Bryssel den 27.01.2005

KOM(2005)13 final

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET

Utkast till gemensam rapport om sysselsättningen 2004/2005

{SEC(2005)67}

SAMMANFATTNING

Detta utkast till gemensam rapport om sysselsättningen utgör en del av det så kallade genomförandepaketet och medföljer kommissionens vårrapport 2005 inför halvtidsöversynen av Lissabonstrategin. Rapporten har sammanställts med anledning av att Europeiska rådet vid sitt vårmöte 2004 uppmanade rådet och kommissionen att till mötet 2005 lägga fram en kortfattad rapport om genomförandet av de europeiska riktlinjerna för sysselsättningen och av rådets rekommendationer.

Tidigare arbetsmarknadsreformer har stärkt sysselsättningens motståndskraft mot avmattningar i ekonomin. En del relativt sett fattigare medlemsstater som arbetar på att komma ikapp de andra har i samband med den utvecklingen nått en högre arbetsproduktivitet. I övrigt har det på senaste tiden inte skett särskilt stora framsteg mot de tre mål som ställts upp inom den europeiska sysselsättningsstrategin, nämligen full sysselsättning, förbättrad kvalitet och produktivitet i arbetet och bättre social sammanhållning och integrering.

- Den totala förvärvsintensiteten har stannat på 63 % trots att den har fortsatt att öka bland kvinnor och på senare tid även bland äldre arbetstagare. Lissabonmålet på 70 % fram till 2010 tycks bli allt svårare att nå. Förvärvsintensiteten bland äldre arbetskraft, som precis passerade 40 % år 2003, har längst kvar till målet på 50 % fram till 2010. Utvecklingen mot sysselsättningsmålet för kvinnor, som är 60 %, har stannat av.

- Ökningen i arbetsproduktiviteten har stannat av dramatiskt. Denna tendens måste vändas med det snaraste. När det gäller förbättring av kvaliteten i arbetet är resultaten blandade. Synergieffekterna av kvalitet och produktivitet i arbetet utnyttjas inte till fullo.

- Den ekonomiska avmattningen har medfört att problemen med den sociala integreringen har tillspetsats samtidigt som utvidgningen har gjort situationen mera komplex och mångfasetterad runtom i EU, särskilt när det gäller sysselsättningsläget nationellt och regionalt.

Förmågan hos EU:s medlemsstater att öka sysselsättningen och samtidigt höja produktiviteten kommer att bero av ytterligare strukturreformer inte bara på arbetsmarknaden utan också på tjänste-, produkt- och finansmarknaderna. I dag ställer den låga interna efterfrågan hinder i vägen för detta, vid sidan om den makroekonomiska anpassning som måste göras till globala obalanser.

För arbetsmarknaden är det av största vikt att arbetsproduktiviteten ständigt ökar, och särskilt att förvärvsintensiteten hos den äldre arbetskraften höjs. Denna rapport bekräftar de slutsatser som presenterades i rapporten från specialgruppen för sysselsättningsfrågor, nämligen att insatserna i första hand måste inriktas på fyra uppgifter: att förbättra arbetstagarnas och företagens anpassningsförmåga, att förmå fler att komma ut på arbetsmarknaden och även stanna kvar där, att investera mer och mera målinriktat i humankapital och livslångt lärande och att med hjälp av bättre styrelseformer se till att planerade reformer genomförs effektivt.

En utvärdering av medlemstatens framsteg i genomförandet av de specifika rekommendationerna har gjorts. Dock har inte en analys gjorts av den överordnade politiken eller systemet i sig.

För att genomföra riktlinjerna och efterkomma rekommendationerna har medlemsstaterna vidtagit flest åtgärder på följande områden:

- De ekonomiska incitament som går ut på att göra arbete lönsamt.

- Reformera arbetsförmedlingarna.

- Skapa nya strategier för livslångt lärande och se över befintliga strategier.

- Göra det lättare att starta och utveckla företag.

Även på följande områden har de rönt ett tydligt gensvar i medlemsstaterna:

- Säkerställa sysselsättningsfrämjande löner och andra arbetskraftskostnader.

- Främja flexibilitet i kombination med trygghet på arbetsmarknaden – även om det fortfarande finns en risk för segmentering.

- Stödja barnomsorg och andra vård- och omsorgstjänster för att öka kvinnornas deltagande.

- Stärka den aktiva arbetsmarknadspolitiken – även om de insatser som gjorts verkar vara otillräckliga med tanke på den ökande arbetslösheten särskilt bland ungdomar.

- Ta itu med situationen för dem som har ett underläge på arbetsmarknaden.

Ett mycket sämre gensvar ses på följande områden:

- Utveckla strategier för att hålla kvar äldre arbetstagare i arbetslivet

- Förbättra investeringen i humankapitalet såväl i fråga om nivån, effektiviteten, och det delade ansvaret för detta, bl.a. genom att minska antalet personer som lämnar skolan i förtid och öka deltagandet i utbildning för personer med kort utbildning.

- Ta itu med löneklyftan mellan könen.

- Ta itu med svartarbetet.

- Förutse och hantera ekonomiska omstruktureringar.

Den klyfta som finns mellan EU:s prioriteringar i sysselsättningsfrågan och medlemsstaternas engagemang för dem måste överbryggas. Det är av avgörande betydelse att medlemsstaterna gör EU:s mål till sina och medverkar till att hos allmänheten förankra övertygelsen att EU:s åtaganden måste omsättas i praktiska insatser på nationell och lokal nivå. Partnerskap för reformer, nationella mål och adekvat finansiell uppbackning är av största vikt.

De nationella handlingsplanerna för sysselsättningen måste ges större politisk legitimitet och integreras i beslutsprocessen. Responsen från många av de nya medlemsstaterna är klart uppmuntrande. Handlingsplanerna måste bli mera tillgängliga och synliga för att man ska kunna ta lärdom av varandra såväl inom medlemsstaternas gränser som inom hela EU.

Den europeiska sysselsättningsstrategin spelar en nyckelroll i arbetet för att nå de sysselsättningsmål som ställts upp inom ramen för Lissabonstrategin. Detta måste framhållas bättre. Halvtidsöversynen utgör ett lämpligt tillfälle att framhäva sysselsättningsstrategin inom alla områden, att förenkla samordningsprocessen och att ge genomförandet mera uppmärksamhet.

1. Den gemensamma sysselsättningsrapporten 2004/2005

Efter publiceringen av den gemensamma sysselsättningsrapporten 2003/2004 och rapporten från specialgruppen för sysselsättningsfrågor[i] efterlyste Europeiska rådets vårmöte 2004 verkliga framsteg i genomförandet av den europeiska sysselsättningsstrategin. Europeiska rådet tillkännagav sin avsikt att se över genomförandet och bad om en kortfattad rapport till sitt möte 2005. Högnivågruppen för Lissabonstrategin underströk behovet av att sätta fokus på hur rekommendationerna genomfördes.

De nationella handlingsplanerna för sysselsättningen som lämnades in hösten 2004, och som grundar sig på riktlinjerna och rekommendationerna för sysselsättningen, utgör det huvudsakliga material som avhandlas i rapporten. För första gången lade även de medlemsstater som den 1 maj 2004 anslöt sig till Europeiska unionen fram egna handlingsplaner. I det arbetsdokument från kommissionen som medföljer rapporten görs en mera utförlig utvärdering av de resultat som nåtts i arbetet för sysselsättning och i genomförandet av gemenskapens politik på området.

Denna rapport är en del av kommissionens genomförandepaket, som även omfattar rapporterna om genomförandet av de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken och strategin för den inre marknaden, vilka kommer att utnyttjas vid utvärderingen av Lissabonstrategin vid halvtidsöversynen 2005.

2. Den ekonomiska situationen och utvecklingen mot uppfyllande av EU:s sysselsättningsmål

Inom ramen för den europeiska sysselsättningsstrategin har medlemsstaterna förbundit sig att på ett balanserat sätt arbeta mot tre övergripande mål som samtidigt också hänger ihop med varandra, nämligen full sysselsättning, kvalitet och produktivitet i arbetet och social sammanhållning och integration.

Efter en period av god ekonomisk tillväxt 1997–2001 drabbades EU:s arbetsmarknad av avmattningen i ekonomin, och arbetet mot EU:s sysselsättningsmål tappade följaktligen fart[ii]. Ett ekonomiskt uppsving är nu nödvändigt men inte tillräckligt. EU:s ekonomiska potential beror av dess förmåga att höja sysselsättningen och öka produktiviteten samtidigt. Detta i sin tur är beroende av ytterligare strukturreformer inte bara på arbetsmarknaden utan också på tjänste-, produkt- och finansmarknaderna.

Om fler ska kunna lockas att förvärvsarbeta och att stanna kvar på arbetsmarknaden, och om produktiviteten ska kunna öka i allt snabbare takt, är det absolut nödvändigt att skapa en arbetsmarknad som fungerar bättre, höja kvaliteten i arbetet, motverka social utestängning och ta itu med de regionala skillnaderna. EU måste öka sina insatser och dra full nytta av synergieffekterna mellan EU:s tre sysselsättningsmål och mellan den europeiska sysselsättningsstrategin och arbetet för social integrering.

Uppnå full sysselsättning

För att EU:s sysselsättningsmål på 70 % fram till 2010 ska kunna uppnås behöver mer än 22 miljoner nya arbetstillfällen skapas. EU kommer inte att uppnå halvtidsmålet för sysselsättningen fram till 2005 (67 %) och om inte flera positiva tendenser börjar visa sig kommer inte heller målet för 2010 att uppnås.

Till följd av den långvariga ekonomiska nedgången har ökningen i den totala sysselsättningen stagnerat, så att förvärvsintensiteten inom EU-25 stannade på 63 % år 2003 (63 % för kvinnornas del och 40 % för äldre arbetstagares del). Samtidigt har tidigare arbetsmarknadsreformer stärkt sysselsättningens motståndskraft. Ser man till nettosysselsättningen har inga arbetstillfällen gått förlorade inom EU-15 under den nyligen inträffade konjunkturnedgången, medan fler än 3 miljoner arbetstillfällen försvann under lågkonjunkturen 1992-1993. De nya medlemsstaterna har haft en relativt stark ekonomisk tillväxt under de senaste åren, men detta har skett och sker fortfarande med hjälp av en kraftig produktivitetsökning, medan sysselsättningen har ökat endast i ringa grad eller till och med minskat.

Tabell Andel personer i arbete totalt

Ökningstakt sedan 1997 Sysselsättning 2003 (%) | Låg | Nära genomsnittet | Hög |

< 70 | DK | SE, UK | NL |

65-70 | AT, CY, DE, PT | FI, IE |

< 65 | CZ, EE, LT, MT, PL, SI, SK | BE, EL, FR, LU, LV | ES, HU, IT |

Förvärvsintensiteten bland kvinnorna förbättrades fortsatt under 2003 men framstegen har nu stannat av. Om målet på minst 60 % ska kunna nås måste den genomsnittliga ökningen sedan 1997 i förvärvsintensiteten för kvinnor upprätthållas varje år fram till 2010.

Tabell Andel kvinnor i arbete

Ökningstakt sedan 1997 Sysselsättning 2003 (%) | Låg | Nära genomsnittet | Hög |

< 60 | DK | AT, FI, PT, SE, UK | CY, NL |

55-60 | CZ, EE, LT, SI | DE, FR, LV | IE |

< 55 | MT, PL, SK | BE, EL HU | ES, IT, LU |

Trots klara framsteg när det gäller sysselsättningen för äldre arbetstagare har man inte lyckats komma i närheten av målet, som är 50 %. Utan dramatiska ökningar på detta område kommer det totala sysselsättningsmålet på 70 % inte att kunna nås.

Tabell Äldre arbetstagare i arbete (55-64)

Ökningstakt sedan 1997 Sysselsättning 2003 (%) | Hög | Nära genomsnittet | Låg |

< 50 | CY, EE | PT, SE | DK, UK |

40-50 | EL | CZ, ES, LT | FI, IE, LV, NL |

< 40 | AT, DE, PL, SI, SK | BE, IT, LU, MT | FR, HU |

Den ekonomiska återhämtningen har nu börjat ta fart i EU men sysselsättningen ökade endast långsamt 2004 och ökningen förväntas fortfarande vara anspråkslös under 2005. Möjligheten att nå tillbaka till en kraftigare tillväxt inom sysselsättningen – liksom i ekonomin – är starkt beroende av hur den interna och den externa efterfrågan utvecklas, och obalanser i USA:s ekonomi kan komma att bromsa upp tillväxten.

Förbättra kvaliteten och produktiviteten i arbetet

En ökning av arbetsproduktiviteten skulle vara av största vikt för EU:s konkurrenskraft och för dess förmåga att skapa hållbar tillväxt, men denna ökning har stannat av dramatiskt i EU-15. Under tidigt 1990-tal visade EU ett bättre resultat än USA, men sedan mitten av 1990-talet har situationen varit den omvända. Medan USA har lyckats med att kombinera hög sysselsättning med ökad produktivitet har högre sysselsättning varit kopplad till sämre produktivitetsökning i EU. Inträdet av arbetstagare i branscher där produktiviteten är låg kan ha spelat en viss roll, men den allt långsammare förbättringen av arbetsproduktiviteten antyder att det i bakgrunden kan finnas djupare svårigheter hos EU:s ekonomier att få fram och ta till sig innovationer.

Tabell 4. Tillväxt i BNP, sysselsättning och arbetsproduktivitet (årsgenomsnitt)

1990-1996 EU-15 USA | 1997-2000 EU-15 USA | 2001-2003 EU-15 USA |

1. BNP | 1,5 3 | 3,2 4,1 | 1,0 2,5 |

2. Sysselsättning | -0,4 1,6 | 1,9 2,1 | 0,4 0,5 |

3. Arbetsproduktivitet (per arbetstagare) | 1,9 1,7 | 1,3 2,0 | 0.6 2,9 |

4. Arbetsproduktivitet per timme | 2,2 1,3 | 1,9 1,4 | 1,1 3,3 |

Det finns stora skillnader i produktiviteten inom EU, både i fråga om nivån och dynamiken. De nya medlemsstaterna är tydligt på väg att komma ikapp de övriga.

Tabell 5. Arbetsproduktivitet, tillväxt och nivåer (per anställd)

Genomsnittlig årlig tillväxt i real BNP per anställd 1997-2003) BNP per anställd i pps 2003 (EU-25= 100) | Låg | Genomsnittlig | Hög |

≥ 110 | IT | AT, FI, BE, FR, LU, NL | IE |

75-110 | ES | DE, DK, SE, UK | CY, EL, MT |

50-75 | PT | CZ, HU, PL, SI, SK |

≤ 50 | EE, LV, LT |

Det finns ett positivt samband mellan produktivitet och kvalitet i arbetet, men resultaten när det gällt att höja kvaliteten har varit blandade den senaste tiden. Mönstret för övergångar på arbetsmarknaden liksom omfattningen av svartarbete varierar starkt, och en segmentering kan tydligt iakttas i många medlemsstater. Det finns stora skillnader mellan mäns och kvinnors medellön, och den genomsnittliga löneskillnaden har legat kvar på 16 % i flera år. Lågt deltagande i utbildning bland vuxna är ett problem, och de personer som mest skulle behöva utbilda sig (kortutbildade, äldre arbetstagare och personal i småföretag) är samtidigt de som har sämst möjligheter till detta. Antalet arbetsolyckor är visserligen på nedgång men är fortfarande högt, och framstegen på detta område är ojämna.

Stärka den sociala sammanhållningen och integreringen

Till följd av konjunkturnedgången har arbetslösheten ökat i någon mån. Efter en stadig tillbakagång sedan 1997 har även långtidsarbetslösheten ökat och det finns oroväckande tecken på att det blivit allt svårare att få arbete för ungdomar, kortutbildade och andra sårbara grupper, t.ex. funktionshindrade, invandrare och minoritetsgrupper, som är i underläge av flera skäl, bl.a. på grund av risken att utsättas för diskriminering.

Dessa tendenser måste bemötas med en förnyad fokusering på integreringen av dem som har hamnat utanför arbetsmarknaden, särskilt med hjälp av en aktiv arbetsmarknadspolitik i kombination med skyddsnät och tillräcklig tillgång till sociala tjänster.

Ett arbete är visserligen det bästa skyddet mot social utestängning, men samtidigt har en fjärdedel av dem som ligger nära fattigdomsgränsen i EU ett arbete. Tillgång till arbete av god kvalitet, utbildning och en inkomst som möjliggör ett fullödigt deltagande såväl i arbetslivet som i samhället är nyckeln till social integration.

Till följd av utvidgningen har den sociala sammanhållningen blivit en alltmer brådskande utmaning. De regionala skillnaderna i sysselsättning och arbetslöshet är fortfarande stora, med en mycket hög arbetslöshet i flera regioner. Regioner med låg sysselsättning brukar också uppvisa lägre produktivitet.

3. Genomföra riktlinjerna och rekommendationerna

I sina rekommendationer 2004 tar rådet fasta på de fyra prioriterade områden som specialgruppen för sysselsättning lyfte fram. I detta avsnitt ges en sammanfattning av den viktigaste utvecklingen den senaste tiden. I bilaga 1 till denna rapport sammanfattas bedömningen av hur varje medlemsstat med sin politik har efterkommit rådets rekommendationer. Bedömningen gäller efterlevandet av de specifika rekommendationer inom varje kategori som riktats till var och en av medlemsstaterna. Den avser inte politiken eller systemen som helhet inom kategorin i fråga.

3.1 Förbättra arbetstagarnas och företagens anpassningsförmåga

Främja flexibilitet i kombination med trygghet på arbetsmarknaden

Medlemsstaterna inriktar sig alltmera på att försöka uppnå en balans mellan flexibilitet och trygghet, vilket ofta sker i dialog med arbetsmarknadens parter. Arbetstider anpassas för att bättre ta hänsyn till företagens och de anställdas behov. I Finland och Sverige har man gått in för modernisering av arbetsorganisationen. Men segmenteringen av arbetsmarknaden har inte uppmärksammats tillräckligt runt om i EU och det finns fortfarande stora skillnader mellan olika typer av kontrakt, anställningsformer och åldersgrupper. Inte minst återstår mycket att göra när det gäller att förbättra arbetsorganisationen och underlätta rörligheten och övergångar på arbetsmarknaden, särskilt för ungdomar.

Tio medlemsstater rekommenderades särskilt att modernisera sin arbetsmarknadslagstiftning. De flesta nya medlemsstater håller på att införa större variationsmöjligheter i fråga om arbetstider och anställningsavtal. Att göra deltidsarbete mera attraktivt ses i allt högre grad som en prioriterad fråga, då den möjligheten ännu inte utnyttjas tillräckligt. Genomförandet av arbetsrättsreformen i Portugal öppnar en möjlighet till bättre kontroll av tidsbestämda avtal och verksamhet som egenföretagare. Den höga andelen tidsbestämda avtal i Spanien bör inom den närmaste framtiden åtgärdas i dialog mellan arbetsmarknadsparterna, genom att man förbättrar anställningstryggheten i normala anställningar så att dessa blir mer attraktiva. För Italien återstår fortfarande att genomföra största delen av de reformer som syftar till att minska segmenteringen av arbetsmarknaden och förebygga vidare segmentering. Politiska åtgärder har bara inletts i Frankrike.

Tre medlemsstater rekommenderades särskilt att modernisera arbetsorganisationen och att se till att innovationer sprids. Detta är fortfarande en betydande utmaning, särskilt för de små och medelstora företagen. För att det verkligen ska ske framsteg är det av avgörande betydelse att arbetsmarknadens parter är involverade. Generellt sett rapporteras det inte mycket om insatser för att förbättra arbetsmiljön; dock finns det anledning att välkomna nationella mål för hälsa och säkerhet och för minskning av arbetsolyckorna[iii].

Underlätta företagsutveckling

Responsen från medlemsstaterna har på det hela taget varit god när det gällt att förbättra företagsmiljön, och har framför allt bestått i att man minskat de administrativa och juridiska hindren för att starta nya företag, medan mindre uppmärksamhet har ägnats åt företagsexpansion och företagens ekonomiska bärkraft. Danmark, Nederländerna och Sverige har samarbetat för att få fram ett mått på den administrativa börda som olika regler medför.

Tio medlemsstater fick särskilda rekommendationer på detta område. En utveckling av allinformationskontor, internet-tjänster och rådgivning till företag har kommit igång, men dåliga finansieringsmöjligheter och otillräckliga investeringar i innovation och i forskning och utveckling innebär fortfarande betydande begränsningar. Även om de flesta medlemsstater har infört åtgärder för att främja entreprenörskap och verksamhet som egenföretagare, måste de uppnå bättre resultat på detta område. Dessutom måste den prioritet som ska ges åt åtgärder för att minska den administrativa bördan uppmärksammas fullt ut, särskilt genom att det blir mindre komplicerat att hyra in arbetskraft.

Säkerställa arbetskraftskostnader som gynnar sysselsättningen

Under 2003/2004 gick den allmänna löneutvecklingen för det mesta hand i hand med utvecklingen av produktiviteten och prisstabiliteten på medellång sikt, och man fortsatte att arbeta för att minska de indirekta arbetskraftskostnaderna eller hålla kvar dessa kostnader på nuvarande nivå.

Nio medlemsstater fick en särskild rekommendation om löneutvecklingen och löneförhandlingssystemen. Vissa positiva tendenser kan ses i de länder som fick en egen specifik rekommendation, men utvecklingen bör följas upp. Trots uppmaningar att se över lönebildningsmekanismerna har inga betydande initiativ rapporterats från Spanien eller Italien, där ansvaret skjutits över på arbetsmarknadsparterna. I Tyskland utnyttjar man alltmera den flexibilitet som är möjlig inom ramen för kollektivavtalen för att lösa detta problem.

Fjorton medlemsstater rekommenderades särskilt att minska de indirekta arbetskraftskostnaderna, särskilt när det gäller lågavlönade arbetstagare. De flesta har följt rekommendationen, särskilt i fråga om arbetstagarnas socialförsäkringsavgifter. Framstegen är dock fortfarande begränsade, inte minst i flera av de nya medlemsstaterna.

Förutse och hantera ekonomiska omstruktureringar

Behovet av en positiv hantering av omstruktureringen i synnerhet när det gäller massuppsägningar framhålls i flera av de nationella handlingsplanerna, men ännu återstår mycket att göra. Man försöker förbättra de offentliga myndigheternas beredskap att förutse och reagera på sådana situationer på ett samordnat sätt. I Slovenien har man grundat ”arbetskraftsfonder” som ska bistå arbetstagare som riskerar att bli arbetslösa.

Fem medlemsstater fick en särskild rekommendation. Belgien, Frankrike och Portugal har uppmanat arbetsmarknadens parter att inrätta effektiva mekanismer branschvis och lokalt.

Omvandla svartarbete till reguljärt arbete

Endast spridda ansträngningar har gjorts för att omvandla svartarbete till reguljära anställningar. Frankrike kan rapportera om en särskild insats för att på ett bättre sätt dokumentera svartarbetets natur.

Åtta medlemsstater fick en särskild rekommendation på detta område. Initial framgång rapporteras från Italien och Lettland. Den låga prioritet som denna fråga ges i många av de nya medlemsstaterna är oroväckande.

3.2 Förmå fler att komma ut på arbetsmarknaden och att stanna kvar: göra arbete till ett verkligt alternativ för alla

Stärka en aktiv arbetsmarknadspolitik

När det gäller förebyggande insatser för arbetslösa visar medlemsstaterna upp varierande resultat. Tio av medlemsstaterna når upp till 25-procentsmålet för aktivering av de långtidsarbetslösa[iv], men i Österrike, Danmark, Tyskland, Frankrike, Förenade kungariket och Slovenien[v] var det nu en mindre andel av dessa som deltog i en aktiv åtgärd än i fjol. Tio medlemsstater har inte lämnat några jämförande uppgifter[vi].

Tjugo medlemsstater rekommenderades att modernisera sina offentliga arbetsförmedlingar och göra det lättare att få del av aktiva arbetsmarknadsåtgärder, att underlätta integrationen av personer som är i underläge på arbetsmarknaden och förbättra rörligheten både i yrkeshänseende och geografiskt. Reformeringen av arbetsförmedlingarna har kommit igång, men när det gäller tillgången till aktiva arbetsmarknadsåtgärder är resultatet ojämnt. Detta är särskilt oroväckande i ett läge då arbetslösheten ökar särskilt bland ungdomar.

Göra arbete lönsamt

.Många har inriktat sig på att förbättra den kombinerade effekten av skatter och förmåner på sysselsättningen samt deras samband med aktiveringen av arbetskraften. Det finns också ett mera synligt engagemang för att ta itu med de fattiga arbetstagarnas villkor genom förmåner knutna till arbete och höjda minimilöner. Mindre har gjorts för att i olika förmånssystem baka in bättre incitament för att arbeta, bland annat i fråga om regler för stödberättigande och andra arbetsrelaterade ekonomiska incitament (t.ex. ersättning av transport- och boendekostnader).

Femton medlemsstater fick en särskild rekommendation. De flesta av dessa har vidtagit åtgärder. För flera av de nya medlemsstaterna är en positiv utveckling nödvändig om svartarbetet ska kunna minska. För andra har en reformering av systemen för förmåner vid sjukdom och invaliditet ställts i fokus.

Öka kvinnornas deltagande

Sysselsättningen bland kvinnor håller på att öka och tillgången till barnomsorg och andra vård- och omsorgstjänster har förbättrats. Löneklyftan mellan könen visar inga tecken på att minska och verkar inte heller vara föremål för några kraftfulla åtgärder. Hälften av medlemsstaterna har satt upp nationella mål på detta område[vii]. En politik för att integrera ett jämställdhetsperspektiv på sysselsättningsområdet kan endast ses i Sverige.

Sju medlemsstater fick en särskild rekommendation. Klyftorna mellan könen när det gäller sysselsättning och arbetslöshet är till stor del försummade som målsättningar. Fastän det är allmänt erkänt att löneklyftan mellan könen är ett allvarligt problem är det ont om nya konkreta mål och insatser. Behovet av att kunna förena arbetsliv med privatliv har fått ett brett erkännande, men nödvändigheten av att dela ansvaret lika mellan kvinnor och män förbises i sammanhanget.

Utveckla övergripande strategier för att hålla kvar äldre arbetstagare i arbetslivet

Även om vissa framsteg har gjorts, kommer EU inte att nå sysselsättningsmålet för år 2010 i fråga om den äldre arbetskraften, och medlemsstaternas insatser är sämre än väntat. Förvärvsintensiteten i EU är nu över 40 % men ligger envist kvar på en låg nivå i många medlemsstater, särskilt när det gäller kvinnor.

De flesta medlemsstaterna fick särskilda rekommendationer. Man har arbetat på att utarbeta nationella strategier för att hålla kvar de äldre arbetstagarna i arbetslivet[viii], men rent konkret har det ofta stannat vid spridda insatser, t.ex. skattelättnader och pensionsreformer som gör tidig pensionering olönsam, i stället för insatser för att öka deltagandet under hela livstiden, även under ungdomsåren. Man tycks i hög grad förlita sig på effekten av pensionsreformer (Frankrike och Italien). En del medlemsstater var dessutom inte särskilt intresserade av förslag om en arbetsmarknadsdialog mellan tre parter (Belgien och Luxemburg).

Främja integreringen av invandrare och personer som har ett underläge på arbetsmarknaden

Potentialen hos invandrare och de grupper som har ett underläge på arbetsmarknaden, t.ex. minoriteter och funktionshindrade, är fortfarande otillräckligt uppmärksammad, och utestängningen av dessa från arbetsmarknaden är ett problem som ännu kvarstår att lösa.

Sex medlemsstater fick en särskild rekommendation. En del medlemsstater har utarbetat strategier för att öka deltagandet på arbetsmarknaden bland alla de grupper som är underrepresenterade där. Särskilda politiska program för integrering av invandrare och minoriteter håller på att utarbetas, med fokus på assimilering och tillträde till arbetsmarknaden, bl.a. genom språkutbildning, läs- och skrivundervisning och yrkesvägledning. Allt ansvar för anpassningen läggs dock ofta på den enskilde. Romer och invandrare ges t.ex. ofta själva skulden för den situation de befinner sig i.

3.3 Investera mer och mera målinriktat i humankapital och livslångt lärande

Utarbeta strategier för livslångt lärande och investering i humankapital

EU lever inte upp till de krav på ”ökad investering i mänskliga resurser” som måste ställas. Endast i ringa omfattning innehåller de nationella handlingsplanerna systematisk information om vilka resurser som finns eller om hur effektivt de används. De offentliga investeringarna på detta område har ökat i mycket blygsam takt (5,1 % av BNP i EU-15). Siffran varierar mellan 8,5 % i Danmark och 3,9 % i Grekland och Luxemburg.

Sverige, Finland och Danmark uppvisar resultat som har mäts genom benchmarking och har gjort investeringar som ligger högt över genomsnittet i EU. Det finns också exempel på motsatsen. De medlemsstater som har dåliga resultat har en tendens att investera mindre och har inte lika välutvecklade strategier för att stärka humankapitalet.

Även om det tycks finnas en insikt om att alla aktörer måste dela på ansvaret, kan ingen av medlemsstaterna visa upp en verkligt övergripande strategi. En del tillämpar skattestrategier för att försöka uppmuntra företagare, särskilt småföretagen, att investera. Även branschvis tilldelat finansieringsstöd har använts (Belgien, Italien, Nederländerna). Skattereformer övervägs i andra medlemsstater (Estland, Irland, Slovakien, Förenade kungariket).

Sju medlemsstater fick en särskild rekommendation. Åtgärderna är fortfarande på planerings- och utvecklingsstadiet. Det är viktigt att snabbare gå vidare till genomförandestadiet då flera av medlemsstaterna ännu inte har skapat system och kapacitet för att ge alla möjlighet till livslångt lärande.

Öka deltagandet i utbildning och förbättra utbudet

Det mål som ställts upp för EU fram till 2010, nämligen att 85 % av 22-åringarna ska ha slutfört en utbildning på gymnasienivå, är en betydande utmaning. Genomsnittet i EU (76,7 % år 2003) har nästan inte höjts sedan 2000. Det finns stora skillnader här, alltifrån 94,1 % i Slovakien till 43 % i Malta. Siffran för slutförd utbildning är också mycket låg i Spanien, Italien, Luxemburg och Portugal.

Trots uppmuntrande framsteg den senaste tiden behövs det fortfarande stora insatser om det ska bli möjligt att nå målet för 2010, nämligen att 12,5 % av vuxna i arbetsför ålder ska delta i livslångt lärande. Ytterligare politiska reformer behövs för att uppmuntra deltagandet i de flesta medlemsstater. Siffran för deltagande i utbildning har ökat stadigt sedan 2001 (7,9 %) till nuvarande nivå på 9,3 % (2003). Deltagandet är dock fortfarande särskilt lågt i Tjeckien, Grekland, Italien, Malta, Portugal och Slovakien, och varierar starkt efter ålder och utbildningsnivå.

Det saknas ett systematiskt engagemang för att ta itu med situationen för dem som har ett sämre utgångsläge på arbetsmarknaden. Här bör Sverige framhållas som ett undantag, i och med att kommunerna har skyldighet att erbjuda gymnasieutbildning till alla ungdomar under 20 år. Därefter kan man skaffa sig kompetens inom ramen för vuxenutbildningen, och sådana studier berättigar till studieledighet från arbetet.

Tjugo medlemsstater fick en särskild rekommendation. Cypern håller på att utarbeta ett program för lärlingsutbildning. I Tyskland, där det saknats lärlingsplatser, har ett nationellt avtal ingåtts med näringslivet så att alla ungdomar som ansöker om yrkesutbildning ska få en sådan plats, och Ungern rapporterar om en betydande ökning av finansieringen inom vuxenutbildningen.

Minska antalet elever som lämnar skolan i förtid

Trots att det finns en insikt om att frågan är viktig görs ofta endast spridda insatser. Politiken i de flesta medlemsstaterna består i särskilda åtgärder för att stödja de mest sårbara eleverna utanför det allmänna utbildningssystemet.

Sjutton medlemsstater fick en särskild rekommendation. Andelen elever som lämnade skolan i förtid[ix] har sjunkit något, till 15,9 % år 2003, vilket dock ligger långt över målet för 2010 som är 10 %. I sju medlemsstater[x] har deras andel tvärtom ökat sedan 2002. Avgörande för hur nära man kommer målet för EU är utvecklingen i Spanien, Italien, Malta och Portugal, där skolavhoppen ligger högt över genomsnittet i EU. En betydande minskning har skett i de medlemsstater som har de högsta siffrorna, framför allt Portugal och Malta (där det fortfarande rör sig om mer än 40 %).

3.4 Se till att reformer genomförs effektivt med hjälp av bättre offentlig förvaltning

Bilda partnerskap för reformer

Om målen för Lissabonstrategin och för den europeiska sysselsättningsstrategin ska kunna uppnås behövs det samordnade insatser och en insikt hos medlemsstaterna om att det behövs ett mera omfattande reformprogram, särskilt när det gäller hanteringen av förändringar i ekonomin. Europeiska rådet uppmanade medlemsstaterna att bilda partnerskap för reformer. Även om flera av medlemsstaterna ser partnerskap som en användbar modell, är Irland det enda land som i sin handlingsplan har nämnt grundande av partnerskap för reformer.

Synliggöra de nationella handlingsplanerna och stärka deras roll

För att kunna bli effektiva behöver de nationella handlingsplanerna politisk legitimitet. De nationella parlamenten engagerar sig inte tillräckligt i dem och tar knappast alls del i godkännandeförfarandet, om man undantar Malta. Denna låga profil kan vara ett av skälen till att handlingsplanerna inte heller möts av något större engagemang eller får något betydande stöd från det civila samhällets sida.

De nationella handlingsplanerna är till största delen ett slags sammanfattande rapporter. Men i många fall får de större betydelse i de nya medlemsstaterna, där de ofta är mera långsiktiga och spelar en central roll i det politiska livet. Handlingsplanerna måste göras mer attraktiva och tillgängliga för ett bredare offentliggörande (t.ex. i Belgiens fall).

Definiera nationella åtaganden och mål

Medlemsstaterna har rekommenderats att sätta upp nationella mål motsvarande dem som överenskommits på EU-nivå. En viss positiv utveckling skedde 2004, då Spanien och sju av de nya medlemsstaterna ställde upp nationella sysselsättningsmål[xi]. Färre än hälften har ställt upp mål för att öka sysselsättningen för den äldre arbetskraften. Mål avseende den ålder då man lämnar arbetsmarknaden har redan funnits sedan tidigare i Frankrike, Finland och Portugal, och Cypern ställde upp ett nytt mål. Fler medlemsstater har ställt upp mål för bättre satsningar på humankapitalet.

Behovstäckning, öppenhet och kostnadseffektivitet vid tilldelning av finansiella medel

Reformerna måste backas upp av tillräcklig finansiering och ett effektivt utnyttjande av offentliga medel. De nationella handlingsplanerna innehåller inte tillräcklig information om detta. Faktiska kostnader, avsatta budgetmedel och prognoser för de viktigaste åtgärderna bör finnas med.

Ungefär hälften av medlemsstaterna lämnar vissa jämförbara uppgifter om kostnaderna för aktiva arbetsmarknadsåtgärder och i lägre grad också om investeringar i humankapitalet[xii]. Danmark och Cypern ger en någorlunda god beskrivning på grundval av nationella uppgifter. Några medlemsstater[xiii] presenterar finansieringsuppgifter uppdelade på enskilda riktlinjer. Europeiska socialfondens roll framhålls men rapporteringen om den är ojämn.

Utveckla ett mera effektivt ömsesidigt lärande

Den politiska planeringen kan berikas genom att man tar lärdom av varandra och delar med sig av sin expertis. Vissa medlemsstater jämför sina resultat på sysselsättningens område med genomsnittet i EU och med andras resultat. Däremot innehåller handlingsplanerna sällan exempel på hur en medlemsstats politik har inspirerats av andras erfarenheter. Det nya EU-programmet för ömsesidigt lärande erbjuder en möjlighet att stärka denna viktiga aspekt.

[i] Den gemensamma sysselsättningsrapporten är en studie av hur framgångsrika medlemsstaterna är när det gäller att genomföra de sysselsättningsriktlinjer och efterkomma de rekommendationer som har antagits på grundval av artikel 128 i fördraget. Samtliga dokument som hänför sig till den europeiska sysselsättningsstrategin, inklusive rapporten från specialgruppen för sysselsättningsfrågor, EU:s riktlinjer och rekommendationer och de nationella handlingsplanerna för sysselsättning 2004 finns tillgängliga på internetadressen http://europa.eu.int/comm/employment_social/employment_strategy/index_en.htm

[ii] En detaljerad analys av de senaste trenderna och resultaten på arbetsmarknaden i EU presenteras i ” Employment in Europe 2004 ” (sysselsättningen i Europa 2004) från Europeiska kommissionen (http://europa.eu.int/comm/employment_social/employment_analysis/employ_en.htm). De senaste makroekonomiska uppgifterna finns i ” Economic Forecasts Autumn 2004 ” (ekonomiska prognoser hösten 2004 från Europeiska kommissionen

(http://europa.eu.int/comm/economy_finance/publications/european_economy/forecasts_en.htm). Källor och metodik med avseende på tabelluppgifterna i rapporten beskrivs i det åtföljande arbetsdokumentet från kommissionen.

[iii] DK, CY, EL, FR, LV, PT och UK.

[iv] BE, DE, ES, FI, IT, LU, LV, SE, UK och FR (på basis av uppgifter från 2002).

[v] Uppgiften för Slovenien är ännu inte bekräftad.

[vi] CY, CZ, EE, IE, MT, NL, PL, PT, SI, SK.

[vii] AT, CY, EE, ES, FR, HU, IE, IT, LT, LV, PL, PT (Grekland har ännu inte bekräftat det mål som ställts upp i handlingsplanen för 2003).

[viii] CY, CZ, EE, FI, FR, LV, NL, PT, UK.

[ix] Andelen 18–24-åringar som högst har gått ut högstadiet och som inte deltar i fortsatt utbildning.

[x] BE, CZ, CY, DE, DK, ES, FR.

[xi] CY, EE, HU, LT, LV, SI, SK

[xii] AT, BE, DE, EE, FI, FR, HU, IE, IT, LT, PT, SE.

[xiii] BE, ES, HU, IE, PL.