Yttrande från Regionkommittén om "Utvecklingsplanering i europeiskt perspektiv (ESDP)"

(1999/C 93/07)

BAKGRUND

- "Utvecklingsplanering i europeiskt perspektiv" (ESDP - European Spatial Development Perspective).

- Kommissionens beslut av den 8 juni 1998 att rådfråga Regionkommittén i detta ärende i enlighet med artikel 198c första stycket i EG-fördraget.

- Presidiets beslut av den 15 juli 1998 att ge utskott 4 "Fysisk planering, stadsfrågor, energi, miljö" i uppdrag att förbereda yttrandet.

- Det utkast till yttrande (CdR 266/98 rév. 2) som antogs av utskott 4 den 11 december 1998 (föredragande: Claude du Granrut, medföredragande: Anders Knape).

Vid sin 27:e plenarsessionen den 13-14 januari 1999 (sammanträdet den 14 januari) antog Regionkommittén med majoritet följande yttrande.

1. Allmänna kommentarer

1.1. Utvecklingsplanering i europeiskt perspektiv (ESDP) - mål och strategi

1.1.1. Med ESDP markerar Europeiska unionen sin strävan att gripa sig an de globala ekonomiska utmaningarna, samtidigt som den fördjupar sin integration, konstaterar att de lokala och regionala myndigheterna får en allt viktigare roll i den fysiska planeringen och förbereder utvidgningen till Central- och Östeuropa. Denna strävan är i linje med de tre grundläggande mål som uppställdes vid det informella mötet med EU:s ministrar för fysisk planering i Leipzig: ekonomisk och social sammanhållning, hållbar utveckling och en konkurrenskraft inom unionen som balanseras av solidaritet.

I ESDP föreslås ett integrerat koncept för fysisk planering i hela unionen, för att på ett mer balanserat, effektivt och ansvarsfullt sätt utnyttja det europeiska territoriet och bättre förvalta dess naturliga, mänskliga och tekniska resurser.

För att ta hänsyn till de olikartade naturgeografiska förhållandena i Europa och de invecklade ekonomiska och sociala problemen, bygger konceptet på en beslutsprocess som engagerar de olika ansvarsnivåerna och bidrar till att medlemsstaternas planerings- och utvecklingsåtgärder samordnas och kompletterar varandra.

1.1.2. ESDP innebär också en effektiv integration av de olika EU-politikområdenas inverkan på den fysiska planeringen i hela unionen, något som skapar ett mervärde och optimerar EU:s insatser. Genomförandet av ESDP bygger således på en horisontell såväl som vertikal samordning av unionens sektorpolitik samt av lokala och regionala myndigheters åtgärder som bidrar till den fysiska utvecklingsplaneringen.

På grund av helhetsperspektivet i ESDP uppmuntras medlemsstaterna och de lokala och regionala myndigheterna att kartlägga och lösa de planeringsproblem som överskrider deras egna gränser. Även om ESDP framställs som ett referensdokument som inte är bindande är det tänkt att dess koncept för fysisk planering och den åtföljande samordningsprocessen skall accepteras av alla parter och att alla fysiska planeringsåtgärder skall föras in i ett europeiskt utvecklingsperspektiv.

För att uppnå detta föreslås i ESDP fyra åtgärdsområden som är stadda i snabb utveckling och särskilt viktiga för den fysiska planeringen i Europa. Dessutom analyseras vilken inverkan EU:s politiska åtgärder har på den fysiska planeringen i Europa.

Dessa områden är:

- Genomförande av en ny stadspolitik.

- Samarbete stad/land och landsbygdsområdenas roll.

- Åtgärder i anslutning till transporter, kommunikationer och tillgång till kunskap.

- Bevarande av Europas natur- och kulturarv.

ESDP utgår från att gemenskapspolitiken - t.ex. den gemensamma jordbrukspolitiken, strukturfonderna, miljöpolitiken, konkurrenspolitiken, transport- och kommunikationsinfrastrukturer - inte är neutral i förhållande till den lokala och regionala utvecklingsplaneringen. Därför är det nödvändigt att analysera hur EU:s åtgärder påverkar den lokala och regionala utvecklingen, något som bör leda till att de blir bättre samordnade och att deras ekonomiska och sociala effekter optimeras.

1.2. Allmänna kommentarer och kritisk analys

1.2.1. Regionkommittén bedömer att de analyser som ligger till grund för ESDP är av hög kvalitet vilket också gäller tabellerna och kartorna, även om de kan förbättras ytterligare ().

ReK anser generellt att det fysiska planeringskonceptet i ESDP utgör ett viktigt bidrag till Europeiska unionens integration - utan fysisk integration förblir den europeiska integrationen ofullbordad.

ESDP skall tills vidare utgöra ett referensdokument för de nationella, regionala och lokala aktörerna med ansvar för fysisk planering, även om deras verksamhet och institutioner uppvisar stora skillnader. Dokumentets riktlinjer är avsedda att vara såväl nydanande som oomtvistliga och tillföra de nuvarande åtgärderna och instrumenten ett mervärde. ESDP skall med andra ord inte ligga till grund för en ny planeringsnivå, vilket skulle kunna leda till att EU inkräktar på de nationella, regionala och lokala myndigheternas behörighetsområden, utan istället övertyga dessa om att den berikar deras verksamhet och ger dem nya perspektiv på åtgärder som kan genomföras på ett effektivare sätt. På vissa punkter kan dock kvaliteten på analyserna i ESDP förbättras.

1.2.2. ReK saknar en belysning av vilka geografiska effekter globaliseringen av ekonomin har på medellång och lång sikt för handelsflödena, företagens etablering, finansmarknaderna, relationerna mellan storstäder av global betydelse, verksamheten i EU:s hamnstäder och villkoren för energiförsörjningen. En sådan analys skulle göra det möjligt att bättre bedöma riskerna för ökade regionala skillnader, såsom skisseras i rapporten om sammanhållning, och följaktligen att betona de politiska prioriterade åtgärder som bör vidtas under kommande år, i syfte att på mest effektiva sätt bekämpa en dylik utveckling och förbereda politiken efter 2006.

Detsamma gäller för EU:s utvidgning: De blivande EU-medlemsstaterna är inte helt enkelt geografiska tillskott utan länder med ett förflutet och ett kulturarv; de har egna ekonomiska resurser och svagheter som kommer att påverka den fysiska utvecklingsplaneringen i Europa. En verklig analys måste komma till stånd inom en relativt snar framtid, så att man kan studera utvidgningens direkta och indirekta konsekvenser för den fysiska planeringen, både i EU:s nuvarande medlemsstater och i kandidatländerna.

ESDP borde i större utsträckning beakta den strategiska betydelsen av Europas sydligaste regioner som en naturlig länk mellan den europeiska kontinenten och Medelhavets södra strand och som ett område som i större utsträckning kan underlätta samarbetspolitiken mellan Europa och Medelhavsområdet samt föreslå riktlinjer för att lösa bergsområdenas specifika problem.

1.2.3. I ESDP skulle man också mer ingående kunnat behandla effekterna av det ökande ömsesidiga beroendet mellan medlemsstaterna, den inre marknadens inverkan, den fria rörligheten för personer och kapital, spridning av ny teknik och införandet av euron, för att undersöka konsekvenserna för den fysiska miljön och huruvida vissa områden till exempel skulle kunna få en ny attraktionskraft och om nya utvecklingskorridorer kan växa fram.

Kunskaper om dessa faktorer skulle kunna utmynna i en komparativ studie av hur de traditionella europeiska korridorerna är organiserade geografiskt, och av deras svagheter jämfört med den nya utvecklingsplaneringen och strategin i ESDP. I detta sammanhang skulle man också kunna undersöka vilken roll som "attraktionscentrum" som en viss stad eller ett nätverk av städer spelar. Detsamma gäller vilka effekter utbyggnad av transportinfrastrukturer och understöd från forskningscentra har för att stimulera ekonomin och utnyttja möjligheterna i regioner som i dag släpar efter i utvecklingen.

1.2.4. I ESDP anförs Interreg II C som exempel på fördelarna med transnationellt samarbete som gör det möjligt att effektivt utnyttja investeringarna. Det skulle dock ha varit intressant att tillfoga mer riktade åtgärder för regionala partnerskap i områden som är av mindre geografisk betydelse eller som belastas av handikapp som klimat, isolering och högt läge eller utgörs av en ö, men där de direkta geografiska och ekonomiska resultaten är lättare att avläsa. Detta skulle också gälla de begränsningar som finns i bristen på rumslig sammanhållning i några av de befintliga Interreg II C-programmen.

I ESDP fastslås slutligen med rätta att mångfalden i EU är en styrka och att man inte får riskera att försvaga den, men man drar inte de fulla konsekvenserna av påståendet. För att bevara mångfalden måste man erkänna de fysiska planeringsåtgärderna på regional och lokal nivå och att de är oersättliga både för invånarnas levnadsmiljö och verksamhet och av demokratiska skäl. ESDP borde i högre grad ha betonat tillämpningen av subsidiaritetsprincipen i den fysiska utvecklingsplaneringen. Att de regionala planeringsåtgärderna skall föras in i den övergripande fysiska planeringen är en hörnsten i det koncept som föreslås i ESDP.

Regionkommittén vidhåller att varje europeisk strategi för fysisk planering måste utgå från de regionala och lokala aktörerna, eftersom de lättast kan infria sina medborgares förväntningar utan att göra avkall på målet om europeisk solidaritet. Dessutom måste de ekonomiska och sociala aktörerna engageras när det gäller den lokala utvecklingen.

När det gäller gemenskapens sektorsinriktade åtgärder anser ReK att man i ESDP borde ha varit tydligare och krävt både en systematisk analys av hur de påverkar den fysiska planeringen och en samordning av dem på ett institutionellt plan. Det är en fråga om effektivt utnyttjande och sund förvaltning av offentliga medel, och i detta avseende bör kommissionen vara ett föredöme.

1.3. ESDP:s funktioner

Som avslutning på dessa allmänna kommentarer vill Regionkommittén att ESDP utvecklar de tre funktioner som berör kunskap, förslag och politisk strategi.

1.3.1. Kunskapsfunktionen

I ESDP-dokumentet konstateras att denna första funktion bör förbättras. Det är också målet för de seminarier som anordnas av kommissionen och medlemsstaterna med medverkan av ledamöter från Regionkommittén (). Varje tema avhandlas av experter, och diskuteras därefter av berörda politiker på samtliga nivåer och förtydligas med initiativen inom Interreg II C.

ReK föreslår att lärdomarna från dessa seminarier, som gör det möjligt att preliminärt utforma ESDP, även skall utnyttjas för att fastställa uppgifterna för Europeiska observationsorganet för utvecklingsplanering, Orate. ReK föreslår dessutom att man redan nu skall vidta särskilda åtgärder för utbyte, studier och forskning som riktar sig till länderna i Central- och Östeuropa.

1.3.2. Förslagsfunktionen

ReK föreslår två inriktningar på kort sikt: en experimentell och en institutionell.

Utifrån ESDP bör man välja ut några åtgärdsområden utöver dem inom Interreg II C som skall fungera som experimentområden för planeringsstrategin i ESDP, både för att samordna deras program för fysisk planering och för att anpassa gemenskapsåtgärderna till områdesplaneringen. Ett av dessa områden bör vara lämpat för att utprova en handlingsplan för partnerskap mellan stad och landsbygd.

Vid sidan om mekanismer och instrument för samordning av den fysiska utvecklingsplaneringen bör ESDP föreslå rättsliga och finansiella instrument för en fastare organisation av olika transnationella samarbetsformer.

1.3.3. Politisk funktion

ESDP:s nuvarande politiska funktion kan sammanfattas med att politiskt ansvariga på samtliga nivåer skall förstå problematiken och acceptera strategin. ESDP:s trovärdighet, som bygger på att dess analyser och förslag tillför ett mervärde, kommer att stärkas av att dess strategi genomförs i experimentområden, och av att de olika planeringsnivåerna, särskilt de regionala, integreras i hela den fysiska utvecklingsplaneringen genom tillämpning av dess samförståndsbaserade beslutsmetod.

ESDP får inte försumma en annan faktor som kan påverka de möjliga åtgärderna: gemenskapens sektorsinriktade politik, särskilt den gemensamma jordbrukspolitiken och strukturfonderna. När medlemsstaterna inser att de med ESDP-strategin slipper överlappning av programmen, eller även på lång sikt får mer ut av investeringarna, kommer de att medge att ESDP kan göra dem en "politisk" tjänst. ESDP syftar inte till att förändra de befogenheter som de olika lokala och regionala myndigheterna innehar utan till att erbjuda dem en rationell fysisk planering. EU:s fysiska miljö är en omistlig tillgång och dess resurser och utvecklingsmöjligheter kan utnyttjas på ett rationellare och mer integrerat sätt.

2. Särskilda kommentarer

2.1. Förslaget om en mer balanserad och polycentrisk stadsstruktur

ReK konstaterar med tillfredsställelse att man i ESDP betraktar städerna som en central faktor för regionernas ekonomiska dynamik och för EU:s konkurrenskraft gentemot övriga världen samt som en aktiv bärare av den europeiska kulturen och civilisationen i hela dess mångfald.

2.1.1. Om analysen

ReK bedömer att man i ESDP har berört samtliga problem som hämmar de europeiska städernas utveckling och i vissa fall leder till tillbakagång. Varje stad har emellertid en unik kombination av problem och möjligheter. Vid analysen av dem borde man i ESDP ha slagit fast att de lokala myndigheternas politik är oundgänglig och att den måste erkännas och samordnas med alla andra nationella eller europeiska insatser.

I ESDP anges att det är nödvändigt att ha tillgång till tillförlitliga och jämförbara upplysningar om EU:s städer för att stadsplaneringen skall bli effektiv. ReK vill i detta sammanhang erinra om kommissionens beslut att genomföra en granskning av 58 städer, 8 tätortsregioner och 21 huvudstadsregioner, i första hand för att mäta livskvaliteten. Kommittén vill också erinra om sitt förslag att man bör undersöka om vissa indikatorer för att mäta livskvaliteten i städer och stadsområden av olika storlek är användbara och tillförlitliga.

Vid det europeiska stadsforumet i november 1998 i Wien behandlades denna undersökning och granskning, och man erkände att de lokala myndigheternas erfarenheter är oundgängliga för att få till stånd en integrerad stadspolitik. Om det inrättas en permanent grupp med experter på stadsplanering är det viktigt att de lokala myndigheterna finns företrädda i gruppen.

2.1.1.1. De som utarbetat ESDP-dokumentet borde ha uppmärksammat några punkter i större utsträckning. Det gäller dels städernas fortlöpande utbredning, dels vilka ekonomiska lokaliseringsfaktorer som främjar framväxten av nya utvecklingspoler. Allmänt sett framstår ESDP som en direkt beskrivning av den faktiska situationen och inte som ett nytt utvecklingsperspektiv som sträcker sig tio till tjugo år framåt i tiden:

- Vilken roll bör hamnstäderna ha? Bör de bli fler, och bör de garderas mot sina svaga punkter?

- Har exemplen med nätverk av städer och sammanhängande tätorter gjort det möjligt att fastställa vilken befolkningstäthet som är optimal för deras utveckling? Finns det en strukturell koppling mellan stadsnätverk och korridorer, och vilka faktorer ligger i så fall till grund för deras samspel?

- Döljer inte den ekonomiska kostnaden för utbyggnad av städerna och förstäderna den verkliga kostnaden för transporter och infrastruktur?

2.1.1.2. ReK har konstaterat en brist som är allvarlig eftersom den berör filosofin bakom den fysiska utvecklingsplaneringen. När man i ESDP behandlar tätorter som innefattar 80 % av EU:s befolkning tar man märkligt nog inte hänsyn till "mannen på gatan", och trots att man med rätta varnar för social utslagning och dess förödande effekter viker man ingen roll åt dem som lever bland eller i närheten av utslagningens offer.

2.1.2. Strategin

I ESDP föreslås att stadsutvecklingen skall bygga på en polycentrisk princip kombinerad med en decentraliserad koncentration. Man utgår med rätta från att eftersom de europeiska städernas utveckling i väsentlig utsträckning påverkar balansen inom unionen måste det ske en samordning med andra städer och/eller deras omgivningar. Dessutom skall samtliga åtgärder till förmån för städerna ingå i de sektorsövergripande strategierna för fysisk planering. Allt detta är tänkt att utmynna i ett mer balanserat och polycentriskt stadssystem. Fördelarna med systemet är att det främjar samarbete mellan städerna, innebär en ny syn på samspelet mellan staden och dess omgivningar, hejdar en onödig utbredning av tätortsområdena och skapar en ny relation mellan stad och land.

2.1.2.1. Det polycentriska stadssystemet och funktionella stadsområden

Det polycentriska stadssystem som föreslås i ESDP kan bli en ram för åtgärder som ger städerna och deras kringområden möjlighet att uttrycka sina behov och föreslå egna lösningar på problemen.

ReK inser att Europas städer har likartade problem och att man måste systematisera och samordna insatserna, men vill samtidigt påpeka att städerna sinsemellan är för olika för att ett enda system skall fungera för alla. ReK vill betona att man på ett flexibelt sätt bör tillämpa en kombination av följande tre hörnstenar i stadspolitiken:

- Att förstärka stadsstrukturen och den ekonomiska konkurrenskraften.

- Att förbättra tillgången till transporter och deras framkomlighet, särskilt för allmänna transporter.

- Att stärka den kulturella identiteten och bekämpa alla former av utslagning.

För att återställa balansen i städerna och utifrån en polycentrisk strategi göra dem mer samlade skulle man i ESDP ha kunnat utgå från begreppet "funktionellt stadsområde" (), det vill säga en stad eller ett nätverk av städer och omkringliggande områden som är nära sammanlänkade i fråga om den lokala och regionala ekonomin samt invånarnas rörlighet.

Utifrån detta begrepp är det lättare att genomföra en politik för flera sektorer och tillämpa en beslutsprocess som bygger på samråd mellan alla lokala och regionala myndighetsnivåer. Det gör det också möjligt att angripa olika "nervcentra" i ett område, till exempel när det gäller ekonomisk utveckling, transporter, problemdrabbade bostadskvarter, kamp mot föroreningar, landskapets kvalitet eller stöd till kulturaktiviteter. Begreppet "funktionellt stadsområde" är också relevant för att avgöra insatsernas optimala omfattning och inriktning.

ReK vill slutligen påpeka att för att de lokala och regionala parternas åtgärder skall få större effekt är det nödvändigt att anpassa dem av EU:s sektorsinriktade åtgärder som påverkar städerna och att vid behov genomföra nya EU-åtgärder. Det handlar på sätt och vis om ett moraliskt engagemang som är förutsättningen för en europeisk stadspolitik.

2.1.2.2. En hållbar stadsutveckling

För att värna om städernas framtid föreslås i ESDP ett antal möjliga åtgärder som syftar till att bevara deras ekonomiska funktioner och tjänsteutbud, förhindra deras utbredning, främja en varsam förvaltning av deras ekosystem och öka invånarnas rörlighet.

ReK skulle vilja utöka dessa tänkbara åtgärder och komplettera dem med förslag till konkreta åtgärder, som många städer redan i dag experimenterar med, och som visar på samverkan mellan olika faktorer i den fysiska planeringen, särskilt med avseende på begreppet "stadsområde".

Städerna kan till exempel gardera sig mot en utspridd tillväxt som medför ökade kostnader för transporter, exploatering av markområden och energiförbrukning, genom att planera sin tillväxt i anslutning till befintliga och etablerade kvarter och samtidigt bygga ut de allmänna transporterna för att uppmuntra anläggning av nya bostadskvarter i lämpliga områden.

Dessutom har livskvaliteten blivit en viktig faktor för företagens etablering. Vid sidan om lediga markområden spelar tranportinfrastrukturer, tjänster och forsknings- och utvecklingscentra en allt viktigare roll för företagen och deras anställda. Därför bör huvudmålet för de åtgärder som syftar till att stärka näringslivet och till fysisk planering vara att skapa varaktiga och kvalificerade arbetstillfällen och minska arbetslösheten. Den regionala utvecklingsplaneringen måste genomföras på ett sådant sätt att den inte utgör ett hinder, utan en drivkraft för det regionala näringslivet.

Transportplaneringen är självfallet en betydelsefull faktor i tätortsområden. ReK förespråkar ett kombinerat transportsystem med en enhetlig taxa innanför en bestämd zongräns. Systemet skall vara sammankopplat med ett transportnät som delas av små och medelstora städer som tillhör samma utvecklingsområde för att skapa förbindelser som främjar det ekonomiska och kulturella samspelet mellan städerna.

När det gäller tätorter i industriregioner under omvandling skall principen om en långsiktigt hållbar utveckling tillämpas; man skall särskilt prioritera sökande efter nya stadsanpassade verksamheter på och i anslutning till platser där industriverksamhet lagts ned.

Slutligen måste man särskilt uppmärksamma de historiska stadskärnor som finns i de flesta av Europas städer. De bör rustas upp och vitaliseras för att ta sin plats bland de andra delarna av staden. I historiska städer som är världsberömda för sitt kulturarv, städer som Florens, Weimar, Prag och Krakow, måste man se till att de inte blir museer som är vända mot det förflutna, utan tvärtom kulturcentra som är öppna för den moderna konstens strömningar i alla dess former.

2.1.2.3. Partnerskap mellan städer

För att återställa balansen i städerna och därmed i hela unionen föreslås i ESDP partnerskap mellan städerna, vilket anses tillföra lokala och nationella insatser ett mervärde.

ReK vill påpeka att det finns exempel på partnerskap och att man redan nu kan dra lärdom av dem. Partnerskap mellan medelstora städer, som i allmänhet omfattar flera områden, bör vara synliga och utmynna i snabba och konkreta resultat. Invånarna måste uppleva partnerskapen som trovärdiga för att vilja engagera sig och ge uttryck för sin vilja att leva tillsammans.

Partnerskap mellan stora tätorter (hamnstäder, huvudstäder eller städer med flygplats) är ofta begränsade till en eller två prioriterade åtgärder, som bygger på utbyte av erfarenheter och som ofta gäller ett särskilt problem som kan lösas tillfredsställande inom rimlig tid.

Initiativet Interreg II C syftar till att främja dessa partnerskap och genomföra riktlinjerna i ESDP. För det nordvästliga storstadsområdet har de nationella och regionala myndigheterna valt två ämnen: stadsområden och transporter. I stadsområden vill man stärka städernas konkurrenskraft, särskilt för städerna i gränsområden, genom att öka stödet till nätverk mellan städerna. När det gäller transporterna vill man förbättra städernas transportsystem, begränsa vägtrafiken och utveckla ett kombinerat system.

Om alla städer i Europa uppmanas att delta i partnerskapsåtgärder är det viktigt att de tar fasta på erfarenheter av de partnerskap som redan finns. Detta är särskilt viktigt för partnerskap med städer i de central- och östeuropeiska länderna. ReK:s kontaktgrupp skulle kunna undersöka vilka justeringar som måste göras.

ReK skulle ha önskat att man i ESDP noggrannare angivit mål, metoder och medel för dessa partnerskap, som från fall till fall kan syfta till att ge ett dynamiskt stöd till en eller flera pågående ekonomiska aktiviteter eller stimulera utvecklingen av nya aktiviteter. Ovanstående är särskilt viktigt för regioner som hotas av avfolkning, för vissa randområden och än mer för områden i EU:s yttersta periferi. I ESDP borde man ha ägnat mer utrymme åt deras särskilda problem och föreslagit olika utvecklingsåtgärder som kan få dem att utnyttja sina möjligheter, skapa optimism och engagera sig i projektet, och som visar att ESDP är väl underbyggt.

2.1.3. ESDP omsatt i praktiken

När det gäller genomförandet av de förslag i ESDP som rör stadsfrågor beklagar ReK, liksom vid flera tidigare tillfällen, att det nya mål 2 inte är tillräcklig inriktat mot stadsåtgärder och inte heller tar fasta på de slutsatser som kan dras av programmen inom Urban-initiativet. Detsamma gäller landsbygdsområden, på så sätt att riktlinjerna i ESDP borde ha varit en inspirationskälla för utnyttjandet av strukturfonderna på detta område.

2.1.3.1. ReK efterlyser att stödvillkoren för mål 2 skall göra det möjligt att genomföra åtgärder - även punktinsatser - som är integrerade i en övergripande programplanering till förmån för städerna och de funktionella stadsområdena. ReK anser att mål 3 bör ägnas åt att främja ekonomisk tillväxt i städerna eller de funktionella stadsområdena och bekämpa utslagning. ReK föreslår slutligen att man inom ramen för mål 1 skall uppmuntra och öka antalet åtgärder till förmån för städerna och de funktionella stadsområdena.

Som tidigare nämnts anser ReK att EU:s sektorsinriktade åtgärder måste anpassas och effektivt integreras i de program som är avsedda för städerna och de funktionella stadsområdena. Gemenskapsstöd bör också utnyttjas för att bistå de program som syftar till att samordna de olika lokala och regionala nivåerna.

2.1.3.2. Som ReK påpekade i sitt yttrande om stadspolitiken () kräver genomförandet av en europeisk stadspolitik också institutionella förändringar. Förslag har lagts fram om att man inom kommissionen bör skapa en ämnesöverskridande grupp som skall bistås av en expertgrupp. ReK upprepar att företrädare för lokala myndigheter bör ingå i denna grupp. De kan ge stöd i form av sakkunskap, men deras medverkan innebär också att alla lokala myndigheter uppmuntras att betrakta stadsproblemen ur ett nytt perspektiv.

Åtgärder till förmån för städer och funktionella stadsområden kräver i allmänhet långsiktiga och kostsamma program. Man bör därför söka stöd hos privata och ibland även utländska investerare, eftersom globaliseringen av ekonomin kan och bör tjäna till att öka dynamiken i Europas städer och funktionella stadsområden.

2.1.3.3. Att ReK i så hög grad betonar lokala myndigheters medverkan beror på att kommittén genom dem vill framhäva medborgarnas roll för att stärka den sociala sammanhållningen och den ekonomiska utvecklingen. I dagsläget vet folk i allmänhet mycket lite eller ingenting om ESDP, som dock skulle kunna ligga till grund för en välgörande debatt om medborgarnas roll för den fysiska planeringen och utvecklingen av deras levnadsmiljö.

2.2. En ny relation tätorter - landsbygd

2.2.1. Partnerskap mellan städer och landsbygd

När det gäller partnerskap mellan städer och landsbygd anser ReK att det är storstadsområdena som har flest problem och inte landsbygdsområdena, och att det ofta är deras problem som stör jämvikten i landsbygdsområdena. Storstäderna "äter sig in" i landsbygdsområdena i sitt sökande efter ny mark där det snart växer upp bostadskvarter och transportinfrastruktur. Dessutom finns det ett flertal faktorer som försvårar relationerna mellan storstäderna och deras omgivningar.

Trots den fortlöpande urbaniseringen förlorar tätortsområdenas centra företag, och en utflyttning sker till deras ytterområden. Befolkningen ställer allt större krav i fråga om boendeyta, bostadskostnad och miljöns kvalitet. Det är alltför ofta fallet att dessa krav bara kan uppfyllas utanför städernas centra. Denna utveckling för i sin tur med sig social segregation. De företag som inte är tvungna att etablera sig i städernas innerområden efterfrågar större och billigare markområden i närheten av vägnät och motorvägar. På så sätt kan de utvecklas under bättre förutsättningar och lättare expandera.

Städerna måste även i fortsättningen underhålla infrastrukturen, framför allt den sociala och kulturella, samtidigt som intäkterna minskar. Det allmänna transportnätet måste också byggas ut till ytterområdena, något som medför betydande kostnader. De enskilda pendlarnas dagliga körsträcka blir allt längre, vilket leder till överbelastning av huvudlederna i rusningstid.

Man kan inte utveckla städerna utan ytterområdenas medverkan, eftersom politiska hänsynstaganden spelar en allt viktigare roll i förhållande till administrativa ansvarsområden i storstadsområdena. För att övervinna de administrativa begränsningarna och de påföljande ekonomiska problemen anser ReK att det finns ett akut behov av att förbättra planeringen i städerna, deras omgivningar och det regionala samarbetet. Denna utveckling skall ske genom att man föreskriver samordningsformer mellan de lokala och regionala myndigheterna när det gäller regional planering.

Boendet i Europa kommer även i fortsättningen att vara koncentrerat till de stora tätortsregionerna, som utgör en motor i den ekonomiska utvecklingen. För att uppnå huvudmålet i ESDP - en hållbar och balanserad utveckling - är det absolut nödvändigt att utforma särskilda politiska strategier för dessa regioner.

ReK vill slutligen framhäva två punkter:

- Problemen i fråga om storstädernas och de små och medelstora städernas förhållande till de egna omgivningarna är mycket olikartade och kräver olika lösningar.

- ESDP bör begränsa sig till att fastställa positiva riktlinjer för att respektera de lokala aktörernas åtgärder.

2.2.2. Differentiering i landsbygdsområden

ESDP innehåller en kort men viktig analys av landsbygdsområdenas utveckling, men de åtgärder som föreslås för dessa områden ger intryck av att avsikten i första hand är att förbättra förhållandena i tätorterna. Detta framgår särskilt tydligt av följande påstående: "Produktion av energi i närheten av storstäderna utifrån biomassa och avfall är en lovande nisch för ekonomisk diversifiering" En hållbar utveckling i landsbygdsområdena får under inga omständigheter planeras på detta sätt.

Man kan inte heller nyanslöst hävda att "utvecklingen av områden med intensiv odling förvärrar inte problemen". Det finns en risk att intensivjordbruk leder till att landsbygden inte längre förknippas med turism och avkoppling. Till det kommer en risk för grundvattnet och att jorderosionen förvärras. Det traditionella jordbruket bör med andra ord inte överges utan vidare för att möta den internationella konkurrensen. I själva verket är det mycket bättre anpassat till en hållbar utveckling och bidrar till att bevara kulturlandskapet.

Landsbygdsområdena täcker nästan 80 % av EU:s yta. De har en helt central roll på livsmedelsproduktionens område och för miljön rent allmänt, men de vill inte bli begränsade till bara dessa funktioner. Landsbygden får inte betraktas som arealer för bevarande av biologisk mångfald, naturvärden, landskap och miljö enbart till stadsbefolkningens fromma. Landsbygden spelar följaktligen tveklöst en viktig roll både som rekreationsområden och som självständiga ekonomiska enheter, och detta skall inte längre behöva framhållas. ReK insisterar därför på att man i ESDP:s riktlinjer skall lägga större tonvikt på denna aspekt.

Man bör ta hänsyn till varje landsbygdsområdes egna strukturella fördelar och nackdelar. Utifrån en sådan analys av landsbygdsområdena och deras inbördes olikheter bör man fastställa huvudlinjerna för strävan att uppnå en självständig utveckling samtidigt som man respekterar principen om lika hög livskvalitet. Landsbygdsområdena får inte betraktas som andrarangsområden i förhållande till tätorterna. Det är helt likvärdiga samarbetspartner i gemensamma projekt.

I Europeiska konventionen om landsbygdsområden (1998) betonar Europarådet att man bör lägga lika stor vikt vid landsbygden som vid städerna, och att utvecklingen av landsbygden först och främst bör tillgodose landsbygdsbefolkningens intressen och behov. ReK stöder Europarådets rekommendationer i fråga om landsbygdens utveckling och föreslår att utkastet till en europeisk konvention om landsbygdsområden skall beaktas i ESDP.

Den ofta höga arbetslösheten i landsbygdsområden i utkanten av storstäderna avspeglar de ekonomiska svårigheter som dessa områden dras med. De bristfälliga utbildningsmöjligheterna tvingar ofta ungdomarna att flytta, vilket i sin tur skapar sociala klyftor och bidrar till att befolkningens genomsnittsålder ökar.

I de perifera landsbygdsområdena med få invånare har de små och medelstora städerna en central roll som ekonomiska och kulturella centra för regionen. Att på ett hållbart sätt stärka dessa städer måste således ingå i ESDP:s mål, till exempel genom åtgärder för att förbättra deras vägnät och utsträcka deras allmänna transportnät så att de kompletterar varandra, något som också kommer att gagna deras omgivningar.

Programmet Natura 2000 för naturskydd kommer nästan uteslutande att genomföras i EU:s landsbygdsområden. Det är möjligt att det kommer att påverka den ekonomiska utvecklingen i vissa områden, men det kommer också att ge möjligheter till diversifiering. Regionkommittén anser att man måste engagera berörda befolkningsgrupper i genomförandet av Natura 2000 och bevara dessa områdens ekonomiska, sociala och kulturella funktion så att de inte förvandlas till "naturmuséer".

Östutvidgningen kommer också att göra det nödvändigt att stärka landsbygdsområdena. De regioner som i dag är belägna omkring EU:s inre gränser består i första hand av landsbygdsområden. ReK anser att man också måste försöka stärka utvecklingen i dessa regioner genom åtgärder som syftar till gränsöverskridande samarbete mellan länderna, regionerna och kommunerna.

2.3. Tillgång till kommunikationsinfrastruktur

EU:s åtgärder i samband med infrastrukturer och transporter måste utvecklas i riktning mot ett mer samordnat och miljövänligt kommunikations- och transportsystem. Utvecklingen av kommunikationstekniken kommer också att medföra stora förändringar av var företagen väljer att etablera sig och av deras verksamhets karaktär.

2.3.1. ReK föreslår följande åtgärder för att förbättra tillgången till transport- och kommunikationsinfrastrukturen:

- Förbättring av infrastrukturen, däribland serviceutbudet i anslutning till mark- och flygtransporter och sjötrafik i svårtillgängliga inlandsområden, regioner i unionens randområden och i yttersta randområden samt andra avsides belägna områden.

- Förbättring av den interkontinentala tillgången till de stora hamnarna och flygplatserna.

- Utbyggnad av de regionala allmänna transporterna i områden utan direkt tillträde till de stora transportnäten.

- Förbättrad tillgång till telekommunikationstjänster: nya avgifter som är förenliga med erbjudandet av "allmänna tjänster" i glesbygdsområden och i regioner med svag ekonomi.

2.3.1.1. För att utnyttja infrastrukturerna på ett effektivare och mer hållbart sätt föreslår ReK att man bör:

- uppmuntra lokaliseringsåtgärder för att minska beroendet av privata bilar och främja kombinerade transporter,

- minska vägtrafiken på hårt belastade vägsträckor, till exempel genom införandet av vägavgifter och internalisering av miljökostnaderna i transportpriset, samt genom att främja övergång från lastbils- till järnvägstransporter när det gäller transport av varor.

- främja multimodala och kombinerade transporter i de europeiska korridorerna, samt utnyttja de europeiska hamnarnas potential i fråga om kustfart och korta sjötransporter,

- gemensamt utnyttja och samordna förvaltningen av infrastrukturer där den inbördes konkurrensen leder till överkapacitet,

- förbättra förbindelserna mellan transportsystemen på nationell och regional nivå, särskilt i regioner med få invånare.

I detta sammanhang bör regionerna ha en betydande roll jämsides med medlemsstaterna för att kunna lyfta fram sina egna särskilda problem och genom gränsöverskridande samarbete bland annat undersöka om deras utvecklingsprojekt skulle kunna integreras.

Det är enligt ReK mycket viktigt att göra en typindelning av de olika underregionerna i Europa utifrån kriterier som kan överföras från en nationell eller regional situation till en annan. På så sätt kan de berörda myndigheterna jämföra sina typindelningar och de åtgärder och verktyg som de redan använder för att utforma nya gemensamma strategier och inrätta ett forum för överläggningar.

2.3.1.2. ReK anser att infrastrukturernas utformning, användning och struktur är avgörande faktorer för den fysiska planeringen i Europa. De bör integreras med framstegen på transport- och kommunikationsområdet (telekommunikationer, höghastighetståg), och med skärpta miljökrav, samt med öppningen för handel med Central- och Östeuropa, som kommer att skapa nya transportflöden.

ReK konstaterar att de nationella åtgärderna i anslutning till stora infrastrukturer ofta är dåligt samordnade och att de "felande länkarna" i de berörda regionerna därför måste färdigställas.

I projekten bör man också ta hänsyn till ett annat faktum, nämligen att vägtransporter är det i särklass viktigaste transportmedlet, men att de andra transportsätten blir alltmer konkurrenskraftiga ju längre transportsträckan är. Man bör därför prioritera intermodala och gränsöverskridande åtgärder. En ökad användning av gemensamma transporter bör ingå i denna strategi och stödjas.

Denna intermodala transportpolitik är avgörande av flera olika skäl. Den gör det möjligt att minska belastningen i städerna och tillföra ny dynamik till bostadsområdena, ekonomin och kulturen. Man kan också förbättra förbindelserna med landsbygdsområdena och omkringliggande attraktiva centra. Dessutom kan man använda höghastighetståg på medellånga distanser och se till att flygtrafiken och snabbtågen kompletterar varandra.

2.3.1.3. Glädjande nog kan man konstatera att det börjar växa fram utvecklingskorridorer som kännetecknas av intensiva transportflöden och stor dynamik genom att de drar till sig ekonomiska aktiviteter.

En Europakorridor kopplar samman storstadsregioner på europeisk nivå och skapar en zon som präglas av stora transport- och handelsflöden på flerregional och internationell nivå som stöder utvecklingsdynamiken på det lokala planet.

I detta sammanhang bör Europakorridorsmodellen utvecklas till ett centralt verktyg för en samstämd regional planeringspolitik på medlemsstatsnivå och för de regioner som ansvarar för denna, så att de kan avväga den ekonomiska tillväxten mot hänsyn till miljön - kort sagt realisera principen om den hållbara utvecklingen.

Gränsöverskridande nätverk är av stor betydelse för att man skall kunna utnyttja de gemensamma möjligheterna med den växande europeiska marknaden, öka samhörigheten mellan regionerna och föra mer avlägsna regioner i kontakt med den utveckling som sker i Europas kärnregioner. Utvecklingen av Europakorridorer underlättar och förstärker dessutom samarbetet med tredje land, till exempel länder i Östeuropa.

Sammanfattningsvis framstår det som uppenbart att en integrerad fysisk planering i Europa bör omfatta problem som rör infrastruktur, transportmedel och deras geografiska fördelning samt den snabba utvecklingen av telekommunikationstekniken.

2.3.2. Tillgång till ny teknik på informations- och telekommunikationsområdet

ReK anser att det på grund av den nuvarande och framtida utvecklingen i telekommunikationssektorn är av central betydelse att utforma en europeisk politik på informationsområdet.

Utan en samordnad strategi på detta område är risken stor att flera regioner och städer isoleras från de attraktiva tillväxtpolerna.

I ESDP konstateras med rätta att den nya tekniken på informations- och telekommunikationsområdet är ett medel för att motverka marginalisering av vissa områden, genom att det skapas fler företag. Det är därför nödvändigt att påskynda utbyggnaden av kommunikationsnäten så att de täcker hela Europa.

2.3.2.1. ReK anser en geografiskt balanserad utveckling av de nya tekniken på informations- och telekommunikationsområdet är en förutsättning för att effektivt genomföra de allmänna riktlinjerna i ESDP. Förekomsten av koncentrerade centra enbart i de mest utvecklade regionerna och städerna kommer endast att fördjupa skillnaderna och öka till exempel migrationen. ReK vill därför starkt betona att man bör ta hänsyn till det mycket starka sambandet mellan bättre tillgång till den nya tekniken på informations- och telekommunikationsområdet och minskade regionala skillnader.

2.3.2.2. ReK vill fästa uppmärksamheten på två punkter:

- Informations- och telekommunikationsteknologin måste gagna hela befolkningen. Informationssamhället berör alla Europas medborgare, unga som gamla, och den nya tekniken är ett verktyg för utbildning och för att skapa en ny form av medborgarskap.

- De offentliga myndigheterna, såväl nationellt som regionalt, måste vidta åtgärder för att kunna kontrollera effekterna av avregleringen och minska risken för försämrad servicenivå eller ökade kostnader.

ReK konstaterar att de offentliga monopolen inte har gjort det möjligt att utveckla de infrastrukturer som krävs och att de regioner som har de mest utbyggda näten också är de som genomfört en avreglering.

De lokala och regionala myndigheterna måste ta till krafttag för att invånarna i dessa områden inte skall gå miste om fördelarna i informationssamhället. Detta problem gäller de flesta perifera regionerna och kommer även att gälla kandidatländerna.

2.3.3. Spridning av innovationer och kunskaper

ReK ställer sig positiv till det sätt på vilket man i ESDP formulerar problemet med spridning av innovationer och kunskap. För att näringslivet skall kunna få stöd av innovationer i den internationella konkurrensen krävs att systemen för förvaltning av forskningen i Europa förbättras och att det förs en positiv dialog mellan vetenskapsmän, producenter och den politisk-administrativa apparaten. Om man vill att forsknings- och innovationspolitiken skall bli mer effektiv måste regionerna uppmanas att delta i utformningen och genomförandet av denna politik. Det är slutligen av avgörande betydelse att nyttan av innovationernas fördelar inte längre enbart förbehålls några länder och vissa regioner inom dessa länder.

2.3.3.1. Att få tillgång till forskningsresultat och innovationer

Inom Europeiska unionen finns områden där den vetenskapliga verksamheten är intensiv och investeringsnivån hög, och sida vid sida med dessa finns områden där de traditionella ekonomiska strukturerna ibland är föråldrade, ger låg avkastning och bygger på hantverksteknik. I dessa ofta avlägset liggande regioner eller bergsområden har de vanligen ganska små företagen varken några större forskningsresurser eller någon egen kapacitet att utveckla innovationer. Dessa regioner och befolkningen i dem innebär att Europeiska unionen som helhet måste ta ställning till problemet med solidaritet och social sammanhållning.

I ESPD föreslås att man skall sträva efter att höja den allmänna utbildningsnivån och stärka yrkeskunskapen bland befolkningen i dessa områden samt att forskning, utveckling och innovation skall integreras i en utvecklingsstrategi.

ReK föreslår att man ger insatserna en tydligare inriktning i enlighet med de särskilda behov som finns i näringslivet och med den kapacitet som utgörs av de mänskliga resurserna i de företagsnätverk som redan finns eller som kan upprättas. Kommittén vill även att man skall försöka stärka deras kunskaper om ny teknik och nya produktionsmetoder.

I ESPD skulle man ha kunnat klargöra att ett relativt stort stöd från strukturfonderna krävs för att en sådan politik skall kunna inledas. Hittills har detta stöd varit helt otillräckligt, ca 1 % totalt (). För att strukturfonderna skall kunna uppfylla målen om utveckling och social sammanhållning bör man genom dem ge stöd till kunnande och innovationer och uppmuntra de regionala program som tilldelar dem en viktig och ändamålsenlig roll. Projekt har redan genomförts på det här området och dessa har givit klara bevis på sin effektivitet ().

2.3.3.2. Insatser till förmån för små och medelstora företag

De små och medelstora företagen har bara hälften så stora möjligheter att få tillgång till innovationer som de större företagen. Därför måste man konstatera att de små och medelstora företagen utgör det främsta målet för en politik som syftar till spridning av kunskap och innovationer. Den balanserade och polycentriska tätortsstrukturen verkar i riktning mot en bättre kunskapsspridning i hela Europa, något som gynnar de små och medelstora företagen och utvecklingen i eftersatta områden.

I detta sammanhang vill ReK rekommendera ett antal åtgärder som kan bidra till att höja företagens kapacitet att på ett positivt sätt utnyttja effekterna av innovationsverksamheten, något som skulle kunna skapa dubbelt så många arbetstillfällen som de traditionella sektorerna. Kostnaderna för dessa åtgärder måste vägas mot de ekonomiska, sociala och mänskliga kostnader som skulle uppstå om företagen helt eller delvis lades ned:

- Erbjuda den yrkesaktiva befolkningen på lokal nivå sådan utbildning som gör att de lättare kan ta till sig olika slag av nyskapande metoder.

- Stödja olika forskningsinstitut när dessa tillsammans upprättar partnerskap och utbyter resultat och när de accepterar att placera ut forskare på företagen för att få bättre kunskaper om företagens förvaltning och för att vara behjälpliga vid överföring av teknologi. Partnerskap med storföretag bör också uppmuntras.

- Införa sådan teknologi som kan bidra till kunskapsspridning och som kan utgöra ett tekniskt stöd när nya företag grundas.

- Införa en rättslig och ekonomisk ram som gör att de små och medelstora företagen får tillgång till långsiktigt kapital, pensionsfonder, riskkapital osv, eller som ger dem skattelättnader vid lansering av nya produkter eller vid införande av nya produktionsmetoder.

ReK anser att dessa åtgärder som är riktade till små och medelstora företag i Europeiska unionen borde ingå i ESDP.

2.3.3.3. Regionernas roll

I ESDP nämns regionernas roll bland de möjliga åtgärderna.

ReK vill erinra om att det i unionen är de lokala och regionala myndigheterna som helt eller delvis har ansvaret för utbildning och yrkesutbildning. Är dessa myndigheter inte därför de som bäst kan se till att den nya informations- och kommunikationstekniken kommer till allmän användning, inte bara i skolan utan också bland befolkningen som helhet?

Regionerna kan likaså utforma en integrerad strategi för forskning, utveckling och innovation som är anpassad till den egna ekonomiska strukturen och som stärker innehållet i de regionala utvecklingsplanerna för den kommande programperioden inom strukturfonderna. De projekt som redan genomförts borde ge utrymme för en förhandsbedömning av enhetligheten i den strategi för forskning, utveckling och innovation som formuleras i de regionala utvecklingsplanerna. Dessutom borde det utformas en serie indikatorer som gör det möjligt att följa upp och utvärdera de positiva effekterna av spridningen av kunskap och innovationer.

ReK vill påpeka att det redan framgått att konceptet "Learning Region", eller "lärande region", som hänger samman med föreställningen om "kluster" (företagsgrupperingar) eller industridistrikt, kommer att kunna få stor betydelse för den framtida utvecklingen. Flera faktorer förenar dessa projekt: De uppmuntrar till ett ansvarstagande från de lokala aktörernas sida och till stöd från de regionala myndigheterna. De visar att det är på denna nivå som klyftorna mellan utbud av och efterfrågan på kunskap och innovationer klart kan identifieras och som en dialog mellan företagen och utbildnings- och forskningssystem kan organiseras på ett effektivt sätt. Det är också på denna nivå som man kan vaka över att det inte uppstår vare sig utslagning eller arbetsfragmentering och som man kan föreslå lämpliga former av stöd.

2.4. Förvaltning och utveckling av natur- och kulturarvet

ReK beklagar att skyddet av den naturliga livsmiljön och miljöskyddspolitiken i unionen givits endast begränsat utrymme i de möjliga åtgärder som anges i ESDP. Samma sak gäller de oerhört bristfälliga politiska uttalandena om luftföroreningar, klimat, markskydd och utnyttjande av jorden och naturen. En hållbar fysisk planering bör emellertid beakta miljöskyddets alla aspekter.

Avsnittet om "natur- och kulturarvet" bör av allt att döma ges en ny utformning. Naturarvet kopplas samman med landsbygdsområden och kulturarvet med städerna. Detta är inte logiskt. Det europeiska området omfattar allt: naturliga landskap och kulturarv utgör ett sammanhållet helt. Man kan inte säga att slotten i Loiredalen och Rhendalen är en del av ett "urbant" kulturarv. Och även i stadsområden finns naturområden som det är särskilt viktigt att se till att bevara. Vid sidan om och som ett viktigt komplement till nätet av naturområden (Natura 2000-nätet) bör man överväga att utveckla ett nät av friområden omkring tätorterna, som skall fungera som en länk till nätet av naturområden och som rekreationsområden.

Turismen är en näring som är av avgörande betydelse för att natur- och kulturarvet skall kunna skyddas och användas på bästa sätt. Man får därför inte begränsa sig till natur- och kulturarvets mest kända "attraktioner". En väsentligt åtgärd för att skydda de landskapsområden som människan utformat och för att skapa förutsättningar för landsbygdsbefolkningens ekonomiska överlevnad är att främja en miljövänlig turism på regional nivå. I detta sammanhang måste även allmänhetens medvetenhet om dessa landskaps ekologiska betydelse väckas.

ReK anser att detta kapitel måste utvecklas ytterligare.

2.4.1. Naturarvets skydd och förvaltning

ReK anser att det inte är tillräckligt att identifiera skyddade områden i isolering från varandra för att skydda eller utveckla naturarvet. Detta är anledningen till att kommittén ställer sig positiv till skapandet av ett nätverk av skyddade områden i enlighet med Habitat-direktivet. När Habitat-direktivet är fullt ut genomfört har vi tillgång till ett europeiskt basnät som kan garantera bevarandet av vårt naturarv. Det kommer att vara utgångspunkten för ESDP. På denna grundval kan man genomföra den fysiska planeringen i Europa och integrera de övriga beståndsdelarna.

Kommittén anser att skogarna har en strategisk betydelse för Europas framtid. ReK menar dock att det är nödvändigt att vidareutveckla de förslag som rör skogarnas olika ekologiska och ekonomiska funktioner, samt de anvisningar som finns när det gäller rationell skogsförvaltning.

Naturkatastrofer utgör en del av ekosystemet, om de inte orsakats helt eller delvis av människan. De mycket omfattande skador de orsakar är ofta en följd av hur marken använts. En långsiktig miljöskyddspolitik måste föras för att skydda människors liv och materiella ägodelar.

2.4.2. Bevarande och kreativ förvaltning av Europas kulturlandskap

Vad gäller den regionala identiteten vill ReK framhålla hur viktiga de europeiska kulturlandskapen är som en grund för ekonomin och turismen.

Människorna har genom sin verksamhet givit kulturlandskapen deras specifika utseende. De är intressanta som vittnesbörd om forna tiders jordbruksmetoder. För att de skall kunna bevaras krävs ofta ett extensivt jordbruk som inte skadar dem. Man bör särskilt främja deras bevarande i medelhöga och höga bergsområden. Om skydd av ett område innebär att viss verksamhet måste förbjudas bör ersättning kunna betalas ut.

ReK anser att det i nuläget inte är möjligt att "i de flesta fall utveckla dessa landskap på ett kreativt sätt", men att man trots detta måste utforma program som beaktar hur oerhört viktigt det är att dessa kulturlandskap bevaras.

2.4.3. Bevarande och kreativ förvaltning av kulturarvet i tätbebyggda områden

ReK vill att detta kapitel, förutom den särskilda betydelse som historiska monument har för städernas identitet och karaktär, skall behandla det allra viktigaste kulturarvet, eftersom underhållskostnaderna är för stora för att kommuner eller regioner ensamma skall kunna bära dem.

I Europa finns också ett viktigt tekniskt och industriellt kulturarv. Detta utgör en väsentlig beståndsdel av den europeiska kulturen, på samma sätt som monument. Det är även viktigt att nämna arkeologiska fyndplatser som ännu inte upptäckts. Man måste förhindra att dessa platser en gång för alla döljs under moderna byggnadsverks betong. Man måste också skydda dem mot vissa effekter av intensivt jordbruk och av byggandet av väg- och järnvägsinfrastruktur.

ReK vill påpeka att det europeiska kulturarvet inte begränsas till det man kan se. Regionala traditioner, kommunikationskultur och folkkonst är en väsentlig del av den europeiska mentaliteten och regionernas identitet.

2.4.4. Förvaltning av vattenresurserna

Tillgång till vatten i tillräckliga mängder och av tillfredsställande kvalitet i hela gemenskapen är en förutsättning för en hållbar ekonomisk utveckling.

ESDP skall ges ett erkännande för att man där tar upp vattnets betydelse som naturresurs, att man föreslår att vattenförvaltningen skall integreras i den fysiska planering som förordas och att nödvändigheten av ett transnationellt synsätt framhålls. I ESDP-analysen studeras emellertid främst följande två typfall: skydd mot översvämningar och kamp mot torka. Men å ena sidan finns andra politiska möjligheter att förvalta vattenresurserna, och å andra sidan förefaller det som om förslagen i ESDP inte omfattar alla aspekter av de typfall som tas upp.

2.4.4.1. Åtgärder mot översvämningsrisken

De traditionella metoder som används för att motverka risken för översvämningar måste förbättras, särskilt som de katastrofer som beror på översvämningar blir allt vanligare och alltmer kostsamma i såväl ekonomiskt som socialt avseende. Därför är det av stor betydelse att utveckla de vetenskapliga kunskaperna om vattnets kretslopp, särskilt beträffande effekterna av kanalbyggen, fördämningar och offentliga arbeten (t.ex. vägbyggen, kalhuggning, osv.), klimatutvecklingen i världen och lokalt, konsekvenser av förändringar i markanvändningen, forskning om översvämningscykeln samt flodernas behov av utrymme vid högvatten.

Man hade i ESDP i högre grad kunnat framhålla konsekvenserna av vissa slag av sektorsinriktad politik, oavsett om det är på europeisk, nationell eller regional nivå, t.ex. när det gäller urbanisering och bostadsbyggande, transportinfrastrukturer och den gemensamma jordbrukspolitiken. Det är välkänt att det lämpligaste sättet att försvara städerna och slätterna mot översvämningsriskerna är bygga ut bergssamhällena, fortsätta med jord- och skogsbruk samt upprätthålla grundvattenskyddet.

ReK ställer sig bakom de initiativ som anges i Interreg II C-initiativet och som syftar till att bekämpa översvämningar och att begränsa skadorna genom förebyggande skyddsåtgärder i flodområdena. Detta program borde utsträckas till andra, oftast gränsöverskridande flodområden, och de ekonomiska resurserna i Interreg II C borde ökas.

2.4.4.2. Kampen mot torkan

Vissa av kommentarerna och förslagen ovan gäller också områden där det finns risk för torka. Dessa områden har dock även mer komplexa särdrag som måste beaktas.

Den odlade arealen har ökat till följd av den starka efterfrågan på jordbruksprodukter och bevattningsteknikens utveckling, vilket lett till en allt större vattenbrist. Fördämningarna och vattenreserverna blir allt fler men räcker inte till, och för att få tillgång till mer vatten har man därför börjat pumpa upp grundvatten. Detta är inte helt riskfritt: de grundvattenförande lagren kan överexploateras och det finns även en risk för att man använder förorenat vatten.

I dessa regioner är problemet inte bara en fråga om vattenbrist, utan också om konkurrens mellan användarna i relation till priset för vatten. Måste vattenpriset höjas för att effekterna av vattenbrist och torka skall kunna lindras? ReK anser inte det. Det ligger inom EU:s och de nationella och lokala myndigheternas ansvarsområde att dessa regioner garanteras en stabil basförsörjning av vatten.

I detta sammanhang vill ReK föreslå flera olika handlingslinjer:

- Att utveckla olika typer av teknik för återvinning av vatten från stadsområden och konstbevattningsområden.

- Att inleda ny forskning rörande avsaltning av vatten, såväl för konsumtion i stadsområden som när det gäller konstbevattning.

- Att planera för skapandet av vattenreserver i stor skala på samma sätt som man gör vad gäller gas, med utgångspunkt i norra Europas vatten.

3. Genomförandet av ESDP och konsekvenser av detta

ESDP syftar bl.a. till att tillhandahålla principerna för en positiv integration av politiken och handlingsprogrammen med utgångspunkt i ett regionalt synsätt. Så motiveras det stöd som inom ESDP ges till målsättningarna om ekonomisk och social sammanhållning, hållbar utveckling, utjämnad konkurrenskraft inom Europeiska unionen och miljöskydd - den sistnämnda punkten har hittills inte tillmätts tillräcklig betydelse.

Tillämpningen av ESDP-metoden för fysisk planering bygger dock på att aktörer på europeisk, nationell, regional och lokal nivå har en politisk vilja att ansluta sig till denna strategi och att samarbeta för att skapa samordning mellan de egna handlingsplanerna.

För att underlätta detta föreslås inom ESDP följande:

- Att man systematiskt beaktar överväganden om fysisk planering vid utformning, genomförande och utvärdering av olika gemenskapsåtgärder, särskilt sådana som är avsedda för kandidatländerna.

- Att man påskyndar utvecklingen av samarbetet mellan stater och mellan regioner på transnationella, mellanregionala och gränsöverskridande premisser, särskilt med utgångspunkt i de olika slag av försöksverksamhet som anges i Interreg II C.

- En fördjupning av de kunskaper som sammanhänger med ESDP-strategin för att såväl olika aktörer som alla EU-medborgare skall ges ökad medvetenhet.

Regionkommittén ställer sig principiellt bakom dessa förslag men vill komplettera dem på följande punkter:

- Sektorsinriktade gemenskapsåtgärder.

- Agenda 2000 - reformen av strukturfonderna och utvidgningen.

- Förlängning av Interreg-initiativet.

- Grundläggande regler och uppdrag för Europeiska observationsorganet för utvecklingsplanering, Orate.

3.1. Sektorsinriktade gemenskapsåtgärder

Den fysiska planeringen är en övergripande politisk strategi som syftar till att skapa ett sammanhang mellan de olika sektorsinriktade åtgärderna, oavsett om dessa genomförs på EU-nivå, nationell nivå eller regional nivå, och till en större balans mellan regionerna och deras befolkning för att motverka de fria marknadskrafternas stundtals negativa konsekvenser som inte uppvägs av åtgärder från det allmännas sida. Detta övergripande perspektiv på fysisk planering skiljer sig från det som planerarna brukar ha: det är inte fråga om att fördela tillväxten på ett bättre sätt i ett regionalt, nationellt eller europeiskt område, utan om att se till att drivkrafterna bakom tillväxt i ett visst, lämpligt område kan samverka på ett bättre sätt. Det finns i denna strategi en strävan efter att skapa ett sammanhang mellan analysen av de behov som föreligger och de uppmaningar som riktas till både lokala och andra aktörer att tränga in i denna problematik och försöka finna det mest positiva svaret.

För Regionkommittén är det inte fråga om att förändra eller komplettera de sektorsinriktade gemenskapsåtgärderna utan om att göra en översyn över deras tillämpningsvillkor mot bakgrund å ena sidan av de effekter de får på utvecklingen i ett visst område och å andra sidan av den nödvändiga dialogen med lokala aktörer.

Den sambandsgrupp som inrättats i Europeiska kommissionen för att undersöka de ömsesidiga relationerna mellan gemenskapspolitiken och den fysiska planeringen utgör en början till samordning, men är otillräcklig eftersom man inom denna grupp inte skall behandla utformningen av de enskilda sektorsinriktade åtgärdsprogrammen. Arbetet inom denna grupp borde leda till att kommissionen tar ställning för att "inifrån" modifiera innehållet i den sektorsinriktade politiken och metoderna för att utarbeta denna politik. Man skulle t.ex. kunna tänka sig att om det program som Europeiska rådet antog vid sitt möte i Essen om den europeiska transportinfrastrukturen hade anpassats till stödinsatserna inom andra sektorsinriktade gemenskapsprogram eller nationella eller regionala aktörers program - vilket hade stärkt behovet av detta program liksom dess trovärdighet - så skulle ett större andel av denna infrastruktur redan ha färdigställts eller påbörjats.

3.1.1. Den gemensamma jordbrukspolitiken

Reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken (GJP) omfattar en minskning av subventionerna till jordbruket och en ökad satsning på landsbygdsutvecklings- och miljöpolitiken. Den gemensamma jordbrukspolitiken kommer alltså att innehålla nya verksamhetsområden som har betydelse för den fysiska planeringen: ett diversifierat jordbruk, främjande av andra verksamheter i landsbygdsområden, stöd till yngre jordbrukare, stöd för att hejda inflyttningen till städerna, skapande av sysselsättning i skogsbranschen, miljöskydd, landskapsvård, turism och bearbetning av jordbruksprodukter.

Regionkommittén har redan ställt sig positiv till dessa mål (). Efter att ha tagit del av ESDP vill kommittén föreslå att GJP i än högre grad bidrar till landsbygdsutvecklingen och att man inom GJP anslår de medel som krävs för diversifiering av verksamheten i landsbygdsområden, kvalitetsproduktion, bearbetning av produkter, inrättande av rekreations- och turistområden och bevarande av landsbygdskulturen, något som även skall omfatta ett bevarande av livskraftiga familjejordbruk som är konkurrenskraftiga på världsmarknaden.

En analys av GJP:s effekter på markanvändning och förvaltning av naturresurser skulle kunna ligga till grund för en miljöpolitik för jordbruket. För att kunna realisera ESDP-målet om en varsam förvaltning av natur- och kulturarvet måste man beakta GJP:s konsekvenser för de regionala och lokala satsningarna på att skydda naturen och den biologiska mångfalden.

Vad gäller utvidgningen och jordbrukets betydelse i kandidatländerna kommer det att bli nödvändigt att använda de medel som frigörs genom den nya GJP till reformer av jordbrukets struktur i dessa länder. Man måste också dra nytta av erfarenheterna från projekt som genomförts i vissa svåra branscher i Europeiska unionen för att kunna föra en politik som siktar mot att upprätta en jämvikt mellan strukturell förbättring av jordbruket, lämpliga prisnivåer och hälsosamma jordbruksprodukter samt diversifierad ekonomisk utveckling på landsbygden i dessa länder.

3.1.2. Miljöpolitiken

ESDP borde bidra till en klarare avgränsning av de områden som skall beröras av olika direktiv (om livsmiljön, miljöpåverkan osv.) och av bevarandeåtgärderna (Natura 2000). En beskrivning av de miljöskyddsåtgärder som skall vidtas inom unionen - till exempel planer för avfallskontroll och avfallshantering som bygger på metoder för utsläppsminskning, kontroll av dumpning och källsortering - kan fungera som ett stöd när de ansvariga på regional och lokal nivå genomför de konkreta åtgärderna. För att uppnå en harmonisk utveckling som är förenlig med bevarandet av naturresurserna föreslår ReK att man utifrån ESDP fastställer lämpliga mekanismer för att alla planer och initiativ skall innefatta en strategisk miljöbedömning.

3.1.3. Transeuropeiska nät

ReK har noterat att samtidigt som man inom ESDP framhåller det nödvändiga i att se transportsystemen i ett vidare perspektiv, så beaktar man inte i tillräckligt hög grad sjötransporter, varken närsjöfart eller långdistanstransporter. ReK anser att en utveckling av sjötransporterna, såväl i Medelhavet och Atlanten som i Östersjön, skulle kunna bidra till en bättre och mer effektiv fördelning av den europeiska handeln på ett större område. Samspelet mellan sjö- och landtransporter är en av de viktigaste frågorna för den fysiska planeringen i Europeiska unionen, och är även av stor betydelse för att unionen skall kunna klara de utmaningar internationaliseringen innebär. ReK anser också att det är viktigt att det byggs upp inom- och mellanregionala förbindelser som kan gynna näringslivet och de ekonomiska banden mellan regionerna.

3.2. Agenda 2000 - reformen av strukturfonderna och utvidgningen

ReK anser att det krävs en större samordning av ESDP och Agenda 2000. Båda syftar till att dels förbättra det sätt som EU:s budgetmedel används på, samtidigt som hänsyn tas till tidigare erfarenheter och utvecklingen i den ekonomiska situationen i världen och i EU, dels till att förbereda kandidatländerna inför anslutningen.

Under alla omständigheter är det på sin plats att undersöka på vilka punkter man kan se en överensstämmelse mellan de båda dokumenten.

3.2.1. Reformen av strukturfonderna

Det förslag till reform av strukturfonderna som återfinns i Agenda 2000 bygger huvudsakligen på de erfarenheter som gjorts i fondernas verksamhet sedan reformen år 1992, medlemsstaternas motvilja att öka sina bidrag och framför allt den kommande utvidgningen av Europeiska unionen till de kandidatländer som uppfyller de politiska och ekonomiska kriterierna för att inleda en process inför anslutningsförfarandet.

3.2.1.1. ESDP-strategin tillhandahåller ett nytt inslag i reformen av strukturfonderna, som av följande skäl måste ingå i dessa:

- ESDP syftar till att öka de befintliga instrumentens effektivitet för att därigenom göra EU-stödet mer effektivt med bibehållna medel, något som skulle stärka målen i Agenda 2000 rörande de blivande EU-medlemmarna och lindra eventuella åtstramningseffekter på medlemsstaternas offentliga utgifter.

- På det interna planet inom EU ges genom ESDP stöd till kommissionens och ReK:s förslag att inleda en samordning av verksamheten i de olika strukturfonderna och initiera en harmonisering av de administrativa metoderna för att undvika merkostnader och dubbelarbete.

I ReK:s yttrande () om utformningen av strukturpolitiken efter 1999 påpekades att "... EU:s strukturpolitik [bör] i högre grad ges en inriktning som medger att mer ambitiösa strategier baserade på partnerskap och regionala utvecklingsprojekt kan utvecklas ...".

3.2.1.2. ReK konstaterar att projekten alltför ofta "delas upp" för att erhålla finansiellt stöd i enlighet med de regler som gäller för de olika fonderna. Kommittén föreslår att man systematiserar de övergripande program som kan vara berättigade till stöd från flera fonder (ERUF, ESF, EUGFJ-strukturdelen, EUGFJ-garantisektionen). Detta skulle på ett otvetydigt sätt visa "det europeiska mervärdet". ReK rekommenderar att man i programmen för mål 1-områden använder den strategi för fysisk planering som återfinns i ESDP. När det gäller mål 2, som är mer komplicerat och inte har lika stora resurser, är det inte lika lätt att använda ESDP-strategin, men däremot mycket viktigare, särskilt vad gäller tätortsområden och konflikten mellan stad och land.

ReK vill framhålla hur viktigt det är att man använder en övergripande strategi och att man avgränsar det relevanta geografiska området vid utformningen av ett program som är stödberättigat enligt mål 2. Följaktligen bör man välja ut områden där en rad åtgärder kan vidtas rörande t.ex. forskning och utveckling, innovation, transport- och kommunikationsinfrastruktur, stöd till små och medelstora företag och till etablering av tjänsteföretag, utbildning av ungdomar i eftersatta stadsdelar, särskilda lokala åtgärder, lokala partnerskap mellan offentliga och privata aktörer. Sådana åtgärder skulle kunna bidra till ett verkligt uppsving i ekonomin och till en förstärkning av den sociala väven i stadsområden.

ESDP-strategin skulle slutligen - efter att ha utprovats, förbättrats och fördjupats - kunna användas som grundval för den reform av strukturfonderna som skall genomföras 2006.

3.2.2. Utvidgningen

Utvidgningen av unionen är en stor utmaning och en unik möjlighet, och skulle dessutom kunna utgöra ett tillfälle att pröva ESDP-strategin för fysisk planering.

Följande tre förutsättningar måste vara uppfyllda för ett sådant projekt:

- De lokala och regionala myndigheterna i kandidatländerna måste ges möjligheter och resurser att fungera som viktiga aktörer i samband med fysisk planering.

- Kandidatländernas statsförvaltning måste ha tillgång till sådana instrument som gör att de tillsammans med de lokala och regionala myndigheterna kan utforma övergripande program som berättigar dem till ekonomiskt stöd från unionen.

- EU-stöd i olika former - Ecos/Ouverture, Phare, Tacis - måste samordnas med det stöd som fördelas av Europeiska återuppbyggnads- och utvecklingsbanken (ERDB).

Genom sin "kontaktgrupp" kan ReK ge effektivt stöd till såväl statsförvaltningen som de lokala och regionala myndigheterna genom att dela med sig av sina erfarenheter och upplysa om EU:s sektorsinriktade politik och om strukturfondernas verksamhet.

Denna strategi skulle även kunna användas gentemot "grannländer" som Schweiz och Norge. ReK förordar att den sektorsinriktade politik som rör miljö, forskning och utveckling, kultur och transportinfrastruktur skall integreras i de regionala utvecklingsprogram som är inriktade på den lokala och regionala situationen. Detta skulle visa hur välgrundad ESDP-strategin är och vilket "mervärde" den ger upphov till. Ansvariga politiker på lokal och regional nivå i dessa områden skulle härigenom kunna bidra till dessa områdens utveckling och eventuellt även till att påskynda ländernas anslutning till Europeiska unionen. En sådan strategi skulle kunna fungera som utgångspunkt för insatser även i Medelhavsområdet. För att en sådan strategi skall få större utsikter att lyckas föreslår ReK att man även skall utnyttja det samarbetsförfarande som ingår i Interreg i dess olika former.

3.3. Förlängning av Interreg-initiativet

I ESDP läggs särskild tonvikt på de erfarenheter som kan dras ur försöksverksamheten inom Interreg II C-initiativet. Denna ses som ett nyckelverktyg för att främja genomförandet av ESDP på transnationell, interregional och gränsöverskridande nivå och för att utveckla en strategi för fysisk planering som bygger på relevanta stödområden. Detta skulle göra det möjligt att hålla de olika konfigurationerna under kontroll och begränsa inflationen i stödområdena.

För att uppnå detta mål som innebär utveckling och "normalisering" av samarbetet anser ReK att följande fyra villkor bör uppfyllas:

- Berörda lokala, regionala och nationella myndigheter skall ha "trovärdiga" organ för diskussion, utformning och förvaltning av projekt för fysisk planering.

- Såväl lokala och regionala myndigheter som EU skall lämna försäkringar om att tillräckliga anslag ställs till förfogande för att genomföra de gemensamt utformade programmen.

- Rumslig sammanhållning inom berörda områden när det rent allmänt gäller styrka, svagheter, möjligheter och hot måste åstadkommas.

- Förvaltningsorganet skall ges en klar rättslig status så att dess gränsöverskridande och transnationella samarbetsprojekt erkänns och står på stabil grund.

ReK anser att det sista villkoret är av avgörande betydelse. Om det förvaltningsorgan som driver gränsöverskridande projekt inte har en erkänd rättslig status, kommer det inte att kunna påverka de relevanta lokala och regionala myndigheterna och inte heller kunna ta emot och förvalta de medel som krävs för att genomföra det program som förvaltningsorganet har ansvaret för. ReK vill även med kraft framhålla följande: Även om samarbetsorganen måste prioritera de insatsområden som föreslås inom ESDP skall dessa organ vara fria att även ta upp andra, mer specifika teman, som är avpassade till den lokala situationen, och att geografiskt avgränsa det område som skall omfattas av det aktuella programmet.

ReK:s uppgift är inte att i detalj gå in på de tillämpningsvillkor som skall gälla för interregionalt, gränsöverskridande respektive transnationellt samarbete. Kommittén vill dock förorda att det mellanregionala samarbetet (dvs. ett samarbete som endast omfattar ett antal regioner, oavsett om dessa ligger intill varandra eller ej) skall bedömas efter samma principer som gäller för samarbete mellan flera medlemsstater, ett samarbete som vanligen omfattar betydligt större områden.

Kommittén vill slutligen rekommendera att kommissionen genomför en uppföljning av alla samarbetsprojekt i syfte att sprida information och bidra till diskussionerna i Orate, beräkna de budgetmedel som skall tas från strukturfonderna och göra en sammanfattning av utvidgningen av Interreg II C-initiativet, så att ett nytt Interreg III-initiativ skall kunna få en bredare bas i termer av åtgärder, rättsligt stöd och finansiering, särskilt med avseende på stadsnätverkens utveckling.

3.4. Grundläggande regler och uppdrag för Europeiska observationsorganet för fysisk planering, Orate

ReK ställer sig positiv till att man skyndsamt inrättar Orate och skulle vilja delta i observationsorganets verksamhet genom medverkan i styrelsen och i de olika arbeten som utförs inom organet.

Regionkommittén vill rikta uppmärksamheten på de rättsliga grunder som observationsorganet måste bygga på för att det skall kunna få tillgång till de medel som krävs för att utföra sitt uppdrag. Det kan inte i det oändliga finansieras inom ramen för ERUF. I enlighet med det nuvarande EG-fördraget är det medlemsstaternas sak att bidra ekonomiskt till Orate och att bestämma vilken eller vilka av medlemmarna i deras informations- och reflexionsnätverket som skall delta. Regionkommittén föreslår att man skall försöka skapa ett regelverk baserat på artikel 235 i fördraget, och att man för att införa observationsorganet skapar en särskild budgetpost i EU:s budget som skall godkännas av Europaparlamentet. Detta kommer att säkerställa Europeiska kommissionens stöd för driften av Orate.

Orate kommer genom kommittén för regional utvecklingsplanering (KRU) att tilldelas ett antal uppdrag som gör att ESDP-strategin kan spridas till alla som ägnar sig åt fysisk planering. Detta bör bygga på det arbete som utförs och de slutsatser man kommer fram till i de tematiska seminarierna.

Regionkommittén vill framhålla hur viktigt det är med effektivitetsbedömningar av det territoriella partnerskapet och av regionernas medverkan i detta partnerskap. Kommittén vill också att regionerna skall få direkt tillgång till den information som samlas in av Orate och till organets vetenskapliga och tekniska dokumentation. ReK stöder tanken på en förbindelse mellan Orate och de organ som är ansvariga för projekt inom Interreg II C. ReK förordar att denna förbindelse utvidgas till alla mellanregionala partnerskap. ReK vill slutligen att de lokala och regionala myndigheterna skall rådfrågas i samband med att man väljer ut det eller de nätverk som skall spela rollen av samordnare i medlemsstaterna.

4. Slutsatser

ESDP utgör en permanent process för diskussion och anpassning av de befintliga gemenskapsåtgärderna i förhållande till deras effekter på den fysiska planeringen. Den utgör ett avgörande initiativ från medlemsstaternas sida att uppmärksamma gemensamma inslag i sin regionala utveckling, och därmed behovet av att väga in ESDP i varje stats regionala och lokala planering.

ESDP bygger på att man försöker uppnå samsyn såväl när det gäller samordning och anpassning av de sektorsinriktade gemenskapsåtgärderna som i fråga om utformning och genomförande av de lokala, regionala och nationella myndigheternas program som blir konsekvenser av dessa. Detta deltagande kan förverkligas genom de ekonomiska och sociala aktörernas engagemang i den lokala utvecklingen.

ESDP ingår i en demokratisk strategi som bygger på subsidiaritetsprincipen och på interregionalt, gränsöverskridande och transnationellt samarbete.

ReK stöder ESDP-strategin och dess syn på fysisk planering. Kommittén avser att bidra till ett lyckat genomförande av ESDP. I detta perspektiv begär Regionkommittén att de lokala och regionala myndigheterna som fullt ut svarar för och finansierar de europeiska programmen för fysisk planering rådfrågas och knyts till utarbetandet och uppföljningen av ESDP, och ber att som observatör få ingå i kommittén för regional utvecklingsplanering.

4.1. Detta ReK-yttrande syftar till att bidra till det första utkastet till ESDP, som ger alltför begränsad valfrihet vad gäller riktlinjer och politiska alternativ. Som exempel kan nämnas de geografiska effekterna av ekonomins globalisering och av Europeiska unionens utvidgning, de nya villkoren för utveckling av vissa regioner i Europa, den stora betydelsen av små och medelstora företags tillgång till innovationer och av befolkningens tillgång till den nya kommunikationstekniken, vikten av landtransporterna, det alltför begränsade utrymme som ägnas landsbygden och dess funktioner, och nödvändigheten av att etablera ett verkligt partnerskap med stadsområdena, de lärdomar som kan dras av alla former av inom- och mellanregionalt samarbete samt den plats som skall tilldelas kulturen, miljön och kultur- och naturarvet.

ReK har försökt komplettera de möjliga åtgärder som återfinns i ESDP genom förslag till konkreta åtgärder som ofta utprovats eller initierats av aktörer på lokal eller regional nivå. Dessa konkreta åtgärder bidrar till att klara den ekonomiska och kulturella utmaning som de europeiska städerna och deras kringområden står inför och som påverkar EU-medborgarna i deras vardagliga liv. Oavsett om de bor inne i städerna, i förorter eller på landsbygden är de måna om sina arbeten, som ofta återfinns i små eller medelstora företag, de är måna om restider, fortbildning, miljö och om sin kulturella identitet.

Därför vill ReK erinra om att det är ESDP:s uppgift att hjälpa de områden som halkat efter i utvecklingen, som är avsides belägna eller är randområden eller bergsbygder, så att de kan analysera sina behov så att gemenskapens politik kan bidra till att stärka dessa områdens konkurrenskraft i Europa.

ReK räknar med att Europeiska observationsorganet för utvecklingsplanering, Orate, skall ge ansvariga och aktörer på lokal och regional nivå en mer framträdande roll i organets verksamhet.

ReK kräver att en vederbörlig gemenskapsrättslig grund fastställs för både ESDP och Orate, där man påpekar behovet av att både kommissionen och kommittén för fysisk planering har äganderätt till dem.

4.2. Vid sidan av dessa kommentarer och rekommendationer vill ReK erinra om de principer som utvecklingen av ESDP skall bygga på.

ESDP syftar inte till att inrätta en ny planeringsnivå och inte heller till att modifiera de nationella, regionala eller lokala myndigheternas kompetens- och ansvarsområden.

Däremot bör man genom ESDP främja ett institutionaliserat samarbete för fysisk planering på EU-nivå:

- För det första genom att man gör en översyn av villkoren för utformning och genomförande av de sektorsinriktade gemenskapsåtgärderna, så att deras effekter på den europeiska utvecklingsplaneringen beaktas och så att de får en större genomslagskraft.

- För det andra genom att utveckla konceptet om fysisk planering och om de utvalda områdenas relevans, oavsett om dessa är regionala, mellanregionala eller transnationella, för ett samordnat genomförande av alla de program för fysisk planering som föreslås av de ansvariga lokala och regionala myndigheterna.

ESDP bör bygga på Interreg II C-initiativet och fungera som förberedelse för Interreg III-initiativet, så att detta initiativ ges en tydlig rättslig grund och så att det ger möjligheter till konkret försöksverksamhet på teman som föreslås i det slutliga ESDP-dokumentet, teman som fördjupats genom slutsatser från de pågående seminarierna och genom förslag från EU-institutionerna, främst ReK:s förslag.

Dessa program skulle kunna genomföras i "europeiska samarbetsområden". De skulle fungera som ett experiment som syftar till att göra verksamheten mer ändamålsenlig inom strukturfonderna och till nya satsningar inom den gemensamma jordbrukspolitiken, i första hand på miljön och landskapsvården. De borde även bidra till ekonomisk utveckling och till ett mer intensivt skapande av nya arbetstillfällen.

Genom ESDP bör man också bidra till Europeiska unionens utvidgning genom särskilda åtgärder för gränsregionerna i kandidatländerna för att dessa skall klara de ekonomiska, demografiska och logistiska utmaningar de står inför. Dessa åtgärder skulle även kunna genomföras i andra länder som har gemensam gräns med EU.

4.3. ReK vill framhålla att ESDP måste innebära att de lokala och regionala myndigheterna får möjlighet att utveckla mångfalden, samtidigt som de kan visa sin förmåga att integrera sina utvecklingsplaneringsprogram i en europeisk strategi. Därför måste man i ESDP slå fast att "nedifrån-och-upp-metoden" skall användas och att partnerskap med de regionala och lokala nivåerna är absolut nödvändigt.

I detta yttrande har ReK genomgående visat att de lokala och regionala myndigheterna är viktiga aktörer i den fysiska planeringen och att deras medverkan är av avgörande betydelse för att uppnå de flesta målen inom ESDP. Man måste se till att en sådan medverkan i framtiden förekommer på såväl nationell som europeisk nivå.

Avslutningsvis, mot bakgrund av att ESDP:s roll är att för beslutsfattare på nationell, regional och lokal nivå visa ett nytt sätt att se på fysisk planering, måste man genom Orate ge dessa beslutsfattare den information och de argument som krävs för att övertyga dem om att gå i denna riktning. Dessutom måste ESDP-analyser och -förslag formuleras tydligt och illustreras med lämpliga kartor samt vara tillgängliga för planerare på lokal nivå och för alla medborgare.

Om ESDP-strategin skall kunna nå framgång beror på om medborgarna och deras närmaste förtroendevalda accepterar den. Detta är en utmaning för demokratin, för subsidiaritetsprincipen och för en hållbar utveckling av den europeiska ekonomin.

Bryssel den 14 januari 1999.

Regionkommitténs ordförande

Manfred DAMMEYER

() Omdömet gäller det utkast som delades ut vid det informella rådsmötet i Glasgow i juni 1998.

() Berlin 27-28 april: presentation av ESDP. Neapel 25-26 maj: transporter. Lille 22-23 juni: stadspolitik. Thessaloniki 1-2 juli: vattenförvaltning. Manchester 17-18 september: innovationer. Göteborg 26-27 oktober: miljö. Salamanca 15-16 oktober: landsbygdsområden. Wien 25-26 november: utvidgningen.

() CdR 316/97 fin - EGT C 251, 10.8.1998, s. 11.

() Siffror för 1994-1999, mål 1: 5 %, mål 2: 17 %, mål 5b: 2 %, mål 6: 8 %.

() Nordjylland (mål 2), Wales: regional teknologisk plan.

() CdR 239/96 fin - EGT C 116, 14.4.1997, s. 39.

() CdR 131/97 fin - EGT C 64, 24.2.1998, s. 5.