[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 11.4.2008

KOM(2008) 181 slutlig

RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET

Årsrapport för 2007 om stabilitetsinstrumentet – Sammanfattning och kommentarer {SEK(2008) 446}

RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET

Årsrapport för 2007 om stabilitetsinstrumentet – Sammanfattning och kommentarer

INLEDNING

Denna rapport läggs fram för Europaparlamentet och rådet i enlighet med rapporteringskravet i artikel 23 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1717/2006 av den 15 november 2006 om upprättande av ett stabilitetsinstrument. Artikeln har följande lydelse:

”Kommissionen skall granska framstegen i genomförandet av de åtgärder som vidtas med stöd av denna förordning och varje år till Europaparlamentet och rådet överlämna en rapport om genomförandet av stödet. Rapporten skall också överlämnas till Europeiska ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén. Den skall innehålla uppgifter för det föregående året om finansierade åtgärder och resultatet av uppföljnings- och utvärderingsåtgärder samt uppgifter om budgetgenomförandet med avseende på åtaganden och betalningar fördelade på länder, regioner och samarbetsområden.”

Den föreliggande rapporten utgör bl.a. ett komplement till de uppgifter som lämnats i enlighet med rapporteringskravet i artikel 6.6 i förordningen, i vilken följande anges:

”Så tidigt som möjligt efter antagandet av exceptionella stödåtgärder, och under alla omständigheter inom sju månader, skall kommissionen lämna en rapport till Europaparlamentet och rådet genom att ge en översikt över gemenskapens befintliga och planerade åtgärder, med uppgifter om det bidrag som skall tas från andra gemenskapsinstrument, läget i fråga om befintliga strategidokument för ett land eller flera länder och gemenskapens roll i ett bredare internationellt och multilateralt perspektiv. I rapporten skall även anges om och i så fall hur länge kommissionen avser att fortsätta de exceptionella stödåtgärderna.”

På grundval av det förfarande som kommissionen införde under 2007 informeras Europaparlamentet och rådet systematiskt om de exceptionella stödåtgärder som ska börja genomföras inom ramen för stabilitetsinstrumentet som en del av EU:s svar på en kris. Med hänsyn till behovet av att hålla den erforderliga rapporteringen om varje enskilt nytt stödprogram på en hanterbar nivå föreslår kommissionen att denna årsrapport och kommande årsrapporter ska utnyttjas för att tillhandahålla en övergripande uppdatering av genomförandet av alla pågående åtgärder som redovisats tidigare, omfattande de aspekter med avseende på vilka det inte gick att tillhandahålla någon information före inledandet av genomförandet.

I. Ba KGRUNDEN TILL STABILITETSINSTRUMENTET

Kommissionens bidrag till Europeiska unionens samlade svar på kriser – såsom naturkatastrofer eller politiska kriser i tredjeländer – har under ett antal år ställts till förfogande via gemenskapens olika instrument för externt bistånd, i det senare fallet ofta tillsammans med gemensamma åtgärder från unionens sida inom ramen för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken (Gusp) eller den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken (ESFP). Till svar på icke-humanitära kriser under perioden 2001–2006 sattes t.ex. ett instrument med beteckningen mekanismen för akuta ingripanden (Rapid Reaction Mechanism) in. Trots att finansieringsramen för instrumentet var blygsam (i storleksordningen 30 miljoner euro per år) och att de projekt som genomfördes inom ramen för detta ålades en snäv tidsram (högst sex månader) spelade projekten en viktig roll i ett antal krishanteringsåtaganden från unionens sida genom att de i många fall satte fart på program inom ramen för ”geografiska” instrument eller passades ihop med Gusp- eller ESFP-åtgärder. Mekanismen för akuta ingripanden användes med framgång i anslutning till krisen i Afghanistan, till svar på tsunamin, i samband med fredsprocessen i Aceh, för EU:s gränsövervakningsuppdrag i Moldavien och Ukraina och i samband med ett antal andra krissituationer i Afrika, Latinamerika, västra Balkan och Mellanöstern.

Genom införandet år 2007 av stabilitetsinstrumentet förstärktes kommissionens krishanteringskapacitet väsentligt, eftersom finansieringsramen för genomförandet av instrumentet är mer än två miljarder euro under en sjuårsperiod och krishanteringskomponenten av instrumentet utgör den största delen av detta (mer än en och en halv miljard euro)[1]. I förhållande till mekanismen för akuta ingripanden innebär krishanteringskomponenten av stabilitetsinstrumentet en betydande ökning av de finansiella anslagen (93 miljoner euro anslogs för 2007, och i genomsnitt kan 230 miljoner euro per år anslås för krishantering under perioden 2007–2013) och av stödprogrammens varaktighet (18 månader, med möjlighet till förlängning under vissa omständigheter). I avsnitt II i denna rapport och i det bifogade arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar redovisas de åtgärder som antagits på grundval av artikel 3 (”Bistånd som reaktion på krissituationer eller framväxande kriser”) i förordningen. Direktorat A inom kommissionens generaldirektorat för yttre förbindelser har det direkta ansvaret för krishanteringskomponenten av stabilitetsinstrumentet, och kommissionens delegationer i tredjeländer involveras i ökad utsträckning i genomförandefasen.

Stabilitetsinstrumentet omfattar även en mer långsiktig komponent, för ” stöd inom ramen för stabila förhållanden för samarbete ”. Till de åtgärder som kan programplaneras inom ramen för denna komponent hör bl.a. följande:

1. Åtgärder för att komma till rätta med mer långsiktiga transregionala hot mot säkerheten, inom ramen för artikel 4.1 och 4.2 i förordningen . Kommissionen fastlade i sitt strategidokument för 2007–2011 för stabilitetsinstrumentet prioriteterna för mer långsiktiga åtgärder inom ramen för artikel 4.1 och 4.2. En av prioriteterna är att understödja internationella ansträngningar för att komma till rätta med spridning av massförstörelsevapen, särskilt genom åtgärder för effektiv kontroll av kemiska, biologiska, radiologiska och nukleära material eller agenser, för kontroll av varor med dubbla användningsområden och för styrning av rustningsvetenskapsmäns och rustningsingenjörers kunskaper i riktning mot fredlig verksamhet (53 miljoner euro under perioden 2007–2008). En annan prioritet är att understödja globala och transregionala ansträngningar för att komma till rätta med de hot som olika former av smuggling samt terrorism och organiserad brottslighet utgör (19 miljoner euro under perioden 2007–2008). Med anledning av införandet av den mer långsiktiga komponenten av stabilitetsinstrumentet har vissa budgetposter (t.ex. rörande narkotika) strukits och ersatts med andra.

Två ytterligare prioriteter (för åtgärder inom ramen för artikel 4.1) utgörs av hot mot viktig infrastruktur och större hot mot folkhälsan med en potentiellt transnationell dimension. Dessa båda områden är nya, och det kommer att krävas omfattande förberedelser för att utforma specifika program. Kommissionen har för avsikt att återkomma till de båda områdena i senare vägledande program.

Den ovan nämnda strategin för 2007–2011 och det vägledande programmet för 2007–2008 på grundval av artikel 4 i förordningen tillstyrktes med enhällighet av kommittén för stabilitetsinstrumentet och tillstyrktes även av Europaparlamentet. Strategin och programmet antogs i augusti 2007. Generaldirektoratet för yttre förbindelser handhar programplaneringen för den mer långsiktiga komponenten av stabilitetsinstrumentet, men Byrån för samarbete EuropeAid har det direkta ansvaret för förvaltningen av genomförandet av åtgärderna inom ramen för denna komponent. Den redovisas i avsnitt IV i denna rapport.

2. Åtgärder för ”uppbyggande av kapacitet för att hantera situationen före och efter kriser”, inom ramen för artikel 4.3 i förordningen (beteckningen ”krisberedskap” i texten nedan hänför sig till sådana åtgärder). För perioden 2007–2008 har åtgärder till en kostnad av 15 miljoner euro programplanerats inom ramen för krisberedskapskomponenten av stabilitetsinstrumentet (7 miljoner euro av detta belopp avsattes för 2007). Krisberedskapskomponenten förvaltas centralt av direktorat A inom Generaldirektoratet för yttre förbindelser. Den redovisas i avsnitt III i denna rapport.

II. KRISHANTERINGSÅTGÄRDER INOM RAMEN FÖR STABILITETSINSTRUMENTET (ARTIKEL 3, BUDGETRUBRIK 19 06 01)

II.1. Stabilitetsinstrumentet som en del av EU:s hela uppsättning av instrument för att hantera kriser

För att Europeiska unionen ska kunna spela en större roll som utrikes- och säkerhetspolitisk aktör måste den ha en reell kapacitet att svara på krissituationer i tredjeländer i syfte att hjälpa till att föra de berörda länderna tillbaka på vägen mot hållbar utveckling. Att bygga upp unionens kapacitet att svara på kriser i världen innebär både att förstärka de olika instrument som står till unionens förfogande (civila och militära instrument för hantering av kriser, diplomati, utvecklingsbistånd, handelspolitiska åtgärder, etc.) och att se till dessa instrument kan fås att fungera tillsammans som en enhetlig helhet . Stabilitetsinstrumentet utgör ett viktigt tillskott till gemenskapens övriga instrument för svar på krissituationer – humanitärt bistånd[2] och civilskydd (via övervaknings- och informationscentrumet, MIC)[3] – och till dess andra finansieringsinstrument för externa åtgärder (vid utnyttjandet, i brådskande fall, av de instrumenten i krissituationer)[4]. Dessa gemenskapsinstrument utgör tillsammans med gemensamma åtgärder från unionens sida inom ramen för Gusp och ESFP själva kärnan i unionens krishanteringskapacitet.

Även så här före ikraftträdandet av Lissabonfördraget har en kompletterande, nära samordnad användning av gemenskaps- och Guspinstrument till svar på politiska kriser i tredjeländer blivit till en regel . Utöver skyldigheten enligt fördraget att säkerställa att unionens interna och externa åtgärder blir enhetliga förväntar sig människor i Europa och resten av världen att unionen generellt ska kunna handla. Inget instrument är ett bättre exempel på detta än krishanteringskomponenten av stabilitetsinstrumentet: det rör sig visserligen om ett instrument enligt första pelaren för vilket kommissionen har beslutsbefogenheten, men förfarandet med nära politisk samordning med EU-medlemsstaterna (särskilt i kommittén för utrikes- och säkerhetspolitik, men även i de geografiska arbetsgrupperna) gör det till ett politiskt responsivt gemenskapsintrument.

II.2. Hur krishanteringsprogrammen inom ramen för stabilitetsinstrumentet kommer till

Åtgärder inom ramen för krishanteringsprogram kan på grund av sådana programs karaktär inte programplaneras på förhand: programmen utformas som reaktion på krissituationer eller framväxande kriser , när stöd inte kan tillhandahållas tillräckligt snabbt inom ramen för andra gemensskapsfinansieringsinstrument. Som regel kan stabilitetsinstrumentet mobiliseras ifall en större politisk kris eller naturkatastrof inträffar, ifall en möjlighet att förebygga en kris eller att främja lösningen av en konflikt uppenbarar sig eller ifall det är nödvändigt att skapa säkra villkor för tillhandahållande av gemenskapsbistånd. Åtgärder inom ramen för stabilitetsinstrumentet till svar på politiska kriser har i ett antal fall utformats och satts in jämsides med Gusp- eller ESFP-åtgärder.

Stabilitetsinstrumentet kan inte mobiliseras automatiskt till svar på krissituationer, oavsett vilken typ av kris det gäller. Det görs en bedömning från fall till fall av huruvida en kris eller framväxande kris i ett tredje land motiverar användning av instrumentet. Det finns fall av mångåriga kriser som just på grund av den utdragna karaktären hos dessa inte motiverar finansiering av nya initiativ inom ramen för stabilitetsinstrumentet: i sådana fall lämpar sig gemenskapens geografiska instrument bättre. Omvänt finns det situationer där potentialen för en framväxande kris är tillräcklig för att motivera användning av stabilitetsinstrumentet.

Kommissionens generaldirektorat för yttre förbindelser har uppgiften att lägga fram förslag till nya krishanteringsåtgärder inom ramen för stabilitetsinstrumentet och kommissionen är ensam behörig att fatta beslut om genomförande av program inom ramen för instrumentet, men idéer till nya program utvecklas ofta – på ett flexibelt vis – genom diskussioner med en rad aktörer inom EU (generaldirektorat och andra avdelningar inom kommissionen, kommissionsdelegationer, rådet, EU-medlemsstater, Europaparlamentet, etc.) eller inom det vidare internationella samfundet (myndigheter i stödmottagarländer, FN-organ, bilaterala partner, etc.), eller genom diskussioner med aktörer i det civila samhället. Programkomponenterna fastläggs på grundval av en bedömning av behoven i en viss krissituation och av de centrala frågor man försöker lösa. I vissa fall utformas projekten redan från början av kommissionens personal, medan i andra fall långt framskridna projektförslag kan mottas från icke-statliga organisationer eller internationella organisationer. Utöver en inledande screening av förslagen för att se huruvida dessa ur rättslig synvinkel kan komma i fråga för genomförande och huruvida de är praktiskt genomförbara, krävs som regel ytterligare projektidentifieringsarbete samt förhandlingar med genomförandepartnerna.

Godkännandeförfarandena inom ramen för stabilitetsinstrumentet har utformats i syfte att de ska trygga ett snabbt antagande av programmen och samtidigt dessförinnan medge erforderliga samråd och sådan samordning som krävs. Till skillnad från gemenskapens humanitära åtgärder, som kan sättas in inom några dagar eller veckor, är ledtiden för insättning av program inom ramen för stabilitetsinstrumentet – alltifrån den inledande behovsbedömningen till finansieringen av de första åtgärderna på fältet – i allmänhet av storleksordningen två till tre månader. Detta är begripligt: humanitära åtgärder är opolitiska och medger ett snabbt genomförande, medan åtgärder inom ramen för stabilitetsinstrumentet är högst politiska. De kan inte sättas in utan eftertanke eller utan lämpliga politiska samråd inom unionen, med myndigheterna i det land åtgärderna gäller och med internationella aktörer.

II.3. Krishanteringsprogram som finansieras via stabilitetsinstrumentet och som antogs 2007

Stabilitetsinstrumentets krishantering står för största delen av budgeten i budgetrubrik 19.06 (91 miljoner euro år 2007)[5]. Anslagen användes nästan fullt ut under 2007, då åtagandebemyndigandena utnyttjades till 99 % av de tillgängliga anslagen medan betalningsbemyndigandena utnyttjades till 68 % av de totalt tillgängliga anslagen[6] (se bilagan för mer information). Huvudsyftet med stabilitetsinstrumentet är ju inte att fullt utnyttja tillgängliga budgetanslag. Men att åtagandebemyndigandena utnyttjats till så hög grad tyder på att högre anslag kunde ha beviljats. Flera färdigutvecklade program kunde nämligen antas först i början av 2008. Därför är det bra att anslagen till denna budgetpost planeras att öka enligt budgetramen.

De åtgärder som antogs under 2007 varierar både i fråga om geografiskt läge och tematik. I bilagan finner läsarna en tabell och sammanfattande projektbeskrivningar. Flera program som antogs under 2007 har redan givit konkreta resultat.

Tematiskt omfattade de åtgärder som fick stöd många olika frågor. Programmen inriktades på de särskilda behoven i varje situation i eller efter konflikter. De omfattade bland annat rådgivning på begränsad tid för att utveckla och starta reformer av säkerheten efter konflikter (Demokratiska republiken Kongo, Guinea-Bissau och Libanon), kompletterande åtgärder i områden som omfattas av insatser via den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken (t.ex. Demokratiska republiken Kongo, Afghanistan och Tchad) och stöd till regionala fredsskapande åtgärder (AU – AMISOM Somalia, AU-FN medling i Darfur). De omfattade även stöd till rättsstaten och rättskipningen under en övergångsperiod (Afghanistan, Colombia och Haiti), stöd till interimsförvaltningar ( International Civilian Office i Kosovo) eller konfliktlösning och försoning (Uganda, Zimbabwe, Burma/Myanmar och södra Thailand). Vidare vidtogs åtgärder för bedömningar av behov efter konflikter och återuppbyggnad (flyktingläger i Libanon), stöd till fördrivna folkgrupper (Libanon och Syrien) samt finansiering av konflikter (Kimberleyprocessen, via ett särskilt instrument).

Inga större program för katastrofinsatser finansierades under 2007 men stabilitetsinstrumentet finansierade flera bedömningar av behoven efter katastrofer i slutet av 2007 och början av 2008, som troligen i år kommer att utmynna i program för katastrofinsatser.

Geografiskt beviljades den största delen av medlen (38,9 miljoner euro motsvarande cirka 43 % av medlen totalt) till åtgärder i Afrika söder om Sahara , nämligen i Tchad, Darfur, Somalia, Demokratiska republiken Kongo, Uganda, Guinea-Bissau och Zimbabwe (se bilagan för mer information).

I Mellanöstern beviljades kring 19,7 miljoner euro motsvarande 22 % av medlen till program i Libanon , de ockuperade palestinska områdena och till stöd för irakiska flyktingar i Syrien (se bilagan för mer information).

På västra Balkan användes 10 miljoner euro för administrationskostnader vid International Civilian Office i Kosovo (se bilagan för mer information).

I Latinamerika och Karibien användes 9 miljoner euro (cirka 10 % av medlen) för program i Colombia, Haiti och Bolivia (se bilagan för mer information).

Slutligen lämnades i Asien och Stillahavsområdet 5,9 miljoner euro, eller kring 6 % av de sammanlagda medlen till stabilitetsinstrumentets program i Afghanistan, södra Thailand och Burma/Myanmar (se bilagan för mer information).

Utöver de ovannämnda programmen som antagits och fått stöd finansierades under 2007 även flera förberedande åtgärder (t.ex. utsändning av bedömningsexperter) för liknande program som kan komma att föreslås för finansiering från stabilitetsinstrumentet under 2008 (se bilagan för mer information).

Kommissionens delegationer i mottagarländerna har en nära och regelbunden övervakning av alla program som finansieras via stabilitetsinstrumentet. Delegationerna är i många fall även direkt ansvariga för att genomföra biståndsprogrammen. Eftersom de första program som fått finansiering från stabilitetsinstrumentet bara pågått ett par månader har ännu inga utvärderingar gjorts .

II.4. Erfarenheter 2007

Stabilitetsinstrumentets krishanteringsdel fungerade framgångsikt under sitt första verksamma år . Trots att resurserna och strukturerna knappast var optimala kunde 2007 års budget för krishantering utnyttjas till fullo (se bilagan). De antagna programmen bidrog till insatserna för att hantera kriser i hela världen och kompletterade EU:s andra åtgärder för krishantering på ett förtjänstfullt (och ibland avgörande) sätt.

Ur tematisk synvinkel kan det konstateras att många av de program som fått stöd har dragit nytta av den parallella politiska utvecklingen och begreppsutvecklingen inom EG/EU, i synnerhet den senaste tidens meddelanden och riktlinjer avseende reformen av säkerhetssektorn, avväpning, demobilisering och återanpassning, riktlinjer för integrerad gränsförvaltning, instabila stater osv.

Ur geografisk synvinkel är det viktigt att hantera kriser där de uppstår, utan att försöka balansera insatserna i olika regioner. Inga program finansierades t.ex. under 2007 i de nya oberoende staterna i f.d. Sovjetunionen, trots att man tidigare finansierat omfattande program i regionen (Europeiska unionens gränsövervakningsuppdrag för Moldavien och Ukraina) och att ytterligare finansiering troligen kommer att beviljas under 2008 (reform av rättsväsendet och grundlagar i Kirgizistan). Under 2007 ägnades också jämförelsevis mindre resurser åt Asien, men under 2008 utvecklas omfattande program för bl.a. Bangladesh och Nepal.

III. KRISBEREDSKAP VIA STABILITETSINSTRUMENTET (ARTIKEL 4.3 OCH BUDGETRUBRIK 19.06.01)

Utöver det ovannämnda avsevärda och ökande inslaget av krishantering är en ny företeelse i fråga om stabilitetsinstrumentet den del som avser krisberedskap (7 miljoner euro år 2007 och ytterligare 8 miljoner euro år 2008). Arbetet bedrivs som ett nytt partnerskap för fred och syftar till att samla och konsolidera civil expertis på fredsskapande åtgärder. Arbetet inriktas huvudsakligen på att ge samarbetsparterna i tidigare led stärkt kapacitet att snabbt reagera på kriser, och riktar sig bland annat till det civila samhällets organisationer och till internationella organisationer och behöriga organ i EU:s medlemsstater. Inom partnerskapet för fred förs en givande kontinuerlig dialog med den behöriga underavdelningen i Europaparlamentets utskott för utrikesfrågor.

Det första årliga handlingsprogrammet för partnerskapet för fred (2007) förfogar över cirka 7 miljoner euro som ska finansiera bl.a. kapacitetsuppbyggnad, system för tidig varning, erfarenhetsutbyte om goda arbetsmetoder för det civila samhällets organisationer, system för tidig varning och för återhämtning via FN:s utvecklingsprogram UNDP och Afrikanska unionen, samt utbildning inför civila stabiliseringsinsatser. Det andra årliga handlingsprogrammet (2008) som beviljats 8 miljoner euro har i dagarna godkänts av medlemsstaterna och Europaparlamentet och ska antas den 31 mars.

IV. STABILITETSINSTRUMENTETS LÅNGSIKTIGA DEL (ARTIKLARNA 4.1 OCH 4.2 SAMT BUDGETRUBRIKERNA 19.06.02 OCH 19.06.03)

Med utgångspunkt i strategin och det vägledande programmet för 2007–2008 antogs 2007 års årliga handlingsprogram i december 2007. Handlingsprogrammet inriktas på följande åtgärder:

19.06.02.01 – INSATSER FÖR RISKMINIMINERING OCH BEREDSKAP I SAMBAND MED KEMISKA, NUKLEÄRA OCH BIOLOGISKA MATERIAL ELLER AGENS

1. Stöd till International Science and Technology Centre (ISTC) i Moskva och Science and Technology Centre (STCU) i Kiev i Ukraina – Belopp: 15 miljoner euro.

2. System för kunskapsförvaltning i fråga om smuggling av kemiska, biologiska, radiologiska och nukleära material – Belopp: 1 miljon euro.

3. Åtgärder mot olaglig handel med nukleära och radioaktiva material i de nya oberoende staterna i f.d. Sovjetunionen – Belopp: 5 miljoner euro.

4. Stöd till exportkontroller av varor med dubbla användningsområden – Belopp: 5 miljoner euro.

19.06.03.01 – REGIONÖVERSKRIDANDE INSATSER AVSEENDE ORGANISERAD BROTTSLIGHET, MÄNNISKOHANDEL, SKYDD AV VIKTIG INFRASTRUKTUR, HOT MOT FOLKHÄLSAN OCH KAMPEN MOT TERRORISM

5. Expertstöd – Belopp: 3,8 miljoner euro.

6. Bekämpa smuggling till och från Afghanistan – Belopp: 5,2 miljoner euro år 2007.

Mer information om programmen och målen finns i arbetsdokumentet i bilagan. Eftersom programmen kommer att börja genomföras 2008 kan man ännu inte bedöma deras effektivitet.

EuropeAid arbetar för närvarande på det årliga handlingsprogrammet 2008.

IV.1. Minröjning och stabilitetsinstrumentet

I fråga om landminor bör det framhållas att stabilitetsinstrumentet varken rättsligt eller ekonomiskt är avsett att ersätta den upphävda tematiska budgetposten för truppminor. Medlen för minröjning bör istället huvudsakligen hämtas ur instrumenten för geografiskt stöd eller för utvecklingsstöd (finansieringsinstrument för utvecklingssamarbete, instrument för stöd inför anslutning, europeiskt grannskaps- och partnerskapsinstrument samt Europeiska utvecklingsfonden) eller instrumentet för humanitärt bistånd i krissituationer.

Stabilitetsinstrumentet får stödja minröjning endast på begränsad tid (artikel 3.2 h) och med vissa inskränkningar. Stabilitetsinstrumentet saknar bestämmelser om stöd för röjning av truppminor på längre sikt (artikel 4 avser stabila förhållanden). Men artikel 4 tillämpas på vapen och ammunition. En undersökning bland kommissionens enheter om hur stor del av programmedlen som ägnats åt minröjning efter det att budgetposten för truppminor upphävdes visar att finansieringen har minskat med en tredjedel. Detta motsvarar den del som finansierades via budgetposten för truppminor och inte med hjälp av geografiskt stöd eller utvecklingsstöd (vilka finansierade de återstående två tredjedelarna). Relex A håller på att stärka samordningen inom kommissionen för att frågan om truppminor ska ägnas vederbörlig uppmärksamhet och införlivas i de nationella programmen.

[1] Den totala finansieringsramen för stabilitetsinstrumentet under perioden 2007–2013 är 2 062 000 000 euro. Enligt förordningen ska högst 7 % av finansieringsramen anslås för åtgärder som omfattas av artikel 4.1 i förordningen, högst 15 % för åtgärder som omfattas av artikel 4.2 och högst 5 % för åtgärder som omfattas av artikel 4.3. På grundval av reglerna i förordningen återstår därmed åtminstone 73 % (1 505 260 000 euro) för åtgärder som omfattas av artikel 3 (dvs. krishanteringsåtgärder).

[2] Ordförandena i Europaparlamentet, rådet och kommissionen undertecknade den 18 december 2007 på de 27 medlemsstaternas vägnar en gemensam förklaring om europeiskt samförstånd om humanitärt bistånd. I förklaringen anges huvuddragen i en gemensam vision för unionen och i ett praktiskt förfaringssätt för att på ett effektivt vis nå ut till miljoner människor runt om i världen som är i behov av grundläggande humanitärt bistånd för att kunna överleva. Kommissionen håller på att utarbeta en femårshandlingsplan med tanke på fullgörandet av de åtaganden som ingåtts på EU-nivå inom ramen för den gemensamma förklaringen. Genom antagandet och genomförandet av handlingsplanen kommer EU:s svar på humanitära kriser att befästas och att förstärkas ytterligare.

[3] Gemenskapens civilskyddsmekanism, som via mekanismens övervaknings- och informationscentrum kan sättas in inom och utanför EU, förstärktes ytterligare under 2007, bl.a. för att göra det möjligt för kommissionen att underlätta och i vissa fall medfinansiera (upp till 50 % av kostnaderna) transporter av civilskyddsbistånd till katastrofdrabbade länder.

[4] Arbete pågår för att ytterligare förbättra kommissionens krishanteringskapacitet . I linje med rekommendationerna i Barnierrapporten förstärks nätverket av kommissionsdelegationer i tredjeländer (det finns över 130 delegationer) särskilt vad beträffar samordning/underlättande av svar på kriser, i syfte att stegvis bygga upp ett antal regionala poler av multisektorexpertis för svar på kriser. Arbete pågår också, såväl vid huvudkontoret som på fältet, för att ytterligare förbättra samordningen av olika former av katastrofbistånd (humanitärt bistånd, civilskyddsbistånd, etc.)

[5] Det ursprungliga budgetanslaget i artikel 190601 var 100 miljoner euro, varav 7 miljoner euro avsattes för ”krisberedskap” (se nedan) vilket lämnade 93 miljoner euro för krishantering. Skillnaden mellan det ursprungligen tillängliga anslaget på 93 miljoner euro och det slutligen tillgängliga anslaget på 91 miljoner euro beror på att 2 miljoner euro överfördes till budgetpost 19.06.03 för långsiktiga åtgärder inom ramen för stabilitetsinstrumentet. Överföringen behövdes för att kommissionen skulle kunna anta ett oförutsett finansieringsbeslut enligt stabilitetsinstrumentets långsiktiga del för att, med anledning av en dom i EG-domstolen, kunna fortsätta stödja det pågående gränsprojektet i Filippinerna men enligt en lämpligare rättslig grund än rådets förordning (EEG) nr 443/92 av den 25 februari 1992 om finansiellt och tekniskt bistånd till och ekonomiskt samarbete med utvecklingsländerna i Asien och Latinamerika.

[6] Att utbetalningsgraden blev något lägre än väntat beror på att 2007 års förskottsutbetalningar för flera program gjordes i början av 2008, när avtalen skrivits under.