[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 6.11.2009

KOM(2009) 623 slutlig

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET, RÅDET, EUROPEISKA EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN OCH REGIONKOMMITTÉN

Inslag i ett nytt partnerskap mellan EU och de utomeuropeiska länderna och territorierna (ULT)

1. INLEDNING

De utomeuropeiska länderna och territorierna[1] (ULT) är associerade med Europeiska gemenskapen genom en ordning som grundar sig på bestämmelserna i fjärde delen i EG-fördraget och på de bestämmelser om de närmare riktlinjerna för och förfarandet vid de utomeuropeiska ländernas och territoriernas associering med gemenskapen som för närvarande fastläggs i rådets beslut 2001/822/EG av den 27 november 2001 om associering av de utomeuropeiska länderna och territorierna med Europeiska gemenskapen[2]. Rådsbeslutet från 2001 (nedan kallat ULT-beslutet ) är baserat på ett upplägg som motsvarar det som används för samarbetet mellan EU och AVS-staterna, trots att skillnaderna mellan AVS-staterna och de utomeuropeiska länderna och territorierna är betydande. I syfte att inleda en öppen diskussion om frågan om att ersätta det nuvarande ULT-upplägget med ett som i högre grad är anpassat till de utomeuropeiska ländernas och territoriernas specifika behov, till deras potential och till deras särskilda förhållande till EU antog kommissionen den 25 juni 2008 en grönbok om de framtida förbindelserna mellan EU och de utomeuropeiska länderna och territorierna[3].

I det här meddelandet ger kommissionen en översikt över resultatet av det offentliga samråd som inleddes genom grönboken. Dessutom redovisar den, med tanke på arbetet framöver (fr.a. under 2011 och 2012) med att ersätta ULT-beslutet när detta löper ut den 31 december 2013, sin ståndpunkt om vad som huvudsakligen bör ingå i ett nytt partnerskap mellan EU och de utomeuropeiska länderna och territorierna.

Enligt kommissionens uppfattning bör det särskilda förhållandet mellan EU och de utomeuropeiska länderna och territorierna röra sig bort från ett traditionellt utvecklingssamarbetsupplägg i riktning mot ett ömsesidigt partnerskap för att stödja hållbar utveckling i de utomeuropeiska länderna och territorierna och främja EU:s värden och normer i omvärlden. Med beaktande av den feedback som kommissionen fick i samband med det offentliga samrådet, särskilt från de utomeuropeiska länderna och territorierna och från de fyra medlemsstater (Danmark, Frankrike, Nederländerna och Förenade kungariket) som dessa är knutna till, anser kommissionen att tyngdpunkten i partnerskapet bör ligga på att, med vederbörlig hänsyn till de utomeuropeiska ländernas och territoriernas olikheter, stärka deras konkurrenskraft och elasticitet ( resilience ) och främja samarbete mellan de utomeuropeiska länderna och territorierna och andra partner.

2. DET OFFENTLIGA SAMRÅDET OM DE FRAMTIDA FÖRBINDELSERNA MELLAN EU OCH DE UTOMEUROPEISKA LÄNDERNA OCH TERRITORIERNA

Det offentliga samråd som inleddes genom grönboken hölls under perioden 1 juli–17 oktober 2008[4]. Den 3 oktober 2008[5] anordnade kommissionen en konferens i Bryssel för berörda parter, för att närmare redogöra för de frågor som tagits upp i grönboken. Kommissionen, de utomeuropeiska länderna och territorierna och de medlemsstater som de utomeuropeiska länderna och territorierna är knutna till diskuterade grönboken vid det årliga ULT-forumet, den 27–28 november 2008[6].

Av de bidrag till samrådet som kommissionen mottagit till svar på grönboken och av diskussionerna vid konferensen för berörda parter och ULT-forumet framgår att det finns ett brett samförstånd mellan de direkt berörda parterna i ett antal allmänna frågor[7]. En vanlig åsikt är att den nuvarande fokuseringen, i förbindelserna mellan EU och de utomeuropeiska länderna och territorierna, på fattigdomsminskning inte längre är förenlig med verkligheten på fältet och att man därför bör välja ett nytt upplägg. Det särskilda förhållandet mellan EU och de utomeuropeiska länderna och territorierna bör utgöra grundstenen i ett sådant upplägg. Det bör ta vederbörlig hänsyn till de utomeuropeiska ländernas och territoriernas specificiteter, särskilt till deras ekonomiska och sociala utveckling, deras olikheter och sårbarhet och deras betydelse i miljöhänseende. Det bör också inriktas på att stärka deras elasticitet samt deras konkurrenskraft, särskilt i de regioner där de är belägna. Ett centralt budskap är att de utomeuropeiska länderna och territorierna i deras egenskap av förposter för Europa runt om i världen bör ses som en tillgång för EU och inte som en börda.

I många bidrag betonas att solidariteten mellan EU och de utomeuropeiska länderna och territorierna bör grundas på den omständigheten att alla som är hemmahörande i de utomeuropeiska länderna och territorierna i princip är unionsmedborgare (i deras egenskap av medborgare i någon av de medlemsstater som de utomeuropeiska länderna och territorierna är knutna till[8]) och på de nära band som är följden av en gemensam historia och gemensamma konstitutionella traditioner. De som lämnat bidragen i fråga gör gällande att man i den framtida associeringen samtidigt som man griper sig an problemet med de utomeuropeiska ländernas och territoriernas sårbarhet bör inrikta sig på ländernas och territoriernas potential snarare än på kampen mot fattigdom. Enligt vissa bidragslämnare innebär detta också att de utomeuropeiska länderna och territorierna inte bör ”få det sämre ställt” framöver vad beträffar finansiellt stöd från gemenskapen och att man generellt bör göra det lättare för dem att få tillgång till finansiering.

Det offentliga samrådet bekräftar de utmaningar som de utomeuropeiska länderna och territorierna står inför i miljöhänseende, deras potential i detta hänseende och EU:s och de utomeuropeiska ländernas och territoriernas gemensamma intressen på miljöområdet. I många bidrag påvisas hur viktiga de utomeuropeiska länderna och territorierna och deras utpräglade biologiska mångfald är som globalt miljöarv. De som lämnat bidragen föreslår också att de utomeuropeiska länderna och territorierna med fördel kan ses som laboratorier för att undersöka verkningarna av klimatförändringarna eller som testområden för pilotprojekt på miljöområdet. Ett stort antal berörda parter föreslår att särskilda – kompletterande – resurser ska göras tillgängliga för miljöskydd, bekämpning av klimatförändringar och katastrofriskreducering i de utomeuropeiska länderna och territorierna.

Det finns ett allmänt önskemål om ett mer omfattande partnerskap mellan EU och de utomeuropeiska länderna och territorierna, men endast i ett fåtal bidrag tillhandahålls någon input om vilket ansvar detta i praktiken bör föra med sig för de utomeuropeiska länderna och territorierna själva. I många bidrag pekar man å andra sidan på behovet av att de utomeuropeiska länderna och territorierna i större utsträckning tas i beaktande vid – och rent av involveras mer direkt i – EU:s uppläggning av politiken på områden som berör dem.

I flera bidrag pekar man på behovet av att hjälpa de utomeuropeiska länderna och territorierna att bli mer konkurrenskraftiga, t.ex. genom inrättande av kompetenscentrum, förstärkning av regionalt samarbete och regional integration, utbyggnad av utomeuropeiska länders och territoriers roll som förposter för EU i deras respektive regioner och förenkling av ursprungsregler och sanitära och fytosanitära regler för import av varor till gemenskapen. Trots den vikt som fästs vid regionalt samarbete förefaller omfattningen av utomeuropeiska länders och territoriers deltagande i processer för regional integration, där sådan är möjlig, vara beroende av de faktiska fördelar som detta ger varje partner.

I nästan alla bidrag pekas på behovet av att i den nya samarbetsramen ta vederbörlig hänsyn till de utomeuropeiska ländernas och territoriernas olikheter. Särskilt vad beträffar handelsfrågor betonas det att de utomeuropeiska länderna och territorierna befinner sig i olika situationer. Det finns följaktligen starka önskemål om större flexibilitet när det gäller att möta de specifika utmaningar som ett visst utomeuropeiskt land eller territorium står inför. I flera bidrag där större diversifiering efterlyses betonas emellertid på samma gång vikten av att bibehålla en enhetlig övergripande ram för alla utomeuropeiska länder och territorier.

3. ETT NYTT PARTNERSKAP MELLAN EU OCH DE UTOMEUROPEISKA LÄNDERNA OCH TERRITORIERNA

Även om syftet med associeringen av de utomeuropeiska länderna och territorierna med Europeiska gemenskapen bör förbli det som anges i artikel 182 i EG-fördraget är det nödvändigt att ersätta upplägget i ULT-beslutet med ett mer samtida upplägg i vilket vederbörlig hänsyn tas till samförståndet i de utomeuropeiska länderna och territorierna och de medlemsstater som dessa är knutna till om idén att solidariteten mellan EU och de utomeuropeiska länderna och territorierna bör grundas på det särskilda förhållandet mellan parterna och på att de tillhör samma ”europeiska familj”.

I detta avseende är kommissionen av den uppfattningen att den övergripande logiska grunden för associeringen bör vara att sörja för hållbar utveckling i de utomeuropeiska länderna och territorierna och att bidra till att främja EU:s värden och normer i omvärlden. Å ena sidan innebär den nödvändiga solidariteten från EU:s sida gentemot de utomeuropeiska ländernas och territoriernas invånare – som i sin egenskap av medborgare i någon av de medlemsstater som de utomeuropeiska länderna och territorierna är knutna till i princip är unionsmedborgare – att EU bör främja hållbar utveckling i de utomeuropeiska länderna och territorierna, i dess ekonomiska, sociala och miljörelaterade dimensioner. Å andra sidan kan det särskilda förhållandet mellan EU och de utomeuropeiska länderna och territorierna och de senares lokalisering runt om i världen göra deras associering med EU till en förmånlig kanal för att främja EU:s värden och normer på en så bred geografisk bas som möjligt. Kommissionen anser därför att det framtida förhållandet bör vara mer ömsesidigt och grundas på gemensamma intressen.

Den framtida associeringen bör med beaktande av denna nya logiska grund syfta till att stärka de utomeuropeiska ländernas och territoriernas konkurrenskraft och elasticitet och främja samarbete mellan de utomeuropeiska länderna och territorierna och andra partner i de regioner där de utomeuropeiska länderna och territorierna är belägna, i EU och på andra platser. Detta kräver inte längre ett förhållande mellan stödgivare och stödmottagarpartner såsom fallet är idag, utan en ny ram för samarbetet.

I detta avseende erbjuder gemenskapens interna politik på olika områden och särskilt dess regionalpolitik intressanta exempel. Detta innebär inte att den interna politiken eller delar av denna bör tillämpas i sig på de utomeuropeiska länderna och territorierna eller att man bör göra så att de utomeuropeiska länderna och territorierna kommer att omfattas av den interna politiken. De närmare riktlinjerna för och förfarandet vid de utomeuropeiska ländernas och territoriernas associering med gemenskapen efter 2013 bör i stället även fortsättningsvis grunda sig på artikel 187 i EG-fördraget, men inspiration för riktlinjerna och förfarandet bör hämtas från formler som tillämpats med framgång i genomförandet av gemenskapens interna politik på olika områden.

Det är i det hänseendet särskilt relevant att gemenskapens regionalpolitik tillämpas för var och en av de 271 regionerna i EU, i den meningen att regionalpolitiken utgör en enhetlig policyram inom vilken det trots detta är möjligt att ta hänsyn till de stora olikheterna mellan regionerna. Särskild uppmärksamhet bör även ägnas åt EU:s strategi visavi de yttersta randområdena i unionen, vilken är resultatet av ett samlat, enhetligt upplägg tvärsöver all gemenskapspolitik.

Utan att det påverkar diskussionerna om den framtida budgetramen bör utvecklingen av det nuvarande förhållandet mellan stödgivare och stödmottagarpartner i riktning mot ett nytt partnerskap föra med sig en ändring, från och med 2014, av det sätt som de utomeuropeiska länderna och territorierna erhåller finansiellt stöd på. I detta avseende kan strukturfonderna tjäna som inspirationskälla, särskilt sammanhållningspolitikens strategiska upplägg och den därav följande tematiska och finansiella koncentrationen under den nuvarande programplaneringsperioden. Dessutom bör, såsom till stor del är fallet redan idag, gemenskapens finansiella stöd till de utomeuropeiska länderna och territorierna enbart medfinansiera program: bidrag från de utomeuropeiska länderna och territorierna eller från de medlemsstater som dessa är knutna till garanterar de utomeuropeiska ländernas och territoriernas ”ägarskap” ( ownership ) i programmen.

Trots det som angivits ovan erkänner kommissionen att det i vissa utomeuropeiska länder och territorier kan vara motiverat att bibehålla den nuvarande fokuseringen på fattigdomsminskning, med tanke på att en del utomeuropeiska länder och territorier för närvarande kan komma i fråga för offentligt utvecklingsbistånd (official development assistance, ODA)[9]. De faktiska behoven av utvecklingsbistånd i de berörda utomeuropeiska länderna och territorierna bör emellertid bedömas i förhållande till behoven hos EU:s andra stödmottagarpartner, och det bör upprättas en förteckning över de utomeuropeiska länder och territorier som kan komma i fråga för sådant bistånd. Gemenskapen bör följaktligen tillhandahålla utvecklingsbistånd endast till ett mycket begränsat antal utomeuropeiska länder och territorier, om ens till några. Detta bör förstås inte ha någon betydelse för ett utomeuropeiskt lands eller territoriums möjligheter att komma i fråga för andra former av finansiellt stöd för att uppnå målen för associeringen mellan de utomeuropeiska länderna och territorierna och gemenskapen.

3.1. Tre centrala mål anpassade till de utomeuropeiska ländernas och territoriernas specificiteter

3.1.1. Stärka konkurrenskraften

Att stärka de utomeuropeiska ländernas och territoriernas konkurrenskraft bör vara ett första centralt mål för den framtida associeringen mellan de utomeuropeiska länderna och territorierna och gemenskapen. Genom att inrikta sig på sådant som driver upp konkurrenskraften – t.ex. utbildning (inbegripet yrkesutbildning), tekniska framsteg och innovation, informations- och kommunikationsteknik, makroekonomisk stabilitet, rättssäkerhet, sund förvaltning (inbegripet på skatteområdet), transparenta och välfungerande institutioner, en solid policyram för att hjälpa små och medelstora företag särskilt med att skaffa lämplig teknik och utveckla investeringsprojekt samt en hållbar förvaltning och exploatering av miljötillgångar – kan de utomeuropeiska länderna och territorierna förbättra sina utsikter att bli regionala kompetenscentrum. Målinriktat samarbete mellan företag spelar en viktig roll i detta avsende.

3.1.2. Stärka elasticiteten

Att minska de utomeuropeiska ländernas och territoriernas sårbarhet (snarare än att bekämpa fattigdom, som fallet är idag) bör vara ett andra centralt mål. I de bidrag till det offentliga samrådet som kommissionen mottog till svar på grönboken påpekas att dagens traditionella utvecklingssamarbetsupplägg inte räcker till för att komma till rätta med de verkliga utmaningarna i de utomeuropeiska länderna och territorierna. Det är nödvändigt att stärka de utomeuropeiska ländernas och territoriernas elasticitet, bl.a. på grund av att deras sårbarhet gör det svårt för dem att utveckla sin potential.

Utan att det berör de minst utvecklade utomeuropeiska ländernas och territoriernas specifika situation skulle den framtida associeringen kunna inriktas på att förbättra de utomeuropeiska ländernas och territoriernas kapacitet att vidta åtgärder till svar på ekonomiska chocker och utmaningar på miljöområdet och för att hantera deras beroende av olja och stora utsatthet för följderna av naturkatastrofer.

3.1.3. Främja samarbete

Att främja samarbete mellan de utomeuropeiska länderna och territorierna och andra partner bör vara ett tredje centralt mål för den framtida associeringen. Sådant samarbete är nödvändigt inte bara för att befästa en hållbar utveckling i de utomeuropeiska länderna och territorierna, utan också för att de ska kunna bidra till att främja EU:s värden och normer i omvärlden, särskilt i grannländerna.

Integrering av de utomeuropeiska länderna och territorierna på regionala marknader och på världsmarknaden och aktivt samarbete mellan utomeuropeiska länder och territorier och andra partner (där sådant samarbete är möjligt) är – särskilt mot bakgrund av processen för regional integration i AVS-regionerna och avtalen om ekonomiskt partnerskap mellan EU och AVS-regioner – av största betydelse för att de utomeuropeiska länderna och territorierna till fullo ska kunna dra fördel av en hållbar utveckling och av globaliseringen och samtidigt minimera de negativa verkningarna av den senare. Ett utbyggt samarbete kan också förbättra de utomeuropeiska ländernas och territoriernas kapacitet att komma till rätta med sin sårbarhet, t.ex. genom skalfördelar, regionala initiativ för katastrofriskreducering eller gränsöverskridande miljöskydd. Det kan även leda till en utveckling av kulturutbytet, till större ömsesidig förståelse och respekt för mångfald och till att grundläggande värden befrämjas. Det kan dessutom göra det möjligt för sakkunniga från de utomeuropeiska länderna och territorierna att spela en roll i EU:s stöd till utvecklingsländer.

3.2. Samarbetsprinciper och samarbetsområden som återspeglar ett nytt upplägg

Kommissionen har med tanke på uppnåendet av de tre ovan angivna målen, som i mycket stor utsträckning hänger ihop, identifierat vissa samarbetsprinciper och samarbetsområden. Alla dessa är inte nödvändigtvis av lika stor betydelse för vart och ett av de utomeuropeiska länderna och territorierna, utan bör betraktas med hänsyn till det enskilda utomeuropeiska landets eller territoriets specifika situation. För övrigt bör man, utan att det påverkar diskussionerna om den framtida budgetramen och med vederbörligt beaktande av samordning med finansieringsinstrument för de yttersta randområdena och för AVS-stater och berörda tredjeländer i närheten av de utomeuropeiska länderna och territorierna, utforska frågan om hur gemenskapen på bästa sätt kan tillhandahålla tekniskt och finansiellt stöd för att målen för associeringen ska uppnås. Man kan även ta upp frågan om det är möjligt att på ett bättre sätt rikta in sig på de utomeuropeiska länderna och territorierna inom ramen för övergripande gemenskapsprogram (till vilka de utomeuropeiska länderna och territorierna i princip har tillträde), i likhet med den direkta eller indirekta inriktningen på de yttersta randområdena i vissa fall (t.ex. i det särskilda programmet ”Kapacitet” inom ramen för sjunde ramprogrammet för forskning).

Eftersom de utomeuropeiska länderna och territorierna ofta betonar de svårigheter de ställs inför på grund av sin (till följd av ringa storlek) begränsade institutionella kapacitet, bör de utomeuropeiska länderna och territorierna och de medlemsstater som dessa är knutna till göra det till en prioritet att komma till rätta med dessa problem, vid behov med EU:s hjälp. På ett liknande sätt bör de utomeuropeiska länderna och territorierna (eller de medlemsstater som dessa är knutna till) skaffa sig erforderlig kapacitet för att följa den relevanta EU-policyutvecklingen och samla in sådana statistiska uppgifter som behövs för att ställa en samlad diagnos över den sociala och den ekonomiska situationen och miljösituationen i de utomeuropeiska länderna och territorierna med tanke på senare utveckling av lämpliga policyar och strategier.

3.2.1. Kompetens och sakkunskap

Med utgångspunkt i en tydlig diagnos över utmaningarna och möjligheterna för ett enskilt utomeuropeiskt land eller territorium i dess region bör man inom ramen för den framtida associeringen främja utformning, på grundval av ett participativt upplägg mellan de offentliga myndigheterna, den privata sektorn och det civila samhället, av en policyram för en utåtriktad tillväxtstrategi.

När de komparativa fördelarna för ett utomeuropeiskt land eller territorium väl har fastställts bör man på lämpligt vis göra det möjligt för detta att vidareutveckla dessa fördelar minst upp till EU-nivå, med sikte på att dela den kompetens och sakkunskap som förvärvas med andra utomeuropeiska länder och territorier, med grannländer (i synnerhet utvecklingsländer), med andra intresserade partner och, där så är lämpligt, med EU.

3.2.2. Gemenskapsregler och gemenskapsnormer

Utöver att främja utomeuropeiska länder och territorier som kompetenscentrum bör man inom ramen för den framtida associeringen uppmuntra och bistå (finansiellt eller på annat sätt) de utomeuropeiska länderna och territorierna att ”uppgradera” sin lagstiftning på relevanta politikområden med sikte på att anpassa denna till gemenskapens regelverk (där detta inte redan har gjorts). En sådan uppgradering bör dock alltid ske på frivillig basis. Den kan t.ex. leda till tillämpning av strängare miljönormer, ett mer gynnsamt företagsklimat eller större exportmöjligheter (bl.a. genom uppgradering av sanitära och fytosanitära normer). Vad beträffar ekonomiskt samarbete på området varor och tjänster skulle en uppgradering av den lokala lagstiftningen göra det möjligt att minska heterogeniteten i regelhänsende och de icke-tariffära handelshindren, att standardisera tullförfarandena och – särskilt om de ekonomiska aktörerna bistås i anpassningen till de nya reglerna – att främja den regionala och den internationella handeln (även den med EU). Vad beträffar skattefrågor har alla berörda utomeuropeiska länder och territorier gjort åtaganden att följa internationella normer för transparens och informationsutbyte. Ett snabbt genomförande av dessa normer är nödvändigt för att uppnå lika villkor på skatteområdet och för att få väl fungerande skattesystem[10].

Uppgradering av den lokala lagstiftningen kan också göra de utomeuropeiska länderna och territorierna till ”förebilder” i de regioner där de är belägna och därvid, inom ramen för ett mer ömsesidigt partnerskap, bidra till att främja EU:s värden och normer. Det bör dock betonas att frivilligt antagande från ett utomeuropeiskt lands eller territoriums sida av gemenskapsregler och gemenskapsnormer inom ett visst politikområde inte skulle inebära att det utomeuropeiska landet eller territoriet i fråga integreras i den berörda gemenskapspolitiken som sådan. Uppgradering av den lokala lagstiftningen får för övrigt inte bli till ett hinder för ytterligare regional integration där sådan integration är en del av det utomeuropeiska landets eller territoriets politik.

Även om den framtida associeringen inte för med sig att gemenskapspolitiken på ett visst område blir direkt tillämplig på de utomeuropeiska länderna och territorierna skulle man kunna utforska frågan om huruvida ett utomeuropeiskt land eller territorium som frivilligt införlivat gemenskapens regelverk på ett område med sin lagstiftning på något sätt i större utsträckning skulle kunna involveras i dialogen om vidareutvecklingen av regelverket på området i fråga, utan att det påverkar medlemsstaternas roll i beslutsprocessen. Den framtida associeringen skulle alltså kunna omfatta mekanismer för en politisk dialog på grundval å ena sidan av de principer och förfaranden som får sitt uttryck i det trilaterala förhållandet mellan gemenskapen, de utomeuropeiska länderna och territorierna och de medlemsstater som de utomeuropeiska länderna och territorierna är knutna till och å andra sidan av förbindelserna mellan de utomeuropeiska länderna och territorierna och de medlemsstater som dessa är knutna till.

3.2.3. Miljö och katastrofriskreducering

Att främja åtgärder på internationell nivå för att hantera regionala eller globala miljöproblem är ett av målen för gemenskapens miljöpolitik. De utomeuropeiska ländernas och territoriernas strategiska betydelse på detta område beaktas redan i gemenskapens miljöpolitik: länderna och territorierna omfattas av handlingsplaner för skydd av biologisk mångfald och bekämpning av klimatförändringar. De har dessutom stor potential att förbättra de vetenskapliga kunskaperna i världen om biologisk mångfald och om maritim miljö och maritima resurser.

Med beaktande av de bidrag till det offentliga samrådet som kommissionen mottog till svar på grönboken och av slutsatserna från en konferens på Réunion[11] är kommissionen beredd att, i partnerskap med de utomeuropeiska länderna och territorierna och de medlemsstater som dessa är knutna till och i samarbete med det civila samhället, pröva förslag som kan hjälpa de utomeuropeiska länderna och territorierna att slå in på vägen mot hållbar utveckling (mot ”en grönare ekonomi”) och vidta olika åtgärder på miljöområdet (anpassning till klimatförändringarna, nätverk av skyddade områden, miljöbedömningar, avfallshantering, förnybara energikällor, etc.).

Katastrofriskreducering är en prioritet som ett utomeuropeiskt land eller territorium inte kan ta itu med på egen hand. Insatser på detta område är mycket mer effektiva när de görs på regional eller än mer övergripande nivå. Utan att det berör åtgärder från de berörda medlemsstaternas sida för att inkludera de utomeuropeiska länderna och territorierna i regionala eller internationella planer bör EU verka för att de relevanta regionala organisationerna ska beakta de utomeuropeiska länderna och territorierna och för att de senare ska beaktas i regionala och globala strategier för katastrofriskreducering. EU:s stöd för katastrofriskreducering[12] i utomeuropeiska länder och territorier grundar sig inte enbart på solidariteten med de utomeuropeiska länderna och territorierna. Stödet gör det också möjligt för EU att dra nytta av de erfarenheter som de utomeuropeiska länderna och territorierna förvärvar, för katastrofriskreducering i EU eller i utvecklingsländerna.

3.2.4. Förbindelserna med omvärlden

Det råder inget tvivel om att det faktum att de utomeuropeiska länderna och territorierna är relativt isolerade utgör ett stort problem för de flesta av dem. Sammanlänkning är av stor betydelse för att främja den ekonomiska utvecklingen och stärka konkurrenskraften via samarbete med andra partner i de regioner där de utomeuropeiska länderna och territorierna är belägna eller i EU. Inom ramen för den framtida associeringen bör man därför ägna särskild uppmärksamhet åt att uppmuntra de utomeuropeiska länderna och territorierna – särskilt de mest isolerade – att ta itu med ”tillgänglighetsfrågorna”, bl.a. genom utveckling av informations- och kommunikationstekniken.

När ett utomeuropeiskt lands eller territoriums tillgänglighet väl har förbättrats kan man undersöka olika sätt att främja användningen av de utbyggda sammanlänkningsfaciliteterna. Man bör dock undvika att skapa artificiella system. I detta sammanhang är kommissionen beredd att undersöka hur de utomeuropeiska länderna och territorierna kan främja användningen, för annat än omlastningsförfarandet enligt artikel 36 i ULT-beslutet, av sina hamnar och flygplatser och omlastnings- och lagringsinfrastrukturen där. För närvarande finns det inget som tyder på att omlastningsförfarandet har något verkligt värde.

Att förbättra de utomeuropeiska ländernas och territoriernas tillgänglighet är naturligtvis av stor betydelse även för att främja samarbete mellan de utomeuropeiska länderna och territorierna och grannländerna, EU (inbegripet de yttersta randområdena) och andra partner. Sådant samarbete är inte bara till nytta för parterna när det gäller att finna lösningar på gemensamma problem, utan är också av stor betydelse för de utomeuropeiska ländernas och territoriernas roll som strategiska förposter för EU. Samarbete mellan företag från de olika parterna har särskilt stor potential för tekniköverföring, t.ex. på områdena turism, förnybara energikällor och vattenbruk.

3.2.5. Handel och ekonomiskt samarbete

Den nuvarande icke-ömsesidiga tullförmånsordningen för de utomeuropeiska länderna och territorierna bör bibehållas i de framtida bestämmelserna om handel och ekonomiskt samarbete med de utomeuropeiska länderna och territorierna, detta dock utan att det berör sådana ändringar som kan visa sig nödvändiga t.ex. till följd av revidering av omlastningsförfarandet eller ursprungsreglerna (inbegripet reglerna om kumulation), till följd av införande av bestämmelser om tillfälligt upphävande av tillämpningen av förmånsordningen i händelse av bedrägeri eller andra oegentligheter[13] eller till följd av att ett utomeuropeiskt land eller territorium (med stöd av den medlemsstat som det är knutet till) väljer att inkluderas i särskilda förmånsarrangemang (såsom ett avtal om ekonomiskt partnerskap[14]) mellan gemenskapen och andra partner i den region där det utomeuropeiska landet eller territoriet är beläget. Ett sådant val skulle leda till att handelsförhållandet mellan det utomeuropeiska landet eller territoriet i fråga och gemenskapen blir ömsesidigt.

Eftersom de utomeuropeiska ländernas och territoriernas handelsmiljö och deras priviligierade ställning i gemensskapens handelspolitik håller på att förändras till följd av multilateral liberalisering och avtalen om ekonomiskt partnerskap med AVS-regioner, önskar kommissionen betona vikten av att de utomeuropeiska länderna och territorierna integreras på regionala marknader och på världsmarknaden, som ett komplement till andra sätt att stärka de utomeuropeiska ländernas och territoriernas konkurrenskraft och minska deras sårbarhet. De utomeuropeiska länder och territorier som är belägna i en AVS-region har därför uppmanats att positionera sig visavi avtalen om ekonomiskt partnerskap. Fullständig regional integration med AVS-länder bör dock eftersträvas endast om varje partner önskar detta. Den framtida associeringen bör alltså vara i stånd att ta hänsyn till sådana skillnader mellan de utomeuropeiska länderna och territorierna som är resultatet av de val de gjort eller, för de mest isolerade utomeuropeiska länderna och territorierna, av deras specifika situation.

Eftersom de utomeuropeiska länderna och territorierna inte är en del av den inre marknaden, måste de i vilket fall som helst även fortsättningsvis fullgöra de skyldigheter som åligger tredjeländer i fråga om handel. Inom ramen för den framtida associeringen bör man dock göra det lättare för de utomeuropeiska länderna och territorierna att fullgöra dessa skyldigheter, genom att uppmuntra och bistå dem att uppgradera sin lagstiftning på relevanta områden.

Kommissionen förordar en modernisering av ursprungsreglerna för de utomeuropeiska länderna och territorierna. En sådan modernisering skulle med beaktande av den pågående reformprocessen och vikten av förenkling, transparens och lätthanterlighet kunna ge upphov till en uppsättning ULT-specifika ursprungsregler som i princip skulle tillämpas på alla utomeuropeiska länder och territorier. Vissa utomeuropeiska länder och territorier skulle emellertid kunna föredra tillämpning av reglerna för handeln mellan deras AVS-grannländer och EU i stället, för att ha möjlighet till ULT–AVS-ursprungskumulation i den region där de är belägna.

4. SLUTSATS

Kommissionen förordar en väsentlig ändring av upplägget för associeringen av de utomeuropeiska länderna och territorierna med Europeiska gemenskapen. En sådan ändring bör återspegla den omständigheten att förhållandet mellan parterna är unikt i den bemärkelsen att de utomeuropeiska länderna och territorierna och Europeiska unionen är knutna till varandra på ett invecklat sätt trots att de utomeuropeiska länderna och territorierna inte utgör en del av unionen som sådan. Ändringen bör ge upphov till ett partnerskap grundat på gemensamma intressen, ömsesidighet samt rättigheter och skyldigheter. I detta sammanhang bör solidariteten från EU:s sida gentemot de utomeuropeiska länderna och territorierna trygga en hållbar utveckling i de utomeuropeiska länderna och territorierna genom förstärkning av deras konkurrenskraft och minskning av deras sårbarhet, och de utomeuropeiska länderna och territorierna bör å sin sida bidra till att främja EU:s värden och normer.

I syfte att bidra till uppbyggnaden av en ny EU-strategi visavi de utomeuropeiska länderna och territorierna har kommissionen för avsikt att undersöka särskilt följande frågor mer ingående innan den lägger fram ett förslag till nytt ULT-beslut:

- De viktigaste utmaningarna och möjligheterna för varje utomeuropeiskt land eller territorium i dess regionala omgivning samt varje utomeuropeiskt lands eller territoriums komparativa fördelar, strategiska potential och nuvarande konkurrenskraft, med sikte på utveckling av en miljö som är gynnsam för företagssamarbete och kapacitetsuppbyggnad.

- Graden av konvergens, på relevanta politikområden, mellan den lokala lagstiftningen i varje utomeuropeiskt land eller territorium och gemenskapens regelverk.

- Möjliga sätt att förbättra de utomeuropeiska ländernas och territoriernas tillgänglighet, bl.a. med hjälp av informations- och kommunikationteknik.

- Verkningarna för de utomeuropeiska länderna och territorierna av regional integration och globalisering (inbegripet de möjligheter som regional integration och globalisering kan ge de utomeuropeiska länderna och territorierna).

- Främjande av närmare samarbete i miljöfrågor (t.ex. om biologisk mångfald, klimatförändringar och katastrofriskreducering i utomeuropeiska länder och territorier).

- Det faktiska behovet av utvecklingsbistånd.

- Möjligheterna att införa ULT-specifika ursprungsregler.

- De möjliga finansieringsmekanismerna.

Kommissionen har för avsikt att i partnerskap med de utomeuropeiska länderna och territorierna och de medlemsstater som de utomeuropeiska länderna och territorierna är knutna till ingående reflektera över dessa och andra frågor under 2010 och 2011, vilket bör bana väg för utarbetandet av ett konkret förslag, i god tid före utgången av 2013, om ändring av upplägget för associeringen.

[1] Länderna och territorierna i fråga förtecknas i bilaga II till EG-fördraget. Associeringsordningen har aldrig tillämpats för Bermuda, ett av territorierna i förteckningen, i enlighet med önskemålen från Bermudas regering.

[2] EGT L 314, 30.11.2001, s. 1. Beslutet senast ändrat genom beslut 2007/249/EG (EUT L 109, 26.4.2007, s. 33).

[3] KOM(2008) 383 slutlig.

[4] http://ec.europa.eu/development/how/consultation/index.cfm?action=viewcons&id=3841

[5] http://ec.europa.eu/development/geographical/regionscountries/regionscountriesocts_en.cfm

[6] http://ec.europa.eu/development/geographical/regionscountries/regionscountriesoctsforum_en.cfm

[7] Detta sagt utan att det berör enskildheterna i varje bidrag, vilka inte görs till föremål för individuell analys i det här meddelandet.

[8] Enligt artikel 17 i EG-fördraget ska varje person som är medborgare i en medlemsstat vara unionsmedborgare. Var och en som är hemmahörande på Grönland eller i något av de franska eller de nederländska utomeuropeiska länderna och territorierna är automatiskt medborgare i den medlemsstat som det berörda utomeuropeiska landet eller territoriet är knutet till och är följaktligen unionsmedborgare. Medborgarna i alla brittiska utomeuropeiska länder och territorier är sedan den 21 maj 2002 även brittiska medborgare. De kan dock välja att avstå från brittiskt medborgarskap och enbart vara medborgare i något av de brittiska utomeuropeiska länderna och territorierna.

[9] Anguilla, Mayotte, Montserrat, S:ta Helena, Turks- och Caicosöarna och Wallis- och Futunaöarna.

[10] Se kommissionens meddelande av den 28 april 2009 med titeln God förvaltning i skattefrågor (KOM(2009) 201 slutlig).

[11] Konferensen The European Union and its Overseas Entities: Strategies to counter Climate Change and Biodiversity Loss , som hölls den 7–11 juli 2008 i det franska ordförandeskapets regi.

[12] Se kommissionens meddelande med titeln EU:s strategi för stöd till katastrofförebyggande i utvecklingsländerna (KOM(2009) 84 slutlig). Strategin omfattar även de utomeuropeiska länderna och territorierna.

[13] Som i det allmänna preferenssystemet (GSP) och avtalen om ekonomiskt partnerskap.

[14] Enligt avtalet mellan Cariforum och EU om ekonomiskt partnerskap får utomeuropeiska länder och territorier inkluderas i avtalet. Om ett utomeuropeiskt land eller territorium och den medlemsstat som det är knutet till begär att landet eller territoriet inkluderas i ett avtal om ekonomiskt partnerskap, går kommissionen med på detta.