EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Biysselden 23.04.1997 
KOM(97) 169 slutlig 
Framstegsrapport om genomförandet av 1996 års 
allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken 
(framlagd av kommissionen) 

Innehållsförteckning 
1. En makrockonomisk politik inriktad pä tillväxt, sysselsättning och konvergens 1 
1.1 Sammansättning av den makroekonomiska politiken 1 
1.2 Uppsving i den ekonomiska aktiviteten 3 
• 1.3 Gradvis förbättrade utsikter för sysselsättningen 4 
1.4 Social dialog 4 
2. Pris-och växelkursstabilitet 5 
2.1 Prisstabilitet 5 
2.2 Växelkursstabilitet 7 
3. Sunda offentliga finanser 8 
3.1 Konsolideringsansträngningarnas takt och omfattning 8 
3.2 Konsolideringsansträngningamas sammansättning och varaktighet 12 
4. Bättre fungerande produkt-och tjänstemarknader 14 
5. Att främja sysselsättning och arbetsmarknadsreformer 16 
5.1 Löneutveckling 16 
5.2 Arbetsmarknadsreformer 17 
Ruta. De viktigaste arbetsmarknadsreformerna inom EU under de senaste åren 20 
A*~ 
Framstegsrapport om genomförandet av 1996 års 
allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken 
1996 ars allmänna ekonomiska riktlinjer bekräftade och utvecklade de politiska rekommendationer 
som utfärdats med tidigare allmänna ekonomiska riktlinjer. I detta dokument granskas de framsteg 
som gjorts med genomförandet av gemenskapens ekonomisk-politiska strategi under varje rubrik i 
1996 ärs riktlinjer. 
1. En makroekonomisk politik inriktad på tillväxt, sysselsättning och konvergens 
/. / Sammansättning av den makroekonomiska politiken 
I linje med tidigare riktlinjer rekommenderas i 1996 års allmänna ekonomiska riktlinjer en 
"stabil makroekonomisk ram, som kännetecknas av: 
- en stabilitetsorienterad monetär politik som inte undergrävs av olämplig budget- och 
löneutveckling, 
- bestående ansträngningar för att stärka de offentliga finanserna i de flesta medlemsstaterna, 
ansträngningar som är förenliga med de mål som uppställs i deras konvergensprogram, 
- en nominell löneutveckling som är förenlig med målet om prisstabilitet, samtidigt som den 
reella löneutvecklingen bör understiga produktivitetsökningen, sä att lönsamheten för de 
syssclsättningsskapande investeringarna stärks. " 
Den makroekonomiska politiken inom gemenskapen har generellt varit i linje med dessa 
rekommendationer. Säväl penning- och finanspolitik som lönetrender har utvecklats positivt. 
- Penningpolitiken har pä ett trovärdigt sätt varit inriktad pä att uppnå och bibehålla 
prisstabilitet, bäde i de medlemsstater där inflationen redan var låg och i de medlemsstater där 
inflationen fortfarande behövde minskas. Samtidigt fanns det penningpolitiska förutsättningar 
för en ökning av BNP-tillväxten inom gemenskapen. Den korta räntan nådde en oöverträffat låg 
nivå i Tyskland och i länder vilkas valutor är tätt knutna till den tyska marken och den föll 
avsevärt i de flesta andra medlemsstater. Detta möjliggjordes genom ett dämpat pristryck samt 
fördelaktig utveckling av såväl offentliga finanser som löner. Penningpolitikens trovärdighet har 
dessutom ökat i flera länder, särskilt de som har infört oberoende centralbanker och gjort stora 
ansträngningar för att uppfylla fördragets konvergenskriterier för deltagande i EMU. 
- Regeringar i praktiskt taget samtliga länder har tagit betydande steg i riktning mot att 
konsolidera sina offentliga finanser under 1996-97. Även om några länder har förlitat sig på 
engångsåtgärder som kommer att behöva kompletteras genom varaktiga budgetåtgärder är det 
tydligt att en avsevärd förbättring av de offentliga finanserna håller på att äga rum inom 
gemenskapen. Förutsättningarna för bibehållandet av sunda offentliga finanser på medellång 
sikt har dessutom förbättrats genom den politiska överenskommelsen om stabilitets- och 
tillväxtpakten vid Europeiska rådet i Dublin. 
sTo 
- I de flesta länder har löneavtalen blivit alltmer förenliga med riktlinjernas rekommendationer. I 
genomsnitt inom gemenskapen ökade den nominella ersättningen per anställd med 3,5 % under 
1996 och den genomsnittliga löneökningen förväntas bli runt 3 % 1997. Med en trendmässig 
produktivitetsökning pä runt 2 % är detta förenligt med dels prisstabiIttutsmälct, dels målet all 
den ärliga reallöneutvecklingen skall vara tillräckligt mycket lägre än 
produktivitetsutvecklingen för att förbättra lönsamheten på investeringarna inom gemenskapen. 
Den allt mer välbalanserade sammansättningen av den makroekonomiska politiken inom 
gemenskapen som helhet har redan medfört betydande fördelar. De dåligt avpassade växelkurser 
som uppstod under 1995 har i stort sett rättats till och ERM uppvisar åter en högre grad av 
stabilitet i växelkurserna. De långa räntorna har närmat sig varandra på lägre nivåer. De mest 
påfallande minskningarna i avkastningarna på statsobligationer har skett i de länder där utsikterna 
till konvergens i de offentliga finanserna har förbättrats mest. Mellan april 1995 och mars 1997 
sjönk avkastningen på tioåriga benchmarkobligationer i Spanien, Italien, Portugal och Sverige med 
mellan 440 och 550 baspunkter. Avkastningen på statsobligationer i andra medlemsstater sjönk 
också avsevärt under 1995 och 1996 i samband med att de i betydande omfattning lyckades frigöra 
sig från den amerikanska långa räntan. 
Tabell 1 
Förbättrad sammansättning av den ekonomiska politiken 
Real effektiv 
växelkurs ,} 
(enhets-arbetskostnad) 
(1993 = 100) Förändring i 
räntesats sedan 
april 1995 
kort 
ränta3) lång 
ränta4) Förändring i 
konjunktur­
rensat 
underskott Nominell 
ersättning per 
anställd 
(Procentuell 
förändring 
per år) Real 
enhetsarbcls-
kostnad5* 
(Procentuell 
förändring 
per år) 
Kvartal II 
1995 Kvartall 
1997 Mars 
1997 Mars 
1997 1996 1997 1996 1997 1996 1997 
B 
DK 
D 
EL 
E 
F 
IRL 
I 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 109.1 
104.7 
106.8 
112.5 
94.1 
103.8 
92.9 
82.5 
105.4 
105.4 
103.9 
117.1 
96.2 
95.1 101.2 
102.4 
96.7 
123.4 
93.8 
99.6 
97.6 
101.6 
97.3 
99.6 
106.8 
114.4 
110.3 
108.9 -1.8 
-3.3 
-1.4 
-5.4 
-3.5 
-4.4 
-1.1 
-3.4 
-1.5 
-1.1 
-4.5 
-2.9 
-4.6 
-0.5 -2.0 
-2.3 
-1.3 
-5.0 
-2.2 
-2.2 
-5.5 
-1.6 
-1.6 
-5.3 
-3.3 
-4.4 
-1.0 1.0 
0.2 
0.3 
1.7 
2.3 
1.2 
0.2 
0.6 
1.5 
1.8 
1.6 
1.7 
4.6 
1.7 0.5 
1.6 
0.8 
2.2 
1.2 
0.7 
-0.4 
3.6 
-0.2 
1.1 
0.9 
-0.7 
0.6 
1.2 1.8 
3.1 
2.5 
11.7 
4.6 
2.6 
2.7 
5.5 
1.2 
1.9 
6.5 
3.2 
7.4 
3.6 2.6 
3.4 
2.3 
9.4 
2.6 
2.5 
4.1 
4.9 
2.7 
1.8 
5.0 
3.0 
4.8 
4.2 -1.4 
-0.3 
-1.1 
1.1 
-0.6 
-0.4 
-2.5 
-0.1 
-1.1 
-1.5 
0.7 
0.3 
4.6 
-0.9 -1.0 
-0.6 
-1.9 
0.6 
0.6 
-0.8 
-1.4 
0.9 
-0.6 
-1.9 
-0.7 
0.3 
-0.1 
-0.2 
EUR 100.12) 101.92) -2.4 -2.5 1.0 1.3 3.5 3.2 -0.7 -0.6 
1) I relation till 23 industriländer. 
2) I relation till 9 industriländer utanför EU. 
3) Interbankräntan för tre månader. 
4) Tioårig referensobligation (benchmark). 
^ Nominell enhetsarbetskostnad med hänsyn tagen till BNP-deflatorn. 
Källa: Kommissionens vårprognos 1997 
Visserligen skulle det kunna bli ett bakslag om trovärdigheten i de ekonomiska målen undergrävs 
men en sundare makroekonomisk politik ligger nu till grund för en "god cirkel", där 
budgetkonsolidering har lett till lägre räntor vilket stärker ekonomins tillväxtpotential och minskar 
den offentliga sektorns ränteutgifter. Sundare ekonomisk politik har lett till att tilltron till ekonomin 
har förbättrats och till att det undan för undan har kommit ny kraft i den ekonomiska aktiviteten. 
1.2 Uppsving i den ekonomiska aktiviteten 
Den minskning av efterfrågeledd tillväxt och den förtroendeförlust bland ekonomiska aktörer under 
andra hälften av 1995 som främst berodde på ogynnsamma räntenivåer och väkelkursfluktuationer 
med ursprung i brist på tilltro till den ekonomiska politiken i några medlemsstater, har ersatts av 
ett förnyat uppsving. Den säkert förankrade återhämtning som inleddes i mitten av 1993 och 
avbröts tillfälligt 1995 har nu sålunda gått in i sitt andra skede. Den ekonomiska aktiviteten ökade 
med 1,5 % (på årsbasis) under första halvåret 1996 trots en kraftig anpassning av lagernivåerna. I 
enlighet med vad som hade förväntats tilltog expansionstakten till runt 2,25 % under andra 
halvåret 1996. 
De närmaste utsikterna tyder pä en allt starkare återhämtning. Tilltron till ekonomin förbättrades 
kraftigt under de sista månaderna 1996 och de första månaderna 1997. På ekonomins utbudssida 
är förutsättningarna goda för en hållbar tillväxt av ekonomisk aktivitet och skapande av 
arbetstillfällen och utsikterna till ökad efterfrågan förbättras också. 
På utbudssidan är de grundläggande förutsättningarna för en återhållsam löneutveckling och ett 
gynnsamt investeringsklimat t.o.m. bättre än de var under perioden av hög tillväxt 1986-90 och 
under första etappen av återhämtningen under 1994 och början av 1995. Möjligheterna till en 
återhållsam löneutveckling påverkas gynnsamt av att en låg och stabil inflation förväntas bli 
resultatet av den förbättrade tilltron till stabilitetsramarna och av de initiativ som har tagits i flera 
medlemsstater för att förbättra situationen på arbetsmarknaden. Reallöneökningarna har i 
allmänhet avtagit i förhållande till produktiviteten och investeringarnas genomsnittliga 
lönsamhetsnivå inom gemenskapen är nu högre än någon gång sedan 1960-talet. Realräntorna är 
visserligen också högre än på 1960-talet, men den nuvarande och förväntade lönsamhetsnivån 
utgör en god jordmån för en stark ökning av investeringarna i takt med tilltagande efterfrågan. 
På efterfrägesidan förväntas uppsvinget bli brett förankrat och väl balanserat. Inom gemenskapen 
påverkas intern efterfrågan gynnsamt av lättnader i monetära och finansiella förutsättningar och 
internationellt är utsikterna för omvärlden fortsatt goda. Sammantaget har gemenskapens 
konkurrenskraft förbättrats till följd av växelkursförändringarna sedan 1995 och rimliga ökningar 
av enhetsarbetskostnaden inom gemenskapen. Exporten kommer troligen att öka, som ett resultat 
av dels en gynnsam utveckling av exporten utanför gemenskapen, dels ett uppsving i exporten 
mellan medlemsstaterna i takt med ökande intern efterfrågan. Tillväxten av privat konsumtion 
kommer att upprätthållas genom rimliga reallöneökningar som leder till en gradvis förbättring av 
situationen på arbetsmarknaden och en minskning av det sparande som har till syfte att bygga upp 
en buffert inför framtiden. I takt med att kapacitetsutnyttjandet tilltar, ökar maskininvesteringarna 
till följd av bättre efterfrågeutsikter, god lönsamhet och låga räntor. Låg nivå på de långa räntorna 
och stigande inkomster bör leda till en gradvis ökning i byggnadsinvesteringarna. Mot denna 
bakgrund förväntas produktionstillväxten att öka till runt sitt trendmässiga värde 1997 och utöver 
sitt trendmässiga värde 1998. 
Den största risken med denna prognos är att tvivel skulle kunna uppstå ifråga om huruvida 
regeringarna kan nå sina budgetmål under 1997. Sådana tvivel kan sätta räntor och växelkurser 
under tryck, vilket skulle kunna få negativa konsekvenser för produktion, investeringar och 
sysselsättning. Dessutom är det möjligt att konsumenterna skulle hålla igen på sina inköp av oro 
för en osäker framtid på arbetsmarknaden. Å andra sidan visar sig de positiva effektenia av de 
låga räntorna först pä längre sikt och om den senaste tidens förbättring i tilltro upprätthälls kan ett 
självgenererande kretslopp av ökad konsumtion och sysselsättning uppstå, vilket kommer att leda 
till ett mer positivt resultat. 
1.3 Gradvis förbättrade utsikter för sysselsättningen 
Sysselsättningstillväxten, som i regel reagerar på förändringar i produktionstillväxten med en viss 
eftersläpning, drabbades i de flesta länder av en nedgång i början av 1996.1 takt med att ekonomin 
undan för undan återhämtade sig stabiliserades dock sysselsättningen totalt sett inom gemenskapen 
och började därefter sakta öka under det andra halvåret 1996. Denna trend återspeglades i 
utvecklingen av arbetslösheten. Den genomsnittliga arbetslösheten stabiliserades under första 
halvåret 1996 och har sedan dess avtagit något. Trenderna varierade dock väsentligt mellan 
medlemsstaterna. Arbetslösheten hade minskande tendens under slutet av 1996 och början av 1997 
i samtliga de länder där den ekonomiska aktiviteten tilltog i sund takt, nämligen Förenade 
kungariket, Finland, Irland, Nederländerna och Danmark. Däremot ökade arbetslösheten 
fortfarande under slutet av 1996 och början av 1997 i Tyskland, Frankrike och Sverige, eftersom 
den ekonomiska återhämtningen i dessa länder fortfarande släpade efter och i några fall särskilda 
faktorer bidrog till en ökning av antalet arbetslösa. 
Uppsvinget i ekonomisk aktivitet kommer undan för undan att leda till att fler arbetstillfällen 
skapas. Arbetskraften kommer emellertid också att öka och arbetslösheten förväntas endast minska 
gradvis under 1997 och något snabbare under 1998. 
Den höga arbetslösheten tyder pä behovet av att upprätthålla och förstärka strategin för den 
ekonomiska politiken för tillväxt och sysselsättning inom gemenskapen. En stabil makroekonomisk 
politik som främjar ett gynnsamt investeringsklimat är nödvändig för att dels säkerställa varaktig 
ekonomisk tillväxt och skapande av arbetstillfällen på medellång sikt, dels säkerställa en tydlig 
minskning av arbetslösheten och gradvis utnyttja den stora potential som finns i gemenskapens 
oanvända arbetskraftreserv. 
I de länder (Danmark, Irland, Luxemburg och Nederländerna) som under en tid har bedrivit en 
ekonomisk politik och delvis tack vare en intensiv och effektiv social dialog uppnått 
löneutvecklingar som ligger ungefar i linje med de allmänna ekonomiska riktlinjerna, och som har 
minskat sina offentliga underskott till under Maastrichtfördragets referensvärde på 3 % av BNP, 
har resultaten i form av hållbar ekonomisk tillväxt och skapande av arbetstillfällen varit 
tillfredsställande och tillhör klart de bästa inom gemenskapen. 
1.4 Social dialog 
11996 års allmänna riktlinjer hänvisas till att Kommissionen avser att förstärka sin dialog med 
arbetsmarknadens parter. Där så är möjligt bör den sociala dialogen också förstärkas på nationell 
nivå, i enlighet med rådande traditioner. 
På europeisk nivå har Kommissionen upprätthållit sin dialog med arbetsmarknadens parter inom 
ramen för den förtroendepakt som ursprungligen föreslogs av ordförande Santer. 
Arbetsmarknadsparternas europaorganisationer enades om ett svar i vilket åtaganden uttrycktes 
inom områdena ungdomsarbetslöshet, livslångt lärande och bättre användning av strukturfonderna 
för skapande av arbetstillfällen, i en makroekonomisk omgivning som främjar tillväxt och 
sysselsättning. Med hänsyn till den makroekonomiska ramen rådde det en anmärkningsvärd enighet 
till förmån för den ekonomisk-politiska strategi som anges i de allmänna ekonomiska riktlinjerna. 
Arbetsmarknadens parter instämde i att det är viktigt att genomföra EMU och att fördragets 
bestämmelser måste uppfyllas fullt ut för att trovärdighet skall kunna säkerställas. Det centrala i 
strategin är behovet av att förbättra konkurrenskraften och att främja ökad och mer 
sysselsättningsskapande tillväxt, främst stöttad genom investeringar för att öka 
produktionskapaciteten. Fler aktiva och effektiva arbetsmarknadsåtgärder behöver också 
genomföras för att öka motivationen och säkerställa att människor klarar att ta de arbetstillfällen 
som erbjuds. 
I Tyskland införde regeringen och arbetsmarknadens parter ett "samarbete för sysselsättning'' i 
januari 1996 med syfte att halvera arbetslösheten fram till år 2000, men detta initiativ har inte haft 
de framgångar man hade hoppats på. I Irland slöts ett nytt trepartsavtal (Partnership 2000) för 
tidsperioden fram till år 2000. I Österrike intensifierades samordningen mellan arbetsmarknadens 
parter på nytt för att hjälpa till att uppfylla Maastrichtkriterierna. I Italien träffades en 
överenskommelse i september 1996 för att införa ökad flexibilitet i anställningskontrakt, stimulera 
till mer deltidsarbete och samordna åtgärder för att främja företagens utveckling i mindre 
utvecklade regioner. I Spanien träffades överenskommelser mellan arbetsmarknadens parter från 
fall till fall och i början av 1997 uppnåddes enighet om en reform av lagstiftning för att värna om 
arbetstillfällen. I Portugal träffades en "strategisk överenskommelse" som omfattade ett brett 
spektrum av frågor, sysselsättning, utbildning, social trygghet, skattereform, inkomstpolitik, 
konkurrenskraft, produktivitet och reform av den offentliga sektorn. Î övriga länder, som 
Nederländerna och Danmark, där social enighet sedan länge har utgjort grundvalen för en 
jämförelsevis gynnsam ekonomisk utveckling, har den sociala dialogen upprätthållits enligt gängse 
nationella traditioner 
2. Pris- och växelkursstabilitet 
2.1 Prisstabilitet 
I 1996 års riktlinjer tillråds att gemenskapen som helhet förbättrar 1996 års förväntade 
inflations resultat på 2,5 % under 1997. Det rekommenderas att för de länder där inflationen är 
under 2 % (Belgien, Tyskland, Frankrike, Luxemburg, Nederländerna, Österrike och Finland) 
eller just över 2 % (Danmark och Irland) skall uppgiften vara att befästa detta resultat på 
medellång sikt. I Sverige, där inflationen har minskat betydligt och i Förenade kungariket, där 
den var runt 3 % med nedåtgående tendens, bör målet vara att befästa den 
inflations bekämpande politiken. Spanien, Portugal och Italien manas att minska inflationen till 
under 3 % 1997 medan ansträngningarna att ja ned inflationen i Grekland måste bibehållas och 
förstärkas. 
För gemenskapen som helhet minskade inflationen i stort sett som förväntat till 2,4 % 1996. De 
senaste prognoserna pekar pä ett förbättrat resultat 1997. Enligt vad som beskrivs i 
kommissionens rapport om konvergensen 1996 är det allmänna inflationsfallet resultatet av en 
kombination av olika orsaker. Dessa omfattade penningpolitik inriktad mot prisstabilitet, 
förbättrad tilltro till ramarna för prisstabilitet, rimligare lönekrav, starkare konkurrenstryck, bland 
annat till följd av inre marknaden, minskat skattetryck och i vissa länder växelkursförbättringar i 
förhållande till tidigare nedgångar. Konjunkturmässiga orsaker som återspeglas i en märkbar 
tillbakagång i produktionen och svag inhemsk efterfrågan, bidrog också i många fall till lägre 
inflation. 
Enligt de senaste HICP* -mätningarna var inflationen i Belgien, Danmark, Tyskland, Frankrike, 
Irland, Luxemburg, Nederländerna, Österrike och Finland runt 2 % eller mindre och 
prisökningarna förväntas i dessa fall hälla sig runt högst 2, 25 % under 1997. 
I ovannämnda länder stöttades den låga inflationen under 1996 i allmänhet av återhållsamma 
löneökningar. Den nominella ersättningen per anställd, inklusive sociala avgifter, ökade med under 
3,25 % och i några fall t.o.m. under 2 %. 
Möjligheterna till prisstabilitet under 1997 förstärks av utsikterna till återhållsamma löneökningar. 
I Belgien, Tyskland, Frankrike, Nederländerna, Finland och Österrike förväntas ökningarna av 
nominell arbetskraftskostnad per anställd bli högst 3 % under 1997. De löneförhandlingar som 
nyligen ägt rum i Danmark bör leda till en genomsnittlig ökning av arbetskraftskostnaderna på runt 
3,5 % per år under de närmaste två-tre åren förutsatt att inte löneglidningen tilltar. 
Tabell 2 
Inflationsutveckling 
(årliga procentuella förändringar) 
B 
DK 
D 
EL 
E 
F 
IRL 
I 
L 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 
EUR Deflator för privat 
konsumtion 
1994 
3.2 
1.8 
2.7 
10.8 
4.8 
2.1 
2.6 
4.6 
2.3 
2.7 
2.9 
4.8 
1.4 
3.0 
2.5 
3.3 1995 
1.6 
2.1 
1.9 
9.3 
4.7 
1.7 
2.0 
5.8 
0.7 
0.9 
1.3 
4.2 
0.2 
2.4 
2.6 
3.0 1996 
2.0 
2.1 
1.8 
8.3 
3.6 
1.8 
1.7 
4.3 
1.9 
2.0 
2.0 
3.1 
1.2 
1.2 
2.8 
2.7 HICP 
dec 961> 
1.8 
1.9 
1.2 
7.9 
3.6 
2.1 
4.0 
1.2 
1.5 
1.8 
2.9 
1.5 
0.8 
2.4 jan 97 '» 
1.9 
2.1 
1.3 
7.6 
3.4 
2.0 
3.5 
1.3 
1.5 
1.8 
3.0 
1.0 
0.8 
2.3 månad 
feb97 
2.0 
2.0 
1.6 
6.5 
2.5 
1.7 
1.7 
2.3 
1.5 
1.6 
1.5 
2.4 
0.6 
1.1 
2.0 
2.0 Nominell ersättning 
per anställd 
1994 
4.6 
3.8 
3.4 
12.2 
2.2 
2.2 
2.6 
2.9 
4.0 
2.4 
3.4 
10.7 
3.5 
4.8 
3.6 
3.3 199S 
2.3 
3.6 
3.6 
12.5 
2.2 
2.3 
0.7 
4.8 
2.2 
2.0 
3.7 
2.5 
4.3 
2.9 
2.4 
3.1 1996 
1.8 
3.1 
2.5 
11.7 
4.6 
2.6 
2.7 
5.5 
1.6 
1.2 
1.9 
6.5 
3.2 
7.4 
3.6 
3.5 
11 Aritmetiskt medelvärde för tolv harmoniserade månadsindex jämfört med det 
aritmetiska medelvärdet lör tolv harmoniserade månadsindex perioden innan. 
Källa: Kommissionens vårprognos 1997. Den prisstabilitets-
bevarande politikens 
trovärdighet är väl 
förankrad i 
ovannämnda länder. På 
grundval av resultaten 
för l996 och 
prognoserna för 1997 
förefaller alla dessa 
länder kunna 
konsolidera sitt resultat 
ifråga om prisstabilitet 
i enlighet med 
rekommendationerna i 
1996 års riktlinjer. 
I Sverige gick 
inflationen kraftigt 
tillbaka under 1996. 
Detta berodde delvis på 
tillfälliga faktorer, bl.a. 
en mervärdes­
skattesänkning på 
livsmedel frän och med 
den 1 januari 1996 och 
Harmoniserade konsumentprisindex (Harmonised Indices of Consumer Prices). Inflationen mäts som 
det aritmetiska medelvärdet av HICP under de senaste tolv månaderna (mars 1996 - feb.1997), 
jämfört med medelvärdet av de föregående tolv månaderna (mars 1995 - feb.1996). Kommissionens 
bedömning av Irland är baserad på kvartalsuppgifter. 
6 
den svenska kronans starka återhämtning från sin tidigare låga nivå. De senaste trenderna pekar 
mot fortsatt låga prisökningar. Arbetskraftskostnaden per anställd ökade emellertid med runt 7,4 % 
1996, en ökningstakt som definitivt inte är förenlig med upprätthällen prisstabilitet, tillväxt och 
sysselsättning på medellång sikt. Löneavtal har nyligen slutits som ligger på en lägre nivå, men 
med hänsyn tagen till löneglidningen kan ökningen av arbetskraftkostnaden per anställd fortfarande 
bli nära 5 % 1997. För att Sverige skall kunna leva upp till riktlinjernas rekommendationer och 
konsolidera sina resultat ifråga om prisstabilitet krävs det en markant tillbakagång av de nominella 
löneökningarna. 
I Förenade kungariket hade det brittiska pundets kraftiga värdeökning under slutet av 1996 och 
början av 1997 en hämmande effekt på pristrycket i början av 1997. Å andra sidan var 
konsumtionstillväxten stigande och produktionsgapet minskade i snabb takt. Arbetslösheten har 
snabbt minskat till sådana nivåer som brukar kunna medföra en ökning av trycket på högre löner. 
Även om inflationen förväntas gä tillbaka något och den nominella ersättningen per anställd 
förväntas öka till runt 4 % under 1997, kan man därför inte utesluta riskerna för ett sämre resultat. 
För att låg inflation skall kunna konsolideras i Förenade kungariket måste myndigheterna vara 
vaksamma på att förebygga uppkomsten av en pris-lönespiral. 
I Portugal föll inflationen på årsbasis till 3 % i februari 1997 (den senaste tolvmånaders-perioden 
jämfört med tidigare tolvmånadersperiod enligt HICP) medan den senaste siffran var 2,4 % 
(februari 1997 jämfört med februari 1996 enligt HICP) Inflationsminskningen stöds av lägre 
nominella lönekostnader och av kontinuerliga arbetsproduktivitetsvinster över 
gemenskapsgenomsnittet. I Spanien är inflationen på väg ned, med en årlig inflation enligt HICP 
som uppgick till 3,4 % i februari 1997 medan den senaste siffran var 2,5 %. Genom de 
penningpolitisk ansvariga myndigheternas ständiga kamp mot inflation och goda utsikter till 
fortsatt återhållsamma löneökningar är Spanien på väg att uppnå en låg inflation under 1997. I 
Italien har inflationen avtagit kraftigt under hela 1996 och början av 1997 (årlig inflation 3,5 % 
men senaste siffra 2,3 %) med hjälp av stabilitetsinriktad penningpolitik, något mer återhållsamma 
löneökningar och en kraftig värdeökning av den italienska liran sedan mitten av 1995. Ökningen av 
nominell lön per anställd förväntas avta men kan fortfarande bli nära 5 % 1997. Med stabil lira 
och tryck på rörelsemarginalerna bör regeringens inflationsmål på 2,5 % i genomsnitt för året 
(KPI) dock vara inom räckhåll. I alla dessa tre länder går man in för att uppfylla riktlinjernas 
rekommendation och inflationen förväntas hålla sig under 3 % med viss marginal. 
î Grekland har ansträngningarna att minska inflationen upprätthållits och förstärkts i enlighet med 
vad som rekommenderas i 1996 års riktlinjer. Inflationen på årsbasis enligt HICP minskade till 
7,6 % (den senaste tolvmänadersperioden jämfört med tidigare tolvmånadersperiod) medan den 
senaste siffran (februari 1997 jämfört med februari 1996 enligt HICP) var 6,5%. För att 
regeringens mål på 4.5 % (KPI) i slutet av året skall kunna uppnås krävs ytterligare 
ansträngningar. 
2.2 Växelkursstabilitet 
1996 års riktlinjer upprepade att alla medlemsstater måste fortsätta behandla sin valutapolitik 
som en fråga av gemensamt intresse inom ramen för Europeiska monetära systemet. De åtgärder 
som rekommenderas i riktlinjerna skulle bidra till lämpliga växelkursförhållanden inom 
gemenskapen och till att skapa förutsättningar för de länder som inte redan deltar i 
växelkursmekanismen att ansluta sig till den. 
En sundare ekonomisk politik inom gemenskapen, ökad tilltro till de offentliga finanserna i ett antal 
medlemsstater och en stärkt amerikansk dollar har sedan 1995 bidragit till en lämpligare 
anpassning av växelkurserna inom gemenskapen. Återhämtningen av den amerikanska dollarn 
återspeglade den relativt gynnsamma konjunkturen i den amerikanska ekonomin liksom 
förändringar i både USA:s och gemenskapens politik. Bättre tilltro till politiken hjälpte till att få 
den italienska liran, den svenska kronan och ett flertal andra valutor att helt eller delvis hämta in 
den nedvärdering de varit utsatta för i förhållande till den tyska marken. Det brittiska pundet steg 
märkbart i förhållande till de flesta ERM-valutorna i slutet av 1996 och början av 1997 mot 
bakgrund av den starkare amerikanska dollarn, stark ekonomisk tillväxt och utsikter till höjda 
räntor. Övervärderingen av den tyska marken och valutor med stark anknytning till den under 
våren 1995, har avtagit. 
Finland och Italien anslöt sig till växelkursmekanismen inom EMS den 14 oktober respektive den 
25 november 1996. För närvarande deltar 12 medlemsstater i växelkursmekanismen (ERM). 
Endast Grekland, Sverige och Förenade kungariket stär utanför. 
Inom ERM minskade gapet mellan den starkaste och den svagaste valutan undan för undan till 
runt 2 % i slutet av september 1996. Därefter ökade gapet i samband med att det irländska pundet 
steg betydligt i förhållande till andra ERM-valutor. Denna utveckling berodde på tre orsaker, 
nämligen uppvärderingen av det brittiska pundet och den amerikanska dollarn i förhållande till 
valutorna inom ERM, högkonjunkturen i den irländska ekonomin vilken inte har lett till någon 
åtstramning av finanspolitiken och de högre räntenivåer som härstammar från den starka 
tillväxten. 
Alla andra ERM-valutor förblev inom smala marginaler oförändrade i förhållande till varandra. I 
allmänhet har växelkursstabiliteten inom ERM upprätthållits och förbättrats sedan utfärdandet av 
1996 års allmänna riktlinjer. 
3. Sunda offentliga finanser 
3.1 Konsolideringsansträngningarnas takt och omfattning 
1996 års riktlinjer betonade att de offentliga finansernas allmänt otillfredsställande tillstånd 
inom gemenskapen borde föranleda medlemsstaterna att se över och, om så erfordras, förstärka sina 
budgetkonsolideringsplaner. Rådet rekommenderade att praktiskt taget alla medlemsstater skulle 
sikta på att sänka sina underskott i den offentliga sektorn till högst 3 %av BNP under 1997, som 
ett steg på vägen mot att på medellång sikt närma sig balans i den offentliga sektorns finanser. 
I riktlinjerna föreskrivs att Danmark och Irland, som redan har uppnått treprocentsmålet, bör 
orientera sig mot ännu högre mål på medellång sikt. För Danmark lades dessa mål fast i dess 
konvergensprogram i maj 1996. Tyskland, Frankrike, Österrike, Finland, Sverige och 
Nederländerna uppmanas att med beslutsamhet genomföra sina budgetkonsolideringsplaner 
och, om så erfordras, förstärka dem för att säkerställa att målen uppnås. I Förenade kungariket 
är det viktigt att åtgärder vidtas för att hålla utgifterna nere på planerad nivå för att nå 
referensvärdet på 3 % 1997. För Spanien och Portugal fordras ett beslutsamt genomförande av 
den del av deras konvergensprogram som omfattar den offentliga sektorns finanser. Italien 
uppmanades att vidta omfattande åtgärder för att uppnå och förbättra den planerade 
budgetkonsolideringen. I Grekland erfordras varaktiga ansträngningar inom ett brett spektrum 
av områden. 
Budgetresultat 1996: Alla medlemsstater utom Tyskland hade framgång med att minska sina 
offentliga underskott 1996. I genomsnitt inom gemenskapen minskade det offentliga underskottet 
till 4,3% av BNP 1996 frän 5% av BNP 1995. Denna förbättring kunde uppnäs trots den 
försämring av konjunkturläget som hade ett negativt inflytande pä skatteinkomster och offentliga 
utgifter. Det konjunkturrensade finansiella sparandet i den offentliga sektorn i genomsnitt i 
gemenskapen förbättrades med en procentenhet i förhällande till BNP enligt kommissionens 
prognoser^. Detta återspeglade en mycket kraftigare minskning av det konjunkturrensade 
underskottet än vad som hade uppnåtts åren innan (tabell 3). Det konjunkturrensade underskottet 
kunde reduceras betydligt i det stora flertalet medlemsländer under 1996. Av de länder som 1996 
omfattades av ett rådsbeslut om förekomsten av alltför stora underskott var det bara Tyskland som 
inte lyckades göra väsentliga framsteg med att minska det konjunkturrensade underskottet i den 
offentliga sektorns finanser under 1996. 
Tabell 3 
Faktiskt och konjunkturrensat finansiellt sparande i den offentliga sektorn 
(i procent av BNP) 
Faktiskt finansiellt sparande 
(nivä) 
1994 1995 1996 Förändring i faktiskt i) 
finansiellt sparande 
1994 1995 1996 Förändring i konjunkturrensat i) 
finansiellt sparande 
1994 1995 1996 
B 
DK 
Dz> 
EL 
E 
F 
IRL 
I 
L 
NL3) 
A 
P 
FIN 
S 
UK -5.1 
-3.6 
-2.4 
-12.1 
-6.3 
-5.6 
-1.7 
-9.6 
2.9 
-3.4 
-4.6 
-6.4 
-6.2 
-10.3 
-6.8 -4.1 
-1.9 
-3.5 
-9.2 
-6.6 
-4.8 
-2.0 
-7.0 
1.7 
-4.0 
-5.3 
-6.0 
-5.1 
-7.9 
-6.1 -3.4 
-1.6 
-3.8 
-7.4 
-4.4 
-4.1 
-0.9 
-6.7 
1.8 
-2.4 
-3.9 
-4.1 
-2.6 
-3.6 
-4.4 2.3 
0.3 
1.0 
2.1 
0.4 
0.0 
0.7 
0.3 
1.3 
-0.2 
-0.2 
0.4 
1.8 
2.0 
1.0 1.0 
1.7 
-1.1 
2.9 
-0.3 
0.8 
-0.3 
2.6 
-1.2 
-0.6 
-0.7 
0.4 
1.1 
2.4 
0.7 0.7 
0.3 
-0.3 
1.8 
2.2 
0.7 
1.1 
0.3 
0.1 
1.6 
1.4 
1.9 
2.5 
4.3 
1.7 2.0 
-1.0 
0.8 
2.0 
0.6 
-0.4 
0.1 
-0.1 
-0.7 
-0.3 
1.3 
-0.1 
0.2 
0.1 1.0 
1.3 
-0.9 
2.9 
-0.6 
0.5 
-2.4 
2.0 
-0.3 
-0.5 
0.5 
-0.6 
0.6 
0.4 1.0 
0.2 
0.3 
1.7 
2.3 
1.2 
0.2 
0.6 
1.5 
1.8 
1.6 
1.7 
4.6 
1.7 
EUR -5.5 -5.0 -4.3 0.7 0.5 0.7 0.2 0.3 1.0 
l ) Ett "+' visar en Förbättring, ett "-'" visar en försämring av den offentliga sektorns finansiella sparande. 
2) Utan inberäkning av den federala regeringens uppskattningar av återföreningsanknutna skulder och tillgångar 
1995 (Treuhand, bostadsbolag i f.d. Östtyskland och Deutsche Kredietbank) motsvarande 229 miljarder 
D\IM. 
3) Utan inberäkning av dt nettobelopp på 32,84 miljarder NIXî som utgjorde en engångsutgift 1995 i samband 
med att finansieringen av sociala bostadsbolag reformerades. 
Källa: Kommissionens vårprognos 1997. 
1996 års underskott i den offentliga sektorn förblev under 3 % av BNP i Danmark, Irland och 
Luxemburg. Danmarks framgångar med att minska sitt underskott blev emellertid mindre än väntat 
och det mål som föreskrivs i konvergensprogrammet (1 % av BNP) nåddes inte. 
Budgetöverskridandet berodde främst på att de offentliga utgifterna var för höga. I Irland 
förbättrades den offentliga sektorns finanser mer än väntat i samband med att inkomsterna 
påverkades gynnsamt av hög ekonomisk tillväxt. Oaktat de positiva effekterna av högkonjunkturen 
Kommissionens metod för konjunkturrensning är försiktig så tillvida att den leder fram till nivåer av 
konjunkturrensade underskott i den offentliga sektorn som tenderar att vara högre än dem man får 
fram med andra metoder, även de som tillämpas av OECD och IMF. Eftersom dessa skillnader främst 
beror på skillnader i den uppskattade nivån på trendmässig (potentiell) BNP, så blir det i allmänhet 
ingen märkbar skillnad pä de ärliga förändringarna av det konjunkturrensade underskottet beroende 
pä vilken metod som används. 
9 
överskred emellertid utgifterna regeringens ursprungliga mål med bred marginal för andra året i 
rad. Trots behovet av att strama åt budgetpolitiken i det nuvarande konjunkturläget och behovet att 
säkerställa en finansiell säkerhetsbuffert för framtida sämre konjunkturförhållanden, förbättrades 
inte det konjunkturrensade underskottet under 1996. 
Såväl Nederländerna som Finland lyckades 1996 minska sina underskott till under 3 % av BNP. 
Även om de var gynnade genom en relativt hög ekonomisk tillväxt var detta främst ett resultat av 
beslutsamma konsolideringsansträngningar. 
Belgien, Frankrike, Österrike, Portugal och Sverige lyckades få ned sina underskott till omkring 
eller under 4 % av BNP. I dessa länder förbättrades den offentliga sektorns finanser avsevärt under 
1996 och för flera av dem var resultatet bättre än regeringens mål. I Belgien var underskottet över 
det ursprungliga målet (3,4 % jämfört med 3 % av BNP), men landet har tagit betydande steg i 
riktning mot 3-procentsmålet. I Frankrike var resultatet just över det mål som föreskrivs i 
konvergensprogrammet (4,1 % mot 4 % av BNP). I Spanien och i Förenade kungariket minskade 
underskottet till 4,4 % av BNP. I samtliga dessa länder genomfördes budgetkonsolideringsplaner 
beslutsamt i enlighet med riktlinjernas rekommendationer. 
Tyskland var den enda medlemsstaten där underskottet i de offentliga finanserna ökade under 
1996. Som resultat av ogynnsamma konjunkturförhållanden nådde underskottet 3,8 % av BNP 
efter att ha varit 3,5 % 1995. Trots ansträngningar att förstärka kontrollen över utgifterna gjordes 
knappast några förbättringar jämfört med det konjunkturrensade finansiella sparandet för 1996. De 
flesta av de budgetåtgärder som beslutades om i Tyskland under 1996 kommer att träda i kraft 
under 1997. 
Italien uppnådde endast en obetydlig minskning av underskottet i den offentliga sektorns finanser, 
vilket 1996 blev 6,7 % av BNP jämfört med 7,0 % av BNP 1995. Både konjunkturförhållanden 
som var sämre än väntat och budgetöverskridning bidrog till det nedslående resultatet. I samband 
med att budgeten för 1997 antogs, tog man beslut om att öka takten på budgetanpassningen. Ett 
viktigt nytt regelverk för de lokala myndigheternas budgetdisciplin infördes i budgeten för 1997. 
I Grekland minskade underskottet till 7,4 % av BNP 1996. Förbättringen berodde i hög 
utsträckning på att räntebördan minskade, vilket möjliggjordes av lägre räntor och en stabil 
skuldkvot i förhållande till BNP. Skattebasen har som förväntat inte breddats och reala löpande 
utgifter har endast minskats i ringa omfattning. 
Skuldkvoter under 1996: Även om medlemsstaterna i hög utsträckning uppnådde betydande 
förbättringar av den offentliga sektorns finanser under 1996, var obalanserna i gemenskapens 
offentliga finanser fortfarande avsevärda. Detta medförde en ständigt uppåtgående tendens i 
skuldkvoten i förhållande till BNP under 1996. I genomsnitt inom gemenskapen steg den offentliga 
skulden från 71,2 % 1995 till 73,2 % av BNP 1996. Skuldkvoten fortsatte att stiga i Tyskland, 
Spanien, Frankrike, Österrike och Förenade kungariket. Enbart i Frankrike, Luxemburg, Finland 
och Förenade kungariket stannade skuldkvoten på högst 60 % av BNP, men den sjönk i ett antal 
medlemsstater (se tabell 4). 
10 
Utsikter för de offentliga finanserna 
1997: I hela gemenskapen har 
ansträngningarna att uppnå sunda 
offentliga finanser förstärkts. Sä gott 
som samtliga medlemsstater siktar på 
att 1997 minska sina offentliga 
underskott till högst 3 % av BNP, 
som ett steg på vägen mot målet att i 
det närmaste uppnå budgetbalans på 
medellång sikt. Det enda undantaget 
är Grekland, där regeringen siktar på 
att minska underskottet till 4,2 % av 
BNP. Tabell 4 
B 
DK'> 
D 
EL 
£ 
F 
IRL 
I 
L 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 
EUR Offentliga sektorns bruttoskuld 
(procent av BNP) 
1994 
Nivå 
134.8 
76.2 
50.4 
110.4 
63.0 
48.4 
87.9 
125.1 
5.7 
77.3 
67.0 
66.7 
59.6 
79.0 
50.5 
68.1 1995 
Nivå 
133.5 
72.1 
58.1 
111.8 
65.7 
52.8 
81.5 
124.4 
5.9 
79.6 
69.3 
66.4 
58.8 
78.2 
54.2 
71.2 Årlig 
förändring 
-1.3 
-4.1 
7.7 
1.4 
2.7 
4.4 
-6.4 
-0.7 
0.2 
2.3 
2.3 
-0.3 
-0.8 
-0.8 
3.7 
3.1 1996 
Nivå 
130.0 
70.2 
60.7 
111.8 
69.6 
56.2 
72.8 
123.7 
6.4 
78.5 
70.0 
65.6 
58.7 
77.7 
54.5 
73.2 Årlig 
förändring 
-3.5 
-1.9 
2.6 
0.0 
3.9 
3.4 
-8.7 
-0.7 
0.5 
-1.1 
0.7 
-0.8 
-0.1 
-0.5 
0.3 
2.0 
) Statliga tillgångar i centralbanken, regeringens innehav av 
icke-statliga obligationer och de offentliga företagens skuld 
uppgick till runt 16 % av BNP 1996. 
Källa: Kommissionens våiprognos 1997. Bland de länder som 1996 hade 
antingen ett överskott eller ett 
underskott i de offentliga finanserna 
under 3 % av BNP (Danmark, Irland, 
Luxemburg, Nederländerna och 
Finland), förväntas underskottet 
minska ytterligare i Danmark, 
Nederländerna och Finland. Dessa 
länder är alltså på väg mot mer 
ambitiösa mål på medellång sikt. 1 Danmark är utsikterna för den offentliga sektorns finanser 1997 
nu gynnsammare än vad som förväntades i konvergensprogrammet från maj 1996 och man siktar 
pä ett litet överskott. Budgeten för 1997 innehåller emellertid några engångsåtgärder och har stöd 
av gynnsamma konjuiikturförutsättningar. För att målen skall kunna uppnås krävs även ett högre 
mått av disciplin än vad man kunde uppnå under 1996. I Fmland har man ett offentligt överskott 
som mål för 1999. Budgeten för 1997 och taken för statens utgifter under 1998 - 2001 är i linje 
med en kontinuerlig minskning av underskotten under de kommande åren. 
I alla återstående länder utom Grekland har åtgärder vidtagits för att minska de offentliga 
underskotten till 3 % av BNP 1997. Myndigheterna har dessutom i allmänhet engagerat sig starkt 
för att vidta eventuella ytterligare åtgärder som kan komma att krävas för att uppfylla detta mål. 
1 Belgien, Tyskland, Frankrike, Österrike, Portugal och Sverige är den planerade förbättringen 
1997 jämfört med 1996 för att nå treprocentsmålet högst runt en procentenhet. I Tyskland har de 
flesta av åtgärderna som ingår i de strategier för tillväxt, investeringar och sysselsättning som 
framlades på våren 1996 antagits, och kommer att träda i kraft från och med 1997. Regeringen har 
meddelat att ytterligare anpassningsåtgärder kommer att vidtas om det uppstår ett ytterligare 
bortfall av skatteinkomster under 1997. I Frankrike kommer man inte, som ursprungligen 
planerats, att uppnå balans i finanserna för socialförsäkringarna under 1997, utan åtgärder måste 
vidtas för att minska underskottet i socialförsäkringssystemet och uppnå målet för den offentliga 
sektorns finansiella sparande 1997. 
I Spanien och Förenade kungariket är den planerade minskningen av underskottet 1997 jämfört 
med 1996 runt 1,5 procentenheter. I Spanien har regeringen bekräftat sitt åtagande att nå 
treprocentsmålet och ett lagförslag om utgiftskontroll har antagits för att förhindra att utgifterna 
överskrids. 1 Förenade kungariket stöds minskningen av underskottet genom en strikt 
utgiftskontroll och skatteinkomster som ökar tack vare en relativt stark ekonomisk tillväxt. 
11 
Italien har vidtagit åtgärder för att uppnå en mycket stor förbättring av den offentliga sektorns 
finanser 1997 för att nå treprocentsmålet. Eftersom resultatet för 1996 blev sämre än väntat 
framlades en minimibudget i mars. 
I Grekland skall konvergensprogrammet leda till ett offentligt underskott på 4,2 % av BNP 1997. 
Regeringen har vidtagit en rad åtgärder för att minska de offentliga utgifterna och nä målet. 
3.2 Konsolideringsansträngningarnas sammansättning och varaktighet 
11996 års riktlinjer fastläggs följande allmänna principer för konsolidering av den offentliga 
sektorns finanser: 
(i) Begränsa utgiftsökningar i stället för att öka det totala skattetrycket. De områden som bör 
ses över är bl.a. pensioner, hälsovårdskostnader och bidrag. 
(ii) Omfördela offentliga utgifter där så är möjligt, i riktning mot produktiva aktiviteter, såsom 
infrastruktur, humankapital och aktiva arbetsmarknadsåtgärder. 
(iii)Förbättra den offentliga sektorns effektivitet, i vissa fall genom ökad tillämpning av 
privatisering och användaravgifter. 
(iv) Minska det totala skattetrycket, men inte förrän det offentliga underskottet visar en klart 
nedåtgående trend. 
Under 1996 överensstämde medlemsstaternas konsolideringsansträngningar inte alltid med 
riktlinjerna. Offentliga utgifter som andel av BNP minskade i de flesta medlemsstater men ökade i 
Danmark, där den redan var bland de högsta inom gemenskapen, samt i Frankrike och Italien. 
Skattetrycket ökade, i varierande omfattning, i Danmark, Spanien, Frankrike, Italien, Österrike, 
Portugal, Finland och Sverige (Tabell 5). 
1997 förväntas konsolideringen av den offentliga sektorns finanser ske främst genom 
utgiftsbegränsning. I genomsnitt inom gemenskapen förväntas utgiftsandelen detta år minska med 
nästan 1,5 procentenheter. Förutsatt att man håller sig till de nuvarande utgiftsplanerna och att den 
ekonomiska tillväxten återhämtar sig allmänt enligt prognoserna, förväntas de offentliga 
utgifternas andel av BNP minska i samtliga medlemsstater. Det genomsnittliga skattetrycket 
förväntas förbli oförändrat under 1997. 
I en rad länder har tonvikten i konsolideringsansträngningarna övergått till utgiftsbegränsning 
under 1997. I Frankrike, där 1996 de flesta konsolideringsätgärder skedde i form av 
skattehöjningar, förväntas åtgärderna under 1997 (vilka inbegriper minskningar av den offentliga 
sektorn och en socialförsäkringsreform som främst omfattar sjukvård) leda till att de reala 
utgifterna förblir praktiskt taget oförändrade, medan skatterna minskar något. I Tyskland 
koncentreras konsolideringsåtgärderna på minskade utgifter (pensioner, sjukförsäkring och 
hälsovård, bidrag, antal anställda i den offentliga sektorn, och administrativa kostnader). I Spanien 
inbegriper de viktigaste åtgärderna ett lönestopp inom den offentliga sektorn, en minskning av 
antalet anställda i offentlig tjänst, pensionsreformer och höjning av indirekta skatter. I Österrike 
läggs tyngdpunkten på utgiftsbegränsning och åtgärderna inbegriper sjukvårdsreformer. I Finland 
bygger förbättringen av den offentliga sektorns finanser nästan helt på utgiftsminskningar, 
samtidigt som några skatter har sänkts. I Förenade kungariket försöker regeringen hålla utgifterna 
under strikt kontroll. I Italien där sociala utgifter inte var föremål för budgetkonsolidering och 
utgifter exklusive räntebetalningar ökade i reala termer 1996, förväntas framstegen komma genom 
en minskning av de offentliga utgifternas andel av BNP 1997. Mycket av denna minskning 
kommer emellertid att komma från lägre räntekostnader och skattebördan kommer att öka igen. 
12 
Några länder har i betydande utsträckning förlitat sig på att omfördelningar av offentliga 
investeringar kommer att åstadkomma en minskning av underskottet på kort sikt. Detta är fallet i 
Spanien (om än från en hög nivå) och i mindre omfattning även Tyskland och Frankrike. I 
Förenade kungariket har en förskjutning ägt rum från offentligt till privat ägande. Endast ett fatal 
länder (Portugal, Finland) har ökat de offentliga investeringarnas andel av BNP under senare år. 
Tabell 5 
Offentliga sektorns inkomster, utgifter och räntebetalningar 
(i procent av BNP) 
Inkomster Utgifter (av vilka) Räntebetalningar 
1994 1998 1996 1994 1996 1996 1994 1996 1996 
B 
DK 
D 
EL 
E 
F 
IRL 
I 
L 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 50.2 
59.0 
46.8 
35.8 
41.4 
49.0 
38.2 
45.2 
50.6 
49.4 
41.3 
54.7 
59.4 
36.5 50.3 
58.0 
46.3 
37.9 
39.6 
49.5 
35.6 
45.1 
45.6 
49.1 
48.3 
41.2 
53.7 
59.3 
37.8 50.3 
58.8 
45.6 
37.3 
40.1 
50.4 
35.6 
45.9 
45.4 
48.4 
49.1 
42.3 
55.7 
62.6 
37.6 55.3 
62.6 
49.3 
48.0 
47.7 
54.6 
39.8 
54.9 
53.9 
53.9 
47.4 
60.9 
69.8 
43.3 54.5 
59.9 
49.9 
47.0 
46.3 
54.3 
37.6 
52.1 
43.9 
53.2 
53.6 
46.8 
58.8 
67.2 
43.6 53.7 
60.3 
49.3 
44.7 
44.6 
54.5 
36.5 
52.7 
43.6 
50.8 
53.0 
46.0 
58.3 
66.2 
41.9 10.1 
7.1 
3.4 
14.2 
5.1 
3.6 
5.7 
11.0 
5.9 
4.2 
6.5 
5.1 
6.8 
3.3 9.1 
6.7 
3.7 
12.4 
5.4 
3.7 
5.0 
11.4 
0.3 
6.0 
4.3 
6.5 
5.3 
7.1 
3.7 8.6 
6.5 
3.7 
11.5 
5.3 
3.8 
4.8 
10.8 
0.3 
5.6 
4.4 
4.9 
5.8 
7 1 
3.7 
EUR 46.0 45.9 46.1 51.5 50.9 50.3 5.3 5.4 5.4 
Källa: Kommissionens vårprognos 1997. 
Budgetanpassningar i medlemsstaterna är i mer eller mindre hög utsträckning knutna till 
engångsåtgärder, i synnerhet under 1997. Användandet av engångsåtgärder har i vissa fall bidragit 
till att förstärka trovärdigheten i planerna att uppnå referensvärdet på 3 % 1997 och har haft 
positiv inverkan på räntorna i några länder. Det är dock självklart att sådana åtgärder genom sin 
tillfälliga natur inte kan bidra till en varaktig förbättring av den offentliga sektoms finanser. För att 
inte skada tilltron till uppbyggandet av sunda offentliga finanser måste de därför åtföljas av 
åtgärder som leder tiil en varaktig förbättring av den offentliga sektorns finanser. På våren 1998, 
när det beslutas om vilka länder som har uppnått den höga grad av hållbar konvergens som 
erfordras för att delta i den tredje etappen av EMU från och med den 1 januari 1999, kommer 
Kommissionen att bedöma varaktigheten av förbättringarna av den offentliga sektorns finanser 
även på grundval av medlemsstaternas budgetar för 1998 och deras konvergensprogram. 
Beträffande riktlinjernas rekommendation att minska skattetrycket efter det att det offentliga 
underskottet har börjat minska kontinuerligt, är det bara i Nederländerna och Irland som 
skattetrycket har minskats betydligt under senare är. I Nederländerna har 
socialförsäkringsreformerna fortsatt. I Irland kommer den senaste budgeten och det sociala avtal 
som omfattar perioden ända fram till är 2000 att förstärka framstegen pä detta område. 
13 
4. Bättre fungerande produkt- och tjänstemarknader 
/ 996 års riktlinjer rekommenderade en förstärkning av konkurrenspolitiken och begränsningar 
av statligt stöd. Att utnyttja den inre marknadens möjligheter genom att genomföra dess 
lagstiftning i nationell lag och effektivt tillämpa den, var av avgörande betydelse. Dessutom 
skulle åtgärder genomföras i syfte att främja innovation, informationssamhället samt små och 
medelstora företag. Miljöskyddspolitik borde kopplas närmare samman med marknadsbaserade 
instrument, inklusive skattemässiga sådana. 
En brett spektrum av olika åtgärder, alltför många för att kunna behandlas i full utsträckning i 
denna rapport, har vidtagits, dels på gemenskapsnivå, dels på nationell nivå, för att förstärka de 
europeiska ekonomiemas konkurrenskraft och effektivitet. Denna översyn är fokuserad på 
utvecklingen på gemenskapsnivå och tar upp de viktigaste initiativen som har tagits på nationell 
nivå under 1996. 
Även om genomförandet av inremarknadsåtgärder fortsatte att förbättras under 1996, visar det sig 
att otillräckligt genomförande alltjämt utgör en viktig källa till bekymmer inom vissa sektorer och 
områden. I början av februari 1997 hade rådet antagit 259 inremarknadsförslag från kommissionen 
och bara lämnat 11 förslag utan ställningstagande. Av dessa förslag är det fyra som har att göra 
med bolagsrätt medan de övriga omfattar företagsbeskattning, intellektuell äganderätt, fri rörlighet 
för personer, livsmedel, försäkringar, och kontroller på veterinär- och växtskyddsområdet. 
De åtgärder som antogs innefattar 218 direktiv som innebär krav på nationella 
genomförandebestämmelser. I genomsnitt hade medlemsstaterna genomfört 94 % av dessa i sina 
nationella rättssystem i februari 1997, med 64 % korrekt genomförda av samtliga medlemsstater 
och 80 % av 14 medlemsstater. 
Kommissionens översyn av den inre marknaden 1996-* visade att medlemsstatemas 
produktmarknader har integrerats i hög utsträckning som ett resultat av globaliseringen och den 
inre marknaden, även om produktstandarder fortfarande ger upphov till svårigheter. På sådana 
produktmarknader med anknytning till offentlig upphandling eller sådana som är underkastade 
olika nationella regler (t.ex. läkemedel) har integrationen inte haft stor effekt. När det gäller 
tillverkningsprodukter har medlemsstatemas inhemska efterfrågan i allt högre utsträckning börjat 
tillgodoses av produkter som importeras från andra medlemsstater. Minskade vinstmarginaler visar 
också att konkurrensen inom tillverkningssektorn som helhet har ökat betydligt. Enbart i sådana 
sektorer som förknippas med traditionell eller reglerad offentlig upphandling har effekten på 
vinstmarginalerna varit relativt obetydlig. Priskonvergens för identiska produkter inom 
gemenskapen tyder ocksä pä att den inre marknaden har medfört ytterligare integration av 
varumarknaderna. Integrering av tjänstemarknaderna har skett i avsevärt mindre omfattning, men 
betydande framsteg har ägt rum. Konkurrens och effektivitet intensifieras inom hela gemenskapen. 
Statligt stöd, nationell beskattning och inhemska föreskrifter leder alltjämt till uppsplittring av 
vissa marknader, framför allt inom tjänstesektorn. 
Se kommissionens meddelande "Den inre marknadens följder och effektivitet" (KOM[96]520, 
oktober 1996) och "Economie Evaluation of the Internal Market" (European Economy, Reports and 
Studies, No. 4, 1996). 
14 
De viktigaste områdena där arbete återstår ifråga om genomförande och tillämpning av 
gemenskapslagstiftning i medlemsstaterna gäller offentlig upphandling, intellektuell äganderätt och 
försäkringar, översynen av den inre marknaden visade också att ett ojämt genomförande av EG-
lagstiftningen utgör ett motståndskraftigt hinder mot handel och rättvis konkurrens. Detta problem 
kommer att behandlas i den aktionsplan för den inre marknaden som för närvarande är under 
utarbetande. 
Inom telekommunikationsområdet har gemenskapen gjort ytterligare framsteg mot total 
liberalisering, framför allt genom antagandet av två kommissionsdirektiv som öppnar 
mobiltelefonmarknaden för fri konkurrens och kräver att monopolrättigheterna inom taltelefoni 
avskaffas i de flesta medlemsstater den 1 januari 1998. I energisektorn antog rådet ett direktiv om 
gemensamma regler på den inre marknaden för elektricitet. Detta direktiv anger att marknaden 
gradvis skall öppnas för konkurrens över en sexårsperiod. Motsvarande förslag för gassektom 
befinner sig fortfarande hos rådet i väntan på beslut. För transportsektorn har rådet antagit ett 
direktiv som öppnar tillhandahållandet av marktjänster på flygplatser för konkurrens. 
I syfte att avskaffa onödiga hinder mot spridning av innovation antog kommissionen en ny 
förordning i januari 1996, i vilken villkoren för undantag enligt artikel 85 för avtal om 
teknologiöverföring förenklas. Kommissionen antog även ett meddelande i vilket dess aktionsplan 
för informationssamhället frän 1994 uppdateras och tillkännagav sin avsikt att framlägga förslag 
för att harmonisera lagstiftningen om intellektuell äganderätt inom detta område. 
För att ge ny stimulans till främjandet av små och medelstora företag på gemenskapsnivå antog 
rådet det tredje fleråriga programmet för små och medelstora företag i december 1996. I sitt 
"integrerade program för små och medelstora företag samt hantverkssektorn" planerar 
kommissionen att komplettera åtgärderna i det fleråriga programmet med andra åtgärder som 
exempelvis gemensamma aktioner tillsammans med medlemsstaterna för att underlätta tillträdet till 
informationssamhället och förenkling av gemenskapslagstiftningen. 
Inom området miljö och beskattning antog kommissionen i början av 1997 ett förslag till ett 
direktiv om beskattning av energiprodukter^. Detta förslag innehåller en omstrukturering av 
punktskattesystemet, enligt vilken beskattningen utvidgas till att omfatta samtliga energiprodukter 
med skadlig inverkan pä miljön och skattesatserna för dessa produkter höjs från och med 1998 och 
ytterligare en gång är 2000. Sådana åtgärder utgör viktiga prissignaler för energianvändarna, vilka 
sporras till att minska sin energikonsumtion och därigenom förorsaka mindre miljöförstöring. 
Kommissionen antog även ett meddelande om tillämpningen av miljöanknutna skatter och avgifter 
pä den inre marknaden-. Detta meddelande syftar till att stödja medlemsstaterna i deras strävan att 
använda skatteinstrument för miljöskyddsändamäl och samtidigt uppfylla dels kraven i fördraget 
och dels inre marknadens regler. I meddelandet betonas att det finns betydande utrymme för 
handling från medlemsstatemas sida och medlemsstaterna uppmuntras att tillämpa sådana skatter 
och avgifter i högre utsträckning än vad de gör för närvarande. 
4 
5 Förslag till rådets direktiv om omstrukturering av gemenskapsramarna för beskattning av 
encrgiprodukter (KOM|97J3() slutlig, 12.3.1997). 
Kommissionens meddelande "Miljöskatter och -avgifter på den inre marknaden" (KOM[97]9 slutlig, 
26.3.1997). 
15 
På nationell nivå framlade den tyska regeringen ett omfattande program för att stärka 
konkurrenskraften kallat "Offensiv för entreprenör.skåp och innovation". Detta innehöll åtgärder 
för att främja små och medelstora företag (lättnader i skattebördan för grundare av nya företag, 
tillhandahällande av risk och venturekapital, kreditsubventioner etc), öppethällandetider i 
detaljhandeln har liberaliserats och många andra åtgärder är planerade för att förbättra ekonomins 
funktion. Den spanska regeringen framlade en rad strukturella åtgärder, innefattande aktiviteter för 
att minska det statliga stödet till offentliga företag, lätta skattebördan för små och medelstora 
företag och stärka konkurrensen. I Portugal syftar det "strategiska avtalet" mellan 
arbetsmarknadens parter och regeringen på förstärkt konkurrenspolitik och på åtgärder med syfte 
att främja innovation, informationssamhället och små och medelstora företag. I Finland har 
regeringen vidtagit ett stort antal åtgärder till förmån för små och medelstora företag (bättre 
tillgång till finansiering, utbildningsåtgärder etc.) och i Österrike beviljas ökat finansiellt och 
institutionellt stöd till innovation, forskning och utveckling. I Danmark framlades en ny 
konkurrenslag 1996, vilken syftar till att stärka antitrustregler och anpassa sin nationella 
lagstiftning till de andra medlemsstatemas lagstiftning. 
5. Att främja sysselsättning och arbetsmarknadsreformer 
5. / Löneutveckling 
I 1996 års riktlinjer rekommenderas att reallöneutvecklingen bör underskrida 
produktivitetsökningen i syfte att öka lönsamheten for de sysselsättningsskapande 
investeringarna. Högre sysselsättningstillväxt skulle främjas av att lämpliga genomsnittliga 
lönetrender upprätthålls och i vissa fall av lönedifferentiering som bättre återger skillnader i 
produktivitet. Där så är möjligt yrkar 1996 års riktlinjer på att sänka den del av lönekostnaden 
som inte utgör lön i syfte att främja sysselsättning. 
Under senare år har gemenskapens lönetrender i allt högre utsträckning varit anpassade till 
prisstabilitetsmålet så att ekonomiska villkor har skapats som har varit gynnsamma för tillväxt och 
skapande av arbetstillfällen. De har även varit anpassade till målet att öka lönsamheten för 
investeringarna med påföljd att återhämtningen har haft stöd av snabbt ökande investeringar. För 
gemenskapen som helhet ökade de reala arbetskratftskostnaderna 1996 (nominell ersättning per 
anställd justerad med BNP-deflatorn) med mindre än 1 % för fjärde året i rad. Detta var tillräckligt 
långt under bäde trendmässig och faktisk tillväxt av arbetsproduktiviteten (runt 2 respektive 
1,5 %) för att ge avkastning pä det större kapitalvärdet per anställd och för att öka lönsamheten pä 
investeringarna inom gemenskapen. Utsikterna för 1997 och 1998 är att gemenskapen kommer att 
fortsätta leva upp till denna del av riktlinjerna. 
Villkoret att reala arbetskratftskostnader skall öka i lägre takt än arbetsproduktiviteten 
respekterades i nästan alla medlemsstater 1996. I Grekland, Portugal, Finland och framför allt 
Sverige överskred ökningen av den reala arbetskraftskostnaden den av produktivitetstillväxten 
under 1996. I dessa länder måste reallöneökningarna avta i hastighet om sysselsättningssituationen 
skall kunna förbättras varaktigt. 
Återgången till sundare lönsamhetsnivåer för investeringarna inom gemenskapen har lagt grunden 
för högre ekonomisk tillväxt, främjad genom kapacitetsbreddande och sysselsättningsskapande 
investeringar, i takt med att efterfrågan ökar. Den samlade återhållsamheten i reala löneökningar 
verkar emellertid endast långsamt på tillväxtens sysselsättningsinnehåll. En annan, snabbare väg 
mot en mer sysselsättningsfrämjande tillväxt skulle vara att uppmuntra en differentiering nedåt av 
arbetskraftskostnadsskalan enligt kommissionens ekonomiska årsrapport för 1997. 
16 
Några länder har tagit steg i riktning mot att säkerställa att skillnader i arbetskraftskostnader tar 
större hänsyn till skillnader i produktivitet mellan olika yrken och kunskapsnivåer, samt mellan 
olika regioner. En minskning av den delen av arbetskraftskostnaden som inte utgör lön, inriktad på 
den lägsta delen av löneskalan, har ägt rum i Frankrike, Belgien och Nederländerna. I 
Nederländerna har den lagstiftningsmässiga minimilönen ökat mindre än medianlönen. Däremot 
har löneutjämningsprocessen i delstaterna i före detta Väst- och Östtyskland fatt fortsätta 
obehindrat, utan tillräcklig hänsyn till produktivitetsutvecklingen. Höga arbetskraftskostnader 
jämfört med produktivitet fortsätter att hämma skapandet av arbetstillfällen i de före detta östtyska 
delstaterna. 
Tabell 6 
Tillväxt, sysse 
B 
DK 
D 
EL 
E 
F 
LRL 
I 
L 
NI. 
A 
P 
FIN 
s 
UK 
EUR 
USA 
JAP Real BNP-tillväxt 
(procentuella årliga 
torändringar) 
90-92 
2.3 
1.0 
4.2 
1.2 
2.2 
1.5 
5.0 
13 
4.2 
2.8 
3.1 
2.9 
-3.6 
-0.4 
-0.7 
1.7 
1.1 
3.4 93-96 
1.1 
2.7 
1.2 
1.8 
1.5 
1.2 
7.5 
1.1 
5.0 
2.3 
1.3 
1.6 
2.8 
1.4 
2.7 
1.6 
3.0 
1.3 96 
1.4 
2.4 
1.4 
2.6 
2.2 
1.3 
8.4 
0.7 
3.6 
2,8 
1.0 
3.0 
3.3 
1.1 
2.1 
1.6 
2.4 
3.6 Sysselsättning 
(procentuella årliga 
förändringar) 
90-92 
0.5 
0.0 
1.8 
0.1 
0.3 
0.2 
1.8 
0.7 
3.6 
2.1 
2.0 
0.9 
-4.2 
-2.1 
-1.5 
0.3 
0.3 
1.6 93-96 
-0.4 
-0.4 
-1.0 
1.2 
0.1 
0.0 
3.1 
-1.5 
2.3 
1.1 
1.1 
-0.5 
-0.9 
-1.4 
0.2 
-0.4 
1.7 
0.2 96 
0.0 
1.0 
-1.2 
1.0 
2.9 
-0.1 
3.8 
0.4 
2.4 
1.9 
-0.7 
0.7 
1.4 
-0.6 
0.7 
0.3 
1.4 
0.6 sättning och produ 
Arbetsproduktivitet 
(procentuella årliga 
förändringar) 
90-92 
1.9 
2.1 
2.0 
0.9 
1.2 
1.3 
3.3 
1.1 
0.6 
1.2 
1.7 
2.0 
0.7 
1.3 
0.6 
1.4 
1.2 
1.8 93-96 
1.4 
2.4 
2.2 
0.6 
1.6 
1.3 
4.4 
2.3 
2.7 
1.3 
1.7 
2.4 
4.0 
2.8 
2.4 
2.0 
0.8 
1.0 96 
1.3 
1.5 
2.5 
1.5 
0.8 
1.5 
4.5 
0.5 
1.2 
1.0 
1.7 
2.4 
1.9 
1.7 
1.4 
1.5 
1.0 
2.9 rtivitet 
Real kostnad för j^eaj 
arbetskraft per anställd enhetsarbetskostnad 
(procentuella årliga 
förändringar) (procentuella årliga 
BNP-deflator förändringar) 
90-92 
3.6 
1.5 
1.6 
-2.0 
2.5 
1.6 
4.2 
1.6 
2.6 
1.6 
1.9 
5.5 
2.5 
1.4 
1.6 
1.7 
1.7 
1.5 93-96 
0.7 
1.5 
1.1 
0.8 
-0.5 
0.6 
1.5 
-0.2 
0.8 
0.5 
1.0 
1.5 
1.2 
2.4 
0.9 
0.6 
1.0 
0.8 96 
-0.1 
1.2 
1.4 
2.6 
0.2 
1.0 
1.9 
0.4 
-1.0 
-0.2 
0.2 
3.1 
2.1 
6.4 
0.5 
0.8 
1.8 
0.5 90-92 
1.7 
-0.6 
-0.4 
-2.8 
1.3 
0.3 
0.9 
0.6 
1.9 
0.4 
0.2 
3.4 
1.8 
0.1 
0.9 
0.3 
0.5 
-0.3 93-96 
-0.7 
-0.8 
-1.1 
0.2 
-2.0 
-0.6 
-2.8 
-2.4 
-1.9 
-0.8 
-0.6 
-0.9 
-2.7 
-0.5 
-1.5 
-1.4 
0.2 
-0.1 96 
-1.4 
-0.3 
-1.1 
1.1 
-0.6 
-0.4 
-2.5 
-0.1 
-2.2 
-1.1 
-1.5 
0.7 
0.3 
4.6 
-0.9 
-0.7 
0.8 
-2.3 
Källa: Kommissionens vårprognos 1997. 
5.2 Arbetsmarknadsreformer 
I 1996 års riktlinjer uppmuntras medlemsstaterna att intensifiera sina åtgärder i syfte att 
reformera arbetsmarknaderna inom en rad områden, som arbetskraftens yrkesmässiga och 
regionala rörlighet, arbetsförmedling, utbildningssystem, aktiv arbetsmarknadspolitik i synnerhet för 
långtidsarbetslösa, incitament till anställning av lågutbildad arbetskraft och anpassning av 
arbetstiden. 
Åtagandet att minskad arbetslöshet skall vara den ekonomiska politikens viktigaste mål ingick i den 
gemenskapsövergripande strategi för sysselsättning som framlades vid Europeiska rådet i Essen 1994. 
Sedan dess har de politiska rekommendationerna bearbetats och preciserats vid de följande Europeiska 
råden och för att kontrollera deras genomförande har en noggrann uppföljningsprocess införts, i 
samarbete med medlemsstaterna. 
17 
Strategier och konkreta åtgärder på nationell nivå har inkorporerats i fleråriga 
sysselsättningsprogram ("multi-annual employment programmes'1, MAP) De fleråriga 
sysselsättningsprogrammen möjliggör en noggrann uppföljning av nationella sysselsättnings­
strategier och konkreta åtgärder och främjar därigenom identifiering och överföring av bra inslag i 
arbetsmarknadspolitiken mellan medlemsstaterna. En första utvärdering av deras genomförande 
framlades för Europeiska rädet i Dublin. 
Vid genomförandet av de fleråriga sysselsättningsprograrnmen har medlemsstaterna vidtagit ett 
mycket brett spektrum av åtgärder, vilka omfattar samtliga de prioritetsområden som fastlades i 
Essen. På efterfrågesidan har uppmärksamheten främst riktats mot löneåtstramning samt åtgärder 
för att minska den del av arbetskraftskostnaden som inte är lön, liksom främjandet av flexibla sätt 
att organisera arbetet och i vissa fall minskningar av kostnaderna för att anställa och friställa 
personal, med syfte att öka tillväxtens sysselsättningsinnehåll. På utbudssidan har incitament till 
att ta arbete och möjligheterna till att få arbete främjats genom reformer av de sociala 
skyddssystemen, aktiva arbetsmarknadsåtgärder och utbildning. 
Rutan i bilagan till denna rapport ger en överblick över några av de viktigaste 
arbetsmarknadsåtgärder som har genomförts i EU.s medlemsstater under de senaste åren. Några 
mönster kan urskiljas i de reformer som omfattar ett eller flera länder: 
- Länder som kännetecknas av en traditionellt hög nivå av socialt skydd har börjat sänka sina 
stödnivåer genom att se över tidsbegränsningen för bidrag, inkomstersättning och framför allt 
genom att skärpa reglerna för bidragsberättigande och kontrollera att mottagarna av 
arbetslöshetsunderstöd söker jobb aktivt. Detta har kombinerats med flexiblare arbetstider (i 
exempelvis Nederländerna) och tonvikt på utbildning och andra arbetsmarknadsåtgärder (i de 
nordiska länderna). Även om vissa ansträngningar har gjorts för att förbättra de sistnämnda 
åtgärdemas effektivitet, kan dessa åtminstone på kort sikt vara kostsamma för den offentliga 
sektoms finanser och vara förenade med sidoeffekter i form av improduktivitet och substitution. 
- Länder med hög arbetslöshet har infört åtgärder för att avreglera arbetsmarknaden. I synnerhet 
Spanien har lättat på det lagstadgade anställningsskyddet för fast anställda och avlägsnar sig 
från den "marginella" avreglering (spridning av tillfälliga kontrakt) som lett till en fördjupad 
segmentering av arbetsmarknaden. 
- Länder som tillämpar ett system med anställningsförmåner för att förbättra löneinkomsterna 
(Förenade kungariket och Irland) har vidtagit åtgärder för att minska de höga marginalskatterna 
för att motverka potentiella fattigdomsfällor. 
- Löneätstramning har genomförts på bred front inom EU. Ett stort antal länder har dessutom 
infört sänkningar av den del av arbetskraftskostnaden som inte utgör lön, antingen genom 
allmänna sänkningar av de sociala avgifterna (som i Spanien, Portugal, Finland, Förenade 
kungariket, Nederländerna) eller genom sänkningar med inriktning på lågavlönade i syfte att 
främja efterfrågan på lågutbildad arbetskraft (exempelvis Frankrike, Belgien, Nederländerna). 
Det är visserligen för tidigt att utvärdera vilken effekt dessa stmkturella reformer har haft på 
sysselsättningsskapande och arbetslöshet, men ett antal budskap kan ändå läras av de EU-länder 
som varit relativt framgångsrika ifråga om att bekämpa arbetslösheten under de senaste åren 
(Nederländerna, Danmark, Förenade kungariket och i viss utsträckning även Irland). Åtminstone 
förefaller några av de viktigaste orsakerna till deras framgångar vara följande: 
18 
- Att de stmkturella reformerna har varit övergripande, både de som genomförts på produkt- och 
tjänstemarknaderna och de förstärkta incitamenten att ta arbete, jämfört med de många 
åtgärder som är alltför spridda för att ha effekt. 
- Att en stor del av den arbetande eller arbetssökande befolkningen har involverats, inklusive 
representanter för arbetsmarknadens parter, sä att reformerna har uppfattats som mer rättvisa 
eller att man har inriktat sig pä ett specifikt men väsentligt "systemfel" i arbetsmarknadens 
funktionssätt eller driften av socialförsäkringssystemet. 
- Att lämpliga makroekonomiska förutsättningar har funnits på plats, med en kombination av 
någorlunda goda tillväxtresultat och trovärdighet för engagemanget för en sund 
makroekonomisk styrning. 
Dessa grundläggande förutsättningar möjliggör synergieffekter mellan olika åtgärder och minskar 
risken för att politiken skall rivas upp genom att de gör det lättare att socialt och politiskt 
acceptera strukturreformerna. 
RUTA: De viktigaste arbetsmarknadsreformerna inom EU under de senaste åren 
Yrkesutbildning och yrkesträning 
Lärlingssystem har byggts ut (i A, B, FIN, F, D, IRL och E) eller setts över för att bättre motsvara 
arbetsmarknadens behov (i DK, P, UK, D, IRL, I). Ett brett spektrum av kreativa åtgärder för att 
främja vidareutbildning har genomförts i IRL, F, NL, DK. 
Flexibla arbetstider 
Omfattande tillämpning av deltidsarbete i DK, NL, S och UK. Reglering av deltidsarbete (E) och 
tillfälliga anställningsformer (D) har lättats upp. Arbetstidslagstiftning har liberaliserats (P, FIN, 
A). Andra former av arbetstidsflexibilitet har införts (A, D, B, DK, E, FIN, F). 
kostnader för anställning och friställning 
Öppen attityd till lagstiftning om anställningsskydd i UK och DK. Upplättande av lagstiftningen 
om fast anställda i E och höjd tröskel för tillämpning av bestämmelser om anställningsskydd, från 
företag med 5 till företag med 10 anställda i D. Alternativa metoder för att uppnå ökad flexibilitet 
har i flera medlemsstater varit okonventionella anställningsavtal (visstidsanställning, deltid) och 
agenturer som hyr ut tillfällig arbetskraft. 
Arbetskraftskostnad som inte utgör lön 
Allmänna sänkningar av den del av arbetskraftskostnaden som inte utgör lön (E, P, FIN, UK, NL) 
och sänkningar med inriktning på den lägsta delen av löneskalan (exempelvis F, B, NL). 
Arbetslöshetsunderstöd och skattekilar 
Ersättningamas nivåer och varaktighet har minskats i DK, IRL, NL, E och S och kraven för att 
vara bidragsberättigad och pä att stå till arbetsmarknadens förfogande har skärpts i ett flertal 
länder (DK, UK, FIN, S, D). Anpassning av anställningsförmåner i UK och IRL för att motverka 
fattigdomsfallor. Åtgärder för att begränsa de höga effektiva marginalskattcsatscrna i F, UK, DK, 
IRL, S och NL (i det sistnämnda landet sänktes även den generella skatten för arbetskraft). 
Aktiva arbetsmarknadsåtgärder 
Väsentliga reformer av offentliga arbetsförmedlingssystem, i vissa fall avskaffande av det 
offentliga monopolet på arbetsförmedling, i S, FIN, DK, D, A, NL och B. Speciella 
ansträngningar och riktade arbetsmarknadsåtgärder, liksom åtgärder under ovanstående mbriker 
med speciell inriktning på de kategorier som i de flesta medlemsstater är värst drabbade av 
arbetslöshet. 
20 
ISSN 1024-4506 
KOM(97) 169 slutlig 
DOKUMENT 
sv 10 01 
If.«riBgHtiffîHHi : CB-CO-97-166-SV-C 
ISBN ^2-78-18942-1 
Byrån för Europeiska p?mea«kâperû« officiella publikationer 
L-2925 Luxemburg