MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPEISKA RÅDET - Den andra rapporten om förberedelserna inför införandet av sedlar och mynt i euro

Sammanfattning

Denna rapport, som upprättats för Europeiska rådets räkning, syftar till att göra en inventering av läget i förberedelserna, att närmare belysa vissa stora pågående arbeten och att identifiera exempel på god praxis för att övergången till euro skall löpa smidigt.

Generellt sett har betydande framsteg gjorts efter det att den första rapporten lades fram (i april 2001). Situationen kännetecknas emellertid fortfarande av ganska stora kontraster: graden av förberedelse varierar betydligt mellan olika ekonomiska aktörer. De nationella förvaltningarna har i det närmaste slutfört sina förberedelser, men hos de lokala myndigheterna förefaller förberedelserna gå långsammare. Även förberedelserna i de små och medelstora företagen fortskrider tämligen långsamt och att ett stort antal företag inte är tillräckligt medvetna om tidsfrister och kostnader [1]. Informationen till de enskilda medborgarna har förbättrats betydligt , men är generellt sett fortfarande otillräcklig [2]. Användningen av euron har ökat något, särskilt i transaktionerna med de offentliga myndigheterna. Företagen övergår emellertid inte med lätthet till den europeiska valutan, vilken för övrigt fortfarande används i mycket liten omfattning av privatpersoner. Informations- och kommunikationsinsatserna håller på att intensifieras. Eurosystemet har inlett en bred kampanj i alla medier med en budget på 80 miljoner euro. Medlemsstaternas och kommissionens informationskampanjer ökar i omfattning och kommer att nå kulmen i december, med ett bidrag från gemenskapen på 28 miljoner euro.

[1] Flash Eurobarometer om de små och medelstora företagen, september 2001.

[2] Flash Eurobarometer om inställningen till euron , september 2001.

För att snabbt förbättra situationen är det enligt kommissionens uppfattning nödvändigt att

- intensifiera de offentliga myndigheternas och bransch- och yrkesorganisationernas informationsinsatser som riktar sig till de små och medelstora företagen. Särskilda ansträngningar bör ägnas detaljhandeln som måste göras uppmärksam på och medveten om de praktiska och logistiska problemen (kassahantering, hanteringen att ge tillbaka växel, köbildning, hantering av sedlar och mynt...) som sammanhänga med övergången till euro, och

- öka de informations- och kommunikationsinsatser som riktar sig till medborgarna - särskilt till dem som har svårt att få tillgång till information - och att generellt genomföra policyn med en omläggning i förtid till euron (bankkonton, andra betalningsmedel än kontanter, priser, löner....) för att få medborgarna att stegvis vänja sig vid en euromiljö och hjälpa dem att lära sig ett nytt system av referensvärden.

Framställningen av eurosedlar och euromynt går enligt planerna. Vid utgången av augusti hade mer än 11 miljarder eurosedlar och 46,8 miljarder euromynt (i slutet av september) framställts, vilket redan täcker behoven i samband med den inledande lanseringen.

När det gäller åtgärderna för att införa sedlar och mynt i euro är ramen för förhandsdistribution inom och utanför euroområdet nu fullständig. Arbetet har redan inletts i vissa länder i euroområdet och det fortskrider på ett tillfredsställande sätt. Det råder emellertid fortfarande osäkerhet om i vilken utsträckning detaljhandleln kommer att delta i förhandsdistributionen i detljhandelsledet, mot bakgrund av att ramen för detta fortfarande generellt sett inte är särskilt attraktiv. Anpassningen av uttagsautomater i flertalet deltagande medlemsstater kommer att möjliggöra en mycket snabb övergång. Simuleringar visar att en majoritet av befolkningen kommer att ha erhållit sedlar i euro från bankerna senast den femte januari (tidsramen är ännu kortare i vissa medlemsstater). Det kommer således att gå snabbare att införa eurosedlarna än vad som ursprungligen förutsågs. I rådets deklaration från november 1999 uppställdes som mål att huvuddelen av inväxlingstransaktionerna skall vara genomförda inom två veckor. Den faktiska tidsåtgången kommer sannolikt att bli hälften så lång. Euromynt kommer att finnas tillgängliga tidigast från och med den 14 december och kommer också att snabbt sättas i omlopp under de första dagarna i januari.

Kommissionen anmodar om

- att ansträngningarna intensifieras för att uppmuntra de små och medelstora företagen att delta i förhandsdistributionen i detaljhandelsledet, exempelvis genom att bevilja förmånligare debiteringsregler,

- att ansträngningarna fullföljs för att påskynda anpassningen av uttagsautomaterna till den 1 januari i de länder som släpar efter.

Möjliga risker gäller huvudsakligen lagring och transport av kontanter, möjlig brist på sedlar samt övriga frågeställningar, däribland kommunikationsproblem. Lagringskapaciteten är tillräcklig för sedlar, men de flesta länder vidtar extraordinära förberedelser för lagringen av mynt. Vad gäller transporter utarbetar flera medlemsstater planer för oförutsedda händelser. En eventuell brist å kontanter gäller främst små sedelvalörer, vilket är skälet till att ytterligare sedelkvantiteter är under produktion. Vidare håller man på att utarbeta planer för distributionen av dessa kvantiteter. Ett informationsnätverk om övergången till sedlar och mynt i euro under ledning av kommissionen och Ekonomiska och finansiella kommitténs sekretariat kommer att inrättas. Det kommer att tjäna som gemensam ram för att hantera all information om övergången under den period då sedlar och mynt i euro införs och kommer att användas för att utvärdera hur väl den övergripande övergångsoperationen löper. Uppföljningen av prisutvecklingen bedöms för övrigt vara särskilt viktig. Allmänheten känner ökande farhågor för att den kommer att drabbas av oskäliga prisökningar i samband med övergången och det har förekommit klagomål i flera medlemsstater som gäller oskäliga prishöjningar både i den offentliga och privata sektorn. Medlemsstaterna har förbundit sig att genomföra antingen en neutral omräkning av taxor och avgifter i den offentliga sektorn eller en omräkning som totalt sett är till förmån för medborgarna, men dessa regler har tyvärr inte alltid följts av de lokala myndigheterna. En överenskommelse på EU-nivå för att garantera den övergripande prisstabiliteten i samband med övergången till euron ingicks i april i år mellan företrädare för handeln och konsumenterna. Medlemsstaterna och konsumentorganisationerna inrättar för övrigt förfaranden för prisövervakning.

Risken för prishöjningar framstår totalt sett som mycket liten, närmast obefintlig. För att begränsa den så mycket det över huvud taget går uppmanar kommissionen detta oaktat de nationella myndigheterna och detaljhandeln att infria sina åtaganden om att inte höja priserna i samband med övergången till euron och konsumenterna uppmanas att vara vaksamma. Kommissionen kommer att tillsammans med ECB och rådet noga övervaka prisutvecklingen. Den uppmanar medlemsstaterna att under 2002 med täta intervall offentliggöra indikationer i detta syfte.

Viktiga framsteg har gjorts när det gäller att upprätta en heltäckande ram med bestämmelser för skydd mot förfalskning av sedlar och mynt i euro. Genomförandet av dessa lagtexter (rådsförordning, rambeslut...) övervakas av gemenskapens institutioner. Medlemsstaterna bör påskynda genomförandet av gemenskapsbestämmelserna för bekämpande av sedel- och myntförfalskning.

I rapporten definieras och framläggs slutligen fyrtio exempel på god praxis. Alla dessa åtgärder går inte att systematiskt överföra från en medlemsstat eller en sektor till en annan även om de allmänt sett är intressanta för flertalet deltagande medlemsstater.

Tjugo exempel på god praxis som bedöms vara mycket viktiga för en väl fungerande övergångsprocess : att redan nu fastställa priserna i euro med motvärde i den nationella valutan; att genomföra förhandsomläggning av bankkonton och icke-kontanta betalningsmedel; att försörjningsföretagen i förväg lägger om sin fakturering till euro; att gratis och obegränsad inväxling av belopp i den nationella valutaenheten till euro erbjuds bankernas kunder vid kassorna i början av 2002 och att förhandsanmälan endast krävs för inväxling av stora belopp; att gratis inväxling erbjuds för andra än bankens kunder, upp till en beloppsgräns som varje bank själv får fastställa, av belopp i den nationella valutaenheten till euro vid bankernas kassor i början av 2002 ; att det görs en närmast omedelbar anpassning av uttagsautomater till euro; att bankerna inte tar ut några avgifter för att hantera inlämning av mynt i nationell valuta från handeln i början av 2002; att stegvis debitering i efterhand beviljas (avseende valideringsdag) för de sedlar och mynt som förhandsdistribuerats till handlarna; att förse mindre butiker med enkla verktyg för beräkning av växelbelopp; att specialister sänds ut på fältet för att förklara övergången till euro för handlarna; att skapa en dialog om euron på företagen mellan arbetsgivare och arbetstagare; att kassapersonal får praktisk utbildning i hantering av sedlar och mynt i euro under 2001; att en del eller alla bankkassors öppettider förlängs den 1 januari 2002 ; att lägre valörer lämnas ut vid vanliga uttag i bankkassorna i början av 2002; att handlarna endast bör ge växel i euro från början av 2002; att handlarna bör infria det åtagande om övergripande prisneutralitet som deras representanter på europanivå gjort; bibehållande av dubbla prisangivelser åtminstone till utgången av den period euro och nationella valutor samtidigt är i omlopp; att särskilda praktiska utbildningsinsatser genomförs till förmån för syn- eller hörselskadade eller personer med mentala handikapp samt att informationsinsatser genomförs i lokala myndigheters eller föreningars regi som riktar sig till särskilt utsatta grupper (bostadslösa, äldre ensamboende....).

Tjugo andra exempel på god praxis som av kommissionen bedöms som lämpliga: att enkla verktyg sprids för bedömning av kontantbehovet; att, med konsumenternas samtycke, färdiga paket med växelmynt i euro används under de sista dagarna i december; att arbetsgivare ges möjlighet att dela ut färdiga paket med växelmynt i euro till sina anställda; att uttagsautomaterna laddas med lägre valörer i nationell valuta under de sista dagarna i december; att anordna simuleringsövningar med betalningar i euro; att samtliga lokala aktörer engageras i informationen om euron; att startdatumet för januarirean flyttas fram om den är planerad till den första veckan i januari; att en eller flera personer avdelas för att särskilt svara på frågor om euron i stormarknader och varuhus ; att sprida förhandsanpassade lösningar för inlämning av nationella mynt ; att avskiljande av mynt och sedlar som flyter in i kassorna; att euroomräknare ställs till kundernas förfogande; att lokala myndigheter eller handelskamrar tillsätter euroombudsmän; att sprida planscher där eurosedlarna och alla euromynt avbildas bland handlare och lokala myndigheter (alla olika nationella sidor); att ett prisövervakningssystem inrättas av de offentliga myndigheterna, om så krävs i samarbete med konsumentorganisationerna; att de offentliga myndigheterna genomför särskilda informationsinsatser som riktar sig till invandrare med hjälpmedel och tillhörande beskrivningar redigerade på de viktigaste invandrarspråken (arabiska, turkiska, swahili...) ; förhandsdistribution till handeln i förstahand enbart med små valörer (5 och/eller 10 eurosedlar) ; att stormarknadernas kundvagnar förses med euroomräknare i papper (skivor...); att offentliga myndigheter eller föreningar delar ut särskilda omräkningshjälpmedel till befolkningsgrupper som det är svårt att nå ut med information till; att offentliga myndigheter eller handelskammare anordnar utbildningsinsatser för handlare i att känna igen sedel- och myntförfalskningar samt beslutar om åtgärder för att uppmuntra betalningar i euro under 2001.

Kommissionen uppmanar medlemsstaterna och branschorganisationerna att i största möjliga utsträckning genomföra exempel på god praxis i syfte att underlätta förberedelserna inför euron och transaktionerna och arbetet i samband med införandet av sedlar och mynt i euro.

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPEISKA RÅDET

Den andra rapporten om förberedelserna inför införandet av sedlar och mynt i euro

1. Läget vad gäller förberedelserna

1.1. Företagens förberedelser

1.1.1. Läget vad gäller företagens förberedelser

1.1.2. Användningen av euron i företagen

1.2. De finansiella institutens förberedelser

1.2.1. Förhandsomläggning till euron

1.2.2. Förhandsdistribution i olika led

1.2.3. Anpassningen av uttagsautomaterna (ATM)

1.2.4. Inväxlingen av sedlar och mynt i nationell valuta till euro

1.3. Förvaltningarnas förberedelser

1.3.1. De nationella förvaltningarnas förberedelser

1.3.2. De lokala förvaltningarnas förberedelser

1.4. Medborgarnas förberedelser

1.4.1. Medborgarnas kunskaper om euron

1.4.2. Referensvärden i den nya valutan

1.4.3. EU-medborgarnas farhågor inför euron

1.4.4. Konsumenternas användning av euron

1.5. Informationskampanjer

1.5.1. Kommissionens och medlemsstaternas åtgärder

1.5.2. Informationsinsatserna inom ramen för Eurosystem-kampanjen

2. Pågående förberedelser och god praxis

2.1. Pågående förberedelser

2.1.1. Beredskapsplaner och säkerhetsåtgärder

2.1.2. Framsteg när det gäller att bekämpa förfalskning

2.1.3. Bemöta riskerna för prishöjningar

2.1.4. Produktion av eurosedlar och euromynt

2.1.5. Distribution av sedlar och mynt

2.1.6. Praktisk fortbildning om euron, särskilt till personer som har svårt att få tillgång till information

2.1.7. Gränsöverskridande betalningar i euro

2.2. 40 exempel på god praxis för att underlätta den slutliga övergången till euro

2.2.1. 20 exempel på god praxis som kommissionen anser ha mycket stor betydelse

2.2.2. 20 exempel på god praxis som kommissionen anser vara lämpliga

3. Bilagor

3.1. Rättsliga åtgärder i medlemsstaterna

3.2. Jämförande tabell över de nationella planerna för övergången till sedlar och mynt i euro 55

Syftet med denna rapport, som är ställd till Europeiska rådet, är att upprätta en heltäckande lägesrapport om förberedelserna inför övergången till euron när det nu återstår mindre än tre månader till dess sedlar och mynt i euro sätts i omlopp, att närmare belysa några viktiga områden och att ange fyrtio exempel på god praxis som bedöms som avgörande eller användbara för att övergången skall fungera smidigt.

1. Läget vad gäller förberedelserna

1.1. Företagens förberedelser

1.1.1. Läget vad gäller företagens förberedelser

1.1.1.1. Storföretagens förberedelser

Enligt de senaste undersökningarna, särskilt de som utförts av den europeiska sammanslutningen av föreningar för revisorer och kvalificerade redovisningsekonomer, la Fédération des experts-comptables européens (FEE) [3] eller av sammanslutningen av europeiska arbetsgivarförbud l'Union des Confédérations de l'Industrie et des Employeurs d'Europe (UNICE) [4], har de stora företagens förberedelsearbete nu nått en godtagbar nivå.

[3] Tillgänglig på följande adress: www.fee.be

[4] Tillgänglig på följande adress : www.unice.org

Nästan alla dessa företag har vidtagit de åtgärder som krävs för att uppfylla sina rättsliga skyldigheter i euro, däribland omräkning av bolagskapital, anpassning av redovisning och fakturering, samt förmåga att lämna deklarationer till offentliga förvaltningar i euro. De har likaledes anpassat sina priser och sin utrustning och har lagt upp utbildningsprogram för sina anställda, som de för övrigt i allmänhet har börjat att genomföra.

1.1.1.2. De små och medelstora företags förberedelser

De europeiska små och medelstora företagen är i allmänhet inte alls så väl förberedda som storföretagen. Enligt den senaste snabbenkäten FLASH Eurobaromètre som publicerades i september [5], uppgav endast 23 % av de små och medelstora företagen att de redan var väl förberedda inför övergången till euron, ett resultat som ligger nära det som uppmättes våren 2001. Fortfarande uppger ett företag av fem att de ännu inte har påbörjat förberedelserna.

[5] Enkät som genomfördes under juli/augusti 2001 av EOS Gallup Europe, för kommissionens räkning, bland 2813 små och medelstora företag i euroområdet.

Andelen medelstora företag (mellan 50 och 249 anställda) som anser sig vara i stort sett förberedda inför övergången till euron uppgår nu till 49 %, ett resultat som är två gånger högre än i våras. Endast 9 % av de små och medelstora företagen anser sig dock redan vara helt eurokompatibla. De luxemburgska (37 %), nederländska (23 %) och österrikiska företagen (21 %) är de som oftast anger att de nu är förberedda för att arbeta i euro. De franska (8 %), spanska (7 %) och italienska företagen (3 %) är de som uppger sig vara minst förberedda.

Småföretagen (färre än 50 anställda) och i synnerhet de mycket små företagen (färre än 10 anställda) är i själva verket inte förvånande de som är sämst förberedda. Endast 22 % av företagen i den sistnämnda kategorin anser sig på det hela taget förberedda på övergången och 8 % anser sig vara eurokompatibla. Endast ett fåtal av småföretagen har analyserat effekterna av övergången till euro för de olika verksamhetsfunktionerna, gjort en bedömning av utbildningsbehov eller informerat sina partners om sina avsikter.

De små och medelstora företagens senfärdighet att förbereda sig för övergången riskerar att inverka negativt på deras förmåga att arbeta enbart i euro per den 1 januari 2002 : nästan en av fem anser sig inte kunna utföra alla sina transaktioner i euro den 1 januari 2002. En prioriterad uppgift för regeringar och branschorganisationer är således fortfarande att få alla företag att inse att den 31 december 2001 utgör en tidsgräns och att de ekonomiska aktörernas samtliga kontotransaktioner därefter måste ske i euro.

Slutligen bör särskild uppmärksamhet ägnas de offentliga transportföretagens förberedelser. Den nödvändiga ökade tidsåtgången i samband med betalning och svårigheterna att lagra växelmynt kan komma att ställa till med betydande problem för de transportmedel som tillämpar ombordförsäljning - (huvudsakligen bussar och spårvagnar). Kommissionen kommer att lägga fram ett särskilt arbetsdokument om denna fråga för transportrådet.

1.1.1.3. Handelns förberedelser

Jämfört med andra sektorer står företagen inom handel och distribution inför särskilda ytterligare utmaningar som hänger samman med den typ av verksamhet de bedriver. Omräkning, dubbla prisangivelser och utbildningen av personal med kundkontakter kräver en särskild uppmärksamhet och noggrann förberedelse. Handlarna har dessutom en nyckelroll vid införandet av sedlar och mynt i euro och indragningen av sedlar och mynt i de gamla nationella valutaenheterna. De måste därutöver vidta anpassningar av sin utrustning (särskilt kassaapparater och vågar) och förbereda inför perioden med sedlar och mynt i båda valutorna samtidigt i omlopp : uppskattning av kassabehov för att kunna garantera tillräckligt med växelmynt i euro, hantering av köer som kan uppstå, svar på kundernas frågor, lagerkapacitet och säkerhetsåtgärder... . Det är i synnerhet ytterst viktigt att betalningsterminalerna i detaljhandeln antingen ställs om till euro före den 1 januari 2002 eller att terminalernas driftskompatibilitet testas. Om detta inte görs riskerar vissa detaljister att deras transaktioner i början av 2002 inte registreras till följd av att utrustningen inte är anpassad till euro.

Effekterna av eurons införande kommer självfallet att variera beroende på typen av affärsrörelse och dess storlek. På samma sätt som för hela näringslivet är småbutikerna sämst förberedda medan de stora kedjorna i allmänhet har avslutat sitt förberedelsearbete, ofta med hjälp av köpsimuleringar i euro. De irländska myndigheterna har delat ut ett övningsset till detaljhandeln som innehåller en fullständig bruksanvisning som förklarar övergången till euron och de åtgärder som måste vidtas, en detaljerad lista med flera tusen priser i pund och deras motsvarighet i euro (för att så långt möjligt minska risken för fel i samband med omräkning av prisetiketter) samt en euroomräknare/kalkylator för beräkning av växel. Det vore önskvärt att denna typ av åtgärd så långt möjligt vidtas i alla deltagande medlemsstater.

Trots de genomförda informationsinsatserna är de små och medelstora företagen generellt sett fortfarande otillräckligt förberedda. Medlemsstaterna och branschorganisationerna bör omgående öka sina ansträngningar och använda de få månader som återstår till att hämta in denna försening. Småföretagens situation bör särskilt uppmärksammas.

1.1.2. Användningen av euron i företagen

Företagen använder på det hela taget fortfarande euron i ganska liten utsträckning för sina betalningar, konton och bokföring.

1.1.2.1. Företagens betalningar i euro

Enligt en undersökning som gjorts av kommissionen [6], har andelen nationella betalningar i euro ökat något under det andra kvartalet 2001, men emellertid inte nått upp till den nivå som noterades under det tredje kvartalet 2000 (26 % jämfört med 30 % för den perioden). Volymmässigt har eurons användning utvecklats måttligt, där dess andel har stigit från 7,3 % till 7,8 %. Endast i två länder har ribban på 10 % av betalningarna i euro överskridits för transaktioner inom landet, nämligen Belgien (16 %) och Luxemburg (25 %). Två medlemsstater kännetecknas av en extremt låg användning av euron, nämligen Nederländerna (0,28 %) [7] och Österrike (1,7 %).

[6] Den sjunde kvartalrapporten om hur användningen av euron utvecklas. Europeiska kommissionen. Juli 2001. Tillgänglig på www.europa.eu.int

[7] Den nederländska bankföreningen uppskattar emellertid att 3,6 % av företagens betalningar utfördes i euro i september.

Eurons andel av företagens internationella betalningar är betydligt högre och uppgår till cirka 33 % i volym respektive 43 % i värde. Företagens användning av euron i sina internationella transaktioner är särskilt stor i Spanien (72 % i volym), Finland (52 %) och Luxemburg (42 %). Den är i detta hänseende särskilt låg i Nederländerna (4 %) och Österrike (15 %).

1.1.2.2. Företagens redovisning och bankkonton i euro

Det är svårt att bedöma hur många företag som har lagt om sin redovisning till euro. Ett företag kan ange priser och ställa ut fakturor i euro och samtidigt behålla sin redovisning i nationell valuta. Myndigheterna antar att ett företag som redovisar mervärdesskatt i euro har lagt om sin redovisning till den gemensamma valutan och får på så sätt fram en tämligen tillförlitlig uppskattning. Slutsatsen förblir densamma som för ett år sedan: förutom Luxemburg och Belgien - där mer än ett bolag av fem har lagt om sin redovisning till euro - är det få företag som hittills har gjort detta val [8].

[8] I sitt tidigare meddelande nämnde kommissionen tyvärr felaktigt att SAP:s programvara som ett av de möjliga skälen till att så få företag har lagt om sin redovisning till euro, och uppgav att programvaran « inte gör det möjligt att lägga om årets löpande redovisning, eftersom den inte har någon kapacitet att retropolera redovisningen ». Detta påstående är felaktigt : den programvara från SAP som sålts efter 1998 ger denna möjlighet och kunderna har möjlighet att att uppdatera den programvara som införskaffats före 1998.

När det gäller företagskonton i euroområdet visar kommissionens statistik en mycket tydlig ökning av andelen konton i euro under det andra kvartalet 2001 (en ökning från 4,8 % till 7,9 %) och en svagt ökande trend : mer än vart sjätte nytt konto öppnas i euro (18,5 %). Uttryckt som andel av valutakontona i euroområdet utgör cirka en tredjedel konton i euro (30 %).

Företagens användning av euron ökar men är fortfarande begränsad totalt sett. Det vore önskvärt att de offentliga myndigheterna uppmuntrar företagen att utan dröjsmål börja att använda euron: att betala, motta betalningar, utställa eller motta fakturor i euro är i lika hög grad ett test på anpassning till euron (eurokompatibilitet).

1.2. De finansiella institutens förberedelser

Bankernas förberedelser har under de senaste månaderna kraftigt intensifierats, vilket innebär att de första åtgärderna för den automatiska övergången till euron genomförts i en rad länder och att förhandsdistributionen påbörjats i vissa av länderna.

1.2.1. Förhandsomläggning till euron

Kommissionen förordade i sin rekommendation från den 11 oktober 2000 en omläggning i förväg av konton och icke-kontanta betalningsmedel till euro under det tredje kvartalet 2001. Denna åtgärd som ursprungligen endast planerades av de belgiska och franska bankerna har sedan dess kommit att genomföras nästan överallt: rekommendationen har följts av 73 % av de banker kommissionen tillfrågat inom ramen för den "andra enkäten av bankernas politik inför övergången till euron " som genomfördes under augusti 2001 [9]. Irland är fortfarande det enda landet i euroområdet där inte någon bank planerat en sådan åtgärd. Utöver de nationella scenarierna förefaller bankernas val av övergångsåtgärder ofta variera, även inom ett och samma land. Det är inte ovanligt att finna banker som beslutat om en omläggning av konton i juli vara verksamma jämsides med banker som beslutat att vänta med omläggningen till den 1 januari. Generellt sett följs rekommendationen om en förhandsomläggning av konton av samtliga banker i Belgien, Frankrike, Grekland, Luxemburg, Spanien och Portugal. Den följs av ett stort antal banker i Tyskland och enbart av vissa banker i Österrike, Nederländerna och Finland. Den datum då omläggningen i de flesta fall planerades inledas var juli (30 %), åtföljt av oktober (22 %), september (16%) och november (5%). Med undantag av de italienska bankerna grundas alla dessa förhandsomläggningar på kundens tysta godkännande [10].

[9] Den andra rapporten om bankernas politik för att förbereda övergången till euron. Europeiska kommissionen. 18 september 2001.

[10] Den 25 september antogs emellertid ett dekret som ger de italienska bankerna möjlighet att lägga om kundernas konton i euro såvida dessa inte särskilt begärt att banken inte skall göra det.

Omläggningen av privatpersoners konton var i september i det närmaste slutförd i Belgien och Frankrike och har inte skapat några som helst märkbara problem i kundrelationen (de stora bankerna har endast tagit emot en handfull brev från missnöjda kunder).

De flesta banker anser att förhandsomläggningen av kontona är till nytta för såväl dem själva som för kunderna: den medverkar till att de tekniska operationerna bättre sprids ut över tiden och gör det lättare för medborgarna att lära sig använda den nya valutan. De operationer som hittills genomförts har varit framgångsrika. Det vore önskvärt att dessa genomförs full ut överallt.

1.2.2. Förhandsdistribution i olika led

1.2.2.1. Förhandsdistribution i euroområdet

I september erhöll affärsbankerna (och i vissa fall postverken) i Belgien, Irland, Frankrike, Italien och Portugal mynt i euro. I Tyskland, Spanien, Luxemburg, Österrike och Finland har de mottagit sedlar och mynt. De portugisiska bankerna kommer att erhålla sedlarna under loppet av oktober, vilket är den period som också valts av Grekland för distributionen av sedlar och mynt. Bankerna i Belgien, Spanien, Irland och Italien erhåller sina sedlar i november. De franska och nederländska bankerna [11] kommer att få vänta till december. Inget allvarligare tillbud har hittills rapporterats i samband med förhandsdistributionen.

[11] Den nederländska bankerna kan emellertid erhålla sedlarna tidigare om de gör en särskilt ansökan om det. Bankerna och stormarknaderna kan eventuellt även i Frankrike komma att omfattas av dylika lättnader.

Förhandsdistributionen i detaljhandelsledet, det vill säga bankernas distribution till detaljhandeln av en del av de erhållna sedlarna och mynten inleddes i september i Österrike, Tyskland, Luxemburg och, när det gäller de största detaljisterna, i Spanien. Denna förhandsdistribution kommer att spridas ut över perioden oktober till december i de övriga länderna. Europeiska centralbanken har för övrigt godkänt förhandsdistribution till företagen i detaljhandelsledet av små belopp i sedlar för utbildningsändamål från och med september. Bankerna planerar i genomsnitt att förhandsdistribuera euro till 48 % av sina kunder inom handeln [12]. Skillnaderna i prognoser över behovet av förhandsdistribution är emellertid enorma mellan bankerna, även inom ett och samma land: det är inte ovanligt att en bank planerar att förhandsdistribuera till 10 % av sina kunder samtidigt som konkurrenten planerar att göra det till 90 % av kunderna. Dessa skillnader kan dels tänkas sammanhänga med skillnader i kundpolitik och dels förklaras av den stora svårigheten att förutse kundernas efterfrågan. De genomsnittliga prognoserna är högst i Österrike (75 %) och Frankrike (71 %). Spanien (15 %) och Finland (12%) är de länder där det uppskattade behovet av förhandsdistribution är lägst, med Tyskland (32 %) och Irland (48 %) som de två övriga länder där det genomsnittliga uppskattade behovet understiger 50 % av handlarnas kunder.

[12] Källa : Den andra rapporten om bankernas politik för att förbereda övergången till euron. Europeiska kommissionen. 18 september 2001.

Enligt den överenskommelse som ingicks den 19 februari 2001 mellan kommissionen och de tre europeiska bankföreningarna kommer de handelsföretag som kan förse banken med en garanti på samma belopp som de erhållna sedlarna och mynten inte att debiteras före den 1 januari 2002. Granskningen av hur denna överenskommelse tillämpas ger ett överraskande positivt resultat : ett stort antal banker har gått länge än de förbundit sig enligt överenskommelsen. Ungefär 47 % av bankerna beviljar i praktiken en utsträckt kredit till den 2 januari utan att begära någon garanti [13] och 8 % utsträcker till och med krediten utöver den 1 januari 2002. Med undantag av Belgien och Frankrike, där alla tillfrågade banker kommer att debitera per den 2 januari, varierar besluten emellertid betydligt från en bank till en annan inom samma land.

[13] Källa : idem.

1.2.2.2. Hantering utanför euroområdet

För att underlätta övergången till sedlar och mynt i euro har det europeiska cenralbankssystemet ställt upp en ram för hur sedeldistributionen till banksektorn utanför euroområdet skall gå till. Dessa bestämmelser är av mycket stor betydelse för länderna i Central- och Östeuropa, där de nationella valutorna i euroområdet, särskilt den tyska marken, spelar en viktig roll som betalningsmedel. Det uppskattas exempelvis att cirka 40 % av de sedlar i tyska mark som är i omlopp (i värde) för närvarande finns utanför Tyskland.

I de riktlinjer som ECB-rådet antog den 13 september 2001 [14] föreskrivs en förhandsdistribution i olika led utanför euroområdet. Från och med den 1 december 2001, kommer de nationella kreditinstituten tillåtas att distribuera de sedlar som de erhållit i form av förhandsdistribution till sina filialer eller till deras huvudkontor utanför euroområdet. De volymer det är fråga om kan i vissa fall vara betydande, särskilt för de tyska och österrikiska bankerna som av tradition har omfattande verksamhet i Central- och Östeuropa. Kreditinstituten utanför euroområdet som tar emot sedlar i euro har inte rätt att vidaredistribuera dem till tredje parter, exempelvis handlare. Särskilda regler föreskrivs också för att möjliggöra förhandsdistribution till vissa banker utanför euroområdet som är mycket aktiva på den globala sedelväxlingsmarknaden (t.ex. : Union des Banques Suisses, Royal Bank of Scotland...). Dessutom kan sedlar i euro på vissa villkor förhandsdistribueras till centralbankerna utanför euroområdet från och med den 1 december 2001. Bland dessa villkor ingår exempelvis åtagandet att inte sätta sedlar och mynt i euro i omlopp före den 1 januari 2002 och att utställa en garanti i euro. Möjligheten till förhandsdistribution i efterföljande led kommer endast finnas för kreditinstitut som godtar möjligheten av vitesföreläggande som grundas på kontrakt eller lagregler. Den tillfrågade nationella centralbanken måste ha kommit överens med sin motsvarighet utanför euroområdet om alla operationella och praktiska förfaranden.

[14] EGT L 257/6

Förhandsdistributionsprocessen löper för närvarande tillfredsställande. För att uppmuntra affärsidkarna att i ökad utsträckning medverka i förhandsdistributionen, vore det emellertid önskvärt att de omfattades av förmånerna av en stegvis debitering, motsvarande den som affärsbankerna har erhållit av centralbankerna [15].

[15] Dessa avgifter utgör en straffpåföljd mot att de erhållna sedlarna och mynten i euro sätts i omlopp i förtid. De motsvara 10 % av värdet av de erhållna sedlarna och mynten.

1.2.3. Anpassningen av uttagsautomaterna (ATM)

I genomsnitt 83 % av de tillfrågade bankernas uttagsautomater kommer att tillhandahålla eurosedlar från första dagen, vilket är en något ökad procentandel jämfört med de uppskattningar som gjordes i mars i år (+ 4 procentenheter) [16]. Resultaten överstiger 80 % överallt utom i Grekland (75%, en minskning med 20 procentenheter jämfört med mars), Portugal (48%) och Finland (25%, en ökning med 10 procentenheter jämfört med mars).

[16] Källa : idem.

Denna snabba anpassning beror i allmänhet på bankernas beslut att utrusta sina sedelautomater med nya sedelkassetter hellre än att skicka ut en tekniker för att ställa om den existerande utrustningen en efter en. Den andra möjligheten var att under de sista dagarna i december ta en av kassetterna ur drift (och därigenom minska utbudet av sedelvalörer) för omställning, för att på så sätt omedelbart kunna distribuera eurosedlar den 1 januari.

Det stora flertalet av de tillfrågade bankerna (68 %) avser inte fortsätta distributionen av sedlar i de nationella valutaenheterna i sina uttagsautomater 2002, ett resultat som kan sammankopplas med den höga andelen uttagsautomater som anpassats till euro från den första dagen. Omkring 29 % av bankerna planerar att fortsätta distributionen så länge utrustningen inte har anpassats och 3 % planerar att göra detta för vissa maskiner, från fall till fall. Dessa beslut om att fortsätta distributionen av sedlar i den nationella valutaenheten har a priori begränsade konsekvenser utom i Portugal och Finland, där anpassningen av uttagsautomaterna går långsamt: Att fortsätta att ladda uttagsautomaterna med sedlar i den nationella valutaenheten riskerar i detta fall medföra att det kommer att gå betydligt långsammare att ersätta sedlarna i den nationella valutaenheten med sedlar euro, vilket kommer att öka detaljhandelns problem med växelmynt.

Betydande framsteg har gjorts för att påskynda anpassningen av uttagsautomaterna. Det krävs emellertid särskilda ansträngningar i Finland och Portugal, där situationen fortfarande ger anledning till oro.

1.2.4. Inväxlingen av sedlar och mynt i nationell valuta till euro

1.2.4.1. Inväxling av sedlar under den period då båda valutorna är i omlopp

Kommissionen rekommenderade i oktober 2000 gratis och obegränsad inväxling vid kassorna för bankens kunder, endast med krav på förhandsanmälan för inväxling av stora belopp. Denna rekommendation har i stort sett följts av 75 % av de tillfrågade bankerna [17]. Omkring 20 % av bankerna kommer att genomföra en inväxling med begränsningar, omkring 5 % kommer att medge obegränsad inväxling, men endast av medel som satts in på konton. Österrike är det enda land där alla tillfrågade banker avser att endast företa gratis inväxling upp till ett visst belopp (50000 ATS, dvs. 3633,64 EUR). Vissa banker i Portugal, Finland, Luxemburg och Italien kommer emellertid att agera på samma sätt. Nederländerna särskiljer sig genom att flertalet banker endast vill genomföra inväxlingen av kontomedel. Sammanfattningsvis kommer endast Irland, Frankrike, Belgien, Tyskland, Spanien och Grekland att helt och hållet följa kommissionens rekommendation.

[17] Källa : Den andra rapporten om bankernas politik för att förbereda övergången till euron. Europeiska kommissionen. 18 september 2001.

Kommissionen hade också rekommenderat införandet av en kostnadsfri inväxling för andra än bankens kunder, med ett beloppstak som det står bankerna fritt att fastställa. Denna rekommendation följs, i visa fall överträffas, av 81% av de tillfrågade bankerna. Omkring 67 % av bankerna planerar gratis inväxling med ett beloppstak (ett utfall som är en ökning med elva procentenheter jämfört med de planer som kom till uttryck i mars) och 13 % en obegränsad inväxling. Endast 8 % planerar en avgiftsbelagd inväxling. Situationen verkar vara tämligen likartad i de sju medlemsstater (Italien, Belgien, Irland, Spanien, Finland, Österrike och Frankrike), i vilka samtliga tillfrågade banker planerar en gratis inväxling med ett beloppstak.

1.2.4.2. Inväxling av sedlar efter utgången av den period då båda valutorna är i omlopp

Omkring 57 % av de tillfrågade bankerna kommer att företa en gratis och obegränsad inväxling för sina kunder (i de flesta fall över insättningskonton), 8 % kommer att företa en gratis inväxling upp till ett visst belopp. Närmare en av fyra av de tillfrågade bankerna (22 %) kommer inte att ta ut några avgifter. Avslutningsvis kommer 11 % av bankerna att vägra all inväxling och 3 % har ännu inte fattat något beslut. I de fall den har planerats kommer möjligheten till inväxling i allmänhet finnas kvar till utgången av juni (33 % av fallen), december (14 % av fallen), och i vissa fall till och med under längre tid (i 22 % av fallen).

1.2.4.3. Inlämning av sedlar och mynt i den nationella valutaenheten från handeln

Omkring 83 % av de tillfrågade bankerna kommer inte att ta ut någon hanteringsavgift för handelns inlösen av sedlar i den nationella valutaenheten under 2002. Detta höga resultat vittnar om att bankerna visar god vilja genom att göra undantag från sina gängse regler för bankavgifter. Endast 11 % av bankerna avser ta ut avgifter, 6 % har ännu inte tagit ställning. Majoriteten av de finska bankerna planerar att ta ut avgifter liksom vissa österrikiska banker och några få av de tyska bankerna. En del nederländska banker avser också avgiftsbelägga denna tjänst efter utgången av den första veckan i januari.

Närmare 76 % av de tillfrågade bankerna kommer inte heller ta ut någon hanteringsavgift för inlämning av mynt, trots de svårigheter som är förbundna med denna hantering (sammanräkning och lagring...). Endast 18 % av bankerna kommer inte ta ut några avgifter alls och 6 % av de tillfrågade bankerna har ännu inte bestämt sig. De flesta finska och några få tyska banker planerar att ta ut avgifter. Samtliga tillfrågade banker i Grekland, Frankrike, Belgien, Spanien, Portugal, Luxemburg och Irland har beslutat att inte ta ut några avgifter. Nederländerna kommer att vara i en särskild situation eftersom mynten kommer att lösas in direkt av centralbanken, utan att gå via handeln.

Formerna för inväxlingen av sedlarna i nationell valuta till euro och handelns inlämning av mynt i nationell valuta följer i stort sett kommissionens rekommendationer och är gynnsamma för kunderna. Det vore önskvärt att dessa exempel på god praxis genomförs fullt ut överallt.

1.3. Förvaltningarnas förberedelser

1.3.1. De nationella förvaltningarnas förberedelser

Medlemsstaternas lagstiftningsarbete beskrivs i detalj i bilaga 1, men nedan följer en beskrivning av de huvudsakliga områden på vilka ny lagstiftning har införts:

Några av de viktigaste pågående arbetsuppgifterna gäller förhandsomläggningen av faktureringen i den offentliga förvaltningen, den offentliga upphandlingen och lönebeskeden till euro. Andra åtgärder rör utbildningen av tjänstemän och mer allmänt omläggningen till euro inom alla förvaltningar. De medlemsstater som förbereder en omläggning i förväg till euro av försörjningsföretagens fakturering är Belgien, Spanien, Frankrike, Italien, Irland, Luxemburg, Portugal och Finland. Lagstiftning som föreskriver en omläggning i förväg till euro av upphandlingsmarknaderna har antagits i Grekland, Frankrike, Italien, Luxemburg, Nederländerna och Portugal. De offentliganställda erhåller redan enligt olika former sina lönebesked i euro i Spanien, Frankrike, Irland, Italien, Luxemburg och Portugal (för närmare upplysningar på denna punkt hänvisas till bilagan). Exempelvis utbetalas lönen till alla franska offentligt anställda (dvs. 2,8 millioner civila och militära offentligt anställda) sedan juli i euro genom banköverföring (46 % av de franska statsutgifterna betalades vid utgången av augusti i euro). Övergången till euro när det gäller de offentligt anställdas löner har påbörjats i oktober i Italien och kommer att slutföras före utgången av november i Irland.

De flesta förvaltningar har påbörjat utbildningen av sin personal. I de övriga kommer detta att ske i slutet av året. Utbildningen av de offentligt anställda i Grekland inleddes efter påskhelgen; en broschyr med titeln "från drakma till euro" har delats ut till ministerier (huvudsakligen skatteförvaltningen), prefekturer, regionala och kommunala myndigheter, socialförvaltningar, banker och branschorganisationer. I Frankrike har en särskild insats gjort för att utbilda de offentligt anställda, som kommer att få åtminstone en halvdags utbildning om euron före årets utgång (67 % av dem har redan utbildats). I Portugal har utbildningen av lärare som i sin tur skall svara för utbildningen av de anställda i offentlig tjänst slutförts. I Belgien pågår utbildning av kassapersonal inom de offentliga förvaltningar som har kontakter med allmänheten.

Andra initiativ gäller de allmänna åtgärderna i samband med omställningen. De åtgärder som genomförs av medlemsstaterna har redan beskrivits i kommissionens meddelande av den 3 april 2001 [18]. När det gäller det fortsatta genomförandet av dessa åtgärder finns följande tillgängliga upplysningar: I Grekland har ministern för offentlig förvaltning, ekonomiministern och finansministern genom ett ministerbeslut inrättat en arbetsgrupp med uppgift att följa upp de riktlinjer som utformats av den nationella kommittén för euron, fastställa handlingsplaner för såväl den offentliga förvaltningen som den privata sektorn och banksektorn för omläggningen till euro och finna snabba lösningar på problem som uppstår i detta sammanhang samt lägga upp informations- och utbildningsprogram om euron och förbereda relevanta dokument. Två informationsblad från finansministeriet har distribuerats, ett om omställning till euron inom budgetsektionen, ett annat som riktar sig till pensionerade f. d. offentliganställda.

[18] KOM(2001) 190, 3.4.2001.

I Spanien har två särskilda arbetsgrupper skapats inom den offentliga förvaltningen. Den första med ansvar för att övervaka avrundningen av offentliga taxor och priser i euro och den andra för övervakningen av omställningen i förväg av lönebeskeden. Ersättningarna i socialförsäkringen kommer att kunna erhållas både i euro och pesetas. Efter en överenskommelse mellan ekonomiministeriet och representanterna för de offentliga företagen, arbetar den spanska offentliga förvaltningen i euro sedan den 15 september 2001.

I Luxemburg, har man på de regionala möten som anordnades under juni månad med representanter för de lokala församlingarna belyst hur offentliga kontrakt som är löpande den 31 december 2001 skall behandlas, de nämnda lokala församlingarnas omställning till euron samt deras medverkan i informations- och kommunikationskampanjen. Förberedelsen av datasystemen har bedömts vara tillfredsställande.

I Nederländerna är centralregeringen i princip redo för övergången till euron. Förberedelserna skulle ha avslutats före den 1 juli 2001. De kontroller som finansministeriet gjort visar att tidsfristen har respekterats. Omställningen av de nuvarande systemen kommer att koncentreras till slutet av 2001. Sjuk- och hälsovårdssektorn utgör fortfarande ett problem. Finansministern och hälsovårdsministern håller därför på att utarbeta riktlinjer till stöd för denna sektor (sjukhem och ålderdomshem, vårdcentraler...). Det pågår också en undersökning som syftar till att klarlägga hur långt skolorna kommit i sina förberedelser.

I Portugal är man på ministerierna i färd att avsluta förberedelserna i fråga om avrundning och konvertering av statistiska uppgifter. Ett nytt initiativ kallat "Euro Municipios" inleddes i januari i år av den nationella kommissionen för euron i samarbete med en av de största portugisiska bankerna. Genom detta initiativ har ett nätverk av euroutbildare skapats och som täcker in 85 % av kommunerna. Kommissionen för euron håller nu på att certifiera de kommuner som är väl förberedda, genom att tilldela dem en kvalitetsetikett "förberedd för euron". Den slutliga planen för omläggningen till euron av finansförvaltningen inom den offentliga sektorn godkändes i början av maj. Planen behandlar en rad områden som finansministeriet ansvarar för. I planen anges också de frågor som återstår att lösa efter det att programmen för övergången till euron presenterats, och förslag ges på hur dessa kan lösas.

I Finland kommer många medborgare att få fakturor utställda i euro under de kommande månaderna. Dessa kommer främst från den offentliga sektorn, eftersom de lokala myndigheterna löpande under hösten lägger om sina redovisnings- och informationssystem till euro.

I Italien har eurokommittén offentliggjort ett dokument som innehåller regeringens riktlinjer för den slutliga övergången till euron [19]. Denna text kan även tjäna som referensram för de lokala myndigheterna.

[19] Tillgänglig på följande adress: www.tesoro.it

De nationella förvaltningarna är på det hela taget klara med sina förberedelser. De skulle kunna spela en mer aktiv roll genom att systematisera omläggningen i förväg av den offentliga upphandlingen och av tjänstemännens löner, med de beslut som fattats i vissa medlemsstater som förebild.

1.3.2. De lokala förvaltningarnas förberedelser

Den rättsliga ramen för övergången till euron i praktiken har harmoniserats av de 12 medlemsstaterna: den redovisningsmässiga omläggningen till euron kommer att ske den 31 december 2001 i 70 000 lokala myndigheter i euroområdet. I enlighet med subsidiaritetsprincipen och principen om lokalt självstyre pågår emellertid talrika inititativ i de lokala offentliga förvaltningarna både för att underlätta anpassningen av den interna förvaltningen och för att utveckla varierande lokala informationsinsatser.

De administrativa förberedelserna ökar i de små kommunerna. De större kommunerna och regionerna har i allt ökad utsträckning inlett lokala informationsinsatser som syftar till att underlätta övergången till euron för invånarna.

1.3.2.1. Ökade interna praktiska förberedelser inför införandet av euron

De nationella informationskampanjerna om euron har de fakto lett till i en ökning av förberedelserna i de lokala förvaltningarna.

Detta har hjälpt dem att anpassa sin ekonomiska förvaltning till euron. Ett franskt landsting har exempelvis beslutat att på försök lägga om en budget till euro med en omslutning motsvarande 332 miljoner euro för att förbereda de anställda inför den definitiva övergången till euro. Detta arbete tog cirka 15 dagar i anspråk, utbildningsledarna har utbildat de landstingsanställda användarna på den nya ekonomiska programvaran och utbildningar som alla landstingstjänstemän kan delta i har startats. I Tyskland utövar delstaterna tullsynen över anpassningen av kommunernas datasystem. I juli 2001 var bara 2 % av datautrustningen fortfarande inte anpassad till euron. I Nederländerna genomför finansministeriet en noggrann kontroll för att tillse att de dataprogram som används för utbetalning av socialförsäkringsersättningar och bidrag anpassas till euron. Om det skulle uppstå dataproblem under övergångsperioden har man förberett för att i nödfall sköta utbetalningarna manuellt så att kontinuiteten i betalningarna till bidragstagarna kan garanteras.

Inom hela euroområdet måste särskild vikt läggas vid anpassningen av betalningsterminalerna inom den lokala offentliga sektorn.

Anpassningen av automater till euro fortgår på ett i allmänhet tillfredsställande sätt. De flesta nödvändiga beställningar har redan gjorts. I Irland har parkeringarna förberetts för att under övergångsperioden kunna ta emot betalningar i både nationell valuta och euro. I städer som exempelvis Paris anpassas taxorna för att göra det lättare för trafikanterna att långtidsparkera nära bostaden och begränsa bilanvändningen. De kommunanställdas löner betalas i euro i de franska kommuner och landsting som har beslutat att i förväg lägga om betalningarna till euro för att följa den modell som från och med juli 2001 tillämpas för statstjänstemännen. De flesta lokala offentliganställdas löner kommer dock inte betalas i euro före den 1 januari 2002. Kommuner och landsting i Frankrike har företagit omräkningar i euro av upphandlingskontrakt för att undvika tvister.

Att omräkningen till euro av de lokala taxorna görs på ett neutralt och för konsumenterna gynnsamt sätt är en grannlaga uppgift som de nationella och lokala offentliga förvaltningarna måste vara särskilt uppmärksamma på. Mycket detaljerade rundskrivelser från ministerierna har antagits i alla länder i euroområdet för att den offentliga sektorn skall kunna föregå med gott exempel.

Mellankommunalt samarbete utgör också exempel på god praxis som får ökad spridning i samband med förberedelserna inför övergången till euron. Härigenom blir det möjligt att konkret få en uppfattning om svårigheterna och dela med sig av förslag till möjliga lösningar. I det franska departementet Charante-maritime kommer s. k. stödkonsulter, som rekryterats av handelskamrar och hantverksföreningar med finansiellt stöd från landstingen, att under sex månader övervaka många kommunala förvaltningars anpassning till euron. I Nederländerna undersöker många städer i förväg möjliga korrigeringsåtgärder som varje lokal förvaltning skulle kunna vidta. I Belgien pågår ett arbete inom gemenskaperna och regionerna med att utforma nödvändiga åtgärder för de lokala myndigheternas anpassning till det regelverk och den ram som fastställts för övergången till euron.

1.3.2.2. De lokala myndigheternas insatser för att informera sina invånarna

En Eurobaromètre-enkät visar att konsumenterna spontant förväntar sig stöd, i första hand från bankerna, därefter från familj och närstående, för att bekanta sig med de nya valutabeloppen. Utsatta befolkningsgrupper har emellertid särskilda förväntningar på de lokala förvaltningarna.

De regionala och lokala myndigheterna söker i allt högre grad att svar upp till dessa förväntningar. I Paris och Berlin startades i september 2001 en informationskampanj om euron där information på plakat och affischer blandades med olika torg- och gatuaktiviteter. Den spanska provinsen Viscaya stöder aktivt de informationsinsatser som kommunerna i provinsen genomför för att underlätta övergången till euron på landsbygden. I Dunkerque har praktiska informationsseminarier genomförts till förmån för grupper av invånare som efterfrågar praktisk information om euron i förslummade stadsområden.

Italien har inrättat ett viktigt program kallat "Euron i de små städerna", där kommittén för euron i samverkan med en betydande konsumentorganisation anordnar eurodagar i omkring 3000 kommuner. Dessa insatser riktar sig till allmänheten, med särskild tonvikt på utsatta grupper och äldre personer.

I Bonn, Sintra, Porto, Antwerpen, Lyon, Barcelona, Düsseldorf, Frankfurt, Venedig, Bologna, Turin och Milano arbetar 4800 utbildare till och med mars 2002 för att informera blinda och synskadade, handikappade och äldre inom ramen för programmet det är lätt att använda euron som medfinansieras av kommissionen. För att hjälpa skolelever att bli förtrogna med euron har de lokala skolförvaltningarna på både grundskole- och gymnasienivå utarbetat utbildningsspel. Så exempelvis i staden Venedig, som har installerat sina utbildningsspel på den egna webbplatsen på Internet med stöd av de statliga förvaltningarna och handelskamrarna.

För att hjälpa detaljhandlare och företag med mindre än 20 anställda att förbereda sig för införandet av euron stödjer de lokala förvaltningarna de insatser för att öka medvetenheten om euron som görs av handelskammare och hantverksföreningar. Den mest förekommande insatsen gäller att öka medvetenheten hos leverantörer till kommuner och landstingen. Andra insatser avser att genom handelskamrarna samla företagen och de lokala myndigheterna kring de praktiska förberedelserna för euron. Exempelvis anordnas turnerande möten med lastbil på temat praktiska frågor i samband med euron i 17 kommuner i det franska departementet Deux -Sèvres.

Av undersökningen av de lokala myndigheternas förberedelser framgår att det förekommer ett mycket stort antal exempel på god praxis. Utöver dessa enskilda exempel är det emellertid svårt att bedöma hur väl förberedda de lokala myndigheterna i verkligheten är. Allvarliga tvivel kvarstår särskilt när det gäller hur långt arbetena på omläggningen till euro kommit på de minsta lokala myndigheterna.

1.4. Medborgarnas förberedelser

Den ändring av inriktningen av de stora nationella informationskampanjerna mot allmänheten som gjordes i början av år 2001 har börjat att ge resultat : allmänheten kunskaper om de grundläggande inslagen i övergången till euron förbättras även om de fortfarande är otillräckliga.

1.4.1. Medborgarnas kunskaper om euron

I sina eurobarometer-enkäter mäter kommissionen regelbundet hur allmänhetens kunskaper utvecklas samt medborgarnas inställning till euron. Den senaste undersökningen genomfördes under andra veckan i september [20].

[20] Eurobarometer Flash nr 98/4. Attityder till euron. Tillgänglig på webbplatsen www.europa.eu.int/comm/economy_finance/document/euro/barometers/brmtr_en.htm

1.4.1.1. Kunskaperna om tidsplanen för övergången till euron

Kunskapen om vilken dag sedlar och mynt kommer att sättas i omlopp har ökat betydligt under andra halvåret 2001: Andelen felaktiga eller oprecisa svar har sjunkit från 40 % till 22 %. Kunskapen om introduktionsdatumet ligger under genomsnittet i följande fem länder: Grekland (38 % felaktiga svar), Frankrike (26 % felaktiga svar), Spanien (28 % felaktiga svar), Österrike (28 % felaktiga svar) och Italien (29 % felaktiga svar). Andelen felaktiga svar var däremot lägre än 15 % I Belgien, Tyskland, Irland, Portugal, Nederländerna och Finland.

En uppdelning av resultatet per yrkesgrupp visar att fria yrkesgrupper, högre tjänstemän och tjänstemän generellt sett är bättre informerade än genomsnittet av befolkningen. Omvänt krävs en särskild informationsinsats till förmån för jordbrukare, arbetslösa och icke-förvärvsarbetande.

Kunskapen om hur lång perioden med båda valutorna samtidigt i omlopp är fortfarande mycket dålig: 75 % av invånarna i euroområdet är fortfarande inte i stånd att korrekt besvara den frågan. De nationella informationskampanjerna har hittills haft liten effekt. Okunnigheten om tidsplanen är särskilt stor i Tyskland (95 % felaktiga svar), Grekland (86 % felaktiga svar), Frankrike (88 % felaktiga svar) och Irland (88 % felaktiga svar). Nederländarna (45 %), österrikarna (55 %) och finländarna (53 %) är jämförelsevis betydligt bättre informerade.

Mer än hälften av invånarna i euroområdet tenderar att överskatta längden av perioden med båda valutorna samtidigt i omlopp medan en av tio underskattar den. En av sju av de tillfrågade är inte kapabel att ge ett svar på frågan.

1.4.1.2. Kunskapen om de praktiska aspekterna på övergången till euron.

De flesta invånarna i euroområdet känner nu till den exakta omräkningskursen mellan euron och den nationella valutan (59 %, mot 15 % i början av året). Med en felmarginal på +/- 1 %, svarar 68 % av de tillfrågade personerna rätt och med en felmarginal på +/-5 % ökar den andelen till 82 %.

Resultaten varierar betydligt från en medlemsstat till en annan. 83 % av portugiserna, 75 % av luxemburgarna, 77 % av spanjorerna, 81 % av belgarna och 78 % av fransmännen känner till eurons exakta värde uttryckt i den nationella valuta, medan detta endast är fallet för 36 % av tyskarna, 49 % av italienarna, 49 % av finländarna och 42 % av grekerna. De felaktiga svaren tenderar i allmänhet att vara en överskattning av eurons värde.

Fortfarande har cirka 16 % av medborgarna i de berörda länderna inte uppfattat möjligheten att använda eurosedlarna inom hela euroområdet och detta är fallet särskilt i Grekland (27 %) och Portugal (21 %). Omvänt känner 90 % belgarna och 95 % av luxemburgarna till denna grundläggande princip.

De resultat som uppnåtts när det gäller informationen till medborgarna är viktiga men fortfarande otillräckliga. Förberedelsen inför övergången till euron kan inte bedömas med sedvanliga måttstockar: det är absolut nödvändigt att alla medborgare känner till ett fåtal grundfakta för att övergången till den nya valutan skall fungera smidigt (datum för införande, omräkningskurs, längden på perioden med båda valutor i omlopp...). Medlemsstaterna måste således fortsätta och intensifiera de ansträngningar som redan gjorts.

1.4.2. Referensvärden i den nya valutan

För att "förstå" vad ett pris i euro motsvarar och kunna bedöma prisskillnader har den enskilde konsumenten behov att skapa sig en "värdeskala" i den nya valutan, genom att lägga ett antal referensbelopp på minnet. Det tar oundvikligen en viss tid att träna upp sådana referenser. För att förbereda konsumenterna på euron är det därför önskvärt att genom aktiva åtgärder uppmuntra dem att successivt medverka i den nya euromiljön. Informationsinsatserna bör också hjälpa dem att lägga några referenspriser i euro på minnet. I oktober 2000 hade kommissionen bland annat rekommenderat att en övergång till euro i förväg beträffande bankkonton och andra betalningsmedel än kontanter (se punkt 2.2), försörjningsföretagens fakturering (företag som distribuerar vatten, el m.m.) och snarast möjligt löneutbetalningar i euro, löneförhandlingar i euro och fastställande av priser i euro [21] från och med det tredje kvartalet 2001.

[21] För distansförsäljning och de sektorer där andra betalningsmedel än kontanter är vanligast.

1.4.2.1. Dubbla prisangivelser

Förekomsten av dubbla prisangivelser har ökat kraftigt sedan början av året. De är obligatoriska i Grekland för alla företag och handelsföretag sedan mars i år och sedan början av oktober för de flesta företag och detaljister i Österrike och Portugal. Det kommer också att vara obligatoriskt i Belgien från och med den 15 december. De resultat som uppnåtts i de medlemsstater där det förblir frivilligt att ange priser i euro är på det hela taget mycket höga när det gäller stormarknaderna (t.ex : 95 % i de franska stormarknaderna [22], 89 % i de belgiska stormarknaderna [23], 97 % i de irländska stormarknaderna [24]...) och tämligen höga bland övriga affärsrörelser (ex : 69% av bilverkstäderna i Frankrike, 62 % av hotellen i Belgien...). Omräkningsreglerna efterlevs i allmänhet väl (t.ex : med en genomsnittlig felprocent på 2,2 % i Frankrike) [25]. Idag uppger mer än 90 % av konsumenterna att de redan har sett priser i euro [26] i snabbköpsbutikerna och närmare 80 % av konsumenterna att de gjort det i den övriga handeln.

[22] Källa : Enkät från DGCCRF. Augusti 2001. Tillgänglig på följande webbplats: www.minefi.gouv.fr

[23] Källa : Belgiska ekonomiministeriet. Tillgänglig på följande webbplats: www.mineco.fgov.be/euro

[24] Källa : Direktören för avdelningen för konsumentfrågor.

[25] I Portugal har den portugisiska finansinspektionen fått tillstånd att från och med den 1 oktober kontrollera att omräkningsreglerna skyldigheterna i fråga om prisangivelser efterlevs.

[26] Källa : Eurobarometer 55.2. Européerna och euron. Europeiska kommissionen. Juli 2001.

De dubbla prisangivelsernas inverkan på inlärningen av nya referensvärden i euro förblir dock fortfarande begränsad : andelen konsumenter som memorerat priser i euro ökar (34 %, jämfört med 20 % i början av året) men förblir fortfarande totalt sett låg. Det föreligger små skillnader mellan de deltagande medlemsstaterna, med undantag av Irland och Portugal, som utmärks av ganska låga resultat (22 % respektive 26 %). Uppdelat efter yrkes- eller befolkningskategori är memoriseringen av referenspriser något vanligare bland fria yrkesutövare och högre tjänstemän (44 %) och avsevärt lägre bland icke-yrkesverksamma personer (25%). På det hela taget fästs faktiskt tämligen lite uppmärksamhet vid prisangivelser i euro: färre än en konsument av tio uppger sig systematiskt titta på prisangivelserna i euro och drygt en tredjedel gör det bara ibland [27].

[27] Källa : idem.

Dessa resultat kommer säkerligen att förbättras i takt med att omvända dubbla prisangivelser, dvs där priset i euro står först, blir allt vanligare och i takt med den stegvisa omläggningen av prispolitiken [28]. I det gemensamma uttalandet från företrädarna för de europeiska konsumenterna, handelssektorn och de små och medelstora företagen som antogs i Bryssel den 2 april 2001 anges att prisangivelserna i euro stegvis skall börja anges med större siffror (bli mer synliga än prisuppgifterna i den nationella valutan) samt att s.k. psykologiska priser skall anges i euro från september till och med början av december 2001. I den portugisiska lagstiftningen föreskrivs att priserna i euro skall anges med större siffror (prisangivelserna i euro större och mer synliga än prisangivelserna i den nationella valutan), en praxis som även rekommenderas av det nationella konsumentrådet "Conseil National de la Consommation" i Frankrike. Vissa stora kedjor har börjat att sätta sina priser i euro , med det är för tidigt att bedöma vilken effekten åtgärden har.

[28] I Nederländerna har det nationella forumet emellertid beslutat att inte tillämpa omvända prisangivelser av rädsla för att skapa förvirring hos konsumenterna.

1.4.2.2. Skapandet av en euromiljö

Förutom att det blir allt vanligare med priser i euro är stora delar av konsumenternas vardag i ett flertal av de deltagande medlemsstaterna på väg att läggas om till den gemensamma valutan. Bland dessa kan följande nämnas :

- Den offentliga sektorns fakturering. Försörjningsföretagen har från och med januari i år i Frankrike börjat att lägga om sin fakturering till euro. Motsvarande omläggning genomfördes i juli i Belgien och Italien, i september i Spanien och Luxemburg och i oktober i Portugal. Generellt sett har dessa operationer gått mycket bra [29] . Omläggningen av socialförsäkringssystemen har också påbörjats i vissa länder (t. ex. i oktober för den franska sjukförsäkringen).

[29] Electricité de France är det första stora försörjningsföretaget i ordningen som gick över till euron (i januari). Nedan redovisas de viktigaste lärdomarna av omläggningen: I januari 2001 erhöll EDF 3000 felaktigt utställda checkar (belopp i euro ifyllt på en check i francs och omvänt), 50 000 ofullständiga checkbetalningar (överföring av fakturabeloppet till en check i francs, dvs. en felprocent på 10%). Överfört på samtliga betalningar oberoende av betalningssätt uppgick de felaktiga betalningarna till 1,3 % av de totala inbetalningarna för januari, vilket hade sjunkit till 0,3 % i slutet av mars. Faktureringsavdelningen har kontaktat var och en av de berörda kunderna individuellt och bett dem att betala in det utestående saldot. Ingen straffavgift har krävts av de personer som gjort felaktiga inbetalningar. För att minska felprocenten har utformningen av fakturorna förbättrats i två omgångar, i januari och i april. Cirka 60 000 ytterligare telefonsamtal har noterats av telefoncentralerna (1,3 mer än vanligt), varav 90 % från privatpersoner. 57% samtalen från privatspersoner avsåg problem med omräkningen till euro, 18 % betalningssättet, 17 % diverse frågor (problem att förstå fakturan...), 6 % om det lagliga i övergången och 2 % om den fortsatta giltigheten för kontrakt. Av samtalen från företag och yrkesutövare gällde 37 % omräkningsproblem, 19 % redovisningsfrågor, 17 % betalningssätt, à 17% fakturans läsbarhet, 6 % om det lagliga i övergången och 4 % om den fortsatta giltigheten för kontrakt. En kundenkät som genomfördes i februari, mars och april visade att 61 % hade noterat förändringen av faktureringsvaluta [märk väl : många kunder betalar med autogiro och tittar inte så noga på fakturan], 79 % uppgav att de inte stördes av omläggningen av fakturan, 30 % uppgav att de haft problem för att betala fakturan, 81 % har fått en positiv bild av EDF till följd av att företaget har genomfört denna förändring. Det är värt att notera att trots att omräkningen av taxorna var strikt neutral, upplevde 18 % kunder att elräkningen blivit dyrare. Källa : EDF.

- Löneutbetalningar. På samma sätt som för EU-tjänstemän, får hädanefter ett växande antal franska, italienska, spanska och portugisiska tjänstemän sin lön utbetald i euro, särskilt i de stora företagen.

- Omläggningen av bankkonton och icke-kontanta betalningsmedel. Efter att ha inletts i Belgien och Frankrike, har denna omläggning mer eller mindre generaliserats till följd av kommissionens rekommendation från oktober 2000. Denna omläggning i förväg bör i hög grad bidra till att lära konsumenterna att använda euron, särskilt i de länder där det är mycket vanligt att betala med check (att manuellt fylla i en check i euro främjar naturligtvis i högre grad memoriseringen av referensvärden i den nya valutan än en bankkortsbetalning).

- Omprogrameringen av mätinstrument och vågar till euro har inletts. Omläggningen av bensinpumpar till euro har redan påbörjats i vissa länder, bland annat i Frankrike, Finland och Belgien.

Konsumenterna är fortfarande i allmänhet inte särskilt förtrogna med euron. Denna situation bör emellertid snabbt utvecklas i positiv riktning i de medlemsstater som har beslutat genomföra åtgärder för att i förväg lära medborgarna att orientera sig i euromiljön. Det är önskvärt att dessa åtgärder snabbt generaliseras, särskilt i de länder som inte alls kommit lika långt i förberedelserna (Österrike, Nederländerna...) för att undvika att konsumenterna blir förvirrade i det ögonblick sedlar och mynt i euro införs.

1.4.3. EU-medborgarnas farhågor inför euron

Överlag är flertalet medborgare övertygade om att de kommer att kunna vänja sig vid den nya valutan: en av sju (16 %) förväntar sig inte få några svårigheter medan drygt hälften av de tillfrågade (57%) räknar med endast övergående svårigheter. Bara 12 % av konsumenterna räknar med att de kommer att uppleva stora svårigheter. Förtroendet är särskilt högt i Österrike (32 % av konsumenterna förväntar sig inte få några som helst problem), i Luxemburg (29 %) och i Tyskland (24 %). Spanjorerna (11 %), fransmännen (10 %) och italienarna (10 %) är däremot betydligt oroligare [30]. Den i juli förra året genomförda enkäten om "européerna och euron" gör det möjligt att fastställa de främsta anledningarna till oro.

[30] Eurobarometer 55.2 Européerna och euron. Europeiska kommissionen. Juli 2001.

1.4.3.1. Individuella problem i samband med användningen av euron

En betydande andel av konsumenterna (34 %) är oroliga för att inte känna igen sedlarna och mynten i euro, ett skäl till oro som är särskilt vanligt i Grekland (46 %). Eurosystem-kampanjen som inleddes den 30 augusti i år och som just syftar till att göra sedlarna och mynten i euro mer kända, kommer sannolikt att leda till att denna anledning till oro sjunker högst betydligt.

Närmare 43 % av konsumenterna är rädda för att få svårigheter att jämföra priserna mellan olika butiker. Cirka 47 % tror att de kommer att få problem att komma ihåg priser i euro. Dessa farhågor delas av flertalet i Grekland (55 %), Frankrike (55 %), Irland (55 %) och Italien (56 %). Nederländerna förefaller däremot vara särskilt tillitsfulla (25 %).

En klar majoritet av medborgarna (56 %) är oroliga för att räkna fel när de gör omräkningskalkyler i huvudet. Underligt nog sammanhänger dessa farhågor inte i särskilt hög grad med hur pass komplicerad omräkningskursen är: Trots att de har en lättanvänd ungefärlig referenspunkt (divisera med 2000), är det italienarna som är mest oroliga på den här punkten (67%), långt mer än spanjorerna (57%) som däremot inte har en omräkningskurs som lämpar sig särskilt väl för huvudräkning (1 euro = 166,386 pesetas). Resultaten varierar mycket i förhållande till yrkes- och befolkningskategori: medan 34 % av bland högre tjänstemän uppger att de är oroliga för att göra misstag vid omräkningen, ökar denna andel till 64 % bland pensionärer och 67 % bland de icke-yrkesverksamma. Kvinnorna är generellt sett betydligt mer oroliga än männen (63 % jämfört med 47 %).

Slutligen uppger 41 % av konsumenterna att de är oroliga för att få svårigheter att läsa fakturor, lönebesked, kontoutdrag...osv. Denna oro är särskilt utpräglad i Italien (57 %), Grekland (50 %) och Irland (51 %).

1.4.3.2. Farhågor för oskälig praxis

En av de främsta källorna till oro bland konsumenterna anges farhågor för prishöjningar i samband med övergången till euron, en oro som i dagsläget delas av två tredjedelar av EU- medborgarna. De mest oroliga är italienarna (69 %), fransmännen och tyskarna (68 %) medan luxemburgarna är de minst oroliga (53 %).

En majoritet av invånarna i euroområdet (52 %) är oroliga för att bli lurade av affärsidkare när de får tillbaka växelpengar. Denna oro, som indirekt också är ett mått på det förtroende som finns mellan konsumenter och detaljister, är särskilt stor i Italien (62 %) och Frankrike (59 %) och relativt svag i Finland (37 %) och i Nederländerna (35 %). Den hänger också nära samman med yrkes- och befolkningskategori: de högre tjänstemännen uppger sig vara måttligt oroade för detta (38 %), andelen oroliga stiger däremot till 57 % av de arbetslösa, 60 % av pensionärerna och 62 % av de icke-yrkesverksamma.

Farhågorna i samband med övergången till euron tenderar att öka i takt med att tidpunkten för övergången rycker närmare och medvetenheten ökar om praktiska svårigheter. Bortsett från nationella skillnader, förefaller kvinnor och socialt eftersatta grupper sammantaget vara relativt oroliga, vilket pekar på behovet av en särskild informationsinsats från de deltagande medlemsstaternas sida.

1.4.4. Konsumenternas användning av euron

På det hela taget använder konsumenterna fortfarande euron i tämligen liten utsträckning.

1.4.4.1. Bankkonton i euro

Konsumenterna väljer sällan spontant att lägga om sina transaktioner till euro. Enligt statistik från slutet av juni i år - dvs. innan transaktionerna för omläggningen i förväg inleddes - uppgick privatpersoners konton i euro endast 3,2 % av det totala antalet privatkonton. Vid den tidpunkten var närmare ett nyöppnat konto av fjorton ett eurokonto, mot ett av trettiotre i slutet av år 2000. Denna situation skulle förmodligen inte ha förbättrats automatiskt: 91 % av konsumenterna uppgav i juli i år att de ville vänta till 2002 med att lägga om sina konton [31].

[31] Eurobarometer 55.2 Européerna och euron. Europeiska kommissionen. Juli 2001.

Även om de nya siffrorna ännu inte finns tillgängliga, är det idag mycket troligt att nästan samtliga konton tillhörande privatpersoner är i euro i Frankrike, Belgien, Spanien och Luxemburg och att flertalet konton också är i euro i Tyskland och Portugal. Kontona i euro är antagligen fortfarande i minoritet i Österrike och Nederländerna och förekommer nästan inte alls i Irland.

1.4.4.2. Betalningar i euro

Privatpersoners användning av euron ökade mycket svagt i volym (1,9 % jämfört med 1,4 %) under det andra kvartalet, men hade fortfarande inte nått tillbaka till nivån från början av år 2000 (2,4 %) [32]. Dessa transaktioner översteg endast i två länder gränsvärdet 5 %: Belgien (5,5 %) och Luxemburg (6 %). Samma utveckling kunde konstateras i fråga om andelen betalningar uttryckt i värde, som steg från 6,2 % till 8,8 % (jämfört med 8,9 % första kvartalet 2000). Det förekommer fortfarande ofta att det inte är möjligt att göra en kortbetalning i euro i en handlares betalningsterminal [33].

[32] Den sjunde kvartalsrapporten om användandet av euron. Europeiska kommissionen. Juli 2001 Tillgänglig på följande webbadress: www.europa.eu.int/comm/economy_finance/document/misc/eurouse_en.htm.

[33] Det återstod exempelvis i juli 2001 ungefär 625 000 betalningsterminaler att anpassa i den franska handeln. Källa: CB Mag. juli 2001.

Situationen kommer att börja förändras under de kommande månaderna till följd av omläggningen i förväg av de icke-kontanta betalningsmedlen. Även om det är föga troligt att den leder till en massiv ökning av kortbetalningarna i euro (i praktiken är det i de flesta fall affärsidkaren som bestämmer i vilken valuta betalningen skall göras), bör eurons andel däremot kraftigt öka i de länder där användningen av checkar är mycket utbredd när dessa bara finns i en valuta. Som exempel kan en fransk konsument som får ett checkhäfte i euro inte längre ställa ut checkar i francs [34].

[34] En fransk konsument som erhåller ett checkhäfte i euro kan exempelvis inte skriva ut checkar i francs. Den franska regeringen har satt upp som mål att 70 % av konsumenternas betalningar i slutet av året skall ske i euro.

När konsumenterna tillfrågades varför de använder euro i så liten utsträckning, anförs bland annat följande förklaringar: 28 % av de tillfrågade anförde risker för sammanblandning, 56 % avsaknaden av konto i euro, 54 % avsaknaden av checkhäfte i euro, 44 % risken att affärsidkaren vägrar betalning i euro, 34 % är okunniga om denna möjlighet och 77 %...att det inte finns någon fördel med att göra det.

Konsumenternas "valfria" användning av euron är fortfarande mycket begränsad. Bara en aktiv politik för en omläggning i förväg av betalningsmedel kan förmå dem att använda euron på försök innan sedlar och mynt införs. [35]

[35] I Nederländerna har det nationella forumet beslutat att göra avsteg från kommissionens rekommendationer och koncentrera omläggningen till slutet av år 2001.

1.5. Informationskampanjer

1.5.1. Kommissionens och medlemsstaternas åtgärder

Politiken för att informera om euron har två syften: att vinna befolkningens stöd för euron och underlätta övergången genom att informera medborgarna om vilka praktiska konsekvenser införandet av sedlar och mynt i euro kommer att få i deras dagliga liv. Ett flertal enkäter och undersökningar genomförs i medlemsstaterna och en snabbenkät av typ eurobarometer flash genomförs var sjätte till åttonde vecka, vilket gör det möjligt att följa förändringarna i opinionen (frågorna förändras inte). Den senaste snabbenkäten (som genomfördes i september 2001) visar att 42 % av befolkningen fortfarande anser att de inte har informerats tillräckligt om euron. Nu är det emellertid mindre än 100 dagar kvar till övergången. Detta konstaterande innebär inte nödvändigtvis att människor är beredda att leta reda på informationen själva. Här ligger den enorma utmaningen som måste antas under de tre kommande månaderna: nämligen att gå medborgarna tillmötes.

I denna kortfattade översikt över informationsmaterialet görs åtskillnad mellan informationskampanjer om euron som genomförs av de nationella myndigheterna, de som bedrivs av ECB och Eurosystem och Europeiska kommissionens åtgärder.

1.5.1.1. Informationskampanjerna i medlemsstaterna i euroområdet.

De slogans som används i informationskampanjerna om euron, som på nytt inletts i samtliga länder i euroområdet i början av 2001, gör det möjligt att bedöma nyckelargumenten i vart och ett av ländernas budskap.

>Plats för tabell>

De budgetmedel som medlemsstaterna avsatt är även betydande och vittnar om omfattningen av informationskampanjerna, vilka kommer att förstärkas ytterligare under de fyra sista månaderna 2001 och de första månaderna 2002.

I nedanstående tabell anges omslutningen av de avtal om samfinansiering som ingåtts med medlemsstaterna.

>Plats för tabell>

Anmärkning : I de belopp som anges i tabellen ingår inte andra budgetmedel från nationella förvaltningar och/eller nationella institutioner som går till information om euron.

I de mediaplaner som ingår i samtliga informationskampanjer förutses en intensiv medverkan från alla medier och i synnerhet från televisionen. En samordning mellan de nationella ministerierna, Eurosystem och kommissionen gör det möjligt att ta fram en övergripande mediaplan för att undvika att budskapen överlappar och garantera en sammanhängande programverksamhet. Varje aktör kommer i sina utsändningar att hålla fast vid de specifika mål som denne tilldelats.

I nedanstående tabell anges medieplanerna för televisionen i varje land samt för ECB.

>Plats för tabell>

När det gäller de övriga informationsinsatserna om euron i medlemsstaterna, bör flera informationsinsatser särskilt nämnas, exempelvis mobila informationshjälpmedel, lastbilar, spårvägar, bussar ... som genomkorsar regionerna för att söka upp medborgarna. Varje land har utvecklat en webbplats för euron på Internet och i nästan varje land finns en "gratisnummer" som personer som har frågor om euron kan ringa till. Ett flertal medlemsstater har även tagit fram skriftligt och audivisuellt informationsmaterial som riktar sig till invandrare.

Programmet kallat "euro utan problem" som kommissionen utvecklat tillsammans med sammanslutningar och företrädare för olika kategorier av handikappade har i stor utsträckning integrerats i de nationella programmen och informationsmaterialet "euro utan problem" har mångfaldigats i tiotusentals exemplar. I samband med terminsstarten 2001-2002 har de ansvariga skolmyndigheterna vidtagit ett flertal initiativ på nationell nivå för att integrera information om euron i kursplanerna.

Åtgärder har också vidtagits för att inhämta förseningar inom ett stort antal småföretag när det gäller deras förberedelser inför övergången till sedlar och mynt i euro.

1.5.1.2. Europeiska kommissionens handlingsprogram

Kommissionens handlingsprogram för de kommande veckorna och månaderna bygger på följande fyra principer:

- komplementaritet med övriga aktörers åtgärder;

- kontinuitet för att garantera åtgärdernas effektivitet;

- samverkan med nationella myndigheter och det civila samhällets organisationer på EU-nivå;

- strävan till största möjliga samordning av de informationsinsatser som riktas till allmänheten.

Alla de åtgärder som kommissionen har planerat skulle inte komma att genomföras om inte kommissionen tog initiativet, eftersom de rör gemenskapsdimensionen av informationen om euron. I så måtto kompletterar de andra aktörers åtgärder, samtidigt som de utformats i samverkan och samordnat med dem. De åtgärder som kommer att genomföras rör de transnationella medierna (som sänds via satellit eller kabel), och den lokala veckotidningspressen. Kommissionen räknar med att på detta sätt kunna nå ut till en publik som inte direkt berörts av de nationella informationskampanjerna och som har svårt att få tillgång till information.

Kommissionen avser att fortsätta att verkställa slutsatserna från Europeiska rådet i Nice i fråga om utformningen av informationsinsatser om införandet av sedlar och mynt i euro kring de gemensamma datumen. Dessa insatser planeras särskilt för att fira införandet av sedlar och mynt den 31 december 2001. I förlängningen av de genomförda åtgärderna kommer kommissionen vidare att intensifiera spridningen av olika dokument som har visat sig ha stor genomslagskraft och som är mycket efterfrågade. Det rör sig om affischer, barnböcker, cd-rom-skivor, utställningar, uppsättningar med modeller av mynt och sedlar, hjälpmedel och spel som tagits fram inom det s. k. euro utan problem-projektet [36] etc, vilka tillgodoser det gemensamma europeiska perspektivet på informationen om euron. Kommissionen kommer också att förstärka sitt informationsprogram om euron som riktar sig till tredje land.

[36] Tillgängligt på följande webbplats: www,europa.eu.int/euro, inom sektionen "medborgarna och konsumenterna".

Medlemsstaternas och kommissionens informationskampanjer kommer under de närmaste månaderna att gå in i ett mycket intensivare skede. Tiden är knapp för att nå det uppsatta målet: att alla medborgare skall vara informerade om nyckeldatumen och huvudprinciperna för övergången till euron

1.5.2. Informationsinsatserna inom ramen för Eurosystem-kampanjen

Informationskampanjen "Euro 2002" drivs av ECB och de 12 nationella centralbankerna i euroområdet. Målgruppen är i första hand befolkningen i euroområdet och i andra hand befolkningen i andra länder. Kampanjen har pågått sedan mitten av år 2000 och kommer att fortsätta fram till våren 2002. Budgeten för kampanjen uppgår till 80 miljoner euro, och den bedrivs de elva officiella språken i Europeiska unionen och utgör ett komplement till de nationella kampanjer som genomförs i varje medlemsstat i euroområdet. Det är en unik och specialiserad kampanj är inriktad på de praktiska aspekterna av införandet av sedlar och mynt i euro, och särskilt på följande fyra nyckelfrågeställningar:

- Sedlarnas och myntens detaljerade layout,

- de huvudsakliga säkerhetsdetaljerna på sedlarna och mynten,

- sedlarnas och myntens valörer, samt

- formerna för övergången till sedlar och mynt i euro.

De viktigaste inslagen i kampanjer är följande: en kampanj i massmedia som riktar sig till allmänheten - en webbplats på Internet om euron på gemenskapens elva officiella språk (www.euro.ecb.int) - ett PR-insatser och ett program för partnerskap. Inom ramen för denna informationskampanj har även ett mycket komplett utbildningsprogram startats. Särskilda ansträngningar har gjorts till förmån för handikappade, i synnerhet de synskadade. Ett mycket nära samarbete har upprättats med det europeiska förbundet för blinda, dels för utformningen av sedlarna och mynten i euro och dels för framställningen av anpassat utbildningsmaterial, i form av broschyrer i tre olika format (med mycket stor text, på ljudband och i blindskrift) och modeller av eurosedlar (som distribuerats av Europeiska kommissionen). För att ytterligare underlätta för de synskadade att känna igen sedlarna och mynten och för att hjälpa dem att skilja mellan olika valörer, har ungefär 1 miljon euro avsatts för tillverkning av igenkänningsutrustning som särskilt utformats för detta ändamål. Denna utrustning kommer att förmedlas till intresserade personer genom det nätverk det europeiska förbundet för blinda har.

Utanför eurområdet, planeras inom ramen för kampanjen annonser i internationell press och i internationella TV-kanaler under december. Inom ramen för den internationella mediekampanjen kommer annonser att införas i flygtidskrifter och videofilmer som visar ombord på flygplan, och information kommer också att förmedlas på de stora europeiska flygplatserna. Dessutom kommer den internationella versionen av det informationsblad som riktar sig till allmänheten att översättas till 23 språk förutom gemenskapsspråken. Denna ansträngning kompletteras med bilaterala insatser av de nationella centralbankerna i de regioner där deras nationella valuta traditionellt är i omlopp.

Eurosystem-kampanjen kommer på ett avgörande sätt göra allmänheten mer förtrogen med sedlarna och mynten i euro. För att kampanjen skall bli så effektiv som möjligt skulle den gagnas av att spridas vidare på lokal nivå av offentliga myndigheter och handelskamrar och yrkesorganisationer (mindre affischer...)

2. Pågående förberedelser och god praxis

De förberedande åtgärderna skall belysa sex viktiga områden som gäller allt från risker för prishöjningar till tillverkning av sedlar och mynt.

2.1. Pågående förberedelser

2.1.1. Beredskapsplaner och säkerhetsåtgärder

Införandet av sedlar och mynt kan vara riskfyllt på grund av oförutsedda händelser eller brister i planerna för övergången till euro. Riskerna är av olika slag och inte nödvändigtvis de samma i alla medlemsstater. Det finns dock ett visst antal gemensamma problem som i stort sett de flesta medlemsstater är förberedda på. Det gäller i synnerhet lagring och transport, brist på kontanter och kommunikationsproblem samt den allmänna säkerhetsrisken som hänger samman med vart och ett av dessa problem.

2.1.1.1. Lagring och transport

Stora kvantiteter sedlar - i euro och nationella valutor - måste lagras. Alla länder anser att deras befintliga anläggningarna räcker för lagring av sedlar, utom Portugal som har anpassat befintliga militära flygbaser för lagring av ytterligare kvantiteter.

När det gäller mynt planerar samtliga länder utom Grekland att inrätta nya anläggningar. I Belgien har myndigheterna hyrt en lagerbyggnad för att lagra de mynt som dras in. I Tyskland skall centralbankens filialer inrätta ytterligare lagringsmöjligheter, bland annat i militärförläggningar. I Spanien skall euromynten förvaras i ett centrallager som byggts för ändamålet med tillräcklig kapacitet för euromynten och de indragna nationella mynten. Därifrån kommer mynten att befordras till 80 regionala lager. Dessutom planerar man att öka antalet lager. I Frankrike kommer euromynten att förvaras i lokaler som anpassats för ändamålet och, så långt det är möjligt, i lokala lager där penningtransportörerna kan lasta utan att behöva köra alltför långa sträckor. I Irland har en ny lagringsanläggning för mynt byggts vid den nationella centralbanken (myntverket) och är redan i drift. I Italien kommer euromynten att lagras tillfälligt i centrallager och att under 2001 föras över till regionala eller provinsiella anläggningar som utrustats särskilt för distribution av euromynt och insamling av nationella mynt. I Luxemburg ansvarar landets leverantör av euromynt, kungliga nederländska myntverket, för transportsäkerheten från sina anläggningar till den luxemburgska gränsen. De luxemburgska myndigheterna övertar sedan ansvaret från gränsen till en säkert militärupplag. I Nederländerna lagras euromynten i centralbankens nybyggda lager, där även de nationella mynten skall lagras när de dragits in. I Österrike erbjuder myntverket temporärt en ny anläggning för förhandsdistribution av euromynt och indragning av nationella mynt. I Portugal har de befintliga anläggningarna, dvs. militära flygbaser anpassats.

Problem när det gäller transportkapacitet och transportsäkerhet.

Medlemsstaterna kommer att övervaka mynttransporterna mycket noggrant och denna övervakning har ofta överlämnats till inrikesministerierna. Flera av dem har upprättat särskilda beredskaps- och transportplaner med banker och penningtransportbolag (Belgien, Tyskland, Spanien, Frankrike, Italien, Nederländerna, Österrike och Portugal). Vissa länder planerar att låta armén eller polisen eskortera transporterna. Detta gäller för närvarande Frankrike, Spanien, Irland, Italien, Nederländerna och Österrike. I de övriga länderna planeras eskorterade transporter om det finns särskilda risker.

I Belgien skall centralbanken förfoga över transportplanerna för de bolag som genomför penningeskorterna. I Spanien har decentraliserade lagerställen inrättats i hela landet. Vid behov (dvs. om penningtransportörerna stöter på lagringsproblem) skall centralbanken tillhandahålla ytterligare transporter, öka antalet leveranser och förutom vägtransporter även utnyttja järnvägen. Vid eventuella strejker eller brist på kapacitet i Grekland kommer centralbanken att kunna ålägga alla bankfilialer att lagra en minimikvantitet. De mest avlägsna lagringsställena kommer att försörjas enligt vissa prioriteringsregler. Polisen och militären kommer att tillhandahålla ytterligare transportkapacitet, bland annat fraktflyg. I Irland kommer centralbanken att transportera den nya valutan till bankerna, antingen direkt eller via distributörernas lagerställen. Den kommer att tillhandahålla valutatransporter för de största detaljisterna, dels direkt (vad gäller mynt), dels på begäran från distributörerna på grundval av bankernas beställningar. I övrigt kan bankerna och detaljisterna själva komma överens om transportsätt. I Nederländerna har centralbanken erbjudit sig att transportera sedlar mellan bankerna och sina lager under en sexveckorsperiod. Majoriteten av leveranserna kommer att gå till affärsbankernas huvudkontor som sedan distribuerar valutan till bankfilialerna. De detaljister som för närvarande försörjs av penningtransportörer kommer att fortsätta att få sina leveranser genom dessa kanaler under övergången. Övriga detaljister kommer att få leveranser av euromynt via en leveranstjänst som skall inrättas speciellt för övergången till euro, dvs. de kommer att få sina sedlar genom sin bank.

2.1.1.2. Risk för brist på kontanter

Många samverkande faktorer kan leda till flaskhalsar vid distribution av mynt och sedlar. Det kan gälla problem med transporter och lagring av kontanter, oväntade katastrofer eller rusning för att byta den nationella valutan mot euro, eller rent av alla dessa faktorer tillsammans. Brist på låga valörer skulle kunna hindra en smidig övergång till euro.

Bland de åtgärder som skall förhindra en sådan situation finns ökad distribution av sedlar, förlängning av bankernas öppettider (Tyskland, Spanien, Italien, Luxemburg, Portugal och Finland), kapacitetsförstärkningar i bankkassorna och rekommendationer till allmänheten att inte rusa till bankkontoren för att byta ut den nationella valutan under de första dagarna 2002 (Italien, Portugal och Finland). Startpaket för detaljister och allmänhet borde också bidra till att dämpa efterfrågan under inledningsskedet.

I Belgien planerar centralbanken att tillhandahålla ytterligare startpaket och buntar med femeurosedlar. I Grekland kommer man vid behov att överföra överskottet på nationella sedlar i en av centralbankens filialer till andra filialer eller till huvudkontoret. Filialerna har redan delats in efter kapacitet och ett system för överföring har inrättats. I Italien kommer enbart sedlar i valörer om 5 euro samt mynt att förhandsdistribueras särskilt till de små detaljisterna, medan de stora detaljisterna kommer att erhålla sedlar i valörer på upp till 20 euro. Särskild förhandsdistribution av mynt till stormarknaderna kommer att inledas den 1 oktober och den 1 november inleds den särskilda förhandsdistributionen av sedlar i valörerna 5, 10, och 20 euro. Cirka en och en halv miljon sedelpaket (med 25 sedlar i valören 5 euro) har förberetts för detaljisterna av den italienska centralbanken. I Irland kommer de kontanta socialbidragen i huvudsak att betalas ut i låga valörer.

Kapaciteten skall ökas i Luxemburg där speciella växlingsställen kommer att inrättas. I Portugal kommer åtgärder att vidtas för att förstärka kapaciteten i centralbankens och affärsbankernas kassor.

Om det blir rusning till bankerna kommer myndigheterna i Frankrike att utfärda ett krismeddelande. För att undvika detta planeras en omfattande förhandsdistribution av startpaket och en förebyggande informationskampanj. I Portugal kommer en beredskapsplan för penningtransportörer och affärsbanker att upprättas, och centralbanken kommer att övervaka efterfrågan från alla affärsbanker.

2.1.1.3. Risk för att förhandsdistributionen koncentreras till slutet av 2001

Om förhandsdistributionen koncentreras till slutet av 2001 kan det försena införandet av kontanter i ekonomin och leda till köer på bankerna. De flesta medlemsstater planerar att övervaka förhandsdistributionen och den särskilda förhandsdistributionen mycket noggrant. I Grekland och Italien planeras en förlängning av öppettiderna och helgöppet. I Italien kommer förhandsdistributionen av sedlar att påbörjas fjorton dagar tidigare än vad som avsågs från början (och skall inledas med banker och postkontor den 1 november istället för den 15 november). I Tyskland har ett ekonomiskt bonussystem inrättas för att uppmuntra affärsbankerna att ta emot förhandsleveranser tidigare. En del av dessa ekonomiska fördelar kan bankerna överföra på de kunder som tar emot förhandsleveranser.

2.1.1.4. Kommunikationsproblem

Alla problem som riskerar att torna upp sig under övergången till euro kan ha effekter på kommunikationen mellan den offentliga sektorn och den privata sektorn och mellan medlemsstaternas olika myndigheter. Belgien, Tyskland och Nederländerna skall säkerställa att de nationella myndigheterna sprider ett enhetligt budskap till allmänheten vid eventuella störningar för att undvika skadliga motsägelser. I Österrike kommer de viktigaste parterna att ha tillgång till krypterade linjer och centralbanken kommer att stå i ständig kontakt med polismyndigheterna.

Europeiska centralbanken (ECB) har i samarbete med de nationella centralbankerna inrättat ett kommunikationsförfarande vid eventuella kriser. Detta skall underlätta för eurosystemet att reagera snabbt och tala med en röst om kriser skulle uppstå på denna nivå. Nationella kriser skall hanteras på nationell nivå. ECB:s samordningskommitté för övergången till euro (Cashco) skall omedelbart informeras om en eventuell kris uppstår som skulle kunna få effekter på hela eurosystemet. Varje gemensamt utlåtande eller formulering skall förberedas av ECB-rådet och godkännas av ECB:s direktion.

På grundval av Nederländernas och Frankrikes förslag har kommissionen föreslagit att ett nätverk för information om övergången till euro skall inrättas. Detta nätverk skall vara en gemensam ram för hantering av den övergripande informationen om övergången under introduktionsperioden och utnyttjas för att bedöma framstegen med övergången. Deltagarna i detta nätverk, som skall förvaltas av kommissionens tjänstegrenar och Ekonomiska och finansiella kommitténs sekretariat, skall vara tjänstemän som utsetts av medlemsstaterna, samt av ECB och Europol. Bland informationskällorna förekommer, utöver de offentliga myndigheterna, även kommissionens kontakter med den privata sektorn, kommissionens kontor i medlemsstaterna och all övrig tillgänglig information. Informationen skall sammanställas, bearbetas och spridas till deltagarna på lämpligt sätt. Den 22 september godkände det informella Ekofin-rådet i Liège i princip att nätet inrättas.

2.1.2. Framsteg när det gäller att bekämpa förfalskning

När eurosedlarna och euromynten har införts kommer åtgärderna för att bekämpa förfalskning inom euroområdet inte längre att inriktas på skydd av de enskilda medlemsstaternas valutor, utan på den gemensamma valutan. Lämplig rättsharmonisering måste alltså uppnås och gemensamma skyddsförfaranden måste inrättas. Det är mot bakgrund av detta som ett stort antal rättsliga, begränsande och tekniska åtgärder har vidtagits och samordningen har förstärkts på gemenskapsnivå.

2.1.2.1. Rådets förordning om skydd av euron mot förfalskning

På grundval av kommissionens förslag har rådet den 28 juni 2001 antagit ett regelverk om förfaranden för att samla in, lagra och utbyta information om förfalskning och att ålägga kreditinstituten att behålla och överlämna förfalskningar till behöriga nationella myndigheter samt att anordna samarbete på nationell nivå eller på gemenskapsnivå samt med tredje land och internationella organisationer. [37]

[37] Rådets förordning (EG) nr 1338/2001av den 28 juni 2001 om fastställande av nödvändiga åtgärder för skydd av euron mot förfalskning, EGT L 181, 4.7.2001, s. 6 och rådets förordning (EG) nr 1339/2001 av den 28 juni 2001 om att låta verkningarna av förordning nr 1338/2001 om fastställande av nödvändiga åtgärder för skydd av euron mot förfalskning även omfatta de medlemsstater som inte har antagit euron som gemensam valuta, EGT L 181, 4.7.2001, s. 11.

Genomförandet av förordningens tekniska aspekter har nått långt i medlemsstaterna och inom ECB. ECB organiserar det tekniska skyddet av eurosedlarna och kommissionen samordnar medlemsstaternas åtgärder för tekniskt skydd av euromynten. Alla medlemsstater har nödvändig teknisk kapacitet för att kunna göra en första analys av falska mynt och sedlar. ECB har inrättat ett centrum för analys av sedelförfalskningar som ansvarar för all hantering av förfalskade eurosedlar. Ett tekniskt och vetenskapligt centrum för att stödja de nationella myndigheter som ansvarar för att bekämpa förfalskning (polis, tull, centralbanker och myntverk) har inrättats genom skriftväxling mellan rådets ordförande och den franske finansministern [38]. Centrumet leds av en av kommissionens byråer (OLAF [39]) och ansvarar för avancerad analys av falska euromynt. Dessutom håller ECB på att upprätta en databas med uppgifter om falska sedlar och, i samarbete med medlemsstaterna och kommissionen, med falska mynt. Arbetet med att utveckla detta verktyg bör påskyndas för att hämta igen förseningen. Det är mycket viktigt att databasen är klar att tas i bruk den 1 januari 2002.

[38] Skrivelser av den 28 februari och den 9 juni 2000.

[39] Europeiska byrån för bedrägeribekämpning.

Enligt förordningen har ansträngningar gjorts för att förbättra informationsöverföringen till Europol och stärka skyddet av euron. I Italien har ett centralkontor inrättats för detta ändamål och Belgien har förstärkt och omorganiserat de befintliga strukturerna.

Medlemsstaterna och de europeiska institutionerna skall fortfarande vidta ett antal åtgärder för att anpassa sig till förordningen, särskilt inom samarbetsområdet, såväl på nationell nivå som gentemot tredje land och internationella organisationer. De skall även fästa särskild uppmärksamhet vid de nya kraven på kreditinstituten att dra in och överlämna förfalskningar. ECB och kommissionen övervakar genomförandet av förordningen och skall lämna en lägesrapport.

2.1.2.2. Rådets rambeslut (om straffrättsliga och andra påföljder)

För att uppnå önskvärd harmoniseringsgrad mellan medlemsstaterna vad gäller straffrättsliga påföljder har rådet i maj 2000 antagit ett rambeslut med avseende på eurons införande. [40] I beslutet identifieras de berörda brotten och de skall kunna bestraffas med fängelse varvid det maximala straffet inte skall understiga åtta år.

[40] Rådets rambeslut (2000/383/JAI) av den 29 maj 2000 om förstärkning av skyddet mot förfalskning och i samband med införandet av euron genom straffrättsliga och andra påföljder, EGT L 140, 14.6.2000, s. 1. På initiativ av Sverige kommer rambeslutet att kunna ändras för att även omfatta beaktande av tidigare domar när dom avkunnas i en annan medlemsstat.

I rambeslutet åläggs medlemsstaterna att före juni 2001 till rådet, kommissionen och ECB överlämna texterna till de bestämmelser genom vilka deras åtaganden omsätts i nationell lagstiftning. Hittills har bara åtta stater gått vidare med detta meddelande. [41] Kommissionen har således vidtagit åtgärder för att se till att medlemsstaterna uppfyller sina åtaganden.

[41] Det gäller Tyskland, Frankrike, Irland, Luxemburg, Danmark, Sverige, Nederländerna och Österrike.

2.1.2.3. Utökning av Europols mandat

I april 1999 antog rådet ett beslut om att utöka Europols mandat till att omfatta bekämpning av penningförfalskning och förfalskning av betalningsmedel. [42] I enlighet med sitt mandat stöder Europol medlemsstaternas brottsbekämpande organ för att förebygga och bekämpa organiserad brottslighet genom att underlätta informationsutbyte och tillhandahålla operationella och strategiska analyser. Dessutom tillför Europol sakkunskap och tekniskt stöd när det gäller utredningar och operationer som medlemsstaternas brottsbekämpande organ genomför inom EU. Europol skall tillhandahålla en uppdaterad central databas med uppgifter om bekämpning av förfalskning samt även använda ECB:s tekniska databas. Det är viktigt att Europols databas är klar att tas i bruk i början av 2002.

[42] 1999/C/149/02 - EGT C 149, 28.5.1999, s. 16.

2.1.2.4. Utkast till rådets beslut om regeringssamarbete och andra åtgärder

a) På initiativ från Republiken Frankrike [43] har rådet i maj 2001 träffat en överenskommelse om ett utkast till beslut om skydd av euron mot förfalskning. Utkastets syfte är att genom samarbete mellan regeringarna fullborda förordningen från juni 2001. I huvudsak föreskrivs det i utkastet att medlemsstaterna skall överlä