SV Europeiska unionens officiella tidning C 82/22

Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén – En ny giv för energikonsumenterna

[COM(2015) 339 final]

(2016/C 082/04)

Föredragande: Lutz RIBBE

Den 14 oktober 2015 beslutade Europeiska kommissionen att i enlighet med artikel 304 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt rådfråga Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om

Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén – En ny giv för energikonsumenterna

[COM(2015) 339 final].

Facksektionen för transporter, energi, infrastruktur och informationssamhället, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 7 januari 2016.

Vid sin 513:e plenarsession den 20–21 januari (sammanträdet den 20 januari 2016) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 209 röster för, 4 röster emot och 6 nedlagda röster.

1. Slutsatser och rekommendationer

1.1 EESK välkomnar kommissionens analys och stöder helhjärtat dess förslag. Det är verkligen på tiden att konsumenterna ställs i centrum för EU:s energipolitik, och att de ges omfattande möjligheter till aktivt deltagande.

1.2 De hinder för egenproduktion och egenförbrukning som nämns i kommissionens meddelande är ett problem som måste lösas snarast, men tyvärr går man i meddelandet inte närmare in på var och hur dessa hinder konkret uppstår och exakt vad som måste göras för att undanröja dem. Kommissionen bör utarbeta ett separat dokument om detta.

1.3 EESK håller med kommissionen om att det är viktigt att erkänna, ta större hänsyn till och främja de lokala förhållandena samt att stärka lokala marknadsaktörers deltagande.

1.4 Frågan om hur energisystemen ska se ut har strategisk betydelse. Det behövs konkurrens för att utforma det effektivaste övergripande systemet, och detta handlar om betydligt mer än produktion och traditionell marknadsföring.

1.5 Efterfrågeflexibiliteten kommer att spela en central roll, och därför måste man till att börja med skapa bl.a. de tekniska förutsättningarna (smarta mätare och smarta nät) på konsumentsidan, vilket bör ses som en del av nätutbyggnaden och finansieras inom ramen för denna.

1.6 Via system för efterfrågeflexibilitet ska konsumenterna inte bara kunna anpassa sin energiförbrukning utan också spara pengar. Kommissionen har rätt i att en ”kombination av decentraliserade produktions- och lagringsmöjligheter med flexibilitet på efterfrågesidan kan göra det lättare för konsumenterna att bli sina egna leverantörer och förvaltare av (en del av) sina energibehov, och bli producenter och konsumenter och på så sätt sänka sina energikostnader” (1) (s.k. prosumenter).

1.7 Det bör utvecklas nya incitamentmodeller som belönar ansatser att utforma egenförbrukning, direktförsörjning samt lagring av eltoppar och tillhandahållande av utjämningsenergi, dvs. aktiv efterfrågestyrning för alla marknadsdeltagare, på ett sätt som gynnar hela systemet.

1.8 De fördelar med den nya prosumentstrategi som kommissionen redogör för visar att denna strategi kommer att bli mer än bara ett komplement till de centraliserade produktionskällorna. Det handlar om konsumenternas, dvs. företag, medborgare och lokala elproducenter m.fl., frihet att själva välja att spela en aktiv roll i framtidens energisystem genom aktiv produktion och egenförbrukning, genom lagring och egen marknadsföring.

1.9 Den definition av egenproduktion och egenförbrukning som kommissionen anger i sitt meddelande är otillräcklig. De exempel som anförs visar att kommissionen har en alltför snäv uppfattning om vad ”prosumentstrategin” går ut på. Egenproduktion och egenförbrukning bör enligt EESK:s uppfattning förstås i betydligt bredare termer än enbart den egenproducerade och egenförbrukade elen från den egna anläggningen ”bakom” elmätaren.

1.10 Andra former av lokala prosumentstrukturer i vidare bemärkelse håller på att bildas, men stöter på massiva hinder. Genomförandet av nya affärsmodeller skulle uppvärdera konsumenterna i deras nya, aktiva roll och öppna för helt nya värdeskapande möjligheter. Dessa måste absolut beaktas i en ”ny giv för energikonsumenterna”.

1.11 Former av egenproduktion och egenförsörjning i vidare bemärkelse, som – givetvis mot en avgift – utnyttjar de offentliga näten, gör det möjligt även för hyresgäster, mindre företag eller medlemmar i kooperativ att spela en aktiv och ansvarsfull roll på energimarknaden samt att tjäna eller spara pengar. En snäv definition av begreppen egenproduktion och egenförbrukning är därför orättvis ur ett socialpolitiskt perspektiv och diskriminerande ur ett ekonomipolitiskt perspektiv.

1.12 Det decentraliserade energisystem som kommissionen eftersträvar förutsätter också decentraliserade marknadsstrategier (2). Konsumenten ska fritt kunna välja inte bara handlare, utan även energiproducent.

2. Inledning (sammanfattning av kommissionens meddelande)

2.1 I Europeiska unionens ramstrategi beskrivs visionen om en energiunion ”med medborgarna som centrum på en marknad, där de aktivt tar ett eget ansvar för energiomställningen och drar nytta av den nya tekniken för att sänka energikostnaderna, samtidigt som utsatta konsumenter också får skydd” (3).

2.2 Visserligen har energisektorn i Europa förändrats avsevärt de senaste åren, men följande faktorer har hitintills hindrat och fortsätter att förhindra att konsumenterna, dvs. de privata hushållen, företagen och industrin, kan dra nytta av den pågående energiomställningen, med andra ord styra sin energiförbrukning och minska sina energikostnader, bl.a.: — Bristande öppenhet i fråga om kostnader, förbrukning och produktutbud. — Andelen nätavgifter, skatter och särskilt övriga avgifter ökar på den slutliga elräkningen. — Konkurrensen är otillräcklig på många slutkundsmarknader, aktivt deltagande lönar sig inte och det är svårt att byta leverantör. — Marknaderna för energitjänster i bostäder och för efterfrågeflexibilitet är inte tillräckligt utvecklade. — Egen elförsörjning och egenförbrukning hindras. — Ojämlik tillgång till information och höga inträdeshinder för nya konkurrenter fördröjer införandet av avancerade typer av teknik och metoder som finns tillgängliga, såsom smarta mätare, smarta apparater, decentraliserade energikällor och ökad energieffektivitet.

2.3 Omvandlingen av elmarknaden (4), användningen av ny teknik och nya och innovativa energitjänsteleverantörer ska göra det möjligt för alla konsumenter att delta i energiomställningen, för att bättre kunna styra sin förbrukning i riktning mot energieffektiva lösningar och på så vis spara pengar och minska den totala energiförbrukningen.

2.4 Samtidigt ska konsumentrollen förändras: konsumenten ska inte bara kunna reagera bättre och flexiblare på energierbjudanden och energitjänster och dra nytta av dessa, utan även själv kunna spela en aktiv roll som energiproducent.

2.5 Kommissionen talar om en strategi i tre delar, som består av a) konsumentmakt, b) tekniska innovationer på området smarta hem och smarta energinät med c) särskild tonvikt vid datahantering och dataskydd, vilken ska genomföras med en åtgärdsplan som innehåller tio punkter.

3. Allmänna kommentarer

3.1 EESK välkomnar uttryckligen kommissionens analys och stöder helhjärtat de förslag som läggs fram. Det är verkligen på tiden att konsumenterna ställs i centrum för EU:s energipolitik, eftersom man bara kan vinna acceptans för och göra väsentliga framsteg med att nå åtskilliga av målen på vägen till en hållbar och resursvänlig energiförsörjning om konsumenter ur alla samhällsskikt ges omfattande möjligheter att aktivt och ansvarsfullt delta i arbetet med att nå de överlappande energi- och miljöpolitiska målen.

3.2 EESK konstaterar att konsumenterna på grund av otillräcklig lagstiftning har en mycket begränsad strukturell och strategisk betydelse i många medlemsstaters energisystem. Denna lagstiftning är ett uttryck för den otillräckliga förståelse av konsumenternas aktiva roll som man hitintills haft på det politiska planet. Mot denna bakgrund framstår förslagen som lämpliga för att förverkliga de fastställda målen på ett öppet och kostnadseffektivt sätt för konsumenterna (bl.a. minskad energiförbrukning genom ökad energieffektivitet och ökat energisparande, omställning av energiproduktionen till rena energikällor, bättre anpassning av förbrukningen till framtidens ökade fluktuation i utbudet, avlastning och effektivisering av näten genom efterfrågestyrning och ökad mångfald av aktörer).

3.3 I samband med att konsumenterna får ökade rättigheter och möjligheter måste de dock också upplysas om att även de har ett ansvar och måste acceptera nödvändiga anpassningar. Detta är nytt för många.

3.4 Detta ansvarstagande kan inte framtvingas, utan alla berörda (även politiker) måste lära sig och vänja sig vid detta. Det är därför ytterst angeläget att konsumenterna i högre grad deltar i energiekonomiska beslut, i investeringar i produktionsanläggningar, energinät (bl.a. utrustning för smarta nät) och lagring samt i förvaltningen av detta.

3.5 Energipriserna ska både vara överkomliga för slutkunderna (problemet med konkurrenskraft och energifattigdom) och rättvisa (i betydelsen rättvis fördelning av kostnader och fördelar). Energipriser och energiteknik har tidigare ofta gynnat dem som har särskild kunskap och expertis, kompetens samt ekonomiska och tekniska resurser och kan använda sig av detta. Ett system som inte försöker utjämna denna obalans försvagar missgynnade konsumenters förtroende för marknaden.

3.6 EESK håller med kommissionen om att energifattigdomen – ett växande socialt problem – kan lösas bäst genom direkta socialpolitiska åtgärder. Samtidigt är det viktigt att den nya given för energikonsumenterna också strävar efter att komma till rätta med obalanser och ojämlikheter på marknaden.

3.7 I meddelandet anges helt korrekt och mycket tydligt att (brutto)slutpriset är den faktor som – förutom tillgång till information – i praktiken styr konsumentens beslut. Även om medborgarna har blivit betydligt mer medvetna om klimatskyddsfrågor och blivit mer positivt inställda till förnybar energi, så är det framför allt priset som avgör om man ska spara energi, fullfölja åtgärder för energieffektivitet och använda miljövänliga energikällor. Här måste det ges garantier för att framför allt de konsumenter som behöver skydd inte står utan skydd mot extrema pristoppar, utan att det inrättas (tekniska) mekanismer som i princip automatiskt ger dem de fördelar som önskas.

3.8 Det har uppstått en ny utveckling, där konsumenter inte bara efterfrågar regionalt producerade jordbruksprodukter utan även ”regional el” från anläggningar för förnybar energiproduktion. Nästan överallt hindrar lagstiftningen att denna ökade efterfrågan kan tillgodoses genom energibolagens utbud, framför allt utbud från sådana energibolag som gör det möjligt för konsumenterna att direkt påverka företagsbeslut, såsom energikooperativ som drivs av medborgare eller vissa kommunala företag.

3.9 Detta är otillfredsställande i dubbel bemärkelse. För det första uppnås inget effektivt marknadsresultat, eftersom konsumenternas preferenser och behov inte tillgodoses. För det andra höjer regionala utbud av miljövänlig el det allmänna värdet på energi och motiverar energikonsumenterna att vidta åtgärder för ytterligare energisparande och energieffektivitet samt att utnyttja möjligheter till flexibilitet för att utjämna fluktuation vid elproduktion från förnybara energikällor.

3.10 EESK håller med kommissionen om att det är viktigt att erkänna, ta större hänsyn till och främja de lokala förhållandena samt att stärka de lokala marknadsaktörernas deltagande, även för att kunna ange ett faktiskt pris på förbrukningsorten och inte på produktionsorten.

3.11 Frågan om hur energisystemen ska se ut har strategisk betydelse. Det behövs konkurrens för att utforma det effektivaste övergripande systemet, och detta handlar om betydligt mer än produktion och traditionell marknadsföring. Det är därför ofta en förhastad åtgärd att, som några medlemsstater har gjort, ensidigt besluta om vissa bestämda marknads- och systemkonfigurationer. I synnerhet måste man också sluta att betrakta produktionen och marknadsinförandet var för sig och sluta att dela in el, värme och transporter i olika sektorer.

3.12 Energisystem måste bedömas utifrån huruvida de uppfyller dessa krav. I fråga om värme och transporter – i motsats till el – har konsumenterna alltid varit mer integrerade i de relevanta processerna på regional nivå. Det kommer att bli lättare att nå de energi- och miljöpolitiska målen om det finns en vilja att anpassa energisystemen efter de förutsättningar som finns att involvera konsumenterna och låta dem delta, samt en konvergens av el-, värme- och transportsektorerna. Mot denna bakgrund finns det mycket som talar för att decentraliserade energisystem är överlägsna. EESK hänvisar här till sitt yttrande om en ny marknadsmodell för energimarknaderna (5).

3.13 Man måste lägga stor vikt vid de nya systemens användarvänlighet. De måste vara enkla och öppna och får inte i något avseende kräva för mycket av konsumenten. Tekniken för att åstadkomma detta finns redan.

3.14 Först och främst behövs dock en enhetlig EU-ram som innebär att energipriset inkluderar alla kostnader i samband med energiproduktionen, även de externa kostnaderna. Kostnaderna måste vara absolut verklighetsbaserade (6), och konsumenten måste kunna förstå slutkundspriset på ett enkelt och tillförlitligt sätt. Vid falska prissignaler, genom direkt eller indirekt subventionering av vissa energikällor, går det inte att uppnå balans, oavsett hur tydlig, flexibel och öppen marknadsregleringen är.

4. Del 1: ”Konsumenternas aktiva medverkan”

4.1 Allmänna kommentarer

4.1.1 Konsumenternas roll inom energisektorn skulle kunna förändras väsentligt under de kommande åren, om den politiska viljan finns. Därför är det på sin plats att denna del får störst utrymme i kommissionens meddelande. Det handlar inte bara om tekniska och handelsrättsliga frågor utan om avgörande strukturförändringar som ska leda fram till mer demokratiska energiprocesser.

4.1.2 För att konsumenterna ska kunna ta ansvar för att bättre styra sin egen konsumtion, behöver de förutom bättre information framför allt de tekniska och ekonomiska förutsättningarna. På de ställen där den enskilda förbrukningen fortfarande inte mäts eller kan mätas (och således faktureras) måste åtgärder sättas in snarast. När nya mätare måste installeras bör man direkt satsa på system med smart mätning.

4.1.3 Konsumentinformationen bör enligt kommissionens uppfattning snarast förbättras, och detta innebär även att de ca 28 % av konsumenterna som troligen inte heller efter 2020 kommer att ha några smarta mätare ska ha rätt att begära att få en sådan installerad. De ekonomiska förutsättningarna är endast givna om alla potentiella besparingar kommer slutkunden till godo och inte äts upp av nya schablonavgifter.

4.1.4 För att de smarta mätarna snabbt ska få genomslag måste de vara kostnadsneutrala för konsumenten. Installeringen av dem bör räknas in i nätverkskostnaderna. Det måste utarbetas enhetliga och strikta ramar för tillverkarna angående uppgiftsskydd och överföringsprotokoll.

4.1.5 Kostnadsneutralitet är dock bara ett viktigt och nödvändigt kriterium för att konsumenterna ska acceptera de smarta mätarna. Det måste också finnas ett stort förtroende för de driftbolag, elleverantörer och elåterförsäljare som registrerar och utvärderar uppgifterna. Detta förtroende är desto svårare att uppnå ju längre bort konsumenterna befinner sig från dessa företag. För EESK är det självklart att den högsta uppgiftskyddsnivån ska gälla för konsumenterna, vilket bland annat innebär att de ska ha fullständig åtkomst till alla uppgifter.

4.1.6 Konsumenterna har redan i dag en del möjligheter att välja bland mer fördelaktiga erbjudanden på de marknader som finns. Kommissionens uttalande om att det ”måste vara tekniskt okomplicerat, snabbt och tillförlitligt att byta leverantör” borde vara en självklarhet i ett Europa som skapades för att främja den fria rörligheten för varor. Att avskaffa bytesavgifter och sanktioner är därför inte något som man ska ”överväga” (7), utan något som ska genomföras!

4.1.7 Möjligheten att välja leverantör och att förhandla om kontraktsvillkoren är grundläggande förutsättningar för konkurrensen på marknaden. En indikation på detta är konsumenternas tendens att byta leverantör. Leverantörsbyten blir allt vanligare, men i många medlemsstater är bytesfrekvensen mycket låg (8). Detta är en följd av att konsumenterna inte får tillräcklig information samt andra befintliga marknadshinder.

4.1.8 Även om byte av leverantör är ett viktigt instrument för konsumenterna så är det inte bara bytesfrekvens och pris som avgör om konkurrensen fungerar. Kundnöjdhet, lokal förankring samt lokala enheters samhällsengagemang spelar redan nu en allt större roll vid valet av leverantör liksom de ansvarigas lokala närvaro. Konsumenterna är alltmer intresserade inte bara av hur elen produceras utan även var och av vem. Därför är det viktigt att konsumenterna fritt kan välja inte bara elbolag utan även energiproducent.

4.1.9 Det kommer således att råda konkurrens om priser och om kvalitet. Om det råder öppenhet om nät- och produktionskostnaderna skulle el som är marginellt dyrare att producera med lägre andel transportkostnader totalt sett vara förmånligare, vilket dock kräver nätkostnadsandelar med avståndsrelaterade priser liksom möjlighet att själv direkt kunna marknadsföra el som man själv producerat från förnybar energi på rättvisa konkurrensvillkor.

4.1.10 Utskottet håller med kommissionen om att social-, struktur- och regionalpolitiska mål inte kan uppnås via statligt styrda/reglerade energipriser.

4.1.11 EESK anser att uttalandena om ”efterfrågeflexibilitet”, ”egenproduktion och egenförbrukning” och om att ”öka konsumenternas deltagande genom förmedling och kollektiva system” är mycket centrala eftersom de öppnar för helt nya utvecklingsperspektiv.

4.2 Efterfrågeflexibilitet

4.2.1 De framgångar med redan införd efterfrågeflexibilitet som beskrivs i kommissionens dokument, bl.a. med dynamisk prissättning (i elavtalen) och flexibla automatiserade program för efterfrågeflexibilitet är tydliga belägg för uttalandet om att ”[e]nergieffektivitet och efterfrågeflexibilitet är ofta bättre alternativ för att uppnå jämvikt mellan tillgång och efterfrågan än att bygga eller driva fler kraftverk eller nätledningar” (9).

4.2.2 Men slutkunderna kommer bara att delta aktivt om fördelarna med flexibla tariffer inom överskådlig tid kompenserar de investeringskostnader som kan bli nödvändiga. Därför måste prissignalerna verkligen vara de rätta, dvs. det måste återspeglas i alternativa slutanvändarpriser när god eltillgång (t.ex. vid mycket vind eller solsken) råder vid liten efterfrågan eller stor efterfrågan vid liten tillgång.

4.2.3 Prissignalerna måste så långt som möjligt vara automatiserade, och konsumenterna måste vara informerade så att de kan dra nytta av dem. Systemen måste vara så självreglerande som möjligt, annars skulle enbart tekniskt bevandrade kunder kunna dra nytta av dem. Beslutet om i vilken omfattning konsumenten vill delta på denna marknad måste överlåtas åt honom eller henne.

4.2.4 Förmodligen kommer de ”nya, aktiva konsumenterna” att använda sig av efterfrågeflexibiliteten i desto högre grad ju direktare de själva är delaktiga i beslut om infrastrukturåtgärder och ju mer de deltar i förvaltningen av produktionsanläggningar, nät och lagring. Därför är alla former av medborgardeltagande och småskalig energiproduktion eller andra lokalt organiserade prosumentstrukturer på elmarknaden ytterst viktiga. Dessa samband beskrivs dock inte tillräckligt i kommissionens meddelande.

4.3 Egenproduktion och egenförbrukning – prosumenten i framtidens energilandskap

4.3.1 Via system för efterfrågeflexibilitet skulle konsumenterna kunna anpassa mer än bara sin energiförbrukning. Kommissionen har rätt i att en ”kombination av decentraliserade produktions- och lagringsmöjligheter med flexibilitet på efterfrågesidan kan göra det lättare för konsumenterna att bli sina egna leverantörer och förvaltare av (en del av) sina energibehov, och bli producenter och konsumenter och på så sätt sänka sina energikostnader” (10).

4.3.2 Detta kommer dock bara att lyckas om det verkligen finns nya marknadsmodeller som är anpassade till de fastställda målen och man inte försöker att bara omforma det befintliga systemet så att de nya energiformerna ryms i det (11).

4.3.3 Nya incitamentmodeller bör utvecklas som belönar ansatser att utforma egenförbrukning, direktförsörjning samt lagring av eltoppar och tillhandahållande av utjämningsenergi på ett sätt som gynnar hela systemet. Detta kräver inte bara nya definitioner av kriterier för systemfrämjande utan även en ny syn på vad ”framtidens energisystem” kan vara i en alltmer decentraliserad energimiljö. I vart fall är det inte acceptabelt att hålla fast vid en traditionell systemuppfattning som härstammar från en tid då konventionella atom- och kolkraftverk tillhandahöll en permanent baslast.

4.3.4 Kommissionen listar i sitt meddelande fler fördelar med den decentraliserade produktionen av förnybar energi, bl.a. att nätförluster och överbelastning kan minskas och att nätkostnader på så sätt kan sänkas på längre sikt. EESK är av samma uppfattning, men medlemsstaterna har hittills inte fått upp ögonen för och beaktat dessa fördelar i tillräcklig utsträckning.

4.3.5 Av den utförliga redogörelsen för fördelarna med denna nya strategi i det arbetsdokument som bifogats meddelandet (12) framgår att denna ”prosumentstrategi” kommer att vara mer än ”bara” en ändamålsenlig komplettering av de ”centraliserade produktionskällorna”. Det handlar om konsumenternas frihet att själva välja att spela en aktiv roll i framtidens energisystem genom egenproduktion och egenförbrukning, genom lagring och egen marknadsföring.

4.3.6 Den definition av egenproduktion och egenförbrukning som kommissionen anger i sitt meddelande är otillräcklig. De exempel som anförs i det arbetsdokument som bifogats meddelandet (13) visar snarare att kommissionen har en alltför snäv uppfattning om vad egenproduktion och egenförbrukning är. Dessa begrepp måste enligt EESK:s uppfattning förstås i betydligt bredare termer än enbart den egenproducerade elen från den egna anläggningen ”bakom” elmätaren, alltså t.ex. el från en solcellsanläggning på ett hustak, dvs. den el som utvinns utan användning/transitering genom att ett offentligt nät. Den hittillsvarande definitionen, som utgår från att det är samma person som driver anläggningen som också är slutanvändare, måste ändras eftersom den endast omfattar en viss typ av egenförbrukning.

4.3.7 Prosumentstrukturer i vidare bemärkelse håller på att bildas, men stöter i dag fortfarande på massiva hinder. Hit hör till exempel affärsmodellen med energikooperativ som säljer sin el direkt till sina medlemmar eller föreningar för småskalig energiproduktion som levererar sin el till elkonsumenter i den omedelbara omgivningen utan att gå via börsen eller en återförsäljare. Genomförandet av sådana modeller skulle uppvärdera konsumenterna i deras nya, aktiva roll och öppna för helt nya affärsmodeller som måste beaktas i en ”ny giv” för energikonsumenterna.

4.3.8 Att utvidga begreppen egenproduktion och egenförbrukning är också viktigt eftersom den nuvarande alltför snäva tolkningen (som utgår från att det är samma person som driver anläggningen som är slutanvändare) bara avser en viss grupp av ”aktiva konsumenter”. Enligt den tolkningen kan egenproduktion och egenförbrukning endast bedrivas av de konsumenter som har tillräckligt med kapital för att investera i anläggningar och framför allt också tillräckligt med plats (till exempel i eller på sina byggnader) för att uppföra dem. Praktiskt taget uteslutna skulle till exempel hyresgäster vara och företagsanvändare skulle ställas inför likartade problem, framför allt mindre företag eller företag utan stora egna ytor.

4.3.9 Former av egenproduktion och egenförbrukning i vidare bemärkelse, som – givetvis mot en avgift – utnyttjar de offentliga näten är i stället modeller som gör det möjligt även för hyresgäster, mindre företag eller medlemmar i kooperativ m.fl. att spela en aktiv och ansvarsfull roll som prosumenter på energimarknaden och tjäna eller spara pengar. En snäv definition av begreppen egenproduktion och egenförbrukning är därför orättvis ur ett socialpolitiskt perspektiv och diskriminerande ur ett ekonomipolitiskt perspektiv.

4.4 Konsumenternas deltagande genom förmedling och kollektiva system

4.4.1 Kommissionen tar också upp att ”[k]ollektiva system och föreningsinitiativ har blivit vanligare i flera medlemsstater. Allt fler konsumenter deltar i kollektiv egenproduktion och kooperativa system för att förvalta sin energiförbrukning bättre. Denna typ av innovation som drivs av konsumenter resulterar även i innovation för konsumenter och möjliggör nya affärsmodeller. Energitjänsteföretag, aggregatorer, mäklare, datahanteringsföretag, andra intermediärer och ofta även konsumentorganisationer utvecklas mot att hjälpa konsumenterna att få bättre energiavtal, samtidigt som de befriar dem från administrativa förfaranden och krävande faktasökning. […] Detta öppnar också nya möjligheter för lokala samhällen och myndigheter som med regionala och lokala energiinitiativ på ett fruktbart sätt kan koppla samman beslutsfattare, medborgare och innovatörer på lokal nivå” (14).

4.4.2 Av den studie som EESK utarbetat om ”småskalig energiproduktion” (15) framgår tydligt att det går att räkna upp en rad ytterligare fördelar (t.ex. ökad acceptans för uppförande av nya anläggningar, regionalekonomiska utvecklingsmöjligheter, finansiering av investeringar). EESK har i alla medlemsstater som vi har besökt upplevt en mycket hög beredvillighet från det civila samhällets sida att aktivt stödja och/eller på egen hand genomföra sådana privata eller gemensamma modeller. Dessa initiativ går dock ofta i stöpet på grund av rättsliga bestämmelser, byråkratiska hinder eller annan medvetet eller omedvetet skapad diskriminering.

4.4.3 För att bara nämna ett exempel: Medborgare som kollektivt driver en vindkraftanläggning kan ofta inte köpa och använda sin egen el direkt utan måste marknadsföra den via återförsäljare och sedan själva återköpa den. Detta är inte vad EESK menar med ”aktivt deltagande på marknaden”.

4.4.4 I inledningen till meddelandet anser kommissionen visserligen att ”om konsumenterna hindras från egenproduktion och egenförbrukning” så är det ett problem som går att lösa, dock utan att närmare gå in på var och hur dessa hinder konkret uppstår och vad som måste göras för att undanröja dem. Av erfarenheter från flera medlemsstater framgår att de nationella tillsynsmyndigheterna i praktiken ofta förhindrar eller åtminstone i ekonomiskt eller administrativt hänseende försvårar egenproduktion och egenförbrukning eller egenförsörjning och direktförsörjning i vidare bemärkelse. Exempel på detta är Spanien och Tyskland. Kommittén ber därför kommissionen att utarbeta och inbegripa ett särskilt dokument i samrådsförfarandet, som bygger på det arbetsdokument som medföljer meddelandet (16) och där det beskrivs vilka avsiktliga eller oavsiktliga begränsningar som prosumentstrategier utsätts för, vilka administrativa hinder som finns och hur den rådande diskrimineringen ska undanröjas.

Det innebär också att kommissionen självkritiskt bör analysera om dess egna regler för statligt stöd är förenliga med påståendena i kommissionsmeddelandet. Redan nu går det att konstatera att det i riktlinjerna för statligt stöd till miljöskydd och energi (17) inte tas tillräcklig hänsyn till egenförbrukning, egenförsörjning och direktleverans.

4.4.5 Oberoendet av stora återförsäljare bör även tas med i diskussionen om mellanhändernas roll. För att bevara oberoendet skulle en ytterligare diskussion om mellanhändernas affärsmodeller och frågan vem som är deras uppdragsgivare vara meningsfull!

5. Del 2: ”Smarta hem och smarta nät”

5.1 Det nya energisystemet växer underifrån. Nätverksanslutna produkter blir till smarta bostäder, dessa till byggnader och dessa återigen till aktiva nätkomponenter. ”Smarta hus” utgör så att säga grunden i det nya energisystemet, och är också en lämplig plats för de nya, aktiva konsumenterna att lära sig och skaffa sig erfarenheter. Man måste informera bättre om de många möjligheter som finns.

6. Del 3: ”Datahantering och dataskydd”

6.1 Enhetliga och tillförlitliga riktlinjer för dataskydd är en grundläggande förutsättning för ett snabbt och framtidssäkert införande av moderna kommunikationssystem. Följande bör fastställas: — Vilka uppgifter som över huvud taget måste samlas in för en optimal drift. — Hur uppgifterna ska kodas. — Var och hur länge uppgifterna får sparas. — Vem som kan besluta om radering.

6.2 För EESK är det mycket viktigt att konsumenterna är och förblir ägare till sina uppgifter och har full kontroll över och åtkomst till dem, så att de kan verifiera, korrigera och radera dem samt ta dem med sig när de byter leverantör.

Bryssel den 20 januari 2016. Georges DASSIS Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

(1) COM(2015) 339 final.

(2) Se TEN/577 ”Inledning av ett offentligt samråd om en ny marknadsmodell för energimarknaderna” (se sidan 13 i detta nummer av EUT).

(3) COM(2015) 80 final, s. 2.

(4) Se fotnot 2.

(5) Se fotnot 2.

(6) Se fotnot 2.

(7) Se fotnot 1.

(8) Se ACER/CEER: Annual Report on the Results of Monitoring the Internal Electricity and Natural Gas Markets in 2013, oktober 2014, s. 69.

(9) Se fotnot 1.

(10) Se fotnot 1.

(11) Se fotnot 2.

(12) SWD(2015) 141 final av den 15 juli 2015.

(13) Se fotnot 12.

(14) Se fotnot 1.

(15) EESK: Nya vägval för framtidens energi: En studie från EESK om civilsamhällets roll för genomförandet av EU-direktivet om förnybar energi (EESK-2014-04780-00-04-TCD-TRA-SV).

(16) Se fotnot 12.

(17) EUT C 200, 28.6.2014, s. 1.