Yttrande från Regionkommittén om "Den ekonomiska och monetära unionen"

(97/C 34/01)

BAKGRUND

- Den 15 november 1995 beslöt Regionkommittén i enlighet med artikel 198c, fjärde stycket, i EG-fördraget att avge ett yttrande om "Den ekonomiska och monetära unionen" och gav utskott 1 "Regional utveckling, ekonomisk utveckling, finansiella frågor på lokalt och regionalt plan" i uppdrag att förbereda det.

- Den 21 juni 1996 antog utskott 1 sitt utkast till yttrande. Föredragande var Geisel och Bore (CdR 65/96 rev. 3).

- Artikel B (Maastricht) och, i synnerhet, artikel 109e-m i EG-fördraget.

- Kommissionens grönbok om praktiska åtgärder vid införandet av den gemensamma valutan (KOM(95) 333 slutlig).

- Europeiska monetära institutets "Övergången till den gemensamma valutan".

- Stats- och regeringschefernas slutsatser vid Madridmötet den 15 och 16 december 1995.

Med hänsyn till ovanstående antog Regionkommittén vid sin 14:e plenarsession den 18-19 september 1996 (sammanträdet den 18 september) följande yttrande genom majoritetsbeslut.

1. Inledning

1.1. Övergången till den ekonomiska och monetära unionens steg tre har flera direkta och indirekta konsekvenser för Europas regioner och kommuner. Detta gäller främst näringslivs-, budget-, finans-, arbetsmarknads- och socialpolitiken. Ekonomiska och monetära unionen kommer dessutom att förändra konkurrensvillkoren på den inre marknaden samt ställa nya krav på å ena sidan samarbetet mellan regioner och kommuner och å andra sidan företagen i de olika områdena. Unionen kommer också att medföra nya anpassningskrav för den offentliga förvaltningen i regioner och kommuner.

1.2. ReK har följande synpunkter på den monetära unionen och övergången till den:

2. Europa och den monetära unionen

2.1. ReK bekräftar sitt stöd för inrättandet av en ekonomisk och monetär union för den gemensamma stabiliteten och utvecklingen, och förordar en fortsatt politisk integration i Europa.

2.2. Införandet av en gemensam valuta är en följdriktig vidareutveckling av den inre marknaden och stärker Europas ekonomi i globalt perspektiv. Med en gemensam valuta skulle valutarelaterade transaktions- och kurssäkringskostnader och växelkursrisken försvinna inom gemenskapen. Därigenom uppnås kostnadsbesparingar och en långsiktig planeringssäkerhet för investeringar.

2.3. De kraftiga växelkursfluktuationerna i medlemsländerna har lett till en brist på stabilitet inom det europeiska näringslivet - en stabilitet som skulle ha gjort det möjligt att utnyttja den europeiska tillväxtpotentialen till fullo. Detta har drabbat tillväxten på ett sätt som inte skulle kunna ske med en gemensam europeisk valuta

2.4. Man kan vänta sig att en gemensam Europavaluta skulle spela en större roll som handels-, placerings- och reservvaluta i ett internationellt perspektiv än de nuvarande europeiska valutorna har gjort, och därigenom bidra till att dämpa svåra valutafluktuationer i de nationella ekonomierna och samtidigt till att mer effektivt bekämpa de internationella spekulationerna i växelkurserna. Även detta skulle bidra till att främja Europas ekonomiska utveckling.

2.5. Tack vare den större kapitalmarknaden kan man vänta sig att ränteläget skulle sjunka i unionsstaterna, även om det i enstaka deltagarländer kan stiga något.

2.6. Europeiska utlandsresor kommer att bli billigare genom de lägre växlingskostnaderna. Därigenom främjas det europeiska ungdoms- och kulturutbytet.

2.7. ReK anser att de väntade positiva effekterna av den monetära unionen för den gemensamma ekonomiska utvecklingen - sysselsättningen och tillväxten - endast kan komma till stånd i medlemsstaterna om den gemensamma Europavalutan stabiliseras. Annars riskerar hela den europeiska ekonomin att försvagas och både konsumenter och sparare att åsamkas förluster.

2.8. ReK är positiv till regerings- och statschefernas vilja, som kom till uttryck vid Madridtoppmötets slutsatser, att valutaunionens tredje steg skall inledas den 1 januari 1999, och anser att konvergenskriterierna som stipuleras i EU-fördraget är nödvändiga. Det sistnämnda gäller såväl för prisstabiliteten, det offentliga budgetunderskottet, statsskulden, det långsiktiga ränteläget och deltagande i EMS som för inrättandet av oberoende nationella riksbanker i de länder som blir medlemmar i valutaunionen. I verkligheten kommer dock det slutgiltiga beslutet om vilka deltagarna blir och tidtabellen för genomförandet av valutaunionens steg 3 att fattas av stats- och regeringscheferna under våren 1998.

2.9. Vidare är ReK positiv till stats- och regeringschefernas beslut att kalla den framtida Europavalutan Euro.

2.10. Regionkommittén välkomnar också beslutet vid Madridtoppmötet att urvalet av medlemsländer skall ske utifrån fastställda datum under 1997 och inte utifrån planeringsdatum.

2.11. Kommittén understryker att - förutom penningpolitisk konvergens - en reell ekonomisk konvergens och likartad produktivitetsutveckling i medlemsländerna är förutsättningar för en framgångsrik valutaunion. I annat fall får vi antingen en mindre stabilitetsinriktad penningpolitik eller ett ökat behov av utjämningsåtgärder till förmån för svagare regioner, vilket vore otänkbart utan en mer långtgående europeisk politisk integration och ett stöd från EU-medborgarna, som bärs upp av en tillräcklig solidaritet.

2.12. De hittillsvarande konsolideringsansträngningarna har under de senaste åren inte nått upp till föresatserna i många medlemsländer. De senaste månaderna tyder också på att den vikande konjunkturen i många medlemsländer kommer att försvåra konsolideringen ytterligare. En alltför forcerad fortsatt konsolidering av den offentliga budgeten skulle under rådande förhållanden rentav kunna belasta den svaga europeiska konjunkturen ytterligare, särskilt med tanke på att man skulle kunna uppnå budgetbesparingar i vissa medlemsländer som, med hänsyn till konjunkturutvecklingen, skulle kunna äventyra det "offentliga samförståndet". Man får emellertid inte göra avkall på målsättningen att samtliga medlemsstater skall uppfylla konvergenskraven, eftersom det är enda sättet att uppnå varaktig tillväxt och sysselsättning.

2.13. Om dessa genomgripande konsolideringsåtgärder förknippas med strävan att uppfylla konvergenskriterierna består faran i att också den framtida euro-valutan kommer att förknippas med termer som social nedrustning och arbetslöshet. En negativ utveckling där politiken åter bara blir en nationell angelägenhet inom medlemsländerna skulle kunna bli följden. Opinionen för den europeiska integrationspolitiken skulle också påverkas negativt.

2.14. Det nödvändiga stödet för valutaunionen från bredare folklager skulle därigenom undermineras. ReK anser emellertid att det är absolut nödvändigt att den framtida Europavalutan får ett brett stöd hos befolkningen.

Politisk union och demokratisering

2.15. Överflyttningen av kontrollen över penningpolitiken från nationell till europeisk nivå kräver en fördjupad politisk integration. En förutsättning för en solidarisk samexistens i Europa är i detta hänseende att medborgarna känner större engagemang för EU. En valutaunion som bara stöds av en minoritet kommer inte att bidra till en ökad solidaritet och större engagemang för Europa. De olikartade krafter som släpps fria i en ekonomisk och monetär union kan på sikt bara hanteras genom en känsla av gemensamt intresse för en bredare politisk union.

2.16. ReK uppmanar medlemsländerna att under den förestående regeringskonferensen besluta om en tydlig demokratisering av EU-institutionerna.

För en stabil valutaunion

De grundande deltagarländernas sammansättning

2.17. Nyttan av en valutaunion, i konkurrenspolitiskt hänseende och med hänsyn till den inre marknadens effektivitet, ökar som en funktion av antalet deltagande nationella ekonomier och deras omfattning. Därför förordar ReK starkt att en gemensam valutaunion införs med strängt beaktande av stabilitetskriterierna, där största möjliga antal länder deltar och de största nationella ekonomierna ingår. Om medlemskretsen blir trängre kan man befara att unionen snarare motverkar integrationen än uppmuntrar den.

2.18. På grund av eurons identifikationsskapande betydelse för Europeiska unionen och dess invånare anser ReK dessutom att det är nödvändigt att man vidtar lämpliga åtgärder för att de flesta medborgare redan i den första fasen skall omfattas av den gemensamma valutan.

Finanspolitikens roll

2.19. För att säkra en varaktig valutastabilitet och sysselsättningstillväxt betonar ReK nödvändigheten av ett stabilitetsorienterat samarbete mellan penning- och skattepolitiken, särskilt i länderna inom valutaunionen. EU-fördraget formulerar emellertid i första hand kriterier för inträde i valutaunionen. Det finns inga entydiga riktlinjer för förhållningssätt och sanktioner som skall garantera att medlemsstaterna även efter inträdet i valutaunionen fortsätter att föra en stabilitetsorienterad finanspolitik.

2.20. Därför stöder ReK överenskommelsen från överläggningarna i Madrid om en bindande stabilitetspakt som även efter inträdet i valutaunionen bör garantera en stabil finanspolitik utan att ett deflationstryck skapas. Budgetpolitiken måste föras så att den leder till högre sysselsättning, tillväxt och välstånd. Oberoende av om konvergenskriterierna iakttas bidrar också konsolideringen av den offentliga budgeten till att stärka dessa faktorer.

2.21. För att en konsolidering av den offentliga budgeten skall slå väl ut, föreslår ReK ett nära samarbete mellan medlemsstaterna, regionerna och kommunerna. En sanering av statsbudgeten får emellertid inte leda till ensidiga nedskärningar för kommuner och regioner.

2.22. En gemensam stabilitetspolitik måste bygga på en gemensam stabilitetskultur och en gemensam stabilitetsfilosofi. ReK pekar på att införande av sanktioner medför risker och leder till motsättningar mellan medlemsstaterna, och att de innebär intrång i medlemsstaternas, regionernas och kommunernas budgeträtt. Bättre än sanktioner är incitament för att främja en stabilitetsinriktad budgetpolitik.

2.23. På grund av den allt högre graden av integration mellan de europeiska ekonomierna kommer enskilda medlemsländer i framtiden att i allt mindre utsträckning ha möjlighet att bekämpa obalanser i sina respektive nationella ekonomier med en expansiv budgetpolitik. För att ge utrymme för handlingsmöjligheter att inom EU motverka sådana obalanser i framtiden, krävs bättre samordning av finanspolitiken såväl i de länder som deltar i den ekonomiska och monetära unionen som i EU:s övriga medlemsländer, för att på så sätt avvärja faran för eventuella nödvändiga kompletterande finansiella transfereringar.

2.24. Kommittén uppmanar också stats- och regeringscheferna att före inträdet i valutaunionens steg 3 skapa de nödvändiga ekonomiska och monetära styrmedel som krävs för att säkra en varaktig konvergens mellan medlemsstaterna och en stabil gemensam valuta. Om de nuvarande bidragspolitiska styrmedlen behöver förstärkas måste man tydliggöra hur detta skall finansieras.

Valutaunionen och dess konsekvenser för icke-medlemmar

2.25. En solidarisk gemenskap som den beskrivs i artiklarna 2 och 130 i EU-fördraget får inte bara riktas mot de medlemsländer som ges tillträde till valutaunionens första fas. En solidarisk gemenskap riktas även mot de EU-länder som ännu inte kunnat kvalificera sig. Man kan vänta sig att dessa stater kommer att få betala högre realräntor än valutaunionsländerna, eftersom dessa länders ekonomier kommer att betraktas som mer riskfyllda. Ökade investeringskostnader för det privata näringslivet och ökade räntebelastningar för statsekonomin skulle bli konsekvenser som ytterligare försvårar den nödvändiga anpassningsprocessen.

2.26. Utan stöd skulle dessa medlemsstater lätt kunna hamna i en devalveringskapplöpning som skulle skada den inre marknadens effektivitet. ReK anser att kommissionen redan innan valutaunionen införs behöver undersöka om och i vilken omfattning stödåtgärder krävs för att skapa stabila relationer mellan valutorna.

2.27. Kommittén kräver ett bindande avtal om ett modifierat system för relationerna mellan valutorna i valutaunionsstaterna och övriga EU-länder, redan innan de första medlemmarna i valutaunionen väljs ut, vilket skulle främja integrationen i valutaunionen. För att undvika konkurrensstörningar i förhållande till icke-medlemsländer behövs ett valutaarrangemang som både garanterar en tillräcklig växelkursstabilitet och tar hänsyn till dessa länders konkurrensförmåga. Att säkra valutastabiliteten inom EU är först och främst en angelägenhet för de ännu icke deltagande staterna.

2.28. Regionkommittén företräder uppfattningen att en europeisk valutapolitik också måste ha som mål att säkra eurons externa värde. En utåtriktad valutastabilitet får inte belasta penningvärdet inom unionen.

3. Valutaunionens konsekvenser för kommuner och regioner

Ekonomiska konsekvenser för regioner och kommuner

3.1. Regionkommittén konstaterar att de ekonomiska konsekvenserna för regioner och kommuner hittills inte har analyserats och diskuterats tillräckligt. Detta gäller å ena sidan konsekvenserna för relationerna mellan regioner inom valutaunionen, å andra sidan konsekvenserna för relationerna mellan regioner inom valutaunionen och regioner utanför. Valutaunionens konsekvenser för de avlägset belägna och ekonomiskt svaga regionerna, och för regioner i länder som valt att stå utanför, är också fortfarande okända.

3.2. ReK är bekymrad över att valutaunionens konsekvenser för sysselsättningen, och konsekvensernas genomslag på regionala myndigheter, hittills inte har analyserats och diskuterats tillräckligt.

3.3. Kommittén uppmanar därför kommissionen att genomföra omfattande studier av valutaunionens socio-ekonomiska regionala och kommunala konsekvenser, redan innan valutaunionen träder i kraft, och informera ReK om resultaten. Följande problem och möjligheter visar vad som behöver klargöras:

a) Genom det större valutaområdet kommer konkurrensen mellan regionerna att intensifieras ytterligare. Regioner som hittills dragit nytta av växelkursfluktuationer kommer inte längre att kunna förlita sig till sådana effekter. De kommer att hamna under allt hårdare konkurrens och deras inhemska industrier i en alltmer pressad situation. Andra regioner, som haft omfattande handel i utländsk valuta, kommer istället att vinna på de lägre transferkostnaderna och växelkursriskerna.

b) Man kan vänta sig att direktinvesteringarna tack vare fördelaktiga produktionsfaktorer kommer att öka i EU:s regioner i valutaunionsländerna i och med prisstabiliseringen och frånvaron av växelkursrisker.

c) Som kompensation för det bristande spelrummet för valutapolitik i en valutaunion kan de skattepolitiska styrmedlen som är inriktade på minimikrav inom EU få en ny dimension. Annars riskerar oregelbundet fördelade chockeffekter att permanentas i enskilda regioner på grund av den fortfarande låga rörligheten hos Europas arbetskraft. Dessa effekter skulle inom ramen för valutaunionen kunna leda till varaktiga belastningar även för välmående regioner.

d) Regionala ekonomiska skillnader inom medlemsländerna skulle kunna bli ännu mer markanta, i synnerhet som den pågående ekonomiska konsolideringen i medlemsländerna för närvarande kraftigt inskränker möjligheten till fördelningspolitik inom länderna. Man kan vänta sig konsekvenser för strukturfondsmedlen, särskilt för att bemöta de negativa ekonomiska och sociala konsekvenserna i berörda regioner och kommuner. Här kan strukturfonderna inte få vara något instrument för att uppfylla konvergenskriterierna.

e) Tilltagande ekonomiska skillnader mellan regionerna kan tvinga berörda regionala och kommunala myndigheter att ta till en politik som kännetecknas av låga löner, dålig miljö och låg social standard, för att behålla konkurrenskraften i en valutaunion. Detta gäller särskilt för regioner och kommuner med låg produktivitet. Därför krävs, med vederbörlig hänsyn till subsidiaritetsprincipen, en aktiv politik med minimistandarder på EU-nivå.

f) Den alltmer integrerade inre marknaden och den europeiska valutaunionen innebär nya möjligheter och skyldigheter för en sysselsättningspolitik på europeisk, nationell, regional och kommunal nivå. En europeisk samordning av den sysselsättningspolitik som medlemsländerna ansvarar för, är nödvändig för att aktivt utnyttja fördelarna med den inre marknaden och valutaunionen i kampen mot arbetslösheten. Detsamma gäller för den politik som arbetsmarknadsorganisationerna i Europa för.

g) Regionernas ekonomiska integration kommer i allt lägre grad att hindras av gränser. Konjunkturcykler kan i större utsträckning bli kännbara över gränserna. Detta skulle också kunna få konsekvenser för inomstatlig handel och finansiella flöden samt för det regionala samarbetet över gränserna. En samordnad finanspolitik mellan medlemsstaterna skulle behöva komplettera regionalpolitiska åtgärder. I de fall där regionala och kommunala myndigheter har mer omfattande budgetbefogenheter måste de också i praktiken engageras i utformningen av de bestämmelser som skall garantera att EMU fungerar friktionsfritt.

h) På grund av de bortfallande transaktionskostnaderna kommer valutaunionen att rubba konsumenternas efterfrågan i gränsområden. Regioner och kommuner med låg konsumtionsskatt kommer att bli särskilt attraktiva för konsumenter i gränstrakter. Omvänt skulle då köpkraften flyttas från områden med förhållandevis hög konsumtionsskatt.

i) Konsolideringen av statsfinanserna kommer genom en ändring av ansvarsfördelningen att leda till ett ökat tryck på regionala och kommunala myndigheters budgetar, trots att de hittills inte har varit delansvariga för statens underskott. En konsolidering av statsskulden som leder till en belastning enbart för regioner och kommuner innebär att konkurrenskraften försämras och de sociala klyftorna växer.

j) Den eftersträvade utvidgningen av EU kommer att innebära påfrestningar för den nuvarande strukturfonden. Samtidigt kan man vänta sig att valutaunionen kan leda till en omfördelning av strukturfondsmedlen. Om utvidgningen och införandet av valutaunionen sammanträffar i tiden kan ett ökat behov av strukturfondsmedel uppstå.

Opinionsarbete

3.4. Den offentliga sektorn, och därmed också de regionala och kommunala myndigheterna, kommer att spela en viktig roll för att främja omställningsprocessen, i syfte att få allmänheten att i allt högre grad acceptera euron.

3.5. Med hänsyn till närheten till befolkningen kommer de lokala och regionala administrativa enheterna att bli tvungna att ikläda sig en nyckelroll i dialogen med befolkningen om för- och nackdelarna med att införa euron. För att klara denna roll måste korrekt och riklig information om tillvägagångssätt för valutaunionen och dess för- och nackdelar spridas av EU-institutionerna. EU:s stöd till medborgarinformation om den gemensamma europeiska valutan måste också ställas till de regionala och kommunala myndigheternas förfogande.

3.6. För att på ett riktigt sätt ta hänsyn till de regionala särdragen bör regionala och kommunala myndigheter i stor utsträckning vara med och utarbeta informationen.

3.7. ReK anser att de regionala och kommunala myndigheterna bör nominera tjänstemän med den speciella uppgiften att svara på medborgarnas frågor när det gäller införandet av euron.

4. Övergången till en gemensam valuta

4.1. ReK är positiv till att stats- och regeringscheferna har tagit avstånd från scenariot i grönboken om praktiska frågor kring övergången till den gemensamma valutan, och istället ställer sig bakom EMI:s övergångsscenario. Man bör i möjligaste mån bortse från förslaget till ett parallellt och tvingande införande av valutan. Det är bara ECBS:s transaktioner (Europeiska centralbankssystemet) på valutamarknaden som genomförs i euro.

4.2. Kommittén är positiv till att det privata näringslivet under en övergångstid fram till införandet av gemensamma sedlar och mynt ges möjlighet att fortsätta fakturera i den nationella valutan.

4.3. ReK noterar regerings- och statschefernas uppmaning att säljbara statspapper som nyemitteras efter den 1 januari 1999 skall noteras i euro. Kommittén påpekar att denna uppmaning även gäller kommunerna och regionerna i de länder som deltar i den ekonomiska och monetära unionen.

4.4. Vidare påpekar Regionkommittén att säljbara statsobligationer och obligationer som utfärdas av regioner och kommuner skall kunna noteras i den nationella valutan till dess att eurosedlar och euromynt införts.

4.5. ReK saknar trots det en redogörelse för kostnaderna som är förenade med valutaomställningen, både i kommissionens grönbok, EMI:s rapport och i stats- och regeringschefernas slutsatser från den 15 och 16 december 1995. Övergången kommer att bli särskilt kännbar för små och medelstora banker och företag, och i förekommande fall penninginstitut (sparkassor) med kommunala garantier.

4.6. De regionala och kommunala myndigheternas kostnader kommer likaså att bli ansenliga. Detta gäller särskilt kommuner vilkas förvaltningsmöjligheter inskränks på grund av storleken. Vem som skall stå för kostnaderna inom medlemsstaterna är fortfarande oklart. Det måste dock principiellt vara viktigt att se till att regionernas och kommunernas just nu ansträngda budgetsituation inte belastas ytterligare.

4.7. Av denna orsak bör man i samband med den erforderliga omställningen vid införandet av eurokontanter se till att man avstår från dubbel prismärkning av offentliga tjänster som inte är marknadsanpassade, för att på så vis värna om komsumentskyddet. Man måste eftersträva mer ekonomiska lösningar - t.ex. att man anger omräkningstal eller omräkningstabeller, som å ena sidan är rimliga för de regionala och kommunala myndigheterna och å andra sidan motsvarar allmänhetens behov av information och konsumentskydd.

4.8. Under skedet mellan beslutet om deltagande länder och den tidpunkt då valutaunionen blir verklighet genom definitiv låsning av växelkurserna måste man förebygga valutaspekulation. ReK uppmanar därför ministerrådet och EMI att undersöka om övergångskursen skall fastställas med hjälp av ett genomsnitt av historiska data i ett medellångt perspektiv. Hur som helst bör man vidta förebyggande åtgärder mot valutaspekulationer som skulle kunna uppstå kring de växelkurser som skall bestämmas.

4.9. De fortsatta överläggningarna om det exakta tillvägagångssättet för övergången till den nya valutan måste ta hänsyn till följande principer:

a) Införandet av den nya valutan måste ske på ett sätt som innebär så låga kostnader som möjligt för alla parter.

b) Tillvägagångssättet för övergången måste vara konkurrensneutralt och får inte innebära fördelar för några enskilda företagsgrupper eller något enskilt finansiellt centrum.

c) Tillvägagångssättet för övergången får inte inom ramen för tillåtna lånegränser inskränka möjligheterna till statliga lån på ett sätt som begränsar låntagarens frihet i fråga om tid, plats och villkor.

d) Tillvägagångssättet för övergången måste förebygga missbruk och hjälpa de europeiska institutionerna och alla deltagare i valutaunionen att undvika skadliga effekter.

e) De enskilda stegen i övergångsprocessen måste framställas på ett öppet, okomplicerat, decentraliserat och effektivt sätt för marknadens aktörer och medborgarna. De enskilda åtgärderna måste bidra till att stärka den ekonomiska och monetära unionens trovärdighet och varaktighet, så att den accepteras bättre både av marknaden och av medborgarna i egenskap av konsumenter.

f) Prishöjningar måste förhindras. Under övergångsskedet till den gemensamma valutan krävs det bestämmelser som innefattar bindande regler för avrundning när omräkningskursen tillämpas. Eftersom euron kan bli lagligt betalningsmedel först då sedlar och mynt som är noterade i valutan finns i omlopp, förblir de nationella valutorna lagliga betalningsmedel fram till dess.

5. Slutsatser

Med hänsyn till ovan angivna överväganden konstaterar Rek följande:

5.1. ReK bekräftar sitt stöd för en ekonomisk och monetär union för att skapa stabilitet, och förordar en fortsatt politisk integration inom Europa.

5.2. Man påpekar att för att uppnå en effektiv valutaunion krävs, förutom monetär konvergens, även reell ekonomisk konvergens.

5.3. Kommittén anser att en valutaunion måste bidra till ett ökat välstånd och ökad sysselsättning.

5.4. Vidare uppmanar ReK medlemsstaterna att inom ramen för regeringskonferensen besluta om en tydlig demokratisering av EU:s institutioner, eftersom de olika krafter som släpps fria genom en ekonomisk och monetär union på sikt bara kan hanteras genom en känsla av ett gemensamt intresse av en bredare politisk union.

5.5. ReK förordar starkt att en gemensam valutaunion införs, med strängt beaktande av stabilitetskriterierna, där största möjliga antal länder deltar och de största nationella ekonomierna ingår.

5.6. På grund av eurons värde som identifikationssymbol anser kommittén också att betydande insatser måste göras för att en majoritet av EU-medborgarna redan under första fasen skall omfattas av valutaunionen.

5.7. ReK anser att det är absolut nödvändigt att den framtida Europavalutan får ett brett stöd hos befolkningen.

5.8. Vidare stöder man slutsatserna från Madridtoppmötet att ett avtal bör ingås om en bindande stabilitetspakt för att Europa skall få en varaktig ökning av sysselsättningen, tillväxten och välståndet. När det gäller valutaunionen anser man också att det är nödvändigt att - med strängt beaktande av subsidiaritetsprincipen - inleda ett nära samarbete med medlemsstaterna inom näringslivs-, finans-, social-, miljö- och sysselsättningspolitiken.

5.9. Kommittén uppmanar också stats- och regeringscheferna att redan innan valutaunionens tredje steg inleds skapa de nödvändiga ekonomiska och monetära styrmedel som krävs för att säkra en varaktig konvergens mellan medlemsstaterna och en stabil gemensam valuta.

5.10. ReK anser att man omedelbart måste bringa klarhet kring relationerna mellan de länder som deltar och de länder som inte deltar i en valutaunion. Dessa relationer måste bidra till att solidaritetsprincipen beaktas och till att stabilitet skapas mellan medlemsländerna. Samtidigt skall målet vara att främja integration i valutaunionen.

5.11. Med tanke på de problem som beskrivs under punkt 3.3 anser kommittén att man före det definitiva inträdet i valutaunionen skall analysera och utvärdera valutaunionens konsekvenser för olika regioner i Europa. Detta gäller särskilt valutaunionens konsekvenser för EU:s sammanhållningspolitik och budgetläget för de regionala och kommunala förvaltningarna. I ljuset av de kunskaper man då skaffar sig bör man, anser kommittén, skapa anpassade styrmedel som används för att motverka valutaunionens negativa effekter på regionerna och förstärka dess positiva effekter.

5.12. ReK kräver ett nära samarbete mellan medlemsstaterna, regionerna och kommunerna och påpekar att en sanering av statsbudgeten inte får leda till ensidiga nedskärningar för kommuner och regioner.

5.13. Kommittén kräver dessutom att kommissionen och medlemsstaterna klarar ut vem som skall bära ansvaret för kostnaderna som uppstår till följd av övergången till den gemensamma valutan, både när det gäller den offentliga och den privata sektorn. Dessutom bör man ägna större uppmärksamhet åt risken för prisstegringar till följd av oegentliga avrundningsregler.

5.14. ReK betonar vidare de regionala och kommunala myndigheternas betydelse för att öka befolkningens medvetenhet och främja debatten om införandet av den gemensamma valutan. Kommittén kräver därför att få delta i utarbetandet av informationen, på tidigt stadium och i skälig omfattning, och de regionala myndigheterna bör kunna få tillgång till medel som frigjorts av EU för att informera medborgarna om den europeiska valutan.

Bryssel den 18 september 1996.

Regionkommitténs ordförande

Pasqual MARAGALL i MIRA