Endast 18 % av de konsumenter som hade använt internet för privat bruk under 2014 hade via nätet gjort inköp i ett annat EU-land, medan 55 % hade gjort inköp på den inhemska marknaden. Det är till konsumenternas nackdel att tydliga avtalsenliga rättigheter saknas när digitalt innehåll visar sig ha brister. Digitalt innehåll omfattar ett brett spektrum, t.ex. musik, filmer, applikationer, spel, molnlagringstjänster eller sändningar av idrottsevenemang. Det sammanlagda värdet av den ekonomiska nackdel som följer av de senaste konsumentproblemen i fråga om digitalt innehåll och tidsåtgången för att försöka lösa dessa problem de senaste 12 månaderna uppskattas till 9–11 miljarder euro. Konsumenterna känner sig dessutom inte trygga när de gör inköp på nätet i andra länder. En av orsakerna är den osäkerhet som finns angående vilka centrala rättigheter de har i avtalsförhållanden. De går därför miste om möjligheter och har ett mer begränsat utbud av erbjudanden för dyrare priser.

Förslaget avser inte att harmonisera alla aspekter av avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll, bland annat kommer reglerna för ingåendet av avtal inte att regleras. Fokus i förslaget ligger i stället endast på en EU-harmonisering av riktade, centrala tvingande konsumenträttigheter i avtalsförhållanden som är avgörande för gränsöverskridande transaktioner på nätet och som berörda parter har pekat på som hinder för handeln och som är nödvändiga för att bygga upp konsumenternas förtroende för inköp utomlands via nätet. Dessutom kommer valet av lagstiftningsformen direktiv i stället för förordning att leda till betydligt mindre ingrepp i nationell lagstiftning (se nedan under ”Val av instrument”) eftersom det innebär att medlemsstaterna fritt kan anpassa genomförandet till sin nationella lagstiftning.

Inom ramen för strategin för den digitala inre marknaden genomfördes två undersökningar för att under 2015 samla in uppgifter om de viktigaste gränsöverskridande hindren för den digitala inre marknaden: en konsumentundersökning och en enkät riktad till företag.

I artikel 10 redogörs för leverantörens ansvar gentemot konsumenten, dvs. då det digitala innehållet inte överensstämmer med avtalet eller leverantören underlåter att tillhandahålla det digitala innehållet. Eftersom digitalt innehåll kan tillhandahållas över en viss tidsperiod bör leverantören även vara ansvarig för all eventuell bristande överensstämmelse som uppträder under denna period.

Artikel 6 innehåller en blandning av avtals- och lagfästa överensstämmelsekriterier mot vilka kvaliteten på digitalt innehåll bedöms. Det digitala innehållet måste framför allt överensstämma med vad som utlovas i avtalet. Saknas uttryckliga riktmärken måste det digitala innehållets överensstämmelse bedömas på grundval av ett objektivt kriterium, dvs. det måste vara lämpligt för det ändamål som digitalt innehåll med samma beskrivning normalt skulle användas för. Genom artikel 6 klargörs också att om det digitala innehållet tillhandahålls under en tidsperiod ska det överensstämma med avtalet under hela avtalets löptid och att den version av det digitala innehållet som tillhandahålls ska även vara den senaste version som är tillgänglig vid den tidpunkt då avtalet ingås.

Artikel 2 innehåller definitioner av termer som används i direktivet. Vissa definitioner härrör från nuvarande EU-regelverk, t.ex. definitionen av begreppet "konsument" eller från förslaget till förordning om gemensam europeisk köplag. Andra avspeglar de särdrag som gäller för digitalt innehåll och den snabba tekniska och kommersiella utvecklingen. Exempelvis är definitionen av digitalt innehåll avsiktligt bred och omfattar alla typer av digitalt innehåll, t.ex. nedladdade eller via webben direktsända filmer, lagring i moln, sociala medier eller visuella modelleringsfiler för 3D-utskrift. Detta för att fånga in de snabba tekniska förändringarna på området, för att undvika snedvridning av konkurrensen och för att skapa lika spelregler.

med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 114,

med beaktande av Europeiska kommissionens förslag,

efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten,

med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande,

i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet, och

av följande skäl:

(1)Den tillväxtpotential som finns i e-handeln har ännu inte utnyttjats till fullo. Strategin för en inre digital marknad i Europa tar på ett övergripande sätt upp de viktigaste hindren för utvecklingen av gränsöverskridande e-handel i unionen i syfte att frigöra denna potential. För att främja unionens digitala ekonomi och stimulera allmän tillväxt är det nödvändigt att förbättra konsumenternas tillgång till digitalt innehåll och underlätta för företagen att tillhandahålla digitalt innehåll.

(2)För att uppnå en verklig digital inre marknad är det nödvändigt att harmonisera vissa aspekter på avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll, med utgångspunkt i en hög konsumentskyddsnivå.

(3)Skillnader i tvingande nationella regler om konsumentavtal och avsaknad av klara avtalsrättsliga regler hör till de största hindren för att utveckla tillhandahållandet av digitalt innehåll, eftersom det finns mycket få skräddarsydda regler på unionsnivå. Företagen drabbas av merkostnader till följd av skillnader mellan de tvingande nationella reglerna om konsumentavtal och oklarhet om vad som gäller vid försäljning av digitalt innehåll över gränserna. Företagen drabbas också av kostnader för att anpassa sina avtal till särskilda tvingande regler för tillhandahållande av digitalt innehåll som redan börjar dyka upp i flera medlemsstater, och som leder till skillnader i tillämpningsområde och innehåll mellan de särskilda nationella regler som reglerar dessa avtal. I de medlemsstater där det ännu inte finns några särskilda regler om tillhandahållande av digitalt innehåll, hamnar näringsidkare som är beredda att sälja över gränserna i ett osäkert läge, eftersom de ofta inte vet vilka regler som är tillämpliga på digitalt innehåll i den medlemsstat som de vill exportera till, och inte heller innebörden av dessa regler och huruvida de är tvingande.

(4)Konsumenterna känner sig inte trygga när de köper över gränserna, särskilt i fråga om köp på nätet. En av de viktigaste orsakerna till denna bristande tillit är osäkerhet om vilka konsumenträttigheter som gäller och avsaknad av en tydlig avtalsrättslig ram för digitalt innehåll. Många konsumenter av digitalt innehåll upplever problem när det gäller kvaliteten på eller tillgången till digitalt innehåll. Det kan till exempel handla om att erhålla fel eller bristfälligt digitalt innehåll, eller om att inte kunna komma åt det digitala innehållet i fråga. Resultatet blir att konsumenter drabbas antingen ekonomiskt eller på annat sätt.

(5)För att åtgärda dessa problem bör såväl företag som konsumenter kunna förlita sig på fullt harmoniserade regler om tillhandahållande av digitalt innehåll vilka fastställer unionsövergripande avtalsrättigheter, en nödvändighet för denna typ av transaktioner.

(6)Fullt harmoniserade konsumentavtalsrättsliga regler i alla medlemsstater kommer att göra det lättare för företag att erbjuda digitalt innehåll över gränserna. De kommer att ha en stabil avtalsrättslig miljö vid försäljning på nätet och andra former av distansförsäljning till andra medlemsstater. Genom fullständigt harmoniserade regler som är specifika för digitalt innehåll inom EU blir det möjligt att komma till rätta med den komplexitet som orsakas av de olika nationella regler som för närvarande gäller för avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll. De kommer också att förhindra den fragmentering av lagstiftningen som annars skulle uppstå när man inför ny nationell lagstiftning som specifikt reglerar digitalt innehåll.

(7)Konsumenterna kommer att gynnas av fullt harmoniserade rättigheter för digitalt innehåll med en hög skyddsnivå. De kommer att omfattas av tydliga rättigheter när de mottar eller får tillgång till digitalt innehåll, oavsett varifrån i EU. Detta kommer att öka deras förtroende när det gäller att köpa digitalt innehåll. Det kommer också att bidra till att minska de olägenheter som konsumenterna för närvarande drabbas av, eftersom det kommer att finnas en uppsättning tydliga rättigheter som gör det möjligt för dem att bemöta problem de ställs inför i samband med digitalt innehåll.

(8)Detta direktiv bör fullt ut harmonisera ett antal viktiga regler som hittills inte varit föremål för reglering på unionsnivå. Det bör därför innehålla regler om överensstämmelse hos digitalt innehåll, avhjälpande åtgärder som står till buds för konsumenter om det digitala innehållet brister i överensstämmelse med avtalet och vissa villkor för vidta dessa åtgärder. Detta direktiv bör också harmonisera vissa aspekter när det gäller rätten att säga upp ett långfristigt avtal, liksom vissa aspekter när det gäller ändring av det digitala innehållet.

(9)Genom en fullständig harmonisering av alla krav rörande frågor som regleras genom detta direktiv utesluts att medlemsstaterna, inom dess tillämpningsområde, ställer några ytterligare formella eller materiella krav, såsom en period under vilken den bristande överensstämmelsen måste bli uppenbar, en skyldighet för konsumenten att underrätta leverantören om en bristande överensstämmelse inom en viss tidsperiod eller en skyldighet för konsumenten att betala för användningen av digitalt innehåll fram till dess att avtalet hävs på grund av bristande överensstämmelse med avtalet.

(10)Detta direktiv bör inte påverka nationell lagstiftning i frågor som inte regleras genom detta direktiv, såsom nationella regler om konsumentens skyldigheter gentemot en leverantör av digitalt innehåll, om avtals klassificering, utformning och giltighet eller avtalsinnehållets lagenlighet. Medlemsstaterna bör också ha frihet att reglera de närmare villkoren för utövandet av rättigheter, såsom rätten till skadestånd i fall som inte omfattas av direktivet, eller regler om följderna av en uppsägning av avtalet, utöver regressreglerna i detta direktiv.

(11)Direktivet bör ta upp problem rörande olika kategorier av digitalt innehåll och tillhandahållande av dessa. För att sörja för en snabb teknisk utveckling och bibehålla den framtidssäkrade karaktären hos begreppet digitalt innehåll, bör det begrepp som används i direktivet vara bredare än det som förekommer i Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/83/EU. Det bör särskilt omfatta tjänster som möjliggör skapande, behandling eller lagring av data. Det finns många olika sätt att tillhandahålla digitalt innehåll, exempelvis överföring via ett varaktigt medium, nedladdning via egen utrustning, strömmande via nätet, tillgång till lagringskapacitet för digitalt innehåll eller möjlighet att använda sociala medier, och detta direktiv bör vara tillämpligt på allt digitalt innehåll, oavsett vilket medium som används för överföringen. Det är inte önskvärt att differentiera mellan olika kategorier på denna marknad med snabba tekniska förändringar, eftersom det knappast skulle vara möjligt att undvika diskriminering mellan leverantörer. Leverantörer av olika kategorier av digitalt innehåll bör ha likvärdiga förutsättningar. Detta direktiv bör dock inte vara tillämpligt på digitalt innehåll som är inbyggt i varor på ett sådant sätt att det fungerar som en integrerad del av dessa och dess funktioner är underordnade varornas huvudfunktioner.

(12)För att tillgodose konsumenternas förväntningar och säkerställa ett tydligt och enkelt regelverk för leverantörer av digitalt innehåll som erbjuds på ett varaktigt medium, med hänsyn till kraven på överensstämmelse och de avhjälpande åtgärder som finns tillgängliga för konsumenterna vid bristande överensstämmelse, bör detta direktiv vara tillämpligt på varor som DVD- och CD-skivor, som införlivar digitalt innehåll på ett sådant sätt att varorna endast fungerar som bärare av digitalt innehåll. Direktivet bör vara tillämpligt på digitalt innehåll som tillhandahålls på ett varaktigt medium, oavsett om det säljs på distans eller ansikte mot ansikte, så att man kan undvika fragmentering mellan olika distributionskanaler. Direktiv 2011/83 bör fortsätta att vara tillämpligt på dessa varor, också med avseende på skyldigheter med anknytning till varornas leverans, avhjälpande åtgärder vid utebliven leverans och arten av det avtal enligt vilket varorna levereras. Direktivet påverkar inte heller den spridningsrätt som gäller för dessa varor enligt upphovsrättslagstiftningen.

(13)I den digitala ekonomin anses information om enskilda personer ofta och i allt högre grad ha ett värde som är jämförbart med pengar från marknadsaktörernas sida. Digitalt innehåll tillhandahålls ofta mot en annan motprestation än pengar, t.ex. mot tillgång till personuppgifter eller annan information. Dessa särskilda affärsmodeller används i olika former på en betydande del av marknaden. En differentiering beroende på typen av motprestation skulle innebära diskriminering mellan olika affärsmodeller. Det skulle ge ett omotiverat incitament för företag att föredra att erbjuda digitalt innehåll i utbyte mot uppgifter. Lika villkor bör garanteras. Dessutom kan bristfällig funktion hos digitalt innehåll som tillhandahållits mot annan motprestation än pengar påverka konsumenters ekonomiska intressen. Därför bör tillämpligheten av reglerna i detta direktiv inte vara beroende av huruvida ett konkret pris har betalats för det digitala innehållet i fråga.

(14)När det gäller digitalt innehåll som tillhandahålls mot en annan motprestation än pengar, bör detta direktiv vara tillämpligt endast på avtal där leverantören efterfrågar och konsumenten aktivt tillhandahåller uppgifter, t.ex. namn och e-postadress eller foton, direkt eller indirekt till leverantören, exempelvis genom individuell registrering eller på grundval av ett avtal som ger tillgång till konsumenters foton. Detta direktiv bör inte vara tillämpligt på situationer där leverantören samlar in uppgifter som är nödvändiga för att det digitala innehållet ska fungera i enlighet med avtalet, till exempel geografiskt läge när så krävs för att en mobilapplikation ska fungera korrekt, eller enbart för att uppfylla rättsliga krav, till exempel när registrering av konsumenten är ett krav av säkerhets- och identifieringsskäl enligt tillämplig lagstiftning. Detta direktiv bör inte heller tillämpas på situationer där leverantören samlar in information, inbegripet personuppgifter, till exempel IP-adressen, eller annan automatiskt genererad information såsom uppgifter som samlas in och överförs via en kaka, utan aktivt tillhandahållande från konsumentens sida, även om denne godtar kakan. Det bör inte heller vara tillämpligt på situationer där konsumenten exponeras för reklam uteslutande i syfte att få tillgång till digitalt innehåll.