Yttrande från Regionkommittén om:

- "Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om samordning av förfarandena vid offentlig upphandling av varor, tjänster och byggentreprenader", och

- "Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om samordning av förfarandena vid upphandling på områdena vatten, energi och transporter"

(2001/C 144/08)

BAKGRUND

Förslagen till Europaparlamentets och rådets direktiv om samordning av förfarandena vid offentlig upphandling av varor, tjänster och byggentreprenader samt samordning av förfarandena vid upphandling på områdena vatten, energi och transporter (KOM(2000) 275 slutlig - 2000/0115 COD och KOM(2000) 276 slutlig - 2000/0117 COD).

Rådets beslut av den 8 september 2000 att i enlighet med artikel 265 första stycket i EG-fördraget rådfråga Regionkommittén i detta ärende.

Presidiets beslut av den 2 juni 1999 att utarbeta ett yttrande i detta ärende och att ge utskott 6 - sysselsättning, ekonomisk politik, inre marknaden, industri, småföretag - i uppdrag att utarbeta kommitténs yttrande.

"Meddelande från kommissionen: Offentlig upphandling inom Europeiska unionen", (KOM(1998) 143 slutlig).

Regionkommitténs yttrande om "Meddelande från kommissionen: Offentlig upphandling inom Europeiska unionen", CdR 108/1998 fin(1).

Kommissionens grönbok "Offentlig upphandling inom Europeiska unionen: överväganden inför framtiden" (KOM(96) 583 slutlig).

Regionkommitténs yttrande om grönboken "Offentlig upphandling inom Europeiska unionen: Överväganden inför framtiden", CdR 81/1997 fin(2).

Presidiets beslut av den 26 oktober 2000 att utse Catarina Segersten Larsson till huvudföredragande med uppdrag att utarbeta ett yttrande i denna fråga, i enlighet med artikel 40.2 i Regionkommitténs arbetsordning.

Det finns flera relevanta utslag från Europeiska domstolen såsom domstolens dom av den 26 september 2000, mål C-225/98, kommissionen mot Frankrike om underlåtelse att uppfylla skyldigheterna enligt rådets direktiv 71/305/EEG av den 26 juli 1971, i dess lydelse enligt rådets direktiv 89/440/EEG av den 18 juli 1989, och rådets direktiv 93/37/EEG av den 14 juni 1993, vid olika offentliga upphandlingar av bygg- och anläggningsarbeten avseende uppförande och underhåll av skolbyggnader.

Utkast till yttrande, CdR 312/2000 rév. 1, som huvudföredraganden Catarina Segersten Larsson (S-PPE) utarbetat.

Mot bakgrund av ovanstående antog Regionkommittén följande yttrande vid sin 36:e plenarsession den 13-14 december 2000 (sammanträdet den 13 december).

1. Regionkommitténs synpunkter

1.1. Regionkommittén ser mycket positivt på att kommissionen har tagit till sig kritiken om upphandlingsreglernas onödigt byråkratiska uppbyggnad och tillämpning och på kommissionens intentioner att lägga vikt på ökad flexibilitet, modernisering och förenkling.

1.2. Regionkommittén tycker att det är mycket bra att man har slagit ihop de tre direktiven inom den klassiska sektorn till ett enda. Läsbarheten förenklas högst väsentligt genom att man har infört innehållsförteckningar i direktiven samt att man har infört mellanrubriker i texterna. Detta är positivt.

1.3. Det är också positivt att man ökar möjligheterna till elektronisk handel, vilket ligger helt i linje med vad Regionkommittén har föreslagit tidigare.

1.4. Det är också positivt att man försvårar för den ekonomiska brottsligheten att deltaga i offentliga upphandlingar.

1.5. Regionkommittén är också positiv till att telekommunikationsområdet undantas från försörjningsdirektivet.

1.6. Däremot anser Regionkommittén att kommissionen i vissa fall har valt fel väg i sina förslag och saknar vissa delar i de framlagda förslagen. Regionkommittén kan tyvärr också konstatera att vissa av förslagen har motsatt effekt än vad som var avsikten.

1.7. Regionkommittén anser att kommissionens planer på att ta upp ett antal viktiga frågor, inbegripet miljömässiga och sociala aspekter på anbudsförfaranden i icke bindande tolkningsdokument, inte är lämpliga och önskar se dessa viktiga aspekter behandlade i direktiven.

1.8. ReK anser att kommissionens direktiv klart och tydligt bör ge de upphandlande myndigheterna möjlighet att som kriterium vid offentlig upphandling använda sociala eller miljömässiga kriterier, och att dessa uttryckligen måste anges i meddelandet om upphandling. Rent ekonomiska kriterier bör inte vara de enda som avgör vilket anbud som är det bästa och mest fördelaktiga.

2. Regionkommitténs rekommendationer rörande direktivförslagen

2.1. Elektronisk upphandling

2.1.1. Regionkommittén välkomnar i stort de nya bestämmelserna om elektronisk upphandling och förkortningen av tidsfristerna, men anser att direktivet bör gå längre på vissa områden. Kommittén anser att det i synnerhet är viktigt att behandla alla aspekter av elektronisk upphandling, eftersom utvecklingen inom detta område går mycket fort och med tanke på att läget kommer att se helt annorlunda ut år 2002, när direktivet har genomförts.

2.1.2. Mer specifikt uppmanar kommittén kommissionen att införa bestämmelser om hur beställningar genom elektroniska kataloger ("marknader" och "köpcentra" på Internet) bör behandlas inom ramen för direktivet. Detta bör vara nära kopplat till bestämmelser om ramavtal som bör anpassas i enlighet med Regionkommitténs förslag nedan.

2.2. Nya regler vid särskilt komplicerade upphandlingar

2.2.1. Regionkommittén har tidigare ställt sig mycket positiv till kommissionens förslag om att införa mer flexibla upphandlingsformer, särskilt vid upphandling av komplicerade utrustningar och liknande. Regionkommittén sade i sitt yttrande över grönboken (punkt 2.2.12) att "motsvarande bestämmelser om förhandlad upphandling som finns i försörjningsdirektivet bör införas även i andra direktiv".

2.2.2. Regionkommittén förstår att det nya förfarandet uppfyller speciella krav från vissa medlemsstater vars upphandlande myndigheter är inblandade i offentlig-privata partnerskapsprojekt i stor skala. Regionkommittén anser dock att kommissionens förslag inte är tillräckligt långtgående eftersom förfarandet varken är tillräckligt flexibelt eller allmänt tillgängligt. Upphandling av tjänster är ett område som i allmänhet kräver mycket kontakt mellan köpare och säljare under hela upphandlingsprocessen. Detta är inte något exceptionellt krav, och nuvarande reglering är alltför rigid.

2.2.3. Begreppet objektiva grunder till att använda förfarandet måste förklaras, och ytterligare ett skäl måste läggas till för att återspegla verkligheten bakom offentlig-privata partnerskap, nämligen: "inte kan fördela risker och ge ersättning inom ramen för kontraktet utan att förhandla med ekonomiska operatörer".

2.2.4. Regionkommittén ställer sig särskilt frågande till tillhandahållandet av "utkast till lösningar". Ekonomiska operatörer kommer att anse att de har immateriell äganderätt till alla sådana utkast till lösningar och kan komma att begära ersättning för sådana lösningar antingen de används eller inte. Eftersom lokala och regionala myndigheter inte kommer att kunna betala för utkast till lösningar, kommer de självklart att hindras från att använda det nya förfarandet. Som ett alternativ föreslår Regionkommittén att begreppet "utkast till lösningar" byts ut. Detta är inte en lösning ur tekniskt hänseende, men skulle beskriva de ekonomiska operatörernas ansatser att genomföra kontrakten och skulle hjälpa den upphandlande myndigheten att bättre definiera sina krav i de specifikationer som ligger till grund för de påföljande förhandlingarna.

2.2.5. Regionkommittén anförde i yttrandet över grönboken att "det måste anses vara onödigt att avbryta en upphandling för att det offererade priset är högre än vad den upphandlande enheten har råd med, när en förhandling skulle kunnat innebära ett lägre pris som var acceptabelt för både köpare och säljare". Denna situation löses inte heller med den nu föreslagna lösningen.

2.2.6. Regionkommittén uppmanar kommissionen att ändra direktivet så att de upphandlande enheterna får möjlighet att använda ett förhandlat förfarande som skall kännetecknas av en stor flexibilitet och göra det möjligt att upprätthålla en bred dialog med leverantörerna före, under och efter upphandlingen. Kommissionen bör härvid ha bestämmelserna i försörjningsdirektivet som förebild.

2.3. Ramavtal

2.3.1. Regionkommittén har i sina tidigare yttranden angivit att ramavtal bör bli uttryckligen tillåtna i samtliga direktiv och det är glädjande att kommissionen föreslår reglering av ramavtal. Regionkommittén anser emellertid att föreliggande förslag till reglering inte är bra och inte ger den nödvändiga flexibiliteten.

2.3.2. I motiveringen skiljer kommissionen på "framework contracts" och "framework agreements"(3). "Framework agreements" anses inte som kontrakt i direktivens mening, eftersom de inte innehåller alla nödvändiga element för att kunna läggas till grund för en leverans.

2.3.3. "Framework contracts" omfattas däremot av direktivens definition av offentliga kontrakt. I motiveringen nämns som ett exempel på sådant kontrakt avtal med beställningssedel. I vissa medlemsstater anses inte "framework contracts" av denna typ vara bindande, i sådana fall används begreppen "framework arrangements" eller "framework agreements". Genom att i direktivet använda begreppet "framework agreement" för att beskriva vad som i grunden är ett nytt förfarande, orsakar kommissionen förvirring snarare än att skapa klarhet.

2.3.4. Kommissionens förslag rör endast "framework agreements" i den särskilda betydelse som begreppet har fått i direktivet, men enligt Regionkommitténs uppfattning framgår inte detta med tillräcklig tydlighet. Definitionen måste bli tydligare. I synnerhet bör de medlemsstater som regelbundet godkänner icke-bindande "framework contracts" (som de kallar framework agreements eller arrangements) känna till att dessa skall behandlas på samma sätt som vilket annat offentligt avtal som helst och inte som "framework agreements" i den betydelse som begreppet har i direktivförslaget.

2.3.5. Regionkommittén lägger stor vikt vid denna fråga så att det inte senare uppstår tvivel om att de avtal som i dag betraktas som "framework contracts" inte omfattas av de nya reglerna. Detta gäller t.ex. de i flera medlemsländer använda kundvalsmodellerna, där den upphandlande myndigheten ingår avtal med flera leverantörer, och det senare är den enskilda medborgaren som själv väljer leverantör samt även de kommunala och regionala upphandlingsorganisationernas avtal.

2.3.6. Själva proceduren som skall gälla för ramavtalen är inte heller tillräckligt flexibel. Detta gäller särskilt att man skall öppna konkurrensen igen varje gång som avtalet skall utnyttjas, vilket genererar merarbete för den upphandlande enheten och motverkar avsikten med ett ramavtal. Detta gäller också kravet på minst tre leverantörer och avtalens längsta löptid. Detta förfarande må ha en funktion, men det är så olikt det vanliga sättet på vilket ramavtal används i medlemsstaterna att det egentligen borde heta något annat.

2.3.7. Kommissionen förefaller att framför allt ha tänkt sig att ramavtalsbestämmelserna skall användas huvudsakligen vid upphandling av datorutrustning och liknande upphandlingar. Upphandling genom ramavtal används emellertid också vid andra typer av upphandling för att tillgodose ett individuellt behov, t.ex. ett handikapphjälpmedel, och då är den föreslagna metoden inte realistisk.

2.3.8. Om kommissionen är inriktad på att uttryckligen täcka ramavtal i det klassiska direktivet, anser Regionkommittén att den text som föreslås till försörjningsdirektivet mycket bättre beskriver det breda spektrum av olika metoder som medlemsstaterna uppfattar som ramavtal och att den ger den nödvändiga flexibiliteten.

2.4. Ändringar av tröskelvärdena

2.4.1. Kommissionen föreslår att antalet tröskelvärden minskas och att de skall anges i euro. Det är i och för sig bra att antalet tröskelvärden blir färre, men att de anges i euro får inte i praktiken innebära att något värde blir sänkt i förhållande till nuläget. Förslaget innebär emellertid en sänkning i praktiken i de flesta fall, vilket Regionkommittén inte kan acceptera.

2.4.2. Regionkommittén har tidigare anfört att tröskelvärdena är alltför lågt satta och bör höjas. Regionkommittén vidhåller denna uppfattning och uppmanar kommissionen att ta initiativ till att omförhandla GPA på denna punkt.

2.4.3. De låga tröskelvärdena utgör ett särskilt problem vid upphandling av tjänster, där transaktionsomkostnaderna ofta är relativt höga i förhållande till kontraktsvärdet, vilket Regionkommittén tidigare har påpekat. En del av problemet med de låga tröskelvärdena skulle därför kunna lösas om man införde en bestämmelse i direktivet med innebörd att förhandlad upphandling med föregående annonsering alltid skulle vara tillåten vid mindre upphandlingar av tjänster, t.ex. för upphandlingar understigande ett värde av 400000 euro. Detta skulle öka flexibiliteten.

2.5. Kriterier för kvalitetsurval

2.5.1. Regionkommittén ser mycket positivt på att kommissionen föreslår skärpningar vad avser brottslighet hos leverantörer. Det är Regionkommitténs uppfattning att oseriösa leverantörer inte skall få delta i offentliga upphandlingar.

2.5.2. Regionkommittén anser emellertid att kommissionen måste förtydliga vilka situationer som avses i art. 46.1 där det sägs att en marknadsaktör skall uteslutas från en upphandling om han under de senaste fem åren dömts för bestickning. I de länder där en juridisk person inte kan bli dömd för bestickning, skall då bestämmelsen omfatta samtliga anställda hos leverantören? Vad händer i så fall om en sådan anställd byter arbetsgivare eller startar ett nytt företag? Införs sanktioner, och i så fall vilka, om en marknadsaktör exempelvis har vidtagit adekvata förebyggande åtgärder i sitt företag, eller om denne med omedelbar verkan har avskedat en anställd i ledande ställning som har begått dessa brott utan marknadsaktörens kännedom? Vad händer i de fall då det endast är en bestickningsdömd leverantör som kan leverera en viss vara, eller där det skulle innebära mycket stora kostnader att byta leverantör? Regionkommittén anser att dessa frågeställningar måste analyseras ytterligare. Man måste då beakta att sådana sanktioner införs på grundval av nationella bestämmelser, eftersom EU ännu inte har någon gemensam straffrätt.

2.5.3. I ett avseende kan den nu föreslagna ordalydelsen definitivt ställa till problem för de upphandlande enheterna och för medborgarna och det är vid läkemedelsupphandlingar i de fall det rör sig om ett unikt, livsuppehållande läkemedel som inte kan tillhandahållas av någon annan leverantör. Kommissionen måste överväga en annan skrivning för dessa mycket speciella och mycket ovanliga fall.

2.5.4. Regionkommittén anser att det är mycket viktigt att de upphandlande enheterna har möjlighet att ställa krav på att leverantörerna skall följa den nationella regleringen inom det sociala området i respektive medlemsland. En upphandlande enhet skall inte behöva acceptera leverantörer som bryter exempelvis mot regler om bekämpning av arbetslöshet, arbetsmiljö, minimilön eller barnarbete. Kraven skall framgå av anbudsinfordran och inte vara diskriminerande. Dessa viktiga aspekter är behandlade av Europeiska domstolen i det så kallade Beentjesmålet (31/87) och nu senast i mål C-225/98. Regionkommittén anser att det är viktigt att de principer som slås fast i rättspraxis också tydligt kommer till uttryck i direktiven.

2.5.5. Regionkommittén anser bestämt att upphandlande myndigheter skall kunna begära ytterligare information under kvalificeringsfasen. Myndigheter bör sålunda tillåtas söka information om till exempel ekonomiska aktörers policy angående miljöstyrning.

2.6. Kriterier för kontraktstilldelning

2.6.1. Kommissionen föreslår att tilldelningskriterierna, i det fall man inte endast går på lägsta pris, skall vara direkt förbundna med kontraktsföremålet, vilket är nytt i förhållande till nuläget. Detta får som konsekvens att man inte kan ställa miljökrav på tillverkningsprocesser. Regionkommittén anförde i sitt yttrande över meddelandet om offentlig upphandling (punkt 3.1.2): "Regionkommittén anser att det är av avgörande betydelse att det vid offentlig upphandling inte endast är möjligt att ställa krav beträffande en produkts egenskaper (exempelvis PVC-innehåll i plast) utan att det även skall vara möjligt att ställa objektiva krav vad gäller en produkts och ett företags totala miljöbelastning, bl.a. krav beträffande produktionsprocessen". Regionkommittén slår vakt om denna uppfattning.

2.6.2. Regionkommittén ser däremot mycket positivt på att man nämner miljön som exempel på kriterier som får vägas in vid kontraktstilldelning. Även om detta inte är en ändring i sak, eftersom uppräkningen endast är exemplifierande, är det en viktig signal och påminnelse till upphandlande enheter att man har rätt att väga in miljöegenskaper vid offentliga upphandlingar. Regionkommittén anser emellertid att ordet "miljöeffekter" skall användas i direktivtexten i stället för "miljöegenskaper" eftersom den sistnämnda formuleringen ger snävare möjligheter att ställa miljökrav än vad som är möjligt i nuläget.

2.6.3. Kommissionen föreslår också att utvärderingskriterierna skall viktas inbördes vid bedömningen av vilket anbud som är ekonomiskt mest fördelaktigt.

2.6.4. Kommissionen vill med detta få en större öppenhet i upphandlingsprocessen och säkra leverantörernas likabehandling. Regionkommittén anser inte att regeln kommer att få denna effekt. Regeln bygger på en verklighetsfrämmande föreställning om att värdet av vart och ett av kriterierna kan fastställas redan när upphandlingen påbörjas. Detta förutsätter emellertid att de upphandlande myndigheterna har fullständig information redan från början, vilket torde vara fallet endast undantagsvis.

2.6.5. Kommissionens förslag innebär att man skulle inrätta scheman där olika parametrar skulle sättas upp och att man med hjälp av viktningen sedan med matematisk exakthet skulle få fram vilket anbud som är ekonomiskt mest fördelaktigt. Detta är en nästan omöjlig uppgift i praktiken, och skall det dessutom ingå "mjuka" parametrar, såsom estetisk framtoning, blir det meningslöst.

2.6.6. Direkt omöjligt torde det vara att vikta kriterierna vid de upphandlingar då man köper väldigt många olika artiklar i en och samma upphandling, t.ex. livsmedel, sjukvårdsmateriel eller läkemedel. Vid upphandling av läkemedel till den slutna vården köper ett landsting i Sverige vanligen hela sitt behov av olika läkemedel i en upphandling. Skall kriterierna viktas, behövs olika viktning för olika grupper. Kriteriet "smak" väger naturligtvis tyngre när det gäller läkemedel för små barn än vad det gör för läkemedel för vuxna. Detta innebär då att man måste dela upp upphandlingarna så att det blir samma viktning inom varje grupp, vilket kommer att leda till att det som är en stor upphandling över tröskelvärdet idag, måste delas upp i många små, där säkert många av dessa kommer att ligga under tröskelvärdet.

2.6.7. De praktiskt verksamma inköpare som har sett förslaget anser att det inte kommer att fungera i praktiken. Regionkommittén anser att regler som inte fungerar i praktiken inte skall finnas i direktiven. Det finns också en stor risk att regeln kommer att medföra ett stort antal onödiga domstolsprocesser rörande viktning.

2.6.8. De upphandlande myndigheterna bör ha möjlighet att inkludera objektiva sociala kriterier som inte är diskriminerande och som garanterar likabehandling och fri konkurrens.

2.7. Särskilda kontraktsbestämmelser

2.7.1. Kommissionen föreslår en ny regel som rör möjligheten att ställa särskilda krav på genomförandet av kontraktet, vars avsikt är att kodifiera gällande rätt på området. Formuleringen är emellertid restriktiv i förhållande till den domstolspraxis som man avser att kodifiera, eftersom den uppställer ett krav om att villkoren skall relateras till kontraktets utförande.

2.7.2. Regionkommittén anser att det är viktigt att formuleringen som rör möjligheten att ställa särskilda krav på genomförandet inte hindrar de upphandlande myndigheternas rätt att själva bestämma vad som skall upphandlas, detta gäller t.ex. möjligheten att ställa miljökrav på produktionsprocesserna och krav på sociala hänsyn, som naturligtvis förutsätts vara icke-diskriminerande så att kraven kan uppfyllas av leverantörer från alla medlemsländer.

2.8. Den gemensamma upphandlingsordlistan (CPV)

2.8.1. Regionkommittén anser att det är en klar fördel om man endast skall använda ett system. Problemet är att den befintliga CPV-nomenklaturen skapar många problem på grund av sin heterogena struktur och mångtydighet på många områden.

2.8.2. De praktiskt verksamma upphandlarna upplever att CPV är svår att hitta i (parkeringsmätare finns t.ex. i samma grupp som medicinsk apparatur och farmaceutiska produkter), att det är svårt att veta vilket nummer som är relevant i det enskilda fallet (är ett visst implantat ett kirurgiskt eller ortopediskt implantat?) samt att vissa delar saknas i en grupp (i gruppen hälso- och sjukvårdstjänster finns tjänster för stadsrengöring medan barnhälsovård saknas). Nomenklaturens brister medför också problem för leverantörerna. De uppger att det är svårt att hitta relevanta annonser och att de begär ut upphandlingsunderlag där kodifieringen har vilselett dem att tro att upphandlingen rörde en viss vara eller tjänst, medan det i själva verket avsåg något helt annat. Dessa problem utgör också ett hinder för att elektronisk handel skall kunna bli verkligt utbredd.

2.8.3. Regionkommittén anmodar därför kommissionen att snarast förbättra CPV-nomenklaturen så att den framdeles kan utgöra ett effektivt instrument.

2.8.4. En bättre CPV skulle också kunna vara ett verktyg för kommissionen att få korrekt upphandlingsstatistik direkt genom TED och därigenom minska den administrativa bördan för de upphandlande enheterna.

2.9. Ensamrätter

2.9.1. Förslaget om ensamrätter till andra än upphandlande myndigheter i art. 55 är oklart. Formuleringen är alltför bred, eftersom det är oklart om den kan tolkas som att den omfattar de upphandlande enheternas samtliga avtal med privata leverantörer, eftersom varje avtal, utifrån en strängt logisk tolkning, kan sägas innehålla ett inslag av ensamrätt. Det bör också klargöras att bestämmelsen endast omfattar avtal som relaterar sig till själva ensamrätten.

2.10. Tidsfrister vid förhandlad upphandling

2.10.1. Kommissionen föreslår en skärpning av regleringen rörande tidsfristerna vid förhandlad upphandling genom att man föreslår en tidsfrist på 40 dagar för mottagande av anbud. I nuvarande direktiv finns ingen tidsfrist för mottagande av anbud.

2.10.2. Regionkommittén anser att förslaget skulle innebära mindre flexibilitet och att den föreslagna ändringen ej bör införas.

3. Regionkommitténs rekommendationer rörande frågor som inte behandlas i direktivförslagen

3.1. Miljöanpassad upphandling

3.1.1. Regionkommittén har i sina tidigare yttranden särskilt berört behoven av att kunna ställa miljökrav vid upphandling. Föreliggande direktivförslag är inte bra på denna punkt, då vissa av förslagen synes skärpa reglerna. Regionkommittén anser att det är av central betydelse att regionala och lokala upphandlande myndigheter skall ha rätt att själva bestämma vad man vill upphandla. Upphandlingsdirektiven skall endast säkerställa öppenheten och likabehandlingen i upphandlingsprocessen. En upphandlande enhet som t.ex. vill köpa ekologiskt odlade grönsaker eller kött som inte är hormonbehandlat skall ha rätt att göra detta och ha rätt att använda sig av relevant miljömärkning och certifieringssystem som finns på området. Dessa krav skall anges i kravspecifikationerna.

3.1.2. Då kommissionen till viss del tycks ifrågasätta denna rätt att köpa vad man vill i sitt utkast till tolkningsmeddelande angående miljöanpassad upphandling och genom skärpningen av direktivförslagen, anser Regionkommittén att det är viktigt att kommissionen tar in regler i direktiven rörande möjligheten att ställa krav på produktionsprocesserna och leveranssättet, och att kräva miljömärkning och miljöcertifiering.

3.2. Interkommunalt samarbete

3.2.1. Regionkommittén framförde både i yttrandet över grönboken och i yttrandet över meddelandet om offentlig upphandling problemen som upphandlingsdirektiven medför vid interkommunalt samarbete.

3.2.2. Regionkommittén sade i yttrandet över grönboken (punkt 2.4.3) "att det måste slås fast att upphandlingar som görs av regionala och lokala myndigheter från deras egna självständiga juridiska enheter faller utanför direktivens tillämpningsområde och skall betraktas som produktion utförd i egen regi". Kommissionen anmodades också att klargöra att överföringen av uppgifter från exempelvis en kommun till ett mellankommunalt samarbete (t.ex. avfallsbolag) inte skall omfattas av direktiven.

3.2.3. Dessa problemställningar har också behandlats av domstolen i Teckalmålet (mål C-107/98) och i Arnhemmålet (mål C-360-96) samt av nationella instanser.

3.2.4. Regionkommittén anmodar kommissionen att klargöra dessa frågor i upphandlingsdirektiven.

3.3. Privatisering

3.3.1. Regionkommittén har också tidigare fäst kommissionens uppmärksamhet på de problem som kan uppstå vid privatisering av offentlig verksamhet och i de fall då anställda ges möjlighet att bilda egna företag som på entreprenad tar över uppgifter från lokala och regionala myndigheter.

3.3.2. Regionkommittén anser att reglerna om tjänsteupphandling inte skall försvåra dessa processer, utan att det skall vara möjligt att som en övergångslösning köpa utan ett upphandlingsförfarande under en begränsad tid, vilket innebär att konkurrensen ökar på sikt.

3.4. Definition av tjänstekontrakt samt uppdelningen i A- och B-tjänster

3.4.1. Kommissionen bör överväga att flytta över vissa tjänster från A-tjänster till B-tjänster. Vissa finansiella tjänster är exempel på tjänster som inte är lämpliga att upphandla enligt de mycket formella reglerna i kategori A, eftersom bland annat bestämmelserna om tidsfristerna gör det svårt att agera affärsmässigt.

3.4.2. Offentliga tjänstekontrakt definieras i förslaget såsom ömsesidigt förpliktande avtal mellan en eller flera tjänsteleverantörer och en upphandlande myndighet, som uteslutande eller huvudsakligen skall omfatta sådana tjänster som anges i bilaga 1. Det har visat sig att oklarhet råder beträffande vad som menas med "uteslutande eller huvudsakligen", och denna formulering bör utgå.

3.5. Kvalifikationssystem

3.5.1. Regionkommittén anmodar kommissionen att ta med bestämmelser rörande kvalifikationssystem i det klassiska direktivet, som motsvarar dem i försörjningsdirektivet. Sådana bestämmelser används i flera medlemsstater och deras tillämpning begränsas nu strikt av upphandlingsdirektivet. Regionkommittén ser ingen nytta med ett system för tjänster som anses förenligt med gemenskapslagstiftningen, så länge andra upphandlande myndigheter hindras från att använda dem.

3.6. Lokala och regionala myndigheters representation

3.6.1. Regionkommittén vill ånyo fästa kommissionens uppmärksamhet på det faktum att, trots att lokala och regionala myndigheter har en central roll vid tillämpning av upphandlingsreglerna, de endast i mycket begränsad omfattning är representerade i de organ som kommissionen fortlöpande rådfrågar.

3.6.2. Regionkommittén anmodar därför kommissionen att säkerställa att det finns representanter från den lokala och regionala nivån i dessa organ, vilket medför att kommissionen på ett bättre sätt kan ta till vara erfarenheterna från de lokala och regionala upphandlande enheterna.

Bryssel den 13 december 2000.

Regionkommitténs

ordförande

Jos Chabert

(1) EGT C 373, 2.12.1998, s. 13.

(2) EGT C 244, 11.8.1997, s. 28.

(3) Här används de engelska beteckningarna, eftersom både framework agreements och framework contracts benämns ramavtal på svenska.