EUROPEISKA KOMMISSIONEN 
Bryssel den 6.10.2011 
SEK(2011) 1142 slutlig 
  
ARBETSDOKUMENT FRÅN KOMMISSIONENS AVDELNINGAR 
SAMMANFATTNING AV KONSEKVENSBEDÖMNINGEN 
Följedokument till 
förslaget till 
EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING 
om gemensamma bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, 
Europeiska socialfonden, Sammanhållnings fonden, Europeiska jordbruksfonden för 
landsbygdsutveckling och Europeiska havs- och fiskerifonden som omfattas av den 
gemensamma strategiska ramen, om allmänna  bestämmelser för Europeiska regionala 
utvecklingsfonden, Europeiska socialfonde n och Sammanhållningsfonden samt om 
upphävande av förordning (EG) nr 1083/2006 
{KOM(2011) 615 slutlig} 
{SEK(2011) 1141 slutlig}  
 
2/9 1. SAMMANFATTNING  
Detta är konsekvensbedömningen av förslaget till en förordning om gemensamma bestämmelser för 
Europeiska regionala utvecklingsfonden, Eur opeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden, 
Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckli ng och Europeiska havs- och fiskerifonden som 
omfattas av den gemensamma strategiska ramen, om allmänna bestämmelser för Europeiska 
regionala utvecklingsfonden, Europeiska soci alfonden och Sammanhållningsfonden samt om 
upphävande av förordning (EG) nr 1083/2006 (g rundförordningen). Konsekvensbedömningen 
behandlar frågor avseende Europeiska regional a utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden och 
Sammanhållningsfonden för programperioden efter 2013. Den kompletteras av konsekvensbedömningar för Europeiska jordbruk sfonden för landsbygdsutveckling och Europeiska 
havs- och fiskerifonden. Denna konsekve nsbedömning ingår i ett paket med 
konsekvensbedömningar som även omfattar konsekvensbedömningen av förordningarna om Europeiska regionala utvecklingsfonden, Samma nhållningsfonden och Europeiskt territoriellt 
samarbete samt konsekvensbedömningen av fö rordningen om Europeiska socialfonden. 
Omfattande samråd har genomförts, såsom högnivå gruppen för framtidens sammanhållningspolitik, 
en arbetsgrupp för villkor och ett offentligt samråd mellan den 12 november 2010 och den 31 januari 2011 om slutsatserna fr ån den femte sammanhållningsrapporten
1.  
Den femte sammanhållningsrapporten och efterh andsutvärderingarna av de olika programmen 
2000–2006 visar att sammanhållningspolitiken har gett e tt betydande bidrag när det gäller a tt sprida 
tillväxt och välstånd i hela unionen, genom att förv erkliga de europeiska politiska prioriteringarna 
samtidigt som den har minskat de ekonomisk a, sociala och territoriella skillnaderna2. Det finns dock 
ett antal problem som behöver åtgärdas.  
1.1. Problem rörande kapaciteten att ge ett europeiskt mervärde 
a) Geografisk fördelning av stödet  
Problemet är förknippat med sammanhållningspo litikens optimala geografiska täckning. Vissa 
hävdar att det även i fortsättninge n krävs full täckning för att Eur opa 2020-strategin ska få stöd i 
alla regioner och för att ytterligare minska skillnaderna inom unionen. Andra hävdar att mot 
bakgrund av det ständigt ökande trycket på de offent liga finanserna kan resurser som tilldelas rikare 
regioner användas bättre.  
b) Koncentration på ett begränsat antal prioriteringar i överensstämmelse med 
Europa 2020-strategin  
Det finns en stark grund till at t sammanhållningspolitiken bör koncentreras på EU-prioriteringar . 
Europa 2020-strategin tillhandahåller både en t ydlig uppsättning gemensamma mål, inbegripet 
överordnade mål och flaggskeppsinitiativ, och en tydlig ram för att fastställa 
finansieringsprioriteringar. Den tydliga kopplingen mellan sammanhållningspolitiken och 
Europa 2020-strategin ger därför möjlighet att både fortsätta att hjälpa de fattigare regionerna i EU 
                                                 
1  Results of the public consultation on the conclusions of the fifth report on economic, social and territorial 
cohesion , arbetsdokument från kommissionens avdelningar, SEK(2011) 590 slutlig, 13.5.2011. 
2  Femte rapporten om ekonomisk, social och territoriell sammanhållning, november 2010. Ex-Post Evaluation of 
Cohesion Policy programmes 2000-06 co-financed by the ERDF (Objective 1 & 2) , sammanfattande rapport utarbetad 
av Applica, Ismeri, Vienna Institute for International Ec onomic Studies, april 2010. En mer ingående diskussion om 
sammanhållningspolitikens framgångar och misslyckanden när det gäller att minska skillnader läggs fram i avsnitt 2.5. 
 
3/9 att komma i kapp och att vidareutveckla sammanhållni ngspolitiken till en viktig motor för tillväxt i 
hela EU. För att detta ska ske be höver ett antal problem åtgärdas. 
a) Bristande koncentration på strategiska mål . Ett antal undersökningar och 
efterhandsutvärderingar har identifierat problem med otillräck lig koncentration på 
strategiska mål, otillräcklig resultatinriktni ng och brist på incitament för att främja 
resultatinriktning. Det har gjorts försök a tt förbättra koncentrationen på strategiska 
prioriteringar och mål under perioden 2007–2013, me n effekterna har va rit begränsade.  
b) Brist på förutsägbarhet i Europeiska socialfondens finansieringsvolymer . Trots den 
betydelse som arbetstillfällen och färdigheter har i Europa 2020-strategin har förhållandet 
mellan anslagen till Europeis ka socialfonden och anslagen till Europeiska socialfonden, 
Europeiska regionala utvecklingsfonden och Sammanhållningsfonden under de senaste fyra 
programperioderna stadigt gått ned från 40 % under 1989–1993 till 22 % under den aktuella programperioden. 
c) Otillräcklig samordning . En fråga som hänger samman med de två ovannämnda 
problemen är otillräcklig samordning och komplementaritet mellan de olika fonderna 
(Europeiska socialfonden, Europeiska  regionala utvecklingsfonden och 
Sammanhållningsfonden) och EU:s övriga politiko mråden och finansieringsinstrument samt 
medlemsstaternas nationella reformprogram. Nä r det gäller samordning klagar berörda 
parter ofta över den komplexitet som uppstå r när program överlappar varandra eller 
samordningen brister på strategisk nivå.  
1.2. Problem relaterade till  politikens resultat 
Sammanhållningspolitiken bygger på principen om  delad förvaltning och har därför ofta 
karakteriserats av en spänning mell an å ena sidan fokus på att leve rera bästa möjliga resultat och å 
andra sidan ett förutsägbart finansiellt anslag  över en sjuårsperiod med strikta tidsbegränsade 
utgiftskrav. 
Politiska, rättsliga och institutionella ramvillkor 
Strukturfondernas effektivitet hänger samm an med sund makroekonomisk politik, ett gynnsamt 
mikroekonomiskt klimat och en stark institutionell ram.  
Makrofinansiella villkor 
Enligt den aktuella rättsliga ramen ska Sammanhålln ingsfondens makrofinansi ella villkor stärka 
genomförandet av stabilitets- oc h konvergensprogrammen och undvika  alltför stora underskott. Det 
finns utrymme för att se över de befintliga reglerna och anpassa dem till de nya genomförandeåtgärderna inom stabilitets- och tillväx tpakten som ska antas som en del av det sjätte 
paketet med regler för ekonomisk styrning. 
Resultat när det gäller att nå satta mål 
Även om efterhandsutvärderingarna av peri oden 2000–2006 tyder på att sa mmanhållningspolitiken 
har genererat betydande och omedelbara spridningseffekter till de nationella strategierna, särskilt inom strategisk planering, utvärderingskultur och resultatinriktning i den na tionella politiken, finns 
det fortfarande ett antal problem när det gäller övervakning och ut värdering som gör det svårt att 
bedöma resultaten.  
 
4/9 1.3. Problem relaterade till genomförandet av politiken 
För en sund, effektiv och ändamålsenlig förvaltn ing av de sammanhållningspolitiska resurserna 
krävs lämpliga, effektiva och öppna  strukturer i de nationella oc h regionala förvaltningarna. 
1.4. Motivering för EU-åtgärder 
EU-åtgärder är motiverade både på grundval av må len i artikel 174 i fördraget och på grundval av 
subsidiaritetsprincipen. Rätten att agera följer av ar tikel 3 i fördraget om Europeiska unionen, enligt 
vilken ”[unionen] ska främja ekonomisk, social och territoriell sammanhållning samt solidaritet 
mellan medlemsstaterna”, samt artik el 175 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, enligt 
vilken unionen uttryckligen måste genomför a denna politik genom strukturfonderna, och 
artikel 177, där Sammanhållningsf ondens roll fastställs. Syftena med Europeiska socialfonden, 
Europeiska regionala utvecklingsfonden och Samma nhållningsfonden fastställs i artiklarna 162, 176 
och 177. 
2. MÅL  
Det allmänna målet  fastställs i fördraget: att främja en  balanserad och harmonisk utveckling av 
medlemsstater och regioner och minska skillnader na i utvecklingsnivå mella n de olika regionerna 
och eftersläpningen i de mi nst gynnade regionerna.  
De särskilda målen  är att bistå medlemsstaterna och region erna när det gäller att främja smart och 
hållbar tillväxt för alla  i överensstämmelse med Europa 2020-strategin genom att åtgärda de 
särskilda problemen. Med tanke på räckvidden för denna konsekvensbedömning är de särskilda 
målen att se till att st rukturfonderna och Samma nhållningsfonden används 
• på ett sätt som ger ett stort europeiskt mervärde , 
• effektivt  – vilket betyder att de används så att verkningarna blir maximala, 
• ändamålsenligt  – minimering av ineffektivitet pga. onödiga administrativa krav eller 
onödigt komplicerade förfaranden samt incitament  till effektiv användning av resurser.  
Dessa allmänna frågor kan formuleras i form av följande operativa politiska mål: 
• Koncentrera de sammanhållningspolitiska resurserna  på utveckling av ramvillkoren för 
hållbar utveckling och tillväxt som behövs för att nå det största europeiska mervärdet. 
• Tillhandahålla lämpliga mekanismer i förordningarna för att möjliggöra full anpassning 
till Europa 2020-strategin och dess mål och överordnade mål . 
• Säkerställa optimal samordning  mellan fonderna och mellan fonderna och andra 
finansieringsinstrument. 
• Sätta tydliga och mätbara mål . 
• Hitta den rätta balansen mellan låga administrativa kostnader/liten administrativ 
börda  för förvaltningsmyndighete rna och stödmottagarna och minimal risk för EU-
budgeten . 
 
5/9 3. ALTERNATIV , ANALYS OCH JÄMFÖRELSE  
Den 29 juni 2011 antog ko mmissionen ett förslag till den fler åriga budgetramen för perioden 2014–
2020 där man efterlyste en effektivisering av samm anhållningsutgifterna. Ett antal alternativ har 
utformats mot bakgrund av detta förslag.  
3.1. Europeiskt mervärde 
I fråga om geografisk koncentration av stödet  förutser alternativ 1 ett scenario utan ändringar där 
stödet koncentreras till de mindre utvecklade re gionerna, och de nuvarand e konvergensregioner som 
överskrider tröskeln på 75 % omfa ttas av utfasningsstöd. Alternativ  2 påminner om alternativ 1, 
med den främsta skillnaden att en ny övergångs kategori inrättas som ersätter de nuvarande 
systemen med statistiska utfasni ngsregioner och infasningsregioner. Synsättet enligt alternativ 3 är 
radikalare: inget stöd enligt sammanhållningspol itiken utanför medlemsstater med en genomsnittlig 
bruttonationalinkomst per capita som är lägre än 90 % av unionens genomsnitt per capita. Enligt alternativ 3 kommer infasningsre gioner, statistiska utfasningsre gioner och konkurrenskraftsregioner 
inte i fråga för sammanhållningspolitiska insatser.  
Tabell 1: Budgetanslag per alternativ  
 Alternativ 1 Alternativ 2 Alternativ 3 
Mindre utvecklade 
regioner 70,3 % 67,9 % 100 % 
Övergångsregioner 8,4 % 13,5 % 0 % 
Mer utvecklade regioner 21,3 % 18,6 % 0 % 
Totalt 100 % 100 % 100 % 
Alternativen 1 och 2 garanterar att hela EU:s befolkning omfattas av stöd med olika intensitet. 
Således får alla EU-regioner stöd genom sammanhå llningspolitiken, medan alternativ 3 innebär att 
de sammanhållningspolitiska resurserna endast kon centreras på medlemsstater som släpar efter. 
Endast alternativ 2 ger mer omfattande befolkni ngstäckning genom kategorin mellanregioner och 
når den högsta BNP-tillväxten av alla alterna tiv samtidigt som det ger hög stödintensitet till 
regioner som släpar efter.  
När det gäller koncentration av EU-prioriteringar  medför alternativ 1 öronmärkning av utgifter 
till målen för Europa 2020-strategin med gemens kapens strategiska ri ktlinjer på EU-nivå. 
Alternativ 2 går ännu längre, med en rad temati ska mål som är direkt kopplade till Europa 2020-
strategin och fastställande av fondernas invest eringsprioriteringar. Koncentrationen på EU-
prioriteringar stärks genom att minimiandelar av strukturfondsst ödet fastställs inom vissa 
politikområden. Mot bakgrund av den begränsade geogr afiska täckningen enlig t alternativ 3 uppstår 
koncentration på EU-priorit eringar endast i mindre utvecklade medlemsstater. 
Alternativ 1 ger medlemsstaterna  större flexibilitet genom ör onmärkningen av medel, medan 
alternativ 2 ger en synligare och mer omfa ttande koppling till de öve rordnade målen för 
Europa 2020-strategin och de integr erade riktlinjerna. Alternativ 3 är endast koncentrerat på EU-
prioriteringar i mindre utvecklade länder. Således bidrar alternativ 2 mest till de överordnade målen medan alternativ 1 leder till en fragmentering av de sammanhållningspolitiska insatserna.  
Vad gäller synligheten och förutsägbarheten för fina nsiering från Europeiska socialfonden  är 
det endast alternativen 2 och 3 som garanterar minimiandelar för Europeiska socialfonden, medan 
 
6/9 alternativ 1 ger medlemsstaterna flexibilitet a tt förhandla om sina anslag från Europeiska 
socialfonden enligt sina egna behov.  
När det gäller samordning med EU:s övriga polit ik och finansieringsinstrument möjliggör 
alternativen 1 och 2 en gradvis strategisk anpassning till Europa 2020-strategin. Där alternativ 1 ger 
en lös anpassning baserad på gemenskapens icke-bi ndande strategiska riktlinjer, ger alternativ 2 en 
mer omfattande anpassning till målen för Eu ropa 2020-strategin genom den gemensamma 
strategiska ramen och partnerska psavtalet, medan alternativ 3 inte ger någon anpassning utöver 
formell efterlevnad. Bidraget till de överordnade målen för Europa  2020-strategin är störst för 
alternativ 2 på grund av den mer bindande st rategiska ramen, medan bidraget är mindre för 
alternativ 1 och minst för altern ativ 3 på grund av den icke-bi ndande karaktären och den mindre 
omfattande geografiska täckningen.  
Från geografisk koncentration till samordning med EU:s övriga politik och finansieringsinstrument 
ger alternativ 2 det största europeiska mervärdet.  
3.2. Ökning av politikens resultat 
3.2.1.  Alternativ 1 – Ingen ändring 
Enligt alternativet utan  ändring finns följande villkor  kvar: 
− De makrofinansiella villkoren  enligt Sammanhållningsfonden (ä ven om de hittills aldrig 
har verkställts). 
− Formell efterlevnad. 
− Efterlevnad av den sektoriella EU-lagstiftning som är direkt tillämplig på investeringar 
samt vissa tematiska villkor kopplade till strategiska ramar. 
Den främsta fördelen med detta alternativ är att det inte ställs några nya krav på 
förvaltningsmyndigheterna. Den främsta nackdelen är att bristande effektivitet  kopplad till bristande 
institutionell kapacitet, bristande  efterlevnad av EU-lagstiftninge n, otillräcklig finanspolitik och 
otillräckliga strategiska ramar kvarstår. Sammanhå llningsfondens makrofinansiella villkor är även 
fortsättningsvis diskretionära. Avsaknaden av ett system med belöning och incitament för resultat 
begränsar alternativets påverkan på politikens effektivitet och ändamålsenlighet. 
3.2.2.  Alternativ 2 – Förhandsvillkor 
Förhandsvillkoren är kopplade till att förhandskr av uppfylls rörande strategiska, rättsliga och 
institutionella ramar samt genomförandet av politiken enligt EU:s politiska riktlinjer. 
Förhandskraven är ofta redan fa stställda innan den nya generatione n program antas. Beroende på 
sammanhanget kan dock i vissa fall ytterligare ändringar eller anpassni ngar vara nödvändiga, med 
en bindande tidsplan för medlemsstaterna och regionerna. Det faktiska genomförandet av 
åtagandena övervakas.  
Den främsta fördelen med detta a lternativ är att sammanhållningsut gifterna blir effektivare genom 
att man fastställer rättsliga, strategiska och inst itutionella förhandskrav som är nödvändiga för att 
investeringarna ska vara effektiva. Den främsta nac kdelen med detta alternativ är risken för fördröjd 
programstart och ökad administrativ börda. 
 
7/9 3.2.3.  Alternativ 3 – Resultatram och resultatreserv 
En resultatram fastställs som visa r den planerade framstegstakten mo t de mål som sattes i början av 
perioden genom fastställande av delm ål. Dessa kopplas till åtaganden, utfall och, där så är lämpligt, 
utgifter och resultat. Resultatramen avta las i partnerskapsavtalen och programmen. 
Resultatreserven  tilldelas medlemsstaten för de program /prioriterade område n där delmålen har 
nåtts.  
Den främsta fördelen med detta alternativ är att det införs en mekanism som ger incitament till 
fondernas bidrag till de europeiska målen samt  övervakar och rapporterar om de mål som har 
uppnåtts. Den främsta nackdelen är den ökade administrativa bördan, utmaningen att finna 
tillförlitliga mätmetoder och den osäker het som uppstår när program ställs in. 
3.2.4.  Alternativ 4 – Stärkta makrofinansiella villkor 
Sammanhållningspolitikens makrofinansie lla villkor kan stärkas i två steg: 
i) Faktisk tillämpning av Sammanhållningsfondens befintliga villkor kan garanteras genom att 
man ser över de gällande bestämmelserna fö r genomförandet, såsom potentiella tidigare 
utlösande faktorer i underskotts förfarandet eller progressivt återkallande, på grundval av 
objektiva och öppna förhandsbestämmelser, av a lla åtaganden eller en del av dem om det 
förekommer upprepade överträdelser av  stabilitets- och tillväxtpakten.  
ii) Dessa reviderade regler om Sammanhållnings fondens makrofinansiella villkor kan utvidgas 
till strukturfonderna eftersom deras effektivite t också är beroende av sund makroekonomisk 
politik och finanspolitik  som främjar tillväxt. 
3.2.5.  Alternativ 5 – Kombination av alternativen 2, 3 och 4 
I detta alternativ kombineras alla komponenter i alternativen 2, 3 och 4, bl.a. i) förhandsvillkor, ii) 
resultatramen och resultatreserven och iii) stärkta makrofinansiella villkor,  inklusive utvidgning till 
strukturfonderna. 
Den främsta fördelen med detta alternativ är a tt det åtgärdar alla konst aterade problem rörande 
politikens resultat. Det säkerställer tillräckliga stra tegiska, rättsliga och institutionella villkor samt 
en sund makrofinansiell politik. Det ger incitament  och övervakar programmens faktiska resultat 
när det gäller att uppnå målen. Den främsta n ackdelen med detta alternativ är den ökade 
administrativa bördan till följd av behovet av att uppfylla de nödvändiga villkoren och införa en resultatram.  
3.2.6.  Jämförelse av alternativen  när det gäller resultat 
Alternativen har bedömts på grundv al av deras bidrag när det gälle r att åtgärda prob lem relaterade 
till i) strategiska, rättsliga och institutionella fö rhandskrav, ii) makrofinansiella villkor och iii) 
resultat när det gäller att nå må len. Med tanke på de nödvändiga villk oren för effektiv investering 
har alternativen bedömts i enlighet med Världsbankens principer om villkor
3.  
Alternativ 1 gör inte mycket för att garantera de  förhandskrav som behövs för effektivt stöd och för 
att ge incitament till programmens resultat, altern ativ 2 tar endast itu med de förhandskrav som 
behövs för effektivt stöd men ger knappt några in citament till programmens faktiska resultat och 
                                                 
3  Review of World Bank Conditionality, Operations Policy and Country Services , Världsbanken, Washington, DC, 
september 2005. 
 
8/9 alternativ 3 fokuserar endast på det sistnämnda. Det alternativ som är att föredra är en kombination 
av alternativen 2, 3 och 4 som åtgärdar alla problem relaterade till resultat.  
3.3. Rationalisering av genomförandet och minimering av felrisken 
3.3.1.  Förenkling – minskning av de adminis trativa kostnaderna och minimering av 
felrisken 
3.3.1.1.  Alternativ 1 – Ingen ändring av politiken 
− Återbetalning på grundval av faktiska kostnader , vissa valfria förenklad e kostnadsalternativ 
− Ingen betydande vägledning om elektronisk förvaltning4 på EU-nivå för genomförandet av 
sammanhållningspolitiken 
− Nationell ackreditering av förvaltnings - och kontrollsystemen med 100 % översyn som 
genomförs av kommissionen 
 
3.3.1.2.  Alternativ 2 – Flexibelt synsätt  
− Flexibla betalningsalternativ pe r insats, stödmottagarna bestämmer 
− Vägledningsbaserat synsätt på  elektronisk förvaltning 
− Medlemsstaterna har ansvaret för förhandskont rollen av förvaltnings- och kontrollsystemen 
(rent nationell ackreditering) 
 
3.3.1.3.  Alternativ 3 – Normativt synsätt  
− Betalningar enligt projektets resultat 
− Obligatorisk elektronisk förvaltning på EU-nivå 
− Kommissionen ser över förvaltn ings- och kontrollsystemen 
  
3.3.1.4.  Alternativ 4 – Propor tionerligt synsätt  
− Betalningarna grundar sig på faktiska kostn ader eller förenklad e kostnadsalternativ 
− Obligatorisk elektronisk förvaltning på medlemsstatsnivå eller regional nivå 
− Proportionerligt synsätt på förhandskontroll en av förvaltnings- och kontrollsystemen 
                                                 
4  Elektronisk förvaltning inom sammanhållningspolitiken innebär att säkerställa att stödmottagarna inte behöver 
skicka in samma information mer än en gång och att informationen finns och överförs i elektroniskt format.  
 
9/9 De huvudsakliga skillnaderna mellan alternativen gäller kommissionens deltagande i bedömningen 
av förvaltnings- och kontrollsy stem, tillgången till återbetalni ngsalternativ som är kopplade till 
resultat och mekanismerna för främjande av elektronisk förva ltning i samband med 
sammanhållningspolitiken. 
Alternativ 4 (proportionerligt synsätt) är att föredra eftersom det ger en betydande potentiell 
minskning av kostnaderna för kontroll och en minska d arbetsinsats. För förvaltningarna innebär det 
proportionerliga synsättet på  tillförlitlighet en minskning av arbe tsbördan på cirka 4 % jämfört med 
alternativet där ingen ändring görs. Detta  alternativ är också mer förenligt med 
subsidiaritetsprincipen. Dessutom kan en ytterligare minskning på 5–10 % uppnås genom 
förenkling av nationella bestämmelser och förfar anden för genomförande av EU-förordningarna och 
genom minskning av nationella krav som går lä ngre än EU-bestämmelserna (s.k. gold plating). 
3.3.2.  Samordning mellan de sammanhållningspolitiska instrumenten 
3.3.2.1.  Alternativ 1 – Ingen ändring av politiken 
Programmen för Europeiska regi onala utvecklingsfonden och Eur opeiska socialfonden planeras 
som enfondsprogram. Avgränsningen mellan fonderna görs i huvudsak utifrån typen av investering. 
På operativ nivå är det tillåtet med ”korsfinansi ering” av vissa invest eringar tack vare en 
flexibilitetsklausul.  
3.3.2.2.  Alternativ 2 – Underl ättande av integrerad programplanering 
Enligt detta alternativ uppm untras medlemsstaterna att använda flerfondsprogram med 
gemensamma förfaranden för utarbetande, förhand lingar, förvaltning och genomförande. Vid behov 
kan man utse en samordnande fond med anknyt ning till programmets politikområde(n). Den 
samordnande fondens insatser kompletteras med insa tser från de övriga str ukturfonderna i syfte att 
garantera enhetligt stöd till de olika tematiska målen inom sammanhållningspolitiken.  
3.3.2.3.  Alternativ 3 – Principen om  ett politikområde, en fond 
Enligt detta alternativ planer as programmen för Europeiska regionala utvecklingsfonden och 
Europeiska socialfonden i form av enfondsprogram eller flerfondsprogram med strikt 
avgränsning mellan de fonderna.  
Alternativ 2 ger den största effektivitetsvinsten oc h den högsta graden av fl exibilitet. A lternativ 1 
medför ytterligare administrativ börda (på grun d av bestämmelserna om korsfinansiering) och 
alternativ 3 medför ri gida avgränsningar.  
4. ÖVERVAKNING OCH UTVÄRDERING  
De alternativ som läggs fram i denna konse kvensbedömning beskriver hur politikens mål och 
utformning kan ändras med hänsyn till tre särskild a frågor. I detta hänsee nde spelar övervakning 
och utvärdering en viktig ro ll. Alla ändringsalternativ medför att övervaknings- och 
utvärderingssystemen stärks jämfört med den nuva rande situationen. De före slagna ändringarna av 
övervaknings- och utvärderingssystemen skulle förb ättra fokus på resultaten  och anpassningen till 
Europa 2020-strategin.  
• Alla program får en tydligar e interventionslogik med klar a uppgifter om hur användningen 
av resurser (input) för en viss insats  (utfall) bidrar  till resultaten. 
En uppsättning gemensamma indikatorer, anpassad e till EU 2020-målen, används i alla program där 
det är relevant. Dessa indikato rer omfattar i huvudsak utfallet men också vissa delresultat.