Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Lika möjligheter för kvinnor och män i Europeiska unionen 1996"

(97/C 296/06)

Den 13 februari 1997 beslutade kommissionen, i enlighet med EG-fördragets artikel 198, att rådfråga Ekonomiska och sociala kommittén angående årsrapporten om "Lika möjligheter för kvinnor och män i Europeiska unionen 1996".

Sektionen för sociala frågor, familje-, utbildnings- och kulturfrågor, som ansvarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 26 juni 1997. Föredragande var Dédée Drijfhout-Zweijtzer.

Vid sin 347:e plenarsession den 9-10 juli 1997 (sammanträdet den 9 juli 1997) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 113 röster för, 2 emot och 2 nedlagda röster.

1. Inledning

1.1. I gemenskapens fjärde handlingsprogram för lika möjligheter för kvinnor och män i EU (1996-2000) lanserades idén om en årsrapport om lika behandling av kvinnor och män. ESK stödde detta initiativ i sitt yttrande av den 22 november 1995. Den 12 februari 1997 antog kommissionen sin årsrapport för 1996.

1.2. Som framgår av förordet har kommissionen tre huvudsakliga mål med denna första rapport: att på ett synligt sätt ge uttryck för gemenskapens politik för lika möjligheter för kvinnor och män, att stimulera till debatt om de framsteg som skall göras och de riktlinjer som skall utarbetas (strategi) samt att utgöra en utgångspunkt för kommissionen, Europeiska unionens medlemsstater samt för de länder som ansöker om medlemskap (konvergens).

1.3. Rapporten avser vidare att på ett balanserat sätt återge de framsteg som gjorts och de tendenser som kan skönjas på både Europeisk och nationell nivå. I denna egenskap kan rapporten även tjäna som ett kontrollinstrument för jämställdhet. Rapportens första del har anpassats till det fjärde handlingsprogrammets struktur. Den andra delen syftar till att belysa en specifik fråga i jämställdhetsdebatten.

2. Allmänna kommentarer

2.1. Kommissionen har redan tidigare spelat en mycket viktig roll i utformningen av gemenskapens politik för lika möjligheter för kvinnor och män, bl.a. genom dess lagstiftningsförslag som lett fram till jämställdhetsdirektiven och till de femåriga handlingsprogrammen. Dessa handlingsprogram har initierat en ny bred diskussion om kvinnors ställning. Politiken har bidragit till att jämställdhetsfrågan har fått större uppmärksamhet och att framsteg har nåtts i medlemsstaterna, delvis tack vare EG-domstolens prejudikat. Denna första, mångfacetterade rapport om lika möjligheter för kvinnor och män i EU utgör inte enbart ett välkommet komplement till gemenskapens politik hittills, utan markerar framför allt ett nytt, konstruktivt steg på vägen mot en gemensam och sammanhängande jämställdhetspolitik inom EU. Kommittén är mycket nöjd med rapporten, som är ett mycket aktningsvärt initiativ som förtjänar stor spridning.

2.2. Man har dock inte kommit särskilt långt på detta område, vilket redan uppmärksammats i presentationen av det fjärde handlingsprogrammet. I detta sammanhang bör man också understryka den vikt rapporten fäster vid att jämställdhetsfrämjande åtgärder fordrar ett ambitiöst grepp och att "insatserna inte begränsas till att endast genomföra speciella åtgärder för att hjälpa kvinnor, utan att alla generella åtgärder och riktlinjer används speciellt med syfte att uppnå jämställdhet" (sid 10).

Att den förda politiken rent allmänt (ännu) inte fått den önskade effekten och inte alltid har lett till tillfredsställande resultat kan också utläsas ur den mångfald av faktisk och färsk statistik som årsrapporten tagit fram i fråga om de många aspekterna på kvinnors situation på arbetsmarknaden och deras deltagande i beslutsfattandet. Dessa fakta tillför egentligen inte mycket nytt utöver vad man redan vet. Icke desto mindre är sammanställningen av denna information i ett enda dokument mycket värdefull - särskilt för dem som inte arbetar enbart med jämställdhetspolitik, men som däremot har eller kan få med dessa frågor att göra i praktiken. Den kraftiga betoningen av sakförhållanden och det faktum att informationen ibland sträcker sig långt tillbaka i tiden ger upphov till frågan om det föreliggande kommissionsdokumentet kan benämnas "årsrapport". Det är förståeligt att en första rapport utformas på detta sätt, men ESK anser det vara önskvärt att kommissionen går tillväga på ett annat sätt i framtiden. Kommittén förklarar vissa av sina förslag närmare i punkt 4: Förslag och rekommendationer.

2.3. I detta sammanhang är det också viktigt att se vilka mål man har med en dylik årsrapport. Som framgår av förordet eftersträvar man att uppnå en hel del och man kan undra om målen inte är alltför omfattande och ambitiösa. I olika avseenden motsvarar nämligen inte alltid rapporten till fullo de förväntningar som de tidigare nämnda målen ger upphov till.

2.4. Även om ESK inser att detta kan bero på att gemenskapen saknar befogenheter på vissa områden, måste man konstatera att den eftersträvade balansen inte riktigt kommer till sin rätt. Detta gäller framför allt beskrivningen av utvecklingen på olika områden i Europa och i de enskilda medlemsstaterna. I vissa fall betonas främst utvecklingen av medlemsstaternas nationella politik samtidigt som gemenskapens politik beskrivs i mycket begränsade ordalag (t.ex. kapitel 2, i synnerhet punkt 2.2 beträffande sysselsättningsstrategier). Det omvända förhållandet råder också (t.ex. kapitel 5 som endast beskriver utvecklingen på gemenskapsnivå). Det råder också en obalans mellan olika ämnen/kapitel (eller delar av kapitel). Vissa frågor uppmärksammas således knappast alls (t.ex. kapitel 5 om kvinnors möjligheter att utöva sina rättigheter).

2.5. Kommissionen anser att rapporten bör utgöra ett kontrollinstrument för jämställdhet. Det är uppenbart att rapporten har till syfte att studera vilken inverkan gemenskapspolitiken har haft i medlemsstaterna. På ett antal områden gör kommissionen också detta. Kommissionen lyckas bra med sin uppgift, framför allt när det gäller EG:s strukturpolitik och genomförandet av strukturfonderna. På andra områden kan rapporten dock förbättras (t.ex. när det gäller barnomsorg och rätten att utöva sina rättigheter). Kanske beror det på rapportens art och uppläggning att endast en begränsad (kritisk) utvärdering görs av (den egna) politiken. Det andra rapporteringssätt som ESK anser vara önskvärt innebär större möjligheter för en dylik utvärdering i framtiden (se punkt 4.1).

En helt annan fråga är hur gemenskapen fastställer prioriteringar för sin politik, särskilt nu när budgeten för det fjärde handlingsprogrammet är begränsad.

2.6. Bortsett från det som tidigare nämnts bör man notera att rapportens fokusering på lika möjligheter är ett alltför begränsat synsätt. Det ger nämligen intrycket av att kvinnor redan befinner sig i en jämlik situation när det gäller deras rättigheter. Båda begreppen är av lika stor betydelse: de lika rättigheterna lägger grunden och lika möjligheter kan anses vara ett andra steg. Det finns en risk att fokuseringen på lika möjligheter och tanken på partnerskap och mainstreaming (se 3.1.1) innebär att idén om att jämställdheten alltid skall stå i centrum går förlorad. Att denna risk verkligen föreligger illustreras redan av att rapporten uppmärksammar genomförandet av jämställdhetsdirektiven i medlemsstaterna i alltför liten grad och inte heller på ett seriöst sätt behandlar problemen med att effektivt driva igenom de rättigheter som kvinnor saknar i jämställdhetslagstiftningen (gemenskapens och medlemsstaternas). Detta intryck bekräftas också av att man får leta förgäves efter en skildring av den pågående debatten om att införa en allmän jämställdhetsprincip i EG-fördraget (se även ESK:s Kalanke-yttrande) (). Frånvaron av ett dylikt stycke blir ännu mer iögonenfallande när årsrapportens kapitel 4 omfattar Romstadgan ("Kvinnor för förnyelse i politik och samhälle") av den 18 maj 1996. Denna stadga slår fast att "vi [dvs. de kvinnliga ministrarna i EU:s medlemsstater] försäkrar att vi skall verka för att inbegripa jämställdhet mellan kvinnor och män i det nya Fördraget om Europeiska unionen". ESK har uttalat sig för samma sak, både i sitt yttrande om det fjärde handlingsprogrammet () och i yttrandet om kommissionens förslag att ändra direktiv 76/207/EEG ().

2.7. En sista punkt som bör uppmärksammas är att gemenskapen i allt högre grad tar sin tillflykt till allehanda icke-bindande instrument när gemenskapens politik utformas. Det verkar som om kommissionen tror att exempelvis rekommendationer också utgör förpliktelser för medlemsstaterna (se sid 97). Sker det inte direkt så sker det via den princip om trohet mot gemenskapen som fastställs i artikel 5. Frågan är dessutom hur dessa instrument/dokument skall nå de parter som förväntas tillämpa dem (t.ex. principen om lika lön) och hur man kontrollerar om dessa bestämmelser efterlevs. Rapporten innehåller ingen information om detta.

3. Särskilda kommentarer

3.1. Kapitel 1: Att bygga partnerskap i ett föränderligt samhälle

3.1.1. Den nya jämställdhetspolitiken är övergripande och integrerad - bland annat på grund av införandet av mainstreamingprincipen - och kommittén anser detta vara positivt. Mainstreaming definieras i rapporten som "ett ständigt hänsynstagande till kvinnors respektive mäns prioriteringar och behov i all politik och alla åtgärder". Kommissionen uppmärksammar med rätta att gemenskapens rättsliga instrument, finansiella resurser och analytiska och organisatoriska kapacitet för att tillämpa mainstreamingprincipen måste mobiliseras samtidigt. Nödvändigheten av en sund statistisk analys, på vilken jämställdhetspolitiken kan bygga, betonas likaledes. Utvecklingen av en jämställdhetspolitik är dock mycket komplicerad och denna politik utvecklas dessutom långsamt. Det krävs därför åtgärder som vidtas parallellt med mainstreaming, framför allt åtgärder som främjar möjligheterna till yrkesverksamhet och ekonomiskt oberoende.

Rapporten begränsar sig tyvärr till att antyda hur komplicerad tillämpningen av mainstreamingprincipen är i praktiken och vilka problem man stöter på. Även om en kortfattad översikt beskriver de tänkbara mainstreamingstrategierna på olika politiska nivåer saknas en beskrivning av hur dessa strategier skall vidareutvecklas. Man får leta förgäves efter en beskrivning av de åtgärder som gemenskapen vidtagit eller avser att vidta för att faktiskt lansera mainstreamingprincipen. Med undantag för Nederländerna innehåller inte heller rapporten någon information om hur denna princip kan tillämpas i medlemsstaterna (beroende på om gemenskapen antar denna princip eller ej).

I den nederländska situationen som beskrivs i årsrapporten finns dessutom av två intressanta aspekter som bör uppmärksammas närmare på EG-nivå. För det första avses tillämpningen av "rapporteringen om jämställdhetens inverkan" som ett instrument för att i förväg kontrollera den förda politiken. Ett dylikt instrument skulle kunna utvecklas för att kontrollera gemenskapens politik, och då skulle även styrinstrument som utvecklats på detta område i andra medlemsstater kunna användas. Den senaste utvecklingen i Nederländerna visar dessutom att mainstreamingpolitiken kan innebära en fara för jämställdheten när den till exempel leder till att särskilda rådgivande jämställdhetsorgan upplöses (vilket skedde med jämställdhetsrådet i Nederländerna), innan det står klart hur frågor om jämställdhet och lika möjligheter kan integreras och vägas in i andra (rådgivande) organs verksamhet.

Slutsatserna i kommissionens meddelande "Lika möjligheter för kvinnor och män inom all gemenskapens politik och verksamhet (1)

(1) Icke officiell titel." är att betydande framsteg i fråga om införandet/tillämpningen av mainstreamingprincipen skall ha nåtts under 1996. Bland annat skall åtgärder för att möjliggöra en kontinuerlig kontroll och utvärdering av den förda politiken ha vidtagits, och med hänsyn till detta skall även lämpliga analytiska indikatorer och förfaranden ha utarbetats. Vidare konstaterar man att både medlemsstaternas politik och gemenskapens åtgärder på detta område skulle presenteras i den första årsrapporten. Årsrapporten innehåller knappast någon som helst information på detta område. Detta tyder på att man inte nått tillräckliga framsteg i medlemsstaterna, vilket kommittén beklagar.

3.1.2. Att jämställdhetsprincipen tillämpas allt oftare i gemenskapens strukturpolitik och följaktligen i (dagens) alla strukturfonder är en uppmuntrande utveckling. Detsamma kan sägas om det positiva inflytande som detta har haft på bland annat utnyttjandet av tillgängliga medel för att bekämpa kvinnors långtidsarbetslöshet. Trots denna förbättring kvarstår dock intrycket att en alltför liten del av strukturfondsmedlen går till kvinnor. Detta gäller för övrigt även projekt som erhåller medel från program såsom Sokrates och Leonardo. Om fonderna och programmen vill stimulera lika möjligheter måste en kontinuerlig kontroll och en utvärdering ske ur ett könsperspektiv. Detta gäller alla områden där det förekommer hinder för jämställdheten.

3.1.3. Just eftersom denna årsrapport riktar sig till en bred publik är det beklagligt att behöva konstatera att kommissionen inte tagit tillfället i akt att i stycket om den sociala dialogen och arbetsmarknadens parter gå in mer i detalj på de frågor som diskuteras av arbetsmarknadens parter inom ramen för protokollet om socialpolitik. Föga uppmärksamhet riktas mot resultatet från den första delen av det samråd som äger rum på grundval av protokollet om kvinnors och mäns integritet på arbetsplatsen.

Kommittén vill dock starkt betona att de möjligheter som protokollet om socialpolitik innebär för arbetsmarknadens parter att själva träffa överenskommelser inte befriar kommissionen från dess eget ansvar, särskilt när det handlar om "svåra frågor" och om att utveckla egna instrument på jämställdhetsområdet.

3.2. Kapitel 2: Kvinnor och män i en föränderlig ekonomi

3.2.1. Mer än halva detta kapitel redogör för de många aspekterna på kvinnors ställning respektive deltagande på arbetsmarknaden. Ett av de viktigaste allmänna konstaterandena är att det fortfarande finns ett stort lönegap mellan kvinnor och män. Den stora koncentrationen av kvinnor i låglöneyrken och segregeringen på arbetsmarknaden nämns som nyckelfaktorer. Som tidigare nämnts är inte detta någon uppseendeväckande ny information. Det finns dock anledning att ännu en gång betona att en av jämställdhetspolitikens viktigaste mål är rätten till arbete och ekonomiskt oberoende. Den tydliga segregeringen på arbetsmarknaden utgör både ett jämställdhetshinder och ett kvalitetsproblem på vissa områden. Informationen kan också vara nyttig på grund av dess effekter när det gäller att belysa problematiken för arbetsgivare och andra berörda parter. Tyvärr tar inte rapporten upp arbetsvärderingsproblematiken. Kvinnors arbete klassas lågt i arbetsvärderings- och lönesystemen, vilket också är en viktig orsak till kvinnors (alltför) låga löner.

3.2.2. Även förändringar på undervisningsområdet är viktiga för att man skall kunna bryta dessa mönster. I ESK:s yttrande om ett balanserat deltagande bland kvinnor och män i beslutsprocessen () konstateras bland annat att det gäller att uppmuntra pojkar och män att välja mer traditionella kvinnoyrken. På det pedagogiska området krävs forskning och utveckling för att ge kvinnor större möjligheter till studier och för att öka deras självmedvetande, så att de kan söka sig till mer annorlunda och nya yrken samt uppmuntras till att starta eget. Även studiefinansieringssystem har visat sig vara till nytta genom att ge alla yrkesverksamma möjlighet att regelbundet förbättra sina kunskaper och färdigheter.

3.2.3. Kapitlet om löneklyftan är också bristfälligt, både i fråga om analys och slutsatser. Enligt de mycket begränsade uppgifterna från Eurostat tjänar kvinnorna i Europa i genomsnitt ungefär 20 % mindre än sina manliga kollegor. Denna procentsats är dåligt underbyggd och tycks endast vara tillämplig på manuellt arbete. ESK ser därför med stort intresse fram emot resultaten från den undersökning av löneskillnader mellan kvinnor och män som Eurostat genomfört på uppdrag av kommissionen enligt ett nytt system. Resultaten förväntas publiceras i juni 1997.

3.2.4. I detta kapitel konstateras också med rätta att även skillnaderna mellan kvinnor sinsemellan ökar. Det är dock beklagligt att rapporten i detta sammanhang bara i förbigående eller inte alls tar upp de mest utsatta kvinnornas ställning, t.ex. invandrarkvinnor, kvinnor från etniska minoriteter, äldre kvinnor, ensamstående kvinnor med barn, kvinnor med avlönat arbete som bisyssla, kvinnor som vill komma in på arbetsmarknaden på nytt och handikappade kvinnor. Det handlar inte bara om kvinnor som vill eller kan arbeta, utan också av kvinnor som på grund av sin personliga situation inte klarar av att förvärvsarbeta. Inkomstsituationen för denna sistnämnda kategori kan vanligen beskrivas som dålig. ESK anser att det inte räcker att endast konstatera att skillnaderna mellan kvinnor ökar. Situationen för dessa utsatta grupper förtjänar större uppmärksamhet och en mer aktiv hållning från gemenskapens sida. Kommittén anser att Eurostat på kort sikt bör samla in fler uppgifter om dessa grupper. ESK beklagar dessutom att kvinnornas situation i EU skiljer sig mycket åt från en plats till en annan.

3.2.5. De fleråriga programmen för att förbättra sysselsättningen, vilka inrättades av medlemsstaterna med anledning av de fem prioriteringar som fastställdes av Europeiska rådet i Essen, utgör en positiv utveckling. Dessa prioriteringar kräver uttryckligen att man skall beakta de arbetslösa kvinnornas svåra situation. Även om de flesta länderna faktiskt har vidtagit åtgärder som gynnar kvinnorna eller är specifikt inriktade på dem, spelade tyvärr jämställdhetsfrågan endast en biroll när de fleråriga programmen utarbetades. Även när det gäller den andra uppsättningen av program (1996) kan man konstatera att dessa inte innebär att man inför ett könsperspektiv i den allmänna politiken, med undantag för Sverige.

Den otillfredsställande situationen för arbetande kvinnor i EU som beskrivs ovan, kombinerat med det faktum att det oftast saknas ett könsperspektiv i de fleråriga programmen som syftar till att förbättra sysselsättningssituationen - fast just detta är en av de viktigaste prioriteringarna i gemenskapens nuvarande jämställdhetspolitik - kräver en aktiv hållning från gemenskapens sida. Även om (bland annat) gemenskapsåtgärder anses vara av avgörande betydelse, verkar inte gemenskapen komma längre än till jämställdhetsfrämjande politiska uttalanden (t.ex. rapporten till rådet i Madrid). Man kan också konstatera att de åtgärder som hittills vidtagits på EG-nivå (med undantag för strukturfonderna) är alltför allmänna och abstrakta för att mainstreamingprincipen skall kunna lanseras och för att ett könsperspektiv skall kunna färga den förda politiken.

3.3. Kapitel 3: Att förena förvärvsarbete med familjeliv

3.3.1. Barnafödande har inverkan på kvinnors deltagande på arbetsmarknaden och påverkar i hög grad möjligheten att förena förvärvsarbete med familjeliv. ESK bekymras över den inverkan som besparingsåtgärderna och budgetnedskärningarna i ett antal medlemsstater har på barnomsorgen, och som påverkar jämställdhetspolitiken negativt. Det otillräckliga utbudet av olika inrättningar till stöd för familjerna skulle dessutom kunna leda till att kvinnor hänvisas till så kallade atypiska arbeten eller arbeten de är överkvalificerade för eller att de trängs bort från arbetsmarknaden helt och hållet.

Även kvinnors hälsotillstånd är något som bör nämnas i detta sammanhang. Undersökningar i Sverige och Norge har nyligen visat att den dubbla bördan av heltidsarbete i kombination med (ojämnt fördelat) obetalt hushållsarbete i hemmet har en alltmer negativ verkan på kvinnors hälsotillstånd.

Förutom av barn kan denna möjlighet även påverkas av omsorg om äldre/föräldrar eller en sjuk partner. Rapporten behandlar inte denna problematik i detta större sammanhang och den sistnämnda omsorgsaspekten kommer därför överhuvudtaget inte in i bilden. Konsekvenserna av kombinationen omsorg och arbete samt bristen på ett adekvat socialt trygghetssystem i detta hänseende tas inte heller upp.

I viss utsträckning beskriver rapporten barnomsorgssituationen i medlemsstaterna, men kommissionen drar slutsatsen att det ur den information som finns tillgänglig är svårt att dra några slutsatser om huruvida barnomsorgen uppfyller de principer som anges i rekommendationen om barnomsorg (bland annat att den skall erbjudas till ett överkomligt pris, vara tillgänglig för alla och innebära en tillförlitlig omsorg). Det saknas ett enhetligt system för insamling och tolkning av standarduppgifter. ESK anser att kommissionen bör ta initiativ till att ett dylikt system förverkligas.

Inom ramen för det andra och tredje handlingsprogrammet för lika möjligheter inrättades European Commission Childcare Network. Inom detta nätverk har man tagit itu med ett antal av de problem som kan påverka möjligheten att kombinera förvärvsarbete och familjeliv, bland annat barnomsorg, föräldrars lika rätt att utöva ett yrke och den del av barnomsorgen som männen står för. Nätverket har från första början tillmätt kvalitet en stor betydelse. När det fjärde handlingsprogrammet för lika möjligheter godkändes, upplöstes nätverket. Barnomsorg (även utanför skolan) är ett område som uppmärksammas mycket lite, fastän det har en negativ inverkan på jämställdheten mellan kvinnor och män. Kommittén anser också att nätverket måste inrättas på nytt om det inte tas några adekvata gemenskapsinitiativ för att hitta lösningar på dessa problem.

3.3.2. ESK ser positivt på studien av finanspolitikens och den sociala trygghetspolitikens eventuellt diskriminerande aspekter som kan hindra kvinnors deltagande på arbetsmarknaden. Kommittén välkomnar i detta sammanhang även den ökade uppmärksamhet som riktas mot frågan om en individualisering av de sociala trygghets- och skattesystemen. Dessa system måste baseras på individen, vilket är den enda rätta utgångspunkten. Man måste dock beakta i vilken utsträckning avskaffandet av familjebaserade rättigheter försämrar (de mest utsatta) kvinnornas finansiella situation, om man inte samtidigt sörjer för lämplig kompensation (ett tema för kampen mot fattigdom). De jämförande studier som för närvarande utförs i medlemsstaterna skulle kunna ligga till grund för framtida förslag på detta område.

Därutöver borde man också ha uppmärksammat vilka konsekvenser privatiseringar på det sociala området kan få för kvinnornas situation på arbetsmarknaden och för jämställdheten mellan kvinnor och män. Privatiseringen av sjukförsäkringssystemet i Nederländerna har fått konsekvenser för samtliga arbetstagare, men tycks framför allt påverka arbetstagare med flexibla anställningsförhållanden och hushållsarbetande personer, vilka som bekant framför allt är kvinnor (särskilt när det gäller erhållande av sjukersättning). Detta kan bero på att det sociala trygghetssystemets regler har utarbetats med hänsyn till reguljärt arbete (ej tidsbegränsat heltidsarbete), medan kvinnor utför atypiska arbeten. ESK anser att aspekterna av en privatisering lämpar sig ypperligt för fördjupade studier i en kommande rapport från kommissionen, särskilt med avseende på vilka effekter denna utveckling får för kvinnor. I förlängningen av det som tidigare nämnts vill ESK rekommendera kommissionen att behandla den sociala trygghetsproblematiken i ett sammanhang som är närmare kopplat till befintliga direktiv (79/7/EEG, 86/378/EEG samt 86/613/EEG beträffande egenföretagare) och det tredje direktivförslaget som avser att vara ett komplement på jämställdhetsområdet när det gäller sociala trygghetsfrågor.

3.4. Kapitel 4: Att främja ett jämställt deltagande i beslutsprocessen

3.4.1. Den utförliga beskrivningen av den aktuella situationen i rapporten understryker ännu en gång att kvinnorna befinner sig i underläge. I slutet av 1997 vet vi om rådets rekommendation om ett balanserat deltagande för kvinnor och män i beslutsprocessen av den 2 december 1996 verkligen har haft någon effekt när det gäller att komma till rätta med detta underläge.

Det är positivt att kommissionen har infört detta mål i sin egen personalpolitik, men det tycks tyvärr som om denna politik hittills gett otillräckliga resultat. Under förutsättning att politiken får ett verkligt genomslag bör den tjäna som förebild för medlemsstaterna, arbetsmarknadens parter, icke-statliga organisationer osv.

Inom ramen för en kontinuerlig utvärdering och debatt är det dock viktigt att det utarbetas lämpliga kvoter och tidtabeller för att främja detta deltagande.

3.5. Kapitel 5: Möjliggöra för kvinnor att utöva sina rättigheter

3.5.1. En första kommentar beträffande kapitel 5 är att rubriken inte helt täcker innehållet. Endast en liten del av kapitlet behandlar verkligen problemet med att hävda de rättigheter som kvinnor har i gemenskapens lagstiftning för jämställdhet (och även i den nationella).

Först beskrivs gemenskapens rättsliga ram och dess utveckling. Denna presentation av de faktiska sakförhållandena är dock alltför begränsad och ofullständig av följande skäl: Endast utvecklingen på EG-nivå (i fråga om EG-domstolens rättspraxis och lagstiftningen) omnämns. Genomförandet och upprätthållandet av gemenskapslagstiftningen och medlemsstaternas politik uppmärksammas inte alls, fastän det vore intressant att veta på vilka områden det finns brister (t.ex. när det gäller tillämpningen av begreppet indirekt diskriminering). Det är föga meningsfullt att beskriva utvecklingen på gemenskapsnivå, om man inte beaktar genomförandet och upprätthållandet i medlemsstaterna (där saker och ting faktiskt sker). Det är därför också underligt att informationen om direktivet om havandeskap och moderskap begränsar sig till att återspegla direktivets innehåll. Även om kommissionen ännu inte förfogar över den nödvändiga officiella informationen från de nationella myndigheterna beträffande genomförandet av detta direktiv (sista dag för genomförandet var oktober 1994) innehåller en rapport från Europeiska kommissionens juridiska nätverk information om hur detta direktiv har genomförts i medlemsstaternas nationella lagstiftning.

Vid sidan om detta begränsar sig rapporten till att i alltför hög grad konstatera vilken utveckling som ägt rum, utan att följa upp detta. Det är dessutom oroande att ta del av uppgiften att domstolen alltid gör en lindrigare prövning av det objektiva försvaret när det gäller indirekt diskriminering i sociala trygghetsmål (bevarande av den finansiella balansen, målen för en legitim socialpolitik).

3.5.2. När det gäller upprätthållandet av gemenskapens jämställdhetslagstiftning är kommissionen föga kritisk till sin egen verksamhet. ESK vet att det juridiska nätverket vid upprepade tillfällen har hävdat att kommissionen måste bli mer aktiv när det gäller att kontrollera brister i medlemsstaternas genomförande och upprätthållande av gemenskapsbestämmelserna och att man har lagt fram en strategi med stöd av artikel 169. Konkreta förslag för ett förfarande enligt artikel 169 har också utarbetats med avseende på de olika medlemsstaterna. Hittills har dock talan väckts endast i 11 fall.

Rapporten uppmärksammar inte heller i någon högre grad de problem som kvinnor möter när de vill väcka talan i nationell domstol. Rapporten innehåller endast ett summariskt omnämnande av att en konferens har hållits på detta tema, med stöd från kommissionen, och nämner inte den utförliga studie som genomförts i samtliga medlemsstater. Denna studie visar på ett stort antal hinder, till exempel kunskapsbrist i frågan, dyra och långdragna rättsliga processer och insamling av bevis och fördelning av bevisbördan. Arbetstagare som känner sig diskriminerade är dessutom rädda för att bli offer för sitt eget handlande. Detta leder ofta till att man avstår från att inleda en rättslig process gentemot arbetsgivaren. Studien visar även att bevisbördan endast är ett av många problem. Även om rapporten återger gemenskapens (dvs. domstolens) krav för att man skall kunna garantera ett effektivare rättsligt skydd, återfinns inga förslag på hur man skall komma till rätta med de identifierade problemen. På detta område verkar gemenskapen (kommissionen) inta en mycket återhållsam position.

3.5.3. Med anledning av den stora uppmärksamhet som riktats mot kommissionens förslag att ändra direktiv 76/207/EEG, vill ESK påminna om att kommittén ställt sig negativ till detta förslag i sitt yttrande av den 25 september 1996.

3.6. Kapitel 6: Landvinningar i Peking

3.6.1. ESK vill ännu en gång understryka vikten av den plattform som utarbetades under konferensen i Peking och som behandlar samma grundläggande frågor och prioriteringar som Europeiska unionen. Detta innebär att det världsomspännande samarbetet avseende Europeiska unionens verksamhet på jämställdhetsområdet måste ges hög prioritet.

I fråga om detta kapitel kan kommittén i synnerhet konstatera att det inte vidtagits åtgärder på särskilt många områden under 1996 och att de framsteg som nåtts är begränsade.

4. Förslag och rekommendationer

4.1. Ett bokslut vart tredje år vore kanske att föredra med hänsyn till utvärderingen av det löpande handlingsprogrammet och arbetet med att utarbeta kommande handlingsprogram. Detta innebär att kommissionen bör utarbeta en rapport om de faktiska sakförhållandena som framför allt, på grundval av faktisk och statistisk information, undersöker om kvinnornas situation konkret har förbättrats. Rapporten bör därefter separat behandla de punkter där de vidtagna åtgärderna uppenbarligen uppvisar brister. De (mer kortfattade) årsrapporterna borde kunna ligga till grund för ett dylikt bokslut, genom att framför allt inrikta sig på en viss gemenskaps- eller medlemsstatsåtgärds specifika effekter på jämställdhetsområdet. I förlängningen tycks det vara önskvärt att rapporten koncentrerar sig på vilken effekt gemenskapens politik/lagstiftning har i medlemsstaterna å ena sidan och vilken kompletterande/ny politik/lagstiftning som krävs på gemenskapsnivå å andra sidan.

Förordet implicerar att kommissionen kommer att följa samma struktur i de kommande årsrapporterna, dvs. det fjärde handlingsprogrammets struktur. Frågan är om detta är önskvärt. För det första tycks denna indelning vara tämligen konstgjord, eftersom vissa frågor är relevanta på fler än ett område och därför bör tas upp i olika kapitel, vilket leder till en onödig upprepning. Utvecklingen av gemenskapens jämställdhetslagstiftning bör som sådan även integreras bättre i de aktuella kapitlen, eftersom politik och lagstiftning inte bör betraktas som två helt skilda företeelser.

Det är dock viktigare att peka på att informationen hamnar på en något för allmän nivå när man följer denna struktur. Kommittén rekommenderar att kommissionen framhäver ett antal principer eller åtgärder och tittar närmare på hur dessa genomförs på vissa specifika områden. Man skulle exempelvis kunna granska tillämpningen och effekterna av mainstreamingprincipen på ett visst politiskt område (t.ex. transporter, jordbruk).

4.2. Kommittén ger ett antal förslag framför allt under punkt 3 i detta yttrande. Dessa förslag upprepas här i korta ordalag tillsammans med ett antal nya rekommendationer. Den mest effektiva strategin borde vara att utveckla och förbättra kvinnors kunskaper och färdigheter och att fortsätta att påverka och förbättra synen på flickor och kvinnor redan inom familjelivet.

- En jämställdhetsprincip bör skrivas in i fördraget.

- Kvoter och tidtabeller bör utarbetas för att kvinnors deltagande i beslutsfattande organ skall kännetecknas av balans.

- En kampanj för att öka kunskapen om begreppet "lika lön för likvärdigt arbete".

- De statistiska undersökningarna av löneskillnader mellan kvinnor och män bör förbättras, så att man kan göra en bedömning av om politiken för lika lön haft någon effekt.

- Analys av framtidens arbetsmarknad för kvinnor.

- Forskning om möjligheter att stärka kvinnors ställning på arbetsmarknaden.

- Forskning om svaga kvinnogruppers ekonomiska situation.

- Gemenskapsinitiativ bör tas på barnomsorgsområdet. Om detta inte är möjligt bör nätverket inrättas på nytt.

- För att förbättra rapportens överskådlighet bör mellanliggande beskrivningar av en viss situation eller av olika initiativ i en medlemsstat eller på europeisk nivå och på ett bestämt område hellre återfinnas i en bilaga eller i slutet av varje kapitel.

Bryssel den 9 juli 1997.

Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Tom JENKINS

() EGT C 30, 30.1.1997, "Ändring av rådets direktiv 76/207/EEG om genomförandet av principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om tillgång till anställning, yrkesutbildning och befordran samt arbetsvillkor".

() EGT C 39, 12.2.1996.

() EGT C 204, 15.6.1996.