AKRONYMER OCH FÖRKORTNINGAR

BNP : Bruttonationalprodukt

C-ärende : Formellt granskningsförfarande

CP-ärende : Preliminärt granskningsärende baserat på en utredning på tjänstens vägnar eller klagomål

EUF-fördraget : Fördraget om upprättandet av Europeiska unionens funktionssätt

FoU(I) : Forskning och utveckling (och innovation)

N-ärende : Preliminärt granskningsärende baserat på en anmälan

På tjänstens vägnar : I frågor som gäller statligt stöd används det för att hänvisa till utredningar på eget initiativ, när GD Konkurrens tar initiativ till att göra en undersökning och/eller beslutar om att inleda en utredning om påstått olagligt stöd.

RC-ärende : Återkravsärende

Sani : Interaktiv anmälan av statligt stöd (webbapplikation som används vid anmälan av statligt stöd)

SAMMANFATTNING

I. EU:s medlemsstater måste anmäla alla planerade statliga stödåtgärder till kommissionen och få kommissionens godkännande innan de genomför åtgärderna. Ansvaret för kontroll av statligt stöd på alla områden utom jordbruk och fiske faller under Europeiska kommissionens generaldirektorat för konkurrens.

II. Revisionsrätten undersökte om kommissionens förfaranden garanterar att kontrollen av statligt stöd utförs ändamålsenligt, och särskilt om

(i) systemet för anmälningar, klagomål och utredningar på tjänstens vägnar garanterar att kommissionen handlägger alla relevanta ärenden på området statligt stöd,

(ii) kommissionen har lämpliga förvaltningsstrukturer och förvaltningsprocedurer så att den kan handlägga ärenden på området statligt stöd på ett ändamålsenligt sätt och inom tidsfristerna,

(iii) kommissionen övervakar vilka effekter dess kontroll av det statliga stödet får.

III. Revisionsrättens iakttagelser bygger på en granskning av kommissionen och av åtta utvalda medlemsstater. Revisionsrätten konstaterade följande:

- Kommissionen har gjort ansträngningar för att se till att alla relevanta ärenden på området statligt stöd handläggs, men dess system garanterar inte att allt stöd fångas in.

- Förfarandena för statligt stöd som har anmälts tar lång tid.

- Klagomålen tar fortfarande lång tid att handlägga och förfarandet är inte öppet.

- Kommissionen reagerade snabbt under finanskrisen.

- Kommissionen gör ingen heltäckande efterhandsbedömning av vilka effekter dess kontroll av det statliga stödet får.

IV. På grundval av dessa iakttagelser rekommenderar revisionsrätten kommissionen att göra följande:

- Se över fördelningen av resurser till kontrollen av statligt stöd för att mer aktivt höja medlemsstaternas medvetenhet om reglerna om statligt stöd, öka sin övervakningsverksamhet och organisera sina utredningar på tjänstens vägnar mer systematiskt och riktat så att man kan upptäcka olagligt stöd.

- Öka öppenheten i sin handläggning av ärenden genom att mer regelbundet informera intressenterna om hur ärendet fortskrider och snabbare inleda formella granskningsförfaranden.

- Förkorta tiden för förfarandena, till exempel genom att begränsa antalet förfrågningar om upplysningar till medlemsstaterna och snabbt handlägga ogrundade klagomål.

- Införa ett förbättrat system för registrering av tidsåtgång och rapportering om handläggningen så att resursfördelningen blir optimal.

- Göra regelbundna efterhandsbedömningar av vilka effekter kontrollen av statligt stöd har på företagen, marknaderna och den övergripande ekonomin.

INLEDNING

1. Europeiska kommissionen har det övergripande ansvaret för att se till att kontrollen av det statliga stödet är ändamålsenlig. GD Konkurrens har huvudansvaret för förvaltningen av EU:s konkurrenspolitik. GD Jordbruk och landsbygdsutveckling och GD Havsfrågor och fiske ansvarar för kontrollen av statligt stöd på områdena jordbruk och fiske. GD Konkurrens ansvarar för kontrollen av statligt stöd inom alla andra ekonomiska sektorer.

2. Den rättsliga grunden för kommissionens kontroll av statligt stöd anges i artiklarna 107–108 i EUF-fördraget (se punkterna 3 och 8 och bilagan). I rådets förordning (om tillämpningsföreskrifter [1]) och kommissionens förordning (om genomförande [2]) anges utförligt hur kommissionen ska fullgöra sina skyldigheter. Kommissionen utfärdar meddelanden och riktlinjer som ska ge ytterligare förklaringar om hur reglerna ska tillämpas i praktiken.

3. I artikel 107.1 i EUF-fördraget definieras statligt stöd som "stöd som ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel, av vilket slag det än är, som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion, […] i den utsträckning det påverkar handeln mellan medlemsstaterna". Fyra kumulativa kriterier måste uppfyllas för att en stödåtgärd ska utgöra statligt stöd. Den ska

innehålla en överföring av statliga medel,

innebära en ekonomisk fördel för företagen,

snedvrida eller hota att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa stödmottagare,

ha potential att påverka handeln mellan medlemsstaterna.

Därför utgör bidrag till enskilda individer eller allmänna åtgärder som är tillgängliga för alla företag i allmänhet inte statligt stöd. Syftet med kommissionens regler är att man ska se till att det statliga stöd som medlemsstaterna beviljar är förenligt med den inre marknaden.

4. Statligt stöd kan ges på olika sätt. De vanligaste sätten är bidrag och skattebefrielse. Andra instrument är mjuka lån, garantier, uppskov med skattebetalning och tillskott av eget kapital. Statligt stöd kan beviljas av nationella/federala, regionala eller lokala myndigheter och av enheter som kontrolleras av myndigheter.

5. Vid Europeiska rådets möte i Lissabon i mars 2000 fastställdes målet "mindre men bättre riktat statligt stöd". Det statliga stödet [3] till industrin och tjänstesektorn (med undantag av järnvägar, annan transport, jordbruk och fiske) låg på omkring 0,5 % av BNP i EU-27 fram till finanskrisens utbrott under det andra halvåret 2008, men steg till 3,5 % av BNP eller 410 miljarder euro 2009, vilket är den högsta nivån sedan kommissionen påbörjade sina undersökningar av statligt stöd 1990 (se illustration 1). Det statliga stöd som beviljades finanssektorn i samband med finanskrisen uppgick till 351,7 miljarder euro 2009 eller 2,98 % av BNP i EU-27 och står därför för huvuddelen av ökningen av det statliga stödet 2008–2009 [4].

ILLUSTRATION 1

STATLIGT STÖD TILL INDUSTRIN OCH TJÄNSTESEKTORN I EU (I % AV BNP I EU-27)

+++++ TIFF +++++

Källa: Europeiska kommissionen.

6. Kommissionen presenterade 2005 en handlingsplan för statligt stöd [5] som skulle göra så att reglerna om statligt stöd på ett bättre sätt bidrar till en långsiktigt stabil tillväxt, ökad konkurrenskraft, social och regional sammanhållning och miljöskydd. Handlingsplanen för statligt stöd grundades på principerna om ett mindre, men bättre riktat stöd, ett finare ekonomiskt angreppssätt, effektivare förfaranden, bättre tillämpning, hög-re förutsägbarhet och ökad öppenhet samt delat ansvar mellan kommissionen och medlemsstaterna. Handlingsplanen för statligt stöd infördes gradvis mellan 2005 och 2009.

7. Den lyfte särskilt fram behovet av bättre tillämpning och övervakning när det gällde statligt stöd som beviljas av medlemsstaterna och underströk att civilrättsliga tvister inför nationella domstolar skulle kunna bidra till detta mål genom ökad disciplin på området statligt stöd. I april 2009 utfärdade kommissionen ett nytt tillkännagivande om nationella domstolars tillämpning av reglerna om statligt stöd som ger detaljerad vägledning och höjer medvetenheten om att statligt stöd kan användas som ett alternativ och komplement till tillämpning genom Europeiska kommissionen. Det är dock ännu inte så vanligt att man vänder sig till nationella domstolar [6].

8. Enligt artikel 108 i EUF-fördraget (se bilagan) måste EU-medlemsstaterna anmäla alla statliga stödåtgärder som planeras till kommissionen och få kommissionens godkännande innan de genomför åtgärderna (utom de åtgärder som kommissionen har undantagit från anmälan) (se punkterna 19–25). Kommissionen är den enda myndighet som kan förklara en statlig stödåtgärd förenlig med fördraget, och den har stort utrymme för skönsmässig bedömning i detta hänseende.

9. Kommissionen kan antingen besluta att åtgärden inte utgör stöd, besluta att godkänna stödet eller besluta att inleda ett formellt granskningsförfarande. Alla beslut måste antas inom två månader efter mottagandet av en fullständig anmälan [7]. Konkurrenter eller andra intresserade parter som tror att en viss åtgärd utgör statligt stöd kan lämna in ett klagomål till kommissionen. Kommissionen kan också ta initiativ till att inleda en utredning (på tjänstens vägnar) om vissa statliga stödåtgärder som påstås vara oförenliga med den inre marknaden.

10. Anmälningar och klagomål utreds i två steg (se illustrationerna 2 och 3). Först görs en preliminär granskning där man fastställer om den anmälda åtgärden utgör statligt stöd och om detta stöd i så fall är förenligt med den gemensamma marknaden [8]. Om kommissionen efter en preliminär granskning finner att det förekommer tveksamheter i fråga om förenligheten med den inre marknaden, ska den besluta att inleda ett formellt granskningsförfarande. Den anmälande medlemsstaten kan under hela förfarandet ändra den anmälda åtgärden eller de anmälda åtgärderna så att den eller de blir förenliga med den inre marknaden.

11. Under det första steget i processen är det huvudsakligen kommissionen och medlemsstaten som är inblandade. Under det andra steget är processen öppnare, eftersom beslutet att inleda förfarandet offentliggörs och alla intresserade parter (bland annat stödmottagarna och konkurrenterna) har rätt att lämna synpunkter.

ILLUSTRATION 2

FÖRENKLAD ÖVERSIKT ÖVER FÖRFARANDET FÖR ANMÄLT STÖD

+++++ TIFF +++++

ILLUSTRATION 3

FÖRENKLAD ÖVERSIKT ÖVER FÖRFARANDET FÖR KLAGOMÅL

+++++ TIFF +++++

REVISIONENS INRIKTNING OCH OMFATTNING SAMT REVISIONSMETOD

12. Det övergripande målet var att bedöma om kommissionens förfaranden garanterar att kontrollen av statligt stöd utförs ändamålsenligt. Den övergripande revisionsfrågan delades upp i följande tre delfrågor:

a) Garanterar systemet för anmälningar, klagomål och utredningar på tjänstens vägnar att kommissionen handlägger alla relevanta ärenden på området statligt stöd?

b) Har kommissionen lämpliga förvaltningsstrukturer och förvaltningsprocedurer så att den kan handlägga ärenden på området statligt stöd på ett ändamålsenligt sätt och inom tidsfristerna?

c) Övervakar kommissionen vilka effekter dess kontroll av det statliga stödet får?

13. Revisionsrätten riktade in revisionen på kommissionens organisation, beslutsfattande och övervakning under perioden 2008–2010, men gjorde ingen bedömning av giltigheten i de beslut som kommissionen hade fattat. Revisionen omfattade de områden inom kontroll av statligt stöd som GD Konkurrens ansvarar för. Dessa områden utgjorde 96 % av allt statligt stöd som beviljades 2009 (med undantag för järnvägar) [9] på grund av att särskilt mycket stöd beviljades finanssektorn.

14. Revisionsarbetet vid kommissionen omfattade följande:

Granskning av ett urval av 50 (för)anmälningar, 30 klagomål, 40 övervakningsärenden och tio återkravsärenden.

Intervjuer med handläggarna och de ansvariga för ärendena vid tio olika enheter vid GD Konkurrens, nyckelpersonal vid GD Konkurrens horisontella enheter och kommissionens rättstjänst och generalsekretariat.

Granskning av viktiga förvaltningsdokument.

Analytiska tester.

15. Revisionsrätten har visserligen inte granskat systemen i medlemsstaterna, men gjorde informationsbesök hos 44 intressenter inom offentlig och privat sektor i åtta medlemsstater [10]. Intressenternas åsikter användes som en ytterligare informationskälla bara i de fall där ett stort antal av intressenterna delade åsikterna.

IAKTTAGELSER

IDENTIFIERING AV RELEVANTA ÄRENDEN PÅ OMRÅDET STATLIGT STÖD

16. Enligt fördraget måste medlemsstaterna anmäla alla planerade statliga stödåtgärder till kommissionen. Revisionsrätten undersökte om det nuvarande systemet för anmälningar, klagomål och utredningar på tjänstens vägnar ger tillräckliga garantier för att kommissionen handlägger alla viktiga ärenden på området statligt stöd. I punkterna 17–33 undersöks om kommissionen gör tillräckligt för att kontrollera att medlemsstaterna fullgör sina skyldigheter när det gäller reglerna om statligt stöd och för att göra medlemsstaterna mer medvetna om skyldigheten att anmäla statligt stöd.

KOMMISSIONENS KONTROLLER FÖR ATT SE TILL ATT MEDLEMSSTATERNA FULLGÖR SKYLDIGHETEN ATT ANMÄLA STATLIGT STÖD ÄR INTE TILLRÄCKLIGA

KOMMISSIONEN HAR INTE FULLT UT UTNYTTJAT DEN INFORMATION SOM FINNS TILLGÄNGLIG FÖR ALLMÄNHETEN

17. Kommissionen har ingen specifik rättslig grund för att begära information från medlemsstaterna i syfte att identifiera de viktigaste stödbeviljande myndigheterna, den interna organisationen i medlemsstaterna eller de tillämpliga anmälnings- och kontrollförfarandena i medlemsstaterna. Den har inte heller någon specifik rättslig grund för att göra utredningar på sektors- eller medlemsstatsnivå i syfte att identifiera potentiellt olagligt statligt stöd. Kommissionen har dock inte fullt ut utnyttjat den information som finns tillgänglig för allmänheten i syfte att bedöma risken för att stöd inte anmäls. Därför har den inte identifierat de kategorier av stödåtgärder där risken för utebliven anmälan är särskilt hög antingen på grund av åtgärdernas inneboende risker eller brister i medlemsstaternas kontrollsystem.

18. Risken för utebliven anmälan är särskilt hög när det gäller undsättnings- och omstruktureringsstöd, skatteåtgärder och markförsäljning under marknadspriset, vilket har lett till många klagomål. Risken är också högre för stöd som beviljas av regionala och lokala myndigheter som endast beviljar stöd vid enstaka tillfällen och därför har en begränsad kunskap om reglerna om statligt stöd.

ÖVERVAKNINGEN AV ÅTGÄRDER SOM OMFATTAS AV GRUPPUNDANTAG ÄR BEGRÄNSAD

19. År 1998 gjorde rådet det möjligt för kommissionen att anta så kallade gruppundantagsförordningar för statligt stöd [11]. Med dessa förordningar kan kommissionen förklara specifika kategorier av statligt stöd förenliga med fördraget om de uppfyller vissa villkor och på så sätt undanta dem från kravet på föranmälan och kommissionens godkännande.

20. Kommissionen har infört gruppundantag på flera områden, bland annat statligt stöd till utbildning, sysselsättning, FoU och miljöskydd. År 2008 rymdes dessa gruppundantag inom en allmän gruppundantagsförordning [12]. I enlighet med de grundläggande principer som anges i handlingsplanen för statligt stöd (se punkt 6) ökade den allmänna gruppundantagsförordningen betydligt gruppundantagsförordningarnas omfattning, både vad gäller stödtyperna och de maximibelopp som gällde. Sedan 2007 överstiger antalet åtgärder som omfattas av gruppundantag antalet anmälningar (se illustration 4).

ILLUSTRATION 4

TRENDEN FÖR ANTALET ANMÄLNINGAR OCH ÅTGÄRDER SOM OMFATTAS AV GRUPPUNDANTAG

+++++ TIFF +++++

Källa: Europeiska kommissionen.

21. Kommissionen är medveten om att efterhandskontrollerna blir allt viktigare när allt fler åtgärder undantas från föranmälan [13]. Dess övervakningsverksamhet är dock begränsad till en årlig skrivbordsgranskning av 15 godkända stödsystem plus 15 åtgärder som omfattas av gruppundantag som väljs ut på grundval av en subjektiv bedömning. Detta kan endast ge en uppfattning om i vilken utsträckning villkoren i den allmänna gruppundantagsförordningen och i kommissionens beslut om godkännande av stödsystem uppfylls [14].

22. Under kommissionens övervakningsverksamhet 2008 konstaterades betydande problem i tre av de 30 ärenden som undersöktes. Användbarheten av denna övervakning begränsades dessutom på grund av att kommissionen inte kunde kontrollera enskilda bidrag från vissa av de utvalda stödsystemen, eftersom inget stöd ännu hade beviljats. Kommissionen hade också svårt att få in de upplysningar som den hade begärt från medlemsstaterna.

KOMMISSIONEN ÖVERVAKAR INTE OM TAKET FÖR STÖD AV MINDRE BETYDELSE RESPEKTERAS

23. Förordningen om stöd av mindre betydelse [15] införde ett tak på 200000 euro. Stöd som understiger detta belopp anses inte påverka handeln mellan medlemsstaterna och inte heller snedvrida konkurrensen och anses därför inte vara statligt stöd. Medlemsstaterna har välkomnat och gradvis ökat användningen av reglerna om stöd av mindre betydelse, som gör det möjligt att genomföra stödåtgärder snabbare.

24. Medlemsstaterna bör när de beviljar stöd av mindre betydelse informera det berörda företaget om att det är fråga om ett stöd av mindre betydelse, begära fullständiga uppgifter från företaget om andra stöd av mindre betydelse som det har mottagit de senaste tre åren och noga kontrollera att taket inte överstigs. Man kan också se till att taket respekteras med hjälp av ett centralt register, men mycket få medlemsstater har ett sådant.

25. Medlemsstaterna måste visserligen registrera och samla in alla uppgifter om tillämpningen av förordningen om stöd av mindre betydelse och låta kommissionen ta del av dessa på skriftlig begäran, men i praktiken kontrollerar kommissionen inte att villkoren för beviljande av stöd av mindre betydelse är uppfyllda. Flera stödbeviljande myndigheter uppgav att det är mycket svårt att kontrollera att taket för stöd av mindre betydelse respekteras och att de inte har någon klar bild av om detta är fallet eller inte.

KOMMISSIONEN GÖR INGA SYSTEMATISKA FÖRSÖK ATT UPPTÄCKA ICKE-ANMÄLDA STÖDÅTGÄRDER

26. Upptäckt av stödåtgärder som borde ha anmälts av medlemsstaterna men inte blev det sker huvudsakligen på grundval av klagomål och utredningar på tjänstens vägnar (se punkt 9). Kommissionen började först nyligen att registrera fall på tjänstens vägnar separat från klagomål. Antalet fall på tjänstens vägnar (35 under 2009 och 18 under 2010) är mycket mindre än antalet klagomål (omkring 400 under 2009).

27. Även om några potentiella nya ärenden på området statligt stöd fångas upp vid genomgångar av tidningsmaterial, vilket resulterar i ärenden på tjänstens vägnar, har detta inte blivit praxis. Kommissionens begränsade övervakning av stödsystem och åtgärder som omfattas av gruppundantag (se punkterna 19–22) är faktiskt den enda systematiska verksamhet på tjänstens vägnar som för närvarande utförs på området statligt stöd. Kommissionen har själv konstaterat att det inte räcker att förlita sig på klagomål och rättstvister på nationell nivå för att garantera att medlemsstaterna fullt ut fullgör skyldigheten att anmäla statligt stöd och att varje ytterligare steg mot ett minskat antal anmälningar borde kompenseras med andra kontrollmekanismer.

28. Begreppet statligt stöd är så komplext att medlemsstaterna har svårt att besluta om en åtgärd utgör statligt stöd och behöver anmälas till kommissionen eller inte. Det är särskilt svårt att fastställa om vissa skatteåtgärder utgör statligt stöd eller inte. Detta förklarar varför ungefär 5 % av anmälningarna görs enbart av rättssäkerhetsskäl [16]. Eftersom Europeiska unionens domstol gör en bred tolkning av begreppet statligt stöd anser kommissionen att den har mycket litet utrymme för att besluta att en åtgärd inte utgör statligt stöd.

29. Om kommissionen efter ett klagomål eller en utredning på tjänstens vägnar beslutar att en åtgärd utgör stöd som är förenligt med den inre marknaden får en utebliven anmälan (eller en sen anmälan) inga konsekvenser för medlemsstaten eller stödmottagarna. Om kommissionen beslutar att stöd som är oförenligt med den inre marknaden har beviljats måste stödmottagarna återbetala stödet med ränta, som om de hade fått ett lån (se punkt 68).

30. Kommissionen kontrollerar inte om de stödåtgärder för vilka anmälningarna har dragits tillbaka, men som vid första anblicken verkade vara statligt stöd, överges eller genomförs utan kommissionens godkännande. I det senare fallet skulle åtgärden utgöra ett olagligt statligt stöd som kommissionen skulle kunna inleda ett ärende på tjänstens vägnar om. Detsamma gäller anmälda stödåtgärder som kommissionen har fattat ett negativt beslut om.

KOMMISSIONEN ÄR INTE TILLRÄCKLIGT AKTIV NÄR DET GÄLLER ATT GÖRA MEDLEMSSTATERNA MER MEDVETNA OM SKYLDIGHETEN ATT ANMÄLA STATLIGT STÖD

DET NÄTVERK AV KONTAKTPUNKTER FÖR LÄNDERNA SOM KOMMISSIONEN SKAPADE MÖTTE ENDAST LITEN FRAMGÅNG

31. GD Konkurrens beslutade 2006 att skapa kontaktpunkter för länderna vid kommissionen. Dessa tjänstemän (en från varje land) utgör den första kontakten med GD Konkurrens. Deras uppgift är begränsad till att ge medlemsstaterna informell, icke bindande praktisk vägledning som inte berör pågående ärenden. De flesta av de stödbeviljande myndigheterna i medlemsstaterna har dock aldrig kontaktat sin kontaktpunkt för landet, antingen på grund av att de inte har vetat om att den finns eller att de inte har ansett att de har behov av det.

DE FLESTA AV INTRESSENTERNA SKULLE UPPSKATTA OM KOMMISSIONEN INTOG EN MER AKTIV ROLL

32. Intressenter i sju av de åtta besökta medlemsstaterna uppgav att de skulle uppskatta om kommissionen intog en mer aktiv roll på ett eller flera av de följande områdena, vilket är motiv nog för att kommissionen beaktar detta ytterligare:

Arbete för att höja medvetenheten om anmälningsplikten bland potentiella stödbeviljande myndigheter.

Främjande av bästa praxis vid utformningen av ändamålsenliga stödåtgärder som är förenliga med EU:s konkurrensregler.

Mer vägledning om exakt vilken information som måste tillhandahållas vid olika typer av anmälningar så att kommissionen kan avgöra om anmälan är fullständig. Standardisering av anmälningsblanketten i det elektroniska Sani-systemet har bara delvis löst detta problem.

Offentliggörande av en separat, regelbundet uppdaterad sektion för vanliga frågor och svar på Europeiska kommissionens webbplats för konkurrens.

En helpdesk-funktion som kan tillhandahålla information om hur riktlinjerna ska tolkas.

NÅGRA INTRESSENTER ANSER ATT KOMMISSIONENS RIKTLINJER ÄR ALLTFÖR KOMPLICERADE

33. Kommissionens riktlinjer uppskattas i allmänhet av intressenterna. Även om riktlinjerna har ökat förutsägbarheten i kommissionens beslut om statligt stöd anser vissa intressenter att de är alltför komplicerade eller inte tillräckligt tydliga och att de lämnar alltför stort tolkningsutrymme, vilket skapar rättsosäkerhet.

HANDLÄGGNING AV ÄRENDEN

34. I förordningen om tillämpningsföreskrifter, reglerna om bästa praxis (se ruta 1) och GD Konkurrens interna procedurhandbok fastställs de regler som gäller för handläggning av anmälningar, klagomål och återkrav. Revisionsrätten undersökte om kommissionen har lämpliga förvaltningsstrukturer och förvaltningsprocedurer så att den kan handlägga ärenden på området statligt stöd på ett ändamålsenligt sätt och inom tidsfristerna.

RUTA 1

VIKTIGA DELAR I DE REGLER OM BÄSTA PRAXIS SOM ANTOGS 2009

I de fall som är nyskapande, tekniskt komplicerade, känsliga eller brådskande kommer kommissionen att erbjuda ömsesidigt godtagbar planering till den anmälande medlemsstaten.

Om kommissionen utarbetar fler än en begäran om upplysningar kommer den att försöka sammanställa dessa i grupper under den preliminära granskningsfasen. I princip kommer därför en enda övergripande begäran om upplysningar att skickas ut 4–6 veckor efter dagen för anmälan.

Beslutet om att inleda ett formellt granskningsförfarande offentliggörs inom två månader.

De tidsfrister som medlemsstaterna och de intresserade parterna har för att lämna synpunkter ska tillämpas striktare.

Kommissionen kommer att göra sitt yttersta för att undersöka ett klagomål inom en vägledande tidsram på tolv månader efter mottagandet.

Medlemsstaterna och de klagande kommer att hållas underrättade om huruvida klagomålet läggs ned eller hur det handläggs i övrigt.

KOMMISSIONEN HINDRAS AV BRISTEN PÅ TILLFÖRLITLIG FÖRVALTNINGSINFORMATION OCH ORGANISATORISKA PROBLEM

GD KONKURRENS FÖRFARANDEN FÖR STATLIGT STÖD ÄR I ALLMÄNHET TYDLIGA OCH FÖLJS VÄL

35. Procedurhandboken är det viktigaste referensdokumentet om handläggning av ärenden och finns på GD Konkurrens intranät. Den uppdateras regelbundet och personalen informeras om uppdateringarna via e-post. Den täcker de flesta av huvudverksamheterna och innehåller tydlig vägledning och standardiserade mallar. Handboken följs i allmänhet noga av handläggarna, med några få undantag när det gäller tidsfristerna för förfarandena (se punkt 48) och uppladdning av dokument i Isis (se punkt 41).

ÄRENDENAS ANTAL, KOMPLEXITET OCH PRIORITERING SKAPAR PROBLEM

36. Ärenden på området statligt stöd kräver noggrann och utförlig analys av stödförslag som kan vara komplicerade och av stor ekonomisk betydelse. I vissa fall kan det röra sig om så komplexa frågor som stora flygtekniska projekt eller omstrukturering av banker. I genomsnitt är varje tjänsteman ansvarig handläggare för sju ärenden och biträdande handläggare för sju andra. De resurser som finns tillgängliga för annan verksamhet, såsom utredningar på tjänstens vägnar, övervakningsverksamhet, initiativ till att öka utbytet av bästa praxis bland medlemsstaterna osv., är därför begränsade.

37. Ett av målen med omorganisationen av GD Konkurrens 2007 var att man skulle öka generaldirektoratets möjlighet att använda sina resurser effektivare genom flexiblare fördelning av personalresurserna mellan enheterna och direktoraten och på så sätt göra det möjligt att inkludera en ansvarig eller biträdande handläggare från en annan enhet i det team som har hand om ett ärende. Med undantag för de första stadierna i finanskrisen har dock den tid som handläggarna lägger ned på ärenden som sköts av andra enheter legat kvar på några få procent av deras totala arbetstid.

38. Sedan december 2009 delas nya ärenden på området statligt stöd in i följande två prioriterade kategorier på grundval av två huvudsakliga kriterier, nämligen hur troligt det är att det rör sig om ett ärende av prejudicerande karaktär och vilken prioritering kommissionen ger ärendet:

Prioritet 1: ärenden som anses nödvändiga för att man ska kunna garantera ändamålsenlig kontroll av det statliga stödet.

Prioritet 2: alla ärenden som inte är prioritet 1-ärenden.

39. Även om prioritet 1-ärenden får mer resurser och mer uppmärksamhet från ledningen avslutas de inte nödvändigtvis snabbare, eftersom de oftast är de mest komplexa ärendena. Eftersom handläggarna arbetar med flera ärenden samtidigt och ska hålla tidsfristerna för alla anmälningar måste de i-bland lägga prioritet 1-ärenden åt sidan för att kunna arbeta med ett lägre prioriterat ärende i stället. Handläggarna anser att de behöver mer vägledning om hur de ska fördela sin arbetstid mellan prioritet 2-ärenden, som utgör majoriteten av arbetsbördan [17].

40. För att garantera optimal resursfördelning måste ledningen ha exakta uppgifter om de tillgängliga resurserna och om arbetsbördan i hela organisationen. Därför införde GD Konkurrens 2009 ett pilotprojekt för tidsrapportering som kallas Petra. Detta verktyg ger handläggarna möjlighet att avsätta sin arbetstid för de olika ärenden som de arbetar på. Deltagandet är frivilligt och gäller endast en del av arbetstiden, vilket betyder att rapporterna baserade på Petra bara är vägledande och att GD Konkurrens fortfarande inte har något verktyg som kan ge en fullständig bild.

IT-SYSTEMEN FÖR HANDLÄGGNING AV ÄRENDEN UPPFYLLER I ALLMÄNHET ANVÄNDARKRAVEN

41. Isis används för förvaltning och övervakning av alla ärenden på området statligt stöd. Det är ett användbart verktyg för lagring av den information som behövs för beslutsprocessen, övervakning av tidsfrister och planering av arbetet. Ett antal rapporter kan framställas med hjälp av systemet, till exempel rapporter om eftersläpningen av ärenden, statistik över handläggningstid osv. Systemet har dock följande brister:

Fram till november 2010 delades en utredning av en anmälan eller ett klagomål ofta upp i flera förfaranden (se illustrationerna 2 och 3), med olika identifieringsnummer för varje del, vilket gjorde det omöjligt att bedöma hur lång tid handläggningen av en anmälan eller ett klagomål tog sammanlagt.

Eftersom det inte alltid var tydligt angivet i Isis vilka förfaranden som hörde ihop tog det lång tid och var svårt att få en klar översikt över hela ärendet.

I 30 % av de ärenden som revisionsrätten granskade fattades det dessutom dokument i Isis, såsom protokoll från sammanträden, e-post-meddelanden och förteckningar över telefonsamtal eller konferenssamtal eller också hade de inte registrerats i rätt tid.

NYA HANDLÄGGNINGSFÖRFARANDEN FÖR ANMÄLNINGAR HAR INTE MINSKAT HANDLÄGGNINGSTIDEN ELLER GJORT HANDLÄGGNINGEN MINDRE KRÅNGLIG

42. Kommissionen införde 2009 ett så kallat förenklingspaket som bestod av ett förenklat förfarande [18] (se punkterna 59–60) och regler om bästa praxis (se punkt 34 och ruta 1) för hur man skulle utföra kontrollförfarandena för statligt stöd. Det främsta syftet med reglerna om bästa praxis var "att ge vägledning för det dagliga genomförandet av förfaranden om statligt stöd för att på så sätt skapa ett bättre samarbete och en ömsesidig förståelse mellan kommissionens avdelningar, medlemsstaternas myndigheter, rättsväsendet och näringslivet".

43. I enlighet med reglerna om bästa praxis har kommissionen även uppmanat medlemsstaterna att så snabbt som möjligt inleda kontakter före anmälan utanför det förenklade förfarandet. Syftet med kontakterna före anmälan är att förbättra anmälningarnas kvalitet genom att man förtydligar frågor som kvarstår eller de uppgifter som kommissionen behöver för att fatta sitt beslut. Vissa stödbeviljande myndigheter ifrågasätter visserligen hur betydelsefulla dessa kontakter är, men antalet föranmälda ärenden var betydligt fler 2009–2010 än tidigare (se illustration 5).

DEN PRELIMINÄRA GRANSKNINGEN AV MÅNGA ANMÄLNINGAR TAR LÅNG TID

44. De upplysningar som medlemsstaterna lämnar i anmälan bör vara så uttömmande att kommissionen kan fatta beslut utan ytterligare upplysningar. Om anmälan är ofullständig skickar GD Konkurrens ut en begäran om kompletterande upplysningar och uppmanar medlemsstaten att svara inom 20 arbetsdagar. Medlemsstaten har rätt att begära att tidsfristen förlängs.

ILLUSTRATION 5

TRENDEN FÖR ANTALET FÖRANMÄLNINGAR OCH ANMÄLNINGAR

+++++ TIFF +++++

Källa: Europeiska kommissionen.

45. Den genomsnittliga tidsåtgången för beslutsfattandet ökade mellan 2005 och 2008 [19]. Åren 2007–2008 tog det i 40 % av anmälningarna sex eller fler månader att fatta ett beslut. Den procentuella andelen minskade betydligt 2009, men detta förklaras delvis av stödåtgärder i samband med finanskrisen som handlades särskilt snabbt på grund av deras brådskande karaktär.

46. Hur lång tid den preliminära granskningen tar beror huvudsakligen på följande tre faktorer:

Antal förfrågningar om upplysningar som kommissionen skickar till medlemsstaterna.

Den tid det tar för medlemsstaten att svara på förfrågan om upplysningar.

Den tid det tar för kommissionen att antingen fatta ett beslut eller skicka ännu en förfrågan om upplysningar (högst två månader).

I en tredjedel av anmälningarna i urvalet skickar kommissionen två eller fler förfrågningar om upplysningar

47. Såsom anges i procedurhandboken bör ärendeteamet försöka sammanställa förfrågningarna om upplysningar under den preliminära granskningsfasen. I princip bör det bara finnas en enda, uttömmande begäran om upplysningar under den preliminära granskningsfasen, som vanligtvis skickas ut inom 4–6 veckor efter datumet för anmälan. En ytterligare förfrågan kan skickas ut i välgrundade undantagsfall. I 28 % av de fall i urvalet där kommissionen formellt har begärt ytterligare upplysningar skickades dock tre eller fler förfrågningar om upplysningar ut.

Förfrågningar om upplysningar skickas ofta ut precis före den lagstadgade tidsfristen

48. Kommissionen skickade ut förfrågningarna om upplysningar i genomsnitt 50 dagar efter datumet för anmälan eller de senast insända upplysningarna från medlemsstaten. Eftersom många förfrågningar om upplysningar måste översättas och handläggarna har tidsfrister för flera ärenden samtidigt skickas vissa förfrågningar ut precis innan tvåmånaderstidsfristen går ut. I fyra av de 43 granskade N-ärendena överskreds den lagstadgade tidsfrist på två månader som kommissionen har för att skicka en förfrågan om upplysningar eller att fatta ett beslut (antingen för att godkänna stödet eller inleda ett formellt granskningsförfarande).

Medlemsstaterna svarar ofta inte inom den tidsfrist som kommissionen har fastställt

49. Det stora antalet frågor som skickas av kommissionen och deras komplexa och detaljerade karaktär gör det svårt för medlemsstaterna att svara inom 20 arbetsdagar. En medlemsstats förvaltningsstruktur kan också ytterligare försena svaren till kommissionen. Till exempel har medlemsstater med en decentraliserad förvaltning en rapporteringsstruktur som innehåller flera myndighetsnivåer som svaren måste igenom.

50. På grundval av det urval anmälningar som revisionsrätten granskade var den tid det tog för en medlemsstat att tillhandahålla upplysningarna i genomsnitt 33 arbetsdagar. I 40 % av N-ärendena i urvalet tillhandahöll inte medlemsstaterna de begärda upplysningarna i tid, vare sig inom de 20 arbetsdagarna eller inom den reviderade tidsplan som man kommit överens om med kommissionen.

DET FORMELLA GRANSKNINGSFÖRFARANDET TAR OCKSÅ LÅNG TID

51. Kommissionen måste inleda ett formellt granskningsförfarande när den har stora svårigheter att fatta ett beslut eller då det råder tveksamhet stödåtgärdens förenlighet med den inre marknaden och/eller har svårigheter med förfarandet för att få tillgång till de upplysningar som den behöver. I mer än hälften av de anmälda ärendena 2005–2008 tog det mer än sex månader att fatta ett beslut om att inleda ett formellt granskningsförfarande [20].

52. Kommissionen bör i möjligaste mån sträva efter att anta ett beslut för anmälda fall inom 18 månader efter det att ett formellt granskningsförfarande har inletts [21]. Antalet ärenden som överstiger den rekommenderade tidsfristen på 18 månader är 38 % (9/24) för formella granskningsförfaranden som inleddes 2005, 13 % (4/31) 2006, 33 % (9/27) 2007 och 18 % (3/17) 2008. När man även beaktar den preliminära granskningen överstiger den sammanlagda tiden mellan anmälan och kommissionens beslut i dessa ärenden två år.

53. Intressenter i alla de medlemsstater som besöktes uppgav att handläggningen av ärendena tar för lång tid. Det största problemet är enskilda stödprojekt, särskilt de som kommissionen gör en grundlig ekonomisk bedömning av (se punkterna 55–56). Detta kan få negativa effekter för medlemsstaterna, såsom försening av nationell lagstiftning eller risk för att förlora potentiella investerare. Sammansättningen i kommissionens ärendeteam förändras ofta, vilket kan försena förfarandena ytterligare.

ANVÄNDANDET AV ÖMSESIDIGT GODTAGBAR PLANERING HAR HITTILLS VARIT BEGRÄNSAD

54. I september 2009 infördes ömsesidigt godtagbar planering i reglerna om bästa praxis. Medlemsstaten och kommissionen kan tillsammans komma överens om hur ett ärende ska prioriteras, vilka upplysningar medlemsstaten ska tillhandahålla, hur kommissionens bedömning troligtvis kommer att utformas och hur lång tid den kommer att ta. Om medlemsstaten tillhandahåller alla nödvändiga uppgifter i god tid kommer kommissionen att sträva efter att iaktta den ömsesidigt överenskomna tidsramen för granskningen av ärendet. Revisionsrätten fann inga tecken på ömsesidigt godtagbar planering i något av de granskade ärendena.

DET NYA FÖRFINADE EKONOMISKA ANGREPPSSÄTTET ÄR INTE TILLRÄCKLIGT TYDLIGT FÖR INTRESSENTERNA

55. Den nya struktur som angavs i handlingsplanen för statligt stöd 2005 (se punkt 6) bygger på ett trestegssystem med gruppundantag, standardbedömning och detaljerad bedömning. I princip ska statliga stödåtgärder som anmälts till kommissionen granskas med hjälp av en standardbedömning. Detaljerade bedömningar tillämpas vid ett litet antal specifika fall (till exempel vissa stora investeringsprojekt).

56. Sådana detaljerade bedömningar kan innefatta en förfinad ekonomisk analys [22] som är utformad så att kommissionen ska få en tillförlitlig analys av vilka ekonomiska effekter det statliga stödet sannolikt kommer att få. Det viktigaste elementet i detta angreppssätt är ett avvägningstest. "Bedömningen av ett stöds förenlighet handlar i princip om att göra en avvägning mellan de negativa effekter stödet har […] samt de positiva effekter det har genom att bidra till klart definierade mål av gemensamt intresse" [23]

57. Dessa nya arrangemang har dock skapat oro bland intressenterna som har olika syn på hur ändamålsenligt kommissionens förfinade ekonomiska angreppssätt är. Några ansåg att det bara förlänger godkännandeförfarandet och skapar mer osäkerhet, medan andra tyckte att det var ett positivt sätt att undersöka den verkliga effekten av den föreslagna åtgärden och blev besvikna över att kommissionen inte använde det mer.

58. Kommissionen genomförde ett offentligt samråd om detta 2009 och offentliggjorde resultaten från detta samråd i början av 2011. Men kommissionen har ännu inte bemött de farhågor om det förfinade ekonomiska angreppssättet som man gav uttryck för vid detta samråd. Om systemet med statligt stöd ska genomföras framgångsrikt måste det finnas en stark känsla av samförstånd mellan kommissionen och intressenterna i medlemsstaterna.

DET FÖRENKLADE FÖRFARANDE SOM INFÖRDES 2009 HAR HITTILLS ANVÄNTS I LITEN UTSTRÄCKNING

59. Ett förenklat förfarande infördes som skulle användas för att man inom en kortare tidsram skulle granska "vissa typer av statliga stödåtgärder, som inte kräver att kommissionen gör någon egen bedömning, utan endast kontrollerar att de är förenliga med gällande regler och praxis". Detta kan visa sig vara ett användbart initiativ, men det är svårt att bedöma dess ändamålsenlighet eftersom det hittills har använts i liten utsträckning.

60. Det förenklade förfarandet användes i 21 ärenden 2010. Detta utgör mindre än 4 % av det totala antalet mottagna anmälningar. Dess begränsade användning kan bero på följande faktorer:

Kommissionen tar sig rätten att återgå till det sedvanliga förfarandet om någon av de garantier eller något av de undantag som anges i tillkännagivandet om det förenklade förfarandet gäller.

Medlemsstaterna använder inte gärna det förenklade förfarandet eftersom kommissionen i dessa ärenden, till skillnad från vanliga anmälningar, offentliggör en sammanfattning av anmälan på sin webbplats, vilket gör det möjligt för de intresserade parterna att lämna synpunkter.

Villkoren för tillämpning av det förenklade förfarandet är strikta.

Det förenklade förfarandet gäller bara N-ärenden utan komplikationer som vanligtvis ändå godkänns inom sex månader med det sedvanliga förfarandet.

Det förenklade förfarandet måste föregås av kontakter före anmälan.

KLAGOMÅLEN TAR FOTFARANDE LÅNG TID ATT UTREDA OCH FÖRFARANDET ÄR INTE ÖPPET

61. Konkurrenter eller andra intresserade parter som tror att en viss åtgärd är statligt stöd kan lämna in ett klagomål till kommissionen. En blankett för klagomål finns på Europeiska kommissionens webbplats och kan antingen fyllas i på nätet eller skickas in med post, vilket gör det relativt enkelt att lämna in ett klagomål. Flera klagomål faller utanför GD Konkurrens ansvarsområde och avslutas efter en begränsad granskning av klagomålet eller lämnas över till ett annat generaldirektorat, till exempel GD Skatter och tullar. Det är inte alltid farhågor om potentiell snedvridning av konkurrens som ligger bakom de klagomål som tas emot och handläggs av GD Konkurrens. Några handlar i stället om exempelvis miljöhänsyn.

62. Både antalet klagomål som tas emot och antalet oavslutade klagomål har stigit stadigt under perioden 2006–2010 (se illustration 6). Hälften av dem pågick i mer än ett år [24], nästan en fjärdedel i mer än två år och några få till och med i mer än fem år. Eftersläpningen av ärenden är särskilt stor på området transport. GD Konkurrens tog över transportärendena från GD Energi och transport i början av 2010 efter omorganisationen av ansvarsområdena inom kommissionen.

63. Det finns inga lagstadgade tidsfrister för handläggning av klagomål, medan strikta tidsfrister gäller för anmälningar. Kommissionens måste dock i enlighet med artikel 10 i förordningen om tillämpningsföreskrifter utreda klagomålen "utan dröjsmål".

64. Klagomål som har låg prioritet handläggs ofta när den ansvariga handläggaren inte har något annat mer brådskande ärende. Därför kan både det preliminära och det formella granskningsförfarandet ta lång tid. Kommissionen fattade inget beslut om eller avslutade inte inom två år tio [25] av de 30 klagomålsärenden som revisionsrätten granskade. I flera ärenden skedde ingenting under mer än ett år. I hälften av alla CP-ärenden fattas inget beslut inom ett år [26] och de flesta av de formella granskningsförfarandena tar också mer än ett år. Klagande har möjlighet att väcka talan vid Europeiska unionens domstol för underlåtenhet att vidta åtgärder (artikel 265 i EUF-fördraget), men det har bara skett i ett fåtal ärenden.

ILLUSTRATION 6

ÖKANDE ANTAL KLAGOMÅL

+++++ TIFF +++++

Källa: Europeiska kommissionen.

65. I sex ärenden i revisionsrättens urval på 30 klagomål skickade kommissionen inte vidare klagomålet till medlemsstaten inom två månader med en begäran om upplysningar. I elva ärenden informerades inte medlemsstaten och/eller den klagande om hur ärendet fortskred under mer än ett år. I sex ärenden informerades inte medlemsstaten och/eller den klagande om att ärendet hade avslutats, vilket ledde till rättsosäkerhet eftersom medlemsstaterna inte vet om de får fortsätta att bevilja stödet eller inte.

66. Formella granskningsförfaranden som inleds sent eller formella granskningsförfaranden som inte har inletts alls minskar också förfarandets öppenhet eftersom tredje part endast får information om ärendet och möjlighet att lämna synpunkter efter det att beslutet om att inleda ett formellt granskningsförfarande har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning (2–6 månader efter det att beslutet har fattats). Offentliggörandet försenas ofta på grund av kravet att beslutet ska översättas till alla de officiella EU-språken och av behovet av att utarbeta en icke-konfidentiell version av beslutet.

67. Kommissionen försöker avsluta ogrundade klagomål utan att kommissionens kollegium har fattat ett officiellt beslut om det. Om kommissionen anser att det inte finns tillräckliga skäl för att betrakta stödet som olagligt skickas en skrivelse till den klagande. Den klagande kan på denna grund besluta att inte fullfölja sitt klagomål, som sedan anses ha dragits tillbaka. Bara i en minoritet av klagomålen har en sådan skrivelse skickats inom tolv månader efter det att klagomålet hade lämnats in.

VERKSTÄLLANDE AV BESLUT OM ÅTERBETALNING

68. "Återbetalning av olagligt statligt stöd är inte avsett att vara en bestraffning utan ett sätt att återställa den situation som rådde innan det olagliga och orättmätiga stödet beviljades" [27]. Detta mål uppnås när stödet (plus ränta) har återbetalats av den mottagare som fick en fördel gentemot sina konkurrenter på marknaden. Medlemsstaten måste vidta alla nödvändiga åtgärder för att få tillbaka stödet från stödmottagaren i enlighet med de nationella förfarandena.

69. Att besluten om återbetalning av statligt stöd verkställs effektivt är nödvändigt för att kommissionens politik om statligt stöd ska vara trovärdig, och det anses vara en prioriterad fråga i handlingsplanen för statligt stöd (se punkt 6).

KOMMISSIONEN HAR HALVERAT ANTALET OAVSLUTADE AKTIVA ÄRENDEN OM ÅTERBETALNING SEDAN 2005

70. Sedan 2003 har besluten om återbetalning följts upp av ett specialiserat team. Kommissionen lyckades minska antalet oavslutade aktiva ärenden om återbetalning från en topp på 94 vid utgången av 2005 till 41 vid utgången av 2010 (se illustration 7).

71. Antalet oavslutade återbetalningsärenden fortsatte att minska 2008–2010, även om det skedde i en långsammare takt. Detta beror på att tretton återbetalningsärenden har avslutats "preliminärt" [28].

ILLUSTRATION 7

TRENDEN FÖR ANTALET OAVSLUTADE ÅTERBETALNINGSÄRENDEN

+++++ TIFF +++++

Källa: Europeiska kommissionen.

VERKSTÄLLANDET AV MÅNGA ÅTERBETALNINGSBESLUT TAR FÖR LÅNG TID

72. Endast få av kommissionens återbetalningsbeslut verkställs inom kommissionens tidsfrist på fyra månader. De flesta av återbetalningsbesluten hänskjuts till domstolen antingen av medlemsstaten och/eller stödmottagaren (talan om ogiltighetsförklaring) och/eller av kommissionen (talan om bristande efterlevnad av kommissionens beslut). Sedan 2005 har kommissionen väckt talan vid domstolen mot flera medlemsstater som inte har verkställt ett återbetalningsbeslut. Sedan 2009 har kommissionen också inlett sex överträdelseförfaranden [29] mot medlemsstater som inte har vidtagit de nödvändiga åtgärderna för att följa domstolens dom och begärt att domstolen ska fastställa böter eller vite.

73. Några gamla återbetalningsärenden har pågått i mellan tio och 20 år på grund av de långdragna förfarandena vid både nationella domstolar (medlemsstat mot stödmottagare) och Europeiska unionens domstol (kommissionen mot medlemsstat). De 41 oavslutade återbetalningsärendena i juli 2010 hade pågått i genomsnitt i nästan fem år; 14 av dem har pågått i tio år eller längre. Flera andra preliminärt avslutade ärenden är också mer än tio år gamla. Kommissionens mål när det gäller verkställande, dvs. att avsluta återbetalningsärendena eller väcka talan inom två år, uppnåddes bara i ungefär hälften av ärendena under 2008–2010. Trenden har gått uppåt under perioden (från 28 % under första halvåret 2008 till 57 % under andra halvåret 2010).

74. En annan orsak till de långdragna återbetalningsärendena är att det är svårt att identifiera alla stödmottagare i de olika systemen och det exakta stödbelopp som ska återbetalas. Kommissionen har ingen lagstadgad skyldighet att fastställa det exakta beloppet som ska återbetalas, men anger vanligtvis den metod som medlemsstaterna ska använda för att beräkna det belopp som ska återbetalas. Några medlemsstater skulle välkomna mer hjälp från kommissionen när de ska fastställa det belopp som ska återbetalas.

KOMMISSIONEN REAGERADE SNABBT PÅ FINANSKRISEN

FÖRFARANDET FÖR GODKÄNNANDE VAR SNABBT

75. Brådskande krisärenden har handlagts mycket snabbare än ärenden som inte har med krisen att göra genom att man har förlitat sig på mindre formella kontakter med medlemsstaterna och haft ett informellare informationsutbyte per telefon eller e-post. Många medlemsstater har också accepterat att bli kontaktade och få besluten på engelska (språkligt undantag) för att påskynda förfarandet, och stödmottagarna var mer involverade i förfarandet. Flera ärenden avslutades inom några få dagar.

76. Den extra arbetsbördan klarades först av med hjälp av övertid, men GD Konkurrens lyckades mer än fördubbla antalet handläggare som arbetade med stöd till finanssektorn 2009 genom att skapa en arbetsgrupp för finanskrisen.

KOMMISSIONEN UTFÄRDADE SÄRSKILDA RIKTLINJER FÖR KRISRELATERADE STÖDÅTGÄRDER

77. Eftersom situationen var så akut antog kommissionen snabbt särskilda riktlinjer om statligt stöd till finanssektorn [30] som kompletterade de befintliga riktlinjerna om undsättning och omstrukturering [31]. Riktlinjerna välkomnades av medlemsstaterna, men blev också kritiserade när det gällde tolkningsutrymmet för vissa villkor.

78. Kommissionens snabba reaktion och pragmatiska attityd bidrog till att man kunde undvika konkurs i de stora finansinstitut som har sitt huvudsäte i EU. Systemet med preliminärt godkännande av stöd för en period på sex månader gjorde det möjligt att ge stöd snabbt och lagligt och samtidigt behålla möjligheten att granska ärendet närmare vid ett senare tillfälle.

KOMMISSIONEN FÖRSÖKTE BEVARA LIKVÄRDIGA FÖRUTSÄTTNINGAR

79. För att hindra finansinstituten från att använda stödet till att stärka sina egna marknadspositioner gentemot konkurrenterna var kommissionen tvungen att undersöka de villkor som gällde för att ge bankerna stöd. I vissa fall ledde detta till att instituten måste avyttra vissa verksamheter och/eller sluta att använda vissa metoder (till exempel förbud mot prisledarskap). Medlemsstaterna och stödmottagarna måste lämna in återkommande (oftast kvartalsvisa eller halvårsvisa) genomföranderapporter.

80. GD Konkurrens arbetsgrupp för finanskrisen följde noggrant upp besluten i de viktigaste ärenden om undsättning och omstrukturering som rör finansinstituten. I några av dessa ärenden konstaterades långsamt eller otillräckligt genomförande av villkoren eller av åtagandena, men dessa avvikelser meddelades den berörda medlemsstaten och följdes upp av GD Konkurrens.

BEGRÄNSAT UTNYTTJANDE AV DEN TILLFÄLLIGA RAM SOM SKULLE UNDERLÄTTA STÖDET TILL REALEKONOMIN

81. Som en del av den ekonomiska återhämtningsplanen för Europa godkände kommissionen den 19 januari 2009 en tillfällig ram [32] (se ruta 2) som skulle ge medlemsstaterna ytterligare möjligheter att komma till rätta med effekterna av kreditåtstramningen på realekonomin och att garantera kontinuiteten i företagens tillgång till finansiering. Med undantag av möjligheten att bevilja begränsade belopp på upp till 500000 euro som förenligt stöd [33], vilket de flesta medlemsstater välkomnade, och stöd i form av garantier, utnyttjades den tillfälliga ramen i begränsad utsträckning.

82. De flesta möjligheter som den tillfälliga ramen erbjöd användes bara av en minoritet av medlemsstaterna, och dessutom beviljade medlemsstaterna bara 2,7 % av det stöd som tilläts enligt den tillfälliga ramen 2009. En av orsakerna var att den tillfälliga ramens varaktighet var alltför kort (mindre än två år, till utgången av december 2010) för att medlemsstaterna skulle hinna utarbeta, godkänna och genomföra stödåtgärderna inom den tillfälliga ramen.

83. Den 1 december 2010 förlängde kommissionen den tillfälliga ramen till den 31 december 2011, men med striktare villkor och gradvis utfasning. Sedan den 1 januari 2011 måste alla de banker som begär statligt stöd (i form av kapital eller åtgärder avseende osäkra tillgångar) lämna in en omstruktureringsplan till kommissionen.

RUTA 2

DEN TILLFÄLLIGA RAMEN

Kommissionen införde, såsom den angav i sin återhämtningsplan för Europa, ett antal tillfälliga åtgärder som skulle ge medlemsstaterna möjlighet att komma till rätta med de exceptionella svårigheterna för företagen att få tillgång till finansiering. Den tillfälliga ramen ger medlemsstaterna möjlighet att, på särskilda villkor och fram till utgången av 2010, bevilja

a) stöd med begränsade belopp på upp till 500000 euro per företag under en period på tre år,

b) statliga garantier på lån till en nedsatt avgift,

c) subventionerade lån, särskilt för produktion av miljövänliga produkter,

d) riskkapitalstöd på upp till 2,5 miljoner euro per litet eller medelstort företag och år.

KOMMISSIONENS ÖVERVAKNING

84. Kommissionen offentliggör varje år en resultattavla för statligt stöd där den bedömer vilka framsteg som har gjorts mot Lissabonmålen med hjälp av mindre eller mer riktat statligt stöd och där den också bedömer vilka effekter dess kontroll av det statliga stödet får från fall till fall. I punkterna 85–95 bedömer revisionsrätten om de uppgifter som kommissionen har samlat in är tillförlitliga och uttömmande och om den konsekvensbedömning som kommissionen har utfört är tillräcklig.

DE UPPGIFTER OM STATLIGT STÖD SOM MEDLEMSSTATERNA LÄMNAR IN ÄR OFULLSTÄNDIGA OCH INTE TILLRÄCKLIGT TILLFÖRLITLIGA

DET ÄR SVÅRT ATT FÅ IN UPPGIFTER OM STATLIGT STÖD FRÅN MEDLEMSSTATERNA

85. Under årets första kvartal skickar kommissionen ut ett formulär till medlemsstaterna där de ska fylla i de faktiska utgifterna för statligt stöd för varje åtgärd i förteckningen över åtgärder som beviljades under det föregående året. De uppgifter som medlemsstaterna lämnar in är av varierande kvalitet och teamet som arbetar med resultattavlorna (se punkt 90) ägnar mycket tid åt att kontrollera uppgifterna och föra in belopp som saknas. De flesta av intressenterna anser att det nuvarande förfarandet med resultattavlor är mycket resursintensivt.

86. Flera intressenter har uppgivit att de har problem med att få in uppgifter från regionala och lokala myndigheter, eftersom det stödsamordnande organet vid det nationella eller federala ministeriet i de flesta medlemsstater inte har några kontroll- eller övervakningsbefogenheter över de regionala eller lokala myndigheterna. Detta betyder att de uppgifter om statligt stöd som medlemsstaterna lämnar in och kommissionen använder sannolikt är ofullständiga, men kommissionens resultattavla över statligt stöd innehåller inga reservationer.

87. Många medlemsstater lämnar in uppgifterna sent, men bara ett överträdelseförfarande har hittills inletts mot medlemsstater som inte håller tidsfristen [34]. Ett av de största problemen är att den centrala samordningsenheten för statligt stöd (om en sådan finns) inte har något effektivt centraliserat system där man direkt kan få fram de uppgifter som kommissionen begär utan måste få in dem från ett stort antal stödbeviljande myndigheter.

FLERA TYPER AV STÖD INGÅR INTE I STATISTIKEN OM STATLIGT STÖD

88. Resultattavlan omfattar statligt stöd enligt definitionen i artikel 107.1 i EUF-fördraget som har beviljats av medlemsstaterna under rapporteringsåret (se punkterna 3–4). Denna definition är snävare än den definition som de flesta medlemsstater använder i sina nationella rapporter.

89. Stödet till järnvägssektorn ingår inte, trots att fler och fler nationella järnvägsmarknader numera är konkurrensutsatta. Eftersom en av de viktigaste sektorerna som får stöd inte ingår i statistiken kan de uppgifter om statligt stöd som kommissionen mottar och offentliggör inte anses vara fullständiga. I resultattavlan för statligt stöd hösten 2010 nämns för första gången att det stöd som medlemsstaterna rapporterar för stöd till järnvägarna uppgår till 33,1 miljarder euro, eller 0,3 % av BNP i EU-27 2009, men att denna siffra inte täcker det totala stödet till järnvägarna på grund av bristen på jämförbara uppgifter [35].

BERÄKNINGSMETODEN FÖR VISSA TYPER AV STÖD KAN IFRÅGASÄTTAS

90. Efter det att de team vid GD Konkurrens som arbetar med resultattavlorna har mottagit de ifyllda formulären från medlemsstaterna gör de ett antal kontroller i syfte att upptäcka eventuella avvikelser. Till exempel görs en jämförelse av medlemsstaternas uppgifter med uppgifterna i den godkända budgeten och beloppen från föregående år.

91. Medlemsstaterna stöter dock på svårigheter när det gäller att skicka in tillförlitliga budgetberäkningar till kommissionen via Sani, den interaktiva anmälan av statligt stöd. I många fall vet man inte hur väl åtgärden kommer att slå ut. Några stödbeviljande myndigheter registrerar systematiskt de förväntade utgifterna endast för det första året i stället för budgeten för hela perioden, som kommissionen begär.

92. Den metod som kommissionen använder för att beräkna värdet av vissa stödtyper, särskilt stöd till finanssektorn, är något godtycklig. När det gäller skatteåtgärder skickar medlemsstaterna ofta in budgetberäkningar, eftersom det på grund av den komplexa rättsliga ramen och det stora antalet stödmottagare inte är möjligt att beräkna det verkliga beloppet.

NÅGRA ÄNDRINGAR I DEFINITIONEN AV STATLIGT STÖD GÖR DET SVÅRT ATT JÄMFÖRA STATISTIKEN ÖVER TID

93. På grund av ändringar i lagstiftningen och i presentationen av siffrorna är det svårt att jämföra uppgifter från olika år. Till exempel ledde det ökande utnyttjandet av och det höjda taket [36] för stöd av mindre betydelse till systematisk underskattning av hur de siffror som medlemsstaterna rapporterade för statligt stöd utvecklades, vilket gjorde det än svårare att jämföra olika år.

ANTALET FÖRHANDSUTVÄRDERINGAR HAR VARIT BEGRÄNSAT OCH KOMMISSIONEN HAR INGEN FUNKTION FÖR EFTERHANDSUTVÄRDERING

94. Enligt kommissionens riktlinjer måste det ske en konsekvensbedömning på förhand av de viktigaste av kommissionens initiativ och av dem som kommer att få de mest långtgående effekterna. Vid utgången av 2010 höll flera på att avslutas och två hade avslutats [37].

95. En utvärderingsenhet inrättades som ett led i omorganisationen av GD Konkurrens 2007, men den upplöstes ett år senare utan att ha utfört något arbete av betydelse på området statligt stöd. GD Konkurrens inledde 2010 ett projekt där man skulle utveckla en funktion för efterhandsbedömning i syfte att utvärdera vilken effekt GD Konkurrens befintliga politik på de berörda marknaderna hade i praktiken och lära sig av erfarenheterna. Vid utgången av 2010 var funktionen för efterhandsbedömning ännu inte i bruk.

SLUTSATSER OCH REKOMMENDATIONER

KOMMISSIONEN HAR INTE TILLRÄCKLIG SÄKERHET OM ATT DEN HANDLÄGGER ALLA RELEVANTA ÄRENDEN PÅ OMRÅDET STATLIGT STÖD

96. De flesta av medlemsstaternas system ger inte tillräcklig säkerhet om att skyldigheten att anmäla statligt stöd respekteras. Kommissionen har visserligen vidtagit åtgärder för att förbättra samarbetet med medlemsstaterna om skyldigheten att anmäla stöd, men de har inte varit tillräckliga. Det sker några utredningar på tjänstens vägnar då och då, men kommissionen gör inte tillräckligt för att upptäcka ärenden som borde ha anmälts utan förlitar sig huvudsakligen på klagomål från tredje part. Kommissionen har inga rättsliga befogenheter att regelbundet se över medlemsstaternas förfaranden för att se till att de är tillförlitliga och dess övervakningsverksamhet är begränsad. Detta gör att det finns risk för att statligt stöd inte upptäcks.

REKOMMENDATION 1

Kommissionen bör se över hur den fördelar och använder resurserna för förvaltning av statligt stöd i syfte att

a) anta en mer aktiv hållning i relationen till medlemsstaterna och anstränga sig mer för att höja medvetenheten om reglerna om statligt stöd genom att sprida bästa praxis och ge mer konkret vägledning,

b) utöka sin övervakningsverksamhet, både vad gäller urvalets storlek och omfattning,

c) organisera sina utredningar på tjänstens vägnar på ett mer systematiskt och riktat sätt så att man upptäcker olagligt stöd.

FÖRFARANDENA FÖR STATLIGT STÖD, SÄRSKILT FÖR KLAGOMÅL, TAR FORTFARANDE LÅNG TID OCH ÄR INTE ÖPPNA

97. Många av de operativa delarna i handläggningen av ärendena sköts väl och finanskrisärendena hanterades snabbt, men godkännandeförfarandet för många anmälda åtgärder på området statligt stöd är fortfarande långdraget. Handläggningen av klagomålen är särskilt problematisk. Ett ökande antal klagomål, långdragna förfaranden och den låga prioritet som ges många klagomål har tillsammans lett till en växande eftersläpning av ärenden.

98. Det faktum att kommissionens utredningsförfaranden tar så lång tid och bristen på information till intressenterna om hur ärendet fortskrider under förfarandets gång leder till rättsosäkerhet.

REKOMMENDATION 2

a) Kommissionen bör, i syfte att öka öppenheten och snabba på beslutsprocessen, ingå ett bindande åtagande om att avsluta den preliminära granskningen antingen genom att fatta ett beslut eller att inleda ett formellt granskningsförfarande inom ett år efter det att den ursprungliga anmälan har lämnats in.

b) Kommissionen bör minimera det antal förfrågningar om upplysningar som den skickar till medlemsstaterna och begränsa dem till vad som är absolut nödvändigt för beslutsfattandet.

c) För att kunna ge alla intressenter större rättssäkerhet bör kommissionen snabbt handlägga ogrundade klagomål.

d) Kommissionen bör regelbundet informera den klagande, medlemsstaten och stödmottagaren om hur varje ärende fortskrider (eller inte fortskrider) och om resultatet av granskningen.

e) Kommissionen bör överväga om det finns några lärdomar att dra av hanteringen av finanskrisen som den kan använda i syfte att förbättra sina vanliga arbetsmetoder.

f) Kommissionen bör införa ett förbättrat system för registrering av tidsåtgång och rapportering om handläggningen så att den effektivt kan kontrollera hur lång tid som går åt till varje ärende och den arbetsbörda som varje handläggare har så att man kan optimera resursanvändningen.

KOMMISSIONEN GÖR INGEN HELTÄCKANDE EFTERHANDSBEDÖMNING AV VILKA EFFEKTER DESS KONTROLL AV DET STATLIGA STÖDET FÅR

99. Kommissionens försök att övervaka kontrollen av statligt stöd hindras av otillförlitliga uppgifter. Dess främsta rapporteringsverktyg, den halvårsvisa resultattavlan för statligt stöd, har flera brister: den är ofullständig, inte tillräckligt tillförlitlig eller jämförbar och uppgifterna kommer in sent.

100. Dessutom har kommissionen ännu inte, med undantag för några specifika undersökningar, gjort några efterhandsbedömningar av vilka effekter dess kontrollverksamhet på området statligt stöd har på Europas ekonomi.

REKOMMENDATION 3

a) Kommissionen bör göra insamlingsprocessen för uppgifter effektivare och tillförlitligare.

b) Kommissionen bör regelbundet göra efterhandsbedömningar av vilka effekter statligt stöd och kontrollen av statligt stöd har på företagen, marknaderna och den övergripande ekonomin.

Denna rapport har antagits av revisionsrättens avdelning IV, med ledamoten Igors LUDBORŽS som ordförande, vid dess sammanträde i Luxemburg den 25 oktober 2011.

För revisionsrätten

+++++ TIFF +++++

Vítor Manuel da Silva Caldeira

Ordförande

[1] Rådets förordning (EG) nr 659/1999 av den 22 mars 1999 om tillämpningsföreskrifter för artikel 93 i EG-fördraget (nu artikel 108 i EUF-fördraget) (EGT L 83, 27.3.1999, s. 1).

[2] Kommissionens förordning (EG) nr 794/2004 av den 21 april 2004 om genomförande av rådets förordning (EG) nr 659/1999 om tillämpningsföreskrifter för artikel 93 i EG-fördraget (EUT L 140, 30.4.2004, s. 1).

[3] Enligt definitionen i artikel 107.1 i EUF-fördraget. Se även punkterna 88–89 för de stödtyper som inte ingår i kommissionens statistik.

[4] Källa: KOM(2010) 701 slutlig av den 1 december 2010 –Resultattavla för statligt stöd, Rapport om statligt stöd som beviljats av EU-medlemsstaterna – Uppdatering hösten 2010.

[5] KOM(2005) 107 slutlig, av den 7 juni 2005 – Handlingsplan för statligt stöd: en plan för reform av det statliga stödet 2005–2009 (Samrådsdokument).

[6] Flera intressenter uppgav att det var svårt för privata parter att tillämpa reglerna om statligt stöd, eftersom det är svårt för konkurrenterna att samla in uppgifter om det påstådda oförenliga stödet och det kostar mer än ett klagomål till kommissionen.

[7] Se artikel 4.5 i förordningen om tillämpningsföreskrifter. Anmälan ska anses vara fullständig om kommissionen inom två månader från det att den mottagit anmälan eller mottagit infordrade kompletterande upplysningar inte begär ytterligare upplysningar. Om kommissionen begär ytterligare upplysningar (genom att skicka en begäran om upplysningar) börjar en ny tvåmånadersperiod när medlemsstaten har lämnat in de begärda upplysningarna.

[8] Artikel 4.2–4.4 i förordningen om tillämpningsföreskrifter.

[9] KOM(2010) 701 slutlig.

[10] Danmark, Tyskland, Frankrike, Italien, Cypern, Ungern, Slovenien och Storbritannien.

[11] Rådets förordning (EG) nr 994/98 av den 7 maj 1998 om tillämpningen av artiklarna 92 och 93 i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen på vissa slag av övergripande statligt stöd (EGT L 142, 14.5.1998, s. 1).

[12] Kommissionens förordning (EG) nr 800/2008 av den 6 augusti 2008 genom vilken vissa kategorier av stöd förklaras förenliga med den gemensamma marknaden enligt artiklarna 87 och 88 i fördraget (allmänna gruppundantagsförordningen) (EUT L 214, 9.8.2008, s. 3).

[13] Se Europeiska kommissionen, Rapport om konkurrenspolitiken 2009 (http://ec.europa.eu/competition/publications/annual_report/2009/sv.pdf).

[14] Som en jämförelse kan nämnas att nästan 1000 åtgärder som omfattas av gruppundantag anmäldes i efterhand till kommissionen och mer än 200 stödsystem föranmäldes 2009.

[15] Kommissionens förordning (EG) nr 1998/2006 av den 15 december 2006 om tillämpningen av artiklarna 87 och 88 i fördraget på stöd av mindre betydelse (EUT L 379, 28.12.2006, s. 5).

[16] När en medlemsstat tror att en planerad åtgärd inte är statligt stöd, men inte är helt säker och vill att kommissionen beslutar i ärendet.

[17] Enligt GD Konkurrens indikatorer för statligt stöd är mindre än 6 % av de nya ärendena på området statligt stöd för andra kvartalet 2010 prioritet 1-ärenden, medan 82 % är prioritet 2-ärenden.

[18] Tillkännagivande från kommissionen om ett förenklat förfarande för handläggning av vissa typer av statligt stöd (EUT C 136, 16.6.2009, s. 3).

[19] Källa: Avsnitt IV.10b i State aid indicators (indikatorer för statligt stöd), GD Konkurrens. GD Konkurrens indikatorer för tidsåtgång gör det möjligt att per år mäta den tid som förflyter från det att ett ärende inleds till dess att det avslutas. I denna statistik ingår bara ärenden där det redan har fattats ett beslut. Detta innebär en alltför positiv statistik för de senaste åren, eftersom ännu oavslutade ärenden, som per definition har lång handläggningstid, inte ingår.

[20] När det gäller åren 2008 och 2009 kan revisionsrätten inte dra några slutsatser utifrån siffrorna, eftersom det i flera ärenden fortfarande inte har fattats något beslut.

[21] Artikel 7.6 i förordningen om tillämpningsföreskrifter.

[22] I arbetsdokumentet "Gemensamma principer för ekonomisk bedömning av huruvida statligt stöd är förenligt enligt artikel 87.3" av den 6 maj 2009 förklaras den metod som kommissionen använder för att utreda ärenden som har lämnats in för en förfinad ekonomisk analys (http://ec.europa.eu/competition/state_aid/reform/reform.html).

[23] Punkt 9 i Gemensamma principer för ekonomisk bedömning av huruvida statligt stöd är förenligt enligt artikel 87.3 i EG-fördraget.

[24] Jämfört med 192 den 1 januari 2008, 223 den 1 januari 2009 och 270 den 30 oktober 2010 visar detta på en fortgående ökning.

[25] Det kan bli ännu fler eftersom några ärenden fortfarande är oavslutade.

[26] Källa: Kommissionens indikatorer för statligt stöd. I denna statistik undervärderas den tid som verkligen går åt till att utreda ett ärende, eftersom vissa CP-ärenden avslutas antingen genom att de lämnas över till ett annat generaldirektorat eller genom att ett formellt granskningsförfarande inleds. Inte i något av de båda fallen innebär avslutandet av ärendet att förfarandet är avslutat för den klagande.

[27] KOM(2010) 282 slutlig av den 3 juni 2010 – Rapport från kommissionen: Rapport om konkurrenspolitiken 2009, SEK(2010) 666.

[28] Sedan juli 2008 har kommissionen preliminärt avslutat återbetalningsärenden där medlemsstaten har vidtagit alla nödvändiga åtgärder som finns att tillgå i det nationella systemet, men där återbetalningen inte kan anses helt verkställd. Ärenden som har avslutats preliminärt kan tas upp på nytt, särskilt i de fall där den dom som låg till grund för det preliminära avslutandet upphävs.

[29] Några av dessa förfaranden omfattar fler än ett mål.

[30] Meddelande från kommissionen om: Tillämpning av reglerna om statligt stöd på åtgärder till förmån för finansinstitut med anledning av den globala finanskrisen (EUT C 270, 25.10.2008, s. 8), Rekapitalisering av finansinstitut under den rådande finanskrisen: begränsning av stödet till minsta möjliga och garantier mot otillbörlig snedvridning av konkurrensen (EUT C 10, 15.1.2009, s. 2), Behandlingen av värdeminskade tillgångar inom gemenskapens banksektor (EUT C 72, 26.3.2009, s. 1) och Återställande av lönsamheten och bedömningen av omstruktureringsåtgärder inom finanssektorn under den rådande krisen enligt reglerna om statligt stöd (EUT C 195, 19.8.2009, s. 9).

[31] Meddelande från kommissionen: Gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till undsättning och omstrukturering av företag i svårigheter (EUT C 244, 1.10.2004, s. 2).

[32] Tillfällig gemenskapsram för statliga stödåtgärder för att främja tillgången till finansiering i den aktuella finansiella och ekonomiska krisen (EUT C 83, 7.4.2009, s. 1), ändrad genom (EUT C 261, 31.10.2009, s. 2) och (EUT C 303, 15.12.2009, s. 6).

[33] Detta ingår inte i statistiken eftersom stöd av mindre betydelse inte anses vara stöd enligt definitionen i artikel 107.1 i EUF-fördraget.

[34] Som fastställs i förordningen om tillämpningsföreskrifter (EG) nr 794/2004.

[35] KOM(2010) 701 slutlig.

[36] Taket fastställdes inledningsvis till 100000 euro i kommissionens förordning (EG) nr 69/2001 av den 12 januari 2001 om tillämpningen av artiklarna 87 och 88 i EG-fördraget på stöd av mindre betydelse (EGT L 10, 13.1.2001, s. 30) och ökades till 200000 euro från 2007 (genom kommissionens förordning (EG) nr 1998/2006, se ovan). Stöd av mindre betydelse anses inte vara statligt stöd och de flesta medlemsstater samlar inte in några uppgifter om det.

[37] Kommissionens arbetsdokument – Konsekvensbedömning som åtföljer meddelandet från kommissionen om tillämpningen av reglerna om statligt stöd på radio och tv i allmänhetens tjänst, SEK(2009) 893 och sammanfattningen SEK(2009) 892.

--------------------------------------------------

BILAGA

CENTRALA REGLER FÖR KOMMISSIONENS KONTROLL AV STATLIGT STÖD

ARTIKEL 107 I EUF-FÖRDRAGET (F.D. ARTIKEL 87 I EG-FÖRDRAGET)

1. Om inte annat föreskrivs i fördragen, är stöd som ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel, av vilket slag det än är, som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion, oförenligt med den inre marknaden i den utsträckning det påverkar handeln mellan medlemsstaterna.

2. Förenligt med den inre marknaden är

a) stöd av social karaktär som ges till enskilda konsumenter, under förutsättning att stödet ges utan diskriminering med avseende på varornas ursprung,

b) stöd för att avhjälpa skador som orsakats av naturkatastrofer eller andra exceptionella händelser,

c) stöd som ges till näringslivet i vissa av de områden i Förbundsrepubliken Tyskland som påverkats genom Tysklands delning i den utsträckning stödet är nödvändigt för att uppväga de ekonomiska nackdelar som uppkommit genom denna delning. Fem år efter ikraftträdandet av Lissabonfördraget får rådet på förslag av kommissionen anta ett beslut om upphävande av denna punkt.

3. Som förenligt med den inre marknaden kan anses

a) stöd för att främja den ekonomiska utvecklingen i regioner där levnadsstandarden är onormalt låg eller där det råder allvarlig brist på sysselsättning och i de regioner som avses i artikel 349, med hänsyn till deras strukturella, ekonomiska och sociala situation,

b) stöd för att främja genomförandet av viktiga projekt av gemensamt europeiskt intresse eller för att avhjälpa en allvarlig störning i en medlemsstats ekonomi,

c) stöd för att underlätta utveckling av vissa näringsverksamheter eller vissa regioner, när det inte påverkar handeln i negativ riktning i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset,

d) stöd för att främja kultur och bevara kulturarvet, om sådant stöd inte påverkar handelsvillkoren och konkurrensen inom unionen i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset,

e) stöd av annat slag i enlighet med vad rådet på förslag från kommissionen kan komma att bestämma genom beslut.

ARTIKEL 108 I EUF-FÖRDRAGET (F.D. ARTIKEL 88 I EG-FÖRDRAGET)

1. Kommissionen ska i samarbete med medlemsstaterna fortlöpande granska alla stödprogram som förekommer i dessa stater. Den ska till medlemsstaterna lämna förslag till lämpliga åtgärder som krävs med hänsyn till den pågående utvecklingen eller den inre marknadens funktion.

2. Om kommissionen, efter att ha gett berörda parter tillfälle att yttra sig, finner att stöd som lämnas av en stat eller med statliga medel inte är förenligt med den inre marknaden enligt artikel 107, eller att sådant stöd missbrukas, ska den besluta om att staten i fråga ska upphäva eller ändra dessa stödåtgärder inom den tidsfrist som kommissionen fastställer.

Om staten i fråga inte rättar sig efter detta beslut inom föreskriven tid får kommissionen eller andra berörda stater, med avvikelse från artiklarna 258 och 259, hänskjuta ärendet direkt till Europeiska unionens domstol.

På begäran av en medlemsstat kan rådet enhälligt besluta att stöd som denna stat lämnar eller avser att lämna ska anses vara förenligt med den inre marknaden, med avvikelse från bestämmelserna i artikel 107 eller de förordningar som avses i artikel 109, om ett sådant beslut är motiverat på grund av exceptionella omständigheter. Om kommissionen beträffande ett sådant stöd redan har inlett det förfarande som avses i första stycket av denna punkt, ska kommissionen – i sådana fall där staten har lämnat in en begäran till rådet – skjuta upp förfarandet till dess rådet har tagit ställning till statens begäran.

Om rådet inte har tagit ställning till nämnda begäran inom tre månader efter det att den inlämnats, ska kommissionen fatta beslut i ärendet.

3. Kommissionen ska underrättas i så god tid att den kan yttra sig om alla planer på att vidta eller ändra stödåtgärder. Om den anser att någon sådan plan inte är förenlig med den inre marknaden enligt artikel 107, ska den utan dröjsmål inleda det förfarande som anges i punkt 2. Medlemsstaten i fråga får inte genomföra åtgärden förrän detta förfarande lett till ett slutgiltigt beslut.

4. Kommissionen får anta förordningar avseende de kategorier av statligt stöd som rådet i enlighet med artikel 109 har fastställt som möjliga att undanta från förfarandet i punkt 3 i den här artikeln.

--------------------------------------------------