Yttrande om förslag till rådets förordning (EG) om ändring av rådets förordning (EEG) nr 1973/92 om inrättande av ett finansiellt instrument för miljön (LIFE) () (96/C 18/03)

Rådet beslutade den 5 juli 1995 att, i enlighet med artikel 130 S i fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, begära Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande om ovan nämnda förslag.

Sektionen för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor som ansvarar för beredningen av ärendet godkände yttrande, utarbetat utifrån föredragande Colombos förberedande rapport, den 19 september 1995.

Ekonomiska och sociala kommittén godkände enhälligt följande yttrande vid sin 329:e plenarsession, under sammanträdet den 25 oktober 1995.

1. Inledning

1.1. Gemenskapens miljöpolitik har genom det femte handlingsprogrammet för miljön och genom den miljölagstiftning som tagits fram utifrån artiklarna 130 R och S nått en hög grad utvecklingsgrad.

1.2. För att denna politik skall kunna genomföras krävs det att den stöds av teknisk forskning och av teknologiska innovationer som visar på genomförbarheten och lämpligheten i en strategi som syftar till en hållbar utveckling. Denna utveckling består i att utsläppen minskar genom användande av miljövänlig teknik, rationell användning, försiktigt utnyttjande av naturtillgångar och energi, skydd av naturen, förnuftig avfallshantering och förbättring av levnadsvillkoren i städerna och på landsbygden.

1.3. LIFE-programmet (förordning (EEG) nr 1973/92) har visat sig vara ett ganska bra instrument för att ge finansiellt stöd till denna politik, även om det ännu inte är möjligt att göra en fullständig utvärdering av programmets bidrag till en förbättrad miljö inom hela gemenskapen. Det stora antalet finansierade projekt och de många tillämpningsområdena försvårar en fullständig utvärdering.

1.4. När ESK 1991 avgav ett yttrande () om LIFE ansåg kommittén att ett villkor för att instrumentet skulle kunna ge en viktig impuls till ett effektivt genomförande av miljöpolitiken var att tillräckliga medel anslogs till programmet och att det samordnades med det femte handlingsprogrammet för miljön i syfte att gemenskapen på lång sikt skulle kunna få en enhetlig strategi för miljön 8 (jfr punkt 2.1.1).

1.5. Vid sin utvärdering av ändringsförslaget lägger kommittén återigen tonvikten vid dessa nyckelbegrepp: tillräckliga finansiella anslag, enhetlighet på lång sikt och att instrumentet bidrar till en hållbar utveckling. I perspektivet av femte miljöhandlingsprogrammets principer om deltagande och delat ansvar är det också viktigt att utvärdera positiva effekter av partnerskap som innefattar arbetsmarknadens parter, ideella organisationer och intresseorganisationer och som gett upphov till multiplikatoreffekter.

1.6. Det är slutligen nödvändigt att utarbeta ett utvärderings- och kontrollsystem för uppnådda resultat.

2. Interventionsområden

2.1. I sitt förslag påpekar kommissionen att de begränsade finansiella anslagen och de många interventionsområdena som ursprungligen förutsågs för LIFE I har medfört att otillräckliga medel anslagits till enskilda projekt samtidigt som den administrativa kostnaden för att behandla ansökningar varit hög. Därför föreslår kommissionen en begränsning av interventionsområdena och tydligare urvalskriterier.

2.2. Vad beträffar begränsningen av interventionsområden instämmer kommittén i huvudprincipen samtidigt som den anser att kommissionens urval varit restriktivt och inte tagit hänsyn till åtminstone två områden där gemenskapsinitiativ är både lämpliga och nödvändiga.

2.3. Exempelvis gäller detta förebyggande åtgärder och begränsning av föroreningar i atmosfären samt skydd av luftkvalitén. Eftersom området även innefattar gränsöverskridande föroreningar har det internationella konsekevenser som är förbundna med globala problem, till exempel försurning, växthuseffekten och det minskade ozonlagret.

2.4. Ett annat exempel är skydd av markkvalitén och saneringsmetoder av förorenade markområden. Trots problemets betydelse och utbredning i Europa har de enskilda ländernas ansträngningar att förbättra medvetenheten om återställande av förorenade markområden samt att utarbeta enhetliga regler för miljökvalité och ekonomiskt försvarbara saneringsmetoder hittills varit otillräckliga. Stödåtgärder från gemenskapens sida skulle väsentligt kunna bidra till enhetliga och tydliga strategier inom detta område.

2.5. Vid projekturvalet är det viktigt att instrumentet kombineras med andra stödåtgärder, särskilt inom de områden som definieras i det femte handlingsprogrammet för miljön (jordbruk, energi, transport, turism) och som inte i tillräckligt hög utsträckning omfattas av LIFE-programmet. Vi kan exempelvis hänvisa till framsteg på området för skydd och bevarande av vattendragen, liksom betydande framsteg i jordbruksregionerna som bidrar till att mildra jordbrukets och livsmedelshanteringens miljöeffekter.

2.6. Finansiering av noggrant utvalda pilotprojekt inom dessa områden kan på ett avgörande sätt bidra till att gå från forknings- och definitionsfasen till att formulera konkreta förebyggande insatser och saneringsåtgärder som är effektivare än de som hittills genomförts.

2.7. En ökad budget skulle förstärka denna stimulanseffekt (jfr avsnitt 6).

3. Urvalsprinciper

3.1. I sitt förslag understryker kommissionen betydelsen av en klarare definition av urvalsprinciperna för projekt. Detta skulle förbättra inblicken i beslutsfattande, minska administrationskostnaden och förbättra informationen till potentiella kandidater. Därför innehåller artikel 9a generella förutsättningar och villkor för ansökningar.

3.2. ESK anser att villkoren är tillräckligt tydliga, under förutsättning att det årligen, vid tiden för publiceringen av deltagarförteckningen, sker förtydliganden av strategier och prioriterade åtgärder inom varje område. Detta skall ske i god tid så att projektförslagen kan ta hänsyn till eventuella förändringar.

4. Informationsspridning

4.1. Kommissionen påpekar hur viktigt det är att ge finansiellt stöd till informationsinsatser om specifika åtgärder samt till datainsamling, analys och spridning av projektresultat (3 % av årlig budget). Denna budgetpost är mycket befogad men kan samtidigt visa sig vara för liten.

4.2. LIFE-programmets uppgift att stöjda demonstrations- och pilotprojekt i syfte att sprida uppnådda resultat medför att en kontinuerlig informatinsspridning är av avgörande betydelse. Informationsspridningen bör kompletteras med systematiska övervaknings- och kontrollåtgärder av projektens utveckling i syfte att minska antalet misslyckade projekt.

4.3. Därför bör en betydande del av de finansiella anslagen som avsatts till uppföljningsinsatser på initiativ av kommissionen gå till denna typ av åtgärder, samtidigt som anslagen i största möjliga utsträckning bör täcka administrativa merkostander. Om det visar sig vara nödvändigt kan det eventuellt ske en ökning av anslagen till övervaknings- och kontrollåtgärder samt till informationsspridning.

4.4. Arbetsmarknadens parter, frivilligorganisationer och ideella föreningar kan komma att spela en viktig roll för att förbättra insyn och informationsspridning. I detta sammanhang är det dock myndigheter på nationell, regional och lokal nivå som har det största ansvaret. Deras arbete kan kompletteras med kostnadsfria datanätverk med stöd från kommissionen.

4.5. I syfte att säkerställa en effektiv användning av de begränsade anslagen för informationsspridning bör kommissionen utarbeta en informationsstrategi som använder sig av ett flertal kanaler. Förutom de ovan nämnda informationsverktygen bör spridning av projektresultat - åtminstone för de största och mest betydande projekten - ske genom vetenskapliga publikationer och fackorgan. Därigenom skulle informationen omedelbart nå ut till de berörda sektorerna.

5. Finansieringsformer

5.1. Kommissionen påpekar att finasieringsformen med delad finansiering med tredje land inte utnyttjades i tillräckligt stor utsträckning under programmets första fas (LIFE I). Denna form kan väsentligt öka de totala medlen genom finansiering från tredje land och kommissionen vill därför behålla denna möjlighet.

5.2. ESK instämmer med kommissionen eftersom denna finansieringsform kräver större deltagande från tredje part och ger en möjlighet att få tillgång till medel från marknaden för miljöutgifter. Kommittén noterar dock att kommissionen inte utarbetat konkreta förslag för denna finansieringsform som troligen skulle kräva ett förmedlingsorgan.

5.3. Kommittén anser att det bör utarbetas incitament som främjar och stöder presentationen av projekt som kräver finansiering från tredje part och att en del av projektens anslag kan öronmärkas för denna verksamhet.

5.4. Vad avser projekt som presenteras av frivilligorganisationer och ideella föreingar bör finansieringen inte begränsas till 50 %. Teknisk assistans och relaterade åtgärder skall, i enlighet med artikel 8.3, finansieras till 100 %. Detta bör även innefatta initiativ från frivilligorganisationer och ideella föreningar i syfte att ta tillvara frivilliga insatser.

6. Samordning med andra finansiella instrument

6.1. Vid en jämförelse mellan avsatta medel till LIFE II och de medel som finns avsatta för miljöändamål i andra fonder (Strukturfonderna, Sammanhållningsfonden, FoU, PHARE, TACIS, EUGFJ, etc) utfaller jämförelsen till LIFEs nackdel. Detta beror på att LIFE-programmet endast är avsett för stöd till demonstrations- och pilotprogram.

6.2. I detta sammanhang måste man nämna kravet på att det finns en samordning och enhetlighet mellan de olika finansiella instrumentens riktlinjer, strategier och genomförande, i syfte att undvika motsättningar och överlappningar i gemenskapens politik.

6.3. LIFE-programmet bör, trots sin blygsamma budget, syfta till att stimulera och vägleda gemenskapens övriga miljöinstrument. Kontakterna mellan olika inblandade organ och myndigheter bör därför förstärkas.

6.4. Med tanke på de tankegångar som tas upp under punkt 2.5, 2.6 och 2.7 är det uppenbart att en större budget skulle kunna öka LIFE-programmets framtida roll.

Bryssel den 25 oktober 1995.

Ekonomiska och sociala kommitténs

ordförande

Carlos FERRER

() EGT nr C 184, 18. 7. 1995, s. 12.

() EGT nr C 191, 22. 7. 1991.