RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN - Medlemsstaternas svar på revisionsrättens årsrapport om budgetåret 2001

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

1. Inledning

2. Revisionsrättens huvudsakliga iakttagelser, per sektor

2.1. Egna medel

2.2. Jordbruk

2.3. Strukturfonderna

2.4. Övriga frågor

3. Medgivanden och invändningar

3.1. Metodproblem

3.2. Fel enligt revisionsförklaringen

4. Slutsatser

1. Inledning

a) Eftersom den delade förvaltningen är viktig och ägnas stort utrymme i revisionsrättens rapporter är det av intresse att klarlägga medlemsstaternas inställning till de problem som tagits upp vid den externa revisionen. Dels för att låta medlemsstaterna bemöta revisionsrättens iakttagelser [1], dels för att medlemsstaterna skall kunna lägga fram korrigerande åtgärder eller planer på sådana. Det är viktigt för en bättre förvaltning att medlemsstaterna uttalar sig om revisionsrättens slutsatser och rekommendationer, så att kommissionen också kan sammanfatta vissa nationella problem.

[1] Vilket inte hindrar kontakter mellan kommissionen och de berörda medlemsstaterna för att följa upp revisionsrättens iakttagelser. Kommissionens och medlemsstaternas uppföljning av revisionsrättens sektorsskrivelser är ett särskilt förfarande som inriktas på att rätta till eventuella problem som upptäckts.

Enligt rådets slutsatser om sund och effektiv ekonomisk förvaltning har kommissionen efter Europeiska rådets möte i Dublin år 1996 uppmanat medlemsstaterna att bemöta iakttagelserna i revisionsrättens årsrapport och särskilda rapporter, samt att lägga fram eventuella korrigerande åtgärder.

Den praxis som tillämpats från och med detta datum har i den nya budgetförordningen formaliserats, genom att strikta tidsramar införts. [2]

[2] Artikel 143.6: "Så snart revisionsrätten översänt sin årsrapport skall kommissionen omedelbart underrätta berörda medlemsstater om de detaljer i denna rapport som avser förvaltningen av de gemenskapsmedel som de ansvarar för enligt gällande bestämmelser. Efter det att medlemsstaterna mottagit denna underrättelse skall de skicka sina svar till kommissionen inom 60 dagar. Kommissionen skall översända en sammanfattning till revisionsrätten, rådet och Europaparlamentet före den 15 februari".

b) Revisionsrätten lade fram sin årsrapport 2001 till Europaparlamentet den 5 november 2002 och till rådets budgetkommitté den 6 november. I detta framskjutna stadium skrev kommissionen till alla ständiga representationer och uppmanade dem att lämna sina svar före slutet av december 2001. För att få konsekventa och harmoniserade nationella svar åtföljdes kommissionens begäran av ett frågeformulär som utarbetats i nära samarbete med revisionsrätten. Frågeformuläret innehöll dels direkta citat avseende medlemsstaten i årsrapporten, dels en sammanfattning av felen i revisionsförklaringen angående var och en av medlemsstaterna.

c) Den här rapporten utarbetas dock med utgångspunkt i medlemsstaternas svar. Trots den gemensamma ramen är svaren olika såväl till sakinnehållet som till formen. Medlemsstaterna har ibland besvarat alla eller delar av punkterna eller felen enligt revisionsförklaringen som de tagit del av, har ibland formulerat egna rekommendationer eller allmängiltiga kommentarer osv. Den frist kommissionen satte ut följdes bara delvis eftersom vissa svar var flera veckor försenade.

d) Medlemsstaterna förvaltar en stor del av gemenskapens budget och deras förvaltnings- och kontrollsystem är en central fråga i revisionsrättens årsrapport. Förfarandet skall därför ge medlemsstaterna möjlighet att lämna synpunkter, kommentarer och eventuella rekommendationer till den rapport som i allra högsta grad berör dem och som offentliggjorts i samband med ansvarsfrihetsförfarandet.

Även om medlemsstaterna inte ansvarar för budgetens genomförande ger sammandraget av deras svar en särskild inblick i hur gemenskapens medel förvaltas.

De nationella svaren innehåller vissa huvuddrag av särskilt intresse för att analysera den delade förvaltningen. Svaren ger en inblick i typiska problem i medlemsstaterna och lösningar som planeras nationellt. Den första delen av rapporten ägnas åt egna medel, jordbruk och strukturfonderna. På vart och ett av dessa områden framhålls frågor som flera medlemsstater tagit upp.

Efter genomgången per sektor följer två mer analytiska avsnitt som handlar om medlemsstaternas medgivanden och invändningar mot revisionsrättens rapport och vilka slutsatser som kan dras.

2. Revisionsrättens huvudsakliga iakttagelser, per sektor

2.1. Egna medel

Medlemsstaterna tog främst upp nedanstående fyra frågor.

2.1.1. Särskilda räkenskaper, så kallade "B-räkenskaper"

Många medlemsstater (särskilt Finland, Irland, Belgien, Nederländerna, Sverige, Irland och Frankrike) tog upp denna fråga och bestrider på det stora hela inte revisionsrättens anmärkningar på fel. Ofta följer uttalanden om att detta inte fått några ekonomiska följder, att felen är marginella eller hur de följts upp. Ofta anges även vilka åtgärder som vidtagits för att förbättra situationen (till exempel ett datasystem i Italien och Tyskland).

En av medlemsstaterna (Finland) uppmanar kommissionen att harmonisera redovisningsreglerna för att förebygga fel och menar att även olika tolkning av bestämmelserna ansetts utgöra fel. Sverige framhåller att revisionsrätten gjort en annan rättslig tolkning än den nationella domstolen, som den svenska tullförvaltningen ansett sig skyldig att följa.

2.1.2. Tullager

Italien, Frankrike och Tyskland medger att deras kontrollsystem kunnat orsaka fel eller kan förbättras. De anger även vilka korrigerande åtgärder som vidtagits. En av medlemsstaterna (Förenade kungariket) anser dock att kontroller på andra områden kompletterat de brister revisionsrätten noterat, eftersom problemet är begränsat. Nederländerna anser för sin del att kontrollerna är tillräckliga. Sverige förklarar att dess kontroller utförs med utgångspunkt i riskanalys och att de uteblivna kontrollerna under 2001 beror på att de enligt analysen inte behövdes. Ett fel avseende ett mindre belopp tillåter inga allmänna slutsatser om systemets effektivitet. Sverige anser inte heller att få kontroller i sig måste få ekonomiska konsekvenser.

2.1.3. Förenade kungarikets rabatt

Förenade kungariket framhåller att ingen av medlemsstaterna bestridit den valda beräkningsmetoden. Systemet är visserligen komplicerat men bygger på beslutet om egna medel, och landet har avstått från en beräkningsmetod som gynnade det alltför kraftigt.

2.1.4. Tillhandahållande av egna medel

Revisionsrätten gör en positiv bedömning av tillförlitligheten i räkenskaperna för egna medel, utom vad gäller uppskjutande av betalningar i Tyskland, som rätten inte yttrat sig om. Tyskland framhåller att problemet med dokumentation och en tydlig verifieringskedja har lösts. Medlemsstaten medger att kontrollsystemet inte är helt tillfredsställande men anser att revisionsrättens inställning är överdriven med hänsyn till problemets ringa omfattning.

Vissa mindre fel har korrigerats av de berörda medlemsstaterna.

2.2. Jordbruk

Medlemsstaternas svar inriktas på tre huvudfrågor; för det första revisionsrättens kritik av de olika förvaltnings- och kontrollsystemen med anledning av upptäckta fel, för det andra avslutandet av räkenskaperna vid utbetalande organ och databasen Cats (Clearance audit trail system), samt slutligen övriga frågor som tagits upp av vissa medlemsstater.

2.2.1. Kontrollsystem och upptäckta fel

Revisionsrättens särskilda anmärkningar i revisionsförklaringen bygger dels på en analys av förvaltnings- och kontrollsystemen (till exempel det integrerade systemet för administration och kontroll av vissa stödsystem), dels på stickprov ur transaktioner till stöd för den systematiska analysen. Undersökningen av transaktionerna ägnas stort utrymme i årsrapporten och ifrågasätter naturligtvis rutinerna i de medlemsstater där fel upptäckts. Revisionsrätten uppger att många fel avser de slutliga mottagarna, vilket antyder att kontrollerna på det nationella planet är otillräckliga.

Medlemsstaterna ägnar olika utrymme åt två aspekter i sina svar. Den första avser det konkreta fallet, det vill säga vilka omständigheter som lett till att revisionsrätten anser att ett fel begåtts. Den andra avser mer allmänna slutsatser som dras med anledning av dessa fel.

I allmänhet bestrids inte felen i sig och oftast meddelas vilka åtgärder som vidtagits för återvinning eller korrigering. Viss tyngd läggs dock vid att försvara kvaliteten på den nationella förvaltningen och kontrollerna. Därför faller medlemsstaternas svar in i tre kategorier, beroende på i vilken mån de godtar revisionsrättens kritik.

- Få medlemsstater ifrågasätter alla revisionsrättens iakttagelser på ett givet område. Det gör dock tre medlemsstater (Frankrike och Tyskland avseende kontrollerna av landsbygdsutvecklingen samt Irland avseende kontrollerna av extensifieringsersättning).

- När felen inte bestrids lämnas istället många kommentarer som relativiserar räckvidden av revisionsrättens iakttagelser. Flera argument framförs.

I vissa fall sägs att kontrollerna bevisligen är effektiva eftersom de nationella förvaltarna känt till felen (Portugal om landsbygdsutvecklingen). Förenade kungariket hävdar att de fel revisionsrätten tar upp hade spårats via det integrerade systemet för administration och kontroll av vissa stödsystem varför utbetalning inte verkställdes.

I andra fall försöker medlemsstaterna relativisera revisionsrättens slutsatser. De upptäckta felen sägs avse mycket säregna fall. Irland hävdar att man upptäckt fel som avsåg antalet djur men att en bedömning av kontrollerna tydde på att en enda region avsågs. Förenade kungariket anser att antalet fel beror på den mul- och klövsjukeepidemi som ledde till att kontrollerna på plats upphörde, men framhåller att sådana alternativa kontroller som är tillåtna enligt bestämmelserna gjordes. Nederländerna och Österrike argumenterar båda om nötboskapsstödordningarna och framhåller att kontrollerna inriktades på ett enda företag (Nederländerna) eller att de stödberättigande betesarealerna överskattades bara i ett enda fall (Österrike).

Ibland framhåller medlemsstaterna att revisionsrättens konstateranden har begränsad räckvidd. Spanien framhåller att de upptäckta felen avseende olivolja är formella och att storleken på det stickprov som undersökts av revisionsrätten inte tillåter några allmänna slutsatser. Grekland hävdar att felet avseende för stora arealer är rent formellt och förklarar sitt system för att mäta och kontrollera jordbruksareor. Spanien uppger avseende bomullssektorn att revisionsrätten inte tagit hänsyn till det svar som lämnades efter det att årsrapporten färdigställts, varför medlemsstaten anser att kontrollerna har varit tillfredsställande.

- Få medlemsstater medger problem, men vidtagna eller planerade åtgärder läggs ofta fram. Det gör till exempel Grekland avseende olivoljesektorn. Landet medger att registret över olivodlingsarealer fortfarande inte har inrättas. Tre medlemsstater (Danmark, Förenade kungariket och Nederländerna) medger indirekt allmänna problem med det integrerade systemet för administration och kontroll av vissa stödsystem och/eller systemet för identifiering och registrering av nötboskap. De framhåller att insatser behövs, huvudsakligen genom att dra nödvändiga slutsatser av revisionsrättens kommentarer, men anser inte att de är ensamma om problemet.

2.2.2. Avslutande av räkenskaperna

- På en rad punkter kritiserar revisionsrätten de utbetalande organen och kontrollerna av deras räkenskaper. Revisionsrätten erinrar även om kommissionens beslut om finansiella justeringar. I fråga om de utbetalande organen medger Frankrike, Grekland och Portugal att revisionsrättens kritik är välgrundad och meddelar att reformer planeras eller pågår.

- I fråga om ekonomiska justeringar framhåller de berörda medlemsstaterna för det mesta att förfarandet fortfarande pågår, internt eller med kommissionen. Justeringar av mjölkkvoterna leder till flest invändningar. En medlemsstat (Spanien) har för övrigt väckt talan vid domstolen om justeringen av mjölkkvoterna. Italien framhåller att problemen med att driva in avgiften bottnar i interna administrativa och rättsliga förfaranden och inte bör leda till justeringar. Tyskland medger däremot att svårigheterna lett till att kontrollföretag gjort schablonjusteringar när exportbidrag kontrollerats, men uppger att djupgående åtgärder vidtagits för att lösa problemet.

- Många svar avser problemet med databasen Cats, som innehåller alla uppgifter om betalningarna från EUGFJ. Revisionsrätten framhöll att medlemsstaternas uppgifter varit otillräckliga. Påståendet bestrids inte även om vissa medlemsstater försöker relativisera dess betydelse (Nederländerna framhåller att man följt tre kriterier av fyra, Finland nämner att 98,7 % att uppgifterna lämnats på ett tillfredsställande sätt, Spanien nämner att skriftliga handlingar översänts för att tillåta sammanställning av ärendena, Österrike och Danmark uppger att inga ytterligare uppgifter begärts osv). Nästan samtliga medlemsstater säger sig dessutom vidta eller planera korrigerande åtgärder.

2.2.3. Övrigt

Vissa enskilda medlemsstater har tagit upp andra frågor i årsrapporten, i de särskilda rapporterna eller i tidigare kommentarer.

- I fråga om den särskilda rapporten om extensifieringsersättning bekräftar Spanien och Frankrike revisionsrättens kritik av om systemet fungerar som incitament. Österrike och Irland ifrågasätter revisionsrättens kritik av hur systemet genomförs. Österrike uppger att kritiken bygger enbart på ett mycket ovanligt fel, medan Irland framhåller att man mellan 1999 och 2000 inrättade ett system för förvaltning och kontroll som landet anser är effektivt. Förenade kungariket erinrar om att systemet inrättats nyligen och att förbättringar kommer att göras successivt.

- I fråga om reformen av den gemensamma marknadsorganisationen för socker instämmer Förenade kungariket med revisionsrätten i att kommissionens förslag är otillräckliga. Medlemsstaten är däremot försiktigare med revisionsrättens kommentarer om att stödet till durumvete bör sänkas, men ställer sig positiv till en översyn av stödsystemet.

2.3. Strukturfonderna

Medlemsstaternas svar på detta område avser främst de fyra huvudfrågor som ägnas störst utrymme i kapitel 3 i årsrapporten, nämligen

- det låga genomförandet av betalningsbemyndiganden,

- avslutandet av äldre interventioner,

- fel på grund av otillräckliga kontroller av stödberättigande, och

- tillämpningen av förordningarna 2064/97 och 438/2001 om kontrollerna av strukturfonderna.

2.3.1. Lågt genomförande av betalningsbemyndiganden

Denna fråga togs upp av bland annat Förenade kungariket, Österrike och Frankrike. Frankrike instämde i revisionsrättens kommentarer medan Förenade kungariket framhöll att orsaken dels är förseningar under programperioden 2000-2006, dels bristfälliga utgiftsöversikter. Kommissionen uppmanades gå längre i den sista frågan och föreslå en översyn av utgiftsöversikterna varje halvår.

Österrike betonade att medlemsstaterna utsätts för starkt tryck av flera orsaker, särskilt tidsfristerna för att godkänna program, anta och tolka budgetförordningen. Österrike oroade sig över konsekvenserna av att åtagandena under 2001 försenats, såsom revisionsrätten framhåller. Detta ställer enligt medlemsstaten särskilda krav på genomförandet eftersom outnyttjade anslag automatiskt förfaller år n+2. Medlemsstaten uttryckte oro för pressen på att utnyttja anslagen även med tanke på de nya bestämmelser som begränsar det årliga antalet betalningsansökningar till tre. Förenade kungariket var negativt till inskränkningarna av antalet betalningsansökningar.

2.3.2. Förseningar med avslutandet av äldre projekt

Revisionsrätten framhåller att avslutandet av programmen är kraftigt försenat och vilka problem detta leder till (med att lokalisera dokumentationen, spåra fel osv.).

De medlemsstater som svarat medger i allmänhet att problem lett till kraftiga förseningar. Men Förenade kungariket och Portugal uppger att de fall som fortfarande pågår är de svåraste. Förenade kungariket understryker att alla ärenden utom ett som lett till rättsliga förfaranden kommer att lösas eftersom de outnyttjade anslagen automatiskt förfaller i slutet av år 2002 vilket också minskar de utestående betalningarna. Också Frankrike framhåller vikten av bestämmelsen.

2.3.3. Fel, särskilt avseende stödberättigande utgifter

Medlemsstaterna har lämnat mycket olika svar på revisionsrättens iakttagelser.

Två medlemsstater anser att deras kontrollsystem förebygger fel, särskilt för den nya programperioden. Portugal och Finland delar därför inte revisionsrättens slutsatser. Portugal framhåller även att de utgifter som uppstått redovisas särskilt och granskas ingående både inom näringslivet och den offentliga sektorn.

Tysklands och Danmarks kommentarer till revisionsrättens granskning har inte kunnat tas med i årsrapporten. Spanien har i två fall inte kunnat kommentera revisionsrättens iakttagelser eftersom hänvisningen var otydlig.

Andra bestrider även de faktiska omständigheterna kring felen, bland annat Irland (avseende Sammanhållningsfonden), Förenade kungariket (som upptäckt ett fel avseende målområde 2 eftersom Nordirland inte ingår där). Danmark bestrider för sin del vissa rättsliga tolkningar revisionsrätten gjort och de fel rätten därmed anser har begåtts (stödberättigande). Också Spanien bestrider revisionsrättens ståndpunkt i två fall, i ett av fallen med hänvisning till att revisionsrätten inte beaktat landets svar och i det andra fallet med hänvisning till att inga problem upptäckts vid en av kommissionens kontroller.

Andra iakttagelser godtas, bland annat av Irland, Förenade kungariket, Italien, Grekland och Frankrike. Dessa medlemsstater framhåller i sina svar vilka åtgärder som vidtagits eller planeras för att korrigera de upptäckta felen (med löneutbetalningar i Frankrike, Grekland, och Italien) samt för att förbättra kontrollsystemen (Frankrike har utfärdat ett ministeriecirkulär för att göra kontrollerna av deklarerade utgifter tillförlitligare).

2.3.4. Kontroller

Revisionsrätten har analyserat tillämpningen av förordningarna 2064/97 och 438/2001, som innehåller bestämmelser om kontroll av strukturfonderna för programperioderna 1994-1999 och 2000-2006. Rätten undersökte dels om tillförlitliga kontrollsystem inrättats för att leva upp till bestämmelserna, dels hur kontrollerna genomförs.

Medlemsstaternas svar sammankopplar problemen under de båda programperioderna med att de båda förordningarna liknar varandra, men även med en konsekvent politik för strukturfonderna.

Argumenten inriktas på fristerna för att anta bestämmelser, arbetsdokument och tolkningsbesked. Förseningarna har även förskjutit arbetet med att avsluta och kontrollera åtgärderna från programperioden 1994-1999 samt arbetet med att anta de nya programmen och inrätta kontrollsystem för dem.

- Flera medlemsstater framför att bestämmelserna antagits sent, särskilt för 1994-1999. Tre av medlemsstaterna (Tyskland, Irland och Österrike) säger sig ha fått alla nödvändiga handlingar mycket sent år 2002. Förseningarna har uppstått på grund av detta och eftersom det tar tid att inrätta nödvändiga strukturer och rutiner samt kontrollera åtgärderna under programperioden 1994-1999. Portugal anför att den höjda kontrollstandarden och kraven enligt förordning 2064/97 är mer tidskrävande.

Alla medlemsstater menar att problemen nu begränsats, lösts eller (som Frankrike, Förenade kungariket och Portugal) minskat väsentligt. När det gäller femprocentsmålet uppger vissa medlemsstater (Frankrike, Spanien och Finland) att de redan nått målet, andra att de är säkra på att snabbt kunna nå målet och framhåller sina mer eller mindre omfattande framsteg (Irland, Belgien, Förenade kungariket och Portugal).

- För den nya programperioden som omfattas av förordning 438/2001 medger de flesta medlemsstater att det tagit tid att inrätta tillförlitliga kontrollsystem. När det gäller kontroller av stickprov medger många medlemsstater att få kontroller gjorts 2001. De relativiserar dock iakttagelserna med hjälp av fyra huvudargument.

För det första framhåller de att den förordning som antogs först i mars 2001 krävde förklaringar och tolkningar som gav kort om tid för att efterkomma alla bestämmelser (Italien, Belgien, Finland, Portugal och Österrike. Österrike påpekar även att kommissionen brustit i fråga om tolkningsbesked om hur förordningen skulle genomföras).

För det andra ägnade sig medlemsstaterna 2001 huvudsakligen åt att inrätta systemen och kontrollera dem för att de skulle bli helt operationella 2002 eller 2003 (Frankrike, Finland, Portugal och Grekland).

För det tredje ägnades tillgängliga resurser på att avsluta kontrollerna av den förra programperioden, vilket ledde till vissa förseningar (Italien, Belgien, Frankrike, Portugal, Tyskland och Österrike).

För det fjärde begränsade det långsamma programgenomförandet den verksamhet som kunde kontrolleras via stickprov, så att det varken var möjligt eller relevant att kontrollera fem procent av utgifterna (Belgien, Finland, Portugal, Tyskland, Österrike och Grekland). Vissa medlemsstater anser att de nått målen (Spanien och Förenade kungariket).

Förenade kungariket instämmer i revisionsrättens iakttagelse att reformen av strukturfonderna inte nått målet att förenkla och påskynda förfarandena. Frankrike föreslog att en rättslig ram för nästa programperiod bör utarbetas i förväg.

2.4. Övriga frågor

Vissa medlemsstater har besvarat andra frågor än dem som avser delad förvaltning. Främst tar de ställning till kommande reformer, både sådana som rekommenderas av revisionsrätten och sådana de själva anser nödvändiga. Det är intressant att gå igenom när medlemsstaterna är ense och i vilka frågor de nationella svaren är motstridiga.

- Inre politik: denna sektor avser forskning, som revisionsrätten inriktat sig på, medan medlemsstaterna oftast uttalat sig särskilt om rekommendationerna. Frankrike är den enda medlemsstat som klart stödjer rekommendationerna, bland annat enklare ersättningssystem som skall underlätta kontroller och ge möjlighet att besluta om påföljder för mottagarna.

- Österrike framhåller förbättringarna av det sjätte ramprogrammet för forskning men är liksom Förenade kungariket negativt inställt till revisionsrättens övriga rekommendationer. Österrike anser att forskningssektorn är så särpräglad att det är förståeligt att några oegentligheter förekommer.

- Externa åtgärder: en viss samsyn kan konstateras mellan Frankrike och Förenade kungariket som båda är för kommissionens reform av den externa åtgärderna (särskilt decentralisering). Medlemsstaterna är bekymrade över svårigheterna med föranslutningsstödet. Förenade kungariket har den mest avvisande hållningen och framhåller att revisionsrätten lämnat återkommande kritik av de externa åtgärderna. Förenade kungariket framhåller långsamheten och otillräckligheten i budgetgenomförandet (utestående åtaganden) och förvaltningen av ekonomi och personal (decentralisering). Förenade kungariket efterlyser ett fast åtagande från kommissionen i dessa frågor och föreslår att man inrättar en tidsplan. När det gäller anslutningen är Förenade kungariket bekymrat över de administrativa institutionella problem som orsakat det otillräckliga genomförandet av betalningarna och över vilka följder det får eller kan få för betalningarna, även efter anslutningen.

- I frågan om banker och finansiella instrument, administrativa utgifter och Europeiska utvecklingsfonden har följande framförts:

- Medlemsstaterna har olika åsikter om den geografiska fördelningen av Europeiska investeringsfondens anslag. Irland vill främja instrumentet men Sverige anser att kommissionen bör korrigera situationen. Förenade kungariket anser för sin del att ett ekonomiskt instrument som Europeiska investeringsfonden inte bör ta hänsyn till hur anslagen fördelas geografiskt, även om medlemsstaten stödjer de åtgärder kommissionen planerar. Frankrike är för en jämn fördelning av anslagen och anser att situationen jämnat ut sig under 2002.

- Revisionsrätten anmärker på att vissa små och medelstora företag fått anslag från både Europeiska investeringsfonden och Europeiska utvecklingsfonden utan att kumulationen kontrolleras. Österrike bestrider rättens bedömning och anser att det är normalt att kumulera interventioner från flera olika system eftersom de svarar mot olika situationer och behov och noggrant följs upp. Portugal anser sig däremot sakna tillräcklig information för att bemöta revisionsrättens iakttagelse.

- Bara Frankrike har uttalat sig om de administrativa utgifterna och uppmanar institutionerna att vara noggranna och vaksamma med löner.

- I fråga om Europeiska utvecklingsfonden meddelar Nederländerna att de lämnat in ratifikationsinstrumentet för den nionde Europeiska utvecklingsfonden den 20 december 2002. Österrike har förtroende för att den nya budgetförordningen kommer att få positiva effekter för den nionde Europeiska utvecklingsfonden och framhåller att förseningarna inte nödvändigtvis är ett problem, eftersom särskilda krav ställs på utvecklingsstödet.

3. Medgivanden och invändningar

3.1. Metodproblem

Från och med budgetåret 2000 har medlemsstaterna flera gånger kritiserat revisionsrättens arbetsmetoder, i synnerhet när transaktioner undersökts. Flera medlemsstater anser att de inte fått tillfälle att yttra sig, antingen därför att de ärenden revisionsrätten tagit upp inte kunnat identifieras eller därför att tidsfristerna per sektor gjort att deras skrivelse inte beaktats av revisionsrätten. Denna typ av invändningar ifrågasätter indirekt principen om kontradiktorisk utredning av revisorernas iakttagelser. Medlemsstaternas svar begränsas dessutom till årsrapporten eftersom vissa stater inte kunnat lämna några kommentarer.

Revisionsrätten har redan tidigare anfört att medlemsstaternas argument (som systematiskt analyseras) för det mesta mycket sällan ändrar rättens mening. Revisionsrätten har också tidigare framhållit att kontroller på plats görs regelbundet, ofta i närvaro av företrädare för medlemsstaterna, som då kan framföra sina argument.

Oavsett dessa grundläggande meningsskiljaktigheter tycks medlemsstaterna i många fall vilja relativisera räckvidden av iakttagelserna i årsrapporten. Vissa svar till årsrapporten 2000 uttrycker tvivel på riktigheten i de slutsatser revisionsrätten drar med utgångspunkt i några få fall. Denna inställning är mindre tydlig i år, eftersom färre svar avser fel enligt revisionsförklaringen. Ofta handlar svaren mer om de upptäckta problemens särskilda karaktär (att de till exempel gäller bara en region eller bara ett företag) eller att de haft få eller inga ekonomiska konsekvenser (fel avseende mellanliggande betalningar). Denna hållning gör det möjligt att mer eller mindre uttalat bestrida de allmänna slutsatserna om tillförlitligheten i förvaltnings- och kontrollsystemen. Förenade kungariket ifrågasätter direkt det välgrundade i revisionsrättens påstående att alla fel inte upptäcks med hjälp av det integrerade systemet för administration och kontroll av vissa stödsystem.

3.2. Fel enligt revisionsförklaringen

Medlemsstaterna har ägnat mindre uppmärksamhet åt felen enligt revisionsförklaringen och få har systematiskt besvarat de ärenden som anhängiggjordes den 6 november 2002. Undersökningen gör det därför inte möjligt att dra några slutsatser om detta.

4. Slutsatser

Flera slutsatser, lärdomar och rekommendationer kan dras ur en analys av medlemsstaternas svar på revisionsrättens årsrapport 2001.

Svaren utgör ett tydligt försök från medlemsstaterna att försvara giltigheten i sin förvaltning och kontroll. Detta uttrycks på flera olika sätt; genom formella meningsskiljaktigheter med revisionsrätten, genom en relativisering av räckvidden i rättens iakttagelser och slutsatser, genom förslag på korrigerande åtgärder av specifik eller strukturell karaktär för att undanröja de upptäckta svagheterna. Denna stratifikation av försvaret varierar naturligtvis även mellan medlemsstaterna, som i vissa fall är mer benägna att ifrågasätta revisionsrättens iakttagelser avseende det egna landet.

De strukturella reformerna är få, utom när det gäller genomförandet av förordning 438/2001 om strukturfonderna. Det tycks vara vanligare att anpassa befintliga strukturer genom utbildning, information, tolkning och kontroll av systemen. Få genomgripande reformer planeras. Men vissa relativt radikala åtgärder förekommer, till exempel att tillståndet för ett betalande organ dras in eller att vissa bestämmelser om hur egna medel skall ställas till förfogande ändras.

Rekommendationerna till kommissionen är också relativt få, kommer vanligen från en eller ett par medlemsstater och har oftast samma inriktning som revisionsrättens. Det gäller till exempel reformen av den gemensamma marknadsorganisationen för socker (Förenade kungariket), uppföljningen av det makroekonomiska stödet (Frankrike), kontrollen av den inre politiken (Frankrike), den geografiska fördelningen av anslagen från Europeiska investeringsfonden (Sverige) och harmoniseringen av bestämmelserna om hur B-räkenskaperna skall föras (Finland).

Liksom förra året efterfrågas allmänt enklare gemenskapsbestämmelser, ofta uttryckligen (Frankrike, Grekland och Nederländerna bland annat). Lagstiftningens komplexitet tycks leda till fel men även till förseningar eftersom förtydliganden och tolkningar krävs.