ARBETSDOKUMENT FRÅN KOMMISSIONENS AVDELNINGAR Kvalitetskriterier för praktikprogram Följedokument till Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén Att skapa förutsättningar för en återhämtning med ökad sysselsättning /* SWD/2012/0099 final */





ARBETSDOKUMENT FRÅN KOMMISSIONENS AVDELNINGAR Kvalitetskriterier för praktikprogram Följedokument till Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén Att skapa förutsättningar för en återhämtning med ökad sysselsättning INNEHÅLLSFÖRTECKNING 1........... Inledning......................................................................................................................... 3 2........... Kvalitetskriteriernas räckvidd.......................................................................................... 4 3........... Reglering och organisation av praktikprogram i medlemsstaterna...................................... 4 4........... Att utveckla kvalitetskriterier för praktikprogram............................................................. 7 5........... Nästa steg...................................................................................................................... 9 Detta dokumentet är ett arbetsdokument från kommissionens avdelningar och har utarbetats i informationssyfte. Det ger inte uttryck för kommissionens officiella ståndpunt i denna fråga och föregriper inte heller en sådan ståndpunkt. 1. Inledning Arbetslösheten bland ungdomar i åldern 15–24 år har ökat kraftigt. Sedan 2008 har det sammanlagda antalet arbetslösa ungdomar i EU ökat med en miljon. Idag söker över fem miljoner ungdomar under 25 år arbete i de 27 medlemsstaterna. Praktikprogram kan vara en möjlighet att förbättra unga människors tillgång till arbetsmarknaden. En praktikperiod kan fungera som en bro mellan teoretiska kunskaper och de färdigheter som krävs i arbetslivet, och kan därigenom göra det lättare att hitta ett arbete. I vissa fall fungerar praktiktjänstgöringen dock inte som den ska. Det har i flera år rått tvivel om praktikprogrammens kvalitet. Organisationerna Génération précaire[1] i Frankrike och Generation Praktikum[2] i Österrike har till exempel påtalat att praktikprogram kan missbrukas av arbetsgivarna för att få billig eller gratis arbetskraft. Praktiken blir då inte ett första steg mot hållbara jobb och acceptabla arbetsvillkor. Detta anses i sin tur kunna leda till en ond cirkel med otrygga arbetsförhållanden. I vissa medlemsstater har unga startat initiativ för att skapa bättre insyn i praktikprogrammen[3]. Europaparlamentet antog 2010 ett initiativbetänkande Att främja ungdomens tillträde till arbetsmarknaden och stärka den rättsliga ställningen för praktikanter och lärlingar[4], där kommissionen uppmanas att lägga fram ett förslag om en europeisk kvalitetsstadga för praktikplatser, ta fram statistik om praktikplatserna och göra en jämförande undersökning om de olika praktikprogram som finns i medlemsstaterna. Europeiskt ungdomsforum har nyligen lagt fram ett förslag om en europeisk stadga för praktikprogram[5] på grundval av ett internetsamråd bland ungdomar. Samrådet visade att lärandeaspekten har urholkats i många länder och att praktikanterna får utföra uppgifter som inte bidrar till deras utveckling i arbetslivet. Kommissionen har konstaterat att åtgärder behöver vidtas. I Europa 2020-strategins flaggskeppsinitiativ Unga på väg[6] från 2010 fastslogs därför att kommissionen skulle lägga fram ett förslag om kvalitetskriterier för praktikprogram, där den gränsöverskridande dimensionen, arbetsmarknadsparternas roll och aspekter som rör företagens sociala ansvar behandlas. I linje med detta åtagande uppmanade medlemsstaterna i rådets slutsatser om sysselsättning för ungdomar från juni 2011 kommissionen att ge vägledning om villkoren för praktik med hög kvalitet genom en kvalitetsram för praktik[7]. Med tanke på att ungdomars tillgång till arbetsmarknaden försämrats ytterligare inledde kommissionen i december 2011 initiativet Bättre möjligheter för unga[8]. En av de viktigaste insatserna är att kommissionen ska hjälpa medlemsstaterna att utnyttja Europeiska socialfonden mer effektivt bland annat för att stödja praktikprogram, vilket redan sker i vissa länder. Dessutom kommer kommissionen att ge mer stöd till kvalitativ utlandspraktik genom programmen Erasmus och Leonardo da Vinci under den återstående programperioden. En ytterligare höjning av budgetanslagen kommer också att föreslås inom programmet Erasmus för alla, som inleds 2014. Initiativet Bättre möjligheter för unga befäster också kommissionens tidigare åtaganden om att lägga fram kvalitetskriterier för praktikprogram 2012. Kvalitativa praktikprogram kräver ett samarbete mellan alla relevanta aktörer – främst företagen men även nationella myndigheter, arbetsmarknadens parter och företrädare för ungdomar och praktikanter. Därför lägger GD Sysselsättning, socialpolitik och inkludering nu fram detta dokument för samråd med alla berörda parter. Syftet är att skapa samsyn kring kvalitetskriterier för praktikprogram så att en rådsrekommendation kan antas före utgången av 2012, i enlighet med vad som anges i kommissionens meddelande Att skapa förutsättningar för en återhämtning med ökad sysselsättning[9]. Detta arbetsdokument är ett åtagande för GD Sysselsättning, socialpolitik och inkludering, och inte för kommissionen som helhet. Informationen i detta dokument är endast avsedd för samråd och varken representerar eller föregriper den slutgiltiga ståndpunkt som kommissionen kommer att anta i förhållande till det ämne som behandlas. 2. Kvalitetskriteriernas räckvidd Det finns ingen gemensam europeisk definition av praktik och det råder en viss begreppsförvirring kring termer som praktikprogram, traineeprogram och lärlingsutbildning. I detta initiativ kommer endast termen praktikprogram att användas, i följande betydelse: En tidsbegränsad arbetslivserfarenhet med utbildningsinslag (som antingen ingår i en utbildning eller är fristående). Syftet med praktikperioden är att underlätta praktikantens övergång från utbildning till arbetsliv genom att ge praktiska erfarenheter, kunskaper och färdigheter som kompletterar den teoretiska utbildningen. Initiativet inriktas därför främst på sådana praktikprogram som ingår i högre utbildning och praktik (oftast efter högskoleexamen) som bygger på en direkt överenskommelse mellan praktikanten och arbetsgivaren. Utlandspraktik omfattas också av initiativet, men däremot inte lärlingsutbildningar. Lärlingsutbildningar har liknande syften, men handlar till skillnad från praktikprogram snarare om en systematisk längre utbildning inom tekniska yrken, där studier varvas med praktik på arbetsplats. Lärlingskap innebär också att arbetsgivaren tar ansvar för att tillhandahålla den praktiska utbildningen för ett visst yrke. 3. Reglering och organisation av praktikprogram i medlemsstaterna Som en del av ett pilotprojekt inlett av Europaparlamentet har kommissionen beställt en undersökning som ska ge en heltäckande bild av praktikprogrammen i medlemsstaterna (nedan kallad undersökningen). Undersökningen kommer att vara klar i maj 2012 och ska ge en första heltäckande överblick över relevanta nationella bestämmelser och politiska åtgärder samt utbudet av praktikplatser och deras innehåll och kvalitet. Nedan följer en sammanfattning av de viktigaste resultaten. Översikt över nationell lagstiftning Många medlemsstater har inga särskilda bestämmelser om praktikprogram eller ytterst begränsade bestämmelser som i vissa fall ingår i annan lagstiftning, oftast på utbildningsområdet[10]. I de medlemsstater som har särskild lagstiftning är de gemensamma särdragen hos praktikprogram att de i) har utbildning som syfte, ii) omfattar inslag av praktiskt lärande och iii) är tidsbegränsade. Praktikperioder som ingår i (högre) utbildning är i allmänhet mer reglerade. Tillfälliga praktikprogram där studerande deltar frivilligt efter avslutad examen är oftast mindre reglerade. I de medlemsstater där praktikprogram regleras har bestämmelser för kvalitetssäkring införts främst på följande områden: · Lön. · Socialförsäkring. · Tillgång till utbildning och utbildningens kvalitet. · Arbetslivserfarenhet för praktikanten. · Risken att ordinarie personal ersätts. För vissa yrken där praktik är en obligatorisk del av utbildningen (t.ex. läkare, sjuksköterskor, jurister, lärare, arkitekter och ingenjörer) har föreskrifter utarbetats av yrkessammanslutningar i nästan alla medlemsstater. Men inte ens dessa föreskrifter ger alltid en garanti för praktikperiodens kvalitet. I Italien är de fria yrkena t.ex. särskilt starkt reglerade, men praktiken sker inte alltid på det sätt som föreskrivs i bestämmelserna. Översikt över tillgången till praktikplatser I hela EU fokuserar man nu i allt högre grad på praktikprogram och arbetslivspraktik som viktiga verktyg för att underlätta övergången mellan utbildning och arbetsliv för arbetslösa unga eller nyutexaminerade[11]. I södra och östra Europa stöds sådana program ofta (åtminstone delvis) av Europeiska socialfonden. Många sådana program syftar till att skapa bättre möjligheter till praktik genom bidrag till arbetsgivarna, stöd till inbetalning av sociala avgifter och bidrag direkt till praktikanterna. Generellt arbetar man i dag för att integrera praktikperioder och arbetsplatsbaserad utbildning i utbildningsprogrammen, med obligatoriskt eller frivilligt deltagande. När det gäller dessa typer av praktikplatser är det ofta utbildningsinstitutionerna och de mer motiverade företagen som garanterar tillsyn och kvalitetssäkring. Tydliga mål för lärandet bidrar också till detta. Svaga kopplingar mellan utbildning och arbetsmarknad gör dock att det ofta råder brist på platser. Små och medelstora företag kan också ha svårt att mobilisera de interna resurser som krävs för att ta hand om praktikanter. I vissa länderna anser arbetsgivarna att utbildningssystemen inte tillgodoser kompetensbehoven (Grekland, Lettland, Rumänien och Storbritannien). Det visar att det behövs ett förstärkt samarbete mellan företag och utbildningsinstitutioner så att man kan bygga ut praktikprogram som en del av utbildningen. Utlandspraktik är en särskild form av praktikarbete. Eurobarometer-rapporten Unga på väg (2011) visar att lärande över gränserna hjälper unga människor att förstå och anpassa sig till kraven på arbetsmarknaden i EU och att utveckla inte bara språkkunskaper och yrkeskompetens utan även ”mjuka färdigheter” som lagarbete, självförtroende och anpassningsförmåga, som anses nödvändiga för att klara övergången från utbildning till arbetsliv. I EU:s nyligen antagna riktmärke för rörlighet inom utbildning[12] sätts ambitiösa mål: senast 2020 ska minst 20 % av alla studerande inom högre utbildning och 6 % inom grundläggande yrkesutbildning genomgå en studie- eller praktikperiod i utlandet. Detta mål kan inte uppnås enbart genom EU-programmen utan kräver betydande insatser på nationell nivå. Det är därför ytterst viktigt att se till att praktikprogrammen håller en hög kvalitet och att de ger relevanta möjligheter till lärande. En aktuell undersökning som gjorts på uppdrag av kommissionen[13] visar att det behövs åtgärder för att underlätta rörlighet över gränserna för praktikanter. I undersökning fastställs flera prioriteringar. Det finns ett behov av att ytterligare klargöra de skillnader i fråga om kontext, lagstiftning och tillsyn mellan medlemsstaterna som påverkar utlandspraktiken. Dessutom behöver tillgången till information förbättras och mer konkreta krav och kriterier införas för den övergripande organisationen av praktikperioder i utlandet. Viktiga brister och problem som rör praktikprogrammens kvalitet När det gäller praktikprogrammens kvalitet har tvivelaktiga metoder rapporterats i alla medlemsstater, oavsett om programmen är reglerade eller inte. Det gäller främst följande: · Låg lön, sämre skydd och generellt sämre villkor. · Brist på kvalitativt innehåll. · Praktikanter tvingas utföra okvalificerat arbete. · Praktikanter ersätter ordinarie personal. I ett antal länder anknyter dessa frågor till det bredare problemet med att unga människor fastnar i otrygga eller instabila anställningsförhållanden (t.ex. Grekland, Spanien, Frankrike, Italien, Litauen, Polen, Portugal och Storbritannien). Tvivelaktiga metoder verkar också gynnas av unga människors svaga ställning på arbetsmarknaden, som gör att arbetsgivarna kan utnyttja dem som kämpar för att etablera sig på arbetsmarknaden. Det gäller särskilt länder och sektorer där många unga söker arbete. I 19 medlemsstater är det normal praxis att avtal om praktikarbete sluts, men minimilön tillämpas bara i elva medlemsstater. Att lärandeinnehållet fastställs är vanligast om en utbildningsinstitution medverkar. Det är dock mindre vanligt när det gäller praktik som bygger på en direkt överenskommelse mellan praktikanten och arbetsgivaren, vilket inte nödvändigtvis betyder att sådana program saknar struktur och innehåll. I Storbritannien t.ex. erbjuder många arbetsgivare välstrukturerade praktikprogram med förhandsbestämt innehåll. Variationerna verkar dock vara stora i detta avseende. Även i medlemsstater där innehållet i praktikprogrammen regleras (t.ex. Österrike och och Luxemburg) finns farhågor om att arbetsgivarna inte alltid följer reglerna. En av de mest oroväckande frågorna är bristen på socialförsäkringsskydd för praktikanter. Praktikanterna har oftast bara rätt till hälso- och sjukvårdsförmåner men omfattas i vissa fall även av arbetsskadeförsäkringen. När det gäller praktikplatser som ingår i statligt sponsrade program blir det dock allt vanligare att arbetsgivarna åläggs att helt eller delvis betala praktikanternas socialförsäkringsavgifter (t.ex. i Cypern, Grekland och Polen). Skriftliga avtal sluts oftast med praktikanterna, men villkoren (och därigenom även rättigheterna) varierar betydligt mellan länderna och mellan olika sektorer. Det finns heller ingen gemensam definition av ”rimlig” ersättning. Ingen ersättning eller låg lön och risk för utnyttjande är generella problem främst när det gäller praktikplatser på den öppna marknaden och inom obligatorisk yrkesutbildning. Risken att praktikanter ersätter ordinarie personal är större i medlemsstater med hög arbetslöshet och/eller ogynnsamma arbetsmarknadsförhållanden för unga (t.ex. Grekland, Spanien, Italien och Portugal). Att praktikanter utnyttjas som gratis arbetskraft har dock blivit vanligare även i andra länder och unga kan behöva göra flera praktikperioder innan de hittar ett riktigt arbete. Utnyttjande av praktikanter är vanligare om det saknas övervakning och tydliga mål för praktikperioden. Statistiken visar också att det finns stora löneskillnader mellan könen och att en större andel kvinnor har obetalda eller underbetalda praktikplatser. 4. Att utveckla kvalitetskriterier för praktikprogram I EU ökar nu medvetenheten om problemen med praktikprogrammens kvalitet och risken för utnyttjande, och i vissa länder har man försökt införa särskilda kvalitetskriterier för att reglera praktikarbete (t.ex. Österrike, Grekland, Finland, Frankrike, Italien och Storbritannien). Kvalitetskriterier som fastställs på EU-nivå i samarbete med företrädare för regeringarna, arbetsmarknadens parter, ungdomsorganisationer och alla andra relevanta aktörer kan bidra till att höja kvaliteten på praktikprogrammen i EU. Att främja kvalitativa praktikprogram bidrar till måluppfyllelsen i Europa 2020-strategin när det gäller att underlätta övergången från utbildning till arbetsliv och främja geografisk rörlighet för unga människor. Följande punkter bygger på resultaten av undersökningen och på nuvarande god praxis i medlemsstaterna och bör beaktas vid utarbetandet av kvalitetskriterierna. a) Avtal om praktikarbete Både undersökningen om ”en heltäckande bild av praktikprogrammen i medlemsstaterna” och den enkät som Europeiskt ungdomsforum genomförde visade att en stor del av praktikplatserna (25 % av deltagarna i enkäten) inte omfattades av något avtal mellan praktikanten och värdorganisationen. Det innebär att praktikanten inte har något lagstadgat skydd, samtidigt som värdorganisationen inte kan vara säker på hur praktikanten kommer att bidra. Allt praktikarbete bör grunda sig på ett avtal. I detta ska fastställas mål för yrkesutveckling och lärande, avsedd tidsperiod samt eventuell ersättning. Så är redan fallet i de avtal och kvalitetsåtagande som används inom programmen Erasmus och Leonardo da Vinci. Dessa grundar sig på principerna i Europeiska kvalitetsstadgan för rörlighet[14], som antogs av Europaparlamentet och medlemsstaterna 2006. b) Mål för yrkesutveckling och lärande samt handledning Om praktikprogrammet har väldefinierade mål för yrkesutveckling och lärande är sannolikheten mycket större att det innehåller lämpliga lärande inslag och faktiskt underlättar för praktikanten att hitta ett arbete efter praktikperiodens slut. Sådana mål bör därför fastställas. Det är också viktigt att värdorganisationen utser en personlig handledare för varje praktikant. Handledaren bör följa praktikantens framsteg och förklara allmänna arbetsrutiner och metoder. Handledaren bör också ge praktikanten feedback om hans eller hennes insatser i form av utvärderingar efter halva tiden och efter avslutad praktik. c) Erkännande av praktikarbete Det är alltför vanligt praktikanterna inte får något intyg som visar vilka kunskaper och färdigheter som förvärvats under praktikperioden. Praktikanten bör efter avslutad praktik få ett intyg som visar praktikperiodens längd och lärandeinnehåll, arbetsuppgifter samt förvärvade kunskaper och färdigheter. Europass kan vara ett lämpligt verktyg för att dokumentera kunskaper och färdigheter som förvärvats i ett annat land[15]. d) Rimlig tidsperiod Det blir allt vanligare att ordinarie personal ersätts av praktikanter. För att motverka detta är det viktigt att praktikperiodens längd fastställs tydligt, så att det egentliga syftet att underlätta övergången mellan utbildning och arbetsliv kan uppnås. En praktikperiod på mellan tre och sex månader anses i allmänhet vara lämplig, beroende på vilken typ av praktik det gäller (utbildningsmoment eller praktikprogram efter avslutad utbildning). Undantag från denna regel gäller vissa yrken som jurister, lärare och läkare. e) Adekvat socialt skydd och ersättning Ett av de största problemen som rapporterats är att praktikanterna ofta inte har ett tillräckligt socialt skydd i det land där praktikperioden är förlagd (särskilt allmän hälso- och sjukvårdsförsäkring och olycksfallsförsäkring). Praktikperioden kan hålla hög kvalitet utan att vara betald. Oavlönad praktik kan vara lämplig under utbildningen, förutsatt att praktikanterna omfattas av socialförsäkringen. I så fall bör kostnader ersättas eller naturaförmåner ges (t.ex. resor, måltider och boende). När det gäller praktikprogram efter avslutad högskoleexamen rekommenderas i allmänhet att praktikanterna får lön, eftersom de redan kan söka arbete med stöd av den meriten och inte längre får studentrabatter. Om praktiken är lågbetald eller obetald kan det också leda till att personer som inte har de ekonomiska möjligheter som krävs (t.ex. stöd från familjen) utesluts från denna möjlighet att skaffa sig arbetslivserfarenhet. f) Information om rättigheter och skyldigheter De rättigheter och skyldigheter som praktikanten, arbetsgivaren och, i tillämpliga fall, utbildningsinstitutionen har bör vara tydligt angivna så att alla parter är införstådda. Aktuell och jämförbar information om rättsliga och andra bestämmelser som är tillämpliga på europeisk och nationell nivå bör vara lättillgängliga för alla parter som organiserar och deltar i praktikprogram. Svårigheten att få tillgång till tillförlitlig och komplett information om dessa bestämmelser i medlemsstaterna är ett av de största hindren för att organisera utlandspraktik. 5. Nästa steg Kommissionen har vid flera tillfällen bekräftat sitt åtagande att lägga fram kvalitetskriterier för praktikprogram. Med detta samrådsdokument[16] banar GD Sysselsättning, socialpolitik och inkludering väg för ett förslag från kommissionen om en rådsrekommendation om sådana kriterier före utgången av 2012. Alla berörda aktörer ombeds yttra sig i frågan, särskilt om följande: 1. Initiativets räckvidd. 2. Vilken form ett sådant initiativ bör ha på EU-nivå. 3. Särdrag hos kvalitativa praktikprogram som bör ingå i kvalitetskriterierna. Synpunkter kan skickas via e-post till EMPL-QUALITY-STAGES@EC.EUROPA.EU Svar kan också skickas med post till: European Commission Directorate-General for Employment, Social Affairs & Inclusion Consultation on a Quality Framework for Traineeships Unit C3 rue Joseph II 27 B - 1040 Bruxelles Sista inlämningsdag: 11 juli 2012 [1] www.generation-precaire.org [2] www.generation-praktikum.at [3] T.ex. i Italien, se www.reppublicadeglistagisti.it [4] Föredragande: Emilie Turunen MEP, EP 2009/2221(INI), 14.6.2010. [5] www.qualityinternships.eu [6] KOM(2010) 477 slutlig, 15.9.2010. [7] Rådets slutsatser 11838/11 Främjande av sysselsättning för ungdomar i syfte att uppnå målen för Europa 2020-strategin, 17.6.2011. [8] KOM(2011) 933 slutlig, 20.12.2011. [9] COM(2012) 173 final, 18.4.2012. [10] T.ex. i Österrike, Cypern, Tjeckien, Tyskland, Grekland, Irland, Luxemburg, Malta, Polen, Portugal, Slovakien och Storbritannien. [11] T.ex. Belgien, Cypern, Danmark, Estland, Grekland, Spanien, Irland, Finland, Frankrike, Ungern, Litauen, Luxemburg, Lettland, Malta, Nederländerna, Portugal, Polen, Sverige och Storbritannien. [12] Rådets slutsatser om ett riktmärke för rörlighet i utbildningssyfte: 2011/C372/08, EUT 20.12.2011. [13] Study on a possible framework to facilitate transnational mobility for placements at enterprises, GHK för Europeiska kommissionens räkning, april 2011. [14] Europaparlamentets och rådets rekommendation 2006/961/EG om gränsöverskridande rörlighet inom gemenskapen i utbildningssyfte: Europeiska kvalitetsstadgan för rörlighet, EUT L 394, 30.12.2006. [15] http://www.europass.ie/europass/euro_mob.html [16] Informationen i detta dokument är endast avsedd för samråd och varken representerar eller föregriper den slutgiltiga ståndpunkt som kommissionen kommer att anta i förhållande till det ämne.