Slutrapport från förhörsombudet i ärendet COMP/36.571 - Österrikiska banker

(enligt artikel 15 i kommissionens beslut 2001/462/EG, EKSG av den 23 maj 2001 om kompetensområdet för förhörsombudet i vissa konkurrensförfaranden (EGT L 162, 19.6.2001, s. 21))

(2004/C 48/03)

Utkastet till beslut ger anledning till följande synpunkter angående rätten att höras:

Ett meddelande om invändningar sändes till åtta österrikiska banker den 13 september 1999 (mottogs den 15 september 1999) angående deras deltagande i en påstådd kartell som omfattade en lång rad bankverksamheter (Lombardkartellen). Med anledning av en begäran från deras sida framflyttades tidsfristen för svaret från den 15 november till den 9 december 1999. Parterna svarade på meddelandet både skriftligen och muntligen vid en muntlig utfrågning som ägde rum den 18 och 19 januari 2000. Därefter sändes ett kompletterande meddelande om invändningar till parterna (samma åtta banker) den 22 november 2000 angående en påstådd hemlig samverkan gällande omräkningsavgifter. Parterna svarade ånyo skriftligen och muntligen vid en utfrågning som ägde rum den 27 februari 2001. Invändningarna i det kompletterande meddelandet har inte bibehållits i utkastet till beslut.

Efter det kompletterande meddelandet om invändningar begärde parterna full tillgång till de parallella akter som upprättats av kommissionen i fråga om misstänkta överträdelser av artikel 81 i EG-fördraget på andra medlemsstaters marknader för växling av valutor från euroområdet. Förhörsombudet drog slutsatsen att parterna redan hade fått tillgång till alla dokument från dessa parallella akter som objektivt sett var relaterade till invändningarna i det föreliggande ärendet. Denna fråga är hur som helst inte längre relevant för det aktuella beslutsutkastet eftersom de invändningar som ingick i det kompletterande meddelandet om invändningar inte bibehållits.

Parterna invände även mot ett expertyttrande som beställts av kommissionen för att bedöma en ekonomisk studie som bankerna själva lämnat in. Bankerna bestred giltigheten av resultaten i det beställda expertyttrandet eftersom författarna uppenbarligen inte disponerat över alla relevanta fakta i ärendet. Parterna begärde därför att expertyttrandet skulle avlägsnas från akten och lämnas utan avseende i samband med föreliggande beslut. Parterna begärde även att de skulle beviljas en ytterligare (tredje) muntlig utfrågning i det fall deras första begäran inte beviljades. Förhörsombudet avvisade den första begäran på basis av att det ålåg kommissionen att bedöma innehållet i expertyttrandet. Det som var viktigt i detta sammanhang för parterna var att deras rätt att försvara sig garanterades, dvs. tillgången till studien i sig och möjligheten att lämna kommentarer om den. Förhörsombudet fastslog att någon muntlig utfrågning inte behövdes för detta. Parterna beviljades dock ytterligare information om expertyttrandet i enlighet med kommissionens meddelande om tillgång till handlingar. Det beställda expertyttrandet är hur som helst inte längre en relevant fråga i föreliggande ärende eftersom kommissionen inte använder sig av det i sitt utkast till beslut.

Under förfarandet beslöt kommissionen att godkänna Freiheitliche Partei Österreich ("FPÖ") som klagandepart i ärendet. Parterna motsatte sig att FPÖ skulle anses ha ett legitimt intresse i den mening som avses i artikel 3 i förordning nr 17. Den 27 mars 2001 skrev förhörsombudet till de banker som fortsatt motsatte sig detta och informerade dem om att FPÖ upprepat sin begäran om att få den icke-konfidentiella versionen av de två meddelandena om invändningar i detta ärende och att han ämnade bifalla dess begäran. En föreslagen icke-konfidentiell version av dokumenten bifogades. Efter ytterligare korrespondens mellan förhörsombudet och parterna i denna fråga tillsändes PSK och Erste den 9 augusti 2001 ett beslut enligt artikel 9.2 i kommissionens beslut av den 23 maj 2001 om kompetensområdet för förhörsombudet i vissa konkurrensförfaranden. I dessa beslut angav förhörsombudet att det inte ålåg honom att fatta beslut om ansökningar enligt artikel 3.2 i rådets förordning nr 17 från 1962, utan att det snarare var en uppgift för den konkurrensansvarige kommissionsledamoten på kommissionens vägnar. Beslutet att godkänna FPÖ som klagandepart i detta ärende hade fattats av Karel Van Miert, och därefter bekräftats av Mario Monti. Detta beslut var en förberedelse i det administrativa förfarandet och inte en åtgärd som kunde överklagas i sig. Beträffande den icke-konfidentiella versionen av meddelandena om invändningar avvisade förhörsombudet begäran om att radera namnen på bankerna på grundval av att detta inte utgjorde någon affärshemlighet. Uppgifter om bankernas nuvarande och framtida ekonomiska policy tillsammans med fysiska personers namn och funktioner skulle dock raderas.

Den 19 september 2001 lämnade PSK en ansökan till Förstainstansrätten om ett ogiltigförklarande av detta beslut tillsammans med en ansökan om uppskov med verkställigheten av det omtvistade beslutet och att rätten skulle besluta om att kommissionen inte får överlämna de två meddelandena om invändningar till FPÖ. Den 20 december 2001 avvisade rättens ordförande denna begäran. Ordföranden menade att kraven på allvarlig och irreparabel skada och skyndsamhet inte påvisats av sökanden och att i avvägningen mellan de olika intressena beslöt han att gemenskapsintresset - att en tredje part som av kommissionen godkänts som klagandepart borde kunna lämna användbara kommentarer angående kommissionens invändningar - bör ha företräde framför sökandens intresse av att förhindra vidarebefordrandet av meddelandena om invändningar.

Efter beslutet från rättens ordförande sändes den icke-konfidentiella versionen av båda meddelandena om invändningar till FPÖ den 9 januari 2002 för att det skulle kunna ge uttryck för sina åsikter. Efter instruktion från förhörsombudet informerades FPÖ av den tjänsteenhet som ansvarar för detta ärende inom GD Konkurrens att dokumenten uteslutande var avsedda för att sätta dem i stånd att utöva sin rätt att höras som klagandepart i detta ärende och inte för något annat ändamål, i synnerhet inte för att vidarebefordras till någon tredje part. De informerades därefter dessutom att dokumenten innehöll kommissionens preliminära åsikter och att bankerna måste betraktas som oskyldiga innan kommissionen fattat sitt slutgiltiga beslut. Den 15 februari 2002 begärde FPÖ full tillgång till akten och en muntlig utfrågning. Begäran om tillgång till akten avvisades eftersom det inte fanns någon rättslig grund för detta. Dessutom avvisade förhörsombudet begäran om en muntlig utfrågning eftersom detta skulle resultera i fler förseningar i förfarandet och sannolikt inte skulle medföra något ytterligare av värde i ärendet. Förhörsombudet beklagade även att FPÖ gjort meddelandena om invändningar tillgängliga för allmänheten. Ett sådant agerande hade inte något att göra med FPÖ:s rättigheter som klagandepart i kommissionens kartellförfarande i det aktuella ärendet.

Mot bakgrund av det ovan anförda drar jag slutsatsen att rätten att höras har respekterats i detta ärende. Utkastet till beslut behandlar endast invändningar som parterna haft tillfälle att bemöta.

Utfärdat i Bryssel den 27 maj 2002.

Karen Williams