EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 04.09.1996 
KOM(96) 398 slutlig 
RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN 
Yngre jordbrukare och problemet med övertagande av 
företag inom det europeiska jordbruket 

Yngre jordbrukare och problemet med övertagande av foretag inom det europeiska 
jordbruket 
INNEHALLSFÖRTECKNING 
Sida 
I. INLEDNING 1 <X, 
fl. YNGRE JORDBRUKARES SVÅRIGHETER OCH KRAV 2 
1. LANDSBYGDENS AVFOLKNING OCH TILLBAKAGÅNG 2 
2. BEVARANDE AV LANDSBYGDEN OCH KVINNORNAS MEDVERKAN 2 
3. ETABLERINGSKOSTNADER 3 
4. INKOMSTDELNING UNDER ÖVERTAGANDET 3 
III GEMENSKAPSÅTGÄRDER 4 
1. STRUKTURELLA ÅTGÄRDER ENLIGT MÅL 5 A 4 
1.1 Stöd till etablering och investeringar 4 
1.2 Stöd till yrkesutbildning för yngre jordbrukare 5 
2. FÖUDÅTGÄRDER TILL REFORMEN AV GEMENSKAPENS JORDBRUKSPOLITIK 5 
3. LANDSBYGDSUTVECKLrNGSPOLITIKEN OCH REGIONALPROGRAMMEN 6 
3.1 Mål 1: utveckling och strukturanpassning i underutvecklade områden 6 
3.2 Mål 5b: Landsbygdens utveckling och strukturanpassning 6 
3.3 Mål 6: Utveckling och strukturanpassning i de glesast befolkade områdena 7 
3.4 LEADER (Samordning av insatser för landsbygdsutveckling) 7 
3.5 Försöks- och demonstrationsprojekt 7 
4. MARKNADSORGANISATIONERNA 8 
5. ANDRA ÅTGÄRDER 9 
5.1 Gemenskapens utbildningsprogram 9 
5.2 Gemenskapens nya forskningsprogram 10 
5.3 Information 10 
IV. FÖRSLAG OCH REKOMMENDATIONER 11 
1. GEMENSKAPSÅTGÄRDER 11 
1.1 Startstöd 11 
1.2 Utbildning 11 
1.3 Förtidspensioneringssystemet 11 
1.4 Marknadsordningar 12 
2. NATIONELLA ÅTGÄRDER 13 
2.1 Arvsrätt 13 
2.2 Skattesystem 13 
2.3 Arrendeupplåtelse 14 
2.4 Förberedande av övertagandet: nya former för samverkan föräldrar/bam (eller annan 
övertagare) 14 
2.5 Avbytartjänst 14 
2.6 Etablering av yngre från icke-landsbygdsmiljö 14 
3. FÖRBÄTTRING AV INFORMATIONEN 15 
Yngre jordbrukare och problemet med övertagande av 
foretag inom det europeiska jordbruket 
I. INLEDNING 
Denna rapport överlämnas till kommissionen som ett bidrag till diskussionen 
om yngre personers etablering i jordbruket, bl.a. för att tillmötesgå den 
begäran som framställdes vid det informella rådsmötet om jordbruket i 
Ioannina. 
Inom Europeiska unionen finns f.n. nära 8,5 milj. företag. Enligt EUROSTAT:s 
senaste undersökning om jordbruksföretagens struktur inom de Tolv (1989/91), 
är endast 8,3% av företagsledarna under 35 år, medan 24,5%, d.v.s. nästan var 
fjärde företagare, är över 65 år. Företagarnas medelålder har ökat väsentligt 
under de senaste åren; färska uppgifter visar att 53,6% av de europeiska 
jordbrukarna är 55 år eller äldre. Även om fullständiga data ännu inte är 
tillgängliga, tycks situationen vara likartad i de nya medlemsstaterna. 
Den aktuella situationen för yngre jordbrukare i Europeiska unionen 
kännetecknas av mycket varierande uppgifter, vilket försvårar en signifikant 
jämförelse av deras situation i de olika medlemsstaterna. Det faktum att vissa 
statistiska data saknas eller snabbt blir inaktuella bidrar dessutom till 
svårigheten att utvärdera läget i en situation som kännetecknas av betydande 
ekonomiska förändringar. 
Tillgängliga data bekräftar att yngre jordbrukare i Europeiska unionen i 
allmänhet leder företag vars areal inte endast är klart större än det 
nationella genomsnittet, utan den största bland alla åldersklasser. På 
europeisk nivå är den genomsnittliga utnyttjade åkerareal som brukas av 
företagare under 35 års ålder 19,4 ha, medan det totala genomsnittet är 15 ha. 
Den genomsnittliga arealen minskar regelbundet med varje åldersklass till 6,7 
ha för företag som drivs av jordbrukare som är 65 år och äldre. En liknande 
tendens kan konstateras i alla medlemsstater, även om hänsyn tas till 
olikheter i situationen vad gäller genomsnittlig utnyttjad åkerareal i 
absoluta tal mellan staterna, varför situationen för yngre jordbrukare 
överensstämmer bättre med deras äldre kollegers än med situationen för yngre 
jordbrukare som är etablerade i en annan medlemsstat. Även när det gäller 
företagarnas ekonomiska situation finns det stora skillnader mellan 
medlemsstaterna, medan däremot villkoren för de yngre inte skiljer sig 
särskilt från villkoren för äldre jordbrukare i samma område. Beträffande 
driftsinriktningen bör det understrykas att de yngre är väl representerade 
inom trädgårdsnäring och mjölkproduktion. 
Det är ändå möjligt att dra vissa väsentliga slutsatser om de problem som 
möter jordbrukarna på etableringsstadiet och att urskilja användbara initiativ 
på gemenskaps- och nationell nivå. När det gäller etablering bildar 
gemenskapens regler i många fall en lämplig ram för åtgärder, särskilt genom 
strukturfonderna som tillhandahåller medel som gör det möjligt för 
medlemsstaterna och regionerna att genomföra särskilda åtgärder. Det bör 
emellertid understrykas att det finns väsentliga skillnader mellan 
medlemsstaterna när det gäller åtgärder för att stödja yngre jordbrukare, 
såväl vid utnyttjande av strukturfondernas instrument som inom 
marknadssektorerna. Med hänsyn till Europeiska unionens övergripande intresse 
av att stimulera en dynamisk jordbrukssektor som kan möta framtidens 
utmaningar, har kommissionen genom denna rapport beslutat hävda vissa 
ståndpunkter i syfte att främja ett minimum av samstämmighet i de förmåner 
som beviljas yngre jordbrukare runt om i unionen. Med iakttagande av 
§ub§idiafit#tsprineipe»n kommer det beskrivna tillvägagångssättet att fortsätta 
att lämna ett betydande manöverutrymme åt medlemsstaterna när det gäller den 
konkreta tillämpningen för att göra det möjligt att ta hänsyn till den 
faktiska situationen i de olika berörda områdena. 
la 
II. YNGRE JORDBRUKARES SVÅRIGHETER OCH KRAV 
Liksom ekonomiska aktörer inom andra sektorer i snabb förändring står ett 
stort antal jordbrukare i dag inför en ny socio-ekonomisk verklighet och 
känner en osäkerhet som även drabbar de yngre. Det bör också understrykas att 
en stor del av de svårigheter, framförallt av ekonomiskt slag, som möter yngre 
jordbrukare, inte är speciella för jordbrukssektorn utan berör all ekonomisk 
verksamhet vid övertagande. 
1. LANDSBYGDENS AVFOLKNING OCH TILLBAKAGÅNG 
I de perifera landsbygdsområdena som är beroende av jordbruket är avfolkningen 
det mest uppenbara problemet. Dessa områden kännetecknas av en gles och 
åldrande befolkning. Detta beror i första hand på den naturliga utvecklingen 
av arbetskraften i jordbruket till följd av spridningen av mera produktiva 
metoder. Inom en sektor som domineras av familjeföretag betyder en ökning av 
produktiviteten att antalet företag minskar och/eller att 
deltidssysselsättningen ökar. När en heltidsjordbrukare drar sig tillbaka är 
det därför oundvikligt att hans företag läggs samman med ett annat eller att 
efterträdaren ägnar sig åt det på deltid. 
Dessutom hämmas de svagaste eller med eftersatta landsbygdsområdena ofta av 
brist på infrastruktur och ett ensidigt näringsliv. Nödvändigheten att 
utveckla deras basservice (bl.a. när det gäller hälsovård, utbildning, kultur 
och fritid samt kollektivtrafik) erkänns vanligen men tenderar att brytas mot 
ett ökande tryck på att minska de offentliga utgifterna. 
Det handlar om ett utomordentligt viktigt problem som blir allt mer akut och 
som i hög grad markerar behovet av den kraftansträngning som kan göras på 
regional och nationell nivå. Om en sådan insats inte kommer till stånd kommer 
en stor del av den ansträngning för landsbygdsutveckling som görs av EU att 
ha ringa eller ingen effekt alls. 
2. BEVARANDE AV LANDSBYGDEN OCH KVINNORNAS MEDVERKAN 
Landsbygdsbefolkningen inom unionen möter också en rad sociala problem: risken 
att förlora sin kulturella identitet när den traditionella livsstilen 
förloras, och ett intryck som är gemensamt för alla yngre av maktlöshet och 
av att de inte deltar i det offentliga livet och i de beslut som berör dem. 
När de väljer sin framtid är de yngre också mycket känsliga för 
föreställningen om jordbrukarens yrke i den allmänna opinionen, som inte tycks 
fullt ut uppskatta hans roll i ekonomin och miljövården. 
Dessutom bör understrykas kvinnornas viktiga bidrag till bevarandet av en 
varaktig landsbygdsmiljö som kräver en balanserad befolkningsstruktur. Skälen 
till nuvarande obalans i landsbygdsbefolkningen är välkända, eftersom de yngre 
kvinnorna, som ofta är välutbildade, i stort antal flyttar till centrala 
tätorter. Detta har gett upphov till en obalans i befolkningsstrukturen med 
en onormalt stor andel äldre och ogifta män och få kvinnor, särskilt yngre 
kvinnor i åldersgruppen 20-39 år. Detta förhållande tenderar att utarma den 
ekonomiska, kulturella och sociala strukturen i landsbygdssamhällena och att 
bli bestående, så att landsbygden utarmas. 
Men det vore felaktigt att betrakta kvinnornas roll endast som sällskap och 
medhjälpare, även om det är väsentligt att de bidrar till livet och arbetet 
på garden. F.n. beräknas endast 10% av jordbrukets företagare vara kvinnor, 
trots att kvinnorna representerar omkring 35% av de yrkesarbetande i 
jordbruket. Utvecklingen mot ett större inflytande för kvinnorna i ledningen 
av jordbruksföretagen är oundviklig och viktig. Allt tyder på att kvinnorna 
har förmåga och kompetens att med framgång leda företag, och tack 
vare bättre utbildning och stöd bör det vara möjligt att åstadkomma en 
avsevärd förbättring i förhållande till nuläget. Dessutom bör noteras att en 
stor del av de kreativa idéerna för differentiering av företagens verksamhet 
kommer från kvinnorna, och kvinnorna själva är ofta bäst skickade att tillföra 
hushållet extrainkomster - ibland oumbärliga - genom anställning utanför 
jordbruket, ofta på deltid, något som ökar i betydelse i arbetssituationen på 
landsbygden. 
3. ETABLERINGS KO STNADER 
Bland de yngre lantbrukarnas speciella problem är finansieringen det 
viktigaste. Till följd av den tekniska utvecklingen, specialiseringen och den 
allt större storlek som krävs för att göra företagen ekonomiskt bärkraftiga, 
ställer etableringen ständigt ökande krav på kapital. 
Vid inköp av mark påverkar köpeskillingen för fastigheten liksom skatter den 
yngre jordbrukarens begränsade ekonomiska resurser. Även då företag ärvs från 
föräldrarna kan svårigheter uppstå. De andra arvtagarna måste blandas in i 
uppgörelsen om övertagandet, värderingen och fördelningen av tillgångarna, 
vilket kan förorsaka oenighet. En annan viktig fråga är kravet på ersättning 
till de andra arvtagarna vid övertagande, antingen den sker till förmånspris 
eller till marknadspris. En stor del av företagets avkastning används under 
flera år till att betala arvsskatt, och kan därför inte återinvesteras i 
företaget. 
För viss produktion har produktionsrättigheter ett saluvärde. Detta ökar 
ytterligare kapitalbehovet för de yngre som inte bara måste köpa mark och 
produktionsmedel utan också rätten att producera. Likaså måste de yngre 
jordbrukarna ofta återställa produktionsförmågan, som har sjunkit under senare 
delen av den föregående generationens aktiva tid. 
Mycket ofta har de yngre jordbrukarna svårt att erhålla kredit. Bankerna 
föredrar att ge lån till redan etablerade företag, snarare än till projekt som 
ännu inte visat prov på sin effektivitet, vilket gör krediten selektiv. 
4. INKOMSTDELNING UNDER ÖVERTAGANDET 
När det gäller barn till lantbrukare som tar över föräldrarnas företag och i 
sin tur etablerar sig, vilket sker i de allra flesta fall, är ett direkt 
övertagande ofta inte möjligt. Till följd av föräldrarnas ålder och det faktum 
att de kanske ännu har vårdnaden om yngre barn, visar det sig nödvändigt att 
gå via ett gemensamt brukande. Företaget måste då kunna ge tillräcklig inkomst 
åt två hushåll under en ganska lång tid (10-15 år) . Dessutom kännetecknas 
denna övergångsperiod i flertalet mindre familjeföretag av att de yngre är 
starkt ekonomiskt beroende och inte har någon större del i ansvaret. Där det 
visar sig omöjligt att skaffa en godtagbar bostad åt två familjer till följd 
av ekonomiska eller praktiska svårigheter (om t.ex. lagstiftning gör det 
omöjligt att få byggnadstillstånd), skärps denna problematik ytterligare. 
III GEMENSKAPSÅTGÄRDER 
F.n. finns ett antal möjligheter att stödja de yngre jordbrukarna: olika 
specifika instrument inom ramen för generellt tillämpliga, "horisontella" 
strukturella åtgärder, följdåtgärder till den gemensamma jordbrukspolitiken, 
vissa åtgärder som ingår i landsbygdsutvecklings- och regionalpolitiken, samt 
de möjligheter som erbjuds genom de gemensamma marknadsorganisationerna. 
1. STRUKTURELLA ÅTGÄRDER ENLIGT MAL 5 A 
!•1 Stöd till etablering och investeringar 
De stöd som beviljas enligt artiklarna 10 och 11 i förordning (EEG) nr 2328/91 
om förbättring av jordbruksstrukturens effektivitet syftar till att placera 
i ledningen för jordbruksföretag yngre personer som har förmåga att anpassa 
sig till den nya situationen inom jordbruket. Stöden har som mål att skapa 
möjlighet att finansiera etableringskostnaderna, bl.a. för att överta 
befintligt driftskapital och fastighetskapital, och följaktligen att täcka de 
risker som är förenade med de yngre företagarnas nya ansvar. 
Stöden är förbehållna yngre jordbrukare som inte har fyllt 40 år (vissa 
medlemsstater har infört en åldersgräns vid 35 år) , som ikläder sig det 
juridiska ansvaret för och ledningen av ett företag som kräver en arbetsvolym 
motsvarande minst en arbetskraftsenhet. Den yngre jordbrukaren skall etablera 
sig för första gången som egen företagare inom jordbruket, eller efter en 
etablering på deltid börja driva jordbruk som huvudsysselsättning. Åtgärden, 
som tidigare var förbehållen jordbrukare som hämtade minst hälften av sina 
inkomster från jordbruket, har nyligen utvidgats till att gälla kombinerad 
verksamhet som även innefattar skogsbruk, turistnäring eller hantverk. 
Enligt nuvarande regler som syftar till att främja etableringen av kompetenta 
yngre personer skall de stödberättigade ha tillräckliga yrkeskvalifikationer. 
Utbildningen bör ligga på gymnasie- eller högskolenivå. I brist på sådan 
utbildning skall den yngre personen göra en etableringsförberedande praktik 
med en varaktighet av minst 150 timmar. 
Gemenskapens ordning för stöd till yngre jordbrukare omfattar två separata 
kategorier av stöd: 
Det egentliga startstödet, som omfattar ett engångsbidrag på högst 
15.000 ecu och som av medlemsstaten får ersättas med en motsvarande 
räntesubvention, och en räntesubvention om 5% under 15 år, vars nuvärde 
inte får överstiga 15.000 ecu och som kan betalas ut i form av ett 
motsvarande bidrag, på lån som tagits för att täcka kostnader för 
etableringen. 
Kompletterande stöd för investeringar om 25% för nyinvesteringar enligt 
gemenskapens ordning för fysiska förbättringsplaner, på villkor att den 
yngre jordbrukaren har de yrkeskvalifikationer som krävs och lämnar in 
planen inom fem år efter etableringen. Detta stöd kan beviljas 
oberoende av startstödet. 
Tillämpningen av ordningen är frivillig för medlemsstaterna; de kan tillämpa 
den helt eller delvis, och de kan även bevilja nationella stöd på andra 
villkor och till högre belopp. Medlemsstaterna har nämligen ansetts vara bäst 
skickade att enligt sin egen allmänna lagstiftning och i mån av egna behov 
avgöra i vad mån det är nödvändigt att utnyttja tillgängliga möjligheter och 
göra sina prioriteringar. 
Eftersom strukturer och traditioner är mycket olika uppvisar tillämpningen av 
ordningen i de olika medlemsstaterna en påfallande variation. Merparten av 
staterna inklusive de tre nya medlemsstaterna har valt att utnyttja både 
startstödet och det kompletterande stödet för investeringar. Nederländerna har 
avslutat ordningen för startstöd 1992 men beviljar kompletterande stöd för 
investeringar. Förenade kungariket, som inte tillämpar startstöd, har helt 
nyligen valt att inte längre bevilja investeringsstöd. 
Beträffande arten av beviljade stöd är skillnaderna betydande. Vissa 
medlemsstater har fastställt tilläggsvillkor för stödberättigande, andra har 
valt ett enda system, andra ett blandat system med kombinerade bidrag och 
räntesubventioner. Stödbeloppen är likaså mycket skiftande från land till 
land. Vissa begränsar dem till det maximibelopp som finansieras av EUGFJ, 
ibland mindre, medan andra lämnar betydande tillägg av nationella medel. 
Under 1994 har mer än 23.000 yngre jordbrukare i Europa utnyttjat startstöd, 
och 8.500 har fått kompletterande stöd till investeringar. Gemenskapens 
finansiella bidrag har ökat påtagligt, och 1993 uppgick åtagandena totalt till 
183 milj. ecu. Sedan 1989, då reformen av strukturfonderna trädde i kraft, har 
uppskattningsvis 190.000 yngre jordbrukare inom Europeiska unionen utnyttjat 
de möjligheter bestämmelserna rörande jordbruksstrukturen erbjuder. 
1.2 Stöd till yrkesutbildning för yngre jordbrukare 
Utbildningsstödet, som grundar sig på artikel 28 i förordning (EEG) nr 2328/91 
skall bidra till att höja nivån på jordbruksutbildningen och därigenom 
förstärka effekten av de andra strukturåtgärderna enligt mål 5a. Stödet avser 
deltagande i och organisation av fullständig eller kompletterande 
jordbruksinriktad kurs, yrkesutbildning och vidareutbildning för yngre 
jordbrukare som skall ha minst 150 timmars yrkesutbildning för att nå den 
utbildningsnivå som krävs för att få startstöd. Stödbeloppet är 10.500 ecu per 
person, varav 4.000 ecu för kurser som avser miljö, skog och 
produktionsomställning. 
EUGFJ:s bidrag till utbildning var 8,7 milj. ecu 1993. Även om detaljerade 
data inte är tillgängliga uppskattar man att antalet deltagare i 
kompletteringskurser kan uppgå till 10.000 per år. 
2. FÖLJDATGÄRDER TILL REFORMEN AV GEMENSKAPENS JORDBRUKSPOLITIK 
Bland de följdåtgärder som beslutats inom ramen för reformen av gemenskapens 
jordbrukspolitik finns gemenskapens förtidspensioneringssystem enligt 
förordning (EEG) nr 2079/92, som ger äldre jordbrukare som beslutar upphöra 
med sin verksamhet en tillfredsställande inkomst i syfte att främja 
återstående företags avlösning, omstrukturering och lönsamhetsförbättring. 
Därför kan det också erbjuda bättre förutsättningar för yngre jordbrukares 
etablering och för utveckling av företaget. 
Gemenskapens förtidspensioneringssystem riktar sig till företagsledare som är 
55 år och äldre, som varaktigt upphör att driva jordbruk och som lämnar sitt 
företag. Stödet betalas ut i form av ett avvecklingsbidrag (samfinansierbart 
högst 36.225 ecu) eller en årlig ersättning (högst 12.075 ecu). Den 
övertagande jordbrukaren förbinder sig att driva jordbruk som 
huvudsysselsättning under minst fem år med iakttagande av miljöskyddets krav. 
Han skall också väsentligt utöka storleken på sitt företag. 
Systemet är frivilligt. Tills nu har tio medlemsstater tillämpat det, men 
tillämpningen har i allmänhet börjat helt nyligen. Luxemburg, Nederländerna 
och Förenade kungariket tillämpar det inte. Bland de nya medlemsstaterna har 
endast Finland infört systemet. 
Sammantaget syftar programmen till att omkring 205.000 jordbrukare skall lämna 
näringen och att mer än 4,3 milj. ha skall friställas, varav 5-10% kommer att 
övergå till annan användning än jordbruk, såsom skogsbruk och inrättande av 
ekologiska reservat. Återstoden skall överföras till nya jordbruksföretagare, 
som kommer att utnyttja arealen för att utvidga sina företag eller för 
nystartande. Vissa medlemsstater har i sina program för förtidspensionering 
föreskrivit villkor som speciellt gynnar yngre jordbrukare. 
Det finns två andra följdåtgärder: en åtgärd som avser produktionsmetoderna 
och som överensstämmer med kraven på miljövård och på skötseln av naturområden 
(förordning (EEG) nr 2078/92) och ett system för stöd till skogsbruksåtgärder 
i jordbruket (förordning (EEG) nr 2080/92). Även om dessa åtgärder inte riktar 
sig speciellt till yngre jordbrukare är de av speciellt intresse för dessa. 
I själva verket är det de yngre som är mest benägna att förändra sin 
produktion, t.ex. inom ramen för åtgärder för att införa ekologiskt jordbruk 
och utbildning, för att utnyttja de nya möjligheter som öppnar sig för 
jordbruket. 
3. LANDSBYGDSUTVECKLINGSPOLITIKEN OCH REGIONALPROGRAMMEN 
De särskilda åtgärder riktade till yngre jordbrukare som nämnts kan inte i sig 
själva garantera tillräckligt gensvar på behoven hos de yngre personer som 
beslutar bosätta sig och arbeta i landsbygdsmiljö. Det bör erinras om att det 
är genom ett vidare grepp, bl.a. genom den insats som görs efter reformen av 
strukturfonderna på landsbygden enligt mål 1, 5b och 6, och med LEADER-
initiativet, som unionen avser att skapa en konkret lösning av deras problem. 
3.1 Mål 1: utveckling och strukturanpassning i underutvecklade områden 
I de zoner som faller under mål 1 har gemenskapen genom finansiering av de tre 
strukturfonderna (EUGFJ, ERUF och ESF) kunnat stödja ansträngningarna att 
diversifiera och omorientera produktionen på landsbygden för att förnya den 
ekonomiska strukturen och motverka tendenserna till flykt från landsbygden. 
Bland de prioriterade utvecklingslinjer som gemenskapens stöd följer och som 
fastställts inom ramarna för gemenskapsstöd finns sådana för jordbruk och 
landsbygdsutveckling, modernisering av de ekonomiska strukturerna och 
förstärkning av de mänskliga resurserna. Reformen i juli 1993 har vidgat 
fältet för EUGFJ:s insatser till nya områden, såsom förbättring av 
landsbygdens bostäder, politik för kvalitet och sälj främjande åtgärder, stöd 
till tillämpad forskning och åtgärder för finansiell ingenjörsvetenskap. Alla 
dessa åtgärder är ägnade att gynna yngre jordbrukare, som kan dra direkt 
fördel av dem eller bli delaktiga av en landsbygdsmiljö som förbättrats genom 
strukturåtgärderna och som stimulerar till återvändande till landsbygden. 
Mål 1 täcker f.n. 45,5% av unionens territorium och 26,6% av gemenskapens 
befolkning. Under perioden 1994-1999 disponibla resurser uppgår till 103,5 
miljarder ecu. 
3.2 Mål 5b: Landsbygdens utveckling och strukturanpassning 
Mål 5b är orienterat mot utveckling av landsbygden i ett samlat grepp s 
syftar till anpassning och diversifiering av den primära sektorn såväl s 
utveckling av de olika ekonomiska sektorerna i landsbygdsmiljön. om 
om 
Utvecklingsstrategierna syftar alltså till att vidmakthålla befolkningen i 
området genom förbättring av inkomsterna och en allmän förbättring av 
livsvillkoren på landsbygden. Programmen enligt mål 5b är speciellt inriktade 
på att ingripa i form av en multisektoriell mekanism till förmån för all 
ekonomisk verksamhet ägnad att medverka till landsbygdsutveckling, 
d.v.s. jordbruk, skog, små och medelstora företag, turistnäring och miljö, en 
mekanism som alltid åtföljs av en betydande satsning på utbildning. 
Det integrerade grepp som tillämpas inom programmen stöder ett aktivt 
deltagande av alla parter: lokala, nationella såväl som gemenskapen. De 
områden som kan komma ifråga för mål 5b berör nära 33 milj. invånare eller 
8,9% av gemenskapens befolkning. Den kredit som står till de Femtons unions 
förfogande uppgår till 6.877 milj. ecu för perioden 1994-1999. 
3.3 Mål 6: Utveckling och strukturanpassning i de glesast befolkade områdena 
I anslutningsakten för de tre nya medlemsstaterna har ett nytt prioriterat mål 
för strukturfondernas verksamhet tillkommit. Det handlar om mål 6, som syftar 
till att främja utveckling och strukturanpassning i mycket glesbefolkade 
områden i Finland och Sverige. De resurser de tre fonderna, till vilka skall 
läggas FFU, anslår till dessa områden för perioden 1995-1999 uppgår till 741 
milj. ecu. 
Liksom i mål 1-områdena omfattar programmen all ekonomisk verksamhet i dessa 
områden. Med hänsyn till landsbygdens betydelse föreskriver de bestämmelser 
som godkänts av kommissionen genomförande av integrerade 
"landsbygdsutvecklingspaket" ägnade att stödja lokala initiativ inom alla 
sektorer, och även att ge nytt liv åt landsbygdsmiljön i sin helhet. 
3.4 LEADER (Samordning av insatser för landsbygdsutveckling) 
LEADER-programmet är ett gemenskapsinitiativ som innefattar lokala strategier 
grundade på förslag från landsbygdsbefolkningens organisationer i syfte att 
söka lösningar på utvecklingsproblemen. Målet för programmen är att 
identifiera innovativa lösningar på landsbygdens olika problem samtidigt som 
dess egna resurser förstärks. 
LEADER II, med en förstärkt finansiering (1.700 milj. ecu för de tre fonderna) 
och en utökad tillämpning av subsidiaritetsprincipen för programfasen 1994-
1999 stöder fyra typer av åtgärder: anskaffning av kompetens (utarbetande av 
en strategi för utveckling utifrån områdesdiagnos, motivation och engagemang 
av lokala krafter); genomförande av innovationsprogram för demonstration och 
överförande till alla sektorer av landsbygdsutvecklingen; erfarenhetsutbyte 
och överföring av kunnande genom ett europeiskt nätverk för 
landsbygdsutveckling; och gränsöverskridande samarbetsprojekt. 
I första fasen har LEADER finansierat 217 lokala aktionsgrupper. En 
finansiering från gemenskapen på 445 milj. ecu har mobiliserats som 
möjliggjort en total investering av 1.155 milj. ecu, vartill förutom 
gemenskapen även medlemsstaterna och lokala ekonomiska aktörer bidragit. Detta 
initiativ från gemenskapen, som har rönt stor framgång under sin förstå fas, 
bidrar till att skapa dynamik i utvecklingen, och följaktligen till att skapa 
en gynnsam miljö för uppkomsten av olika initiativ i landsbygdsmiljön, bl.a. 
från yngre personer. 
3.5 Försöks- och demonstrationsprojekt 
För att förstärka effekten av sin verksamhet för landsbygdsutveckling 
finansierar EUGFJ genomförandet av försöksprojekt avseende strukturanpassning 
inom jord- och skogsbruket, och demonstrationsprojekt, inklusive initiativ som 
berör utveckling och förbättring av skogar, och sådana som syftar till 
bearbetning och saluföring av jordbruksprodukter. Denna verksamhet syftar till 
att demonstrera möjligheterna i nya system och ny teknik, och framförallt till 
att ge en vid spridning åt de kunskaper och den erfarenhet som vunnits. 
Som redan klargjorts riktar sig åtgärderna för landsbygdsutveckling enligt mål 
1, 5b och 6, LEADER samt försöks- och demonstrationsprojekten inte uteslutande 
till yngre jordbrukare. Exakta data, som tillåter en utvärdering av deras 
deltagande i dessa åtgärder, finns inte tillgängliga. Alla kontakter som 
tagits under beredningen av handlingsprogrammen och uppföljningen av de olika 
åtgärderna visar att deltagandet från yngre jordbrukare är mycket viktigt, för 
att inte säga dominerande för viss verksamhet, såsom LEADER. 
4. MARKNADSORGANISATIONERNA 
De system som finns inom de olika gemensamma organisationerna för marknaden 
kan klassificeras i tre kategorier med hänsyn till etableringen av nya 
producenter. 
Vissa organisationer föreskriver individuella "produktionsrättigheter" i syfte 
att styra produktionen. I det avseendet är styrningen starkast inom 
mjölksektorn. Denna typ av system tillämpas också för bidrag för am- och 
dikor, får och getter, tobak och durumvete. Inom vinsektorn skapar 
begränsningen av planteringsrätten en liknande situation. Eftersom de 
individuella referenserna i princip grundas på tidigare produktion, medför 
dessa system vissa begränsningar med avseende på möjligheten att starta en 
produktion. De jordbrukare som vill etablera sig måste förvärva företag "med 
kvot". 
Det system som finns inom mjölksektorn kan tjäna som exempel för att 
illustrera denna situation. Systemet, som har varit föremål för ett nytt 
regelverk som varit i kraft sedan april 1993, grundar sig på rådets förordning 
(EEG) nr 3950/92, som fastställer de totala nationella kvantiteterna och 
definierar de individuella referenskvantiteterna som den kvantitet som fanns 
disponibel på företaget den 31 mars 1993. Dessa föreskrifter bekräftar 
principen att de kvantiteter som hänför sig till ett företag överlåts med 
detta i händelse av försäljning, utarrendering eller överlåtelse genom arv. 
Det införs också en flexibilitet i detta avseende genom att överlåtelse under 
medlemsstaternas kontroll av kvoter mellan producenter utan överlåtelse av 
mark godkänns som ett led i strävan att omstrukturera sektorn. 
Förekomsten av en nationell reserv är ett grundläggande element för systemets 
genomförande, och syftar till att fördela referenskvantiteter till 
prioriterade producenter på grundval av objektiva kriterier. Denna reserv 
försörjs från olika källor; den är avsedd att få referenskvantiteter som inte 
längre har individuell användning, men den kan också få tillskott genom en 
generell minskning av totalsumman av de referenskvantiteter som beslutats av 
medlemsstaten. Dessutom bereder förordningen möjlighet för medlemsstaterna att 
genomföra åtgärder som syftar till frivilligt upphörande med mjölkproduktion 
och omfördelning till andra producenter av de referenskvantiteter som 
härigenom friställs, likaså i omstruktureringssyfte och för att skydda miljön. 
Liksom inom andra sektorer lämnar gemenskapens föreskrifter en viss 
flexibilitet i tillämpningen åt medlemsstaterna med avseende på fördelningen 
av kvantiteter som reserverats eller friställts vid överlåtelser. Denna 
flexibilitet kan gynna de yngre jordbrukarna, även om det varken finns regler 
eller skyldigheter i detta avseende. Gemenskapens lagstiftning fastställer 
villkor genom vilka hänsyn kan tas till nya producenter bland prioriterade 
producenter som har rätt att gratis eller mot en ersättning som skall 
bestämmas få kompletterande referenskvantiteter. Vunna erfarenheter visar att 
dessa föreskrifter tillämpats mycket olika i olika medlemsstater. Varje 
medlemsstat förfogar alltså över medel att stödja de yngre som etablerar sig 
som jordbrukare, även om den reserverade nationella volymen kan visa sig vara 
betydande. 
När det gäller systemen för bidrag för tackor och getter (förordning (EEG) nr 
3013/89) och am- och dikobidrag (förordning (EEG) nr 805/68), som på samma 
sätt är underkastade individuella garantikvantiteter, finns beslut om att 
inrätta en nationell initial reserv som skall uppgå till 1-3% av de totala 
individuella kvantiteterna. Dessa reserver, som syftar till att tillgodose en 
oförutsedd efterfrågan på bidragsrättigheter, är praktiskt taget uttömda. Inom 
de två systemen försörjs den nationella reserven f.n. från två källor. I fall 
8 
då producenterna inte utnyttjar minst 70% av sina rättigheter tillförs den ej 
utnyttjade delen normalt den nationella reserven. Dessutom kan vid slutgiltig 
överlåtelse av outnyttjade bidragsrättigheter en del (upp till 15%) tillföras 
reserven. 
Man kan konstatera en klar skillnad mellan medlemsstaterna med avseende på 
utnyttjandet av dessa reserver för att tillgodose yngre jordbrukares behov. 
A ena sidan för vissa medlemsstater en aktiv politik i syfte att återföra 
största möjliga kvantitet produktionsrättigheter till reserven. Andra 
medlemsstater tenderar snarare att stimulera omfördelning genom marknadens 
normala funktion. Denna skillnad skulle också kunna förklaras av den totala 
kvantiteten produktionsrättigheter inom varje medlemsstat i förhållande till 
den verkliga djurhållningen. 
Även inom marknadsorganisation för vin leder mekanismen med planteringsrätter 
till en begränsning av produktionen: nyplantering är förbjuden. Tillstånd till 
nyplantering kan emellertid ges genom undantag som föreskrivs i 
lagstiftningen, bl.a. vid införande av fysiska förbättringsplaner enligt 
villkor som fastställs i gemenskapens lagstiftning. 
Den andra kategorin avser marknadsorganisationer som föreskriver åtgärder för 
begränsning av produktionen och som tillämpas kollektivt. Det rör sig t.ex. 
om sektorn "volymgrödor" (spannmål, oljeväxter och proteinväxter) där 
utbetalningen av hektarstöd begränsas till en basareal som fastställs 
områdesvis, eller nötköttssektorn vad gäller bidrag till handjur av nötkreatur 
som inte får överstiga en kvantitet som fastställs på regional nivå. Inom 
dessa sektorer är det lättare att starta en produktion utan historisk 
referens. Man bör emellertid ta hänsyn till det faktum att utbetalningen av 
fullt kompensationsbelopp endast kan göras inom gränsen för t.ex. en regional 
basareal; om denna överskrids, minskas stödet proportionellt. 
Det finns slutligen vissa marknadsorganisationer inom vilka prisstödet till 
produkterna på gemenskapens marknad lämnas genom gränsskydd och exportbidrag 
inom gränsen för en högsta angiven kvantitet. Så är fallet med t. ex. 
marknadsorganisationerna för frukt och grönsaker, griskött och fjäderfäkött. 
Inom dessa sektorer är det möjligt att etablera sig på ett jordbruksföretag, 
eller ställa om produktionen till sektorerna, utan att det krävs någon 
särskild historisk referens. 
5. ANDRA ÅTGÄRDER 
5.1 Gemenskapens utbildningsprogram 
De socio-ekonomiska förändringarna och den tekniska utvecklingen kräver att 
yrkesverksamma inom jordbruket, och i synnerhet yngre jordbrukare, har en god 
yrkesförberedelse och en stor anpassningsförmåga. Europeiska gemenskapen har 
antagit flera program inom utbildningsområdet (YOUTHSTART, "Socrates", 
"Leonardo") som, även om de inte speciellt riktar sig till yngre jordbrukare, 
kan utnyttjas av såväl yngre som engagerar sig i ett jordbruksyrke som 
personer som vill ta upp annan ekonomisk verksamhet på landsbygden. 
Gemenskapens verksamhet inom jordbruksutbildningen inom befintliga program har 
redan givit resultat. Mer än 2000 studerande har under 1992 utnyttjat avtalen 
om samarbete och rörlighet mellan universitet och lantbruksfakulteter inom 
ERASMUS-programmet. Inom COMETT har genom åtta samarbetsprojekt för utbildning 
mellan universitet och företag utvecklats ett starkt europeiskt nätverk för 
tekniköverföring på det bioteknologiska 
området. Slutligen har PETRA-programmet stött tillkomsten av ett vidsträckt 
nätverk av forskningscentra och institutioner för yrkesutbildning för 
trädgårdsnäringen. 
5.2, GçmsnffKflPenff ny^ forskningsprogram 
Inom ramen för det fjärde programmet för gemenskapens verksamhet inom 
forskning, teknisk utveckling och demonstration för perioden 1995-1998 har 
rådet antagit ett speciellt program för jordbruk, skogsbruk och 
landsbygdsutveckling. Detta har till syfte att skapa en teknisk grund för 
förberedande, genomförande och utvärdering av gemenskapens politik inom dessa 
sektorer. 
Den utveckling som kommer att bli resultatet av verksamheten inom detta 
program skall bidra till att förverkliga gemenskapens jordbrukspolitik och 
till landsbygdsutveckling, till utveckling av den europeiska 
primärproduktionen, till livskraften i näringsgrenar i senare led och hos 
slutanvändarna, samt till en betryggande sysselsättningsnivå. Det belopp som 
bedöms nödvändigt för programmets genomförande uppgår till 315 milj. ecu. 
5.3 Information 
Europeiska kommissionen har upprättat nära samband med yngre jordbrukares 
organisationer för att främja information och inhämtande av synpunkter genom 
seminarier, möten och studiebesök. Dessutom bör nämnas utbytesprogrammet för 
yngre jordbrukare vari 2.000 ungdomar har deltagit 1994. Det syftar till att 
främja erfarenhetsutbyte och studier av jordbruk i andra länder, på 
individuell eller kollektiv bas, under tre veckor till flera månader, i första 
hand i Europeiska unionens medlemsstater. 
10 
IV. FORSLAG OCH REKOMMENDATIONER 
1. GEMENSKAPSÅTGÄRDER 
1.1 Startsid 
För att bättre motsvara de yngre jordbrukarnas krav och problem kan 
förbättringar av gemenskapens åtgärder övervägas. En sådan förbättring behöver 
emellertid inte nödvändigtvis vidtas genom att nya stöd antas, utan på detta 
stadium främst genom att befintliga åtgärder utnyttjas fullt ut. 
För att beakta pågående utveckling under de förhållanden som gäller för 
utövandet av jordbruk och ta större hänsyn till blandad yrkesverksamhet beslöt 
rådet 1994 utvidga beviljandet av stöd till yngre som, även om de inte har 
lantbruk som huvudsysselsättning, etablerar sig i blandad yrkesverksamhet, 
till vilken för detta ändamål räknas verksamhet inom skogsbruk, turistnäring 
och hantverk. Det kommer därför att vara möjligt att ompröva villkoren för 
beviljande för att bättre anpassa stöden till lokala förhållanden (t.ex. i 
bergsområden) och till den ökande förekomsten av anhopning av 
sysselsättningar. 
Beträffande de finansiella medlen bör nämnas att taket för stöd som kan 
samfinansieras har höjts med omkring 20% för att underlätta för yngre att bära 
etableringskostnaderna. Likaså har villkoren för beviljande av stöd i form av 
räntesubventioner mjukats upp. 
Kommissionen kan endast uppmuntra medlemsstaterna att fullt ut och på ett 
samlat sätt utnyttja de olika föreslagna gemenskapsinstrumenten så att dessa 
så långt möjligt blir till nytta och anpassade till de lokala 
förutsättningarna. Då åtgärderna tillämpas är det önskvärt att de nationella 
och regionala myndigheterna anslår nödvändiga finansiella medel och att de ser 
till att genomförandet blir snabbt och effektivt. 
1.2 UtbUdMnq 
Utbildningen av yngre jordbrukare, framförallt när det gäller barn till 
jordbrukare, är grundläggande för att behärska den komplexa tekniken och 
redovisningen vid ledning av ett jordbruksföretag. Här bör framförallt 
understrykas betydelsen av ny utbildning förknippad med miljöfrågor och en 
bättre integration av miljöhänsyn i den traditionella undervisningen för att 
lära de yngre att bättre uppskatta miljödimensionen i sina beslut och att bli 
medvetna om sin roll för bevarandet av en god miljö. 
Det finns emellertid stora skillnader mellan utbildningssystemen i 
medlemsstaterna och mellan de nivåer som krävs av dessa för att stöd skall 
kunna beviljas. Kommissionen bedömer det därför som viktigt att mera grundligt 
undersöka om den utbildning som krävs tillgodoser syftet och att överväga det 
bästa sättet att inrikta befintliga program. Det finns f.ö. anledning att 
stimulera ungdomar och utbildningsanstalter i unionens landsbygdsområden att 
delta i gemenskapens program för utbildning och yrkesutbildning, bl.a. med 
hänsyn till de resultat som redan uppnåtts och som ofta har varit påfallande 
goda och nyskapande. 
1.3 Förtidspensioneringssystemet 
Som komplement till etableringspolitiken vore det önskvärt att åtgärderna för 
förtidspensionering vore mera inriktade på föryngring av sektorn, även om de 
yngre sannolikt är favoriserade i jämförelse med andra potentiella 
nystartande, eftersom de kan utnyttja startstöd. Kommissionen rekommenderar 
att den väg som valts av vissa medlemsstater för genomförande av systemet, 
d.v.s. prioritering av de yngre när det gäller övertagande, också följs av 
andra, t.ex. genom att bevilja ett högre bidrag till jordbrukare som lämnar 
11 
över till en yngre person under etablering, eller genom att skapa en reserv 
av friställd mark för yngre jordbrukare. Kommissionen är öppen för idéer om 
möjligheter att förstärka sambandet mellan förtidspension och nystartande. 
1.4 Marknadsordningar 
Skapandet av referenskvantitetsreserver som förvaltas på nationell nivå har 
gett möjlighet för medlemsstaterna att fördela disponibla 
produktionsrättigheter till prioriterade kategorier, bl.a. till yngre 
jordbrukare. Erfarenheten visar emellertid att omfördelningen av 
produktionsrättigheter som härleds från förvaltningen av nationella reserver 
har varit mycket varierande. Bortsett från de faktorer som påverkar tillgång 
och efterfrågan på dessa rättigheter beror sådana variationer även på 
medlemsstaternas olika attityder. Vissa anstränger sig att påverka 
omfördelningen av produktionsrättigheter, andra har en tendens att föredra att 
ge marknadskrafterna fritt spelrum för att minska sina 
administrationskostnader. 
Om unionen har stort intresse av att bevara ett dynamiskt jordbruk och 
samtidigt främja en permanent rekrytering av väl kvalificerade nya företagare, 
vilket kommissionen utgår från, är det nödvändigt att undersöka alla 
möjligheter och medel som kan bidra till att förverkliga detta mål. 
Den första frågan som uppkommer är hur de särskilda produktionsrättigheterna 
kan frigöras permanent för att tilldelas yngre jordbrukare. Det är uppenbart 
att en sådan åtgärd inte kan leda till att de rättigheter som nu beviljas inom 
ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken överskrids. Nödvändigheten av att 
bibehålla en sammanhållen marknadsorganisation och budgetpolitik tvingar 
kommissionen att förkasta varje ansats som innebär tillkomsten av nya 
rättigheter som går utanför nuvarande gränser. 
För att så långt möjligt frigöra de rättigheter som potentiellt är 
tillgängliga för yngre jordbrukare inom gränserna för dem som f.n. beviljas 
skulle det t.ex. vara möjligt att mera strikt begränsa överlåtelse, bl.a. 
genom försäljning, arrende eller överflyttning, av existerande 
produktionsrättigheter, särskilt då dessa inte fullt utnyttjas av 
rättighetsinnehavaren. Upphörande med jordbruk och programmen för frivillig 
nedläggning skulle också kunna ge resurser till reserven, och en generell 
minskning av rättigheterna för etablerade producenter skulle likaså vara 
möjlig. Det skulle alltså vara möjligt att med en kombination av olika 
åtgärder skapa och upprätthålla en reserv av tillräcklig storlek för att 
motsvara yngre jordbrukares behov, utan att alltför mycket inkräkta på andra 
prioriterade gruppers förväntningar. 
Urvalet av prioriterade kategorier är f.n. överlämnat åt medlemsstaterna, som 
beslutar på grundval av objektiva kriterier. Erfarenheten visar att, då det 
rör sig om att fördela rättigheter från den nationella reserven, tvekar 
medlemsstaterna att prioritera yngre jordbrukare med motiveringen att andra 
jordbrukare (de som har lagt fram en utvecklingsplan, småbrukare, jordbrukare 
i mindre gynnade områden) förtjänar lika mycken uppmärksamhet. Detta visar 
på nödvändigheten av att finna en balanserad lösning som gynnar de yngre 
jordbrukarna men som också säkerställer att de andra prioriterade kategorierna 
inte känner sig uteslutna. Det handlar förvisso om ett svårt val, men valet 
måste göras. 
Med beaktande av alla dessa synpunkter anser kommissionen att det bör vara 
möjligt att handla så att yngre jordbrukare kan starta sin yrkesverksamhet i 
en miljö av ekonomisk stabilitet och finansiell trygghet. Etablerade 
producenter spelar en roll i detta sammanhang, eftersom det är de som drar 
största nyttan av prisstabilitet och direkta stöd förknippade med 
utbudsbegränsande åtgärder. På det praktiska planet kräver den föreslagna 
ansatsen att medlemsstaterna permanent friställer en tillräcklig kvantitet 
rättigheter, dimensionerade i relation till antalet jordbrukare som ingår i 
de prioriterade kategorierna och den lägsta nivå på jordbruksproduktionen som 
bedöms som livskraftig. Denna fond av produktionsrättigheter bör byggas 
12 
upp utifrån nuvarande reserver. Av den totala kvantitet rättigheter som skall 
fördelas bör en minsta fastställd andel reserveras för yngre jordbrukare med 
ovillkorlig prioritet. 
Vissa medlemsstater skulle kunna vara föga benägna att tillskjuta de 
administrativa resurser som krävs för att förvalta ett system med omfördelning 
av produktionsrättigheter enligt förslaget. När de intar denna hållning skulle 
de kunna påverkas av faktorer som en i nuläget gynnsam situation med avseende 
på jordbrukarbefolkningens åldersstruktur och etableringsmöjligheterna i 
jordbruket inom berörda sektorer. De skulle även kunna hävda att förekomsten 
av en marknad, där produktionsrättigheterna aktivt cirkulerar till en rimlig 
kostnad, ger tillräckliga möjligheter för de nyetablerade och för andra 
jordbrukarkategorier med svårigheter. 
Kommissionen betvivlar allvarligt att de prioriterade kategoriernas problem, 
inklusive de yngre jordbrukarnas, kan tacklas på ett tillfredsställande sätt 
utan en fullständig tillämpning av det föreslagna systemet. Om det emellertid 
kan visas att kostnaderna för ett sådant tillvägagångssätt inom vissa sektorer 
väsentligt överstiger de sannolika fördelarna, och att målen kan förverkligas 
med andra medel, t.ex. genom överenskommelser inom yrkeskåren, utesluter 
kommissionen inte att sådana möjligheter kan övervägas. Det bör erinras om att 
gemenskapens lagstiftning föreskriver stöd till sammanslutningar av 
yrkesutövare som skulle kunna utnyttjas för att inrätta de administrativa 
strukturer som krävs för att genomföra sådana initiativ. 
2. NATIONELLA ÅTGÄRDER 
2.1 Arvsratt 
Det är viktigt att understryka att medlemsstaterna inom vissa områden har 
ensamrätt att fatta beslut som har stor betydelse för yngre jordbrukares 
etablering. översikten över de svårigheter yngre personer som etablerar sig 
som jordbrukare upplever visar klart att det i flertalet fall rör sig om samma 
hinder som möter små och medelstora företag vid det känsliga tillfället för 
övertagande: arvsrätt, skattesystem och kreditproblem1. Analysen av dessa 
problem och deras ekonomiska konsekvenser visar fördelen för medlemsstaterna 
av att samordna vissa avsnitt av sin politik och att beakta möjligheten att 
anta ett antal åtgärder som rör skatter och lagstiftning för att underlätta 
övertagandet av företag, bl.a. jordbruksföretag. 
När det gäller övertagande följer och förstärker lagstiftningen såväl som 
släkttraditionerna olika uppfattningar om jordbruksföretagen. I vissa 
medlemsstater medför den starka uppfattningen av företaget som arvegods en 
jämlik uppdelning in natura av jordbruksegendomen vid arvskiftet, vilket leder 
till en splittring av fastigheten. På andra håll avspeglar arvsrätten 
principen om bevarande av jordbruksföretaget, och i vissa fall förenas detta 
syfte med att medarvingarnas ekonomiska intressen skyddas. 
Kommissionen rekommenderar medlemsstaterna att inom ramen för sina 
befogenheter undersöka eventuella lösningar på de svårigheter yngre personer 
möter i samband med övertagande. Om t.ex. arvtagare måste kompenseras är det 
önskvärt att betalningen av denna kompensation kan spridas ut över flera år, 
så att företagets verksamhet kan bedrivas utan att det berövas sina ekonomiska 
resurser, eller för att undvika att de yngre t.o.m. avstår från övertagande. 
2.2 Skattesystem 
Skatteuttag knutna till övertagandet (eller till startstödet) visar sig vara 
en av de största svårigheterna för de yngre. Skattesystemen när det gäller 
övertagande visar klara skillnader, såväl mellan staterna (vissa har ett 
särskilt system för jordbruket) som beroende på sättet för övertagande (arv 
överlåtelsen av små och medelstora företag var föremål för en kommissionens 
rekommendation de 7 september 1994, EGT nr L 385, 31.12.1994, s. 14 och 
följande. 
13 
eller överlåtelse under livstiden såsom försäljning och donation). Det finns 
därför anledning rekommendera medlemsstaterna att vid utarbetande av 
14 
sin ekonomiska politik undersöka möjligheterna att bevilja skattebefrielse 
eller skattereduktion vid övertagande av jordbruksföretag. Som villkor skulle 
den övertagande kunna åläggas att bedriva ekonomisk verksamhet under en viss 
tidsperiod. Om ett större antal företag ges möjlighet att överleva minskar 
bortfallet av ekonomisk verksamhet och arbetstillfällen och en källa till 
intäkter från skatter och sociala avgifter bevaras. 
Dessutom skulle medlemsstaterna kunna erkänna principen om skatteneutralitet 
för åtgärder som vidtas i syfte att förbereda ett smidigt övertagande av ett 
företag: bolagsbildning, fusion, uppdelning, utbyte av aktier etc. 
2.3 Arrendeupplåtelse 
Lagstiftningens roll när det gäller arrende i samband med etableringen, bl.a. 
arrende inom familjen som en form av gradvis övertagande av företag, förtjänar 
större uppmärksamhet från medlemsstaternas sida. Arrendelagstiftningen 
varierar avsevärt inom unionen, från mjuka arrenderegler till motsatsen, 
strängt reglerat arrende, som båda har fördelar och nackdelar. I ett mjukt 
system har arrendatorn mindre skydd men kan lättare skaffa mark att bruka, 
medan i fall då arrendatorn har starkare skydd, markägaren har ett svagare 
incitament för att ställa sin mark till förfogande för yngre jordbrukare. 
2.4 Förberedande av övertagandet: nya former för samverkan föräldrar/barn 
(eller annan övertagare) 
Kommissionen rekommenderar medlemsstaterna att beakta möjligheten att i sitt 
system införa juridiska former för samverkan mellan föräldrar och barn (eller 
andra). De ger en förälder/jordbrukare möjlighet att göra den efterträdare som 
skall överta familjeföretaget delaktig i driftsledningen, och den senare att 
bli självständig innan han helt övertar ledningen. Kompanjonskapet ger, om 
företaget har tillräckliga ekonomiska dimensioner, den yngre en tillräcklig 
ersättning och framförallt ett gradvis övertagande av företagets egendom, så 
att han kan etablera sig utan oöverstigliga ekonomiska svårigheter. Det 
möjliggör en gradvis överföring av det i företaget av föräldrarna uppbyggda 
kapitalet, vars kostnader delas mellan de båda parterna. 
2.5 Avbvtartiänst 
Medlemsstaterna kan ingripa för att lösa andra problem som yngre jordbrukare 
måste bemästra efter etableringen. Bl.a. måste den yngre generationen vid sitt 
yrkesval beakta att man har betryggande arrangemang som säkerställer att 
verksamheten fungerar vid frånvaro. 
Medlemsstaterna bör stimulera utvecklingen av avbytartjänster, som f.n. 
befinner sig i viss tillväxt. En möjlighet, som redan är fastställd bland 
åtgärder som samfinansieras på grundval av gemenskapen lagstiftning, är 
beviljande av stöd för inrättande av sådana tjänster. En annan väg för att 
stimulera avbytartjänst är att statsmakterna inför olika former av 
flexibilitet i de kontraktsenliga anställningsvillkoren, bl.a. med avseende 
på de vanligaste formerna av avbytartjänst: arbete på deltid, tillfälligt 
eller säsongmässigt, "arbetskraftslån" utan vinningssyfte och legala former 
för anställning av en arbetare gemensamt av flera jordbrukare. 
2.6 Etablering av yngre från icke-landsbygdsmiliö 
För att säkerställa att det finns ett tillräckligt antal personer som är 
villiga att överta jordbruk i alla områden är det önskvärt att yrket hålls 
öppet för yngre personer från andra samhällskretsar. Det är sant att yngre 
15 
jordbrukare från icke-jordbrukarmiljö får en svårare start. För att etablera 
sig på ett likvärdigt företag måste en yngre person som inte efterträder sina 
föräldrar, vid etableringen och under åren närmast därefter, investera mycket 
mera än den som har föräldrar som är jordbrukare. Begränsade studier tycks 
emellertid antyda att sådana företagare utvecklas och har samma möjligheter 
att lyckas i sin verksamhet. 
Ett system för kontakter mellan äldre jordbrukare utan efterträdare och yngre 
med icke-jordbrukarbakgrund har prövats med framgång i Frankrike. Det bygger 
på upprättande av departementsvisa förteckningar, som underlättar kontakter 
mellan företagsledare och yngre som är intresserade av att nystarta. Med 
hänsyn till att förutsättningarna för framgång i hög grad beror av den 
ekonomiska situationen i det berörda området, är det nödvändigt att de 
initiativ som tas är förenliga med målet att stimulera en varaktig 
företagsutveckling. 
3. FÖRBÄTTRING AV INFORMATIONEN 
Det är slutligen önskvärt att all verksamhet som gäller information och 
höjning av yrkets anseende bland de yngre stimuleras. I ett visst antal 
områden inom unionen finns eller inrättas "etableringsförteckningar" eller 
andra mekanismer, vars syfte är att underlätta kontakter mellan avgående och 
nystartande och att hjälpa de yngre genom en lämplig information, bl.a. om 
nationella stöd och stöd från gemenskapen. Kommissionen är beredd att överväga 
möjligheterna att medverka till sådana initiativ. 
Vad gäller speciellt medlemsstaternas nuvarande lagstiftning inom områden som 
berör yngre jordbrukares övertagande och etablering kan man också notera en 
ömsesidig brist på information om olika vägar som valts för att angripa vissa 
gemensamma problem. Kommissionen är därför beredd att organisera eller 
samordna informationsverksamhet genom seminarier på detta område och att 
sprida kunskap om "bästa tillvägagångssätt" som vunnits från medlemsstaternas 
lagstiftning, för att diskutera uppnådda resultat på gemenskapsnivå. 
16 
ISSN 1024-4506 
KOM(96) 398 slutlig 
DOKUMENT 
SV 03 04 
Katalognummer : CB-CO-96-393-SV-C 
ISBN 92-78-07639-2 
Byrån ffir Europeiska gemenskapernas officiella publikationer 
L-29S5 Luxemburg 
n