Yttrande om åtgärder mot de socio-ekonomiska och miljömässiga effekterna av torkan i EU:s södra regioner (96/C 100/12)

Den 1 februari 1995 beslutade Regionkommittén att i enlighet med artikel 10.1 i arbetsordningen utarbeta ett yttrande på eget initiativ om åtgärder mot de socio-ekonomiska och miljömässiga effekterna av torkan i EU:s södra regioner.

Utskott 2 "Regional planering, jordbruk, jakt, fiskeri, skogsbruk, havsmiljö och bergsområden" som fått i uppdrag att arbeta med frågan antog sitt yttrande den 24 mars 1995. Föredragande var Rodriguez Ibarra.

Vid sin 8:e plenarsession den 19-20 juli 1995 (sammanträdet den 19 juli 1995) antog Regionkommittén följande yttrande.

1. Inledning

1.1. Det har blivit allt svårare att betrakta torka, översvämningar och andra klimatrelaterade naturkatastrofer som enbart periodiska problem. Undersökningar av långsiktiga vädermönster visar att jorden står inför en betydande klimatförändring. Trots att vi ännu inte till fullo kan förstå orsaken till denna förändring eller hur den skall bemötas så är mänsklig aktivitet världen över utan tvekan en bidragande faktor.

1.2. Till helt nyligen var vatten tillgängligt i hela Europa men börjar nu bli en bristvara i en stor del av södra Europa. Samtidigt bidrar kanaliseringen av floder och de stora kommunikationslederna på land till risken för översvämning i centrala och norra Europa. Trots att infrastrukturen för vattenförsörjning idag omfattar hela Europa upplever medlemsstater ihållande torka som tömmer vattenreserverna och hotar jordbruket samtidigt som centraleuropeiska länder hotas av katastrofala översvämningar som hotar liv och egendom. Det finns med andra ord tomma vattenreserver i vissa områden och översvämmade diken i andra.

1.3. Mellan 1970 och 1985 ökade den genomsnittliga vattenförbrukningen inom EU från 600 kubikmeter till 800 kubikmeter per person. Dessa siffror säger emellertid inte mycket om hur vattnet används eller något om dess ekonomiska värde. Medan vattnet i vissa medlemsstater huvudsakligen används inom industrin eller i hemmen är jordbruket dess största användningsområde i Medelhavsländerna eftersom grödan inte kan bevattnas med enbart regnvatten. En långvarig torka som den nuvarande kan därför få katastrofala ekonomiska effekter.

1.4. Skriften "Europa 2000" varnar för att trots att endast en blygsam expansion av bevattningen väntas under de närmaste åren så riskerar vattenkonsumtionen i mindre utvecklade länder att öka även om jordbruket ligger kvar på samma nivå, detta till följd av en ökad användning inom industrin och en höjd levnadsstandard. Europa 2000 noterar också att torka, ökad användning inom industrin och vattenförsörjningsproblem kan på lokal nivå leda till bristsituationer och svårigheter, och att problemet är särskilt akut på öar.

1.5. Trots att den totala efterfrågan i Europa kan tillfredsställas av befintliga förnyelsebara reserver, visar en analys av den regionala situationen på betydande skillnader mellan olika områden i EU. Reserver har överexploaterats i de torraste områdena (dvs de som har störst behov av vatten för jordbruket) och i vissa områden med stor konsumtion som t ex sydöstra England.

1.6. Eftersom effekterna av torka framkommer visar sig långsamt tenderar allmänheten att inte se den som en naturkatastrof i stil med stormar, jordbävningar eller översvämningar vars plötsliga och dramatiska karaktär gör ett större intryck. Efter fyra år i rad med knappt något regn (vilket är den aktuella situationen i södra Europa) får emellertid katastrofen en - ofta oåterkallelig - omfattning och effekt som får andra naturkatastrofer att blekna i jämförelse. Det rör sig inte längre bara om enorma ekonomiska förluster orsakade av t ex ohjälpliga skador på grödan, utan om att större begränsningar beträffande vattenanvändningen i hemmet ger en klar försämring av livskvaliteten samtidigt som den obevekliga ökenutbredningen får sina egna konsekvenser för miljön.

1.7. Ihållande vattenbrist i gemenskapens lantbruksområden utlöser ett förödande förlopp. Trots att medlemsstaterna har nödvändig infrastruktur för uppsamling och distribution av vatten leder frånvaron av en miniminivå av nederbörd till att reserverna minskar vilket gör det nödvändigt att ransonera vattnet och uppmuntra användandet av grödor med lägre krav på bevattning men med mycket lägre vinst såsom solrosor. För att kunna bibehålla sin inkomstnivå tvingas jordbrukare att odla större områden vilket betyder att de straffas ytterligare av jordbruksmyndigheterna som inte inser att åtgärden beror på ogynnsam väderlek. Uttömningen av vattenreserver uppmuntrar likaså användandet av grundvatten vilket i sin tur riskerar att bli överexploaterat och uttömt.

1.8. Trots att nationell lagstiftning ger företräde åt mänsklig konsumtion och stadsförsörjning är problemet i många delar av södra Europa inte begränsade till jordbruket. Svårigheter och restriktioner innefattar också användningen i hemmen med en nedgång i livskvalitet som följd i fråga om en så nödvändig råvara som vatten. Även tjänsteindustrin (t ex turism) drabbas, vilken är av ekonomisk nödvändighet för områdena ifråga. Vissa sydliga städer planerar till och med att ordna försörjningen genom att använda sig av vattentankfartyg.

1.9. Det är allmänt känt att bristen på regn är en betydande orsak till att många regioner i södra Europa riskerar att bli ökenområden. Detta beror på torka och skogsbränder som leder till förlust av växter, vilket resulterar i erosion. Tiden är inne att angripa dessa problem direkt och inte enbart behandla dem som sidofrågor vilket har varit fallet fram till nu.

1.10. Gemenskapens vattenpolitik har hitintills varit fokuserad på den miljömässiga kvaliteten på vattnet och huvuddelen av gemenskapens åtgärder och lagstiftning reflekterar detta problem. Idag handlar det om mer än förorening av badvattnet och industrins förorening av floder, grundvatten och fiskevatten. Problemet är inte kvaliteten utan rör också kvantiteten och hushållandet med och distributionen av vatten.

1.11. Med de ständigt minskande resurserna måste medlemstaterna införa en politik som syftar till att säkra försörjningen av denna nödvändighet till alla medborgare såväl för ekonomisk verksamhet såsom jordbruk och djuruppfödning, som för konsumtion i hemmen genom att garantera den allmänna försörjningen, och i naturen genom att motverka ökenbildningen i södra Europa.

1.12. Fram till dess krävs dock drastiska åtgärder för att så långt som möjligt mildra de fruktansvärda sociala, ekonomiska och miljömässiga effekterna av torkan som nu har drabbat södra Europa de senaste fyra åren.

REGIONKOMMITTÉN anser således följande:

2. Allmänna iakttagelser

2.1. Regionkommittén välkomnar det faktum att kommissionens arbetsprogram för 1995 fäster avsevärd vikt vid antagandet och genomförandet av ny och reviderad lagstiftning om vattenresurser.

2.2. Regionkommittén påminner institutionerna och berörda socio-ekonomiska parter om att vatten har blivit en bristvara i stora delar av EU och att en handfast politik behövs för rationell förvaltning av, hushållning med och lagring av denna naturtillgång i alla dess användnings- och konsumtionsformer.

2.3. Regionkommittén ber medlemsstaterna att erkänna behovet av en samordnad förvaltning av uppsamlingsbassänger, vilket förutsätter att medlemsstaterna och regionerna samarbetar.

2.4. Regionkommittén anmodar institutionerna att fortsätta med arbetet rörande skydd mot klimatförändringar genom att vidta kraftfulla åtgärder för att tackla de effekter som härrör från människan som t ex kontrollen av utsläpp av växthusgas och andra ämnen som förstör ozonlagret.

3. Åtgärder inom jordbrukssektorn

Regionkommittén understryker att Europeiska unionen helt saknar befogenheter förvaltningen av vattenresurser. Eventuella gemenskapsinsatser kan endast göras inom ramen för i artiklarna 130a ff i fördraget.

3.1. Regionkommittén uppmanar kommissionen att verka för antagandet av särskild gemenskapslagstiftning om torka som täcker torkans ekonomiska, sociala och miljömässiga aspekter och som bygger på de principer som läggs fram i föreliggande yttrande.

3.2. Regionkommittén uppmanar kommissionen att inom ramen för det fjärde ramprogrammet tillsätta ett vetenskapligt studieutskott om torka som skall arbeta i samråd med specialiserade institutioner, universitet och erkända experter inom området för klimatanalys.

3.3. EU:s institutioner bör främja alla åtgärder som är nödvändiga för att gynna försörjning, hushållning med och rationell användning av vatten som används inom jordbruket. Följaktligen bör de verka för uppbyggnad av vattenreserver, slussar och avsaltningsanläggningar, återanvändning av avloppsvatten och brunnsborrning som inte påverkar grundvattennivån. Alla EU:s myndigheter bör främja teknologi för att hushålla med det vatten som används till konstbevattning genom att förbättra kanalsystemen, använda droppbevattning och introducera mätredskap och gränser för konsumtionen.

3.4. I de delar av EU som berörs bör man ett område förklaras vara utsatt för torka då nedebördstalen understiger 50 % av medeltalet för en specifik period. Längden på denna period och de kriteria som skall användas skulle kunna bestämmas efter att kommissionen utfört en studie.

3.5. När torka förklaras föreligga skall kommissionen undersöka eventuella ekonomiska skador och alla gemenskapens institutioner skall föreslå särskilda stödåtgärder i enlighet med relevanta artiklar i fördraget såsom artikel 130b. Förlusterna beräknas med metoder som undersökning av makroekonomiska indikatorer, särskilt nedgången i avkastning jämfört med medelavkastningen under de senaste fem åren och antalet förlorade jobb. Förlusten av arbetstillfällen i tillhörande industri som t ex förädling och jordbrukstjänster skall också beräknas.

3.6. Dessutom får inga straffavgifter tas ut för markareal som är åkermark där vattenbristen tvingat jordbrukaren att plantera grödor som kräver lite vatten. Faktum är att den genomsnittliga avkastningen av åkerjordens samlade produktion inte överstigs.

3.7. Med hänsyn till de grödor som är föremål för en gemensam marknadsorganisation som föreskriver hjälp till upptagandet skall man ge företräde åt grödor i områden med torka. Om grödan går förlorad av naturliga orsaker skall den i ersättningshänseende behandlas som om den tagits upp frivilligt.

3.8. I de områden med boskapsuppfödning där torka har förklarats föreligga skall tidsbegränsad hjälp inrättas för att ge lantbrukarna möjlighet att anskaffa fodermedel som ersätter det naturliga betet och det foder som gått förlorat till följd av vattenbristen.

3.9. Eftersom torka förvärrar en lantbrukares skuldsituation bör berörda myndigheter verka för möjligheter att omförhandla skulden genom statliga lån, lägre ränta och förlängning av betalningsperioderna.

3.10. Med hänsyn till torkans konsekvenser för de ekonomiska sektorer som är beroende av jordbruket bör åtgärder vidtagas för att ge tillgång till mer flexibla lån och underlätta möjligheten till import av råvaror från andra områden för att upprätthålla förädlingsindustrin. I fall av utdragen torka bör dessa krediter även omfatta köpmän och tillhörande tjänster.

4. Åtgärder för miljön

4.1. Förutom att upprätthålla nuvarande vattenkvalitetspolitik bör instititutionerna utvidga sina program för nyplantering av skog och vidta åtgärder för att kämpa mot skogsbränder och erosion.

4.2. Dessa program bör ge företräde åt återuppbyggnaden av det skyddande växttäcket längs källfloder och uppsamlingsområden eftersom detta förebygger att reserverna blir överfyllda.

4.3. EU:s miljöutbildningsprogram bör innefatta särskilda kampanjer för vattenhushållning och vattenkonsumtion.

4.4. Man bör uppmuntra geotekniska studier som är utformade för att lokalisera och göra en förteckning över grundvattenfyndigheter särskilt med avseende på kapacitet och rekommenderad nivå för utnyttjandet.

5. Åtgärder rörande vattenförsörjning till hushållen

5.1. Kommissionen bör samarbeta med medlemsstaterna, regionerna och konsumentorganisationerna för att organisera europeiska kampanjer för rationell användning av vattnet som används i hushållen.

5.2. Berörda myndigheter bör likaså i enlighet med subsidiaritetsprincipen investera i underhållet av försörjnings- och distributionsnätverk för att kunna minimera det spill som inte beror på naturlig avdunstning och naturligt läckage.

5.3. Förverkligandet av målsättningarna i detta yttrande skulle bättre garanteras av en framtidsinriktad miljöstrategi. Gränserna för vad den regionala och lokala miljön tål måste tas i beaktande. En långsiktig strategi är nödvändig för att lösa de problem som behandlats ovan.

Bryssel den 19 juli 1995.

Regionkommitténs ordförande

Jacques BLANC