För EU uppskattas investeringsbehoven till cirka 1 biljon euro eller mer från 2015 till 2030 enbart på området förnybar elproduktion. I detta sammanhang är det av avgörande betydelse att stärka investerarnas säkerhet och därför är det ett av de särskilda målen för förslaget. Detta måste sättas in i sitt sammanhang genom att konstatera att EU:s investeringar i förnybar energi, som år 2015 uppgick till 48,8 miljarder US-dollar, har minskat med omkring 60 % jämfört med 2011. Denna minskning har inte enbart orsakats av minskade teknikkostnader. Konsekvensen är att samtidigt som unionen behåller en ledande position inom investeringar i förnybar energi per capita har dess andel av de totala investeringarna i förnybar energi minskat i snabb takt, från nästan hälften år 2010 till mindre än en femtedel år 2015.

Vad gäller privata och offentliga enheters roll på elmarknaden finns det ett starkt stöd för ytterligare EU-åtgärder för att ge energikonsumenter och lokala myndigheter ökad makt. I de allra flesta svar ville man ha skärpta EU-regler som garanterar att konsumenterna har möjlighet att själva producera och lagra förnybar värme och el och delta på alla relevanta energimarknader på ett icke-diskriminerande och enkelt sätt, även genom aggregatorer. Många av de tillfrågade stöder en ökad exponering för kortfristiga marknader för system för egenförbrukning, genom att överskottsel som matas in i nätet värderas till priset på grossistmarknaden. Flera producenter av förnybar energi betonar dock att marknadsbaserade stödsystem fortfarande behövs för småskaliga system för egenförbrukning under övergången till en reformerad utformning av marknaden. Flera av de tillfrågade stöder lättare tillgång till finansiering för lokala initiativ på området förnybar energi.

Berörda aktörer framhåller att retroaktiva ändringar av stödsystem bör förhindras. Även andra faktorer konstateras vara viktiga för att förbättra investeringarnas stabilitet; hit hör undanröjandet av administrativa hinder, ytterligare marknadsintegrering och en förstärkt investeringsskyddsordning som går längre än energistadgefördraget. Flera av de tillfrågade insisterar också på behovet av att säkerställa ett snabbt genomförande av det omarbetade direktivet, långt före 2021, för att ge politiska signaler i tid och investerarna ett perspektiv.

Flera medlemsstater har särskilt betonat att medlemsstaternas rätt att välja sin egen energimix och att utveckla den teknik för förnybar energi som de har valt t.ex. av diversifieringsskäl måste garanteras, särskilt vid utformningen av stödsystem. De har också understrukit att marknadsintegreringen av förnybar energi måste organiseras på ett samordnat sätt och inte kan överlåtas enbart på fragmenterade förfaranden som är beroende av medlemsstaternas individuella tidsplaner för anmälan.

Sist men inte minst anses det vara avgörande att en stabil rättslig ram finns inskriven i direktivet om förnybar energi för att EU:s mål om minst 27 % förnybar energi ska kunna uppnås senast 2030. Majoriteten av de tillfrågade stöder förebyggande åtgärder för att undvika en lucka i måluppfyllelsen, men de ser också ett behov av korrigerande åtgärder om en lucka ändå skulle uppstå. Vissa berörda aktörer, t.ex. regleringsmyndigheter på energiområdet, framhåller behovet av att säkerställa att alla eventuella kompletterande åtgärder är samstämmiga med nationella stödsystem.

Det offentliga samrådet visade att de huvudsakliga hindren för att öka andelen förnybar energi inom transporter bl.a. är bristen på en stabil politisk ram för perioden efter 2020, den utdragna debatten om hållbara biobränslen och det höga priset på eldrivna fordon. De allra flesta av de tillfrågade påpekade också att en inblandningsskyldighet på EU-nivå vad gäller bränslen skulle vara ett effektivt eller mycket effektivt sätt att främja konsumtionen av hållbara förnybara bränslen inom EU:s transportsektor och öka spridningen av eldrivna fordon.

Dessutom konstaterades det vid Electricity Regulatory Forum i Florens den 13–14 juni 2016 som medlemsstater, nationella tillsynsmyndigheter och viktiga berörda aktörer deltog i att ramen för förnybar energi för perioden efter 2020 bör vara baserad på en förbättrad utformning av marknaden som lämpar sig för en fullständig integrering av förnybar energi och på en kraftfull signal om koldioxidpriset genom ett förstärkt utsläppshandelssystem samt att särskilt stöd för förnybar energi, när och om så behövs, bör vara marknadsbaserat och minimera marknadssnedvridning. I detta syfte uppmanade forumet kommissionen att utarbeta gemensamma bestämmelser om stödsystem som ett led i översynen av direktivet om förnybar energi som underlättar en marknadsbaserad och mer regionaliserad strategi när det gäller förnybar energi.

Det offentliga samrådet om bioenergins hållbarhet har visat att det råder delade uppfattningar om fördelar och risker med bioenergi och om behovet av en ny EU-politik. En överväldigande majoritet av de tillfrågade framhöll dock begränsningen av klimatförändringen som huvudsyftet med en politik för hållbar bioenergi.

Ett antal offentliga myndigheter och offentliga företag samt producenter av biodrivmedel och flytande biobränslen och skogsbruksföretag och flera medlemsstater uppgav att de föredrar referensscenariot, dvs. att inga ytterligare hållbarhetskrav på EU-nivå införs. Ett av de huvudskäl som anförts är att det finns annan lagstiftning som täcker de potentiella riskerna med biomassa för energiändamål samt risken för en alltför stor administrativ börda.

Å andra sidan understöder många producenter och användare av bioenergi i EU liksom också ett antal medlemsstater ytterligare EU-insatser för att utvidga EU:s hållbarhetskriterier till biomassa som används för värme/kyla och el. EU:s ständiga kommitté för skogsbruk, den rådgivande gruppen för EU-åtgärder för skogen, understöder i ett aktuellt yttrande alternativet att införa ett riskbaserat hållbarhetskriterium för skogsbiomassa.

Krav på verkningsgrad för omvandling av biomassa till energi stöds av en rad berörda aktörer, i synnerhet träförädlingsindustrin, inklusive massa- och papperstillverkare, och icke-statliga miljöorganisationer. Icke-statliga organisationer stöder också ett tak för den totala användningen av bioenergi samt begränsningar av vissa råvaror eller källor, och miljökraven och de sociala kraven för produktion av biomassa.

Generellt har berörda aktörer efterlyst en konsekvent behandling vid införande av åtgärder som rör specifika råvaror, oavsett deras slutliga användning: Detta innebär exempelvis att reglerna bör vara desamma för biomassa som används för att producera biobränslen och för biogas som används för värme- och elproduktion.

3.3.Insamling och användning av sakkunnigutlåtanden

Följande viktiga studier har beställts från externa konsulter:

Studie om konsekvensbedömningen för ett nytt direktiv om förenklad spridning av förnybar energi och säkerställa att EU når sitt 2030-mål om förnybar energi – Europeiska konkurrensnätverket, Öko-Institut, Eclareon, REBEL, SUER, BBH.

Studie om tekniskt stöd vid genomförandet av 2016 års rapport om förnybar energi, som förberedelse inför paketet om förnybar energi för perioden 2020–2030 i Europeiska unionen – Öko-Institut E3-modelling Observ’ER, COWI.

Supporting investments into renewable electricity in context of deep market integration of RES-e after 2020: Study on EU-, regional- and national-level options - Cambridge Economic Policy Associates (CEPA).

Study on the sustainable and optimal use of biomass for energy in the EU beyond 2020 – PricewaterhouseCoopers, Vito, TU Wien, Utrecht University, INFRO, Rutter Soceco.

Carbon impacts of biomass consumed in the EU - Forest Research UK, VTT, North Energy, Alterra.

Study on impacts on resource efficiency on future EU demand for bioenergy, IISA, Idufor, EFI, Oeko Institute, IEEP.

3.4.Konsekvensbedömning

Den konsekvensbedömning som åtföljde förslaget omfattade inte en uppsättning rekommenderade alternativ, utan i stället en ingående analys av varje alternativ med ett stegvist tillvägagångssätt från ett scenario med oförändrade förhållanden (Op. 0), som innebär fortsatt användning av nationella åtgärder men utan kompletterande åtgärder på EU-nivå, till alternativa scenarier som omfattar mer EU-övergripande åtgärder inom de fem nedanstående områdena.