A4-0450/98

Resolution om en harmonisering av de former av skydd som utgör komplement till flyktingstatusen i Europeiska unionen

Europaparlamentet utfärdar denna resolution

- med beaktande av Fördraget om Europeiska unionen och i synnerhet avdelning VI,

- med beaktande av Amsterdamfördraget av den 2 oktober 1997,

- med beaktande av Konventionen angående skydd av de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna av den 4 november 1950,

- med beaktande av Genèvekonventionen angående flyktingars rättsliga ställning av den 28 juli 1951 och tillhörande New York-protokoll av den 31 januari 1967,

- med beaktande av den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna av den 10 december 1948,

- med beaktande av FN-konventionen mot tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning av den 10 december 1984,

- med beaktande av kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet om invandrings- och asylpolitik (KOM(94)0023 - C3-0107/94),

- med beaktande av resolutionen av den 21 september 1995 om ovannämnda meddelande från kommissionen till rådet och Europaparlamentet ((EGT C 269, 16.10.1995, s. 156.)),

- med beaktande av rådets resolution av den 30 november/1 december 1992 om ett harmoniserat sätt att hantera frågor som rör mottagande tredje länder, rådets slutsatser av den 30 november/1 december 1992 om de länder i vilka det generellt sett inte råder någon allvarlig risk för förföljelse och rådets resolution av den 30 november/1 december 1992 om asylansökningar som uppenbart saknar grund,

- med beaktande av rådets resolution av den 20 juni 1995 om minimigarantier vid handläggning av asylärenden ((EGT C 274, 19.9.1996, s. 13.)),

- med beaktande av rådets gemensamma ståndpunkt av den 4 mars 1996 om harmoniserad användning av uttrycket «flykting» ((EGT L 63, 13.3.1996, s. 2.)),

- med beaktande av rådets resolution av den 14 oktober 1996 om fastställande av prioriteringar för samarbetet i rättsliga och inrikes frågor under tiden 1 juli 1996 - 30 juni 1998 ((EGT C 319, 26.10.1996, s. 1.)),

- med beaktande av Dublinkonventionen av den 15 juni 1990 om fastställandet av vilken stat som ansvarar för prövningen av en asylansökan som gjorts i någon av gemenskapens medlemsstater,

- med beaktande av förslagen till gemensam åtgärd som lagts fram av kommissionen på grundval av artikel K 3.2 b i Fördraget om Europeiska unionen angående tillfälligt skydd för fördrivna personer KOM(98)0372 - C4-0505/98 - 97/0081(CNS) och KOM(98)0372 - C4-0506/98 - 98/0222(CNS),

- med beaktande av rådets resolution av den 18 december 1997 om fastställande av prioriteringar för samarbetet i rättsliga och inrikes frågor under tiden från och med den 1 januari 1998 till dagen för Amsterdamfördragets ikraftträdande ((EGT C 11, 15.1.1998, s. 1.)),

- med beaktande av framställning nr 852/97 som inlämnats av tysken Friedrich Magirius med flera, om Europeiska unionens asylpolitik,

- med beaktande av betänkandet från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter och inrikesfrågor och yttrandet från utskottet för kvinnors rättigheter (A4-0450/98), och av följande skäl:

A. Den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna tillerkänner varje människa rätten att i andra länder söka och åtnjuta asyl mot förföljelse, vilket är en grundläggande rättighet som utgör en del av de europeiska staternas tradition av respekt för den enskilda individen.

B. Flyktingstatusen tas upp i Genèvekonventionen, som samtliga medlemsstater i Europeiska unionen undertecknat. Dessa stater har därmed åtagit sig att skydda var och en som fruktar att bli förföljd på grund av sin ras, religion, nationalitet, samhällsgrupptillhörighet eller politiska åskådning i samtliga fall då personen i fråga inte ingår i någon av de kategorier för vilka det föreskrivits i konventionen, artikel 1, stycke F, att konventionen inte skall äga tillämplighet på dem.

C. I Genèvekonventionen om flyktingar betecknas var och en som flykting som på goda grunder fruktar att bli förföljd på grund av sin ras, religion, nationalitet, samhällsgrupptillhörighet eller politiska åskådning och därför vistas utanför det land som han är medborgare i.

D. Alla människor, och i synnerhet kvinnor som varit offer för systematisk könsrelaterad förföljelse i samband med krig eller andra allvarliga sociala problem eller som har en berättigad fruktan för könsrelaterad förföljelse måste i egenskap av en särskild social grupp erkännas som flyktingar enligt Genèvekonventionen.

E. I ljuset av de senaste kriserna bör man skilja på orsakerna till flyktingströmmar och orsakerna till andra migrationsströmmar, och på grund av asylrättens särdrag måste det finnas en tydlig gräns mellan asylpolitik och invandringspolitik.

F. Rådet håller på att arbeta fram Europeiska unionens framtida strategi vad gäller invandrings- och asylfrågor, men man gör i samband med detta arbete inte tillräckligt stor skillnad mellan invandrings- och asylfrågorna. Parlamentet bör genast rådfrågas i dessa frågor.

G. De frågor som rör inresa, uppehåll och status för de personer som söker internationellt skydd på medlemsstaternas territorium får inte behandlas som om de endast rör dessa staters inre säkerhet. Dessa frågor omfattar politiska och moraliska värderingar som medlemsstaterna undertecknat i form av de internationella konventionerna.

H. Asylpolitiken kan inte längre behandlas uteslutande på nationell nivå, och man bör därför på grundval av den nya avdelningen IV i Amsterdamfördraget möjliggöra ett effektivt skydd för samtliga personer som behöver ett internationellt skydd.

I. Man bör också möjliggöra en tillämpning av långsiktiga strategier för att avlägsna eller minska omfattningen av de problem som orsakar flyktingströmmar och strömmar av andra personer som behöver internationellt skydd. Detta ställer samtidigt krav på ett utökat samarbete med genomreseländerna och de huvudsakliga ursprungsländerna för invandrarna. Dessutom måste det dryftas hur man skall kunna utsträcka biståndet till att omfatta utveckling och ekonomiskt samarbete, få till stånd ett bättre skydd för de mänskliga rättigheterna i dessa länder och ta hårdare tag mot de nätverk som slussar in invandrare.

J. Man har under de senaste åren kunnat konstatera en tendens till att asylansökningarna i genomsnitt minskar inom Europeiska unionen, vilket emellertid inte utesluter att stora skillnader härvidlag råder mellan de olika medlemsstaterna och att antalet personer som beviljats flyktingstatus stagnerat i många länder, vilket dock inte beror på att situationen förbättrats i världen vad gäller de mänskliga rättigheterna.

K. Ett flertal medlemsstater har under de senaste åren skärpt sin lagstiftning vad gäller asyl och invandring, vilket inneburit att kriterierna för de personer som behöver skydd i medlemsstaterna blir allt hårdare, och detta innebär dessutom att det skapas fler villkor som de asylsökande måste uppfylla för att kunna få sin ansökan om flyktingstatus prövad.

L. Enligt rådets gemensamma ståndpunkt av den 4 mars 1996 har medlemsstaterna inte infört något gemensamt tillvägagångssätt vad gäller lämpliga former av skydd som enligt den nationella lagstiftningen skall beviljas de personer som inte kan åberopa flyktingstatus, men vars grundläggande rättigheter riskerar att kränkas om de återvänder till sitt ursprungsland. Denna ordning för tillfälligt skydd för fördrivna personer, som för närvarande diskuteras inom rådet, motsvarar inte de ovannämnda personernas behov.

M. Detta visar sig i form av att det i ett flertal medlemsstater finns ett rättsligt tomrum mellan å ena sidan Genèvekonventionens bestämmelser och å andra sidan ordningen för tillfälligt skydd som endast gäller i krissituationer och i samband med masstillströmningar av fördrivna personer.

N. De eventuella nationella bestämmelser som finns vad gäller personer som inte kan åberopa flyktingstatus, även om deras grundläggande rättigheter riskerar att kränkas om de återvänder till sitt ursprungsland, kan vara mycket olika beroende på medlemsstat. Vissa av medlemsstaterna har fastställt former av rättslig status som kompletterar flyktingstatusen, medan andra medlemsstater inte erbjuder något som helst skydd i form av rättslig status förutom det som beviljas i enlighet med Genèvekonventionen.

O. Det faktum att det råder sådana skillnader mellan medlemsstaternas rättsliga system hotar att undergräva de ansträngningar som för närvarande görs i unionen för att säkerställa en bättre fördelning av ansvaret för att ta emot och bevilja uppehållstillstånd för personer som behöver skydd. Det riskerar också att skada medlemsstaternas solidaritetsanda.

P. Man bör genast börja arbeta för att förbereda en utökad tillnärmning av de former av skydd som skall komplettera flyktningstatusen i Europeiska unionen och på så sätt tillvarata de berörda personernas och medlemsstaternas intressen. Även kandidatländerna bör delta i detta arbete.

1. Parlamentet hävdar att de personer som ansöker om asyl utövar en grundläggande rättighet och påminner om att de europeiska staterna måste säkerställa att denna rättighet verkligen tillämpas, inte bara på grund av deras skyldighet att agera vad gäller orsakerna till dessa flyktingströmmar, utan även med tanke på de europeiska staternas tradition av respekt för den enskilda individen, och deras internationella åtaganden,

2. beklagar att rådet sedan nittiotalets början fattat ett flertal beslut om asyl utan att rådfråga Europaparlamentet vilket i synnerhet lett till en formalisering av vissa kriterier som vid prövningsförfarandet för beviljande av asylrätt skall tillämpas för avslag till asylsökande, även om dessa haft formen av resolutioner och rekommendationer och därmed saknat bindande rättsverkan,

3. konstaterar att det inom ramen för att asylpolitiken görs till en gemensam angelägenhet visserligen behövs en harmoniserad användning av uttrycket «flykting» i den bemärkelse detta uttryck ingår i första artikeln i Genèvekonventionen, men att rådets gemensamma ståndpunkt av den 4 mars 1996 om en harmoniserad användning av uttrycket «flykting» medfört att vissa medlemsstater börjat ge konventionen en mera restriktiv tolkning,

4. beklagar att olika medlemsstater tillämpar synnerligen olika takvärden för att tillåta inresa i likartade fall, trots de försök som gjorts att skapa enhetlighet i fråga om vilka kriterier som skall gälla för att en person skall erkännas som flykting enligt Genèvekonventionen,

5. hävdar på nytt att Genèvekonventionen även måste gälla de personer som förföljs av icke-statliga organ, i de fall där staten själv inte lyckas skydda sina medborgare,

6. bekräftar att en undersökning av handlingarna i fallet för att avgöra om en person kan beviljas flyktingstatus eller inte måste göras inom rimlig tid, något som i dagens läge långt ifrån är fallet i flera medlemsstater,

7. beklagar att Amsterdamfördraget inte innehåller någon komplettering till det teoretiska framsteg det innebär att överföra asylpolitiken från den tredje till den första pelaren, genom att redan i samband med dess ikraftträdande införa riktiga mekanismer för demokratisk och rättslig kontroll som gör det möjligt för Europaparlamentet att i stor utsträckning delta i förberedandet av besluten,

8. uppmanar kommissionen att genast påbörja arbetet med att harmonisera medlemsstaternas lagstiftningar vad gäller olika aspekter av asylpolitiken för att kunna lägga fram sina förslag så snart Amsterdamfördraget träder i kraft,

9. begär att dessa förslag skall överensstämma med innehållet och andan i Genèvekonventionen, Konventionen angående skydd av de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna och FN-konventionen mot tortyr både vad gäller förfarandena och vad gäller en noggrann behandling av asylansökningarna eller innehållet i de rättigheter som beviljats; begär även att alla förslag till en enhetlig definition av uttrycket «flykting» skall stämma överens med Förenta nationernas handbok för förfaranden och kriterier för fastställandet av flyktingstatus, eftersom flyktingkommissarien är den enda myndighet som har behörighet att tolka Genèvekonventionen,

10. konstaterar att det råder stora skillnader mellan de olika medlemsstaternas respektive nationella lagstiftning vad gäller kompletterande skydd,

11. oroar sig över vissa medlemsstaters tendens att i stället för att ge flyktingar en rättslig ställning som flyktingar i den bemärkelse som avses i Genèvekonventionen ge dem ett bräckligt skydd, och i praktiken ett rättslöst läge,

12. önskar att rådet i nära samarbete med Europaparlamentet genomför punkt 4 g om undersökning av andra former av kompletterande skydd (de facto-skydd och uppehållstillstånd av humanitära skäl) i sin resolution av den 14 oktober 1996 och att denna undersökning kompletteras med ett förslag från kommissionen,

13. anser att ett sådant förslag med tillhörande tidsplan bör omfatta ett kompletterande skydd för de personer som inte åtnjuter någon flyktingstatus enligt Genèvekonventionen; detta skydd skall göra det möjligt för medlemsstaterna att, i enlighet med sina internationella åtaganden vad gäller skydd av de mänskliga rättigheterna, bevilja dessa personer en rättslig status,

14. önskar i god tid höras om detta förslag, som parlamentet föreslår skall omfatta ett kompletterande skydd som på grundval av de internationella bestämmelserna om skydd för de mänskliga rättigheterna i synnerhet skall avse

- personer som har flytt från sitt land och/eller inte kan återvända dit eftersom deras liv, säkerhet eller frihet hotas av en situation med utbrett våld, utländska angrepp, interna konflikter, grova kränkningar av de mänskliga rättigheterna eller andra omständigheter som allvarligt har rubbat den allmänna ordningen,

- personer som har flytt från sitt land och/eller inte kan återvända dit eftersom de på goda grunder fruktar att utsättas för tortyr, sexuellt våld eller våld med anknytning till deras sexuella läggning, omänsklig eller förnedrande behandling, dödsstraff eller andra kränkningar av deras grundläggande rättigheter,

15. begär att man i samband med fastställandet av de kategorier av personer som är i behov av skydd vad kvinnor beträffar bör ta hänsyn till könsrelaterat våld eller utnyttjande, i synnerhet kvinnohandel, och göra dessa till internationellt erkända kriterier. I överensstämmelse därmed bör de drabbade erhålla den medicinska och psykologiska hjälp som krävs. Kvinnor skall ges en egen status som flykting, oberoende av sina anhöriga,

16. anser att den kompletterande flyktingstatusen skall ge de personer som berörs av den vissa rättigheter,

17. anser att man i varje enskilt fall bör ta ställning till åtgärder för integrering i samhället och på arbetsmarknaden, och att åtgärder bör vidtas för att bevilja minderåriga barn utan medföljande vuxen särskilt skydd i enlighet med FN:s flyktingkommissarie, inbegripet en lämplig boendeform från den tidpunkt då ansökan om flyktingstatus inges,

18. betonar att det faktum att de former av skydd som utgör komplement till flyktingstatusen inte får innebära något hinder för en fullständig tillämpning av Genèvekonventionen och att de samtidigt måste särskiljas från den ordning som rör tillfälligt skydd,

19. noterar att det österrikiska ordförandeskapet med sin strategirapport om migrations- och asylpolitik givit ett stimulerande incitament till en diskussion på det europeiska planet,

20. önskar att de som ansökt om kompletterande status till flyktingstatusen och fått avslag i första instans skall kunna överklaga, varvid inga åtgärder som avser att utvisa dem eller återföra dem till gränsen skall kunna verkställas tills deras överklagande behandlats,

21. önskar att de nationella parlamenten, kandidatländernas parlament, Förenta nationernas flyktingkommissarie och de berörda icke-statliga organisationerna tillsammans överväger att fastställa ett verkligt skydd som utgör ett komplement till flyktingstatusen i Europeiska unionen,

22. uppdrar åt sin ordförande att vidarebefordra denna resolution till rådet, kommissionen, medlemsstaternas regeringar och parlament samt kandidatländernas regeringar och parlament.