Yttrande om förslag till rådets direktiv om dricksvattenkvalitet () (96/C 82/12)

Rådet beslöt den 29 maj 1995 att i enlighet med artikel 130s i Romfördraget begära yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om ovan nämnda förslag.

Sektionen för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor, som varit ansvarig för kommitténs förberedande arbete i denna fråga, antog sitt yttrande den 28 november 1995. Adalbert Kienle var föredragande.

Ekonomiska och sociala kommittén antog vid sin 331:a plenarsession (sammanträdet den 21 december 1995) följande yttrande med majoritet och med 3 nedlagda röster.

Ekonomiska och sociala kommittén ställer sig positiv till kommissionens förslag med förbehåll för följande påpekanden och kommentarer.

1. Inledning

1.1. Vatten är en grundförutsättning för allt liv på jorden men kan även vara en källa till konflikt och bli ett vapen under krig och oroliga situationer. Inte bara människan, utan också naturen behöver friskt vatten. För människans hälsa och för ett intakt ekosystem är det absolut nödvändigt att i möjligaste mån hålla allt vatten fritt från föroreningar och att det skyddas för att hela mänskligheten skall kunna använda det.

Man bör fastställa att principen "förorenaren betalar" ("polluter pays principle") tillämpas där vatten förorenas.

1.2. Vatten är vårt viktigaste livsmedel. Det dricksvatten som erbjuds konsumenter bör vara klart, välsmakande, hälsosamt och av mycket hög kvalitet. Konsumentskydd är därför av yttersta betydelse. Ekonomiska och sociala kommittén noterar att direktivet om dricksvattenkvalitet (80/778/EEG) från den 15 juli 1980 har bidragit till en väsentlig förbättring av dricksvattenkvaliteten i Europa, som nu tillhör de bästa i världen.

Kommissionens argument är emellertid övertygande för nödvändigheten av att omarbeta direktiv 80/778/EEG för att komma till rätta med ett antal brister och för att anpassa direktivet till de nyaste forskningsrönen och den nyaste teknologin. Den öppna debatt som hittills förts om förslaget till direktiv om dricksvatten har emellertid i flera medlemsländer inom EU skapat osäkerhet bland medborgarna. Diskussionen får inte inverka negativt på ett nyktert och välavvägt beslutsfattande.

2. Allmänna synpunkter

2.1. Kommittén ställer sig principiellt bakom kommissionens förslag. Speciellt positiv är man till att felaktiga och föråldrade mått strykes, att riktvärden avskaffas och att nya regler införs för att handskas med gränsvärdesöverträdelser.

2.2. Kommittén instämmer i att direktivet om dricksvattenkvalitet huvudsakligen är en hälsopolitisk åtgärd. Å andra sidan är förslaget till rådets direktiv om ekologisk vattenkvalitet den viktigaste åtgärden för harmoniseringen av skyddsåtgärderna för gemenskapens vatten (jfr dok. KOM(93) 680 slutlig). En "horisontell" jämförelse av olika EU-åtgärder inom vattenpolitiken avslöjar emellertid tydligt att gemenskapens lagstiftning inte harmoniserats på vissa områden.

2.2.1. Kommittén hoppas att kommissionens meddelande och nya direktiv inom ramen för dricksvattenpolitiken är tillräckligt effektiva för att råda bot på den samordningsbrist som råder för närvarande.

2.3. Kommittén gläds åt att kommissionen har tagit stor hänsyn till Världshälsoorganisationens (WHO) rekommendationer, som grundar sig på vetenskapliga undersökningar och beaktar försiktighetsprincipen. Anammandet av WHO-rekommendationerna kommer att leda till ytterligare förbättringar av skyddsnivån för dricksvatten inom EU.

2.3.1. När det gäller nivåer för växtskyddspreparat har kommissionen emellertid hållit kvar vid det tidigare gränsvärdet 0,1 mikrogram per liter dricksvatten. Detta gränsvärde är betydligt strängare än WHO:s rekommendation, innebär i praktiken nära nog ett nollvärde och kan bara berättigas av det faktum att det är en försiktighetsåtgärd. Det kan i förlängningen leda till situationer där ämnen som används som växtskyddspreparat är förbjudna i dricksvatten, medan samma ämne är tillåtet i dricksvatten när det kommer från annat håll.

2.4. Kommittén ser positivt på kommissionens anträngningar för en ökad öppenhet vid tillämpningen av direktivet. Detta bidrar till en mer enhetlig överföring av direktivet till EU:s medlemsstater och till att miljöregler blir bättre accepterade bland medborgarna.

Man måste dock komma ihåg att rapportering med tätare mellanrum kommer att öka medlemsstaternas administrationskostnader utan att kvaliteten på informationen för den skull förbättras. Att ge konsumenter en tydlig bild av dricksvattenkvaliteten är i själva verket viktigare än att intervallet mellan inrapporteringarna blir kortare. Att kontrollera dricksvattenkvaliteten lokalt är också mycket viktigt.

2.5. De åtgärder för att skydda och förbättra dricksvatten som är förenade med förslaget till direktiv för med sig avsevärda nya kostnader. Seriösa avvägningar mellan kostnads- och nyttoaspekter är därför en förutsättning för att åtgärderna skall accepteras bland berörda medborgare och i näringslivet.

2.5.1. Kommissionens hittillsvarande kostnadsuppskattningar för utbyte av blyledningar inom 15 år, som varierar mellan 34 och 70 miljarder ecu, är inte representativa på alla punkter.

Kommittén önskar att lämpliga stödprogram skall skapas i medlemsländerna för att göra kostnaderna för utbyte av blyledningar drägliga och rimliga för låginkomsthushåll.

3. Särskilda synpunkter

3.1. Artikel 2.1b ålägger livsmedelsindustrin att använda vatten av dricksvattenkvalitet i processer där ingen direkt kontakt sker mellan vatten och livsmedel, som till exempel i värmeväxlare. Det bör klargöras - möjligen i artikel 3 - att det föreslagna direktivet inte omfattar vatten i slutna system. Ett krav på att använda dricksvatten i slutna system kan inte rättfärdigas med hänvisning till hälsoskäl eftersom ingen direkt kontakt mellan vattnet och livsmedlen förekommer. Att använda vatten av dricksvattenkvalitet i sådana fall vore ett brott mot proportionalitetsprincipen och skulle leda till att stora vattenmängder slösas bort.

3.2. Artikel 7.3

Med hänsyn till hälsoskyddsaspekter måste också en minskning ske av blymängden i hushållens ledningssystem. Det måste undersökas om direktivet om byggnadsmaterial används tillräckligt i detta sammanhang.

3.3. Artikel 14

Då värdet på och klassificeringen av dessa parametrar kan ändras om nya vetenskapliga bevis talar för detta, bör förfarandet för att ändra gränsvärden i artikel 14 revideras för att garantera att ESK rådfrågas lika väl som Europaparlamentet.

3.4. Bilaga I, del B, kemiska parametrar

3.4.1. Borföreningar är allmänt förekommande. Dricksvatten som tas från yt- och grundvatten som är orört av människan innehåller en viss minimihalt av bor. I ytvattentäkter tillkommer ytterligare bor till följd av industrins och hushållens användning av borater (borsyrade salter).

Till grund för bestämmandet av EU-gränsvärdet ligger WHO:s rekommenderade riktvärden för dricksvatten från 1993. Under diskussionerna togs emellertid inte hänsyn till de senaste forskningsresultaten som grundar sig på OECD:s metoder. WHO anser att dessa resultat är så betydelsefulla att man har givit skriftligt samtycke till att se över borriktvärdena så snart som möjligt. Det är troligt att det nedre gränsvärdet 0,3 milligram per liter inte kommer att behållas som rekommendation. EU bör ta hänsyn till både de senaste rönen och resultatet från WHO:s översyn vid fastställandet av ett borgränsvärde. Till dess bör EU:s sedan 1980 gällande borriktvärde för dricksvatten 1,0 milligram per liter behållas som parametervärde.

3.4.2. Kadmium

I enlighet med WHO:s förslag bör gränsvärdet för kadmium sänkas till 3 mikrogram per liter.

3.4.3. Bly

Blyledningar för dricksvatten är särskilt hälsovådliga för spädbarn och små barn, som är de svagaste och mest hjälplösa i vårt samhälle. Det är här som försiktighetsåtgärder är av mycket stor vikt. Den föreslagna sänkningen av blyvärdet verkar tillräckligt vetenskapligt välgrundad och tas därför emot positivt.

Kommittén anser emellertid att punkt 3 i bilaga I, del B, bör införlivas i en artikel i fördraget. Dessutom kräver kommittén att kommissionen, i samråd med medlemsstaterna, vattenindustrin och andra parter föreslår en tydlig definition av "ett representativt urval". Denna definition bör baseras på en harmoniserad metod som ger möjlighet att kontrollera jämförbara och relevanta data. Slutsatserna bör antas enligt förfarandet i artikel 14.

När åtgärderna för att uppnå gränsvärdena införs bör medlemsstaterna prioritera de områden där man vet att blykoncentrationen i dricksvattnet är hög.

På grund av de höga kostnaderna ber Ekonomiska och sociala kommittén kommissionen att överväga alternativa åtgärder för att minska blyhalten. Man måste då ta hänsyn till riskerna med ersättningsämnena och vidta åtgärder så att ersättningsmaterial väljs och installeras på ett sätt som är förenligt med målsättningarna i direktivet om dricksvatten.

3.4.4. Bromdiklormetan; kloroform

Gränsvärdet för bromdiklormetan 15 mikrogram per liter och för kloroform 40 mikrogram per liter är en kompromiss mellan nödvändig desinfektion och desinfektionsmedlens giftiga verkan. Användandet av giftiga desinfektionsmedel bör i största möjliga utsträckning begränsas till en minimal nivå.

3.4.5. Koppar

När det gäller koppar bör övergångsregler tillämpas under en femårsperiod.

3.4.6. Växtskyddspreparat

Som resultat av EU:s numera stränga tillståndsregler för växtskyddspreparat, liksom jordbrukets, de rådgivande organisationernas samt industrins omfattande och kostsamma insatser (särskilt vattenbolagen - och deras kunder - som betalar för utrustningen för att skilja ut bekämpningsmedelsrester) är det möjligt att inom EU i stor utsträckning hålla sig till gränsvärdet av försiktighetskaraktär om 0,1 mikrogram verksamt växtskyddsämne per liter grundvatten. I vissa regioner i EU har samarbetsmodeller mellan jordbruk och vattenleverantörer lett till avsevärda framgångar.

Detta samarbete bör dessutom utvidgas till samtliga regioner som ännu ej har infört nämnda modell. Man bör inom kommissionen även fundera över att i större utsträckning integrera miljöpolitiken med jordbrukspolitiken när det gäller utnyttjandet av växtskyddsprodukter.

Sedan slutet av 80-talet kan man konstatera en tydlig nedgång i användningen av växtskyddspreparat i EU. Bidragande orsaker till detta har varit den ökande användningen av integrerad odling, främjandet av extensiv odling inom ramen för stödåtgärderna i EU:s jordbruksreform och kontroll av växtskyddsutrustning.

3.4.6.1. Det allmängiltiga gränsvärdet för verksamma växtskyddsämnen inom EU leder till en minskning av antalet tillåtna och tillgängliga växtskyddpreparat. Detta försvårar och fördyrar en eftersträvansvärd och kostnadseffektiv användning av växtskyddspreparat inom den integrerade odlingen. Minskade möjligheter till utbyte av växtskyddspreparat kan leda till ett oönskat motstånd. Som ett resultat kan detta ge avsevärda konkurrensnackdelar för de europeiska jordbrukarna förhållande till andra jordbruksexporterande länder, där differentierade och hälsogrundade standarder undantagslöst gäller för växtskyddspreparat i dricksvatten.

3.4.6.2. Anmärkning 5d i bilaga I och dess uttalande om att kommissionen "skall undersöka om ett specifikt värde kan åsättas ett visst ämne, efter utvärdering av tillgänglig vetenskaplig information", visar på kommissionens osäkerhet i denna fråga. Bestämmelsen i anmärkning 5d bör därför omedelbart inlemmas i en artikel i direktivet. I artikeln bör man införa entydiga regler för fastställandet av parametervärden, som är specifika för olika ämnen och grundade på toxikologiska undersökningar, så snart ämnena har tagits upp i bilaga I till direktiv 91/414/EEG om försäljning av växtskyddspreparat.

3.4.6.3. Fastställandet av sådana individuella parametervärden med grund i internationellt erkända vetenskapliga metoder måste ta hänsyn till viktiga säkerhetsaspekter och därmed tillfredsställa försiktighetsprincipen.

3.4.6.4. Kommissionens motivering till strykningen av totalgränsvärdet 0,5 mikrogram per liter för alla växtskyddspreparat förefaller trovärdig. Det är riktigt att hänsyn måste tas till växelverkan och ackumulerad verkan vid fastställandet av parametervärden för de specifika ämnena. Som kommissionen också påpekar kan detta inte ske godtyckligt för den samlade gruppen ämnen.

3.5. Bilaga II

3.5.1. Parametrarnas (exempelvis mikrobiologi) betydelse och lokala utbredning bör återspeglas i hur ofta och i vilken omfattning undersökningarna företas. Parameterlistan bör därför ses över så att kostsamma "uppgiftskyrkogårdar" kan undvikas.

3.5.2. På det hela taget är det just vid stora provmängder (om minst 60 000 kubikmeter) som det fastslagna minimiintervallet för övervakning kan ökas avsevärt. Detta gäller framför allt de kemiska parametrarna.

Bryssel den 21 december 1995.

Ekonomiska och sociala kommitténs

ordförande

Carlos FERRER

() EGT nr C 131, 30. 5. 1995, s. 5.

BILAGA till Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande

Förkastade ändringsförslag

Under debatten förkastades följande ändringsförslag, vilka fick mer än 25 % av rösterna.

Punkt 3.2 - Artikel 7.3

Infoga följande efter andra meningen:

"Ansvaret för att uppnå parametervärdena bör specificeras för varje led i vattenproduktionen och utbudskedjan."

Resultat av omröstning

För: 40, emot: 40, nedlagda: 26.

Punkt 3.5.1

Gör följande tillägg till slutet av första meningen:

"och ta hänsyn till de metoder för utformning av program för stickprovsundersökningar av vatten som rekommenderas av den internationella standardiseringsorganisationen."

Resultat av omröstning

För: 31, emot: 53, nedlagda: 4.