Medlemsstaternas asylsystem står i dag inför ett exempellöst tryck och med sommaren på väg kommer flödet av människor till medlemsstaterna vid de berörda gränssträckorna att fortsätta under de kommande månaderna. EU bör inte vänta med åtgärder tills trycket blivit oacceptabelt. Mängden anländande innebär att den lokala mottagningskapaciteten redan är ansträngd. För att hantera situationen i Medelhavsområdet, kommer kommissionen i slutet av maj att föreslå att vi utnyttjar det krishanteringssystem som avses i artikel 78.3 i FEU-fördraget. För att säkerställa att alla medlemsstater deltar i denna gemensamma insats på ett rättvist och balanserat sätt, kommer förslaget att innehålla entillfällig fördelningsmekanism för personer i behov av internationellt skydd. Den mottagande medlemsstaten ansvarar för prövningen av ansökan i enlighet med fastställda regler och garantier. En fördelningsnyckel utifrån kriterier som BNP, befolkningsstorlek, arbetslöshet och tidigare antal asylsökande och vidarebosatta flyktingar finns i bilagan.

Mer kommer att göras för att samla in och bättre utnyttja information för att identifiera och angripa smugglare. Europol kommer omedelbart att stärka sin nyligen inrättade gemensamma insats för sjöfartsinformation (JOT Mare) – och dess fokus på smuggling av migranter. Resultatet kommer att bli en gemensam kontaktpunkt för samarbetet om smuggling mellan olika organ. Frontex och Europol kommer också att utarbeta profiler över fartyg som kan komma att användas av människosmugglare, följa mönster för att identifiera fartygen och kontrollera deras rörelser. Slutligen kommer Europol att identifiera olagligt innehåll på internet som används av smugglare för att dra till sig migranter och flyktingar, och begära att det avlägsnas.

Dessa snabba åtgärder måste också tjäna som mall för EU:s reaktion på kriser i framtiden, beroende på vilken del av den gemensamma yttre gränsen som sätts under tryck, från öst till väst och från norr till söder.

Människor har i alla tider migrerat från en plats till en annan. I dag försöker människor ta sig till Europa av olika skäl och på olika vägar. De försöker göra det på laglig väg, men många riskerar också livet för att fly från politiskt förtryck, krig och fattigdom, eller för att återförenas med sina familjer, ge utlopp åt sin företagsamhet eller skaffa sig kunskap och utbildning. Varje person som migrerar har sin egen historia. Tendentiösa och stereotypa berättelser tar ofta bara upp vissa typer av flöden, och bortser från den inneboende komplexiteten i fenomenet migration som påverkar samhället på många olika sätt och kräver vitt skilda svar. Den europeiska migrationsagendan är ett försök att samla de olika åtgärder som bör vidtas nu och under kommande år för att Europeiska unionen ska kunna grundlägga en konsekvent och omfattande strategi för att både dra nytta av migrationens fördelar och anta de utmaningar som följer av den.

Ett finansieringspaket för ett trefaldigat anslag till Triton och Poseidon under 2015–2016 och för finansiering av ett EU-övergripande vidarebosättningsprogram.

Kommissionen kommer att bidra med ytterligare 60 miljoner euro i akutfinansiering, inbegripet stöd till mottagande och tillräcklig kapacitet att erbjuda migranter hälso- och sjukvård i de medlemsstater som står under särskilt tryck . En bedömning av behoven pågår.

För det första kommer kommissionen att inrätta en ny akutstrategi, som innebär att Europeiska stödkontoret för asylfrågor, Frontex och Europol kommer att samarbeta på fältet med medlemsstaterna vid de berörda gränssträckorna, för att snabbt identifiera, registrera och ta fingeravtryck av migranter. De tre organen kommer att komplettera varandra i sitt arbete. De asylsökande kommer omedelbart att slussas in i ett asylförfarande. Medan det pågår kommer stödkontorets stödgrupper att arbeta med att handlägga asylärenden så skyndsamt som möjligt. Vad gäller personer utan skyddsbehov, kommer Frontex att bistå medlemsstaterna genom att samordna de irreguljära migranternas återvändande. Europol och Eurojust kommer att hjälpa värdmedlemsstaten med att utreda och spränga nätverk för människosmuggling och människohandel.

Detta arbete kommer att vara nära kopplat till bredare politiska initiativ för att främja stabiliteten. Särskilt viktigt är det arbete som leds av vice ordföranden/den höga representanten för att tackla situationen i Libyen, med fullt stöd till den FN-ledda insatsen till förmån för bildandet av en nationell enhetsregering. De fortlöpande insatserna för att bemöta krisen i Syrien har åtföljts av 3,6 miljarder euro i humanitärt bistånd, stabiliseringsbistånd och utvecklingsbistånd i Syrien och hjälp till syriska flyktingar i länder som Libanon, Jordanien, Turkiet och Irak. Dessa är bara några av de mest uppenbara politiska kriser som på djupet kommer att påverka migrationen till EU under de kommande månaderna. Särskild uppmärksamhet kommer också att ägnas länderna inom östra partnerskapet, på västra Balkan och i Asien för att främja befintliga samarbetsramar.

För det första bör EU öka sitt stöd till de länder som tar emot den största andelen flyktingar. Regionala utvecklings- och skyddsprogram kommer att inrättas eller fördjupas, med början i Nordafrika och på Afrikas horn, samt genom fortsatt användning av dem som redan finns i Mellanöstern. 30 miljoner euro kommer att göras tillgängliga under 2015/2016 och bör kompletteras med ytterligare bidrag från medlemsstaterna.

I slutet av maj kommer kommissionen att lägga fram en rekommendation om ett EU-omfattande vidarebosättningsprogram som omfattar 20 000 platser. Detta program kommer att inbegripa samtliga medlemsstater, med fördelningskriterier som återfinns i bilagan, t.ex. BNP, befolkningsstorlek, arbetslöshet och tidigare antal asylsökande och vidarebosatta flyktingar och kommer att beakta de insatser som medlemsstaterna redan gjort på frivillig grund. EU:s budget kommer att tillhandahålla särskild finansiering på ytterligare 50 miljoner euro till stöd för detta system under 2015/2016. Om nödvändigt kommer denna insats att följas upp med ett förslag till bindande och tvingande lagstiftning efter 2016. Utöver denna gemensamma insats, uppmanar kommissionen medlemsstaterna att utnyttja de befintliga möjligheter som erbjuds inom ramen för asyl-, migrations- och integrationsfonderna och bereda ytterligare platser för vidarebosättning inom ramen för sin nationella programplanering, eftersom finansieringen snabbt anpassas.

Utöver omplacering av personer som redan befinner sig på EU:s territorium har EU en skyldighet att bistå fördrivna personer i behov av internationellt skydd. Detta är det internationella samfundets gemensamma ansvar, och Förenta nationernas flyktingkommissariat (UNHCR) ansvarar för att klarlägga när det inte längre är säkert för människor att stanna kvar i sina egna länder. Vi kan inte låta dessa utsatta personer falla offer för de kriminella nätverken av smugglare och människohandlare. Det måste finnas säkra och lagliga vägar för dem att nå EU. UNHCR har godkänt ett mål på 20 000 platser för vidarebosättning i EU per år fram till år 2020. Vissa medlemsstater har redan lämnat ett viktigt bidrag till den globala vidarebosättningen. Men andra erbjuder ingenting – och i många fall lämnar de heller inte något alternativt bidrag i form av mottagande och godkännande av asylansökningar eller finansiella bidrag till andras insatser.

I syfte att stärka de instrument som används av åklagare för att angripa smugglingsnätverk kommer kommissionen att förbättra EU:s befintliga rättsliga ram för att bekämpa människosmuggling och dem som tjänar på det. För att vidta särskilda åtgärder mot människohandel och erbjuda offer för människohandel stöd, kommer kommissionen också att komplettera initiativen i den nuvarande strategin mot människohandel och undersöka hur arbetet kan förbättras ytterligare under 2016. En annan potentiell källa till utnyttjande är arbetsgivare inom EU: Samtidigt som man främjar bättre integration av lagliga migranter på arbetsmarknaden kommer kommissionen att intensifiera åtgärderna mot olaglig anställning av tredjelandsmedborgare, bland annat genom bättre genomförande och tillämpning av direktivet om påföljder för arbetsgivare, som förbjuder anställning av tredjelandsmedborgare som inte har rätt att vistas i EU. Även överträdelseförfaranden som gäller detta direktiv kommer att prioriteras.

Samtidigt som EU angriper de långsiktiga bakomliggande orsakerna lämnas också bidrag för att mildra effekterna av kriser på lokal nivå. Detta kommer att kräva en varaktig insats: över 70 % av världens flyktingar och internflyktingar lever som fördrivna i fem år eller längre. Med 200 miljoner euro från utvecklingsbiståndet satsade i pågående projekt och med över 1 miljard euro i humanitärt bistånd till flyktingar och internflyktingar sedan början av 2014 är EU en ledande internationell biståndsgivare för flyktingar. En strategisk reflektion pågår för att maximera effekterna av detta stöd och förväntas ge resultat under 2016.

Partnerskap med ursprungs- och transitländerna är av avgörande betydelse, och det finns redan en rad fastställda bilaterala och regionala ramar för migrationssamarbete på plats. Dessa kommer att utökas genom att EU:s delegationer i nyckelländer ges ett ökat inflytande över migrationen. Delegationerna kommer i synnerhet att rapportera om migrationsutvecklingen generellt i värdländerna, bidra till att integrera migrationsfrågor i utvecklingssamarbetet och nå ut till mottagarländerna så att insatserna kan samordnas. Europeiska sambandsmän för migration kommer att utstationeras till EU-delegationer i viktiga tredjeländer, i nära samarbete med nätverket för sambandsmän för invandring och med lokala myndigheter och det civila samhället, i syfte att samla in, utbyta och analysera information.

Det finns många olika drivkrafter bakom irreguljär migration, men ofta slutar det i djup besvikelse. Inte sällan är resan betydligt farligare än väntat och företas ofta i händerna på kriminella nätverk som sätter vinsten framför människoliv. De som får avslag på sin asylansökan tvingas ställa in sig på en återresa. De som vistas olagligt i EU får en otrygg tillvaro och faller lätt offer för exploatering. Det ligger i allas intresse att angripa de bakomliggande orsaker som får folk att se sig om efter ett liv på annat håll, att slå till mot människosmugglare och människohandlare och att ge tydlighet och förutsägbarhet i återvändandepolitiken.

De som behöver skydd måste fortsatt kunna få det i EU. Man måste också erkänna att de färdigheter som krävs för att skapa en livskraftig ekonomi inte alltid omedelbart kan uppbådas på EU:s arbetsmarknad eller kommer att ta tid att utveckla. Migranter som har rest in lagligt i medlemsstaterna bör inte mötas av ovilja och hinder – de bör få all nödvändig hjälp att integreras i sina nya samhällen. Detta bör ses som ett centralt inslag i de värderingar som vi européer har anledning att vara stolta över och som bör spridas till dem i världen som samarbetar med oss.

EU har infört en politik för att hjälpa medlemsstaterna att bygga upp en effektiv och hållbar förvaltning av de yttre gränserna. Fonden för inre säkerhet delar redan ut över 2,7 miljarder euro till medlemsstaterna för perioden 2014–2020. Men trots att det finns regler för gränskontroll, varierar gränsförvaltningen i dag eftersom den består av ett lapptäcke av olika handlingar och instrument för olika sektorer. Under 2016 kommer kommissionen att konsolidera detta i en unionsstandard för gränsförvaltning för att omfatta alla aspekter av förvaltningen av unionens yttre gränser.

De ovan beskrivna åtgärderna för att hantera situationen i Medelhavsområdet i dag har utvecklats i from av akuta åtgärder för att hantera en specifik kris. Det vore en illusion att tro att detta är ett kortsiktigt behov som sedan inte kommer att uppstå på nytt. Förstärkningen av Frontex och inrättandet av nya former av samarbete med medlemsstaterna bör ses som en nivå av stöd och solidaritet som är här för att stanna.

Även fortsättningsvis kommer det att vara medlemsstaternas exklusiva behörighet att fatta beslut om hur många arbetssökande tredjelandsmedborgare som de önskar bevilja inresetillstånd. Men EU har en särskild roll i sammanhanget. Under de kommande sju åren kommer europeiska program såsom Horisont 2020 och Erasmus+ att locka begåvningar till EU. Direktivet om studenter och forskare, som nu är föremål för förhandlingar med medlagstiftarna, syftar till att ge dessa grupper nya möjligheter att flytta och söka arbete. Ett skyndsamt antagande av lagstiftningen skulle ge dessa strategiskt viktiga grupper möjlighet att se EU som en välkomnande miljö för deras arbete.

EU står också inför en rad långsiktiga ekonomiska och demografiska utmaningar. EU:s befolkning åldras, samtidigt som andelen högkvalificerade arbetstillfällen blir allt viktigare för ekonomin. Utan migration skulle EU:s befolkning i arbetsför ålder dessutom minska med 17,5 miljoner personer under de närmsta tio åren. Migrationen kommer att bli allt viktigare för att förbättra hållbarheten i våra välfärdssystem och garantera varaktig tillväxt i EU:s ekonomi.

Europa konkurrerar med andra ekonomier för att locka till sig arbetskraft som har nödvändig kompetens. De förändringar i efterfrågan av kompetens inom EU som väntas mellan 2012 och 2025 tyder på en kraftig ökning (med 23 %) av andelen arbetstillfällen som kräver högutbildad arbetskraft. Brister har redan kunnat konstateras inom nyckelsektorer som forskning, teknik, ingenjörsvetenskap och hälso- och sjukvård. Europa måste bygga upp sin egen kompetensbas och rusta människor så att de kan integreras på dagens arbetsmarknad. Under 2015 kommer kommissionen att lägga fram ett nytt paket för arbetskraftens rörlighet och ett nytt kompetensinitiativ, men även med målmedvetna insatser på medellång och lång sikt är det osannolikt att vi till fullo kommer att kunna tillfredsställa behoven.

Trots att de senaste förbättringarna av lagstiftningen genomfördes så sent som 2014, fungerar mekanismen för fördelning av ansvaret för att pröva asylansökningar (även kallad Dublinsystemet) inte som den borde. Under 2014 tog fem medlemsstater emot 72 % av alla asylansökningar inom EU. EU kan tillhandahålla ytterligare stöd, men först måste reglerna tillämpas utan undantag.

En förstärkning av det gemensamma europeiska asylsystemet ger också en effektivare strategi mot missbruk. Alltför många ansökningar är ogrundade. Under 2014 ledde omkring 55 % av ansökningarna till avslag, och för vissa nationaliteter avslogs snart sagt alla ansökningar, samtidigt som detta försämrade medlemsstaternas möjligheter att snabbt erbjuda behövande erforderligt skydd. Lagstiftningen innehåller särskilda bestämmelser för att motverka missbruk, t.ex. möjligheter till påskyndad handläggning av ogrundade asylansökningar. För att gå vidare i denna riktning, kommer kommissionen att samarbeta med stödkontoret och medlemsstaterna för att utforma riktlinjer i syfte att maximera dessa möjligheter.

EU behöver ett system med tydliga regler för mottagande av asylsökande. Under 2014 ansökte 600 000 personer om asyl i EU, vilket var den högsta siffran någonsin. Alla asylansökningar ska handläggas och skydd måste beviljas dem som är berättigade. En av svagheterna i den nuvarande politiken är bristen på ömsesidigt förtroende mellan medlemsstaterna, framför allt på grund av den fortsatta fragmenteringen av asylsystemet. Detta inverkar direkt på asylsökande som försöker hitta det fördelaktigare systemet asylshopping, men också på den allmänna opinionen: det förstärker känslan av att det nuvarande systemet i grunden är orättvist. Men EU har redan gemensamma regler som borde ligga till grund för ett ömsesidigt förtroende, och vidareutveckling av dessa regler skulle kunna leda till en nystart.

Finansiering tillhandahålls av asyl-, migrations- och integrationsfonden. Europeiska regionala utvecklingsfonden (Eruf) och Europeiska socialfonden (ESF) skulle också kunna spela en mycket viktig roll. Under den nya programperioden (2014–2020) kommer minst 20 % av ESF-medlen att användas till social delaktighet, vilket inbegriper åtgärder för integrering av migranter, med särskild inriktning på asylsökande och flyktingar, samt barn. Medlen kan användas till stöd för fördjupade språk- och yrkeskunskaper, förbättrad tillgång till tjänster, ökad tillgång till arbetsmarknaden, inkluderande undervisning, främjande av kulturutbyten och spridning av informationskampanjer med inriktning på både värdsamhällena och migranterna.

Våra ansträngningar för att utveckla den nya strategin för reguljär migration påverkas av hur vår viseringspolitik moderniseras. Under 2014 lade kommissionen fram en omarbetad version av viseringskodexen och föreslog då också en ny typ av visering: rundresevisering. Genom antagandet av dessa förslag kommer att ge EU mer flexibla viseringspolitiska verktyg, som syftar till att maximera de positiva ekonomiska effekterna av att locka hit fler turister och besökare med personliga eller professionella skäl och samtidigt minimera riskerna för irreguljär migration och osäkerhet. Före utgången av år 2015 kommer kommissionen också att slutföra sin pågående översyn av vilka medborgare som måste ha visering. Den kan komma att föreslå ett ömsesidigt upphävande av viseringskraven för medborgare i vissa länder och ett återinförande av viseringstvång för andra. Därvid kommer hänsyn att tas till de pågående politiska dialogerna med viktiga länder i frågor som rör migration och rörlighet.

En annan sektor med betydande inverkan på ekonomin är tjänstemarknaden. Tjänstesektorn omfattar välutbildade, högkvalificerade utländska yrkesutövare som behöver resa in i EU under kortare perioder för att erbjuda företag och regeringar sina tjänster. Kommissionen kommer att utvärdera olika sätt att skapa rättssäkerhet för dessa kategorier av personer, också i syfte att stärka EU:s position när motprestationer begärs i förhandlingar om frihandelsavtal.

Nästa steg bör vara ett attraktivt EU-omfattande system för högkvalificerade tredjelandsmedborgare. Blåkortsdirektivet omfattar redan ett sådant system, men under de första två åren utfärdades endast 16 000 blåkort, och av dessa utfärdades 13 000 av en enda medlemsstat. I slutet av maj kommer kommissionen att inleda ett offentligt samråd om blåkortsdirektivets framtid. En översyn av direktivet kommer att göras för att undersöka hur fler talanger effektivare ska kunna lockas till Europa. Översynen kommer att omfatta frågor som rör tillämpningsområdet, t.ex. företagare som är beredda att investera i Europa, eller förbättrade möjligheter till rörlighet inom EU för innehavare av EU-blåkort.

1.Fullföljande av det gemensamma europeiska asylsystemet: I EU-fördragen förutses en enhetlig asylstatus som gäller i hela unionen. Kommissionen kommer att inleda en bred debatt om nästa steg i utvecklingen av det gemensamma europeiska asylsystemet, bl.a. om frågor som rör en gemensam asylkodex och ömsesidigt erkännande av asylbeslut. Debatten kommer även att innehålla en mer långsiktig reflektion kring inrättandet av ett gemensamt asylförfarande, som syftar till att garantera likabehandling av asylsökande i hela Europa.

2.En gemensam förvaltning av de yttre gränserna: Upptrappningen av insatserna i Medelhavsområdet visar att förvaltningen av de yttre gränserna i själva verket alltmer blivit ett gemensamt ansvar. Förutom ett eventuellt europeiskt system med gränsbevakningstjänstemän skulle man även ta upp frågan om en ny strategi för kustbevakningen i EU, varvid man undersöker initiativ såsom delad användning av utrustning, gemensamma övningar, militär och civil användning av resurser och möjligheten att utveckla en EU-kustbevakning.

3.En ny modell för reguljär migration: Enligt fördraget är det medlemsstaterna som fattar de slutliga besluten om rätt till inresa och vistelse för ekonomiska migranter. Men EU bör se över hur denna begränsning kan förenas med de gemensamma behov som finns i EU:s ekonomi. Kommissionen kommer särskilt att undersöka möjligheten att, tillsammans med medlemsstaterna, utveckla ett system med ”intresseanmälan”. I detta system skulle verifierbara kriterier användas för att automatiskt göra ett första urval bland potentiella migranter. Därefter skulle arbetsgivare få möjlighet att identifiera prioriterade sökande från listan över kandidater, och migration skulle ske när vederbörande person erbjudits arbete. Därigenom skulle vi få en EU-övergripande gemensam rekryteringsbas med högutbildade migranter för både arbetsgivare och medlemsstaternas myndigheter – men det faktiska urvalet och inreseförfarandet skulle förbli nationellt, med utgångspunkt i medlemsstaternas faktiska behov på arbetsmarknaden.





BILAGA

Europeiska system för omplacering och vidarebosättning

Omplacering

Omplacering: en fördelning mellan medlemsstater av personer i behov av internationellt skydd.

På grundval av en fördelningsnyckel kommer kommissionen i slutet av maj att föreslå att det krishanteringssystem som avses i artikel 78.3 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt aktiveras och att man inrättar ett tillfälligt europeiskt system för omplacering av asylsökande i behov av internationellt skydd.

Fördelningsnyckeln ska grunda sig på objektiva, mätbara och kontrollerbara kriterier som återspeglar medlemsstaternas förmåga att ta emot och integrera flyktingar, med lämpliga viktningsfaktorer som avspeglar den relativa betydelsen av sådana kriterier (se tabell 1 nedan). Detta kommer att grunda sig på följande:

a)Befolkningens storlek (40 %), vilken återspeglar förmågan att ta emot ett visst antal flyktingar.

b)Total BNP (40 %), vilken återspeglar ett lands absoluta välstånd och således är vägledande för en ekonomis förmåga att ta emot och integrera flyktingar.

c)Det genomsnittliga antalet spontana asylansökningar och antalet vidarebosatta flyktingar per 1 miljon invånare under perioden 2010–2014 (10 %), vilket återspeglar medlemsstaternas ansträngningar under den senaste tiden.

d)Arbetslöshetsnivån (10 %) som en indikator på förmågan att integrera flyktingar.

Det faktiska antalet migranter som skulle omplaceras till varje medlemsstat kommer att bero på det totala antalet personer som ska omplaceras och kommer att ingå i lagstiftningsförslaget.

Den mottagande medlemsstaten ansvarar för prövningen av asylansökan i enlighet med fastställda regler och garantier.