A4-0088/97

Resolution om de sociala aspekterna på boende

Europaparlamentet utfärdar denna resolution

- med beaktande av artiklarna 2, 3, 117 och 130a i Fördraget om upprättandet av Europeiska ekonomiska gemenskapen,

- med beaktande av artikel 1 i avtalet om socialpolitik som ingåtts mellan Europeiska gemenskapens medlemsstater med undantag av Förenade kungariket Storbritannien och Nordirland,

- med beaktande av betänkandet från de vises kommitté om främjandet av ett Europa med medborgerliga och sociala rättigheter,

- med beaktande av resolutionen av den 23 maj 1996 om kommissionens slutbetänkande om genomförandet av gemenskapsprogrammet om den ekonomiska och sociala integrationen av de grupper inom gemenskapen som är mindre privilegierade ekonomiskt och socialt «Poverty 3" (1989-1994) ((EGT nr C 166, 10.6.1996, s. 191.)),

- med beaktande av resolutionen av den 24 maj 1996 om andra FN-konferensen om boendemiljö ((EGT nr C 166, 10.6.1996, s. 257.)),

- med beaktande av resolutionen av den 15 november 1996 om integrering av EKSG i Europeiska gemenskapernas allmänna budget ((EGT nr C 362, 2.12.1996, s. 327.)),

- med beaktande av Corkförklaringen om en levande landsbygd från den 9 november 1996,

- med beaktande av betänkandet från utskottet för sysselsättning och socialfrågor (A4-0088/97), och med beaktande av följande:

A. För närvarande kan 18 miljoner människor inom Europeiska unionen betraktas som antingen hemlösa, trångbodda eller annars boende under undermåliga förhållanden.

B. I Europeiska unionen har medlemsstaternas regeringar en allmän tendens att avsäga sig sitt ansvar vad gäller bostadspolitiken.

C. Att vara utan en anständig bostad utgör ett angrepp på den mänskliga värdigheten och är ett hinder för de berörda personernas politiska, ekonomiska, sociala och kulturella delaktighet.

D. Problemen beträffande hemlöshet och dåliga boendeförhållanden har förvärrats på grund av att inga finansiella medel har avsatts till bostäder och på grund av det växande antalet långtidsarbetslösa, personer med avvikande eller otrygga anställningförhållanden och personer som inte fångas upp av det sociala skyddsnätet.

E. Någon politik för att förebygga att människor mister sin bostad finns inte och om en person förlorar sin bostad och inte snabbt får lämplig socialhjälp har de tillfälliga problemen en tendens att bli ett permanent handikapp.

F. Hemlöshet och dåliga boendeförhållanden är både grunder för och konsekvenser av den social utslagning, som breder ut sig och undergräver både de europeiska samhällenas struktur och deras välfärd.

G. Eftersom det inte finns effektiva sociala medel att korrigera problemen, stängs bostadsmarknaden i allt högre grad för de människor som inte har ett fast arbete och i de flesta medlemsstater är avsaknaden av hjälp till bostad en allvarlig brist i det sociala systemet.

H. Särskilt hårt drabbar hemlöshet och dåliga boendeförhållanden de mest sårbara grupperna i samhället, som de handikappade, de äldre, ensamstående föräldrar, invandrare, etniska minoriteter och de långtidsarbetslösa. Under vintern är dessa problem som mest överhängande.

I. God tillgång på bostäder av hög kvalitet är en nödvändighet när det gäller att locka företag och kapital till att omlokalisera sin verksamhet och är därför viktigt för att åstadkomma en social och ekonomisk sammanhållning.

J. Trots olikheterna mellan medlemsstaterna inom området bostadspolitik är de allt större svårigheterna beträffande tillgången till tillfredsställande och i förhållande till personens eller familjens inkomst inte alltför kostnadskrävande bostäder ett vanligt problem som medlemsstaterna skulle kunna ta itu med på ett mera effektivt sätt om de agerade gemensamt, på europeisk nivå.

K. Den bostadspolitik som enligt detta betänkande ska utvecklas på europeisk nivå bör vara integrerad. Bostadsfrågor bör integreras med frågor om utbildning, sysselsättning, social trygghet, ekonomiska bidrag, social rådgivning och hälsorådgivning och andra tjänster samt en garanterad tillgång till dessa tjänster. Genom denna metod bekämpas fattigdom och social utslagning på ett mycket effektivare sätt - särskilt under krisperioder, när det är som svårast att få tillgång till sådana tjänster. De arbetslösa förs åter ut på arbetsmarknaden och de som blivit hemlösa återanpassas.

L. Utvecklingen av en sådan bostadspolitik på europeisk nivå bör grundas på strävan att förse alla med lämpliga bostäder.

M. En sådan politik bör inte vara problematisk eftersom alla medlemsstater har erkänt rätten till tillfredsställande bostäder för alla som en princip genom att ratificera FN:s internationella konvention om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter från 1966.

N. Införandet av en europeisk bostadspolitik skulle inte innebära en radikal avvikelse mot tidigare, med tanke på att strukturinterventioner och europeiska åtgärder redan har en indirekt inverkan på nationella bostadsprogram och att man sedan 1955 genom EKSG-fördraget har haft bostadsprogram och stöd till förmån för kol- och stålarbetare.

O. Att underlåta att ta itu med hemlöshet och dåliga boendeförhållanden förvärrar såväl medlemsstaternas som unionens ekonomiska och sociala problem och innebär i sista hand större påfrestningar för de europeiska ekonomierna än en väl genomtänkt och finansierad politik som syftar till att avskaffa hemlöshet och dåliga boendeförhållanden.

1. Parlamentet uppmanar medlemsstaterna att på regeringskonferensen införa bestämmelser i fördraget, vilka leder till att de grundläggande sociala rättigheterna stegvis förverkligas för människorna i Europa. Dessa rättigheter bör inbegripa allas rätt till ett anständigt och inte alltför kostnadskrävande boende,

2. insisterar på att den grundläggande rätten till ett anständigt och inte alltför dyrt boende för alla skall förverkligas genom en konkret politik och genom åtgärder som vidtas på lämplig administrativ och institutionell nivå,

3. uppmanar medlemsstaterna att ta sitt ansvar och skapa en bostadspolitik: tillräckligt stort utbud av bostäder, bostäder med lämplig standard och bostadsyta, tillräckligt stort utbud av bostäder till rimliga priser; hög säkerhetsstandard på bostäderna,

4. anmodar medlemsstaterna att vidta förebyggande åtgärder framför allt avseende det allmänna socialförsäkringssystemet och skyddssystemet gällande bostadsfrågor, så att en miniminivå av trygghet också kan erbjudas människor som står inför allvarliga problem i form av social utslagning,

5. föreslår medlemsstaterna att vidta åtgärder för att förhindra att fastighetsägare avsiktligt eller på grund av slarv låter sina fastigheter stå obebodda,

6. anser att bostadspolitik måste betraktas som ett område av allmänt intresse, som ligger till grund för alla övriga grundläggande sociala rättigheter, och som man bör ta hänsyn till på alla nivåer av beslutsfattande inom unionen,

7. föreslår att en europeisk bostadspolitik skall inriktas på:

- inhämtande, utbyte och analys av information om medlemsstaternas bostadspolitik,

- utvärdering, utbyte och stöd för föregångsprojekt i medlemsstater beträffande bostadsbyggande och boendeservice, särskilt de projekt och den service som syftar till att hjälpa de hemlösa och dem vilkas ekonomiska situation innebär att de inte kan komma ifrån sina dåliga bostäder,

- fastställande, tillsammans med medlemsstaterna, av minimålsättningar - med syfte att tillnärma de åtgärder som avser att garantera bostäder för alla, och införande av bestämmelser som syftar till att uppnå dessa mål,

- ständig kontroll exempelvis genom en arbetsgrupp, som består av de berörda generaldirektoraten inom kommissionen - av EU-politikens inverkan på bostadssektorn, en kontroll som för att uppnå största möjliga effekt tar hänsyn till de tänkbara följderna för sårbara och eftersatta grupper och som leder till utvecklingen av integrerade strategier och en samordning av gemenskapens resurser,

8. föreslår att kommissionen skall undersöka hur ett gemenskapsinitiativ i form av ett pilotprogram (med utformningen av IGLOO-projektet eller andra modeller som förebild) skulle kunna inledas, som syftar till att stödja finansieringen av nationella pilotprojekt för bostadsbyggande som är inriktade på utveckling av städerna, bostadsbyggande, utbildning, sysselsättning, socialtjänst och hälsovårdsfrågor med deltagande av berörda grupper; förväntar sig att sådana projekt skall väljas mot bakgrunden av förslag som lagts fram av medlemsstaterna och att de inte endast skall gälla byggande av nya bostäder, utan också åtgärder för bevarande och renovering av det befintliga bostadsbeståndet,

9. anser att de 15 medlemsstaternas bostadsministrar bör sammanträda mera regelbundet för att i politiskt hänseende driva på och styra den europeiska bostadspolitiken, vilket är nödvändigt, samt för att kunna övervaka de åtgärder som förutses i punkt 7 och 8,

10. anser att Europeiska unionen, inom ramen för en europeisk bostadspolitik, bör ha en samordnande och främjande funktion i fråga om bostäder genom att bevilja lån och vidta andra åtgärder; noterar i sammanhanget att EKSG- fördraget sedan 1954 har tillåtit de europeiska lånekostnaderna att vara låga för kol- och stålarbetares bostäder, med mycket stora fördelar både för arbetarna själva och för de bostadsområden, för vilka lånen beviljas; anser att detta kan tjäna som en modell för Europeiska unionens ingripande beträffande bostäder inom andra sektorer, då ett sådant ingripande kan finansieras genom reformen av strukturfonderna efter 1999 eller genom EKSG- reserver när Parisfördraget upphör att gälla år 2002; uppmanar med kraft kommissionen att undersöka genomförbarheten av en sådan utvidgning; anser att EU också bör undersöka hur medlen från Europeiska socialfonden (ESF) används för att utbilda de arbetslösa och hemlösa, både män och kvinnor, i byggnadsteknik, så att de kan bygga sina egna hem,

11. påpekar att utveckligen av en integrerad europeisk bostadspolitik, särskilt om den främjade privat och offentlig sektors investeringar i bostäder, skulle ha fördelaktiga följder för sysselsättningen och för skapande av sysselsättning för de socialt utslagna i hela unionen, inte bara inom byggnadssektorn utan också inom åtföljande tjänstesektorer som rådgivning och utbildning, som skulle härröra från en sådan integrerad bostadspolitik,

12. tror att en integrerad bostadspolitik tar hänsyn till stads- och miljömässiga intressen, liksom till företrädesrätten för en ekonomisk och social sammanhållning, vilket bidrar till en hållbar utveckling; anser att EU skall öka anslagen till SAVE-programmet för att bidra till energisparande bostäder,

13. understryker i samband med ekonomisk och social sammanhållning att en ordentligt målinriktad och integrerad bostadspolitik kan spela en betydelsefull roll när det gäller att upprätthålla den ekonomiska och sociala livskraften i landsbygdsområden, randområden och yttersta randområden,

14. påpekar att särskilda bostadsbehov måste tillgodoses, som handikappade, äldre, kvinnor och barn har, då dessa grupper befinner sig i en utsatt situation, åtgärder inte bara för att garantera att anständiga levnadsvillkor vidmakthålls utan också för att dessa grupper kunna fortsätta att föra ett värdigt liv i samhället,

15. anser mot bakgrund av den nuvarande situationen med avseende på landsbygdens avfolkning och befolkningsexplosionen i städerna att en politik med återflyttning till landsbygden bör uppmuntras och gynnas,

16. anser att all utveckling måste vara hållbar och ta hänsyn till miljöskyddet, energibesparingar och de bästa byggmetoderna,

17. uppmanar medlemsstaterna att vid införandet av nya rättsliga instrument förbjuda alla former av diskriminering beträffande tillgången till offentliga eller privata bostäder och att genomföra bostadspolitik på alla administrativa nivåer,

18. uppdrar åt sin ordförande att vidarebefordra denna resolution till rådet, kommissionen, Regionkommittén, Ekonomiska och sociala kommittén, arbetsmarknadens parter och de icke-statliga organisationer som arbetar med att bekämpa hemlöshet och social utslagning.