MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET Riktlinjer för analys av balansen mellan fiskekapacitet och fiskemöjligheter enligt artikel 22 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1380/2013 om den gemensamma fiskeripolitiken /* COM/2014/0545 final */





MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET Riktlinjer för analys av balansen mellan fiskekapacitet och fiskemöjligheter enligt artikel 22 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1380/2013 om den gemensamma fiskeripolitiken[1] 1. Inledning Flottor som inte är i balans med de resurser de utnyttjar har varit en viktig orsak till det historiska överutnyttjandet av resurser i europeiska vatten. I den nya gemensamma fiskeripolitiken bekräftas behovet av åtgärder för att förvalta fiskekapaciteten – medlemsstaterna är skyldiga att vidta åtgärder för att anpassa sina flottors fiskekapacitet till sina fiskemöjligheter efter hand. Analys och utvärdering av balansen mellan flottorna och de resurser de utnyttjar genomförs av varje medlemsstat, i enlighet med dessa gemensamma riktlinjer som kommissionen utarbetat[2]. Riktlinjerna bör också användas för kommissionens årliga rapport till rådet och Europaparlamentet om balansen mellan medlemsstatsflottornas fiskekapacitet och deras fiskemöjligheter[3]. De gemensamma riktlinjer som utarbetats av kommissionen kommer också att spela en viktig roll från och med 2014 genom att det upprättas en direkt koppling mellan varje medlemsstats flottrapport och flottåtgärder inom ramen för den nya Europeiska havs- och fiskerifonden (EHFF)[4]. EHFF kommer att fortsätta att tillhandahålla offentligt stöd för definitiv uppläggning av fiskefartyg under perioden 2014–2020[5]. Ett särskilt förhandsvillkor avseende flottrapporten har införts, som kan inverka direkt på uppnåendet av de särskilda målen för den nya EHFF[6]. Enligt reglerna för EHFF är stödet för definitivt upphörande begränsat och avsett för fall där ett flottsegment inte balanseras effektivt med de fiskemöjligheter som är tillgängliga för segmentet[7]. De nya riktlinjerna för flottrapporten i detta dokument beskriver en gemensam metod för beräkning av balansen över tiden mellan fiskekapacitet och fiskemöjligheter. Hänsyn måste tas både till de tillgängliga fiskemöjligheterna och till flottornas inverkan på dem. Därför rekommenderas att det för varje flottsegment görs en bedömning av i vilken utsträckning varje flotta är beroende av bestånd som fiskas över målnivåerna, och av hur många bestånd som utgör en betydande del av deras fångster som är utsatta för biologisk risk på grund av låg förekomst och i avsevärd grad påverkas av flottan. Detta kommer att möjliggöra en bedömning av obalansen mellan varje flottsegment och de bestånd det är beroende av. Slutsatser om obalans kan också dras med utgångspunkt i andra parametrar. Att flottsegment är olönsamma eller underutnyttjade kan t.ex. tyda på att de inte är i balans med resurserna. Om många fartyg i ett flottsegment regelbundet eller permanent ligger vid kaj och är inaktiva eller om många fartyg fiskar mindre än de skulle kunna kan det hända att flottsegmentet i fråga är för stort för de tillgängliga resurser som fartygen är beroende av, särskilt om det ekonomiska resultatet är dåligt. 2. Syfte och principer Syftet med dessa riktlinjer är att tillhandahålla en gemensam metod för bedömning av balansen över tiden mellan flottans kapacitet och fiskemöjligheterna för respektive flottsegment. Riktlinjerna syftar till att använda standardmetoder för att garantera likvärdiga förhållanden när olika flottsegment jämförs, tillämpa bästa möjliga vetenskapliga, ekonomiska och tekniska praxis[8] och säkra förenlighet med gängse biologiska, ekonomiska och sociala bedömningar, använda uppgifter som samlats in enligt ramen för datainsamling för att underlätta jämförelser och undvika dubbelarbete. Bedömningen av flottsegment bör vara en sammanfattande bedömning som baseras på de ovannämnda komponenterna. En standardmetod för en övergripande bedömning av varje flottsegment beskrivs nedan. 3. Mätning av parametrarna Medlemsstaterna uppmanas att varje år beräkna ett litet antal biologiska, ekonomiska och tekniska parametrar och jämföra resultaten med standardvärden. För att hålla arbetsbelastningen hanterbar och för att få standardiserade analyser bör dessa parametrar beräknas med hjälp av uppgifter som samlas in enligt ramen för datainsamling[9]. De biologiska indikatorerna är utformade för att visa i vilken grad storleken på varje flottsegment är i obalans med de bestånd som segmentet utnyttjar. När dessa indikatorer kan användas och är tillgängliga kommer de att visa var obalanser finns. Indikatorer på kort- och långsiktig lönsamhet bör också beräknas, liksom indikatorer för fartygsutnyttjande. Dessa indikatorer ger information om det ekonomiska och operativa tillståndet för ett fiskeflottsegment, vilket kan vara upplysande vid analysen av balansen men även för andra operativa beslut som ska fattas på medlemsstatsnivå. 4. Bedömning av balansen Indikatorerna är avsedda att användas tillsammans för att möjliggöra slutsatser om obalans för varje flottsegment för sig. Aggregerad analys av många olika typer av fiske i en medlemsstat är inte till någon nytta. Generellt sett är flottsegment som är beroende av friska bestånd och dessutom är lönsamma på både kort och lång sikt sannolikt i balans. Flottsegment som inte är i balans med de fiskemöjligheter som de utnyttjar anses normalt vara i obalans, även om ekonomiska indikatorer visar lönsamhet på kort och lång sikt. I den gemensamma fiskeripolitiken talas om balans (och obalans) över tiden, och det är därför lämpligt att titta på flera år och inte bara på ett enda. Eftersom avsaknaden av fullständiga beståndsbedömningar för ett stort antal bestånd har omöjliggjort beräkning av biologiska indikatorer kan alternativa indikatorer behöva väljas eller utvecklas. Om den biologiska indikatorn inte är tillgänglig på grund av att värdena för F och FMSY saknas för mer än 60 % av de bestånd som utgör fångsten kan inte indikatorn på hållbart utnyttjande användas på ett meningsfullt sätt för att bedöma balansen eller obalansen för ett flottsegment. I sådana fall bör medlemsstaterna, för att underlätta bedömningen av obalans, använda tillgänglig bedömningsinformation om en eller flera arter som på grund av historisk förekomst eller samstämmighet kan betraktas som indikatorer på fiskets inverkan på ett utnyttjat ekosystem. Flottsegment med dåligt ekonomiska resultat som fiskar friska bestånd kan ha låg lönsamhet på grund av andra faktorer (t.ex. lågt försäljningspris för fisken, höga produktionskostnader, konsumenternas preferenser, svag efterfrågan, ökade bränslepriser, omfattande import eller substitutionseffekter), som inte nödvändigtvis hänger samman med en obalans mellan kapacitet och tillgängliga resurser. Nationella myndigheter måste noga följa flottsegment som befinner sig i den situationen för att undvika negativ inverkan på bestånd på medellång till lång sikt. Om tydliga biologiska och ekonomiska indikatorer saknas kan även det faktum att indikatorerna för fartygsutnyttjande ligger utanför gränserna tyda på att det råder obalans. Analysen av situationen bör i varje fall göras med utgångspunkt i standardiserade parametrar så att slutsatser kan dras utifrån en gemensam grund. Lämpliga värden anges i avsnitt 7. Om indikatorerna tyder på att det råder obalans men en medlemsstat anser att flottsegmentet i fråga ändå är i balans med resurserna (eller vice versa) kommer kommissionen att förvänta sig en analys som styrker detta. 5. Successivt genomförande Det övergripande målet bör vara att medlemsstaterna uppnår en stabil och varaktig balans mellan sina flottors fiskekapacitet och fiskemöjligheterna över tiden. Fiskemöjligheterna motsvarar inte nödvändigtvis målet för maximal hållbar avkastning vid varje tidpunkt, men den första biologiska indikatorn har utformats med detta övergripande mål i åtanke. Om en gradvis övergång till målet för maximal hållbar avkastning pågår kan årliga fiskemöjligheter vid övergången till maximal hållbar avkastning överstiga vad som skulle bli resultatet av en omedelbar tillämpning av målet. I sådana situationer kommer biologiska indikatorer sannolikt att överstiga tröskelvärdena för maximal hållbar avkastning. Det vore dock inte lämpligt att dra slutsatsen att ett flottsegment med nödvändighet är i obalans om övergången pågår för att anpassa fiskemöjligheterna till målet för maximal hållbar avkastning i enlighet med den gemensamma fiskeripolitiken. Medlemsstaterna bör förklara omständigheter av det slaget i sina årliga rapporter. 6. Handlingsplan För flottsegmenten med tydligt demonstrerad obalans ska den berörda medlemsstaten utarbeta en handlingsplan som beskriver anpassningsmålen och verktygen för att åstadkomma balans. Den ska inkluderas i rapporten om balansen mellan fiskekapacitet och fiskemöjligheter tillsammans med en tydlig tidsram för genomförandet. Planen bör redovisa orsakerna till obalansen och särskilt om det finns en biologisk, teknisk eller ekonomisk bakgrund beräknat enligt avsnitt 7. 7. Indikatorer 7.1. Biologiska indikatorer Två indikatorer används för att bedöma om fartyg är beroende av överfiskade bestånd eller medverkar till att orsaka en hög biologisk risk för ett utarmat bestånd. Indikatorerna och beräkningsmetoderna beskrivs i avsnitt 10. Indikatorn på hållbart utnyttjande är ett mått på i hur hög grad ett flottsegment är beroende av bestånd som överfiskas. Här bedöms ”överfiske” med hänvisning till FMSY-värden över tiden, och beroende beräknas i ekonomiska termer. Om FMSY definieras som ett intervall betraktas det som ”överfiske” om intervallets övre gräns överskrids. Tröskel: Indikatorvärden över 1 visar att ett flottsegment i genomsnitt för sin inkomst är beroende av fiskemöjligheter som strukturellt sett ligger över nivåer som motsvarar ett utnyttjande motsvarande maximal hållbar avkastning. Det skulle kunna vara ett tecken på obalans om det har inträffat under tre på varandra följande år. Tidsperioden bör vara kortare när det gäller små pelagiska arter. Indikatorn för hotade bestånd är ett mått på hur många bestånd som påverkas av flottsegmentets verksamhet som är biologiskt sårbara. Det rör sig alltså om bestånd som ligger på låga nivåer och riskerar att inte kunna återhämta sig och som antingen är betydande i flottsegmentets fångster eller för vilka flottsegmentet är betydande sett till de övergripande effekterna av fisket av beståndet. Om ett flottsegment inverkar på ett eller flera bestånd med hög biologisk risk är det en indikator på en potentiell kapacitetsobalans. Tröskel: om ett flottsegment tar mer än 10 % av sina fångster från ett hotat bestånd kan det anses vara ett tecken på obalans. 7.2. Ekonomiska indikatorer Två indikatorer används för att utvärdera om flottsegment är ekonomiskt hållbara på lång sikt (dvs. tillåter kapitalinvesteringar) och kan täcka sina kostnader på kort sikt. Den tekniska grunden för beräkning av dessa indikatorer beskrivs i avsnitt 11. Den första indikatorn (avkastning på investeringar) jämför flottsegmentets långsiktiga lönsamhet med andra tillgängliga investeringar. Om detta värde är lägre än de långfristiga lågriskräntor som är tillgängliga någon annanstans tyder det på att flottsegmentet kan vara överkapitaliserat. Tröskel: om avkastningen på investeringar[10] är mindre än noll och mindre än bästa tillgängliga långfristiga riskfria ränta tyder det på en långsiktig ekonomisk ineffektivitet som skulle kunna vara ett tecken på obalans. Den andra indikatorn är förhållandet mellan nuvarande inkomst och inkomst vid break-even. Detta mäter flottsegmentets ekonomiska förmåga att fortsätta fiska på daglig basis: Täcker inkomsten lönen till besättningen och bränsle- och driftskostnaderna för fartyget? Om inte kan det finnas en obalans. Tröskel: om förhållandet mellan nuvarande inkomst och inkomst vid break-even är mindre än ett är det ett tecken på ekonomisk ineffektivitet på kort sikt, vilket skulle kunna tyda på ett det finns en obalans. 7.3 Indikatorer för fartygsutnyttjande Dessa indikatorer beskriver hur intensivt fartygen i ett flottsegment utnyttjas. Beräkningen av dessa indikatorer beskrivs i avsnitt 12. Den första indikatorn beskriver andelen fartyg som faktiskt inte är aktiva alls (dvs. inte har fiskat någon gång under året). Den andra indikatorn gäller den genomsnittliga verksamhetsnivån för fartyg som har fiskat minst en gång under året och tar hänsyn till fiskets säsongsbetonade karaktär och andra restriktioner. Under normala förhållanden bör högst 10 % av fartygen i ett flottsegment vara inaktiva, vilket kan bero på större reparationer, upprustning eller ombyggnader eller på förestående försäljning eller överlåtelse. Tröskel: Om mer än 20 % av flottsegmentet regelbundet är inaktivt eller om den genomsnittliga verksamhetsnivån för fartyg i ett flottsegment regelbundet är mindre än 70 % av den potentiella, fungerande verksamheten för jämförbara fartyg kan det vara ett tecken på teknisk ineffektivitet. Det kan tyda på att det finns en obalans om det inte kan förklaras av andra orsaker såsom oförutsedda klimatförhållanden, händelser orsakade av människor eller nödåtgärder som avses i den gemensamma fiskeripolitiken. 8. Arbetsmetod och användning av uppgifter För att undvika dubbelarbete och för att bevara samstämmigheten med andra ekonomiska och biologiska uppgifter bör de bedömningar som beskrivs här göras med utgångspunkt i uppgifter som samlas in och struktureras enligt den gällande ramen för datainsamling. Alla ansträngningar bör givetvis göras för att se till att de uppgifter som samlas in enligt ramen för datainsamling är fullständiga, i enlighet med medlemsstaternas skyldigheter inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken. Det är viktigt att indikatorerna för varje flottsegment utvärderas separat, eftersom de olika flottsegmenten i varje medlemsstat kan ha mycket olika egenskaper. Eftersom biologiska och ekonomiska parametrar varierar över tiden rekommenderas att medlemsstaterna beräknar och använder sig av tidsserier på minst tre år när de tittar på balansen. Problem med samstämmigheten kan kvarstå, särskilt för de ekonomiska uppgifterna och indikatorerna. Om flottsegment uppvisar ojämna ekonomiska resultat förväntas medlemsstaterna göra kontroller och i så fall ange om inkomster eller kostnader har påverkats av plötsliga, kortsiktiga chocker. 9. Ytterligare information som ska ingå i de nationella rapporterna om fiskeflottorna De nationella rapporterna om fiskeflottorna bör även innehålla följande information: a) En beskrivning av fiskeflottsegmenten i relation till olika fisken: utveckling under det föregående året, inklusive fisken som täcks av fleråriga förvaltnings- eller återhämtningsplaner. b) Uppgifter om inverkan på fiskekapaciteten av de ordningar för minskning av fiskeansträngningen som antagits inom ramen för de fleråriga förvaltnings- eller återhämtningsplanerna eller, i förekommande fall, inom ramen för nationella ordningar. c) Information om efterlevnaden av ordningarna för inträde/utträde. d) En sammanfattande rapport om svagheter och styrka i flottförvaltningsordningen tillsammans med en plan för förbättring av och information om den allmänna efterlevnaden av åtgärderna inom ramen för flottpolitiken. e) All information om ändringar av de administrativa förfaranden som rör flottförvaltningen. Det är acceptabelt att behandla dessa punkter med hänvisning till andra dokument så länge de är offentligt tillgängliga. f) För flottsegment där obalans har påvisats ska en handlingsplan inkluderas som beskriver anpassningsmålen och verktygen för att åstadkomma balans, med en tydlig tidsram för genomförandet av planen. 10. Indikatorer på biologisk hållbarhet 10.1 Indikator på hållbart utnyttjande Denna indikator visar i vilken utsträckning ett flottsegment är beroende av överfiskade bestånd. Med ”överfiske” menas här att ett bestånd fiskas över FMSY, dvs. den fiskeridödlighet som motsvarar maximal hållbar avkastning. Datakraven är följande: fullständiga biologiska bedömningar av de bestånd som fiskas, dvs. där aktuell fiskeridödlighet har fastställts; beräkningar av FMSY, eller befintliga uppskattningar av värdet (Fmax eller F0.1); värdet av fångsten av varje bestånd. Om ett flottsegment bara fiskar ett bestånd beräknas indikatorn helt enkelt som där F är det senaste värde för fiskeridödlighet som finns tillgängligt från vetenskapliga bedömningar (t.ex. utlåtanden från Ices och STECF). Denna parameter har stora likheter med den tidigare indikatorn F/Ft, med den skillnaden att FMSY nu används som standardmål genom hela den gemensamma fiskeripolitiken. Indikatorn har utvidgats till att omfatta flottor som är aktiva i olika fisken (under året) samt blandfiske. Om ett flottsegment fångar fisk av olika arter (n) är indikatorn ett genomsnitt av indikatorn enligt ovan för varje bestånd (i), viktat med värdet av landningarna Vi av detta bestånd ([11]). Indikatorn är därför Denna indikator fungerar på samma sätt oavsett om flottsegmentet tar fångster från olika bestånd vid en och samma fiskeinsats eller om det sker vid flera tillfällen under olika riktade fisken under ett och samma fiskeår. Eftersom beräkningen av denna indikator kräver vissa förberedelser och databasberäkningar planerar kommissionen nu att dessa värden ska tillhandahållas av medlemsstaterna, baserat på uppgifter inom ramen för datainsamling och bedömningar av Ices och STECF. Beräkningen av indikatorn kräver tillgång till kvantifierade vetenskapliga utlåtanden om bestånden i fråga[12]. Beräkning av biologiska indikatorer baserat på fångst per ansträngningsenhet (CPUE) eller biomasseindex rekommenderas i allmänhet inte, eftersom dessa sällan är särskilt upplysande. 10.2 Indikatorn för hotade bestånd Den indikator för hotade bestånd som beskrivs i avsnitt 7.1 kan inte användas för att identifiera fall där bestånd med hög biologisk risk utnyttjas. Som en kompletterande indikator för att identifiera sådana situationer uppmanas medlemsstaterna att räkna antalet bestånd som för närvarande bedöms löpa hög biologisk risk som utnyttjas av flottan i fråga. I detta sammanhang innebär ”utnyttjas” att beståndet eller bestånden med hög risk utgör mer än 10 % av flottans fångster, eller att flottan tar mer än 10 % av fångsten av beståndet. För denna beräkning avses med ett bestånd med hög biologisk risk ett bestånd som antingen a) bedöms ligga under den biologiska nivån Blim, eller b) är föremål för en rekommendation om att stoppa fisket, att förbjuda riktat fiske eller att minska fisket till lägsta möjliga nivå eller en liknande rekommendation från ett internationellt rådgivande organ, även där sådana rekommendationer baseras på begränsade uppgifter, eller c) är föremål för en reglering av fiskemöjligheterna där det anges att fisken ska kastas tillbaka i havet oskadad eller att landningar är förbjudna, eller d) finns på Internationella naturvårdsunionens (IUCN) ”rödlista” eller förtecknas i Cites. Detta kan, för varje flottsegment som fångar n fiskbestånd, uttryckas som där Ci = fångst, Ct = total fångst av alla bestånd som tas av flottsegmentet, Ti = total fångst av bestånd i som tas av alla segment, för n bestånd som omfattas av någon av kategorierna a–c ovan. 11. Ekonomiska indikatorer De ekonomiska indikatorerna kan visa graden av en flottas ekonomiska över- eller underkapitalisering på både kort och lång sikt. Två indikatorer måste beräknas: Avkastning på investeringar i förhållande till den potentiella avkastning som skulle erhållas genom att investera anläggningstillgångarnas värde på annat håll (långsiktig lönsamhet) och förhållandet mellan nuvarande inkomst och inkomst vid break-even (kortsiktig lönsamhet). Båda indikatorerna kräver för jämförelseändamål användning av räntan i varje medlemsstat för en långsiktig lågriskinvestering. Kommissionen föreslår att de harmoniserade långfristiga räntor för konvergensbedömning som beräknas av Europeiska centralbanken används. De finns på http://www.ecb.int/stats/money/long/html/index.en.html För att ta hänsyn till de senaste årens stora räntevariationer i de flesta medlemsstater på grund av den ekonomiska krisen föreslår kommissionen att det aritmetiska medelvärdet för räntan de senaste fem åren används. För 2013 års bedömning av balansen kommer således den ränta som motsvarar perioden 2008–2012 att användas. Kommissionen uppmanar STECF att 2013 göra dessa parametrar tillgängliga för medlemsstaterna på grundval av uppgifter från ramen för datainsamling. När det gäller övriga indikatorer bör dessa parametrar beräknas för varje flottsegment. 11.1 Avkastning på investeringar jämfört med det näst bästa alternativet Avkastningen på investeringar för en flotta är flottans nettovinst (vinst efter avskrivningar) dividerad med det totala värdet av dess anläggningstillgångar. Det kommersiella värdet av eventuella fiskerättigheter ingår inte. Alla uppgifter för beräkningen av avkastning på investeringar bör vara tillgängliga inom ramen för datainsamling. Uppgifter om direkt inkomststöd bör undantas från beräkningen. Medlemsstaterna uppmanas dock att upprätta en tabell över de bidrag som varje flottsegment beviljats sedan 2008. Den föreslagna beräkningsmetoden är följande: avkastning på investeringar = nettovinst / anläggningstillgångarnas värde där nettovinst = (inkomster från landningar + övriga inkomster) – (besättningskostnader + oavlönad arbetskraft + energikostnader + reparations- och underhållskostnader + övriga rörliga kostnader + icke rörliga kostnader + avskrivningar) och där anläggningstillgångarnas värde = fartygets återanskaffningsvärde + uppskattat värde av fiskerättigheter Anläggningstillgångarnas värde bör helst bestå av både materiella tillgångar (fartyg, redskap och elektronik etc.) och immateriella tillgångar (beräknat värde av fiskerättigheter som kvoter, licenser etc.). Vid beräkningen av värdet av flottans anläggningstillgångar uppmanas medlemsstaterna att överväga att använda perpetual inventory-metoden (PIM) och ta hänsyn till de senaste rekommendationerna från arbetsgruppen PGECON[13] om bästa praxis för beräkning av flottans nedskrivna återanskaffningsvärden. Om uppgifter om immateriella tillgångar inte är tillgängliga bör i stället avkastningen på materiella anläggningstillgångar beräknas, med hjälp av exakt samma beräkningsmetod men utan att inkludera ett uppskattat värde för fiskerättigheter. Den avkastning på investeringar (eller avkastning på materiella anläggningstillgångar) som beräknats motsvarar lönsamheten per enhet (i procent) för investerat kapital i fiskerisektorn. Avkastningen på investeringar (eller avkastningen på materiella anläggningstillgångar) jämförs därefter med räntan för en långsiktig lågriskinvestering, beräknad enligt ovan. Den räntan utgör den lönsamhet som samma investerade kapital skulle ge om det investerades i det näst bästa tillgängliga alternativet (normalt långfristiga statsobligationer). Formeln för indikatorn skulle därmed bli avkastning på investeringar – långfristig lågriskränta. Om anläggningstillgångarnas värde inte är tillgängligt eller saknas för vissa år eller av någon anledning inte är tillförlitligt kan medlemsstaterna använda nettovinst i procent för att göra jämförelsen. Medlemsstaterna måste under alla omständigheter ange vilken indikator de har använt för respektive period och flottsegment. 11.2 Tillämpning och tolkning Om värdet för avkastningen på investeringar är positivt och högre än den långfristiga lågriskräntan får indikatorn ett positivt värde, vilket tyder på att extraordinära vinster genereras – ett tecken på ekonomisk underkapitalisering. Om värdet för avkastningen på investeringar är positivt men lägre än den långfristiga lågriskräntan får indikatorn ett negativt värde, vilket tyder på att det på lång sikt vore mer fördelaktigt att investera på annat håll. Det är ett tecken på att flottan förmodligen är överkapitaliserad och därför ekonomiskt ineffektiv. Negativa värden för avkastningen på investeringar kan i sig tyda på ekonomisk överkapitalisering. Räkneexempel (vid en långfristig lågriskränta på 5 %) Värden för kalenderår (1 000 euro) || Flottsegment 1 || Flottsegment 2 || Flottsegment 3 Inkomster från landningar + övriga inkomster || 1 500 || 700 || 1 000 Besättningskostnader + kostnader för oavlönad arbetskraft + bränslekostnader + reparations- och underhållskostnader + övriga rörliga kostnader + icke rörliga kostnader || 800 || 481 || 850 Kapitalkostnader (avskrivningar + räntebetalningar) || 400 || 200 || 200 Nettovinst || 300 || 39 || –50 Värde av flottans anläggningstillgångar (fartygens återanskaffningsvärde + uppskattat värde av fiskerättigheter) || 2 000 || 1 500 || 1 500 Avkastning på investeringar = nettovinst / anläggningstillgångarnas värde || 15 % || 2,6 % || –2,5 % Avkastning på investeringar – långfristig riskfri räntenivå || +10 % || –2,4 % || –7,5 % 11.3 Förhållande mellan nuvarande inkomst och inkomst vid break-even inkomst vid break-even är den inkomst som krävs för att täcka både fasta och rörliga kostnader så att inga förluster uppstår och inga vinster genereras. Den nuvarande inkomsten är flottsegmentets totala rörelseintäkter och består av inkomster från landningar och inkomster från annat än fiske. Alla uppgifter för denna beräkning bör vara tillgängliga inom ramen för medlemsstaternas nationella program enligt ramen för datainsamling, med undantag av alternativkostnaderna. Direkt inkomststöd bör undantas från beräkningen. Dessutom bör inkomster och utgifter i samband med uthyrning av fiskerättigheter tas med i beräkningen, om sådana uppgifter finns. Det bör anges att sådana uppgifter inkluderats. Formeln för beräkning av inkomst vid break-even är följande: inkomst vid break-even = (fasta kostnader) / (1 – [rörliga kostnader / nuvarande inkomst]) där rörliga kostnader = besättningskostnader + oavlönad arbetskraft + energikostnader + reparations- och underhållskostnader + övriga rörliga kostnader och där fasta kostnader = icke rörliga kostnader + avskrivning och nuvarande inkomst = inkomster från landningar + övriga inkomster Förhållandet beräknas genom att nuvarande inkomst divideras med inkomst vid break-even, dvs. förhållande = nuvarande inkomst / inkomst vid break-even Beräkning av förhållandet enligt ovan ger en bild av den ekonomiska livskraften på kort sikt. Om uppgifterna möjliggör det kan medlemsstaterna också välja att analysera nuvarande inkomst/inkomst vid break-even med avseende på ekonomisk livskraft på lång sikt. Då måste alternativkostnader läggas till de fasta kostnaderna: fasta kostnader = icke rörliga kostnader + avskrivningar + alternativkostnad för kapital alternativkostnad för kapital = anläggningstillgångarnas värde * långfristig lågriskränta Medlemsstaterna måste ange vilken princip de använder sig av när det gäller nuvarande inkomst/inkomst vid break-even. 11.4 Tillämpning och tolkning Förhållandet mellan en flottas nuvarande inkomst och inkomst vid break-even visar hur nära en flottas nuvarande inkomst ligger den inkomst som krävs för att flottan ska nå break-even på kort sikt. Om förhållandet är större än 1 genereras tillräckliga inkomster för att täcka rörliga och fasta kostnader och kapitalkostnader, vilket visar att segmentet är lönsamt med potentiell underkapitalisering. Om förhållandet däremot är mindre än 1 genereras otillräckliga inkomster för att täcka rörliga och fasta kostnader och kapitalkostnader, vilket visar att segmentet är olönsamt med potentiell överkapitalisering. Om förhållandet mellan nuvarande inkomst och inkomst vid break-even är negativt betyder det att enbart de rörliga kostnaderna överstiger de nuvarande inkomsterna, vilket tyder på att förlusterna kommer att bli större ju mer inkomster som generas. Om parametrarna avskrivningar och alternativkostnad för kapital utelämnas från beräkningen ger förhållandet endast en indikation på hur stora inkomster som krävs för att täcka driftskostnader enbart på kort sikt, utan hänsyn till om det finns extraordinära vinster. Införandet av dessa begrepp kommer att ge en långsiktig bild av förväntningarna på flottans framtida livskraft men kommer i viss mån att överlappa användningen av avkastning på investeringar (eller avkastning på materiella anläggningstillgångar) som indikator på lång sikt. Räkneexempel: Förhållande mellan nuvarande inkomst och inkomst vid break-even (CR/BER) || Värden för ett kalenderår (1 000 euro) Totala siffror per segment || Flottsegment 1 || Flottsegment 2 1 || Nuvarande inkomst (CR) = inkomster från landningar + övriga inkomster || 113 000 || 115 000 2 || Fasta kostnader = icke rörliga kostnader + avskrivningar + alternativkostnad för kapital || 24 000 || 28 000 3 || Rörliga kostnader = besättningskostnader + kostnader för oavlönad arbetskraft + energikostnader + reparations- och underhållskostnader + övriga rörliga kostnader || 90 000 || 85 000 4 || BER = 2 / ( 1 – [ 3 / 1 ] ) || 117 913 || 107 333 5 || CR / BER = 1 / 4 || 0,96 || 1,07 12. Indikatorer för fartygsutnyttjande 12.1 Indikatorn för inaktiv flotta Inaktiva fartyg utgör outnyttjad kapacitet och minskar därför hela flottans övergripande tekniska effektivitet och kapacitetsutnyttjande. Indikatorn beräknas på grundval av längdklasser för fartyg i segmenten enligt ramen för datainsamling i stället för på grundval av fartygssegment, eftersom uppgifter om redskap och målfiske inte är tillgängliga. En tabell som visar andelen inaktiva fartyg av den totala flottan bör tillhandahållas och innehålla uppgifter om antal fartyg, GT och kW. 12.2 Indikatorn för fartygsutnyttjande Indikatorn för fartygsanvändning är medelvärdet för varje flottsegment av förhållandet mellan faktisk fiskeansträngning och största möjliga insats för flottan. Denna indikator baseras på vad som förväntas vara tillförlitliga uppgifter och ger en snabb bedömning av utnyttjandet av flottan under rådande förhållanden för fiskeverksamheten. Det finns två versioner av denna indikator, som baseras på antingen observerade eller teoretiska maximala verksamhetsnivåer. Medlemsstaterna bör välja den indikator som är lämpligast och rapportera endast den till kommissionen. Den indikator som baseras på observerad maximal verksamhet beräknas som förhållandet mellan den genomsnittliga fiskeansträngningen per fartyg i ett flottsegment och den observerade maximala faktiska ansträngningen av ett fartyg i segmentet (i kW-dagar eller GT-dagar) under referensåret. Denna indikator kan också beräknas i fiskedagar, som förhållandet mellan det genomsnittliga antalet dagar till havs per fartyg och det högsta antal dagar till havs som observeras i ett flottsegment. Den andra versionen av den tekniska indikatorn är tillämplig i fall där det observerade högsta antalet dagar till havs i ett flottsegment för varje referensår kan ha begränsats av yttre faktorer. Det kan finnas ekonomiska (t.ex. bränslekrisen), miljörelaterade (t.ex. exceptionella väderförhållanden) och sociala (t.ex. inget fiske under helger) faktorer som påverkar det högsta observerade antalet dagar till havs per fartyg för vissa år, så att detta antal inte avspeglar flottans verkliga tekniska kapacitet. I sådana fall kan medlemsstaterna även beräkna förhållandet på grundval av det teoretiska högsta antalet dagar till havs. För denna beräkning ska den ”observerade maximala faktiska ansträngningen av ett fartyg i segmentet” i tidigare beräkningar ersättas med ett teoretiskt högsta antal fiskedagar till havs i frånvaro av yttre begränsningar (t.ex. om ingen fiskeansträngningsordning tillämpades). Detta värde kan antas vara 220 dagar som standardvärde om inga uppgifter finns tillgängliga men bör i annat fall uppskattas med utgångspunkt i fysiska, tekniska och sociala förhållanden. Värdet bör fastställas av varje medlemsstat med hjälp av en expertbedömning och tillgängliga uppgifter. Den valda indikatorn bör presenteras och bedömas under en period på flera år så att det kan avgöras om förhållandena är stabila över tiden. Beräkningen kan göras i antingen kW-dagar eller GT-dagar beroende på vad som är lämpligt för flottan. kW kan t.ex. vara lämpligare för släpredskap eftersom fartyg med större motorer vanligen fångar mer än fartyg med mindre motorer. GT-dagar kan vara lämpligare för passiva redskap. 12.3 Tillämpning och tolkning Uppgifterna (dagar till havs per fartyg, GT och kW) finns tillgängliga på medlemsstatsnivå genom datainsamling enligt kraven i förordningen om insamling av uppgifter och ramen för datainsamling. Det högsta antalet dagar till havs är dock en kompletterande beräkning som för närvarande inte ingår i den grundläggande ramen för datainsamling, men för denna parameter kommer datainsamling att ske årligen. Alla aktiva fartyg i flottan bör beaktas vid beräkningen av denna indikator. Ett aktivt fartyg är ett fartyg som haft tillstånd att fiska vid något tillfälle under referensåret och som registrerat minst en dag till havs under referensåret. Ett inaktivt fartyg är ett fartyg som haft eller inte haft tillstånd att fiska under referensåret men som inte registrerat någon tid till havs eller några landningar under referensåret. Dessa indikatorer visar hur mycket flottkapaciteten skulle kunna minskas utan att flottans samlade produktion (landningar) minskar. Den tekniska indikatorn kan därför anses vara basindikatorn för varje flottsegment. Skillnaden mellan det beräknade värdet och 1 visar det tekniska underutnyttjandet av fartygen. För ”trafikljussystemet” kommer en indikator över 0,9 (dvs. där den genomsnittliga verksamheten är mer än 90 % av den maximala verksamheten) endast att kunna iakttas i flottsegment med en övervägande homogen verksamhetsnivå, vilket i praktiken skulle kunna klassificeras som grönt ljus. Värden (beroende på flottans homogenitet) under 0,7 kan anses tyda på ett betydande underutnyttjande, vilket kan vara ett tecken på teknisk överkapacitet (rött ljus). Om ett teoretiskt högsta antal dagar används i stället för det observerade högsta antalet dagar kan betydande skillnader förekomma mellan de beräknade värdena för den tekniska indikatorn, och konsekvenserna av detta bör förklaras. Räkneexempel: Förhållande mellan faktisk fiskeansträngning per fartyg och maximal fiskeansträngning (observerad och teoretisk) för en grupp på tre fartyg. Fartyg || Kapacitet 1) || Nuvarande fiske-ansträngning 2) || Maximal fiske-ansträngning (baserat på observerat maximum) 3) || Teoretisk maximal fiske-ansträngning4) || Teknisk indikator (observe-rad) 5) || Teknisk indikator (teore-tisk)6) kW || dag-ar || kW-dagar || dagar || kW-dagar || dagar || kW-dagar Fartyg 1 || 100 || 80 || 8 000 || 150 || 15 000 || 220 || 22 000 || 0,53 || 0,36 Fartyg 2 || 200 || 110 || 22 000 || 150 || 30 000 || 220 || 44 000 || 0,73 || 0,50 Fartyg 3 || 400 || 150 || 60 000 || 150 || 60 000 || 220 || 88 000 || 1,00 || 0,68 || || || Totalt 90 000 || || Totalt 105 000 || || Totalt 154 000 || Genom-snitt 0,86 || Genom-snitt 0,58 1) Kapaciteten bör anges i kW för samtliga segment. Om det är möjligt rekommenderas, i synnerhet för segment med passiva redskap, att även använda GT. 2) I denna kolumn anges uppgifter om det enskilda fartygets verksamhet och fiskeansträngning. 3) Denna kolumn visar observerat maximalt utnyttjande (150 dagar) för varje fartyg i flottan. 4) Denna kolumn visar teoretiskt maximalt utnyttjande (220 dagar) för varje fartyg i flottan. 5) Denna kolumn visar den beräknade tekniska indikatorn på grundval av den observerade maximala utnyttjandegraden (kW-dagar i kolumn 2 dividerat med kW-dagar i kolumn 3 och därefter genomsnitt för segmentet). 6) Denna kolumn visar den beräknade tekniska indikatorn på grundval av den teoretiska maximala utnyttjandegraden (kW-dagar i kolumn 2 dividerat med kW-dagar i kolumn 4 och därefter genomsnitt för segmentet). Varje medlemsstat bör välja vilken av de tekniska indikatorerna som ska redovisas, såsom beskrivs i avsnitt 7.3. Valet måste förklaras. [1] Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1380/2013 av den 11 december 2013 om den gemensamma fiskeripolitiken, om ändring av rådets förordningar (EG) nr 1954/2003 och (EG) nr 1224/2009 och om upphävande av rådets förordningar (EG) nr 2371/2002 och (EG) nr 639/2004 och rådets beslut 2004/585/EG (EUT L 354, 28.12.2013, s. 22). [2] Artikel 22.2 i förordning (EU) nr 1380/2013. [3] Artikel 22.4 andra stycket i förordning (EU) nr 1380/2013. [4] Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 508/2014 av den 15 maj 2014 om Europeiska havs- och fiskerifonden och om upphävande av rådets förordningar (EG) nr 2328/2003, (EG) nr 861/2006, (EG) nr 1198/2006 och (EG) nr 791/2007 och Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1255/2011 (EUT L 149, 20.5.2014, s. 1). [5] Offentligt stöd för definitivt upphörande inom ramen för EHFF är också tidsbegränsat (till och med den 31 december 2017). [6] Bilaga IV till förordning (EU) nr 508/2014. [7] Artikel 34.1 b i förordning (EU) nr 508/2014. [8] Dessa riktlinjer grundas på utlåtanden från STECF (SGBRE 10-01, EWG 11-10 och PLEN 10-03), inklusive synpunkter från fyra medlemsstater. Dessutom beaktas erfarenheterna 2013 enligt STECF EWG 13-28. [9] Se rådets förordning (EG) nr 199/2008 av den 25 februari 2008 om upprättande av en gemenskapsram för insamling, förvaltning och utnyttjande av uppgifter inom fiskerisektorn och till stöd för vetenskapliga utlåtanden rörande den gemensamma fiskeripolitiken (EUT L 60, 5.3.2008, s. 1). [10] Erfarenheten visar att anläggningstillgångarnas värde i många fall inte är tillgängligt eller inte är tillförlitligt. I sådana fall kan nettovinst ersätta avkastning på investeringar (eller avkastning på materiella anläggningstillgångar). [11] Om värden inte är tillgängliga kan volymer användas, men medlemsstaterna bör ange om arter har högt eller lågt värde. [12] I fall där mer än 60 % av fångstens värde utgörs av bestånd för vilka F- och FMSY-värdena saknas anses indikatorn också saknas. [13] Planning Group on Economic Issues (PGECON), 16–19 april 2012, Salerno (Italien).