ORDFÖRKLARINGAR

Arbetsgruppen för återkrav : bildades 2002 för att undersöka gamla fordringar som avsåg oegentlighet eftersom många hundra gamla ärenden inte hade följts upp. Syftet var att besluta om fordran kunde skrivas av som en kostnad för budgeten eller, när medlemsstater hade varit försumliga, om fordran skulle debiteras den aktuella medlemsstaten.

Attesterande organ : Offentlig eller privat rättslig enhet som utses av medlemsstaten och som ska intyga att det godkända utbetalande organets räkenskaper är sanna, fullständiga och korrekta.

Avslutande av räkenskaperna : Kommissionens förfarande för att godkänna medlemsstaternas räkenskaper och därigenom de utbetalande organens utbetalningar till jordbrukare och stödmottagare. För det första kontrollerar attesterande organ i medlemsstaterna att de utbetalande organens räkenskaper är korrekta, varefter kommissionen varje år fattar ett beslut om godkännande av räkenskaperna. För det andra genomför kommissionen själv därefter ett förfarande för att kontrollera överensstämmelsen som är baserat på revisioner som gör att man kan identifiera och (under senare år) utesluta betalningar som inte följer reglerna.

Bilaga III och bilaga IIIA : En översikt över de belopp som ska återkrävas från slutliga stödmottagare och som det utbetalande organet lämnar till kommissionen som en del av sin årsredovisning.

EGFJ : Europeiska garantifonden för jordbruket.

EJFLU : Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling.

EUGFJ : Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket.

GBP : brittiska pund.

GD Jordbruk : Europeiska kommissionens generaldirektorat för jordbruk och landsbygdsutveckling.

Indrivningsgrad : Revisionsrätten har beräknat olika indrivningsgrader i rapporten genom att jämföra belopp som återkrävts med bokförda utestående fordringar och angett detta i form av ett procenttal.

Oegentligheter : Med "oegentligheter" avses varje överträdelse av en bestämmelse i gemenskapsrätten som är följden av en handling eller en underlåtenhet av en ekonomisk aktör och som har lett eller skulle ha kunnat leda till negativ ekonomisk effekt för gemenskapernas allmänna budget eller budgetar som de förvaltar, antingen genom en otillbörlig utgift eller genom minskning eller bortfall av inkomster som kommer från de egna medel som uppbärs direkt för gemenskapernas räkning. Se artikel 1.2 i förordning (EG, Euratom) nr 2988/95.

OLAF : Europeiska byrån för bedrägeribekämpning

PACA : Premier Acte de Constat Administratif ou Judiciaire. En fransk initialförkortning som används för att ange det datum då en stödmottagare för första gången skriftligen underrättas av en myndighet i medlemsstaten om att ett jordbruksstöd inte borde ha betalats ut. Detta är det datum då en fordran ska bokföras i räkenskaperna (bilaga III/IIIA tabeller) men inte – när det gäller potentiella fordringar – i det utbetalande organets fordringsliggare. Se även artikel 35 i förordning (EG) nr 1290/2005.

Potentiell fordran : En potentiell fordran uppfyller kommissionens kriterier för att ingå i räkenskaperna (bilaga III/IIIA tabeller) och en följd av en förhandsunderrättelse om återkrav där det utbetalande organet underrättar gäldenären om en möjlig fordran som kan komma att leda till en underrättelse om återkrav. Det kan gå flera månader eller till och med år från det att informationen om en möjlig fordran lämnas till dess att underrättelsen om återkrav utfärdas. Se även PACA.

Utbetalande organ : Den organisation som i en medlemsstat ansvarar för att på ett lämpligt sätt bedöma, beräkna, inspektera och betala jordbruksstöd. Delar av det utbetalande organets uppgifter får utföras av delegerade organ.

Årlig verksamhetsrapport : Rapport från en generaldirektör vid kommissionen om vad som uppnåtts när det gäller centrala policymål och kärnverksamhet för generaldirektoratet.

Återkrav respektive finansiella korrigeringar : Felaktigt utbetalda belopp som återkrävs från stödmottagaren genom en underrättelse om återkrav som utfärdas av det utbetalande organet. Kommissionen kan ålägga medlemsstater finansiella korrigeringar i samband med 1) godkännandet av räkenskaperna (räkenskapernas tillförlitlighet) och/eller 2) förfarandet för kontroll av överensstämmelse (de underliggande transaktionernas laglighet och korrekthet) av det utbetalande organets årsredovisning. Belopp med finansiella korrigeringar finansieras genom de nationella budgetarna.

50/50-regeln : Som en del av översynen 2006 av EU:s lagstiftning om fordringar och återkrav infördes den så kallade 50/50-regeln som ger kommissionen rätt att från medlemsstaterna automatiskt ta tillbaka 50 % av fordringar som står kvar som oindrivna i bokföringen efter fyra år, eller efter åtta år när fordran är föremål för ett rättsligt förfarande.

SAMMANFATTNING

I. Europeiska unionen betalar ut omkring 55 miljarder euro per år till jordbruk och landsbygdsutveckling, varav en del betalas ut felaktigt till följd av oegentliga eller felaktiga ersättningsansökningar eller fel. I denna rapport undersöks förfarandena för återkrav av felaktiga utbetalningar. I rapporten behandlas särskilt de återkrav som görs av myndigheter i medlemsstaterna och kommissionens övervakningsroll.

II. Revisionsrätten har tidigare undersökt bestämmelserna för återvinning av felaktiga utbetalningar i särskild rapport nr 3/2004. Det konstaterades att det fanns stora brister i bestämmelserna för rapportering, återkrav och avskrivning av felaktiga utbetalningar. Kommissionen har sedan dess gjort viktiga ändringar när det gäller hur fordringar bokförs, rapporteras och attesteras i medlemsstaterna. Den har också flyttat ansvaret för den ekonomiska uppföljningen från Olaf till GD Jordbruk och landsbygdsutveckling. Effekterna av dessa ändringar undersöks också i denna rapport. Revisionsrätten undersökte hur uppgifterna om återkrav rapporterades av medlemsstaterna till kommissionen och hur motsvarande siffror presenterades i EU:s årsredovisning.

III. Revisionsrätten fann att de bestämmelser som infördes 2006 har inneburit en förbättring genom att informationen om fordringar och återkrav på medlemsstatsnivå har blivit korrektare och mer detaljerad och genom att informationen i årsredovisningen är utförligare. Indrivningsgraden har också ökat när det gäller fordringar från 2006 och framåt, men en del brister kvarstår:

- Nya förfaranden, som leder till att 50 % av gamla fordringar automatiskt återbetalas till kommissionen, stärker skyddet av EU:s ekonomiska intressen genom "återkrav" i form av medel som förs över från medlemsstatens budget till EU:s budget. Systemet har vissa brister, såsom att det finns risk för att medlemsstaterna uppmuntras till att skriva av fordringar så tidigt som möjligt eller rapportera fordringar så sent som möjligt och tillåta vissa belopp att "undgå" förfarandet.

- Olika behandling i medlemsstaterna gör att fordringar fastställs vid olika tidpunkter, att rapporterade siffror inte kan jämföras, att debiteringen av ränta är inkonsekvent och att tidpunkten för avskrivning av en fordran kan variera betydligt, vilket leder till negativa ekonomiska konsekvenser för EU:s budget.

- Sannolikheten för att det ska gå att återkräva en felaktig utbetalning påverkas av att medlemsstaterna är sena med att inleda återkravsförfaranden, av brister i deras återkravsåtgärder och deras begränsade möjligheter till verkställighet.

- När en fordran initialt bokförs sent kan även överlämnandet av information om oegentligheter till Olaf försenas.

IV. Revisionsrätten rekommenderar därför att kommissionen förbättrar förvaltningen och rapporteringen av fordringar i medlemsstaterna ytterligare och ser till att de hanteras lika i alla medlemsstater genom att

- begära att medlemsstaterna bokför oegentligheter och andra fordringar när det har fastställts rättsligt att de ska betalas, det vill säga när det har utfärdats en underrättelse om återkrav,

- förtydliga vissa centrala begrepp i fråga om rapportering och bokföring som hittills har tillämpats inkonsekvent genom att snabbt ge ut riktlinjer,

- införa en enhetlig tidsfrist från det att en potentiell oegentlighet upptäcks till dess att gäldenären underrättas om betalningskravet, vilket skulle förbättra harmoniseringen mellan medlemsstaterna och säkerställa att informationen om oegentligheter överlämnas snabbare till Olaf,

- införa tydliga regler om debiteringen av ränta,

- ytterligare förtydliga under vilka förhållanden fordringar kan förklaras som oindrivbara, i synnerhet när det gäller reglerna för avskrivning av fordringar vid insolvens,

- se över tillämpningen av reglerna för det nya, automatiska förfarandet för återkrav av 50 % för att se till att det till- lämpas ändamålsenligt,

- avsluta uppföljningen av ärenden som ligger hos arbetsgruppen för återkrav och som skulle ha avslutats för cirka tre år sedan.

V. Under perioden 2006–2008, som revisionsrättens revision gäller, var omkring 90 % av de belopp som i EU:s årsredovisning redovisades som "återkrav av felaktigt utbetalda belopp" belopp som kommissionen hade dragit av från medlemsstaterna och inte verkliga återkrav från mottagare som hade fått felaktigt utbetalda stöd. Detta skyddar otvivelaktigt EU:s ekonomiska intressen men har inte lika stor avskräckande effekt som när en felaktig utbetalning återkrävs från en stödmottagare.

VI. Kommissionen bör därför undersöka olika metoder som gör det möjligt att minska den andel "återkrav" som sker via medlemsstaternas budgetar och öka den andel av felaktigt utbetalda belopp som återkrävs från de stödmottagare som har tagit emot dem.

INLEDNING

1. EU betalar varje år ut omkring 55 miljarder euro till jordbruk och landsbygdsutveckling. I tabell 1 har utgifterna delats upp mellan garantifonden (EGFJ) och fonden för landsbygdsutveckling (EJFLU) under perioden 2006–2009.

2. Förvaltningen av den största delen av dessa utgifter delas mel- lan medlemsstaterna och kommissionen. Stödet betalas ut till jordbrukare och stödmottagare av utbetalande organ (som ut- ses av nationella myndigheter) som sedan får ersättning av kommissionen. En del av dessa betalningar är felaktiga eller in- nehåller fel och ska, om de upptäcks, återkrävas. I denna rapport undersöks bestämmelserna för sådana återkrav.

3. För att skydda EU:s ekonomiska intressen ska medlemsstaterna "[...] anta de lagar och andra författningar och vidta alla andra åtgärder som behövs för att [...]

a) försäkra sig om att de insatser som finansieras genom EGFJ och EJFLU verkligen bedrivs och genomförs korrekt,

b) förhindra och ingripa mot oegentligheter,

c) driva in belopp som förlorats till följd av oegentligheter eller försummelser." [1]

TABELL 1

JORDBRUKSUTGIFTER 2006–2009 (MILJONER EURO) [9999]

| 2006 [8888] | 2007 | 2008 | 2009 |

EGFJ | 42116 | 42446 | 43011 | 46120 |

Landsbygdsutveckling | 11543 | 11154 | 10671 | 8992 |

Totalt (euro) | 53659 | 53620 | 53682 | 55112 |

4. Medlemsstaterna är skyldiga att kontrollera (i allmänhet på urvalsbasis) att enskilda betalningar är korrekta. En del kontroller görs innan betalningen äger rum, vilket innebär att oegentligheter som upptäcks kan dras av direkt från den utbetalning som ska göras. Vid kontroller som görs efter betalningen är medlemsstaterna skyldiga att bokföra alla felaktiga utbetalningar som upptäcks som en fordran och därefter begära att stödmottagaren betalar tillbaka det felaktigt utbetalda beloppet.

5. Många stödmottagare betalar tillbaka, men om de överklagar och det utbetalande organet står fast vid fordran inleds verkställighetsåtgärder för att återkräva den, vilket ibland kan innebära rättsliga åtgärder. Under vissa förhållanden (vid insolvens eller när indrivningskostnaden är högre än det belopp som ska betalas) kan det utbetalande organet besluta att stoppa återkravet och redovisa beloppet som oindrivbart för EU och då skrivs fordran av.

6. I tabell 2 visas det totala belopp som håller på att drivas in och de belopp som enligt medlemsstaternas bokförda fordringar drevs in under perioden 2006–2009.

TABELL 2

BOKFÖRDA FORDRINGAR I MEDLEMSSTATERNA (MILJONER EURO)

EGFJ-år som slutar den 15 oktober | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |

Belopp som håller på att drivas in per den 15 oktober | 1267 [9001] | 1437 [9002] | 1246 | 1115 |

Återkrävda belopp under EGFJ-året | 104 [9003] | 152 | 113 | 111 |

Andel i procent som drivits in [9004] | 8,2 % | 10,6 % | 9,1 % | 10 % |

7. Som framgår av tabellen har storleken på det belopp som håller på att drivas in i medlemsstaternas räkenskaper varit relativt stabil eftersom indrivna belopp och avskrivningar (se tabell 4) till stor del har kompenserats av nya fordringar som har uppkommit. I bilaga I finns en uppdelning av de nya fordringar som uppkom mellan 2006 och 2009. När det gäller ärenden från 2006 och framåt har dock indrivningsgraden ökat (se tabell 3).

8. I bestämmelserna för finansiering av den gemensamma jordbrukspolitiken (GJP) anges också att kommissionen ska granska och godkänna räkenskaperna för jordbruk och landsbygdsutveckling; kommissionen ska godkänna de belopp som medlemsstaterna har betalat ut och får minska betalningarna till medlemsstaterna när den finner att de har tillämpat de förordningar som styr GJP på ett felaktigt sätt. Även om kommissionen ofta har redovisat dessa minskade betalningar som "återkrav" är merparten av de aktuella transaktionerna korrigeringar, vilket inte innebär att belopp som felaktigt har betalats ut till stödmottagare drivs in utan i stället att en del av kostnaden för GJP läggs över på de nationella skattebetalarna. Vid godkännandet av räkenskaperna gäller en liten del av kommissionens beslut om godkännande indrivningen av specifika fordringar.

NY RAM 2006

9. Revisionsrätten rapporterade senast om återkrav av felaktiga utbetalningar 2004 (särskild rapport nr 3/2004). Revisionsrätten lyfte då fram att andelen rapporterade fordringar som återkrävdes var låg, att det fanns inkonsekvenser i de uppgifter som rapporterades, att det fanns många gamla fordringar som varken hade drivits in eller skrivits av och att ansvarsfördelningen mellan generaldirektoratet för jordbruk och Olaf var oklar.

10. Rådet införde en ny rättslig ram 2006 [2]. Den viktigaste förändringen var införandet av den så kallade 50/50-regeln som innebär att de ekonomiska följderna av fordringar som inte drivs in delas lika mellan EU:s budget och den berörda medlemsstaten. Regeln hjälper till att skydda unionens ekonomiska intressen. Medlemsstaterna debiteras 50 % av de belopp som inte har drivits in fyra år efter det datum då fordran fastställdes, eller efter åtta år om indrivningsprocessen har gått vidare till domstol. Det datum då en fordran fastställs är alltså viktigt vid tillämpningen av regeln. Om det genom ett slutligt domslut fastställs att en fordran inte skulle ha återkrävts måste dock kommissionen betala tillbaka det belopp som debiterats enligt 50/50-regeln till medlemsstaten.

11. Avsikten med 50/50-regeln är att uppmuntra medlemsstaterna att se till att fordringar återkrävs snabbare. Den innebär en förbättring jämfört med tidigare då oindrivna fordringar fick stå kvar i redovisningen under mycket lång tid, ibland tiotals år, tills det slutligen fattades särskilda beslut att skriva av dem. Det finns två stora risker när det gäller den ändamålsenliga tillämpningen av regeln: i) att datumet då en fordran först fastställs skjuts upp, vilket innebär att datumet då medlemsstaten kan debiteras om fordran inte drivs in flyttas fram, och ii) att fordringar skrivs av som oindrivbara innan alla indrivningsmöjligheter har uttömts för att man vill undvika att tillämpa regeln på en särskild fordran.

12. Ytterligare ändringar som infördes med den nya ramen är att medlemsstaterna ska underrätta kommissionen om oegentligheter och om hur indrivningen av dem framskrider. Före 2006 skickades denna information till EU:s byrå för bedrägeribekämpning Olaf. Detaljerad information skickas nu till den ansvariga avdelningen vid kommissionen, GD Jordbruk och landsbygdsutveckling, för att fordringarna ska kunnas övervakas närmare. Tröskeln för när enskilda oegentligheter ska meddelas till Olaf höjdes också från 4000 till 10000 euro.

HUR RAPPORTERAS FORDRINGAR OCH ÅTERKRAV

13. Information om situationen när det gäller fordringar och återkrav i medlemsstaterna rapporteras årligen av de utbetalande organen till kommissionen i separata tabeller (uppgifterna i bilaga III och bilaga IIIA) som åtföljer deras årsredovisningar [3]. Denna information används också som källa till den information om återkrav som lämnas i den årliga verksamhetsrapporten från generaldirektören för GD Jordbruk och landsbygdsutveckling.

14. På grundval av informationen från medlemsstaterna offentliggör kommissionen uppgifter om nivån på fordringar och återkrav av felaktiga utbetalningar i anmärkningarna till EU:s årsredovisning. De belopp som rapporteras i EU:s räkenskaper är betydligt lägre än de sammanlagda belopp som redovisas i medlemsstaternas redovisning eftersom de tar vederbörlig hänsyn till kommissionens beräkningar av vilka belopp som bedöms vara möjliga att driva in (se punkterna 59–61). Kommissionen rapporterar också varje år till Europaparlamentet och rådet om skyddet av EU:s ekonomiska intressen och om bedrägeribekämpningen, inbegripet återkrav av felaktiga betalningar på jordbruksområdet.

REVISIONENS INRIKTNING OCH OMFATTNING SAMT REVISIONSMETOD

15. Revisionsrätten bedömde ändamålsenligheten i de system som medlemsstaterna har upprättat och använder för att återkräva fastställda fordringar samt hur kommissionen övervakar processen. Vid revisionen behandlades följande frågor:

i) Redovisar och behandlar medlemsstaterna fordringar på ett korrekt sätt?

ii) Lyckas medlemsstaterna driva in betalningar som fastställts vara felaktiga?

iii) Skriver medlemsstaterna av fordringar som oindrivbara på ett korrekt sätt?

iv) Övervakar och kontrollerar kommissionen återkrav på ett ändamålsenligt sätt?

16. I revisionen ingick återkrav inom EGFJ för räkenskapsåren 2006, 2007 och 2008 då de nya regler som infördes 2006 skulle tillämpas.

Under revisionen gjordes

- en analys av ett urval av 14 utbetalande organ i åtta medlemsstater, med inriktning på dem som hade de högsta bokförda fordringarna,

- en kontroll av ett urval av 670 transaktioner (494 enskilda fordringar, 176 övriga transaktioner),

- en genomgång av kommissionens riktlinjer, revisioner och tillämpning av finansiella korrigeringar.

Närmare information om det utförda arbetet lämnas i inledningen till varje avsnitt av iakttagelserna. Vid revisionen bedömdes inte om medlemsstaterna på ett ändamålsenligt sätt identifierar oegentligheter som ska återkrävas.

IAKTTAGELSER

REDOVISAR OCH BEHANDLAR MEDLEMSSTATERNA FORDRINGAR PÅ ETT KORREKT SÄTT?

17. När medlemsstaterna har identifierat oegentligheter och fel är de skyldiga att vidta ett antal åtgärder i fråga om den fordran som uppkommer. I dessa ingår att

- korrekt bokföra beloppet och datumet för fordran och rapportera detta till kommissionen, bland annat för att ge korrekt grund för tillämpningen av 50/50-regeln,

- korrekt klassificera fordran, vilket också kan inverka på 50/50-regeln,

- beräkna, debitera och bokföra ränta.

18. Revisionsrätten undersökte hur de utvalda utbetalande organen uppfyller dessa skyldigheter genom att utvärdera de system som införts och att kontrollera transaktionerna i urvalet. Revisionsrätten analyserade de bokförda fordringarna och kontrollerade om de tabeller som hade överlämnats till kommissionen var korrekta. Den bedömde också i vilken utsträckning reglerna kan tolkas på olika sätt, vilket skulle kunna leda till olika behandlingar i medlemsstaterna (och eventuellt påverka de belopp som återkrävs).

FELAKTIGHETER I BOKFÖRDA FORDRINGAR

19. Belopp som ska återkrävas kan klassificeras som oegentligheter, fel i administrativa förfaranden eller övriga belopp som ska återkrävas. De regler som ska tillämpas på varje kategori skiljer sig något åt, vilket förklaras i punkterna 29 och 30. När det gäller ett urval transaktioner kontrollerade revisionsrätten om de tabeller över fordringar som överlämnas till kommissionen var korrekta. De största felaktigheter som revisionsrätten fann gällde ärenden som hade klassificerats felaktigt eller där underlaget för de bokförda beloppen saknades eller var otillräckligt [4]. Det totala beloppet för de fel som upptäcktes i revisionsrättens urval uppgick till 8,3 miljoner euro och berörde 89 ärenden av de totalt 670 transaktioner som kontrollerades. Vad oegentligheter beträffar kan dessa felaktigheter få ekonomiska konsekvenser eftersom de kan inverka på den normala tillämpningen av avslutningen enligt 50/50-regeln och direkt påverka de belopp som korrigeras av kommissionen och återkrävs från medlemsstaterna.

20. Fordringarna i de enskilda utbetalande organens räkenskaper kontrolleras också av oberoende revisorer (de attesterande organen) som rapporterar till kommissionen om tillförlitlighe-ten i de räkenskaper som läggs fram. De attesterade beloppen kan dock komma att ändras betydligt under kommande år av de attesterande organen själva. När det gäller Italien till exempel justerades de totala utestående fordringarna i slutet av 2006, som hade attesterats av det attesterande organet i Italien, ner med 182 miljoner euro [5] 2009, eller när det gäller Danmark, där återkrävda belopp som redan hade attesterats av det attesterande organet i Danmark, de påföljande åren korrigerades uppåt med 4,7 miljoner euro för 2008 och nedåt med 14,1 miljoner euro för 2009. Så stora justeringar gör att de attesterade beloppens tillförlitlighet kan ifrågasättas. Såsom framgår av exemplet i ruta 1 var det också svårt för de attesterande organen att intyga att de belopp som bokfördes i medlemsstaterna var korrekta.

RUTA 1

UPPGIFTER SAKNAS ELLER ÄR OLÄSLIGA VID RURAL PAYMENTS AGENCY (RPA, UTBETALANDE ORGAN FÖR JORDBRUK) (STORBRITANNIEN)

Hos RPA kunde inte revisionsrätten stämma av de siffror som hade rapporterats till kommissionen för 2006 och 2007 [6] med de belopp som hade bokförts i det utbetalande organets fordringsliggare eftersom det utbetalande organets uppgifter om fordringar har förvanskats. För 2006 noterades avvikelser på 8,8 miljoner GBP [7], varav 81 % berodde på korrigeringar. Problem hade också konstaterats vid den revision som det attesterande organet hade gjort och dess sammanställning av fordringar gav endast viss, men inte fullständig, säkerhet, och det attesterande organets slutsats var att tillförlitligheten i de bokförda fordringarna var låg för 2007.

INKONSEKVENSER NÄR DET GÄLLER DET DATUM DÅ FORDRINGAR BOKFÖRS

21. Det datum då oegentligheter ska bokföras som fordringar i medlemsstaternas redovisning (bilaga III) är ett nyckelelement för tillämpningen av förordningen eftersom det bestämmer då den tidsfrist på fyra respektive åtta år för tillämpning av 50/50-regeln ska börja löpa. I förordningen definieras detta datum som "den första skriftliga bedömningen, där en behörig myndighet, vare sig det är en administrativ eller en rättslig myndighet, på grundval av konkreta fakta sluter sig till att det föreligger en oegentlighet, utan att detta påverkar möjligheten att denna slutsats senare revideras eller dras tillbaka under det administrativa eller rättsliga förfarandets gång." [8] Det datum då en fordran bokförs för första gången styrs alltså av principen om det första administrativa eller rättsliga konstaterandet, även känt under den franska initialförkortningen PACA (Premier Acte de Constat Administrative).

22. Europeiska kommissionen har vidareutvecklat denna definition i sina riktlinjer [9] där det från och med 2008 [10] också anges att alla oegentlighetsärenden ska ingå i de utbetalande organens årsredovisningar även om fordran inte officiellt har meddelats i form av en underrättelse om återkrav [11] så att dessa ärenden bokförs som "potentiella fordringar". Trots den tänkta harmoniseringen fortsätter medlemsstaterna att tolka datumet för PACA olika, och kommissionens anvisningar till enskilda medlemsstater har inte alltid varit konsekventa. I praktiken varierar det mellan det datum då ett kontrollorgan genomför en kontroll (tidigast) och det datum då underrättelsen om återkrav utfärdas (senast). Revisionsrätten konstaterade att skillnaden mellan dessa två datum kan vara så stor som sex år. Även om det i förordningarna inte anges någon tidsfrist för att underrätta om en fordran efter en kontroll, faställs i ärende C-54/95 vid Europeiska unionens domstol att återkravsförfarandet ska inledas inom ett år efter det att alla relevanta fakta om oegentligheten är kända.

23. Medlemsstater som utnyttjar det senast möjliga datumet och anser att datumet för den skriftliga underrättelsen om återkrav utgör PACA vinner extra tid innan beloppen blir föremål för avslutning enligt 50/50-regeln och bokför inte alltid den möjliga fordran som en "potentiell fordran" i enlighet med vad som föreskrivs i kommissionens riktlinjer. Detta medför att en upptäckt oegentlighet kan bokföras och korrigeras av kommissionen under olika år beroende vilken strategi den berörda medlemsstaten har följt.

24. De spanska myndigheterna anser i allmänhet att datumet för PACA är när den första bedömningen (acuerdo de inicio) skickas till stödmottagaren före underrättelsen om återkrav. Två av de granskade utbetalande organen (FEGA och AVFGA [12]) har dock utgått från datumet för underrättelsen om återkrav från och med 2008 vilket inte, med gällande förutsättningar, överensstämmer med nuvarande lagstiftning. De utbetalande organen i Frankrike följde förordningen och riktlinjerna fram till 2008, men för 2009 ändrade de sitt rapporteringssystem och använde ett senare operativt datum, nämligen datumet för underättelsen om återkrav för att slippa nackdelarna med att tidigt bokföra fordringar som "potentiella fordringar". I slutet av 2009 begärde kommissionen att de franska myndigheterna skulle återgå till det gamla systemet.

25. Ett begränsat antal ärenden påträffades i Tyskland, Belgien, Ungern och Storbritannien [13] där tidigare skriftliga bedömningar hade skickats till möjliga gäldenärer, vilket borde ha varit bokföringsdatumet för fordran i räkenskaperna, men någon sådan bokföring hade inte gjorts.

26. Problemet med olika tolkningar av datumet för PACA togs upp i revisionsrättens rapport 2004 och godtogs av kommissionen som något som måste uppmärksammas. Dock har de riktlinjer som kommissionen gett ut ännu inte främjat en samstämmig syn på detta problem vars betydelse ökade i och med att 50/50-regeln infördes.

INKONSEKVENSER TILL FÖLJD AV OLIKA TOLKNINGAR AV SÄRSKILDA TYPER AV FORDRINGAR

27. Revisionsrätten fann också att de utbetalande organens tolkningar av begreppen oegentlighet, fel på grund av administrativa förfaranden och andra typer av återkrav var inkonsekventa. Det är viktigt att medlemsstaterna tolkar dessa begrepp på samma sätt för att garantera att rapporteringen blir enhetlig och jämförbar; olika tolkningar kan också få ekonomiska konsekvenser för EU-budgeten.

28. Under 2006 och 2007 rapporterades alla fordringsärenden (oavsett om de klassificerades som oegentligheter, administrativa fel eller "övrigt") till kommissionen [14] via medlemsstaternas bokföring av fordringar och blev föremål för avslutning enligt 50/50-regeln.

29. Från 2008 ska inte längre felaktiga belopp som betalats ut på grund av administrativa fel ingå i medlemsstaternas fordringar (tabellerna i bilaga III) eftersom de ska betalas tillbaka till EU-budgeten i slutet av varje år i samband med godkännandet av räkenskaperna.

RUTA 2

UTBETALANDE ORGAN FRANKRIKE oniep [15]: "ÖVRIG" FORDRAN

Det utbetalande organet rapporterade ett ärende för första gången 2008 – i den del av räkenskaperna som inte omfattas av 50/50-regeln vid avslutandet – med motiveringen att oegentligheten täcktes av bankgarantier. Ärendet var från 1997 och hade en potentiell ekonomisk konsekvens på 8,5 miljoner euro. Om ärendet hade klassificierats som en oegentlighet i stället för en "övrig" fordran skulle det ha avslutats 2006 när 50/50-regeln infördes och 4,3 miljoner euro skulle ha återförts till EU-budgeten, utan att det inverkade negativt på en eventuell senare utbetalning av ersättning från garantierna.

30. Vidare har medlemsstaterna använt begreppet administrativt fel på ett inkonsekvent sätt. Revisionsrätten identifierade 15 ärenden till ett värde av 7 miljoner euro [16] som hade rapporterats som oegentligheter och som revisionsrätten ansåg borde ha klassificerats som administrativa fel och därför omgående borde ha krediterats EU-budgeten.

31. De utbetalande organen gör olika tolkningar av vad som utgör en oegentlighet [17]. Exempelvis anses identifierade ärenden som inte upptäcks vid en kontroll eller ärenden som omfattas av en garanti inte vara oegentligheter och bokförs inte som sådana i vissa medlemsstater (Tyskland och Frankrike). De bokförs som "övriga" fordringar och omfattas därför inte av tillämpningen av avslutning enligt 50/50-regeln. Om dessa fordringar senare förklaras oindrivbara bärs risken för att garantin inte löses ut av EU-budgeten.

I ruta 2 finns ett exempel på oegentlighetsärenden som felaktigt har klassificerats som övriga återkrav och vilka konsekvenser detta har fått för EU-budgeten:

INKONSEKVENT DEBITERING AV RÄNTA LEDER TILL EKONOMISK FÖRLUST

32. Med tanke på de ibland långa dröjsmålen från den tidpunkt då en felaktig utbetalning görs tills den till slut upptäcks och senare återkrävs bör det debiteras ränta på den utestående fordran [18] så att EU:s ekonomiska intressen skyddas. Med en utestående fordran på i genomsnitt omkring 1200 miljoner euro är den årliga upplupna räntan mycket stor i EU-budgeten – utifrån en försiktig beräkning på 3 % per år uppskattas det årliga beloppet till 36 miljoner euro. När hela räntan belastar EU-budgeten uppstår ingen förlust.

33. Revisionsrätten konstaterade att debiteringen av ränta på fordringar ännu inte var helt samstämmig. För den stora majoriteten åtgärder ska räntesatsen beräknas enligt den nationella lagstiftningen, men det har inte fastställts någon särskild räntesats även om denna inte kan vara lägre än den räntesats som tillämpas då belopp återkrävs enligt nationella bestämmelser. I bilaga II finns en sammanställning av de olika metoder för debitering av ränta som tillämpas av de utbetalande organ som revisionsrätten granskade.

34. Merparten av de granskade utbetalande organen tillämpar en automatisk beräkningsmekanism baserad på en räntesats som beräknas i enlighet med nationell lagstiftning, men i praktiken varierade tillämpningen mycket.

35. Europeiska unionens domstol delade kommissionens åsikt att ränta ska ingå i bilaga III även om huvudbeloppet inte har återkrävts eller fastställts rättsligt [19]. Med det nuvarande systemet informeras dock inte alltid gäldenären om den ränta som ska betalas genom en aktuell underrättelse om återkrav senast den 15 oktober varje år, det vill säga årsslutet för EU:s jordbruksbetalningar.

RUTA 3

HANTERING AV UPPLUPEN RÄNTA I SPANIEN

På begäran av kommissionen införlivade AVFGA (utbetalande organ i Valencia) upplupen ränta i bilaga III per den 15 oktober 2008 och uppdaterade därigenom det förfallna beloppet i 575 ärenden. Den upplupna ränta som beräknades av AVGFA med hjälp av en formel för effektiv ränta till och med den 15 oktober 2008 uppgick till 11,6 miljoner euro. Revisionsrätten konstaterade fel i beräkningen som gjorde att den var totalt 1,4 miljoner euro för låg. Syfte med det utbetalande organets beräkning var endast att rapportera till kommissionen eftersom gäldenärerna inte fakturerades.

LYCKAS MEDLEMSSTATERNA DRIVA IN BETALNINGAR SOM FASTSTÄLLTS VARA FELAKTIGA?

36. När en oegentlighet upptäcks är det viktigt att myndigheterna i medlemsstaten gör allt för att få tillbaka beloppet från stödmottagaren. Revisionsrätten bedömde för åren 2006–2009

- i vilken utsträckning fordringar drivs in,

- hur snabbt medlemsstaterna inleder återkravsförfaranden när en oegentlighet upptäcks,

- i vilken utsträckning nationella myndigheterna anser att icke indrivna belopp beror på "försummelse", vilket innebär att de ansvarar för hela beloppet och vilka metoder medlemsstaterna förfogar över för att verkställa återkrav och

- hur de används i praktiken.

RELATIVT LÅG INDRIVNINGSGRAD MEN TECKEN PÅ ATT DEN ÖKAR

37. Som framgår av tabell 2 är den årliga indrivningsgraden när det gäller belopp som håller på att drivas in relativt låg och ligger på omkring 10 % av bokförda fordringar totalt. För att försöka bedöma effekterna av ändringarna av systemet har revisionsrätten beräknat indrivningsgraden för varje år när det gäller de nya fordringar som fastställdes mellan 2006 och 2009. När det gäller ärenden från 2006 och framåt har dock indrivningsgraden ökat (tabell 3).

38. Av tabell 3 framgår att den högsta andelen återkrav uppnås under samma år som en fordran fastställs. Åren därefter sjunker indrivningsgraden kraftigt. En mer detaljerad analys visar att indrivningsgraden för administrativa ärenden är markant högre än för ärenden som är föremål för rättsliga åtgärder (en övergripande indrivningsgrad på 54 % i det första fallet jämfört med 8,3 i det andra fallet % för perioden 2006–2009).

JU SNABBARE ÅTERKRAVSFÖRFARANDEN INLEDS DESTO STÖRRE CHANS TILL INDRIVNING, MEN STORA FÖRSENINGAR KONSTATERADES

39. Återkravsförfarandenas ändamålsenlighet avgörs i stor utsträckning av hur snabbt de inledande åtgärderna vidtas. När kontrollorganen upptäcker en potentiell oegentlighet är det viktigt att det så snart som möjligt fattas ett slutligt beslut om huruvida det föreligger en fordran och om ett betalningskrav ska utfärdas.

40. Emellertid identifierade revisionsrätten ett antal utbetalande organ, särskilt i Frankrike, Italien och Grekland, där fordringar bokfördes obefogat sent när en oegentlighet hade upptäckts. Av de 494 ärenden som kontrollerades i de ovan nämnda länderna hade 39 obefogade förseningar.

TABELL 3

ÅTERKRÄVDA FORDRINGAR SOM BOKFÖRTS EFTER INFÖRANDET AV 50/50-REGELN

Räkenskapsår | Fastställd fordran för året (miljoner euro) | Återkrävt första året | Återkrävt andra året | Återkrävt tredje året | Återkrävt fjärde året | Återkrävt totalt |

2006 | 155 | 24,1 % | 17,7 % | 6,0 % | 2,7 % | 50,6 % |

2007 | 257 | 33,3 % | 12,7 % | 3,6 % | | 49,5 % |

2008 | 135 | 33,7 % | 16,8 % | | | 50,6 % |

2009 | 135 | 35,5 % | | | | 35,5 % |

BRISTER I DE NATIONELLA MYNDIGHETERNAS ÅTERKRAVSÅTGÄRDER

41. Kommissionen ansvarar för att övervaka hur ihärdiga de nationella myndigheterna är när det gäller att driva in fordringar. När myndigheterna befinns vara försumliga i detta avseende måste medlemsstaten återbetala det förlorade beloppet till EU:s budget. Revisionsrätten fann flera sådana ärenden där kommissionen bör avgöra om det föreligger försummelse. De mest relevanta ärendena gällde

- ärenden där de rättsliga myndigheterna ställde in återkravsförfarandet eftersom förvaltningsmyndigheterna inte hade följt ett eller flera rättsligt bindande förfaranden, de hade särskilt underlåtit att inleda kontradiktoriska förfaranden som, beroende på den nationella lagstiftningen, de utbetalande organen är skyldiga att genomföra med stödmottagaren [20],

- ärenden där de rättsliga myndigheterna ställde in indrivningsförfaranden eftersom de ansåg att ärendena var preskriberade, det vill säga de ansåg att administrativa förfarandena hade tagit för lång tid och att detta berodde på att förvaltningsmyndigheterna hade varit alltför sena med sina återkravsåtgärder [21],

- ärenden där förvaltningsmyndigheterna hade underlåtit att i tid registrera sin fordran på gäldenären vid kollektiv insolvens, vilket innebar att det belopp som skulle drivas in i praktiken uteslöts [22],

RUTA 4

OBEFOGADE FÖRSENINGAR I GREKLAND OCH ITALIEN

Vid revisionsrättens revision i Grekland påträffades sju ärenden där bedömningen av undersökningsrapporterna var mellan fyra och sex år försenad. I 18 ärenden i samma land tog det slutliga ministerbeslutet om att godkänna återkraven mellan två och sju år från det att den första underrättelsen om återkrav hade skickats till stödmottagaren. Värdet på dessa ärenden uppgår till 10,3 miljoner euro. I Italien påträffades vid revisionen sju ärenden till ett belopp på totalt 2,5 miljoner euro där dröjsmålet mellan undersökningsrapporten och bokföringen av fordran uppgick till mellan två och fyra år.

- ärenden där förvaltningsmyndigheterna ansågs ha tillräcklig grund för att lämna in en överklagan eller för att överklaga till nästa instans men inte gjorde det [23],

- ärenden där återkravsåtgärderna var kraftigt försenade när förfarandet väl hade inletts, i synnerhet när det gällde verkställigheten av återkravsåtgärderna [24].

MEDLEMSSTATERNAS MYNDIGHETER HAR BEGRÄNSADE VERKSTÄLLIGHETSFÖRFARANDEN TILL SITT FÖRFOGANDE

42. Verkställighetsförfaranden faller helt under nationell lagstiftning. Ett undantag till denna allmänna princip trädde i kraft från och med räkenskapsåret 2008 [25] då medlemsstaterna blev skyldiga att, utan att det påverkar eventuella andra verkställighetsåtgärder enligt nationell lagstiftning, "räkna av en stödmottagares eventuella utestående fordringar som har fastställts i enlighet med nationell lagstiftning från en eventuell framtida utbetalning som det utbetalningsställe som ansvarar för indrivningen av skulden ska göra till denna stödmottagare".

RUTA 5

EXEMPEL PÅ ATT NATIONELLA MYNDIGHETER INTE HAR VARIT TILLRÄCKLIGT IHÄRDIGA: SPANIEN (ANDALUSIEN)

I Spanien (Andalusien), mellan 2006 och 2008, upptäckte revisionsrätten 252 ärenden där preskriptionstiden [26] på fyra år efter det att en oriktighet hade upptäckts redan hade runnit ut innan det utbetalande organet blev medvetet om detta och kunde inleda återkravsprocessen. Det utbetalande organet beslutade att skriva av beloppen på 5,8 miljoner euro mot EU:s budget. Om kommissionen senare fastställde att det hade skett en försummelse skulle den tillskrivas de spanska myndigheterna.

43. Vid revisionen konstaterade revisionsrätten dock att verkställighetsförfarandets ändamålsenlighet begränsas av följande faktorer:

- Sedan 2008 har de granskade utbetalande organen verkställt indrivning genom kvittning när det är tillåtet enligt den nationella lagstiftningen, men kvittning kan inte ske förrän en fordran har godkänts rättsligt.

- Förutom kvittning eller utkrävande av säkerheter (när så är tillämpligt) har inte något av de granskade utbetalande organen några andra direkta möjligheter till verkställighet.

- Endast några av de granskade utbetalande organen [27] har möjlighet att genom rättsliga åtgärder eller vedertaget bruk driva in en skuld till gemenskapen med hjälp av andra organ, till exempel regionala eller nationella skatte-/tullmyndigheter. Denna möjlighet ökar chansen att få tillbaka beloppet.

- I alla granskade medlemsstater, förutom Belgien och Grekland, kan ett betalningskrav som utfärdas av det utbetalande organet verkställas direkt genom en rättslig myndighet.

- Genomförandet av en underrättelse om återkrav kan bara upphävas om det finns tillräcklig säkerhet för det omtvistade beloppet (i form av en bankgaranti, kontantinsättning etc.) om inte gäldenären kan lägga fram vederbörligen motiverade skäl för upphävandet. Denna princip tillämpades dock inte i alla granskade medlemsstater.

SKRIVER MEDLEMSSTATERNA AV FORDRINGAR SOM OINDRIVBARA PÅ ETT KORREKT SÄTT?

44. När fordringar bedöms vara oindrivbara (om gäldenären är på obestånd eller om kostnaden för indrivningsåtgärden sannolikt överstiger det belopp som ska återkrävas) får medlemsstaterna enligt förordningen skriva av dem. I sådana fall tas fordringarna bort från den redovisning av fordringar som överlämnas till kommissionen. Om denna avskrivning sker före tidsfristerna på fyra respektive åtta år gäller inte 50/50-regeln och hela beloppet debiteras i praktiken EU:s budget. Detta ger upphov till en risk för att fordringar skrivs av för tidigt – det vill säga innan alla möjligheter till indrivning har uttömts – för att man vill undvika tillämpning av 50/50-regeln och den tillhörande kostnaden för medlemsstaterna.

45. Revisionsrätten kontrollerade ett urval av 138 ärenden som hade skrivits av mellan 2006 och 2008 till ett totalt värde på 176,5 miljoner euro för att bedöma om avskrivningarna var lämpliga under rådande omständigheter. Revisionsrätten

- analyserade de belopp som hade skrivits av mellan 2006 och 2009 och fastställde kostnaden för EU:s budget,

- undersökte arbetsdefinitionen av insolvens och hur den påverkade avskrivningarna,

- utvärderade andra situationer där fordringar skrivs av.

46. Revisionsrättens analys av siffrorna för avskrivningar visar att merparten av de fordringar som förklarats som oindrivbara av de utbetalande organen finansierades från EU:s budget (se tabell 4). Situationen 2006 anses vara exceptionell eftersom ackumulerade fordringar ända från 1980-talet skrevs av detta år.

TABELL 4

AVSKRIVNA BELOPP 2006–2009 (MILJONER EURO)

| 2006 | 2007 | 2008 | 2009 | Totalt |

"Avskrivna" ärenden | 225,8 | 166,0 [8002] | 32,4 | 64,4 | 488,6 |

Belastar helt EU:s budget | 207,2 | 154,4 | 25,3 | 42,0 | 428,9 |

Andel i procent av avskrivna fordringar som belastar EU:s budget | 91,8 % | 93 % | 78,1 % | 65,1 % | 87,8 % |

OTYDLIGA KRITERIER FÖR ATT MOTIVERA AVSKRIVNING AV FORDRINGAR

47. När det gäller begreppet insolvens, som är det skäl som anges för över 90 % av de fordringar som skrivs av, är förordningen [28] inte tillräckligt tydlig. I princip skriver utbetalande organ av belopp under följande förutsättningar:

Ärenden som är föremål för rättsliga förfaranden:

- Insolvensförfaranden som har inletts av nationella domstolar och handläggs av likvidatorer. Revisionsrätten fann att ärendet, beroende på vilket utbetalande organ det var, kunde skrivas av vid början av, under eller efter insolvensförfarandet, vilket leder till stora variationer i tillämpningen av den period på åtta år som beviljas innan fordringar avslutas enligt 50/50-regeln. De belopp som till slut drivs in genom likvidationsförfarandet är i allmänhet relativt låga (mellan 0,14 och 6 % av fordran).

Ärenden som inte är rättsliga (det vill säga standardärenden):

- Gäldenären kan inte spåras, gäldenären har avlidit eller utmätningen är resultatlös (nulla bona) är de skäl som oftast anges för att motivera avskrivning. Det har inte fastställts någon gemensam metod för att tillämpa dessa kriterier, vilket innebär att de granskade utbetalande organen har olika praxis och att den period på fyra år som beviljas innan fordringar avslutas enligt 50/50-regeln tillämpas mycket olika.

48. Revisionsrätten noterade också att några utbetalande organ skriver av sina fordringar i tabellerna i bilaga III trots att de står kvar i fordringsliggaren enligt nationell lagstiftning eftersom det finns ytterligare indrivningsmöjligheter om man använder den nationella lagstiftningen (utbetalande organ i Tyskland). När det gäller medfinansierade åtgärder leder detta till att gäldenärer behandlas olika eftersom återkravsförfarandena för den nationella delen av fordran fortsätter medan gemenskapsdelen skrivs av.

49. Med tanke på att majoriteten av avskrivningar beror på gäldenärens insolvens är det viktigt att förtydliga de kriterier som medlemsstaterna tillämpar för att se till att ett så högt belopp som möjligt återbetalas till EU:s budget och att medlemsstaterna behandlar liknande ärenden på samma sätt.

50. I ruta 6 ges ett exempel på en obefogad avskrivning och potentiell försummelse från förvaltningsmyndigheternas sida.

AVSKRIVNING PÅ GRUND AV OEKONOMISKA INDRIVNINGSKOSTNADER, GÄLLER MINDRE BELOPP MEN BEHÖVER ÄNDÅ FÖRTYDLIGAS

51. De utbetalande organen utnyttjade i begränsad utsträckning möjligheten att skriva av fordringar på grund av att indrivningskostnaderna bedömdes vara högre än de belopp som skulle drivas in. Revisionsrätten konstaterade att det oftast skedde när beloppen understeg 100 euro, även om det i Storbritannien (RPA) i allmänhet bedöms vara kostnadseffektivt att endast driva in belopp genom rättsliga förfaranden när fordringarna överstiger 2000 euro [29]. I Tyskland (utbetalande organ – Hamburg-Jonas) har tröskeln satts till 1000 euro. Kommissionen har inte gett några ytterligare anvisningar i denna fråga och skillnaderna mellan medlemsstaterna kvarstår. Mellan 2006 och 2009 skrev de utbetalande organen av omkring 880000 euro av denna anledning.

RUTA 6

OBEFOGAD AVSKRIVNING AV EN FORDRAN SOM BELASTAR EU:S BUDGET OCH SOM GJORDES AV DET UTBETALANDE ORGANET I TYSKLAND FÖR NIEDERSACHSEN

I detta ärende utfärdades underrättelser om återkrav för ett belopp på 4,9 miljoner euro den 6 augusti 2003. Insolvensförfaranden inleddes den 1 augusti 2003. Det utbetalande organet förklarade beloppet oindrivbart den 15 oktober 2006, före tillämpningen av avslutning enligt 50/50-regeln, vilket ledde till att hela beloppet skrevs av mot EU-budgeten. Då ärendet förklarades oindrivbart pågick dock fortfarande rättsliga förfaranden om utbetalning från en garanti som täckte fordringsbeloppet, vilket innebar att indrivningsmöjligheterna inte var uttömda. Den obefogade avskrivning som belastade EU-budgeten uppgick därför till 4,9 miljoner euro.

ÄRENDEN SOM DRAGITS TILLBAKA

52. Medlemsstaterna får dra tillbaka fordringar efter beslut av ett förvaltande eller rättsligt organ, i normalfallet när en rapporterad oegentlighet i ett senare skede inte bekräftas av en domstol. Detta leder till att fordran skrivs av och inte längre finns med under bokförda fordringar. I de fall när 50/50-regeln redan har tillämpats måste det belopp som redan debiterats medlemsstaten återbetalas från EU:s budget. Därför är det viktigt att man följer upp dessa ärenden och kontrollerar om den tillbakadragna fordran som medlemsstaten har rapporterat är fullständigt motiverad och att medlemsstaten till fullo har utforskat alla möjligheter att överklaga.

53. Kommissionen rapporterade att den följde upp 23 sådana ärenden som vart och ett översteg 1 miljon euro för räkenskapsåren 2006 och 2007 [30]. När det gäller icke-juridiska ärenden bedömer kommissionen dock inte grunden för tillbakadragandet, och när det gäller juridiska ärenden utvärderar den inte möjligheten att överklaga till en högre rättslig instans eller om denna möjlighet har utnyttjats. Även om de attesterande organen i medlemsstaterna undersöker dessa ärenden kontrollerar de endast om myndigheterna har underlag för att dra tillbaka ärendet (det vill säga att det finns ett beslut) och inte om beslutet kunde och borde ha överklagats till en högre nivå. Riktlinjerna från kommissionen till de attesterande organen är inte tillräckligt detaljerade när det gäller det arbete som ska utföras. Mellan 2006 och 2009 drog medlemsstaterna tillbaka fordringar till ett värde av totalt 455 miljoner euro, varav 261 miljoner euro härrörde från ett relativt begränsat antal omfattande ärenden (46 stycken) på över 1 miljon euro.

ÖVERVAKAR OCH KONTROLLERAR KOMMISSIONEN ÅTERKRAV PÅ ETT ÄNDAMÅLSENLIGT SÄTT?

54. Kommissionen ansvarar för att övervaka medlemsstaternas förvaltning och hantering av jordbruksutgifter, inbegripet vilka åtgärder som vidtas när det gäller återkrav. Kommissionen ska

- i årsredovisningen offentliggöra fullständig och korrekt information om fordringar och återkrav som baseras på uppgifter från nationella myndigheter,

- ge klara och entydiga anvisningar om tillämpningen av lagstiftningen,

- tillämpa ändamålsenliga avslutningsmekanismer – inbegripet 50/50-regeln – för att identifiera fall då förordningar inte efterlevs, och ålägga medlemsstaterna finansiella korrigeringar i enlighet med detta,

- avsluta det arbete i arbetsgruppen för återkrav som gäller fordringar från före 2006,

- använda den information som lämnas av medlemsstater om enskilda fordringar på ett lämpligt sätt.

Revisionsrätten bedömde hur dessa olika mekanismer fun-gerade och kontrollerade om de tillämpades som det var tänkt och skyddade EU:s ekonomiska intressen på ett ändamålsenligt sätt.

VAD RAPPORTERAR KOMMISSIONEN?

55. Kommissionen offentliggör information om återkrav av felaktiga utbetalningar i anmärkningarna till Europeiska unionens årsredovisning. Kommissionen rapporterar också varje år till Europaparlamentet och rådet om skyddet av EU:s ekonomiska intressen och bedrägeribekämpningen, med ett avsnitt om återkrav på jordbruksområdet.

56. Information om situationen när det gäller återkrav i medlemsstaterna rapporteras varje år av de utbetalande organen i separata tabeller (uppgifterna i bilaga III och bilaga IIIA) i deras årsredovisningar [31]. Denna information används också som källa till den information om återkrav som lämnas i den årliga verksamhetsrapporten från generaldirektören för GD Jordbruk och landsbygdsutveckling.

57. I tabell 5 visas de belopp som läggs fram i EU:s årsredovisning, vilket ger följande bild av EGFJ:s fordringar:

58. De belopp som läggs fram i årsredovisningen är betydligt lägre än de belopp som redovisas i medlemsstaternas bokföringspost för fordringar eftersom de justeras nedåt i enlighet med erkända redovisningsnormer och försiktighetsprincipen. De justerade beloppen återspeglar det faktum att medlemsstaterna får behålla 20 % av alla belopp som drivs in, belopp som redan är föremål för avslutande till 50 % och med hänsyn till de belopp som enligt kommissionen inte kommer att drivas in. Då kommissionen gör denna årliga justering tillämpar den en algoritm som, bland annat, tar hänsyn till hur gammal den utestående fordran är. En tabell över de olika justeringar som har gjorts av beloppen finns i bilaga III.

59. Tabell 6 innehåller en analys av de belopp som har offentliggjorts när det gäller "återkrav" av felaktiga utbetalningar i Europeiska unionens årsredovisning.

TABELL 5

UTESTÅENDE FORDRINGAR ENLIGT ÅRSREDOVISNINGEN (MILJONER EURO)

År | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |

EGFJ utestående fordringar brutto per den 31 december | 1009 | 902 | 684 | 627 |

Avskrivning | (477) | (483) | (392) | (350) |

Nettobelopp | 532 | 419 | 292 | 277 |

60. Det finns stora differenser mellan de ovanstående beloppen för fordringar (se tabell 5) och återkrav (se tabell 6) såsom de presenteras i räkenskaperna och de sammanlagda beloppen i medlemsstaternas redovisningar (se tabell 2). Detta förklaras delvis av att varje belopp fastställs vid olika datum. Kommissionens avdelningar kunde förklara en stor del av dessa differenser men stora oförklarade differenser kvarstod eftersom det inte fanns något regelrätt avstämningsförfarande. Därutöver ledde behandlingen av vissa fordringar som uppkommit till följd av omstruktureringen av sockermarknaden till att beloppet var omkring 104 miljoner euro för högt i räkenskaperna för 2007 (se bilaga III).

61. Den stora majoriteten (omkring 87 % under de fyra åren) av de "återkrav" av felaktiga utbetalningar som rapporterats i årsredovisningarna är ett resultat av de korrigeringar som kommissionen har gjort genom förfarandena för avslutandet av räkenskaper. Merparten är inte kopplade till enskilda fordringar eller felaktiga utbetalningar som har konstaterats. Dessa korrigeringar betalas av skattebetalarna i de berörda medlemsstaterna och är inte verkliga återbetalningar av medel från en stödmottagare som har fått felaktiga utbetalningar. Det var därför olämpligt att beskriva dem som "återkrav" i räkenskaperna fram till 2008.

TABELL 6

"ÅTERKRAV" AV FELAKTIGA UTBETALNINGAR I ÅRSREDOVISNINGEN (MILJONER EURO)

Räkenskapsår | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |

Belopp som drivits in från stödmottagare och återbetalats av medlemsstaterna | 108 (11 %) | 115 (13 %) | 129 (10 %) | 132 (21 %) |

Korrigeringar som tillämpats av kommissionen och drivits in från de nationella myndigheterna | 839 (89 %) | 739 (87 %) | 1148 (90 %) | 493 [8001] (79 %) |

Totalt | 947 | 854 | 1277 | 625 |

62. Exempelvis anges i anmärkningarna till EU:s årsredovisning för 2008 (anmärkning 2.10 om fordringar och anmärkning 6 om återkrav av felaktigt utbetalda belopp) att den totala fordran avseende EGFJ var 684 miljoner euro, och cirka 1277 miljoner euro redovisades som återkrav som gjorts under året. En analys av de 1277 miljonerna euro visar att 129 miljoner var återkrav från stödmottagarna medan den återstående delen "återkrav",1148 miljoner euro, var korrigeringar som hade ålagts medlemsstaterna via förfarandena för avslutande av räkenskaperna. Granskningen av medlemsstaternas räkenskaper visar dock att skulden till olika utbetalande organ var 1246 miljoner euro och att det belopp som faktiskt hade återkrävts från stödmottagare var 113 miljoner euro. Även om kommissionen tydligare skiljer på finansiella korrigeringar och faktiska återkrav när det gäller 2009 är det fortfarande inte möjligt att utifrån anmärkningarna till årsredovisningen fastställa det exakta belopp som faktiskt har återkrävts från slutliga stödmottagare.

KOMMISSIONEN GER UT RIKTLINJER MEN IBLAND KOMMER DE SENT OCH ÄR OFULLSTÄNDIGA

63. Kommissionen har förklarat hur lagstiftningen ska tillämpas i sina riktlinjer till medlemsstaterna när det gäller avslutandet av räkenskaper. De årliga uppdateringarna för räkenskapsåren 2006, 2007, 2008 och 2009 gjorde dock inte att de utbetalande organen till fullo kunde anpassa sina system och gjorde det svårt för medlemsstaterna att se till att riktlinjerna följdes till fullo.

64. Revisionsrätten har identifierat fall i medlemsstaterna där de ansvariga myndigheterna inte var tydliga med hur vissa särskilda situationer skulle hanteras efter det att 50/50-reglen hade tillämpats. Detta kan leda till att medlemsstater inte får ersättning [32] eller till att budgeten krediteras med mer än den borde.

GODKÄNNANDE AV RÄKENSKAPERNA; KOMMISSIONEN GODKÄNNER FORDRINGARNA OCH DEBITERAR MEDLEMSSTATERNA ENLIGT 50/50-REGELN

65. Genom det årliga beslutet om godkännande av räkenskaperna ska kommissionen fastställa vilka utgifter den godkänner (med reservation för ytterligare revision) i varje medlemsstat på grundval av de räkenskaper som de utbetalande organen överlämnar.

66. Tillförlitligheten i de utbetalande organens räkenskaper, inbegripet bokförda fordringar, kontrolleras av de oberoende attesterande organen som rapporterar till kommissionen och utfärdar ett revisionsintyg. Kommissionen har kontinuerligt uppdaterat och förbättrat systemet; kontrollen av bokförda fordringar är nu fullständigare och noggrannare än när revisionsrättens tidigare rapport skrevs.

67. Från och med räkenskapsåret 2006 ingår det belopp som ska debiteras medlemsstaternas budget efter avslutandet enligt 50/50-regeln i beslutet om godkännande av räkenskaperna [33]. Medlemsstaterna har debiterats med de belopp som redovisas i tabell 7. Tabellen visar att systemets största effekt hittills har varit att rensa bort gamla fordringar från redovisningen. Effekten var störst i början av förfarandet då stora belopp i gamla fordringar avslutades enligt 50/50-regeln, vilket ledde till att medlemsstaterna debiterades.

TABELL 7

BELOPP SOM HAR DEBITERATS MEDLEMSSTATERNA ENLIGT 50/50-REGELN (MILJONER EURO)

| För 2006 | För 2007 | För 2008 | För 2009 |

Debiterats medlemsstaterna enligt 50/50-regeln efter beslut av kommissionen | 231,9 | 137,6 | 31,4 | 22,8 |

BELOPP KAN "UNDGÅ" 50/50-REGELN VID AVSLUTNINGSFÖRFARANDET

68. Det ursprungliga fordringsbeloppet kan i ett senare skede komma att behöva justeras uppåt när det finns ett slutligt beslut från en förvaltande eller rättslig myndighet. Sådana justeringar ska också avslutas enligt 50/50-regeln. Om regeln redan har tillämpats på de belopp som ursprungligen bokfördes som fordringar kan dock justeringen "undgå" eller slippa avslutning, i synnerhet om den bokförs under samma ärendenummer och samma räkenskapsår som den först konstaterade oegentligheten. Samma sak gäller för eventuell ränta som beräknas på fordran.

69. Revisionsrätten identifierade totalt 37,9 miljoner euro som hade "undgått" eller sluppit avslutning på detta sätt för åren 2006–2009. Om 50/50-regeln hade tillämpats på detta belopp skulle det ha gett ytterligare 18,9 miljoner euro till EU-budgeten. Revisionsrättens analys visade att de belopp som "undgått" avslutning på det sättet uppväger de potentiella korrigeringarna i motsatt riktning, det vill säga där det belopp i fordran som redovisades i medlemsstaternas räkenskaper minskas efter det att 50/50-reglen har tillämpats. Otydliga riktlinjer från kommissionen bär delvis ansvaret för att dessa ärenden undgår avslutningsregeln, och kommissionen har inte, trots att den är medveten om detta, reagerat i tid och åtgärdat situationen. Dessa iakttagelser bekräftades vid revisionsrättens revisioner på plats.

TABELL 8

EFFEKTEN AV TILLÄMPNINGEN AV 50/50-REGELN NÄR DET GÄLLER MEDLEMSSTATERNA

Medlemsstat | BE | DE | EL | ES | FR | IT | NL | PT | UK | Övriga medlemsstater | Totalt |

Belopp (i tusen euro) | 8046 | 31975 | 15954 | 44611 | 43944 | 245963 | 7158 | 9644 | 10618 | 5874 | 423787 |

Procent | 1,9 | 7,5 | 3,8 | 10,5 | 10,4 | 58,0 | 1,7 | 2,3 | 2,5 | 1,4 | 100,0 |

KOMMISSIONEN GÖR SÄRSKILDA REVISIONER AV FORDRINGAR VID FÖRFARANDET FÖR KONTROLL AV ÖVERENSSTÄMMELSE

70. Den nuvarande rättsliga ramen [34] ger kommissionen möjlighet att inleda ett återkravsförfarande från medlemsstater efter sitt eget granskningsarbete i samband med förfarandet för kontroll av överensstämmelser i räkenskaperna när det finns särskilda skäl som gäller förvaltningen av fordringar.

71. Revisionsrätten granskade det arbete som kommissionen hade utfört vid förfarandena för kontroll av överensstämmelse, men bara när besluten specifikt handlade om förvaltningen av fordringar under perioden 2006–2009. Dessa förfaranden är ännu inte helt avslutade, och några förslag om återkrav från medlemsstater genom korrigeringar har föjaktligen inte lagts fram.

72. Kommissionens revisioner var i första hand inriktade på kontroll av system men omfattade även ett urval av 207 ärenden. När det gäller en del av dem var kommissionens ursprungliga bedömning, som hade meddelats medlemsstaterna [35], att vissa belopp som inte hade återkrävts kunde bli föremål för potentiella korrigeringar och återkrävas direkt av kommissionen från medlemsstaten. Den ekonomiska konsekvensen beräknas till 27,2 miljoner euro och gäller åtta medlemsstater (Belgien, Danmark, Tyskland, Grekland, Spanien, Frankrike, Italien och Storbritannien).

TABELL 9

BELOPP I MEDLEMSSTATERNA SOM HAR UNDGÅTT AVSLUTNINGSREGELN

Medlemsstat | DE | EL | ES | FR | IT | Övriga medlemsstater | Totalt |

Totalt (i tusen euro) | 535 | 1129 | 17127 | 8070 | 10637 | 381 | 37879 |

Procent | 1,4 | 3,0 | 45,2 | 21,3 | 28,1 | 1,0 | 100,0 |

GAMLA FORDRINGAR, INBEGRIPET GAMLA ÄRENDEN HOS ARBETSGRUPPEN FÖR ÅTERKRAV, MÅSTE AVSLUTAS

73. I revisionsrättens tidigare rapport, som offentliggjordes 2004, påtalades allvarliga brister i hanteringen av fordringar och återkrav. Flera tusen gamla fall hade försummats på grund av brister i tidigare förfaranden. Dessa skulle avgöras av kommissionen och den ekonomiska bördan skulle belasta antingen EU:s budget eller den berörda medlemsstaten.

74. År 2002 inrättade kommissionen en arbetsgrupp för återkrav (Task Force Recovery, TFR) med Olaf-GD Jordbruk och landsbygdsutveckling för att avsluta oegentlighetsärenden som hade anmälts inom det gamla regelverket. På grund av det stora antalet utestående ärenden beslutade kommissionen att koncentrera sitt arbete på ärenden över 500000 euro.

- Vid denna tidpunkt låg 431 ärenden över och 3227 under denna gräns. Fram till den 3 oktober 2006 [36], alldeles innan den nya förordningen trädde i kraft, hade 349 ärenden som låg över gränsen avslutats.

- Alla utestående ärenden per den 15 oktober 2006, inbegripet de 82 (431–349) TFR-ärenden som inte hade behandlats, och de 3227 ärendena med lägre värde rapporterades som av- slutade enligt den nya 50/50-regeln för 2006.

- Ett kompletterande beslut om kontroll av överensstämmelse i räkenskaperna av den 13 februari 2009 gällde ytterligare 22 TFR-ärenden (av de återstående 82) [37] varav två återkrävdes två gånger (enligt 50/50-regeln och genom beslutet om kontroll av överensstämmelse).

- Sju TFR-ärenden (Tyskland 1, Grekland 3, Frankrike 1, Italien 1 och Portugal 1) till ett värde av 16,3 miljoner euro hölls dock utanför tabellen i bilaga III, avslutades inte med 50/50-regeln och är föremål för fortsatta avslutningsförfaranden i väntan på ett slutligt beslut från kommissionen.

- Kommissionen begärde 2009 ytterligare information från medlemsstaterna om 49 utestående gamla TFR-ärenden eftersom kommissionen inte kunde identifiera dem i tabellerna i bilaga III. Dessa förfaranden pågår fortfarande.

75. Utöver de 49 gamla TFR-ärenden som fortfarande inte har avgjorts konstaterade revisionsrätten också att tillämpningen av 50/50-regeln på ärenden som ursprungligen var tänkta att behandlas av arbetsgruppen men som fortfarande inte hade avslutats den 16 oktober 2006 ledde till att gäldenärer som ansvarade för ärenden som redan hade avslutats behandlades inkonsekvent. Närmare uppgifter om dessa ärenden finns i bilaga IV.

INFORMATION OM OEGENTLIGHETER SKICKAS FÖR SENT TILL OLAF

76. Efter revisionsrättens tidigare revision och efter det att det nya regelverket hade antagits fick GD Jordbruk och landsbygdsutveckling ansvaret för den ekonomiska uppföljningen, och underrättelser om fordringar och egentligheter vidarebefordrades till Olaf genom dem. Syftet med det ändrade förfarandet var att lägga ansvaret för uppföljning på GD Jordbruk och landsbygdsutveckling, som är den avdelning som faktiskt betalar ut de medel som ska återkrävas, samtidigt som informationsflödet om oegentligheter låg kvar hos Olaf. Den information som överlämnas till Olaf är avsedd att användas för strategiska syften, såsom riskanalys, skydd från och förebyggande av bedrägeri, och inte för ekonomisk uppföljning som sådan.

77. Revisionsrätten fann att den information som överlämnas till Olaf i stor utsträckning används för rapportering, i synnerhet för Olafs årliga verksamhetssrapport, kommissionens rapport till Europaparlamentet och rådet om skyddet av unionens ekonomiska intressen och bedrägeribekämpningen, samt andra publikationer som distribueras till medlemsstaterna. På operativ nivå inom både Olaf och kommissionen förefaller dock databasen endast användas i begränsad utsträckning för analys och strategisk information. Detta beror delvis på de stora förseningar som i praktiken kan uppstå från det att en möjlig oegentlighet upptäcks till dess att den meddelas kommissionen enligt det nya regelverket.

78. Olaf är medveten om de ovanstående begränsningarna och undersöker därför nu möjligheten att föreslå en ändring av kommissionens förordning (EG) nr 1848/2006 i syfte att uppnå två olika mål:

- Väsentligt minska de stora förseningarna från det att en möjlig oegentlighet upptäcks till dess att den meddelas kommissionen, av medlemsstaterna via GD Jordbruk och landsbygdsutveckling.

- Ytterligare förbättra innehållet i meddelandena, i synnerhet när det gäller viss nyckelinformation som krävs för riskanalys och för att skydda från och förebygga bedrägeri.

SLUTSATSER OCH REKOMMENDATIONER

79. Slutsatsen efter revisionsrättens revision av de system som medlemsstaterna har inrättat och använder för att återkräva fastställda fordringar, och av kommissionens övervakning av processen, är att det har skett en allmän förbättring sedan 2004. Systemen skyddar nu mer ändamålsenligt EU:s ekonomiska intressen, särskilt genom de bestämmelser som har införts för medlemsstaternas återbetalning till EU av en del av de fordringar som inte har drivits in (50/50-regeln). Systemen behöver dock förbättras ytterligare genom att reglerna förtydligas så att tolkningsutrymmet och medlemsstaternas olika praxis minskar.

80. Oftast behandlar och bokför medlemsstaterna fordringar i enlighet med reglerna och kraven. Ibland tolkas de dock mycket olika: fordringar fastställs vid olika tidpunkter, de belopp som rapporteras går inte att jämföra, debiteringen av ränta är inkonsekvent och tidpunkten och omständigheterna då en ford- ran skrivs av varierar betydligt. I allmänhet leder den tolkningsmarginal som medlemsstaterna beviljas till att de kan fatta beslut som får negativa ekonomiska konsekvenser för EU:s budget.

81. Medlemsstaterna kräver nu tillbaka en större andel av nya fordringar även om revisionsrätten noterar att de belopp som bokförs som nya fordringar har minskat. Revisionsrätten konstaterade att sannolikheten för att en felaktig utbetalning återkrävs påverkas negativt av att medlemsstaterna ofta är sena med att inleda återkravsförfaranden, av att de åtgärder som de vidtar är bristfälliga och av att de verkställighetsåtgärder som de förfogar över är begränsade.

82. Medlemsstaterna skriver i allmänhet av fordringar i enlighet med reglerna, men oklarheten i dessa regler leder till att det finns stora skillnader mellan de omständigheter under vilka detta sker. I synnerhet kan den punkt i insolvensförfarandet då avskrivningen görs variera mellan medlemsstaterna. Dessa ärenden är särskilt viktiga eftersom avskrivna fordringar inte är föremål för återbetalning till EU:s budget via 50/50-regeln.

REKOMMENDATION 1

Kommissionen bör ytterligare förbättra medlemsstaternas förvaltning och rapportering av fordringar och se till att dessa fordringar behandlas lika i alla medlemsstater genom att

- begära att medlemsstaterna rapporterar oegentligheter och andra återkrav när de har förfallit, i synnerhet när underrättelsen om återkrav har utfärdats,

- omgående ge ut riktlinjer för att behandla befintliga inkonsekvenser i centrala rapporterings- och redovisningsbegrepp,

- införa en enhetlig tidsfrist för perioden från det att en potentiell oegentlighet upptäcks till dess att underrättelsen om återkrav utfärdas till gäldenären, vilket skulle förbättra harmoniseringen mellan medlemsstaterna och säkerställa att informationen om oegentligheter överlämnas snabbare till Olaf,

- utfärda klara och entydiga regler för debitering av ränta på utestående fordringar,

- förtydliga under vilka omständigheter fordringar kan förklaras oindrivbara, i synnerhet vid insolvensärenden.

83. När det gäller kommissionens övervakning och kontroll fann revisionsrätten att informationen i årsredovisningen har förbättrats, även om det fortfarande inte görs tillräcklig åtskillnad mellan återbetalningar från enskilda stödmottagare – för närvarande endast 13 % av de totala återkraven – och de belopp som återbetalas av myndigheter i medlemsstaterna (och som finansieras av nationella skattebetalare). Kommissionen stämmer inte systematiskt av de olika informationskällorna, i första hand de sammanslagna uppgifterna i medlemsstaternas redovisning och beloppen i EU:s räkenskaper, vilket minskar insynen och möjligheterna att identifiera fel i uppgifterna. Kommissionen ger nu medlemsstaterna mer anvisningar, men ibland kommer de sent och är ofullständiga. Den arbetsgrupp som inrättades 2002 för att man skulle komma till rätta med hanteringen av tidigare oindrivna fordringar har slutfört sitt arbete, men uppföljningen av vissa ärenden har ännu inte avslutats.

84. Införandet av 50/50-regeln, ett nyckelelement i 2006 års ram, var avsett som en uppmaning till medlemsstaterna att snabba på förfarandena för återkrav av rapporterade fordringar. Den innebär en förbättring jämfört med den tidigare situationen då oindrivna fordringar fick stå kvar i redovisningen under många år. Med regeln följer dock också en risk för att medlemsstater "förvaltar" rapporterings- och avskrivningsprocessen till sin egen fördel, särskilt för att undvika eller skjuta fram tillämpningen av den (med tillhörande belastning av den nationella budgeten). Av revisionsrättens arbete framgick att denna risk var reell

- vid insolvens, då fordringar skrevs av innan det var helt motiverat,

- då det datum då en fordran fastställdes flyttades fram och tillämpningen av regeln därigenom sköts upp.

REKOMMENDATION 2

Kommissionen bör därför

- se över vissa aspekter av tillämpningen av 50/50-regeln, till exempel belopp som skulle kunna undgå avslutning, för att se till att den tillämpas ändamålsenligt,

- se till att de attesterande organens arbete, när de kontrollerar bokförda fordringar i medlemsstaterna, täcker in de risker som lyfts fram,

- överväga hur man ska driva in en större andel felaktiga utbetalningar från stödmottagare,

- så snart som möjligt avsluta uppföljningen av gamla ärenden som ligger hos arbetsgruppen för återkrav.

Denna rapport har antagits av revisionsrättens avdelning I, med ledamoten Olavi ALA-NISSILÄ som ordförande, vid dess sammanträde i Luxemburg den 8 juni 2011.

För revisionsrätten

+++++ TIFF +++++

Vítor Manuel da Silva Caldeira

Ordförande

[1] Artikel 9.1 a i rådets förordning (EG) nr 1290/2005 av den 21 juni 2005 om finansieringen av den gemensamma jordbrukspolitiken (EUT L 209, 11.8.2005, s. 1).

[9999] Beloppen är betalningar som gjorts inom kapitlen 05 02 och 05 03 (EJFG) och kapitlen 05 04 och 05 05 (landsbygdsutveckling) som ingår i volym II, bilaga A ii), s. 356–379 för 2006 och i volym II, bilaga B: utgifter i) s. 306–315 i Europeiska gemenskapernas årsredovisning för 2007 samt i tabell 5.1 och tabell 3.1 i årsrapporten för 2008 respektive 2009.

[8888] Före 2007 fanns bara en fond, EUGFJ.

[9001] I sin verksamhetsrapport för 2009 korrigerade kommissionen sitt ursprungligen rapporterade belopp för 2006 på 1449 miljoner euro till följd av korrigeringar för Italien: AGEA.

[9002] Revisionsrättens analys visade att beloppet för räkenskapsåret 2007 var 209 miljoner euro för högt eftersom belopp som hade fakturerats för tillfällig omstrukturering av sockersektorn hade tagits med. Om detta för höga belopp hade beaktats skulle procentandelen för återkrävda belopp stiga till 12,8 %.

[9003] Baserat på de totala beloppen från de attesterande organen för uppgifterna i "tabell 1 och 2".

[9004] Denna procentandel har beräknats på grundval av beloppen vid årets slut. Om det genomsnittliga fordringsbeloppet används blir procentandelarna 6,8 %, 11,2 %, 8,4 % respektive 9,4 % för åren 2006–2009.

[2] Rådets förordning (EG) nr 1290/2005, kommissionens förordning (EG) nr 883/2006 (EUT L 171, 23.6.2006, s. 1) och kommissionens förordning (EG) nr 885/2006 som kompletteras av kommissionens riktlinjer, och kommissionens förordning (EG) nr 1848/2006 (EUT L 355, 15.12.2006, s. 56).

[3] Se kommissionens förordning (EG) nr 885/2006 av den 21 juni 2006 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EG) nr 1290/2005 när det gäller godkännande av utbetalningsställen och andra organ och avslutande av räkenskaperna för EGFJ och EJFLU (EUT L 171, 23.6.2006, s. 90).

[4] Exempel: Vid RPA (Storbritannien) kunde underlagen inte presenteras för sju av de 66 ärendena i urvalet: aktuellt belopp 4,3 miljoner GBP.

[5] I den årliga verksamhets-rapporten för 2009 korrigerade kommissionen den siffra på 1449 miljoner euro som först rapporterades för 2006 på grund av korrigeringar för Italien: AGEA.

[6] Tabell 5 i bilaga III till kommissionens förordning (EG) nr 885/2006.

[7] De 8,8 miljonerna GBP är avvikelser som konstaterades vid revisionsrättens avstämningsarbete och inte fel i revisionsrättens urval som beskrivs i punkt 19.

[8] Artikel 35 i rådets förordning (EG) nr 1290/2005.

[9] Avsnitt 5.3.5 i riktlinje nr 2.

[10] Riktlinje nr 1: punkt 2.7, kolumn (g) i bilaga III.

[11] En underrättelse om återkrav kan anses vara en fordran medan en "möjlig fordran" inte är det.

[12] FEGA: Fondo Español de Garantía Agraria (Spaniens fond för jordbruksgarantier). AVFGA: Agencia Valenciana de Fomento y Garantia Agraria (Valencias organ för stöd och garantier till jordbruket).

[13] Generell bekräftelse från ett utbetalande organ i Tyskland (HZA Hamburg-Jonas): "i några fall"; utbetalande organ i Tyskland (Hannover): två av tolv ärenden; utbetalande organ i Belgien (BIRB): ett av elva ärenden, utbetalande organ i Ungern (ARDA): ett av tolv ärenden, utbetalande organ i Storbritannien (RPA): fyra av sju ärenden.

[14] Tabellerna 1, 2 och 5 i bilaga III till kommissionens förordning (EG) nr 885/2006.

[15] ONIEP: Office National Interprofessionnel de l'Elevage et de ses Productions (nationell intresseorganisation för uppfödare och producenter).

[16] Det ärende som beskrivs i ruta 6 är ett exempel.

[17] För en juridisk definition, se artikel 1.2 i rådets förordning (EG, Euratom) nr 2988/95 av den 18 december 1995 om skydd av Europeiska gemenskapernas finansiella intressen (EGT L 312, 23.12.1995, s. 1) som återges i ordförklaringen.

[18] Enligt artikel 32.1 i rådets förordning (EG) nr 1290/2005 ska "de belopp som drivs in till följd av oegentligheter eller försummelser och den ränta som de ger upphov till […] betalas till de utbetalande organen och av dessa bokföras som intäkter för EGFJ den månad de tas emot."

[19] Tribunalens dom av den 22 april 2010: Italien mot kommissionen (T-274/08 och T-275/08) där kommissionen fastställde korrigeringar på 214 miljoner euro avseende avslutningen enligt 50/50-regeln, inklusive ränta.

[20] Fem ärenden med ekonomiska konsekvenser på 2,2 miljoner euro.

[21] Fyra ärenden med ekonomiska konsekvenser på 1,6 miljoner euro.

[22] Ett ärende med ekonomiska konsekvenser på 0,2 miljoner euro.

[23] Sex ärenden med ekonomiska konsekvenser på 5,3 miljoner euro.

[24] 492 ärenden med ekonomiska konsekvenser på 7,3 miljoner euro, främst i Spanien, visas i ruta 5.

[25] Kommissionens förordning (EG) nr 1034/2008 om ändring av förordning (EG) nr 885/2006 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EG) nr 1290/2005 när det gäller godkännande av utbetalningsställen och andra organ och avslutande av räkenskaperna för EGFJ och EJFLU (EUT L 279, 22.10.2008, s. 13) där artikel 5b införs i kommissionens förordning (EG) nr 885/2006.

[26] Efter preskriptionsperioden är ärendet preskriberat och kan inte längre drivas.

[27] Utbetalande organ som granskats i Tyskland, Spanien, Grekland och Ungern.

[8002] Av de totalt 166 miljoner euro gäller 117,1 miljoner euro en enda fordran som förklarats vara oindrivbar i Italien.

[28] Artikel 32.6 i rådets förordning (EG) nr 1290/2005.

[29] RPA Debt Recovery – High Level Guidance/Procedures (övergripande handledning och förfaranden för återkrav av fordringar (punkt 8.1.3 i version 2.4 av den 24 november 2008).

[30] Kommissionens svar nr 632128 av den 15 september 2010 på revisionsrättens skrivelse 3814 av den 2 juni 2010 med preliminära granskningsiakttagelser.

[31] Se kommissionens förordning (EG) nr 885/2006.

[8001] Förklaringen till den markanta minskningen av korrigeringar i räkenskaperna 2009 är enligt kommissionen de 368 miljoner euro i avslutningar som "inte hade verkställts" vid slutet av 2008 (se anmärkning 6.2.2 i EU:s årsredovisning för 2009).

[32] Exempel: utbetalande organ Niedersachsen: 508000 euro för belopp som kommissionen hade avslutat två gånger och inte ersatt inom 20 månader efter begäran från det utbetalande organet (situationen i januari 2011).

[33] Artikel 32.5 i rådets förordning (EG) nr 1290/2005..

[34] Artikel 32.4 och 32.8 i rådets förordning (EG) nr 1290/2005.

[35] Formellt meddelande i enlighet med artikel 11.2 i kommissionens förordning (EG) nr 885/2006.

[36] Kommissionens beslut 2006/678/EG av den 3 oktober 2006 (EUT L 278, 10.10.2006, s. 24): Omkring 98 % av de belopp som debiterades medlemsstaterna gällde Italien, 311 miljoner euro för 157 oegentlighetsärenden. Den 11 december 2006 väckte Italien talan mot kommissionen (mål T-394/06): målet pågår vid Europeiska unionens domstol.

[37] Den 14 april 2009 väckte Grekland talan mot kommissionen om 13 oegentlighetsärenden på 13,3 miljoner euro och hävdade bland annat att rådets förordning (EG) nr 1290/2005 inte var tillämplig på gamla ärenden (mål T-158/09). Målet pågår vid Europeiska unionens domstol.

--------------------------------------------------

BILAGA I

NYA FORDRINGAR – INBEGRIPET "POTENTIELLA FORDRINGAR"

I genomsnitt har 199 miljoner euro per år i nya fordringar – inbegripet "potentiella fordringar" som främst bokförts i Frankrike och Italien – rapporterats av medlemsstaterna under de fyra senaste åren.

NYA FORDRINGAR SOM UPPKOM 2006–2009 (I %) TOTALT BELOPP: 795 MIJONER EURO

+++++ TIFF +++++

Medlemsstat | BE | DE | ES | FR | IT | UK | Övr. medlemsstat. | Totalt |

Belopp (miljoner euro) | 52,5 | 55,1 | 157,3 | 150,5 | 121,8 | 69,5 | 188,4 | 795,1 |

--------------------------------------------------

BILAGA II

DE GRANSKADE UTBETALANDE ORGANENS DEBITERING AV RÄNTA

Kod | Organets namn | Ränta från datumet för den felaktiga utbetalningen och datumet för betalningskravet | Ränta från datumet för betalningskravet och datumet för återbetalningen | Nationella regler som ska tillämpas på alla åtgärder | Upplupen ränta vid räkenskapsårets slut |

BE01 | BIRB | Debiterades inte | Sällan | Ja | Nej |

BE03 | OP Wallonie | Systematiskt | Ibland | Ja | Nej |

DE02 | HZA Hamburg-Jonas | Systematiskt | Ej tillämpligt | Ja | Nej [1] |

DE12 | Niedersachsen | Ej tillämpligt | Systematiskt | Ja | Nej |

ES01 | Andalucía | Systematiskt | Sällan | Ja | Ja |

ES17 | AVFGA | Systematiskt | Sällan | Ja | Ja |

ES18 | FEGA | Systematiskt | Sällan | Ja | Ja |

FR14 | ONIEP | Debiteras inte | Sällan | Nej | Nej |

FR16 | ONIGC | Debiteras inte | Sällan | Nej | Nej |

GB09 | RPA | Systematiskt | Debiteras inte | Ja | Nej |

GR01 | OPEKEPE | Ibland | Systematiskt | Ja | Nej |

HU01 | ARDA | Ibland | Ibland | Ja | Nej |

IT01 | AGEA | Ibland | Systematiskt | Ja | Ja |

IT02 | SAISA | Ibland | Systematiskt | Ja | Ja |

[1] Ränta beräknas systematiskt på treårsbasis och meddelas gäldenärerna för att beloppen inte ska preskriberas.

--------------------------------------------------

BILAGA III

DIFFERENSER MELLAN BOKFÖRDA FORDRINGAR I MEDLEMSSTATERNA OCH FORDRINGAR BRUTTO I ÅRSREDOVISNINGEN

(miljoner euro) |

År | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |

Bokförda fordringar i medlemsstaterna per den 15 oktober (tabell 2) | 1267 | 1437 | 1246 | 1115 |

Tillägg: Justering för Italien (se slutnot 1 i tabell 2) | 182,0 | | | |

Tillägg: Utestående fordringar som redovisats av utbetalande organ i bilaga IIIA | | | 39,9 | 59,3 |

Tillägg: Justering för årsslutet oktober–december | 18,1 | 31,5 | 2,6 | -2,0 |

Minus: Potentiella fordringar | | | (152,9) | (163,4) |

Delsumma nominella belopp för beräknade utestående fordringar per den 31 december | 1467,1 | 1468,5 | 1135,6 | 1008,9 |

Minus: Belopp på vilka 50/50-regeln vid avslutning ska tillämpas | (274,4) | (330,1) | (288,9) | (233,8) |

Minus: 20 % som medlemsstaterna får behålla | (203,0) | (227,6) | (163,1) | (148,0) |

Delsumma beräknat bruttobelopp för balansräkningen | 989,8 | 910,8 | 683,6 | 627,1 |

Återstående differenser: förklaring saknas [1] | 19,0 | -9,0 | | |

Fordringar brutto enligt årsredovisningen (tabell 5) per den 31 december | 1009 | 902 [2] | 684 | 627 |

[1] De utestående differenser som nämns i punkt 60 visas på denna rad i tabellen.

[2] I beloppet ingår det för högt redovisade beloppet för socker som diskuteras närmare i punkt 60.

--------------------------------------------------

BILAGA IV

OLÖSTA ÄRENDEN DÄR OEGENTLIGHETER OCH ÅTERKRAV HAR BEHANDLATS INKONSEKVENT

När det gäller den tröskel på 500000 euro som fastställdes för arbetsgruppen för återkrav visar följande exempel att gamla ärenden behandlades inkonsekvent:

- Olaf ärende nr DE/92/001: oegentlighet på 739092 DM (< 500000 euro)

- Olaf ärende nr DE/92/002: oegentlighet på 4247763 DM (> 500000 euro)

Trots att båda ärendena härstammar från samma oegentlighet avslutades ärende nr DE/92/001 enligt 50/50-regeln för 2006, med ränta, och förklarades senare som oindrivbart av det utbetalande organet Hamburg-Jonas. Det andra ärendet, nr DE/92/002, ligger fortfarande hos kommissionen och har inte avslutats eftersom det utbetalande organet – utan ett beslut från kommissionen – inte har tagit med det i sina uppgifter i bilaga III. Oavsett vilket beslut kommissionen slutligen fattar har det första ärendet lett till att 50 % belastar EU:s budget medan det andra ärendet kommer att belasta antingen den nationella budgeten eller EU:s budget till 100 %.

Dessa två ärenden, som preliminärt togs bort från beslutet om godkännande 1991, ingick dessutom i en budgetpost som till 100 % var undantagen från gemenskapsfinansiering, vilket bekräftades av en dom i Europeiska unionens domstol av den 21 januari 1999. Domen kan anses vara rådande och bör inte kringgås av rapporteringsbestämmelserna i rådets förordning (EG) nr 595/91. Följaktligen borde hela beloppen för de två ärendena redan ha uteslutits från gemenskapsfinansiering 1999. Den ekonomiska konsekvensen för EU:s budget beräknas till 2,35 miljoner euro.

EXPORTBIDRAGSÄRENDEN I ITALIEN

Kommissionen undantog 1996 ett belopp på 118,1 miljoner euro från gemenskapsfinansiering eftersom de italienska myndigheterna hade varit försumliga när det gällde en stödmottagare (kommissionens beslut 96/311/EG). Fordringar på samma stödmottagare på 2,9 miljoner euro avslutades 2006 enligt 50/50-regeln eftersom det utbetalande organet i Italien (SAISA) inte hade förklarat dem som oindrivbara. Kommissionen undersöker detta belopp. Tvärtemot hanteringen 2006 skrev det italienska utbetalande organet 2007, med kommissionens godkännande, av ett belopp på 117 miljoner euro på grund av insolvensförfaranden riktade mot stödmottagaren. Kommissionens hantering av ärendet, det vill säga att den godkände en avskrivning på 117 miljoner euro 2007 och närmare undersökte ett lägre belopp på 2,9 miljoner euro utan att beakta den försumlighet som fastställdes 1996, förefaller tveksam.

--------------------------------------------------