mål och som omfattar högst 2 % av anslagen till den regionkategorin. (60) För att säkerställa en reell ekonomisk effekt bör stöd från fonderna inte ersätta offentliga utgifter eller likvärdiga strukturutgifter i medlemsstaterna i den mening som avses i denna förordning. För att den vidare ekonomiska situationen ska beaktas i samband med stöd från fonderna bör dessutom storleken på de offentliga utgifterna bestämmas med hänsyn till de allmänna makroekonomiska förhållanden under vilka finansieringen äger rum, på grundval av indikatorerna i de stabilitets- och konvergensprogram som medlemsstaterna ska lämna in varje år i enlighet med rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[13]. Kommissionens kontroller av additionalitetsprincipen bör inriktas på de medlemsstater där minst 15 % av befolkningen bor i de mindre utvecklade regionerna eller övergångsregionerna, på grund av omfattningen av de medel som anslås till dem. (61) Det behövs kompletterande bestämmelser för programplanering, förvaltning, övervakning och kontroller i fråga om operativa program som får stöd av fonderna. I de operativa programmen bör man ange prioriterade områden som motsvarar tematiska mål, utarbeta en sammanhängande strategi för att ta itu med konstaterade utvecklingsbehov samt fastställa ramar för resultatbedömning. Programmen bör också innehålla andra inslag som behövs för att stödja ett effektivt genomförande av fonderna. (62) För att öka komplementariteten och förenkla genomförandet bör det vara möjligt att kombinera stöd från Sammanhållningsfonden och Eruf med stöd från ESF i gemensamma operativa program inom målet Investering för tillväxt och sysselsättning. (63) Större projekt står för en stor del av unionens utgifter och de är ofta av strategisk betydelse för att genomföra unionens strategi för smart och hållbar tillväxt för alla. Det är därför berättigat att omfattande insatser även i fortsättningen måste godkännas av kommissionen i enlighet med denna förordning. För tydlighetens skull bör därför innehållet i större projekt fastställas. Kommissionen bör också ha möjlighet att vägra ge stöd till större projekt när sådant stöd inte är motiverat. (64) För att ge medlemsstaterna möjlighet att genomföra delar av ett operativt program med ett resultatbaserat tillvägagångssätt är det lämpligt att föreskriva om en gemensam åtgärdsplan bestående av en uppsättning åtgärder som ska genomföras av stödmottagaren för att bidra till det operativa programmets mål. För att förenkla och stärka fondernas resultatinriktning bör förvaltningen av den gemensamma handlingsplanen enbart bygga på gemensamt överenskomna delmål, utfall och resultat, i enlighet med kommissionens beslut om antagande av den gemensamma handlingsplanen. Kontroller och revision av en gemensam handlingsplan bör också begränsas till att omfatta dessa delmål, utfall och resultat. Därför bör det fastställas bestämmelser om utarbetande, innehåll, antagande, finansiell förvaltning och kontroll av sådana planer. (65) Om en utvecklingsstrategi för en stad eller ett territorium förutsätter ett integrerat tillvägagångssätt eftersom det involverar investeringar från mer än ett prioriterat område inom ett eller flera operativa program, bör åtgärder som får stöd från fonderna genomföras som en integrerad territoriell investering inom ett operativt program. (66) Det är nödvändigt att anta särskilda bestämmelser för övervakningskommitténs arbete och de årliga genomföranderapporterna för de operativa program som får stöd från fonderna. Kompletterande bestämmelser för verksamheten inom EJFLU återfinns i den sektorsspecifika lagstiftningen. (67) För att nödvändiga och uppdaterade uppgifter om programmets genomförande ska finnas att tillgå måste medlemsstaterna regelbundet förse kommissionen med de viktigaste uppgifterna. För att undvika en extra börda för medlemsstaterna bör detta begränsas till uppgifter som samlas in kontinuerligt, och överföringen av uppgifterna bör ske elektroniskt. (68) I enlighet med artikel 175 i fördraget lämnar kommissionen vart tredje år en sammanhållningsrapport till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén rörande framstegen med att uppnå ekonomisk, social och territoriell sammanhållning i unionen. Innehållet i den rapporten behöver fastställas. (69) Det anses lämpligt att kommissionen i samarbete med medlemsstaterna genomför efterhandsutvärderingar av fonderna för att få uppgifter på lämplig nivå om resultat och effekter av de insatser som finansierats. Det krävs också särskilda bestämmelser för att införa ett förfarande för godkännande av fondernas utvärderingsplaner. (70) Det är viktigt att göra allmänheten uppmärksam på vad unionens fonder uträttat. Medborgarna har rätt att veta hur unionens medel används. Ansvaret för att lämpliga uppgifter kommuniceras till allmänheten bör vila på förvaltningsmyndigheterna och stödmottagarna. För att göra kommunikationen med den breda allmänheten effektivare och stärka synergieffekterna mellan kommunikationsåtgärder på kommissionens initiativ, bör de budgetmedel som anslås för kommunikationsåtgärder i enlighet med denna förordning också bidra till att täcka information om Europeiska unionens politiska prioriteringar i den mån de berör de allmänna målen i denna förordning. (71) För att ombesörja en vid spridning av information om fondernas landvinningar och unionens betydelse för detta och för att informera hugade stödmottagare om finansieringsmöjligheterna bör närmare regler för informations- och kommunikationsåtgärderna, samt vissa tekniska krav i sammanhanget, anges i denna förordning. (72) För att göra informationen om finansieringsmöjligheter och stödmottagande projekt lättillgängligare och mer genomsynlig bör det i varje medlemsstat finnas en enda webbplats eller webbportal med information om alla operativa program, inklusive förteckningar över verksamhet som fått stöd inom varje operativt program. (73) Det är nödvändigt att fastställa de faktorer som kan ändra fondernas samfinansieringssats för de operativa programmen, särskilt för att öka unionsmedlens multiplikatoreffekt. Det är också nödvändigt att fastställa de högsta samfinansieringssatserna per regionkategori, för att säkerställa att samfinansieringsprincipen följs genom en lämplig nivå på medlemsstaternas stöd. (74) Det är nödvändigt att medlemsstaterna utser en förvaltningsmyndighet, en attesteringsmyndighet och en fristående revisionsmyndighet för varje operativt program. För att ge medlemsstaterna flexibilitet när de inrättar kontrollsystem är det lämpligt att ge dem möjlighet att välja att låta attesteringsmyndighetens uppgifter utföras av förvaltningsmyndigheten. Medlemsstaten bör också ha rätt att utse förmedlande organ för att utföra vissa av förvaltningsmyndighetens eller attesteringsmyndighetens uppgifter. Medlemsstaten bör i så fall tydligt fastställa deras ansvarsområden och funktioner. (75) Förvaltningsmyndigheten har huvudansvaret för att fonderna genomförs effektivt och har därför ett stort antal funktioner som rör programförvaltning och övervakning, ekonomisk förvaltning och kontroller samt urval av projekt. Dess ansvarsområden och funktioner bör fastställas. (76) Attesteringsmyndigheten bör upprätta betalningsansökningar och lämna in dem till kommissionen. Den bör upprätta årsredovisningar, attestera att de är fullständiga, exakta och sanningsenliga och att de bokförda utgifterna överensstämmer med tillämpliga unionsregler och nationella regler. Dess ansvarsområden och funktioner bör fastställas. (77) Revisionsmyndigheten bör se till att revision genomförs av förvaltnings- och kontrollsystemen, av ett lämpligt urval insatser och av årsredovisningen. Dess ansvarsområden och funktioner bör fastställas. (78) På grund av den särskilda organisationen av förvaltnings- och kontrollsystemen för Eruf, ESF och Sammanhållningsfonden och för att kraven ska vara proportionerliga, krävs särskilda bestämmelser för ackreditering och återkallande av ackreditering av förvaltningsmyndigheter och attesteringsmyndigheter. (79) Utan att det påverkar kommissionens befogenheter när det gäller finansiell kontroll bör samarbetet mellan medlemsstaterna och kommissionen på detta område utökas och det bör fastställas kriterier som gör att kommissionen, inom ramen för sin strategi för kontroll av nationella system, kan avgöra vilken säkerhetsgrad som bör krävas från de nationella revisionsorganen. (80) Förutom gemensamma regler för den finansiella förvaltningen behövs kompletterande bestämmelser för Eruf, ESF och Sammanhållningsfonden. För att kommissionen ska få en rimlig säkerhet inför den årliga räkenskapsavslutningen, bör särskilt ansökningar om mellanliggande utbetalningar återbetalas till 90 % av det belopp som blir resultatet när samfinansieringssatsen för varje prioriterat område i enlighet med beslutet om antagande av det operativa programmet tillämpas på de stödberättigande utgifterna inom det prioriterade området. Återstående belopp bör betalas ut till medlemsstaterna efter den årliga räkenskapsavslutningen, under förutsättning att man kunnat uppnå rimlig säkerhet om utgifternas stödberättigande under det år som avslutandeförfarandet gäller. (81) För att säkerställa att stödmottagarna får stödet så snart som möjligt och för att öka säkerheten för kommissionen är det lämpligt att kräva att betalningsansökningarna endast omfattar utgifter för vilka stöd har betalats ut till stödmottagarna. Förfinansiering bör därför ske varje år, så att medlemsstaterna har tillräckliga medel. Förfinansieringen bör ha räknats av varje år vid räkenskapsavslutningen. (82) För att de allmänna reglerna om tillbakadragande av medel ska tillämpas korrekt bör reglerna för fonderna i detalj beskriva hur tidsfristerna för tillbakadragande fastställs och hur beloppen beräknas. (83) Det är nödvändigt att i detalj fastställa förfarandet för den årliga räkenskapsavslutningen för fonderna, för att skapa en tydlig bas och rättslig förutsebarhet på området. Det är viktigt att ge medlemsstaterna en begränsad möjlighet att reservera belopp i årsräkenskaperna som omfattas av ett förfarande med revisionsmyndigheten. (84) Den årliga räkenskapsavslutningen bör åtföljas av ett årligt avslutande av genomförda insatser (för Eruf och Sammanhållningsfonden) och utgifter (för ESF). För att minska kostnaderna i samband med avslutandet av operativa program, minska den administrativa bördan för stödmottagarna och skapa rättslig förutsebarhet bör det årliga avslutandet vara obligatoriskt, för att på så sätt begränsa den period då underlag måste sparas, insatser kan revideras och finansiella korrigeringar genomföras. (85) För att skydda unionens ekonomiska intressen och skapa förutsättningar för att säkerställa att programmen genomförs effektivt bör kommissionen ges möjlighet att ställa in betalningar inom prioriterade områden eller operativa program. (86) Det är lämpligt att fastställa särskilda former och förfaranden för medlemsstaternas och kommissionens finansiella korrigeringar för fonderna, för att skapa rättslig förutsebarhet för medlemsstaterna. (87) Intervallerna mellan revisionerna bör stå i proportion till omfattningen av unionens stöd från fonderna. Framför allt bör antalet revisioner minskas när de stödberättigade utgifterna för en insats inte överstiger 100 000 euro. Det bör dock vara möjligt att utföra revisioner när som helst när det finns tecken på oriktigheter eller oegentligheter eller, när en genomförd insats avslutats, som en del i ett granskningsurval. För att nivån på kommissionens revision ska stå i proportion till risken bör kommissionen kunna minska sitt revisionsarbete rörande de operativa programmen, om det inte finns några större brister eller om revisionsmyndigheten är tillförlitlig. (88) För att komplettera och ändra vissa icke-väsentliga delar av denna förordning, bör befogenhet att anta akter i enlighet med artikel 290 i fördraget delegeras till kommissionen avseende en uppförandekod om de mål och kriterier som ska stödja genomförandet av partnerskapet, antagandet av en gemensam strategisk ram, kompletterande regler om tilldelning av tillväxt- och konkurrenskraftsreserven, avgränsningen av de områden och den befolkning som omfattas av lokala utvecklingsstrategier, närmare regler om finansieringsinstrument (förhandsbedömning, stödberättigande utgifter, typer av verksamhet som inte kan få stöd, kombinering av stödformer, överlåtelse och förvaltning av tillgångar, betalningsansökningar samt kapitalisering av årliga delbetalningar), fastställande av schablonbelopp för vinstdrivande verksamhet, medlemsstaternas ansvar för förfarandet för rapportering av oegentligheter och återkrav av otillbörligt utbetalda belopp, mallen för förvaltningsförklaringen om förvaltnings- och kontrollsystemets funktion, villkoren för nationella revisioner, ackrediteringskrav för förvaltningsmyndigheter och attesteringsmyndigheter, angivande av allmänt godkända databärare, nivå för tillämpliga finansiella korrigeringar, ändringar av bilagor samt de särskilda åtgärderna som krävs för att underlätta övergången från förordning (EG) nr 1083/2006. Kommissionen bör också ges befogenheter att ändra bilagorna I och IV för att göra de anpassningar som kan komma att krävas i framtiden. Det är särskilt viktigt att kommissionen under det förberedande arbetet genomför lämpliga samråd, även på expertnivå. (89) Kommissionen bör, då den förbereder och utarbetar delegerade akter, se till att relevanta handlingar översänds samtidigt till Europaparlamentet och rådet och att detta sker så snabbt som möjligt och på lämpligt sätt. (90) Kommissionen bör ha befogenhet att för alla GSR-fonder genom genomförandeakter anta beslut om godkännande av partnerskapsavtal, beslut om tilldelning av resultatreserven och beslut om inställande av betalningar kopplade till medlemsstaternas ekonomiska politik, och för fonderna beslut om antagande av operativa program, beslut om godkännande av större projekt, beslut om inställande av betalningar och beslut om finansiella korrigeringar. (91) För att garantera enhetliga villkor för genomförandet av denna förordning bör kommissionen ges genomförandebefogenheter i fråga om metoder för klimatförändringsmål, standardvillkor för övervakning av finansieringsinstrument, metoder för beräkning av nettoinkomster för vinstdrivande projekt, angivande av regioner och medlemsstater som uppfyller kriterierna för Investering för tillväxt och sysselsättning, mallar för operativa program för fonderna, format för information om större projekt och metoder för genomförande av kostnads-nyttoanalyser för större projekt, standardformat för gemensamma handlingsplaner, mallar för årliga och slutliga genomföranderapporter, tekniska krav på informations- och publicitetsåtgärder, informationsutbyte mellan medlemsstaterna och kontroller på plats, mallar för förvaltningsförklaring, mallar för revisionsstrategi, yttrande och årlig kontrollrapport, användning av uppgifter som inhämtats under revisioner samt mallar för betalningsansökningar, i enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 182/2011 av den 16 februari 2011 om fastställande av allmänna regler och principer för medlemsstaternas kontroll av kommissionens utövande av sina genomförandebefogenheter[14]. (92) Den här förordningen ersätter rådets förordning (EG) nr 1083/2006 av den 11 juli 2006 om allmänna bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden och Sammanhållningsfonden samt om upphävande av förordning (EG) nr 1260/1999[15]. Den förordningen bör därför upphävas. (93) Eftersom målet för denna förordning, nämligen att minska skillnaderna i utvecklingsnivå mellan regionerna och eftersläpningen i de minst gynnade regionerna och öarna, särskilt landsbygdsområden, områden påverkade av industriomställningar samt regioner med allvarliga och varaktiga naturliga eller demografiska hinder, inte i tillräckligt hög grad kan uppnås av medlemsstaterna utan bättre kan uppnås på unionsnivån, får unionen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördraget om Europeiska unionen. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går denna förordning inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå detta mål. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. DEL ETT SYFTE OCH DEFINITIONER Artikel 1 Syfte I denna förordning fastställs de gemensamma reglerna för Europeiska regionala utvecklingsfonden (Eruf), Europeiska socialfonden (ESF), Sammanhållningsfonden, Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (EJFLU) och Europeiska havs- och fiskerifonden (EHFF), som verkar inom en gemensam strategisk ram (nedan kallade GSR-fonderna). Där fastställs även bestämmelser som ska säkerställa att GSR-fonderna fungerar effektivt och att fonderna samordnas med varandra och med andra unionsinstrument. I denna förordning fastställs också de allmänna bestämmelserna för Eruf och ESF (nedan kallade strukturfonderna) samt Sammanhållningsfonden. I denna förordning fastställs uppgifter, huvudmål och organisation för strukturfonderna och Sammanhållningsfonden (nedan kallade fonderna), kriterier för när medlemsstaterna och regionerna är berättigade till stöd från GSR-fonderna, tillgängliga ekonomiska medel samt kriterier för tilldelning av dessa. Bestämmelserna i denna förordning påverkar inte tillämpningen av bestämmelserna i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr […]/2012 om finansiering, förvaltning och övervakning av den gemensamma jordbrukspolitiken[16] eller de särskilda bestämmelserna i följande förordningar: 1. Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr […]/2012 om Europeiska regionala utvecklingsfonden och om upphävande av förordning (EG) nr 1080/2006[17] (nedan kallad Eruf-förordningen). 2. Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr […]/2012 om Europeiska socialfonden och om upphävande av förordning (EG) nr 1081/2006[18] (nedan kallad ESF-förordningen). 3. Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr […]/2012 om inrättande av en sammanhållningsfond och om upphävande av förordning (EG) nr 1084/2006[19] (nedan kallad Sammanhållningsfondsförordningen). 4. Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr […]/2012 om Europeiskt territoriellt samarbete[20] (nedan kallad ETS-förordningen). 5. Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr […]/2012 om Europeiska jordbruksfonden för regionalutveckling och om upphävande av förordning (EG) nr 1698/2005[21] (nedan kallad EJFLU-förordningen). 6. Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr […]/2012 om Europeiska havs- och fiskerifonden och om upphävande av förordning (EG) nr 1198/2006[22] (nedan kallad EHFF-förordningen). Artikel 2 Definitioner I denna förordning gäller de definitioner för finansieringsinstrumenten som fastställs i budgetförordningen för de finansieringsinstrument som stöds av GSR-fonderna, utom när annat föreskrivs i den här förordningen. Därutöver ska följande definitioner gälla: 1. unionens strategi för smart och hållbar tillväxt: de gemensamma mål för medlemsstaterna och unionen som anges i kommissionens meddelande ”Europa 2020: En strategi för smart och hållbar tillväxt för alla”, som bifogats slutsatserna från Europeiska rådets möte den 17 juni 2010 som bilaga I (”En ny europeisk strategi för sysselsättning och tillväxt – EU:s överordnade mål”) och rådets beslut av den 21 oktober 2010 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik, samt eventuella ändringar av dessa gemensamma mål. 2. gemensam strategisk ram: det dokument där unionens mål, en smart och hållbar tillväxt för alla, omsätts till nyckelåtgärder för GSR-fonderna; för varje tematiskt mål fastställs de nyckelåtgärder som ska stödjas av GSR-fonderna samt mekanismer för att säkerställa att programplaneringen i GSR-fonderna är sammanhängande och överensstämmer med medlemsstaternas och unionens politik på områdena ekonomi och sysselsättning. 3. fondspecifika bestämmelser: bestämmelser som fastställs i eller med utgångspunkt från del 3 av denna förordning eller i en allmän eller specifik förordning om en eller flera av de GSR-fonder som avses eller förtecknas i artikel 1 tredje stycket. 4. programplanering: processen att i flera steg organisera, fatta beslut och tilldela finansiella resurser för att unionen och medlemsstaterna i ett flerårigt perspektiv ska genomföra gemensamma åtgärder för att uppnå unionens strategi för smart och hållbar tillväxt för alla. 5. program: ett operationellt program som aves i del 3 i denna förordning och i EHFF-förordningen eller ett program för landsbygdsutveckling som avses i EJFLU-förordningen. 6. prioritering: prioriterat område som aves i del 3 i denna förordning eller unionens prioritering som avses i EHFF-förordningen och i EJFLU-förordningen. 7. insats: ett projekt, ett avtal, en åtgärd eller en grupp projekt som valts ut av förvaltningsmyndigheten för det berörda programmet eller på myndighetens ansvar och som bidrar till målen för den eller de prioriteringar som berörs; när det gäller finansieringsinstrumenten består insatsen av de ekonomiska bidragen från ett program till finansieringsinstrumenten och efterföljande ekonomiska stöd från dessa finansieringsinstrument. 8. stödmottagare: ett offentligt eller privat organ, med ansvar för att inleda eller för att inleda och genomföra insatser; när det gäller statligt stöd avser stödmottagare det organ som tar emot stödet; när det gäller finansieringsinstrument avser stödmottagare det organ som genomför finansieringsinstrumentet. 9. slutmottagare: en juridisk eller fysisk person som tar emot ekonomiskt stöd från ett finansieringsinstrument. 10. statligt stöd: stöd enligt artikel 107.1 i fördraget, som i denna förordning ska anses omfatta även stöd av mindre betydelse enligt förordning (EG) nr 1998/2006 av den 15 december 2006 om tillämpningen av artiklarna 87 och 88 i fördraget på stöd av mindre betydelse[23], kommissionens förordning (EG) nr 1535/2007 av den 20 december 2007 om tillämpningen av artiklarna 87 och 88 i EG-fördraget på stöd av mindre betydelse inom sektorn för produktion av jordbruksprodukter[24] samt kommissionens förordning (EG) nr 875/2007 av den 24 juli 2007 om tillämpningen av artiklarna 87 och 88 i EG-fördraget på stöd av mindre betydelse inom fiskerisektorn och om ändring av förordning (EG) nr 1860/2004[25]. 11. genomförd insats: en insats som har byggts färdigt eller genomförts fullt ut, och för vilken stödmottagarna genomfört alla utbetalningar och mottagit motsvarande offentliga bidrag. 12. offentligt stöd: ekonomiskt stöd för att finansiera en insats som kommer från nationella, regionala eller lokala myndigheters budget, från unionens budget för GSR-fonderna, från offentligrättsliga organs budget eller från budgeten för en sammanslutning av myndigheter eller offentligrättsliga organ. 13. offentligrättsligt organ: ett organ som är offentligträttsligt organiserat enligt artikel 1.9 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/18/EG[26] eller en europeisk gruppering för territoriellt samarbete (nedan kallad gruppering) som bildats i enlighet med Europaparlaments och rådets förordning (EG) nr 1082/2006[27], oavsett om grupperingen enligt relevanta nationella genomförandebestämmelser anses vara ett offentligrättsligt eller ett privaträttsligt organ. 14. dokument: ett papper eller ett elektroniskt medium med information som är relevant i samband med denna förordning. 15. förmedlande organ: ett offentligt eller privat organ som en förvaltningsmyndighet eller en attesterande myndighet ansvarar för eller som utför uppgifter för en sådan myndighets räkning gentemot stödmottagare som genomför insatser. 16. lokal utvecklingsstrategi: en sammanhängande uppsättning insatser som svarar mot lokala mål och behov, som bidrar till att uppnå unionens strategi för smart och hållbar tillväxt för alla och som genomförs i partnerskap på lämplig nivå. 17. löpande avslutande: avslutande av insatser till följd av det årliga räkenskapsavslutandet och före avslutandet av hela programmet. 18. partnerskapsavtal: ett dokument som utarbetats av medlemsstaten tillsammans med partner i enlighet med principen om flernivåstyre; i dokumentet anges medlemsstatens strategi, prioriteringar och arrangemang för att använda GSR-fonderna på ett effektivt sätt som bidrar till unionens strategi för smart och hållbar tillväxt för alla; dokumentet godkänns av kommissionen efter bedömning och dialog med medlemsstaten. 19. regionkategori: regionerna delas in i ”mindre utvecklade regioner”, ”övergångsregioner” och ”mer utvecklade regioner” i enlighet med artikel 82.2. 20. begäran om utbetalning: en ansökan om utbetalning eller en utgiftsdeklaration som medlemsstaten lämnar in till kommissionen. 21. EIB: Europeiska investeringsbanken, Europeiska investeringsfonden eller dotterbolag till Europeiska investeringsbanken. 22. små och medelstora företag: mikroföretag och små och medelstora företag i enlighet med kommissionens rekommendation 2003/361/EG eller dess senare ändringar. 23. räkenskapsår: i del tre avses perioden 1 juli–30 juni, utom för det första räkenskapsåret, som omfattar perioden från den första dagen då utgifterna är stödberättigande till den 30 juni 2015, och det sista räkenskapsåret som omfattar perioden 1 juli 2022–1 juni 2023. 24. budgetår: i del tre avses perioden 1 januari–31 december. DEL TVÅ GEMENSAMMA BESTÄMMELSER FÖR GSR-FONDERNA AVDELNING I Principer för unionens stöd till GSR-fonderna Artikel 3 Tillämpningsområde Bestämmelserna i denna del ska tillämpas utan att det påverkar tillämpningen av bestämmelserna i del tre. Artikel 4 Allmänna principer 1. GSR-fonderna ska genom fleråriga program tillhandahålla stöd som kompletterar nationella, regionala och lokala insatser, för att bidra till unionens strategi för smart och hållbar tillväxt för alla, med hänsyn till de integrerade riktlinjerna, de landsspecifika rekommendationerna i enlighet med artikel 121.2 i fördraget samt de relevanta rådsrekommendationer som antagits i enlighet med artikel 148.4 i fördraget. 2. Kommissionen och medlemsstaterna ska se till att stödet från GSR-fonderna är förenligt med unionens politik och prioriteringar och att det kompletterar unionens övriga instrument. 3. Stödet från GSR-fonderna ska genomföras i nära samarbete mellan kommissionen och medlemsstaterna. 4. Medlemsstaterna och de myndigheter som medlemsstaterna utsett i detta syfte ska ansvara för genomförandet av programmen och genomföra sina uppgifter enligt denna förordning och de fondspecifika bestämmelserna på lämplig territoriell nivå, i överensstämmelse med medlemsstaternas institutionella, rättsliga och finansiella ram samt med denna förordning och de fondspecifika bestämmelserna. 5. Bestämmelserna för genomförandet och användningen av GSR-fonderna, särskilt de ekonomiska och administrativa medel som krävs för genomförandet av GSR-fonderna, när det gäller rapportering, utvärdering, förvaltning och kontroll, ska stå i proportion till det stöd som anslagits. 6. Kommissionen och medlemsstaterna ska, i enlighet med sina respektive ansvarsområden, säkra samordningen mellan GSR-fonderna och med unionens övriga politikområden och instrument, även när det gäller unionens yttre åtgärder. 7. Den del av unionens budget som anslås till GSR-fonderna ska genomföras inom ramen för delad förvaltning mellan medlemsstaterna och kommissionen i enlighet med artikel 53 b i rådets förordning (EG, Euratom) nr 1605/2002 av den 25 juni 2002 med budgetförordning för Europeiska gemenskapernas allmänna budget (nedan kallad budgetförordningen)[28], med undantag av det stöd från Sammanhållningsfonden som överförs till Fonden för ett sammanlänkat Europa i enlighet med artikel 84.4, innovativa åtgärder på kommissionens initiativ enligt artikel 9 i Eruf-förordningen och tekniskt stöd på kommissionens initiativ. 8. Kommissionen och medlemsstaterna ska tillämpa principen om sund ekonomisk förvaltning i enlighet med artikel 73 i budgetförordningen. 9. Kommissionen och medlemsstaterna ska säkerställa att GSR-fonderna fungerar effektivt, framför allt genom övervakning, rapportering och utvärdering. 10. Kommissionen och medlemsstaterna ska utföra sina respektive uppgifter när det gäller GSR-fonderna på så sätt att den administrativa bördan för stödmottagarna minskas. Artikel 5 Partnerskap och flernivåstyre 1. För partnerskapsavtalet och för varje program ska medlemsstaten organisera ett partnerskap med följande deltagare: a) Behöriga regionala, lokala och andra myndigheter. b) Näringslivets och arbetsmarknadens organisationer. c) Företrädare för civilsamhället, även miljöorganisationer, icke-statliga organisationer och organisationer som arbetar för icke-diskriminering och jämställdhet. 2. Enligt principen om flernivåstyre ska medlemsstaterna låta partnerna delta i utarbetandet av partnerskapsavtal och lägesrapporter samt i utformning, genomförande, övervakning och utvärdering av programmen. Partnerna ska delta i övervakningskommittéerna för de programmen. 3. Kommissionen ska vara bemyndigad att anta delegerade akter i enlighet med artikel 140 för att föreskriva en europeisk uppförandekod, som ska innehålla mål och kriterier för att stödja genomförandet av partnerskapen och underlätta spridningen av information, erfarenheter, resultat och god praxis mellan medlemsstaterna. 4. För varje GSR-fond ska kommissionen minst en gång om året samråda med de organisationer som företräder partnerna på unionsnivå om genomförandet av stödet från GSR-fonderna. Artikel 6 Förenlighet med unionslagstiftning och nationell lagstiftning Insatser som finansieras av GSR-fonderna ska vara förenliga med tillämplig unionslagstiftning och med nationell lagstiftning. Artikel 7 Jämställdhet mellan kvinnor och män och icke-diskriminering Medlemsstaterna och kommissionen ska se till att främja jämställdhet mellan män och kvinnor och integrering av jämställdhetsperspektivet när programmen förbereds och genomförs. Medlemsstaterna och kommissionen ska vidta lämpliga åtgärder för att förhindra varje form av diskriminering på grund av kön, ras, etniskt ursprung, religion eller övertygelse, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning i samband med förberedelser inför och genomförandet av programmen. Artikel 8 Hållbar utveckling Målen för CSF-fonderna bör eftersträvas inom ramen för hållbar utveckling och unionens mål att skydda och förbättra miljön i enlighet med artiklarna 11 och 19 i fördraget, med hänsyn tagen till principen att den som förorenar ska betala. Medlemsstaterna och kommissionen ska se till att miljöskyddskrav, resurseffektivitet, begränsning av och anpassning till klimatförändringar, motståndskraften mot katastrofer samt riskförebyggande och riskhantering främjas i samband med förberedelser och genomförande av partnerskapsavtalen och programmen. Medlemsstaterna ska tillhandahålla information om stödet till klimatförändringsmålen på ett sätt som kommissionen bestämmer. Kommissionen ska anta en metod för detta genom en genomförandeakt. Genomförandeakten ska antas i enlighet med det granskningsförfarande som avses i artikel 143. AVDELNING II STRATEGI KAPITEL I Tematiska mål för GSR-fonderna och en gemensam strategisk ram Artikel 9 Tematiska mål Varje GSR-fond ska stödja följande tematiska mål i enlighet med sitt uppdrag för att bidra till unionens strategi för smart och hållbar tillväxt för alla: 1. Att stärka forskning, teknisk utveckling och innovation. 2. Att öka tillgången till, användningen av och kvaliteten på informations- och kommunikationsteknik. 3. Att öka konkurrenskraften hos små och medelstora företag, inom jordbruket (för EJFLU) samt inom fiske och vattenbruk (för EHFF). 4. Att stödja övergången till en koldioxidsnål ekonomi inom alla sektorer. 5. Att främja anpassning, riskförebyggande och riskhantering i samband med klimatförändringar. 6. Att skydda miljön och främja en hållbar användning av resurser. 7. Att främja hållbara transporter och få bort flaskhalsar i viktig nätinfrastruktur. 8. Att främja sysselsättning och arbetskraftens rörlighet. 9. Att främja social inkludering och bekämpa fattigdom. 10. Att investera i utbildning, färdigheter och livslångt lärande. 11. Att förbättra den institutionella kapacitet och effektiviteten hos den offentliga förvaltningen. De tematiska målen ska omsättas i prioriteringar som är specifika för varje GSR-fond och de ska fastställas i de fondspecifika bestämmelserna. Artikel 10 En gemensam strategisk ram För att främja en harmonisk, balanserad och hållbar utveckling av unionen måste en gemensam strategisk ram omsätta unionens mål i strategin för en smart och hållbar tillväxt för alla i nyckelåtgärder för GSR-fonderna. Artikel 11 Innehåll I den gemensamma strategiska ramen ska följande fastställas: a) För varje tematiskt mål, de nyckelåtgärder som ska få stöd från varje GSR-fond. b) De viktigaste territoriella utmaningarna som GSR-fonderna ska ägna sig åt för stads-, landsbygds-, kust- och fiskeriområden samt för regioner med särskilda territoriella drag som avses i artiklarna 174 och 349 i fördraget. c) Övergripande principer och mål för genomförandet av GSR-fonderna. d) Prioriterade områden för samarbetsverksamhet inom var och en av GSR-fonderna, där så är relevant med hänsyn till makroregionala strategier och havsområdesstrategier. e) Samordningsmekanismer mellan GSR-fonderna och med unionens andra relevanta politikområden och instrument, inklusive externa samarbetsinstrument. f) Mekanismer för att säkerställa att programplaneringen i GSR-fonderna är sammanhängande och överensstämmer med de landsspecifika rekommendationerna i enlighet med artikel 121.2 i fördraget och med relevanta rådsrekommendationer som antagits i enlighet med artikel 148.4 i fördraget. Artikel 12 Antagande och översyn Kommissionen ska ha befogenhet att anta en delegerad akt i enlighet med artikel 142 om den gemensamma strategiska ramen inom tre månader efter det att denna förordning antagits. Vid större ändringar i unionens strategi för smart och hållbar tillväxt för alla ska kommissionen se över och vid behov anta en ny version av den gemensamma strategiska ramen genom en delegerad akt i enlighet med artikel 142. Inom sex månader efter det att en ny version av den gemensamma strategiska ramen har antagits ska medlemsstaterna föreslå ändringar av sina partnerskapskontrakt och operativa program om det behövs för att de ska överensstämma med den nya versionen av ramen. KAPITEL II Partnerskapsavtal Artikel 13 Utarbetande av partnerskapsavtalet 1. Varje medlemsstat ska utarbeta ett partnerskapsavtal för perioden 1 januari 2014–31 december 2020. 2. Medlemsstaterna ska upprätta partnerskapsavtalet i samarbete med de partner som avses i artikel 5. Partnerskapsavtalet ska utarbetas i dialog med kommissionen. 3. Partnerskapsavtalet ska omfatta allt stöd från GSR-fonderna i medlemsstaten. 4. Varje medlemsstat ska överlämna sitt partnerskapsavtal till kommissionen inom tre månader efter det att den gemensamma strategiska ramen har antagits. Artikel 14 Partnerskapsavtalets innehåll Partnerskapsavtalet ska innehålla följande: a) Bestämmelser som säkerställer att avtalet överensstämmer med unionens strategi för smart och hållbar tillväxt för alla, inklusive följande: i) En analys av skillnader och utvecklingsbehov med hänvisning till de tematiska mål och nyckelåtgärder som fastställs i den gemensamma strategiska ramen samt de mål som anges i de landsspecifika rekommendationerna i enlighet med artikel 121.2 i fördraget och de relevanta rådsrekommendationer som antagits i enlighet med artikel 148.4 i fördraget. ii) En sammanfattande analys av förhandsutvärderingarna av programmen som motiverar urvalet av tematiska mål samt en vägledande fördelning av GSR-fondernas bidrag. iii) För varje tematiskt mål, en sammanfattning av de viktigaste resultaten som förväntas för var och en av GSR-fonderna. iv) En vägledande fördelning av unionens stöd per tematiskt mål på nationell nivå för var och en av GSR-fonderna, samt det preliminära sammanlagda stödbeloppet för klimatförändringsmål. v) De viktigaste prioriterade områdena för samarbete, där så är relevant med hänsyn till makroregionala strategier och havsområdesstrategier. vi) Övergripande principer och mål för genomförandet av GSR-fonderna. vii) Förteckningen över program inom Eruf, ESF och Sammanhållningsfonden, utom program inom målet Europeiskt territoriellt samarbete, samt inom EJFLU och EHFF, med preliminära anslag per fond och per år. b) Ett integrerat tillvägagångssätt vid territoriell utveckling som stöds av GSR-fonderna, där följande anges: i) Mekanismer på nationell och regional nivå för samordningen mellan GSR-fonderna och andra finansieringsinstrument på unionsnivå och nationell nivå samt med EIB. ii) Bestämmelser för att säkerställa en integrerad användning av GSR-fonderna för den territoriella utvecklingen av stads-, landsbygds- och kustområden, områden som är beroende av fiske och regioner med särskilda territoriella drag, särskilt genomförandebestämmelserna för artiklarna 28, 29 och 99; när så är lämpligt ska dessa åtföljas av en förteckning över städer som ska delta i den plattform för stadsutveckling som avses i artikel 7 i Eruf-förordningen. c) Ett integrerat tillvägagångssätt för att hantera särskilda behov i områden med störst fattigdom eller hos målgrupper som är särskilt utsatta för diskriminering eller utestängning, med särskilt beaktande av marginaliserade befolkningsgrupper, och om lämpligt med preliminära finansiella anslag för de relevanta GSR-fonderna. d) Bestämmelser för att säkerställa ett effektivt genomförande, inklusive följande: i) En konsoliderad tabell med de mål och delmål som fastställts inom programmen för de resultatramar som avses i artikel 19.1, tillsammans med metoderna och mekanismen för att säkerställa överensstämmelse mellan de olika programmen och GSR-fonderna. ii) En sammanfattning av bedömningen av hur förhandsvillkoren har uppfyllts och av de åtgärder som ska vidtas på nationell och regional nivå, samt en tidsplan för genomförandet i de fall då förhandsvillkoren inte är uppfyllda. iii) De uppgifter som krävs för en förhandskontroll av överensstämmelsen med additionalitetsreglerna, så som de fastställs i del tre av denna förordning. iv) De åtgärder som vidtagits för att engagera partnerna och deras roll i utarbetandet av partnerskapsavtalet och framstegsrapporten enligt definitionen i artikel 46 i denna förordning. e) Bestämmelser för att säkerställa ett effektivt genomförande av GSR-fonderna, inklusive följande: i) En bedömning av om det finns behov av att förbättra den administrativa kapaciteten hos myndigheterna och där så är relevant stödmottagarna, samt åtgärder som ska vidtas av denna anledning. ii) En sammanfattning av de åtgärder som planeras och motsvarande mål i programmen för att minska den administrativa bördan för stödmottagarna. iii) En bedömning av befintliga system för elektroniskt datautbyte, och planerade åtgärder för att allt utbyte av information mellan stödmottagare och de myndigheter som ansvarar för förvaltning och kontroll av programmen ska kunna genomföras helt och hållet på elektronisk väg. Artikel 15 Antagande och ändring av partnerskapsavtalet 1. Kommissionen ska, med beaktande av förhandsutvärderingarna av programmen, bedöma om partnerskapsavtalet överensstämmer med denna förordning, med den gemensamma strategiska ramen samt med de landsspecifika rekommendationerna i enlighet med artikel 121.2 i fördraget och de rådsrekommendationer som antagits i enlighet med artikel 148.4 i fördraget, och den ska framföra sina synpunkter inom tre månader efter det att partnerskapsavtalet lämnas in. Medlemsstaten ska tillhandahålla alla ytterligare uppgifter som behövs och om nödvändigt revidera partnerskapsavtalet. 2. Kommissionen ska genom genomförandeakter anta ett beslut om godkännande av partnerskapsavtalet inom sex månader efter det att avtalet lämnats in av medlemsstaten, under förutsättning att eventuella synpunkter från kommissionens beaktats på ett tillfredsställande sätt. Partnerskapsavtalen ska träda i kraft tidigast den 1 januari 2014. 3. Om en medlemsstat föreslår en ändring av partnerskapsavtalet ska kommissionen göra en bedömning i enlighet med punkt 1 och om nödvändigt anta ett beslut genom genomförandeakter om godkännande av ändringen. KAPITEL III Tematisk koncentration, förhandsvillkor och resultatöversyn Artikel 16 Tematisk koncentration Medlemsstaterna ska, i enlighet med de fondspecifika bestämmelserna koncentrera sitt stöd till de insatser som tillför det största mervärdet i förhållande till unionens strategi för smart och hållbar tillväxt för alla, och samtidigt tackla de utmaningar som identifieras i de landsspecifika rekommendationerna enligt artikel 121.2 i fördraget och de rådsrekommendationer som antagits enligt artikel 148.4 i fördraget, samt beakta nationella och regionala behov. Artikel 17 Förhandsvillkor 1. Förhandsvillkoren ska fastställas för varje GSR-fond i de fondspecifika bestämmelserna. 2. Medlemsstaterna ska bedöma om de relevanta förhandsvillkoren är uppfyllda. 3. Om förhandsvillkoren inte är uppfyllda den dag då partnerskapsavtalet lämnas in ska medlemsstaterna i partnerskapsavtalet sammanfatta de åtgärder som ska vidtas på nationell eller regional nivå och ange en tidsplan för åtgärderna, för att säkerställa att villkoren är uppfyllda inom två år efter det att