SV   SV 
 
 
 EUROPEISKA  
KOMMISSIONEN   
Bryssel den 21.11.2018  
COM(2018) 761 final  
 
UTKAST TILL GEMENSAM SYSSELSÄTTNINGSRAPPORT  
FRÅN KOMMISSIONEN OCH RÅDET  
 
Följedokument till kommissionens meddelande   
         
         
Årlig tillväxtöversikt för 2019   
 
1 
 INNEHÅLLSFÖRTECKNING  
INLEDNING  ................................ ................................ ................................ ..............................  2 
DE VIKTIGASTE BUDSKAPEN I RAPPORTEN  ................................ ................................ .. 3 
1. UTVECKLING OCH UTMANINGAR FÖR ARBETSMARKNADEN OCH DEN 
SOCIALA SITUATIONEN I EUROPEISKA UNIONEN  ................................ .....................  13 
1.1 Utvecklingen på arbetsmarknaden  ................................ ................................ .........  13 
1.2 Den sociala situationen  ................................ ................................ ..........................  18 
2. EXEMPEL FRÅN DEN SOCIALA RESULTATTAVLAN  ................................ ...........  22 
2.1 Resultattavlan i korthet  ................................ ................................ ..........................  22 
2.2 Exempel från den sociala resultattavlan  ................................ ................................  24 
3.  SYSSELSÄTTNINGSPOLITISKA OCH SOCIALA REFORMER – 
MEDLEMSLÄNDERNAS ÅTGÄRDER OCH RESULTAT  ................................ ................  31 
3.1 Riktlinje 5: Stimulera efterfrågan på arbetskraft  ................................ ............  31 
3.1.1  Nyckelindikatorer  ................................ ................................ ...............................  32 
3.1.2  Politiska åtgärder  ................................ ................................ ................................  46 
3.2. Riktlinje 6: Öka arbetskraftsutbudet och förbättra tillgången till 
sysselsättning samt öka arbetskraftens färdigheter och kompetens  ..........................  52 
3.2.1  Nyckelindikatorer  ................................ ................................ ...............................  52 
3.2.2  Politiska åtgärder  ................................ ................................ ................................  81 
3.3. Riktlinje 7: Förbättra arbetsmarknadens funktion och göra den sociala 
dialogen mer ändamålsenlig  ................................ ................................ ...........................  95 
3.3.1  Nyckelindikatorer  ................................ ................................ ...............................  95 
3.3.2  Politiska åtgärder  ................................ ................................ ..............................  121 
3.4. Riktlinje 8: Främja lika möjligheter för alla, främja  social inkludering och 
bekämpa fattigdom  ................................ ................................ ................................ ....... 136 
3.4.1  Nyckelindikatorer  ................................ ................................ .............................  136 
3.4.2  Politiska åtgärder  ................................ ................................ ..............................  161 
BILAGOR  ................................ ................................ ................................ ..............................  167 
  
 
2 
 INLEDNING  
Europeiska kommissionens och rådets gemensamma sysselsättningsrapport upprättas i 
enlighet med artikel 148 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt. Utkastet till 
rapport har utarbetats av Europeiska kommissionen och ingår i det så kallade höstpaketet med 
bland annat den årliga tillväxtöversikten, som utgör startskottet för den europeiska 
planeringsterminen. Sysselsättningsrappo rten innehåller en årlig översikt över den viktigaste 
utvecklingen när det gäller sysselsättningen och den sociala situationen i Europa samt över de 
reformer som medlemsländerna gjort i enlighet med riktlinjerna för deras 
sysselsättningspolitik1. Det finns  ett avsnitt för varje riktlinje: stimulera efterfrågan på 
arbetskraft (riktlinje 5), öka arbetskraftsutbudet och förbättra tillgången till sysselsättning, 
färdigheter och kompetens (riktlinje 6), förbättra arbetsmarknadens funktion och göra den 
sociala di alogen mer ändamålsenlig (riktlinje 7) samt främja lika möjligheter för alla, främja 
social inkludering och bekämpa fattigdom (riktlinje 8).  
Sysselsättningsrapporten innehåller dessutom en analys av medlemsländernas resultat i 
förhållande till den sociala  resultattavla som infördes i samband med den europeiska pelaren 
för sociala rättigheter. Pelaren är en interinstitutionell proklamation av Europaparlamentet, 
rådet och kommissionen och offentliggjordes den 17 november 2017. I den fastställs principer 
och rättigheter på tre områden: i) lika möjligheter och tillgång till arbetsmarknaden , ii) 
rättvisa  arbetsvillkor  samt  iii) social  trygghet  och social  integration . Övervakningen  av 
resultaten på dessa områden underbyggs av en detaljerad analys av den sociala r esultattavlan.  
Kapitel 1 i sysselsättningsrapporten beskriver utvecklingen när det gäller arbetsmarknaden 
och den sociala situationen i EU. Kapitel 2 beskriver de viktigaste resultaten från analysen av 
den sociala resultattavlan som är kopplad till den soc iala pelaren. Kapitel 3 innehåller en 
detaljerad beskrivning av nyckelindikatorer (bland annat från den sociala resultattavlan) och 
medlemsländernas reformer enligt riktlinjerna för sysselsättningspolitiken.  
  
                                                            
1 Europeiska unionens råd antog i juli 2018 reviderade sysselsättningsriktlinjer i syfte a tt anpassa dem till den 
europeiska pelaren för sociala rättigheter (Rådets beslut (EU) 2018/1215 om riktlinjer för medlemsstaternas 
sysselsättningspolitik).  
 
3 
 DE VIKTIGASTE BUDSKAPEN I RAPPORTEN  
EU har gjo rt framsteg när det gäller den sociala resultatavla som åtföljer den europeiska 
pelaren för sociala rättigheter.  I och med att situationen på arbetsmarknaderna förbättras 
och fattigdomen minskar har 13 av de 14 huvudindikatorerna i den sociala resultattavl an i 
genomsnitt förbättrats under det senaste året. Alla människor och länder har dock inte ännu 
konkret gynnats av den ekonomiska återhämtningen. För de flesta medlemsländer finns det 
utmaningar när det gäller vissa principer i pelaren. Den rådande ekonom iska uppgången 
innebär en möjlighet att satsa mer på reformer som syftar till att göra arbetsmarknaderna 
och de sociala trygghetssystemen mer inkluderande, hållbara och rättvisa, och därmed främja 
konvergens mot bättre levnads - och arbetsförhållanden i EU.  Återhämtningen har emellertid 
även vissa negativa risker och därför är det viktigt för medlemsländerna att ta vara på denna 
möjlighet.  
Många nya arbetstillfällen skapas och sysselsättningen är rekordhög i EU.  Under andra 
kvartalet 2018 hade 239 miljoner personer ett jobb i EU. Det är 14 miljoner fler än i mitten 
av 2013, då krisen var som värst och antalet sysselsatta var som lägst. Sysselsättningsgraden 
för 20 –64-åringar ökade till 73,2  % under samma period o ch om denna utveckling fortsätter 
kommer EU med all sannolikhet att nå Europa 2020 -målet om en sysselsättningsgrad på 
75 % år 2020. Sysselsättningsökningen under 2017 och under de första två kvartalen 2018 
fördelades över alla relevanta demografiska gruppe r. Precis som tidigare år ökade 
sysselsättningen mest bland äldre arbetstagare (55 –64 år). Sysselsättningsgraden varierar 
dock avsevärt inom EU, vilket visar att det finns utrymme för ytterligare förbättringar särskilt 
i de medlemsländer som fortfarande li gger långt under sina nationella Europa 2020 -mål. 
Arbetslösheten är nu på samma nivå som före krisen men den är fortfarande hög i flera 
medlemsländer . Tack vare en stadig återhämtning på arbetsmarknaden fortsatte 
arbetslösheten att sjunka under 2017 och lå g på 6,9  % under andra kvartalet 2018. 
Arbetslösheten är nu lägre än den varit på tio år – mer än 4 procentenheter under den högsta 
noteringen 2013. I euroområdet var arbetslösheten 8,3  % under det andra kvartalet 2018, 
vilket är en procentenhet mer än 200 8 då den var som lägst. Arbetslösheten är fortfarande 
särskilt hög i Grekland, Spanien, Italien, Kroatien och Cypern.  
Sysselsättningen ökar fortfarande mer mätt i antalet sysselsatta personer än i antalet 
arbetade timmar. Antalet arbetade timmar i EU fortsatte att öka under 2017, om än inte lika 
 
4 
 snabbt som den totala sysselsättningen, men man är fortfarande inte tillbaka på 2008 års 
nivå. Antalet ofrivilligt deltidsanställda (dvs. personer som är deltidsanställda men vill a rbeta 
mer) är stort – och fortfarande 1,3 miljoner fler än 2008 – vilket tyder på att det finns lediga 
resurser (slack) på arbetsmarknaden. Att antalet arbetade timmar per person minskar är 
ändå en del av en strukturell utveckling som inleddes redan i börj an av 2000 -talet.  
Hushållens inkomster ökar i nästan alla medlemsländer.  Hushållens reala disponibla 
inkomst per capita har ökat mest i de nyaste medlemsländerna, vilket stöder den uppåtgående 
konvergensen. Utvecklingen kan främst förklaras med gynnsamma ekonomiska förhållanden, 
men den beror även på reformer som lett till att nivån på de sociala förmånerna har 
förbättrats, till exempel i form av minimiinkomstsystem. I ett antal länder ligger dock den 
reala disponibla bruttoinkomsten per capita fortfarande  betydligt under nivåerna före krisen. 
Hushållens inkomster har ökat långsammare än BNP, vilket visar att inkomstökningarna till 
följd av återhämtningen endast i viss grad har nått hushållen. Man kan alltså fråga sig hur 
inkluderande den senaste tidens til lväxt är.  
Den stadiga återhämtningen i ekonomin och på arbetsmarknaden resulterade i en kraftig 
minskning av andelen personer  som riskerar att drabbas av fattigdom eller social 
utestängning  under 2017. Fler än fem miljoner personer är inte längre fattiga eller socialt 
utestängda, vilket är den största minskningen sedan återhämtningen började. Bakom 
förändringen ligger främst det faktum att antalet personer som lever i allvarlig materiell 
fattigdom och/eller lever i hushåll med mycket låg arbetsintensitet h ar minskat (dessa 
indikatorer har minskat med 15 respektive 8 miljoner sedan de högsta noteringarna). Det 
totala antalet personer som löper risk för fattigdom eller social utestängning uppgick 2017 
till 113 miljoner, dvs. 22,5  % av den totala befolkningen,  vilket är lägre än före krisen. Enligt 
uppskattningar kommer denna utveckling att fortsätta under det kommande året. Det är dock 
fortfarande långt kvar till Europa 2020 -målen om minskad fattigdom och social utestängning.  
Risken att drabbas av fattigdom el ler social utestängning är fortfarande hög i synnerhet för 
barn, personer med funktionsnedsättning och personer med invandrarbakgrund.  
Reallöneökningen minskade 2017 men har börjat återhämta sig under 2018.  Sammantaget 
är löneökningen fortfarande lägre än  vad som skulle kunna förväntas med tanke på den 
positiva utvecklingen på arbetsmarknaden och i ekonomin. Orsaken till de måttliga 
löneökningarna under de senaste åren är den svaga produktivitetsökningen, fortsatt låga 
inflationsförväntningar och outnyttja d kapacitet på arbetsmarknaden. De genomsnittliga 
 
5 
 reallönerna är fortfarande lägre än före krisen i många medlemsländer och ökningen under 
2017 var inte lika stor som produktivitetsökningen. Detta följer den långsiktiga utvecklingen. 
Mellan 2000 och 2017 ö kade mervärdet per anställd i EU med 15,6  % medan ersättningen 
per anställd endast ökade med 11,2  % (realvärden). Trots denna utveckling finns det tecken 
på att det sker en konvergens i fråga om arbetsinkomsterna. Skillnaderna mellan och inom 
medlemsländer na är dock fortfarande stora.  
Lönebildningssystemen (även för minimilöner) har börjat anpassas till de förbättrade 
förhållandena på arbetsmarknaden . De lagstadgade minimilönerna har höjts i flera länder i 
samarbete med arbetsmarknadens parter. Denna utveck ling är viktig med tanke på att 
fattigdomsrisken bland förvärvsarbetande fortsättningsvis är hög i flera medlemsländer. 
Skattesystemens utformning och de sociala förmånernas nivåer måste därför ses över. Mot 
denna bakgrund är det viktigt att reglerna för j ustering av minimilönerna är öppna och 
förutsägbara och att deras inverkan på konkurrenskraften, skapandet av nya arbetstillfällen 
och fattigdomen bland förvärvsarbetande beaktas.  
Trots att det skapas nya arbetstillfällen har vissa grupper fortfarande svår t att fullt ut dra 
nytta av återhämtningen . Under 2017 ökade sysselsättningen främst bland kvinnor, äldre 
arbetstagare och högutbildade. Sysselsättningsgraden bland lågutbildade arbetstagare är 
däremot fortfarande lägre än före krisen, och ligger nästan 30  procentenheter under 
sysselsättningsgraden för högutbildade. Sysselsättningen bland unga ökar visserligen men är 
lägre än den var 2008 (2,7 procentenheter mindre). Det är dock positivt att andelen unga som 
varken arbetar eller studerar nu är på samma nivå  som före krisen, dvs. 10,9  %. Personer 
med invandrarbakgrund har svårare att få jobb. Sysselsättningsgraden för arbetstagare som 
är födda utanför EU var under 2017 hela 10 procentenheter lägre än för arbetstagare födda i 
EU (jämfört med 4,5 procentenheter  2008). Skillnaden är särskilt stor för kvinnor. 
Arbetsmarknadsdeltagandet bland personer med funktionsnedsättning är i allmänhet också 
mindre och den kompetens de har är en potential som till stor del är outnyttjad.  
Kvinnors deltagande på arbetsmarknaden fortsätter att öka i snabb takt. 
Sysselsättningsgraden för kvinnor var 66,5  % under 2017, vilket är nästan 5 procentenheter 
högre än 2008.  Skillnaden mellan mäns och kvinnors sysselsättningsgrad är fortfarande stor 
och varierar betydligt mellan medlemsländ erna. Trots att kvinnor generellt sett är mer 
kvalificerade än män sett till utbildningsnivå är löneskillnaderna mellan könen stora och 
minskar långsamt. Kvinnor är överrepresenterade inom låglönesektorer och låglöneyrken, 
 
6 
 och det är vanligare att de har e tt lågkvalificerat jobb som inte motsvarar deras 
kompetensnivå. Föräldraskap och omsorgsansvar är den främsta orsaken till att kvinnors 
förvärvsfrekvens är lägre än mäns, och ett bristfälligt utbud av tjänster är ett stort hinder för 
att de ska kunna forts ätta förvärvsarbeta eller återvända till arbetsmarknaden. Informella 
omsorgsgivare, som i de flesta fall är kvinnor, löper dessutom större risk att drabbas av 
fattigdom och ekonomiskt beroende och deras avbrott i karriären leder ofta till att de får 
sämre pensionsrättigheter. Ett antal medlemsländer har vidtagit åtgärder för att se till att alla 
har tillgång till barnomsorg samt långvarig vård och omsorg som är av hög kvalitet och inte 
alltför dyr. Flera problem kvarstår dock. En jämnare fördelning av betal d familjeledighet 
mellan kvinnor och män skulle i vissa fall bidra till att öka sysselsättningen. Några 
medlemsländer ser över sina skatte - och förmånssystem för att undanröja negativa incitament 
som hindrar den andra försörjaren i familjen från att jobba.  Konkreta åtgärder för att få bukt 
med löneskillnaderna mellan könen har endast vidtagits i ett fåtal länder.  
Under det senaste årtiondet har sysselsättningsgraden bland äldre ökat betydligt . 
Sysselsättningsgraden för åldersgruppen 55 –64 år ökade från 45,5  % under 2008 till 57,1  % 
under 2017. Äldre arbetstagare har varit förhållandevis mer skyddade från den ekonomiska 
nedgången och deras sysselsättningsgrad har ökat under krisen, vilket har v arit en viktig 
drivkraft för återhämtning av sysselsättningen. Det finns många anledningar till att yrkeslivet 
varar allt längre, bland annat en höjning av den lagstadgade pensionsåldern, bättre tillgång 
till omsorgstjänster, möjlighet till flexibla arbets former och strategier för aktivt åldrande. 
Flera medlemsländer uppmuntrar äldre arbetstagares deltagande på arbetsmarknaden till 
exempel genom att stödja flexibla övergångar till pensionering och genom att erbjuda både 
arbetsgivare och arbetstagare finansi ella incitament.  
Arbetsmarknadssituationen för unga förbättras hela tiden, men ungdomsarbetslösheten är 
fortfarande hög i ett antal medlemsländer. Arbetslösheten bland unga (15 –24 år) minskar 
stadigt och är nu nere på samma nivå som 2008, men skillnaderna  mellan länderna är stora, 
och i en del länder är andelen arbetslösa unga mycket hög. En stor del av de unga står 
fortfarande utanför arbetskraften. Totalt fanns det nästan 6 miljoner unga mellan 15 och 24 
år i EU som varken arbetade eller studerade under 2017. Att unga under en längre tid står 
långt från arbetsmarknaden kan få negativa konsekvenser både för den potentiella tillväxten 
och för dem själva i form av försämrad kompetens och en högre risk att drabbas av fattigdom 
 
7 
 och social utestängning senare i  livet. Ländernas åtgärder i enlighet med rådets 
rekommendation om ungdomsgarantin bidrar starkt till förbättringar.  
Tillgång till god utbildning för alla är en förutsättning för engagerade och aktiva unga 
människor som kommer in på arbetsmarknaden och i samhället. EU har gjort framsteg i 
fråga om 2020 -målet att andelen unga med högst grundskoleutbildning ska vara högst 10  % 
och har nästan nått målet att 40  % ska ha en högskoleutbildning. Skillnaderna mellan 
medlemsländerna och mellan olika befolkningsgrup per är dock stora, till exempel mellan 
kvinnor och män och mellan personer födda i och personer födda utanför EU. Den höga 
andelen elever med svaga grundläggande färdigheter och den starka korrelationen mellan 
utbildningsnivå och socioekonomisk status och framgång på arbetsmarknaden är 
oroväckande. Medlemsländerna vidtar åtgärder för att förbättra sina utbildningssystem, 
särskilt för att ytterligare minska andelen som avbryter sina studier, främja lika tillgång och 
förbättra mindre gynnade elevers utbildnin gsnivå. Fler (och effektivare) investeringar i 
utbildningssystemen prioriteras i vissa medlemsländer. Att förbättra den högre utbildningens 
kvalitet och se till att den är mer relevant med tanke på arbetsmarknaden är också en viktig 
angelägenhet för medlem sländerna, särskilt eftersom man vill öka andelen med 
högskoleutbildning.  
De tekniska förändringarna och följderna av dem på arbetsmarknaden kräver 
kompetenshöjning och omskolning bland befolkningen i arbetsför ålder. Det blir allt 
viktigare för arbetstaga rna att ha en utbildning som är relevant på arbetsmarknaden för att 
de ska kunna anpassa sig till en omgivning som snabbt ändras.  I EU är förhållandet mellan 
antalet lågutbildade vuxna och antalet lågkvalificerade jobb i genomsnitt tre till ett. Ändå är 
lågutbildade och äldre människor betydligt mindre benägna att delta i vuxenutbildning än 
genomsnittet. När det gäller digitala färdigheter finns det stora luckor: över 40  % av vuxna i 
EU saknar grundläggande digitala färdigheter och i vissa medlemsländer upp går andelen till 
hela 70  %. Detta kan innebära att en stor del av befolkningen inte kan få tillgång till en rad 
olika tjänster, med negativa effekter på inkludering och produktivitet.  
Medlemsländerna anpassar sina system för kompetensutveckling och tar fr am strategier för 
att förbättra utbildningens relevans för arbetsmarknaden i syfte att underlätta de 
studerandes övergångar till och inom arbetsmarknaden.  Som ett led i detta har man försökt 
göra det lättare att förstå och erkänna färdigheter och kvalifika tioner i hela EU och tagit 
 
8 
 hänsyn till sådan inlärning som sker utanför institutionella sammanhang. Systemen för 
yrkesinriktad utbildning ses över och uppdateras med målet att förbättra deras relevans för 
arbetsmarknaden och främja tillgången till utbildni ngen, men det finns fortfarande 
utmaningar i detta avseende. För att uppnå bättre resultat är det viktigt att man 
tillhandahåller incitament för mindre gynnade grupper att delta i vuxenutbildning samt ger 
ändamålsenlig vägledning och ekonomiskt stöd till f öretag som utbildar sina anställda. 
Medlemsländerna fortsätter att öka utbudet av utbildning och möjligheter till 
kompetensutveckling för lågutbildade vuxna i linje med initiativet om 
kompetenshöjningsvägar. Främjandet av digitala färdigheter är en viktig prioritering på 
utbildningsområdet i medlemsländerna.  
Andelen atypiska anställningsformer är relativt stabil på EU -nivå men i flera 
medlemsländer är segmenteringen av arbetsmarknaden fortfarande stor.  Andelen 
tidsbegränsade anställningar har inte ändrats avsevärt under de senaste åren, utan har legat 
på i genomsnitt 14  %. Sammantaget är mer än hälften av de tidsbegränsade anställningarna 
inte självvalda och i tolv medlemsländer uppgår denna andel till minst 70  %. Kombinationen 
av en hög andel tidsbegränsad e anställningar och en låg andel som övergår i 
tillsvidareanställningar tyder på att arbetsmarknaden är tudelad i flera länder. Detta är 
oroväckande eftersom arbetstagare med atypiska anställningar upplever att de har lägre 
kvalitet i arbetet och löper stö rre risk att drabbas av fattigdom. Dessutom kan ungefär en 
fjärdedel av alla egenföretagare i EU anses vara ”utsatta” eller ”falska” egenföretagare. 
Det finns även undersökningsresultat som tyder på att andelen personer som får mer än 
hälften av sin inkoms t från s.k. plattformsarbete numera kan uppgå till cirka 2  % (2017) och 
denna andel förväntas öka. Det är därför viktigt att man i allt högre grad beaktar detta när 
politiken utformas. Reformer av lagstiftningen om anställningsskydd pågår i vissa 
medlemslä nder, med målet att skapa bättre balans mellan flexibilitet och trygghet och att 
undvika segmentering. I vissa fall har man till exempel infört striktare villkor för användning 
av tidsbegränsade avtal och utvidgat möjligheterna till kollektiva förhandlinga r om reglerna. 
Ett par medlemsländer har tagit initiativ till reglering av nya arbetsformer, bland annat när 
det gäller plattformsarbetare och egenföretagare utan anställda.  
Arbetslöshetsförmåner som är tillräckligt stora, betalas ut under en rimlig tid, ä r 
tillgängliga för alla arbetstagare och åtföljs av ändamålsenliga aktiveringsåtgärder är 
viktiga för att stödja arbetssökande under övergångar.  Dessa system är utformade på väldigt 
 
9 
 varierande sätt i olika medlemsländer, sett till alla aspekter. De reforme r som nyligen har 
vidtagits på området har främst handlat om att skärpa kraven på aktivering för arbetssökande 
som får förmåner, t.ex. när det gäller skyldigheten att söka jobb och villkoren för att ta emot 
ett nytt jobb. Situationen för atypiska arbetstag are som ofta inte har fullständig tillgång till 
systemet, liksom för egenföretagare som inte omfattas av förmånerna, är dock ännu 
oroväckande. Detta är frågor som lyfts fram i kommissionens förslag till rådets 
rekommendation om tillgång till socialt skydd för arbetstagare och egenföretagare.  
Ändamålsenliga aktiva arbetsmarknadsåtgärder och offentliga arbetsförmedlingar är 
avgörande för välfungerande och inkluderande arbetsmarknader.  Med aktiva 
arbetsmarknadsåtgärder kan man förbättra matchningen på arbetsma rknaden och öka de 
arbetssökandes chanser att få ett nytt jobb. Aktiva arbetsmarknadsåtgärder är särskilt viktiga 
för att hjälpa långtidsarbetslösa att komma tillbaka in på arbetsmarknaden. Det största 
ansvaret för att hjälpa arbetslösa i arbetssökandet oc h slussa dem vidare till 
aktiveringsåtgärder ligger hos de offentliga arbetsförmedlingarna. Ändå varierar deltagandet 
och investeringarna i aktiva arbetsmarknadsåtgärder kraftigt inom EU. Hur mycket stöd de 
offentliga arbetsförmedlingarnas ger till arbetss ökande varierar också mellan och ibland 
även inom medlemsländerna. Betydande åtgärder har vidtagits i majoriteten av 
medlemsländerna, främst när det gäller att tillhandahålla individanpassade tjänster, men 
flera medlemsländer skulle kunna stärka sina syste m för aktiva arbetsmarknadsåtgärder. 
Medlemsländerna har gjort framsteg när det gäller rådets rekommendation om 
långtidsarbetslösas återinträde på arbetsmarknaden, men fler åtgärder måste vidtas för att 
främja samarbetet mellan olika aktörer och bättre nå ut till dem som står utanför 
arbetskraften. De offentliga arbetsförmedlingarna fortsätter med sitt reformarbete inom 
ramen för Europeiska nätverket för offentliga arbetsförmedlingar. En del medlemsländer har 
vidtagit ytterligare åtgärder för att främja mig ranters inträde på arbetsmarknaden (särskilt 
flyktingar) men det finns inga systematiska strategier. Det skulle krävas en större satsning på 
kompetenshöjning och erkännande av färdigheter och kvalifikationer, effektiva 
arbetsmarknadsåtgärder och stöd från den offentliga arbetsförmedlingen.   
Inkomstskillnaderna i EU minskade något 2017, för första gången sedan krisen,  till följd av 
en snabbare ökning av låginkomsthushållens inkomster. Detta tyder på att även de mest 
utsatta börjar märka av återhämtningen. De  tillgängliga uppskattningarna ger vid handen att 
den positiva utvecklingen kommer att fortsätta i de flesta medlemsländerna. Ändå hade den 
 
10 
 rikaste femtedelen av befolkningen en disponibel inkomst som var 5,1 gånger högre än den 
fattigaste femtedelen i EU år 2017 (jämfört med 5,2 år 2016), med stora skillnader mellan 
medlemsländerna. I vissa länder är inkomstskillnaderna större än de var före krisen, ofta 
beroende på att alla inte har tillgång till utbildning eller social trygghet och på svaga 
arbetsmarknad sresultat. En del medlemsländer arbetar för att minska den bristande 
jämlikheten, särskilt när det gäller utformning av system för fastställande av minimilöner 
samt för skatter och sociala förmåner. För att hindra att ojämlikheter går i arv kan länderna 
bland annat främja lika möjligheter till utbildning, säkerställa tillgång till god hälso - och 
sjukvård och andra tjänster, verka för jämställdhet samt motverka regionala skillnader.  
Effekten av sociala transfereringar (utom pensioner) när det gäller att min ska fattigdom 
fortsatte att minska 2017. Detta är i linje med att de automatiska stabiliseringseffekterna 
avtar under perioder av ekonomisk tillväxt, men skillnaderna mellan medlemsländerna är 
stora. Effekterna av sociala transfereringar när det gäller att  minska fattigdomen minskade 
främst i de länder som redan länge varit EU -medlemmar, medan de ökade i de länder som 
anslutit sig senare till unionen (vilket tyder på konvergens). De samlade resultaten beror på 
den förbättrade situationen på arbetsmarknaden (och därmed relaterade förändringar vad 
gäller kännetecknen för dem som löper risk för fattigdom)  samt på  förändringar i 
förmånernas nivå och andelen som omfattas, bland annat det faktum att förmånerna ibland 
släpar efter de generellt ökande inkomsterna. R iktmärkningen visar att 
minimiinkomstförmånernas nivå varierar kraftigt mellan medlemsländerna.  
Medlemsländerna fortsätter att modernisera sina sociala trygghetssystem genom att 
förbättra de sociala förmånerna och tjänsterna såväl i fråga om andelen som omfattas och 
nivån. De arbetar med att förbättra tillgången till social trygghet, särskilt för per soner med 
atypisk anställning och egenföretagare, för vilka den sociala tryggheten fortfarande är 
bristfällig. Vissa innovativa lösningar införs också i fråga om nya arbetsformer. Arbetet med 
att förbättra förmånernas nivå fortgår men det har i vissa fall fördröjts. Flera medlemsländer 
har valt att aktivt satsa på inkludering och skapa bättre minimiinkomstsystem genom att 
kombinera lämpliga stödnivåer med tillgång till produkter och tjänster som möjliggör 
deltagande i samhället och se till att det finns inc itament för återinträde på arbetsmarknaden. 
Vissa medlemsländer fokuserar på mer integrerade tjänster (t.ex. socialt bistånd, 
sysselsättningstjänster och andra sociala tjänster). Eftersom många hushåll lägger en 
betydande del av sina inkomster på boendeutg ifter, samtidigt som antalet hemlösa inte har 
 
11 
 minskat, har en del medlemsländer inlett reformer som syftar till att förbättra tillgången till 
bostäder, antingen genom att tillhandahålla incitament eller genom förebyggande åtgärder.  
Den demografiska utveckl ingen och den ökade förväntade livslängden är en tydlig signal 
om att såväl pensionssystemen som vård - och omsorgssystemen måste anpassas.  
Efterfrågan  på långvarig  vård och omsorg  samt  på hälso - och sjukvård  ökar,  och behoven  
ändras  i takt med att befolkni ngen  åldras.  Under  de kommande  femtio  åren kommer  antalet  
personer  som är över 80 år att fördubblas  i EU. Det betyder  att det 2050  kommer  att finnas  
bara  två personer  i arbetsför  ålder  (15–64 år) för varje  person  över 65 år, jämfört  med tre i 
dag – en ande l som redan  håller  på att minska.  Därför  blir det allt viktigare att se till att 
pensionerna är tillräckliga, även om åtgärder som syftar till att skapa mer hållbara finanser 
är prioriterade i många medlemsländer.  Pensionernas förmåga att ersätta inkomstbo rtfall 
och förebygga fattigdom varierar avsevärt mellan medlemsländerna. Medlemsländerna vidtar 
i allt högre grad åtgärder för att trygga tillräckliga pensioner, genom att införa 
minimigarantier och indexering av förmåner, främja en flexibel pensionsålder,  skräddarsy 
villkoren för intjänade pensionsrättigheter efter olika kategorier av arbetstagare och stärka 
de kompletterande pensionerna.   
Bättre tillgång till kvalitativ vård och omsorg samt ökad effektivitet är rättesnöret för 
medlemsländernas vårdreforme r. För en del invånare i EU utgör kostnaderna och 
väntetiderna fortfarande betydande hinder för tillgång till hälso - och sjukvård. I ett antal 
medlemsländer är målet för hälso - och sjukvårdsreformerna därför att förbättra effektiviteten 
med hjälp av bättre  samordning och genom att stärka primärvården och den förebyggande 
verksamheten. Åtgärder vidtas för att förbättra vårdpersonalens utbildning och arbetsvillkor. 
Det är fortfarande familjemedlemmar som i de flesta fall står för långvarig vård och omsorg, 
eftersom det i de flesta medlemsländer saknas strukturer som täcker behoven av äldreomsorg. 
Syftet med reformerna är att kombinera ett stödsystem för informella vårdgivare och 
anhörigvårdare via offentliga institutioner och ett nätverk av tjänster som tillha ndahålls i 
närsamhället och av institutioner. På grund av de demografiska utmaningarna är det i detta 
sammanhang viktigt att tänka på hållbarheten.  
En välfungerande dialog mellan arbetsmarknadens parter är en viktig del i EU:s sociala 
marknadsekonomi.  Dialogen mellan arbetsmarknadens parter stärker den sociala 
sammanhållningen och minskar konflikter i samhället, vilket gynnar såväl arbetstagare och 
arbetsgivare som myndigheter. Att låta arbetsmarknadens parter delta i planeringen av 
 
12 
 reformer kan förbättra u tformningen och genomförandet av dem, öka allmänhetens känsla av 
delaktighet och så småningom leda till bättre socioekonomiska resultat. I vilken omfattning 
arbetsmarknadens parter deltar och vilken betydelse detta har varierar dock avsevärt mellan 
medlems länderna. I flera fall är deltagandet svagt. Dialogen mellan arbetsmarknadens parter 
kan inte organiseras på exakt samma sätt i alla länder, men det finns helt tydligt utrymme att 
förbättra kapaciteten hos arbetsmarknadens parter och se till att det finns en lämplig ram för 
förutsägbara och snabba samråd med dem, inte minst under de centrala etapperna i den 
europeiska planeringsterminen. Likaså kan de erfarenheter som det civila samhällets 
organisationer har utnyttjas – vilket redan sker – för att se till r eformerna utformas och 
genomförs på ett effektivt sätt. I vilken grad de olika samhällsaktörernas deltar varierar dock 
betydligt mellan medlemsländerna, och i vissa länder har aktörerna inte har tillräckliga 
resurser att aktivt delta i den politiska debatt en. 
  
 
13 
 1. UTVECKLING OCH UTMANINGAR FÖR ARBETSMARKNADEN OCH 
DEN SOCIALA SITUATIONEN I EUROPEISKA UNIONEN  
 
Det här avsnittet innehåller en överblick över utvecklingen och utmaningarna när det gäller 
arbetsmarknaden och den sociala situationen i EU med en detaljerad analys av de viktigaste 
delområdena.  
 
1.1 Utvecklingen på arbetsmarknaden  
 
Situationen på arbets marknaden blir allt bättre och sysselsättningen är rekordhög i EU. 
Tack vare den starka ekonomiska tillväxten (2,4  %) ökade antalet sysselsatta i EU med 1,6  % 
under 2017. Detta är den största ökningen under ett år sedan återhämtningen tog fart. Den 
totala sysselsättningen ökade även under de två första kvartalen 2018 och nådde 238,9 
miljoner2, viket är ungefär 3,2 miljoner fler arbetstillfällen än för ett år sedan, och den högsta 
nivån någonsin i EU. Sedan sysselsättningen började återhämta sig i mitten av 2013 har fler 
än 14 miljoner nya arbetstillfällen skapats.  
Sysselsättningsgraden (i åldersgruppen 20 –64 år) ökar sakta men säkert och närmar sig 
Europa 2020 -målet. Sysselsättningsgraden ökade med 1,1 procentenheter under 2017 – 
något snabbare än under 201 6 – och uppgick till 72,2  %. Sysselsättningen ökade även under 
de två första kvartalen 2018 och utgjorde då 73,2  % (diagram 1). Om den positiva 
utvecklingen fortsätter i samma takt kommer EU med all sannolikhet att nå Europa 2020 -
målet om en sysselsättning sgrad på 75  %. Situationen blir allt bättre även i euroområdet, där 
sysselsättningsgraden på 71,9  % under andra kvartalet 2018 var den högsta någonsin. Den 
positiva utvecklingen stöds av att deltagandet på arbetsmarknaden fortsätter att öka. Under 
andra kv artalet 2018 nådde arbetskraftsdeltagandet rekordhöga 73,8  % (73,5  % i 
euroområdet). Arbetskraftsdeltagandet i EU har ökat stadigt, även under krisen, och närmar 
sig allt mer nivån i USA. Bakom det ökade arbetskraftsdeltagandet under 2017 stod precis 
som t idigare äldre arbetstagare och kvinnor.  
                                                            
2 De sammanlagda sysselsättningssiffrorna bygger på nationalräkenskaper (inhemskt begrepp), medan övriga 
uppgifter bygger på arbetskraftsundersökningen. I hela avsnittet används säsongrensade kvartalsuppgifter.  
 
14 
 Arbetslösheten är nu på samma nivå som före krisen. Tack vare den stabila 
sysselsättningsutvecklingen minskade arbetslösheten till 6,9  % under det andra kvartalet 
2018. Arbetslösheten har inte varit så låg i EU seda n andra kvartalet 2008 och är mer än 4 
procentenheter lägre än 2013 då den var som högst. Situationen har inte förbättrats lika 
mycket i euroområdet, utan där låg arbetslösheten på 8,3  % under det andra kvartalet 2018, 
vilket är en procentenhet mer än 2008  då den var som lägst. Den positiva utvecklingen hänger 
samman med att långtidsarbetslösheten (dvs. andel av befolkningen i arbetskraften som har 
varit arbetslös i minst ett år) har fortsatt att sjunka. Under andra kvartalet 2018 uppgick 
långtidsarbetslösh eten till 3  % (3,9  % i euroområdet), vilket är 0,5 procentenheter mindre än 
samma period tolv månader tidigare. Trots att arbetslösheten (även långtidsarbetslösheten) 
minskade i alla medlemsländer i fjol är skillnaderna i arbetslöshet betydande (se avsnitt  3.1.1) 
och i många länder är den fortfarande långt högre än de lägsta nivåerna före krisen.  
Diagram 1: Sysselsättning och arbetslöshet i EU och euroområdet  
 
Källa: Eurostat, arbetskraftsundersökningen. Anm.: Säsongrensade uppgifter för andra kvartalet 2018.  
 
Ungdomsarbetslösheten minskar också snabbt. Under andra kvartalet 2018 minskade 
andelen arbetslösa unga med 1,8 procentenheter jämfört med samma period tolv månader 

 
15 
 innan och uppgick till 15,2  % (16,9  % i euroområdet). Detta är lika lågt som den lägsta nivå 
som nåddes precis före krisen (andra kvartalet 2008) och nästan 9 procentenheter lägre än 
2013 då ungdomsarbetslösheten var som högst. Men andelen arbetslösa unga är fortfarande 
hög i vissa medlemsländer och till exem pel i Spanien, Italien och Grekland uppgår den till 
över 30  % (se avsnitt 3.2.1). Situationen har dock förbättrats när det gäller andelen unga (15 –
24 år) som varken arbetar eller studerar. Deras andel minskade med 0,6 procentenheter till 
10,9 % under 2017,  vilket är ungefär samma nivå som 2008.  
Samtidigt som ungdomsarbetslösheten har minskat har även utbildningsnivån bland 
unga blivit allt bättre.  Andelen unga med högst grundskoleutbildning (bland 18 –24 
åringarna) har minskat stadigt under det senaste årti ondet och uppgick 2017 till 10,6  % (en 
minskning med 0,1 procentenheter). Detta är väldigt nära Europa 2020 -målet på 10  %, men 
kan ännu förbättras3. Andelen 30 –34-åringar med högskoleutbildning har likaså ökat stadigt 
till 39,9% under 2017, vilket betyder att Europa 2020 -målet på 40  % nästan har nåtts.  
Återhämtningen är fortfarande mer märkbar mätt i antalet sysselsatta personer än i 
antalet arbetade timmar. Den totala mängden arbetade timmar i EU ökade med 1,2  % under 
2017, vilket innebär att den positiva utveckling som inleddes 2015 fortsätter. Antalet arbetade 
timmar har dock inte ökat lika mycket som den totala sysselsättningen (som ökade med 1,6  %, 
se ovan), vilket tyder på att antalet arbetade timmar per person har minskat. Det totala antalet 
arbetade timmar har fortfarande inte återgått till en lika hög nivå som under 2008. Därmed 
torde det fortfarande finnas lediga resurser (slack) på arbetsmarknaden, vilket även bekräftas 
av andra indikatorer. Under 2017 fanns det nästan 9 miljoner ofrivilligt deltid sanställda i EU 
(dvs. personer med deltidsanställning som skulle vilja arbeta mer), vilket är mindre än den 
högsta noteringen på 10,3  miljoner under 2013, men ändå 1,3 miljoner fler än under 2008. 
Sett i ett längre perspektiv är den måttliga utvecklingen a v antalet arbetade timmar en del av 
en strukturomvandling, där antalet deltidsanställningar har ökat under de senaste 15 åren och 
arbetstagarnas preferenser i fråga om arbetstid har ändrats. Till följd av detta har antalet 
arbetade timmar per person gradvi s minskat sedan 20004.  
                                                            
3 I meddelandet Stärka den europeiska identitet en genom utbildning och kultur  av den 14 november 2017 
(COM(2017)  673 final) anger kommissionen att målet är andelen unga med högst grundskoleutbildning ska ha 
minskat till 5  % senast 2025.  
4 Närmare uppgifter finns i Europeiska kommissionens rapport (2018 ) Employment and Social Developments in 
Europe.  Annual Review 2018 . 
 
16 
 Sysselsättningen ökade bland alla relevanta demografiska grupper under 2017.  Precis 
som tidigare år ökade sysselsättningen mest bland äldre arbetstagare (55 –64 år) (diagram 2). I 
denna åldersgrupp ökade antalet sysselsatta med 4,3  % under 2017, vilket ledde till att 
sysselsättningen ökade till 57,1  %. Detta är den högsta sysselsättningsgraden någonsin (nästan 
12 procentenheter högre än 2008). Antalet sysselsatta unga (15 –24 år) ökade något snabbare 
än under 2016 (1,6  % jämfört med 1, 3 %). Trots detta har sysselsättningen bland unga inte 
helt återhämtat sig efter krisen, utan ligger på 34,7  %, vilket är 2,7 procentenheter lägre än 
2008. Arbetskraftsdeltagandet är dock stabilt (41,7  % under 2017 jämfört med 41,6  % under 
2016) och den ök ade sysselsättningen innebär därför att arbetslösheten har fortsatt att sjunka 
bland denna åldersgrupp. Sysselsättningen bland kvinnor ökade något snabbare än 
sysselsättningen bland män 2017 (1,5  % jämfört med 1,3  %). Skillnaden mellan mäns och 
kvinnors sy sselsättningsgrad är 11,5 procentenheter, dvs. nästan oförändrad jämfört med 2016 
(0,1 procentenheter lägre) men betydligt lägre än före krisen då den var 15 procentenheter 
(2008). Sysselsättningen bland personer i åldersgruppen 20 –64 år som är födda utanf ör EU 
ökade med 1,7 procentenheter till 63  % under 2017, men är fortfarande 10  procentenheter 
lägre än för personer födda i EU. Skillnaden är större bland kvinnor (kring 14 
procentenheter).  
Diagram 2: Sysselsättning och sysselsättn ingens tillväxt i olika grupper i EU  
 

 
17 
 Källa: Eurostat, arbetskraftsundersökningen.  
 
I och med återhämtningen ökar antalet högutbildade arbetstagare i ekonomin.  Antalet 
sysselsatta med högre utbildning ökade med 2,9  % under 2017 (i åldersgruppen 25 –64 år) 
medan andelen med utbildning på medelhög nivå (dvs. motsvarande gymnasieutbildning) bara 
ökade måttligt med 0,8  %. Däremot minskade andelen lågutbildade arbetst agare (dvs. högst 
grundskoleutbildning) med 0,4  %. Eftersom det totala antalet lågutbildade arbetstagare i 
åldersgruppen 25 –64 år håller på att minska (med 2,7  % jämfört med 2016), – som en del av 
en utveckling där befolkningen blir allt äldre och utbildni ngsnivåerna bland yngre blir allt 
högre – har sysselsättningsgraden i denna grupp de facto ökat från 54,3  % under 2016 till 
55,6 % under 2017. Skillnaden mellan låg - och högutbildade arbetstagares sysselsättningsgrad 
minskade från 30,5  procentenheter under  2016 till 29,7  procentenheter under 2017, men det är 
ändå mycket och visar att fler åtgärder borde vidtas för att öka anställbarheten hos personer 
med låg utbildningsnivå. Mer detaljerade uppgifter om situationen i de olika 
medlemsländerna finns i de följ ande avsnitten.  
De tidsbegränsade anställningarnas andel av den totala sysselsättningen var nästan 
oförändrad under 2017, medan deltidsanställningarna minskade marginellt. I enlighet 
med utvecklingen under de senaste åren har återhämtningen lett till nya a rbetstillfällen, såväl 
tillsvidareanställningar som tidsbegränsade anställningar. Under 2017 skapades cirka 
2,7 miljoner fler tillsvidareanställningar och cirka 0,8 miljoner fler tidsbegränsade 
anställningar (en ökning med 1,7  % respektive 2,9  %). Sett til l den totala sysselsättningen var 
andelen tidsbegränsat anställda nästan oförändrad och ökade med bara 0,1 procentenheter till 
14,3 % (i åldersgruppen 15 –64 år). För andra året i rad minskade andelen deltidsanställda (i 
åldersgruppen 15 –64 år) marginellt ( med 0,1  % till 19,4  % under 2017), vilket är nästan 2 
procentenheter över 2008 års nivå. Positivt är att andelen ofrivilligt deltidsanställda såsom 
tidigare konstaterades har minskat avsevärt (från 21,1  % under 2016 till 19,8  % under 2017). 
Det är dock for tfarande en stor andel. Andelen egenföretagare (i åldersgruppen 15 –64 år) av 
den totala sysselsättningen minskar fortfarande långsamt, och uppgick 2017 till 13,7  % 
(jämfört med 14,0  % under 2016 och 14,4  % under 2013).  
 
18 
 Flest arbetstillfällen skapas fortfarande inom tjänstesektorn. I linje med utvecklingen 
under de senaste åren har flest arbetstillfällen skapats inom tjänstesektorn5 (2,8 miljoner fler 
sysselsatta 2017, vilket är en ökning med 1,6  % från 2016, enligt natio nalräkenskaper). 
Mellan 2008 och 2017 ökade sysselsättningen inom tjänstesektorn i EU stadigt från 70,1  % 
till 73,9  %. I byggsektorn ökade sysselsättningen med 2  %, vilket är den största ökningen 
sedan den ekonomiska nedgången och har stärkt den återhämtni ng som inleddes 2015. Antalet 
sysselsatta är dock fortfarande nästan 15  % lägre än 2008. Även inom industrin ökade 
sysselsättningen stadigt (med 1,5  %, som är den högsta siffran sedan 2007). Efter flera år av 
nedgång ökade även sysselsättningen inom jordbr uket en aning och var 0,3  % högre 2017.  
1.2 Den sociala situationen  
Antalet personer som löper risk för fattigdom eller social utestängning67 minskade 
betydligt 2017 och är nu under nivåerna före krisen. Antalet personer som löper risk för 
fattigdom eller social utestängning minskade för femte året i rad 2017 och uppgår nu till 113 
miljoner personer (22,5  % av den totala befolkningen). Detta är i linje med att 
sysselsättningen och de disponibla inkomsterna har ökat. Under 2017 riskerade därmed 5 
miljoner fä rre personer fattigdom eller social utestängning i EU än före krisen (2008). Det är 
nästan 11 miljoner personer färre än 2012, då antalet var som störst. Krisen var dock ett 
bakslag som har gjort att det är långt kvar till det överordnade målet i Europa 20 20-strategin 
(att antalet personer som hotas av fattigdom eller social utestängning ska minska med 20 
miljoner jämfört med 2008). Indikatorn har minskat överlag eftersom alla de tre sekundära 
indikatorerna har minskat, men i olika hög grad (se nedan samt d iagram 3).  
                                                            
5 Inom tjänstesektorn ökade andelen sysselsatta procentuellt sett mest inom området ”informations - och 
kommunikationsverksamhet”, följt av ”verksamhet inom juridik, ekonomi, vetenskap och teknik” och 
”uthyrning, fastighetsservice, resetjänster och andra stödtjänster” (3,4  % respektive 2,9  % under 2017). Inom 
området ”finans - och försäkringsverksamhet” minskade däremot sysselsättningen med 0,7  %. 
6 Personer som löper risk för fattigdom eller  social utestängning är de som befinner sig i riskzonen för fattigdom 
och/eller som lever i allvarlig materiell fattigdom och/eller lever i hushåll där arbetsintensiteten är mycket låg. 
Personer  som löper risk för fattigdom lever i hushåll med en inkomst u nder 60  % av medianinkomsten i landet, 
mätt som disponibel inkomst per konsumtionsenhet (denna indikator mäter därmed inkomstfattigdom).  
Personer som lever i allvarlig materiell fattigdom lever i hushåll som inte har råd med minst fyra av följande: 1) 
betala hyra/lån/räkningar i tid, 2) ha tillräcklig uppvärmning av bostaden, 3) klara oförutsedda utgifter, 4) äta 
kött, fisk eller likvärdigt protein varannan dag, 5) åka bort på en veckas semester per år, 6) ha tillgång till en bil 
för privat bruk, 7) ha en tvättmaskin, 8) ha en färg -tv och 9) ha en telefon.  
Med personer som lever i hushåll med mycket låg arbetsintensitet (dvs. hushåll med obefintlig eller mycket låg 
arbetsintensitet) avses 0 –59-åringar som lever i hushåll där de vuxna i arbetsför ålder (18–59 år) arbetade mindre 
än 20  % av möjlig arbetad tid under de föregående tolv månaderna.  
7 Siffran bygger på inkomsterna föregående år, utom för Storbritannien (undersökningsåret) och Irland (de 
senaste 12 månaderna före undersökningen).  
 
19 
 Diagram 3: Andel av befolkningen som löper risk för fattigdom eller social utestängning 
och sekundära indikatorer (2005 –2017)  
 
Källa: Eurostat, statistik över inkomst - och levnadsvillkor (Silc). Anm.: Se förklaringen i fotnot 6. 
Antalet personer som lever i allvarlig materiell fattigdom h ar minskat kraftigt och är 
den lägsta under senare tid, vilket beror på att levnadsstandarden har förbättrats. Mer 
än 3 miljoner personer tog sig ur allvarlig materiell fattigdom under 2017. Det totala antalet 
uppgår till 34,8  miljoner eller 6,9  % av befol kningen i EU (0,6 procentenheter mindre än 
under 2017 och mindre än 2008). Situationen har kontinuerligt förbättrats under de senaste 
fem åren till följd av att hushållens ekonomiska situation har förbättrats. Trots den positiva 
utvecklingen finns det fort farande stora skillnader mellan medlemsländerna (se avsnitt 3.4).  
Den rekordstora ökningen av sysselsättningsgraden har bidragit till att 3,7 miljoner 
färre personer levde i hushåll med obefintlig (eller mycket låg) arbetsintensitet under 
2017.  Som andel av alla 0 –59-åringar i befolkningen motsvarar detta en minskning från 
10,5 % under 2016 till 9,3  % under 2017. Det är första gången som andelen sjunkit till under 
10 % sedan 2009. Men både andelen och antalet drabbade personer är fortfarande hög re än 
före krisen.  
Andelen i befolkningen som löper risk för fattigdom har börjat sjunka för första gången 
sedan krisen. Antalet personer som löper risk för fattigdom ökade fram till 2014, men under 
de därpå följande två åren stabiliserades indikatorn. År  2017 minskade andelen med 0,4 
procentenheter, dvs. med nästan 2 miljoner personer, till 16,9  %. Det var det första året efter 
krisen då de fattiga hushållens inkomster steg snabbare än medianinkomsterna. Den senaste 
25,8 25,324,523,7 23,3 23,8 24,3 24,8 24,6 24,423,8 23,522,5
1616,1 16,6 16,6 16,4 16,5 16,9 16,8 16,7 17,2 17,3 17,3 16,9
10,5 10,69,89,2 9,210,3 10,5 10,6 1111,310,7 10,59,3
10,89,99,28,5 8,2 8,4 8,89,9 9,68,98,17,56,7
051015202530
Risk för fattigdom eller
social utestängning
Fattigdomsrisk
Hushåll med mycket låg
arbetsintensitet
Allvarlig materiell fattigdom
 
20 
 snabbstatistiken från Eurostat8 tyder p å att andelen fattiga kommer att fortsätta minska. 
Fattigdomsrisken för personer som lever i hushåll med mycket låg arbetsintensitet har dock 
ökat fyra år i rad och uppgår nu till rekordhöga 62,3  %. Detta är ett tecken på att det finns 
ihållande brister nä r det gäller de sociala förmånernas nivå i flera länder, och kommittén för 
socialt skydd9 har konstaterat att fenomenet bör bevakas.  
Trots att den totala andelen personer som löper risk för fattigdom har minskat är 
fattigdomen bland förvärvsarbetande fortf arande hög. Under 2017 var hushållets inkomst 
under 60  % av den nationella medianinkomsten för 9,6  % av den sysselsatta befolkningen. 
Andelen har inte ändrats sedan 2016 och är betydligt högre än 2008 då den var 8,5  %. 
Ökningen har påverkat både deltidsans tällda och heltidsanställda, även om de förstnämnda 
fortfarande löper en betydligt större risk för fattigdom (15,8  % jämfört med 8,0  %). Denna 
utveckling har i synnerhet drabbat yngre arbetstagare (under 30 år) som löper en allt högre 
risk jämfört med arbe tstagare som är 30 år och över.  Kommittén för socialt skydd har 
konstaterat att fattigdom bland förvärvsarbetande bör bevakas både på kort och på lång sikt10.  
Fattigdomen bland de mest utsatta har bara förbättrats något, vilket innebär att den 
tidigare utv ecklingen har vänt. Fattigdomsklyftan, som mäter hur långt från 
fattigdomsgränsen de personer som löper risk för fattigdom befinner sig, minskade under 
2017. Det är inte fråga om någon stor minskning – från 25  % till 24,7  % – och andelen är 
fortfarande bet ydligt högre än före krisen. Detta tyder dock på att den relativa 
inkomstsituationen för de mest utsatta har blivit något bättre. Fattigdomsrisken för arbetslösa 
minskade för första gången sedan krisen, men den är fortfarande 48  % vilket är nära 
rekordhöga  nivåer.  
Trots de generella förbättringarna är risken för fattigdom eller social utestängning 
fortfarande hög bland barn. Andelen barn (0 –17 år) som löper risk för fattigdom minskade 
från 26,4  % under 2016 till 24,5  % under 2017, vilket är betydligt mindre  än före krisen. Men 
62,9 % av barn med lågutbildade föräldrar löper fortfarande risk för fattigdom eller social 
utestängning, jämfört med endast 9  % av barn med högutbildade föräldrar. Bland barn till 
                                                            
8 I de flesta medlemsländer gäller uppgifterna i statistiken över inkomst - och levnadsvillkor (EU -Silc) inkomster 
från det föregående året (dvs. 2016 års inkomster för Silc 2017, se även fotnot 7). Den snabbstatistik som 
publiceras av Eurostat visar att indikatorn för fattigdomsrisk (samt förhållandet mellan inkomstkvintilerna 
S80/S20) enligt förväntningarna kommer att förbättras i de flesta medlemsländer för inkomsterna under 20 17 
(dvs. för de indikatorer som offentliggörs 2018).  
9 Kommitténs årsrapport 2018.  
10 Kommitténs årsrapport 2018.  
 
21 
 personer födda utanför EU har andelen som löper risk f ör fattigdom eller social utestängning 
ökat under perioden efter krisen. Andelen uppgick 2017 till 34,5  % vilket är mer än dubbelt så 
mycket jämfört med barn vars föräldrar är födda i EU. En viktig orsak till fattigdom bland 
barn är att antalet ensamföräld erhushåll har ökat, från 4,4  % av befolkningen i EU 2011 till 
4,8 % under 2016 (under 2017 minskade dock andelen till 4,3  %). Fattigdomsrisken för barn i 
ensamföräldershushåll är två gånger så hög som genomsnittet för alla barn och klyftan blir allt 
större . 
Hushållens inkomster fortsatte att öka, om än inte i samma takt som ekonomin som 
helhet. Hushållens disponibla bruttoinkomst ökade för fjärde året i rad 2017 och är nu långt 
över nivån 2008, men den årliga ökningen ligger fortfarande under BNP -tillväxten  
(hushållens disponibla bruttoinkomst ökade med mindre än 1  % under året fram till 2017, 
medan BNP i fasta priser per capita ökade med 2,2  % under samma period). Detta visar att 
hushållens ökade inkomster släpar efter den totala inkomstökningen i ekonomin.  Hushållens 
reella disponibla bruttoinkomst per capita är fortfarande under de nivåer som uppmättes före 
krisen i ett antal medlemsländer, vilket framgår av avsnitt 3.4.  
Inkomstskillnaderna ökade under åren efter krisen och även om utvecklingen började 
vända 2017 så kompenserar detta inte för de tidigare ökningarna. Den rikaste femtedelen 
av hushållen i medlemsländerna har en inkomst som är mer än fem gånger högre än 
inkomsten för den fattigaste femtedelen av hushållen. Förhållandet mellan inkomstkvintilern a 
S80/S20 steg från 5,0 till 5,2 mellan 2008 och 2016. Detta berodde också på den dåliga 
situationen på arbetsmarknaden och på stagnerande inkomster, särskilt i inkomstfördelningens 
lägsta del. Under 2017 började inkomstskillnaderna minska och förhållandet  är återigen 5,1 i 
genomsnitt i EU. Den senaste snabbstatistiken från Eurostat tyder på att denna minskning 
kommer att fortsätta.  
  
  
 
22 
 2. EXEMPEL FRÅN DEN SOCIALA RESULTATTAVLAN  
Den europeiska pelaren för sociala rättigheter offentliggjordes i form av en proklamation av 
Europaparlamentet, rådet och kommissionen den 17 november 2017. Den innehåller ett antal 
viktiga principer och rättigheter som ska bidra till rättvisa och välfungerande arbetsmarknader 
och välfärdssystem. Den sociala pelaren kommer att fung era som kompass för en förnyad 
konvergensprocess i riktning mot bättre socioekonomiska villkor i medlemsländerna.  
Pelaren kompletteras av en social resultattavla som används för att följa utvecklingen i 
medlemsländerna11. Resultattavlan innehåller ett antal  indikatorer (huvudindikatorer och 
sekundära indikatorer) med hjälp av vilka man kan mäta ländernas sysselsättnings - och 
socialpolitiska resultat på tre breda områden som knyter an till pelaren: i) lika möjligheter och 
tillgång till arbetsmarknaden, ii) dy namiska arbetsmarknader och rättvisa arbetsvillkor och iii) 
offentligt stöd samt socialt skydd och social delaktighet. Från och med 2018 har den sociala 
resultattavlan integrerats i sysselsättningsrapporten. Resultaten (för huvudindikatorerna) 
sammanfattas  i detta kapitel. En närmare analys av resultaten ges i samband med de reformer 
som beskrivs i kapitel 3.  
 
2.1 Resultattavlan i korthet   
Den sociala resultattavlan är ett centralt verktyg för övervakning av utvecklingen i 
fråga om sysselsättningen och den sociala situationen och av konvergensen i riktning 
mot bättre arbets - och levnadsvillkor . Resultattavlan gör det framför allt möjligt att 
övervaka situationen i medlemsländerna vad gäller de mätbara komponenterna i pelaren och 
den kompletterar de andra öve rvakningsverktyg som finns, särskilt verktygen för bedömning 
av sysselsättningssituationen och av situationen för det sociala skyddet12. Den består av 
                                                            
11 Arbetsdokumentet SWD(2017) 200 final som åtföljer meddelandet COM(2017) 250 final av den 26 april 2017.  
12 Verktyget för bedömning av sysselsättningssituationen och verktyget för bedömning av situationen för det 
sociala skyddet är årliga rapporter som utarbetas av sysselsättningskommittén och kommittén för socialt skydd. I 
rapporterna  kartläggs utveckling som bör bevakas och centrala pro blem i fråga om sysselsättningen och den 
sociala situationen i medlemsländerna. Där redovisas även vilka framsteg som har gjorts i fråga om Europa 
2020 -målen för sysselsättning och minskad fattigdom.  
 
23 
 14 huvudindikatorer för bedömning av den allmänna utvecklingen när det gäller 
sysselsättning och socialpol itik13: 
- Lika möjligheter och tillgång till arbetsmarknaden:  
 Andelen unga med högst grundskoleutbildning, åldersgruppen 18 –24 år  
 Skillnad mellan könen i sysselsättningsgrad, åldersgruppen 20 –64 år  
 Inkomstskillnader, uttryckt som förhållandet mellan övre och undre 
inkomstkvintil – S80/S20  
 Risk för fattigdom eller social utestängning  
 Unga som varken arbetar eller studerar, åldersgruppen 15 –24 år  
- Dynamiska arbetsmarknader och rättvisa arbetsvillkor:  
 Sysselsättningsgrad i åldersgruppen 20 –64 år  
 Arbetslöshet i åld ersgruppen 15 –74 år  
 Långtidsarbetslöshet i åldersgruppen 15 –74 år  
 Hushållens reella disponibla bruttoinkomst, per capita14 
 Nettoinkomst för en heltidsanställd ensamförsörjande arbetstagare (utan barn) 
med genomsnittslön15 
- Offentligt stöd samt socialt skydd och social delaktighet:  
 Effekter av sociala transfereringar (utom pensioner) när det gäller att minska 
fattigdom16 
 Barn under tre år i formell barnomsorg  
 Personer som enligt egen uppgift har icke tillgodosedda vårdbehov  
                                                            
13 På begäran av sysselsättningskommittén och kommittén f ör socialt skydd (samt deras undergrupper för 
indikatorer) togs två av huvudindikatorerna på området ”dynamiska arbetsmarknader och rättvisa arbetsvillkor” 
inte upp i sysselsättningsrapporten 2018, på grund av tekniska farhågor. De redovisas därför inte i den 
övergripande tabellen och tas inte upp som huvudindikatorer i analysen. De utelämnade indikatorerna var 
”deltagare i arbetsmarknadsåtgärder per 100 arbetssökande” och ”ersättning per timme till anställd (i euro)”. 
Efter diskussion enades kommittéerna i  september 2018 om att ersätta dessa indikatorer med andra indikatorer 
(”långtidsarbetslöshet” respektive ”nettoinkomst för en heltidsanställd ensamförsörjande arbetstagare (utan barn) 
med genomsnittslön”). Dessa indikatorer hör särskilt samman med pelaren s principer om aktiveringsåtgärder och 
lön och kommer att användas i analysen i denna upplaga av sysselsättningsrapporten.  
14 På begäran av kommittéerna mäts denna indikator som ”ojusterad inkomst” (dvs. utan sociala transfereringar 
in natura) och utan hän visning till köpkraftsstandard.  
15 För denna indikator uttrycks nivån i köpkraftsstandard medan förändringar uttrycks i nationell valuta i 
realvärden. För att utjämna kortsiktiga fluktuationer används ett treårigt genomsnitt både för nivån och för 
förändrin gar. Indikatorn ska läsas och tolkas tillsammans med andra indikatorer, t.ex. fattigdom bland 
förvärvsarbetande, förhållandet mellan den övre och den undre inkomstdecilen (D5/D1) och andra relevanta 
indikatorer i verktygen för bedömning av sysselsättningss ituationen och situationen för det sociala skyddet samt 
i den gemensamma bedömningsramen.  
16 Mäts som skillnaden mellan andelen personer i hela befolkningen som riskerar fattigdom före och efter sociala 
transfereringar.  
 
24 
  Andel av befolkningen med minst grund läggande digitala färdigheter  
Huvudindikatorerna analyseras med hjälp av en gemensam metod som har godkänts av 
sysselsättningskommittén och kommittén för socialt skydd  (se bilaga 3). Den används för 
att utvärdera läget och utvecklingen i medlemsländerna, o ch innebär att man tittar på nivåer 
och årliga förändringar17 för varje huvudindikator som ingår i den sociala resultattavlan.  
Nivåerna och förändringarna klassificeras efter avvikelsen från respektive (oviktade) EU -
genomsnitt. Ländernas resultat läggs seda n samman (med hjälp av en fördefinierad matris) 
och varje land placeras i en av sju kategorier (”bästa resultat”, ”bättre än genomsnittet”, ”bra 
men bör övervakas”, ”genomsnittlig/neutral”, ”svag men förbättras”, ”bör bevakas” och 
”kritiska situationer”). Tabell 1 sammanfattar resultattavlan enligt de senaste siffrorna för 
varje indikator.  
Tabellen bör tolkas med försiktighet och inte alltför bokstavligt.  En detaljerad analys av 
de fjorton indikatorerna och deras utveckling på längre sikt samt av eventuell a andra 
indikatorer finns i kapitel 3. De kommande landsrapporterna kommer dessutom att innehålla 
en ingående analys av alla ”kritiska situationer” och en närmare beskrivning av det 
socioekonomiska och politiska sammanhanget, för att man i samband med den europeiska 
planeringsterminen lättare ska kunna bedöma vilka problem de enskilda länderna har. Denna 
analys och de närmare analyser som ingår i verktygen för bedömning av 
sysselsättningssituationen och av situationen för det sociala skyddet kommer i tilläm pliga fall 
att användas som underlag när kommissionen senare lägger fram sina förslag till 
landsspecifika rekommendationer.  
 
2.2 Exempel från den sociala resultattavlan  
Analysen av resultattavlan visar att arbetsmarknadssituationen och den sociala 
situationen fortsätter att förbättras i EU som helhet18. Under det senaste året för vilket det 
finns uppgifter (antingen 2017 eller 2016) har i genomsnitt 13 av 14 huvudindikatorer 
                                                            
17 Utom hushållens disponibla bruttoin komst som mäts som ett indexnummer (2008=100, vilket speglar en 
förändring jämfört med före krisen) och förändringar det senaste året, och nettoinkomst för en heltidsanställd 
ensamförsörjande arbetstagare (utan barn) med genomsnittslön, för vilken man anvä nder ett treårigt genomsnitt, 
enligt överenskommelse med sysselsättningskommittén och kommittén för socialt skydd.  
18 Brytdatumet för huvudindikatorerna i den sociala resultattavlan är den 26 oktober 2018. Uppgifterna kommer 
att uppdateras i den slutliga ve rsionen av sysselsättningsrapporten som ska antas av rådet (sysselsättning, 
socialpolitik, hälso - och sjukvård samt konsumentfrågor).  
 
25 
 förbättrats i EU19. Endast en av indikatorerna (effekter av sociala transfereringar när det gäller 
att minska fattigdom) har försämrats en aning, men detta är i linje med att de automatiska 
stabiliseringseffekterna avtar under perioder av ekonomisk tillväxt. De största framstegen 
gjordes i fråga om arbetslösheten (total ar betslöshet och långtidsarbetslöshet), som minskade i 
alla medlemsländer under 2017. Endast ett fall placerades i kategorin ”kritiska situationer”. 
Sysselsättningsgraden och risken för fattigdom eller social utestängning har också utvecklats 
positivt i alla  länder och i den överväldigande majoriteten av medlemsländerna har det skett 
en förbättring jämfört med föregående år.  
De flesta medlemsländer har problem med minst en huvudindikator, men allmänt taget 
har problemen minskat jämfört med förra året. Om man betraktar de tre mer 
problematiska kategorierna tillsammans, dvs. ”kritiska situationer”, ”bör bevakas” och ”svag 
men förbättras”, så placerades de flesta medlemsländer i någon av dessa kategorier minst en 
gång. Undantag från detta är Tyskland, Finland, Fr ankrike, Nederländerna och Sverige. Om 
man endast ser till kategorin ”kritiska situationer” (dvs. indikatorer som är mycket sämre än 
genomsnittet och som antingen inte förbättras tillräckligt snabbt eller som försämras 
ytterligare) så minskade antalet medl emsländer i den kategorin från 14 i 
sysselsättningsrapporten 2018 till 13 i den aktuella jämförelsen. Estland, Malta och Portugal 
ingår inte längre i denna kategori, men däremot omfattar den numera Ungern och Lettland. 
Överlag har dock situationen förbättr ats. Inom de 14 bedömda områdena konstaterades det 
finnas sammanlagt 117 fall av ”kritiska situationer”, ”bör bevakas” och ”svag men 
förbättras”. Detta är cirka 31  % av det totala antalet bedömningar (jämfört med 33  % i 
sysselsättningsrapporten 2018). Av d e 117 fallen klassas 39 i kategorin ”kritiska situationer”, 
vilket utgör 10  % av alla bedömningar (jämfört med 13  % i sysselsättningsrapporten 2018)20.  
Om man ser till de tre övergripande områdena i resultattavlan förekommer det, liksom i 
sysselsättningsra pporten 2018, oftare problem när det gäller offentligt stöd samt socialt 
skydd och social delaktighet , med ett genomsnitt på 9,3 fall per indikator, varav 3,5 ”kritiska 
situationer”. Indikatorn effekter av sociala transfereringar när det gäller att minska 
                                                            
19 Uppgifterna bygger på viktade EU -genomsnitt, utom för indikatorn nettoinkomst för en heltidsanställd 
ensamförsörjande ar betstagare (utan barn) med genomsnittslön, där man använder oviktade genomsnitt.  
20 Den positiva utvecklingen bekräftas om de två nya indikatorerna (långtidsarbetslöshet och nettoinkomst för en 
heltidsanställd ensamförsörjande arbetstagare (utan barn) med g enomsnittslön) inte beaktas, varvid jämförelsen 
gäller samma uppsättning indikatorer som tidigare. I detta fall uppgår andelen fall i kategorierna ”kritiska 
situationer”, ”bör bevakas” och ”svag men förbättras” fortfarande till cirka 31  % totalt, medan and elen ”kritiska 
situationer” ökar till 11  %. 
 
26 
 fattigdom  verkar vara den mest problematiska. Elva länder, av vilka fem placeras i den 
sämsta kategorin, berörs.  
Därefter följer områdena lika möjligheter och tillgång till arbetsmarknaden  samt 
dynamiska arbetsmarknader och rättvisa arbetsvillkor , båda me d i genomsnitt 8,6 
respektive 7,4 fall per indikator (3,2 respektive 1,8 fall av ”kritiska situationer” i varje). Inom 
det första området är andelen unga med högst grundskoleutbildning  den indikator för 
vilken det är vanligast att länder placeras i någon a v de mer problematiska kategorierna (10 
gånger). Inom det sista området gäller detta indikatorn nettoinkomst för en heltidsanställd 
ensamförsörjande arbetstagare (utan barn) med genomsnittslön  (12 fall).  
Som förra året varierar situationen i medlemsländer na och graden av problem kraftigt.  
Grekland, Rumänien och Italien placeras i kategorierna ”kritiska situationer”, ”bör bevakas” 
eller ”svag men förbättras” i fråga om minst tio indikatorer. Grekland finns i kategorin 
”kritiska situationer” i fråga om sju i ndikatorer, Rumänien för fyra indikatorer och Italien för 
sex indikatorer (se tabell 1). Problemen i dessa länder är jämnt spridda över de tre områdena. 
Grekland konstateras dock vara i kategorin ”bättre än genomsnittet” när det gäller andelen 
unga som har  högst grundskoleutbildning, medan Italien befinner sig i den kategorin när det 
gäller personer som enligt egen uppgift har icke tillgodosedda vårdbehov. Rumänien finns i 
kategorin ”bättre än genomsnittet” när det gäller arbetslöshet och ökning av hushålle ns 
disponibla bruttoinkomst per person. Totalt sett kommer Spanien och Kroatien 
(nio utmaningar var), Bulgarien (åtta utmaningar), samt Cypern, Lettland och Portugal (sex 
utmaningar var) näst. Däremot befinner sig Nederländerna i kategorin ”bästa resultat”  eller 
”bättre än genomsnittet” för elva huvudindikatorer, följt av Tjeckien och Sverige (tio 
indikatorer) samt Österrike, Tyskland och Slovenien (åtta indikatorer).  
På området lika möjligheter och tillgång till arbetsmarknaden  skedde de största 
framstege n – i genomsnitt – när det gäller andelen som löper risk för fattigdom eller social 
utestängning och andelen unga som varken arbetar eller studerar. I fråga om andelen unga 
som har högst grundskoleutbildning, skillnaden i sysselsättning mellan könen och 
inkomstskillnader har förbättringarna inte varit lika tydliga (den sistnämnda indikatorn har 
dock minskat för första gången sedan krisen slutade). Resultaten för de olika indikatorerna är i 
korthet följande:  
 
27 
  Spanien, Italien och Rumänien placeras i kategorin  ”kritiska situationer” när det gäller 
andelen unga med högst grundskoleutbildning medan Kroatien, Irland, Polen och 
Slovenien finns i kategorin ”bästa resultat”.  
 Grekland, Italien och Rumänien får omdömet ”kritiska situationer” när det gäller 
skillnaden i  sysselsättning mellan könen, medan Finland, Litauen och Sverige får 
omdömet ”bästa resultat”.  
 Bulgarien, Spanien och Litauen klassas i ”kritiska situationer” när det gäller 
inkomstskillnader, medan Tjeckien, Finland, Slovenien och Slovakien finns i 
katego rin ”bästa resultat”.  
 När det gäller risk för fattigdom eller social utestängning placeras Bulgarien och 
Grekland i kategorin ”kritiska situationer”, medan Tjeckien och Finland finns i 
kategorin ”bästa resultat”.  
 Cypern, Kroatien, Grekland och Italien in går i kategorin ”kritiska situationer” sett till 
andelen unga som varken arbetar eller studerar, medan Österrike, Tjeckien, Tyskland, 
Nederländerna, Slovenien och Sverige finns i kategorin ”bästa resultat”.  
När det gäller dynamiska arbetsmarknader och rätt visa arbetsvillkor i EU  har situationen 
i genomsnitt blivit bättre under det senaste året för alla indikatorer, särskilt när det gäller 
sysselsättningsgrad och arbetslöshet (såväl total arbetslöshet som långtidsarbetslöshet), 
hushållens disponibla bruttoin komst per capita och nettoinkomst för en heltidsanställd 
ensamförsörjande arbetstagare (utan barn) med genomsnittslön. Resultaten för de olika 
indikatorerna är i korthet följande:  
 Kroatien, Grekland, Italien och Spanien står kvar i kategorin ”kritiska situ ationer” när 
det gäller sysselsättningsgraden, medan Tjeckien, Estland, Tyskland, Nederländerna, 
Sverige och Storbritannien finns i ”bästa resultat”.  
 Inget land får omdömet ”kritiska situationer” när det gäller arbetslöshet. Cypern, 
Kroatien, Grekland och Spanien ges omdömet ”svag men förbättras” och Italien 
omdömet ”bör bevakas” medan Tjeckien placeras i kategorin ”bästa resultat”.  
 Italien placeras i ”kritiska situationer” i fråga om långtidsarbetslöshet. Inga länder når 
upp till kategorin ”bästa resultat”  men 14 länder placeras i ”bättre än genomsnittet”.  
 När det gäller ökning av hushållens disponibla bruttoinkomst per capita får Grekland 
och Cypern omdömet ”kritiska situationer”, medan Polen och Rumänien får omdömet 
”bästa resultat”.  
 
28 
  Ungern och Slovakie n placeras i kategorin ”kritiska situationer” när det gäller 
nettoinkomst för en heltidsanställd ensamförsörjande arbetstagare (utan barn) med 
genomsnittslön. Österrike, Tyskland, Luxemburg, Nederländerna och Storbritannien 
finns i kategorin ”bästa resulta t”. 
När det gäller offentligt stöd samt socialt skydd och social delaktighet  förbättrades 
situationen det senaste året i fråga om tillgången till barnomsorg, personer som enligt egen 
uppgift har icke tillgodosedda vårdbehov samt digitala färdigheter, men f örsämrades i fråga 
om effekter av sociala transfereringar när det gäller att minska fattigdomen, såsom konstateras 
ovan. Resultaten för de olika indikatorerna är i korthet följande:  
 Bulgarien, Grekland, Italien, Lettland och Rumänien räknas fortfarande til l kategorin 
”kritiska situationer” när det gäller sociala transfereringar och minskad fattigdomsrisk. 
Danmark, Finland, Ungern och Sverige ingår i kategorin ”bästa resultat”.  
 Bulgarien, Tjeckien, Grekland, Polen och Slovakien placeras i kategorin ”kritisk a 
situationer” när det gäller andelen barn under tre år i formell barnomsorg, medan 
Frankrike, Luxemburg, Nederländerna och Portugal hör till kategorin ”bästa resultat”.  
 Lettland befinner sig i kategorin ”kritiska situationer” när det gäller personer som 
enligt egen uppgift har icke tillgodosedda vårdbehov. Inget land uppnår kategorin 
”bästa resultat” men tolv länder bedöms vara ”bättre än genomsnittet”.  
 Bulgarien, Kroatien och Rumänien faller inom kategorin ”kritiska situationer” när det 
gäller digitala fä rdigheter, medan Finland, Luxemburg, Nederländerna och Sverige är i 
kategorin ”bästa resultat”.  
 
 
 
29 
 Tabell 1. Sammanfattning av huvudindikatorerna i den sociala resultattavlan  
 
 
Anm.: Den 26 oktober 2018: Uppgifter om förhållandet mellan inkomstkvintilerna, risken för fattigdom eller social utestängnin g, effekterna av sociala transfereringar när det 
gäller att minska fattigdom samt personer som enligt egen uppgift har icke tillgodosedda vårdbehov saknas för Irland och Storbritannien. Uppgifter om ökning av hushållens 
disponibla bruttoinkomst per capita saknas för Kroatien och Malta och uppgifter om nettoinkomst för en heltidsanställd ensamf örsörjande arbetstagare (utan barn)  med 
genomsnittslön saknas för Cypern. Uppgifter om digitala färdigheter saknas för Italien. Avbrott i serien och andra statistisk t relevanta värden redovisas i bilagorna 1 och 2.  
Unga med högst 
grundskole-
utbildningSkillnad i 
sysselsättning 
mellan könenFörhållande 
mellan 
inkomstkvintilernaRisk för fattigdom 
eller social 
utestängningUnga som varken 
arbetar eller 
studerarSysselsättning ArbetslöshetLångtids-
arbetslöshetHushållens reella 
disponibla   
bruttoinkomst per 
capita 
(2008 = 100)Nettoinkomst för 
heltidsanställd 
ensamförsörjande 
arbetstagare med 
genomsnittslönEffekter av sociala 
transfereringar när 
det gäller att 
minska fattigdomBarn under tre år i 
formell 
barnomsorgPersoner som 
enligt egen uppgift 
har icke 
tillgodosedda 
vårdbehovDigitala färdigheter
År 2017 2017 2017 2017 2017 2017 2017 2017 2016 2016 2017 2016 2017 2017
Bästa resultat HR, IE, PL, SI FI, LT, SE CZ, FI, SI, SK CZ, FIAT, CZ, DE, NL, 
SE, SICZ, DE, EE, NL, 
SE, UKCZ BG, PLUK, NL, LU, AT, 
DEDK, FI, HU, SE FR, LU, NL, PT FI, LU, NL, SE
Bättre än genomsnittetAT, CZ, EL, LT, LV, 
NLDK, EE, LU, PT, SI, 
SKBE, DK, HU, MT, 
NL, SECY, DE, FR, MT, 
PL, SE, SI, SKIE AT, BG, LT, PT, SIAT, DE, HU, LU, 
MT, NL, PL, PT, 
RO, UKAT, DE, CY, CZ, 
DK, EE, HR, HU, 
MT, NL, PL, PT, 
SE, UKDK, LT, RO, SEBE, FR, SE, DK, 
IE, FIBE, CZ, FR, NL, 
PL, SIEE, ES, MT, SIAT, CZ, DE, DK, ES, 
FR, HU, IT, LU, MT, 
NL, PLAT, CZ, DE, MT, UK
GenomsnittligBE, DE, EE, FI, FR, 
SE, UKAT, BE, BG, CY, 
DE, ES, FR, IE, 
NL, UKCY, DE, EE, FR, 
HR, LU, PLBE, EE, HU, PTBE, FI, FR, HU, LT, 
LV, MT, PL, PT, 
SK, UKCY, FI, FR, HU, IE, 
LU, LV, MT, PL, SKBE, BG, DK, EE, 
FI, FR, IE, LT, LV, 
SE, SI, SKBE, BG, FI, FR, IE, 
LT, LU, LV, RO, SICZ, EE, DE, FR, FI, 
HU, LV, NL, SI, SKMT, IT, EL, ES CY, DE, MT, SKCY, DE, FI, IE, IT, 
LV, UKBE, BG, FI, HR, LT, 
PT, SE, SKBE, EE, ES, FR, LT, 
SI, SK
Bra men bör 
övervakasLU LV AT AT, DK, NL DK, LU DK AT BE, DK, SE DK
Svag men förbättras BG, MT, PT MT EL, IT, RO RO BG, RO RO CY, EL, ES, HR EL, ESLT, EE, RO, BG, 
LVRO EE, EL CY
Bör bevakas CY, DK, HU, SK CZ, HR, HU, PL PTES, HR, IT, LT, LU, 
LVEE, ES BE IT SKAT, BE, ES, IE, IT, 
LU, PT, UKPT, PL, CZ, HR, SIEE, ES, HR, LT, 
LU, PTAT, HR, HU, LT CY, RO, SIEL, HU, IE, LV, PL, 
PT
Kritiska situationer ES, IT, RO EL, IT, RO BG, ES, LT, LV BG, EL CY, EL, HR, IT EL, ES, HR, IT IT CY, EL HU, SK BG, EL, IT, LV, ROBG, CZ, EL, PL, 
SKLV BG, HR, ROLika möjligheter och tillgång till arbetsmarknaden Dynamiska arbetsmarknader och rättvisa arbetsvillkor Offentligt stöd samt socialt skydd och social delaktighet
 
30 
 Ruta 1. Riktmär kning – lägesrapport  
Riktmärkning kan användas som ett verktyg för att stödja strukturreformer och främja 
konvergens uppåt när det gäller sysselsättning och den sociala situationen. Detta underströks 
såväl i de fem ordförandenas rapport från juni 201521 som i diskussionsunderlaget om en 
fördjupad ekonomisk och monetär union från maj 201722. I meddelandet av den 26 april 2017 
om en europeisk pelare för sociala rättigheter23 konstaterades det att man med hjälp av 
riktmärkning kan stödja genomförandet av pelaren  inom ramen för den europeiska 
planeringsterminen. Sedan dess har riktmärkning planerats och diskuterats med 
medlemsländerna inom flera olika områden.  
Sysselsättningskommittén och kommittén för socialt skydd har enats om en gemensam 
strategi i tre steg: 1) kartläggning av de viktigaste utmaningarna och ett antal 
utfallsindikatorer för det aktuella politikområdet, 2) resultatindikatorer för att mäta frams tegen 
och 3) kartläggning av politiska verktyg, som kompletteras med allmänna principer för 
politisk vägledning och specifika indikatorer när sådana finns. Inga referensvärden kommer 
att fastställas för de politiska verktygen i det här skedet, eftersom syf tet är att göra det möjligt 
att jämföra olika länders resultat.  
Riktmärkning av arbetslöshetsförmåner och aktiva arbetsmarknadsåtgärder infördes i och med 
sysselsättningsrapporten 2018. En jämförande analys av hur systemen för 
arbetslöshetsförmåner är utformade och hur väl de fungerar, särskilt när det gäller 
kvalifika tionsregler och nivåer, ingick i sysselsättningsrapporten och landsrapporterna 2018. 
Efter godkännande av sysselsättningskommittén har vissa inslag som rör aktivering i 
systemen för arbetslöshetsförmåner (t.ex. krav på att man måste stå till arbetsmarknade ns 
förfogande för att få arbetslöshetsförmåner) och arbetsmarknadstjänster för arbetssökande nu 
integrerats i planeringsterminen 2019 och redovisas i denna rapport.  
Efter godkännande av kommittén för socialt skydd har riktmärkningen av 
minimiinkomstförmån er helt och hållet integrerats i planeringsterminen 2019. 
Riktmärkningen omfattar förmånernas tillräcklighet, andelen som omfattas och aktivering i 
minimiinkomstsystemen samt hur dessa aspekter samspelar med tjänster in natura som hälso - 
och sjukvård, utbi ldning samt boende. I denna omgång av planeringsterminen används för 
första gången resultaten av den riktmärkning av vuxnas färdigheter och lärande som 
fastställdes i samarbete med sysselsättningskommittén i oktober 2018. För närvarande förs en 
diskussione n med relevanta kommittéer om eventuell ytterligare riktmärkning, t.ex. av 
pensionsnivåer, som skulle användas i kommande omgångar av planeringsterminen.  
 
  
                                                            
21 Färdigställandet av EU:s ekonomiska och monetära union . Rapport av Jean -Claude Juncker i nära samarbete 
med Donald Tusk, Jeroen Dijsselbloem, Mario Draghi och Martin Schulz, 22  juni 2015.  
22 COM(2017) 291 final.  
23 COM(2017) 250 final.  
 
31 
 3.  SYSSELSÄTTNINGSPOLITISKA OCH SOCIALA REFORMER – 
MEDLEMSLÄNDERNAS ÅTGÄRDER OCH RESULTAT  
Det här  avsnittet innehåller en översikt över centrala sysselsättningspolitiska och sociala 
indikatorer och medlemsländernas åtgärder på områden som bör prioriteras enligt EU:s 
sysselsättningsriktlinjer24, som rådet antog 2018. För varje riktlinje beskrivs den sen aste 
utvecklingen för ett antal viktiga indikatorer och ländernas politiska åtgärder. Avsnittet om 
ländernas åtgärder bygger på de nationella reformprogrammen för 2018 samt uppgifter från 
EU-kommissionen25. Om inget annat anges är det bara åtgärder som geno mförts sedan juni 
2017 som presenteras. En ingående analys av utvecklingen på arbetsmarknaden finns i 2018 
års rapporter om arbetsmarknaden och löneutvecklingen26 respektive sysselsättningen och den 
sociala utvecklingen i Europa27.  
 
3.1 Riktlinje 5: Stimule ra efterfrågan på arbetskraft  
I det här avsnittet beskrivs genomförandet av sysselsättningsriktlinje nr 5, som 
rekommenderar medlemsländerna att skapa förutsättningar för att öka efterfrågan på 
arbetskraft och få fram nya jobb. Först ges en översikt över ländernas arbetslöshet och 
sysselsättning för att komplettera analysen på EU -nivå i kapitel  1 och lyfta fram betydelsen av 
utmaningen med att skapa nya jobb i de olika länderna. Därefter diskuteras egenföretagandets 
dynamik, som mått på entreprenörskap och  en källa till ökad sysselsättning i sig (aspekter av 
egenföretagande som rör nya anställningsformer diskuteras i kapitel 3.3). Slutligen granskas 
utvecklingen vad gäller löner och skattekilen, som är de viktigaste makroekonomiska 
faktorerna för anställnin gsbeslut. Avsnitt 3.1.2 beskriver medlemsländernas politiska åtgärder 
för att främja efterfrågan på arbetskraft, bland annat anställningsstöd.  
                                                            
24 Rådets beslut (EU) 2018/1215 av den 16 juli 2018 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik.  
25 Inklusive databasen Labref, som finns på http://ec.europa.eu/social/main.jsp?catId=1143&intPageId=3193.  
26 Europeiska kommissionen (2018). Labour Market and Wage Developments in Europe. Annual Review 2018 . 
Luxemburg: Europeiska unionens publikationsbyrå. Finns på 
http://ec.europa.eu/social/main.jsp?catId=738&langId=sv&pubId=8139&furtherPubs=yes 
27 Europeiska kom missionen (2018). Employment and Social Developments in Europe. Annual Review 2018 . 
Luxemburg: Europeiska unionens publikationsbyrå. Finns på 
http://ec.europa.eu/social/main.jsp?catId=738&langId=sv&pubId=8110&furtherPubs=yes 
 
32 
 3.1.1  Nyckelindikatorer  
Minskningen av arbetslösheten gick snabbare under 2017. För första gången sedan krisen 
minskade arbetslösheten i samtliga EU -länder. Arbetslösheten minskade snabbare än 
genomsnittet i vissa länder med mycket hög arbetslöshet – i Grekland, Spanien, Kroatien och 
Portugal var minskningen två procentenheter eller mer – vilket visar på en tydlig k onvergens28 
i riktning mot lägre arbetslöshet. Även vissa länder med låg arbetslöshet hade en kraftig 
minskning, med mer än en procentenhet i Tjeckien, Nederländerna och Polen. Som framgår 
av diagram 4 (som visar både nivåer och förändringar enligt den geme nsamma metoden för 
att bedöma huvudindikatorerna för den sociala resultattavlan29), varierade arbetslösheten 
fortfarande betydligt under 2017, från cirka 3  % i Tjeckien till 21,5  % i Grekland. 
Arbetslösheten är också fortfarande hög i Italien, med endast sm ärre förbättringar i 
förhållande till 2016. Trots en stadig minskning sedan 2013 är arbetslösheten fortfarande 
mycket högre än 2008 i många medlemsländer (se diagram 5), särskilt i Kroatien, Grekland, 
Cypern, Italien och Spanien. I Tyskland, Ungern och Pol en var arbetslösheten under 2017 
däremot mer än två procentenheter lägre än före krisen.  
                                                            
28 När siffrorna i den sociala r esultattavlan studeras enligt den gemensamma metoden används i rapporten 
begreppet konvergens i nivåer, eller betakonvergens. Det avser en situation där indikatorerna i länderna med 
sämst resultat förbättras snabbare än i länderna med bäst resultat. Den ka n bedömas genom att man studerar 
regressionslinjens lutning i punktdiagrammet för nivåer jämfört med förändringar.  
29 Se kapitel 2 och bilaga 2 för närmare uppgifter.  
 
33 
 Diagram 4: Arbetslöshet (15 –74 år) och årlig förändring (huvudindikator i den sociala 
resultattavlan)  
 
Källa: Eurostat, arbetskraftsundersökningen. Rapporteringsperiod: Nivåerna för 2017 och de årliga 
förändringarna jämfört med 2016. Anm.: Axlarnas skärningspunkt motsvarar det oviktade EU -genomsnittet. En 
förklaring finns i bilagan.  
 
Diagram 5: Arbetslöshet (15 –74 år), jämförelse över flera år  
 
Källa: Eurostat, arbetskraftsundersökningen.  
CZATDE
HULUMT
NL
PL
PTROUK
IT
BE
BGDK
EEFI
FR
IELT
LVSE
SI
SK
CY
EL
ESHRy = -0,0947x -0,364
R² = 0,3412
-2,5-2,0-1,5-1,0-0,50,0
2 4 6 8 10 12 14 16 18 20 22Arbetslöshet (andel av befolkningen 15 -74 år) -förändring
Arbetslöshet (andel av befolkningen 15 -74 år)2017

 
34 
  
Sysselsättningen har ökat kraftigt men stora skillnader kvarstår. Sysselsättningen ökar i 
alla länder utom i Danmark30 (där den minskar med 0,5 procentenheter fast från en väldigt 
hög nivå). Som framgår av diagram  6 konvergerar sysselsättningen endast delvis. 
Medlemsländer med låg sysselsättning har ofta också en något snabbare ökning än 
genomsnittet, men bilden är fortfa rande fragmenterad. Sysselsättningsgraden (20 –64 år) 
varierar stort, från 57,8  % i Grekland till 81,8  % i Sverige under 2017. I den nedre änden är 
sysselsättningen fortfarande mycket lägre än EU -genomsnittet (i vissa länder som drabbades 
hårdast av krisen,  nämligen Grekland, Kroatien, Italien och Spanien (”kritisk situation”). Nio 
länder ligger redan över målet på 75  %, medan de sex bästa länderna (Sverige, Tyskland, 
Estland, Tjeckien, Storbritannien och Nederländerna) alla ligger nära eller över 78  %.  
 
                                                            
30 Minskningen bör tolkas med försiktighet eftersom det finns ett avbrott i Danmarks syssel sättningsstatistik för 
2017 och 2016 (se även bilagorna 1 och 2). Även för Belgien finns ett avbrott 2017.  
 
35 
 Diagram 6: Sysselsättning (20 –64 år) och årlig förändring (huvudindikator i den sociala 
resultattavlan)  
 
Källa: Eurostat, arbetskraftsundersökningen. Rapporteringsperiod: Nivåerna för 2017 och de årliga 
förändringarna jämfört med 2 016. Anm.: Axlarnas skärningspunkt motsvarar det oviktade EU -genomsnittet. En 
förklaring finns i bilagan.  
 
Den genomsnittliga sysselsättningen i EU har ökat konstant sedan 2013 och är nu 
betydligt högre än före krisen. Ungern och Malta, som hade den lägsta sysselsättningen i 
EU 2008 har haft de största långsiktiga ökningar (+11,8 respektive +13,8 procentenheter 
2017) och ligger nu något över EU -genomsnittet. Det finns dock fortfarande stora skillnader. 
Särskilt gäller de t för sysselsättningen som i likhet med arbetslösheten fortfarande ligger på en 
lägre nivå än 2008 i de länder som drabbades värst av krisen, som Grekland, Italien, Kroatien, 
Spanien, Cypern och Irland (se diagram 7).  
 
DKCZ
DEEE
NL
SEUK
ATBG
LTPTSI
BEEL ESHR
ITCY
FI
FRHU
IE
LULVMT
PL
SKROy = -0,0375x + 4,1762
R² = 0,0501
-1,0-0,50,00,51,01,52,02,53,03,54,0
55 60 65 70 75 80 85Sysselsättning (andel av befolkningen 20 -64 år ) -förändring
Sysselsättning (andel av befolkningen 20 -64 år)2017
 
36 
 Diagram 7: Sysselsättning (20 –64 år), jämförelse över flera år  
 
Källa: Eurostat, arbetskraftsundersökningen.  
 
Den ihållande sysselsättningsökningen påverkade inte den långsiktiga vikande trenden 
för egenföretagande. I absoluta tal minskade egenföretagandet med 0,5  % under 2017 (efter 
en liten ökning 201631). Det fortsatte att minska också i relativa tal och utgjorde 13,7  % av 
den totala sysselsättningen under 2017 (en minskning från 14  % 2016 och 14,4  % 2013). 
Andelen män som är egenföretagare är 17,2  % av alla förvär vsarbetande män, vilket är en 
mycket högre andel än för kvinnor (9,7  %). Trenden för egenföretagande är mindre negativ 
om man bortser från den primära sektorn och tillverkningen. Framför allt har 
egenföretagandet stadigt ökat under de senaste tio åren inom  de flesta tjänsterelaterade 
sektorerna.  
Totalsiffrorna är resultatet av divergerande utvecklingsmönster i olika medlemsländer, 
branscher och undergrupper.  Det verkar dock som om trender inom egenföretagandet inte 
är kopplade till sysselsättningen på natio nell nivå eller branschnivå. När det gäller ålders - och 
utbildningsgrupper avspeglar utvecklingen i stor omfattning arbetskraftens förändrade 
sammansättning: egenföretagandet fortsatte att minska i åldersgruppen 15 –49 år medan det 
ökade kraftigt i åldersgr upperna 50 –64 år och 65 år och äldre (+1,2  % respektive +4,0  %). 
Utbildningsnivån är också en viktig faktor, eftersom antalet egenföretagare med högst 
grundskoleutbildning år 2017 minskade med 3,2  % och ökade med 1  % för dem med högre 
                                                            
31 Eurostat, arbetskraftsundersökningen.  

 
37 
 utbildning. Även anta let egenföretagare som är födda utanför EU ökade. Aspekter av 
egenföretagande som en atypisk anställningsform diskuteras i detalj i kapitel 3.3.  
Löneökningen är fortfarande måttlig i de flesta medlemsländerna.  Den nominella 
löneökningen har förblivit måttl ig under återhämtningen, men började ta fart under 2017 då 
ersättningen per anställd ökade med 2,1  %. Skillnaderna mellan länderna är stora, och lönerna 
ökar i allmänhet snabbare i de medlemsländer som har låga lönenivåer och i de som inte ingår 
i euroområ det. Ökningarna i nominell ersättning per anställd var högst i Rumänien (16,0  %), 
Litauen (9,1  %), Ungern (7,9  %), Lettland (7,9  %) och Bulgarien (7,5  %), vilket visar på en 
lönekonvergens mellan östra och västra Europa. I den andra ändan minskade de nomin ella 
lönerna i Finland ( -1,1 %) och Kroatien ( -1,1) och de förblev oförändrade i Spanien, Italien 
och Grekland.   
Reallöneökningen minskade 2017 jämfört med 2016. De reala konsumtionslönerna (dvs. 
löner som justerats för förändringar i konsumentpriserna) i EU ökade med 0,5  % under 2017, 
vilket är en minskning från 1,2  % under 2016. I euroområdet var reallönerna nära att stagnera 
(+0,2  %). I åtta länder minskade de: Spanien, Italien, Grekland, Kroatien, Portugal, 
Nederländerna, Österrike och Finland. Denna in bromsning jämfört med 2016 berodde till en 
del på ökade konsumentpriser, som inte motsvarades av ökade ersättningar. Men även om 
man tittar på reala produktionslöner (efter justering med BNP -deflatorn) får man nästan 
samma bild, där reallönerna bara ökar n ågot i EU under 2017 (med 0,7  %) och minskar i tio 
länder (diagram 8).  
 
38 
 Diagram 8: Real ersättning per anställd, HIKP - och BNP -deflator, årlig förändring i  % 
2017   
 
Källa: Europeiska kommissionen – databasen Ameco.  
 
2017 var den reala löneökningen lägre än produktivitetsökningen i de flesta 
medlemsländerna. Den trenden bekräftades också under en treårsperiod (diagram 9) och på 
längre sikt (diagram 10). I nio länder (Belgien, Cypern, Kroatien, Finland, Grekland, Italie n, 
Nederländerna, Portugal och Spanien) sänktes reallönerna under 2015 –2017. Också på längre 
sikt (2000 –2017) har reallöneökningen i genomsnitt släpat efter produktiviteten. I Portugal 
och Italien ligger reallönerna fortfarande lägre än år 2000. I många me dlemsländer i mellersta 
och östra Europa är trenden den motsatta: reallönerna (efter justering med BNP -deflatorn) har 
under de tre senaste åren ökat mer än produktiviteten, delvis som ett resultat av att dessa 
länder är på väg att komma ikapp länder med hö gre löner. Under 2017 var det i de baltiska 
länderna, Bulgarien och Slovakien som reallöneökningen var som störst jämfört med 
produktivitetsökningen.  

 
39 
 Diagram 9: Real ersättning per anställd och produktivitet, genomsnittlig tillväxttakt 
2015 –2016 –2017   
 
Källa:  Eurostat, nationalräkenskaper (egna beräkningar, från Labour Market and Wage Developments in Europe 
– Annual Review 2018 ). 
 
Diagram 10: Löne - och produktivitetsutveckling, genomsnittlig förändring 2000 –2017 i 
procent  
 
Källa: Eurostat, nationalräkenskaper (egna beräkningar).  
BEBG CZ
DKDEEEIE
ELESFRHR
ITCYLV
LT
LUHUMT
NL
ATPL
PTRO
SISK
FISE
UK
-101234567
-1 0 1 2 3 4 5 6 7Produktivitet, tillväxt
Real ersättning, tillväxt45-gradig linje

 
40 
 Löneökningarna är lägre än vad man kunde förvänta sig utifrån nuvarande 
arbetslöshetsnivåer.  Under återhämtningen har löneökningarna varit måttliga överlag, och 
verka r inte ha påverkats av den minskade arbetslösheten som under tidigare konjunkturcykler. 
Fenomenet innebär en utplaning av Phillipskurvan för löner, dvs. förhållandet mellan 
löneökningar och arbetslöshet. Som framgår av diagram 11 för euroområdet påverkas l önerna 
mindre av den totala arbetslösheten.  
Diagram 11: Phillipskurva för euroområdet: löneutvecklingen per anställd, 2000 –2017  
 
Källa: GD Ekonomi och finans, databasen Ameco, och Eurostat, Arbetskraftsundersökningen (egna beräkn ingar, 
från Labour Market and Wage Developments in Europe – Annual Review 2018 ). 
 
De måttliga nominella löneökningarna under återhämtningen kan förklaras av låg 
inflation, svag produktivitetsutveckling, effekten av vissa arbetsmarknadsreformer och 
outnyttjad kapacitet på arbetsmarknaden.  Denna måttliga utveckling av de nominella 
lönerna kan till stor del förklaras av den låga inflationen (1,5  % i genomsnitt under 
återhämtningen år 2010 –2017, jämfört med 2,2  % är 2000 –2007). Samtidigt har den reella 
produktiviteten ökat något (0,7  % i genomsnitt 2010 –2017 jämfört med 0,4  % före krisen) 
men den var kopplad till en betydligt högre arbetslöshet (11,7  % efter krisen jämfört med 
8,7 % före krisen). Sammantaget tyder färska uppskattningar på att inflation, produktivitet och 
outnyttjad kapacitet på arbetsmarknaden kan förklara mycket av återhållsamheten i 
löneutvecklingen (IMF 201732, Europeiska kommissionen 201833). Dold kapacitet på 
                                                            
32 IMF (2017), World Economic Outlook , oktober 2017.  
33 Europeiska kommissionen (2018). Labour Market and Wage Developments in Europe. Annual Review 2018 . 
Luxemburg: Europeiska unionens publikationsbyrå.  

 
41 
 arbetsmarknaden, t.ex. en ökad andel undersysselsatta deltidsanställda, kan b idra 
återhållsamhet i löneutvecklingen i vissa medlemsländer med låg arbetslöshet.  
Nettoinkomsterna inom Europa konvergerar: de ökar snabbt i mellersta och östra 
Europa och långsamt i västra och södra Europa, särskilt i de länder som drabbats 
hårdast av kr isen.  Konvergensen i fråga om arbetsinkomsterna är avgörande för att alla EU -
invånare ska kunna få en dräglig levnadsstandard, så som förespråkas i den europeiska 
pelaren för sociala rättigheter. Det finns tecken som visar att konvergensprocessen pågår, 
fastän det går långsamt och stora skillnader kvarstår mellan medlemsländerna. Om vi tar en 
ensamförsörjande arbetstagare utan barn med genomsnittslön som referens och tittar på 
treårsperioden 2013 –2016 så ökade nettoinkomsten34 mest i vissa av de länder som h ar de 
lägsta inkomstnivåerna. Av den anledningen bedöms situationen i Bulgarien, Rumänien, 
Lettland, Litauen och Estland som ”svag men förbättras”. Slovakien och Ungern, där 
ökningen också var större än genomsnittet, bedöms ha ”kritiska situationer” efters om 
ökningen går långsammare. I andra ändan på spektrumet var inkomstökningarna måttliga 
(mellan 0,7  % och 2,1  %) i alla de länder som har ”bästa resultat” (Luxemburg, 
Storbritannien, Nederländerna, Tyskland och Österrike). Nettoinkomsterna minskade eller v ar 
oförändrade i Portugal, Grekland och Belgien.  
                                                            
34 Nettoinkomstnivå mäts i köpkraftsstandard för att det ska gå att göra en rimlig jämförelse mellan 
medlemsländerna. Förändringarna mäts i nationell valuta och i reala termer. Indikatorn ska läsas och tolkas 
tillsammans med andra indikatorer, t.ex. fattigdom bland förvärvsarbetande, förhållandet mellan den femte och 
den första inkomstdecilen (D5/D1) och andra relevanta indikatorer i verktygen för bedömning av 
sysse lsättningssituationen och situationen för det sociala skyddet samt i den gemensamma bedömningsramen.  
 
42 
 Diagram 12: Nettoinkomster och årlig förändring – genomsnitt under tre år 
(huvudindikator i den sociala resultattavlan)  
 
Källa: OECD (egna beräkningar). Rapporteringsperiod: 2016 å rs nivåer (genomsnitt under tre år) och 
genomsnittliga årliga förändringar 2013 –2016. Anm.: Axlarnas skärningspunkt motsvarar det oviktade EU -
genomsnittet. En förklaring finns i bilagan. De medlemsländer där den nominella enhetsarbetskostnaden 
överstiger d et tröskelvärde som fastställts i förfarandet vid makroekonomiska obalanser (MIP) har markerats 
med en asterisk. Indikatorn i resultattavlan för MIP är den procentuella förändringen av den nominella 
enhetsarbetskostnaden över tre år. Tröskelvärdet är 9  % för länderna i euroområdet och 12  % för övriga 
medlemsländer. Uppgifter saknas för Cypern.  
 
Fattigdomen bland förvärvsarbetande är fortfarande betydligt större än före krisen och 
minskar långsamt.  Andelen personer som förvärvsarbetar men som har en disponib el 
inkomst per konsumtionsenhet under gränsen för fattigdomsrisk steg från 8,6  % år 2008 till 
9,0 % år 2013 och till 9,6  % år 2017. Andelen var störst i Rumänien (17,4  %), och därefter 
kom Luxemburg, Spanien, Grekland och Italien, som alla låg över 12  %. I Finland, Tjeckien 
och Irland låg siffran för fattigdom bland förvärvsarbetande under 5  %. Fattigdomen bland 
förvärvsarbetande har fortsatt att öka i flera medlemsländer under 2017, bl.a. i Ungern, 
Italien, Lettland, Slovenien, Belgien och Nederländerna (m ed mer än 0,5 procentenheter) (se 
även kapitel 3.4).  
AT
DE
LUNL
UK
BEDK
FIFRIE
SECZ
HRPL
PTSIHU
SK
ELES
IT
MTBG
EELTLVROy = -0,0003x + 7,7356
R² = 0,5032
-2,00,02,04,06,08,010,0
8000 12000 16000 20000 24000 28000 32000 36000Nettoinkomst heltidsanställd ensamförsörjande arbetstagare med genomsnittslön (3 -årigt 
genomsnitt, förändring i realvärden)
Nettoinkomst heltidsanställd ensamförsörjande arbetstagare med genomsnittslön (köpkraftsstandard)2016
 
43 
 Diagram 13: Fattigdomsrisken bland förvärvsarbetande, flerårig jämförelse  
 
Källa: Eurostat. Anm.: För Kroatien har uppgifter för 2010 i stället för 2008 använts. För Irland och 
Storbritannien har uppgifter för 2016 i stället för 2017 använts.  
 
Lönespridningen verkar relativt stabil i Europa. Löneökningar, särskilt i den nedre delen 
av löneskalan, spelar en viktig roll för att minska inkomstskillnaderna och fattigdomen bland 
förvärvsarbetande. Spridningen i bruttoinkomst, mätt som förhållandet mellan den femte och 
den första inkomstdecilen (D5/D1), varierade 2016 mellan 1,43 i Finland och 1,90 i Tjeckien. 
Lönebildningsinstitutioner kan påverka lönespridningen. Framför allt ver kar starkare 
kollektiva förhandlingar ha ett samband med mer jämlika inkomster (Europeiska 
kommissionen, 201835). Omfattningen av kollektiva förhandlingar varierar mycket inom EU, 
beroende på olika nationella traditioner och institutioner. Andelen anställda  med 
förhandlingsrätt varierade 2015 mellan 98  % i Österrike och 7,1  % i Litauen.  
I de flesta medlemsländerna satte lagstadgade minimilöner den undre gränsen för 
lönespridningen.  Minimilöner kan innebära ett ökat deltagande på arbetsmarknaden för vissa 
grupper och stödja den samlade efterfrågan genom att öka inkomsten för lågavlönade familjer 
som har en större konsumtionsbenägenhet. Samtidigt leder minimilöner till en ökad kostnad 
för att anställa lågavlönade arbetstagare, vilket kan försämra sysselsättning smöjligheterna för 
de grupper som ofta har en låg inkomst (t.ex. unga och lågutbildade arbetstagare), beroende 
på de ekonomiska strukturerna och den makroekonomiska situationen. Lagstadgade 
                                                            
35 Europeiska kommissionen (2018). Labour Market and Wage Developments in Europe. Annual Review 2018 . 
Luxemburg: Europeiska unionens publikationsbyrå.  

 
44 
 minimilöner som fastställts på nationell nivå finns i de flesta me dlemsländerna, utom i 
Österrike, Cypern, Danmark, Finland, Italien och Sverige. För att göra internationella 
jämförelser är det inte särskilt meningsfullt att använda minimilönen, eftersom den inte 
beaktar skillnader i arbetskraftens produktivitet och pris er mellan olika länder. Därför är det 
bättre att se på minimilönen i förhållande till genomsnitts - eller medianlönen i landet. 
Diagram 14 visar minimilönen som en procentandel av medianlönen i EU -länderna, enligt 
OECD:s beräkningar. De högsta minimilönerna  i förhållande till medianlönen finns i 
Frankrike, Slovenien, Portugal, Rumänien och Luxemburg. De lägsta nivåerna hittar vi i 
Spanien, Tjeckien, Estland, Nederländerna och Irland. Eftersom den möjliga inverkan på både 
sysselsättningen och levnadsstandarde n är högre när en stor andel av arbetskraften omfattas 
av minimilönen bör denna indikator även beaktas när man diskuterar politiska alternativ på 
nationell nivå. Riktade åtgärder för att minska fattigdomen bland förvärvsarbetande, t.ex. 
arbetsrelaterade fö rmåner, bör även övervägas.  
Diagram 14: Minimilöner i förhållande till median - och genomsnittsinkomster för 
heltidsanställda arbetstagare (2017)  
 
Källa: OECD. Anm.: I Österrike, Cypern, Danmark, Finland, Italien och Sverige finns ingen lagstadgad 
minimilön. OECD har inga uppgifter för Bulgarien, Kroatien och Malta. Enligt Eurostats uppgifter för 2017 var 
den månatliga minimilönen i förhållande till medianlönen 47,8  % i Bulgarien, 40,6  % i Kroatien och 43,6  % i 
Malta (inom industrin, byggsektorn och tjänstesektorn – inte jämförbart med OECD:s uppgifter).  
 
Skattebördan på arbete i Europa har gradvis minskat under senare år, men stora 
skillnader kvarst år mellan olika medlemsländer. År 2017 varierade skattekilen för 
0,00,10,20,30,40,50,60,7
FRPTROSIPLUKLTLUHULVDEELSKBENLIEEECZES
Minimilön till medianlön Minimilön till genomsnittslön
 
45 
 ensamförsörjande arbetstagare med en genomsnittslön från mindre än 30  % i Irland och Malta 
till cirka 50  % i Belgien, Tyskland, Ungern, Italien, Frankrike och Österrike. För 
låginkomsttagare (de som tjänar 67  % av genomsnittslönen) varierade skattekilen från cirka 
20 % i Malta och Irland till mer än 45  % i Belgien, Ungern och Tyskland. Olika mönster 
framträder för länderna när det gäller skatteprogressiviteten och skattesystemens 
fördelningspo litiska effekt (se avsnitt 3.4). Under 2017 minskade skattekilen för 
ensamförsörjande arbetstagare med en genomsnittslön mest i Ungern ( -2,1 procentenheter), 
Luxemburg ( -1,8 procentenheter) och Finland ( -1,2 procentenheter), medan den ökade mest i 
Bulgarie n (+0,6 procentenheter). Mellan 2013 och 2017 minskade den oviktade 
genomsnittliga skattekilen med 0,5 procentenheter i EU (och med 0,8 procentenheter för 
låginkomsttagare, med stora minskningar i Italien, Ungern, Frankrike, Belgien, Rumänien och 
Nederländ erna). Under samma tid skedde en viss konvergens i fråga om skattekilen: 
skillnaden mellan den högsta och den lägsta skattekilen för en genomsnittslön minskade med 
2,1 procentenheter och med 2,9 procentenheter för låginkomsttagare. Detta berodde främst på 
stora minskningar i vissa av de länder som har de högsta skattesatserna (Belgien, Österrike 
och Ungern samt Italien och Frankrike när det gäller låginkomsttagare). Stora minskningar av 
skattekilen förekom också i Rumänien och Nederländerna. Ökningar av ska ttekilen var 
mindre betydande under perioden, men drabbade särskilt låginkomsttagare i Tjeckien, 
Slovenien och Portugal36.  
                                                            
36 Detaljerad information om den senaste utvecklingen och om olika inkomstgrupper finns i Tax Policies in the 
European Union – 2018 Survey , Europeiska kommissionen, GD Skatter och tullar.  
 
46 
 Diagram 15: Skattekilen på arbete, nivå 2017 och förändringar 2013 –2017  
 
 
Källa: Databas över skatter och förmåner, Europeiska kommissionen/OECD. Anm.: Uppgifterna gäller hushåll 
med en förvärvsarbetande, utan barn. För Cypern saknas aktuella uppgifter. Uppgifterna uppdaterades den 11 
april 2018.  
 
3.1.2  Politiska åtgärder  
Flera medlemsländer använder anställningsstöd för att skapa sysselsättning, även om 
användningen minskade i takt med förbättrade villkor på arbetsmarknaden. De flesta 
åtgärder på området vänder sig till specifika grupper som har svårt att komma in på 
arbet smarknaden (t.ex. ungdomar, äldre, långtidsarbetslösa och migranter), och omfattar 
0,010,020,030,040,050,060,0Nivå -% av referenslön
-5,0-4,0-3,0-2,0-1,00,01,02,0Förändring 2013 -2017 (procentenheter)
67 % genomsnittslön 100 % genomsnittslön
 
47 
 ekonomiska incitament för arbetsgivare som anställer personer från dessa grupper.  Riktat 
anställningsstöd infördes eller bekräftades i flera medlemsländer (mer information f inns i 
avsnitt 3.2). Vissa länder införde också ett mer allmänt anställningsstöd, t.ex. utan eller med 
mindre strikta kriterier, vanligtvis för att främja tillsvidareanställningar. I Grekland inleddes 
under 2017 nya omgångar av det offentliga sysselsättnin gsprogrammet i 51 kommuner och 
nya program håller på att utarbetas. Dessutom startade ett nytt sysselsättningsprogram för 
skydd mot skogsbränder i maj 2018. I oktober 2017 antog Grekland också ett program för att 
subventionera lönerna för arbetstagare som har kontrakt för oberoende tjänster om de får 
anställning.  Slutligen inleddes nyligen ett program för bidrag till företag för att de ska kunna 
anställa 15  000 arbetslösa i åldern 30 –49 år. I Frankrike minskade antalet subventionerade 
kontrakt ytterligare u nder 2018, från 310  000 till 200  000, och de är nu begränsade till de mest 
utsatta grupperna i den ideella sektorn, inklusive unga och långtidsarbetslösa. Under 2018 
gjordes en översyn av befintliga program för subventionerade kontrakt, och de döptes om ti ll 
Parcours Emploi Compétence  och fick ett större inslag av rådgivning och fortbildning. I april 
2018 infördes särskilda premier, s.k. Emplois francs , för anställning av arbetssökande från de 
mest eftersatta stadsdelarna ( Quartiers politique de la ville) . De testas nu i tio olika områden, 
och det enda villkoret är att man ska vara arbetssökande och bo i ett av de områdena. I 
samband med den nya planen mot fattigdom har man också beslutat om extra insatser för att 
integrera personer med sociala svårigheter o ch svårigheter att få anställning ( Insertion par 
l’activité économique ). Italien har infört en strukturell sänkning av de sociala avgifterna för 
arbetsgivare som tillsvidareanställer eller erbjuder en lärlingsplats åt unga eller 
långtidsarbetslösa i de söd ra regionerna. Portugal har infört ekonomiska incitament för 
tillsvidareanställningar, där företagen delvis slipper sociala avgifter för vissa utsatta grupper 
(unga, långtidsarbetslösa och äldre). I Ungern bidrar Europeiska socialfonden till att öka 
syssel sättningen i sociala företag genom incitament och bidrag för att skapa nya jobb.   
Vissa länder vidtar åtgärder för att främja entreprenörskap och nyföretagande. I 
Grekland ges bidrag till unga egenföretagare eller företag som drivs av unga när de anställer  
för första gången. I Lettland har en ny lag införts som reglerar de viktigaste principerna och 
anställningsformerna för sociala företag. Ungefär 200 sociala företag kommer att få stöd. 
Dessutom har skattetröskeln för mikroföretag sänkts från en omsättning  på 100  000 euro till 
40 000 euro, och man har behållit en enhetlig skattesats på 15  %, varav 80  % är obligatoriska 
bidrag till den statliga socialförsäkringen. I Ungern inrättades hösten 2017 en lånefacilitet 
 
48 
 (som kan kombineras med flera andra bidragsins trument), för att stödja personer som vill 
starta företag eller sociala företag som vill utöka sina marknadsaktiviteter. I Polen har 
regeringen antagit ett lagförslag för att sänka de sociala avgifterna för småföretagare, s.k. små 
ZUS -bidrag. I Slovakien h ar ny lagstiftning antagits om villkoren för offentligt stöd till den 
sociala ekonomin och till sociala företag. I Finland kan man från och med 2018 få 
arbetslöshetsersättning i form av ett starta eget -bidrag samtidigt som man arbetar med sitt 
företag på d eltid. Dessutom pågår diskussioner om hur man kan göra det lättare för arbetslösa 
att starta företag. Många länder har också vidtagit åtgärder för att se till att egenföretagare har 
tillräckliga sociala rättigheter (se avsnitt 3.3 om segmenteringen av arbe tsmarknaden).  
Några medlemsländer har sänkt arbetskostnaderna genom att minska skattekilen på 
arbete, ofta för de lägsta inkomsterna.  Skattekilen har minskats särskilt för 
låginkomsttagare genom reformer av inkomstskatten, ofta genom att man har ökat 
skatt elättnaderna (dvs. den skattefria delen av inkomsten) eller gjort skattesystemet 
progressivt. Exempelvis gjordes en större reform i Litauen, där inkomstskattelagstiftningen 
ändrades så att den proportionella skatten ersattes av en progressiv skatt och grun davdraget 
höjdes. Lettland genomförde också en större skattereform där den proportionella 
inkomstskatten på 23  % ersattes med ett progressivt system. Skattelättnaderna ökade också. 
Estland införde också nya skattelättnader. Nederländerna meddelade att 
inkomstskattelagstiftningen kommer att göras om under 2019 och 2020. Bl.a. kommer antalet 
skatteskikt att minskas från fyra till två, samtidigt som både det allmänna skatteavdraget och 
avdraget för inkomst av förvärvsarbete ökar. Reformen väntas leda till en l ägre sammanlagd 
skattebörda på arbete, särskilt för medel - och höginkomsttagare. I Rumänien sänktes den 
proportionella inkomstskattesatsen från 16  % till 10  % under 2018, samtidigt som stora 
förändringar gjordes i utformningen av de sociala avgifterna. Por tugal reformerade 
inkomstskatterna för att minska skattebördan för låg - och medelinkomsttagare, och ökade 
antalet skatteskikt. Andra medlemsländer gjorde mer begränsade reformer. I Malta infördes 
t.ex. en skatterabatt på mellan 40 och 68 euro för förvärvsi nkomster för personer med en 
årsinkomst på upp till 60  000 euro. Storbritannien höjde grundavdraget till 11  850 pund per år 
(ungefär 13  400 euro) och tröskeln för den högre skattesatsen från 45  000 pund (ungefär 
50 850 euro) till 46  350 pund (ungefär 52  400 euro). Danmark stärker 2018 års 
skatteöverenskommelse incitamenten att arbeta heltid, framför allt för arbetslösa och 
 
49 
 deltidsanställda. I Cypern ändrades lagen om barnbidrag för att höja inkomsttröskeln med 
5 000 euro för varje barn efter de två första.  
Flera länder har också ändrat skattekilen genom att sänka de sociala avgifterna.  I 
Frankrike ska skatterabatten för sysselsättning och konkurrenskraft under 2019 omvandlas till 
en direkt nedsättning av de sociala avgifterna för löner upp till 2,5 gånger m inimilönen (och 
kompletteras med en större minskning för de lägsta lönerna som skjutits upp till oktober 
2019). I Kroatien sänktes basen för beräkningen av arbetsgivaravgifterna med 50  % för de 
arbetstagare som varit anställda med minimilön i mer än tolv m ånader. I Belgien sänktes de 
sociala avgifterna för vissa typer av skiftarbete i byggsektorn.  Mer allmänt har 
vinstdelningsprogrammet i den privata sektorn ersatts med en ny premie (ett fast belopp eller 
en procentandel av lönen), som får vara högst 30  % av den totala bruttolönen. Arbetsgivaren 
behöver inte betala sociala avgifter för dessa premier, men den anställde ska betala en 
solidaritetsavgift på 13,07  %.  
Stora reformer har gjorts av lönebildningssystemen på senare år.  Sedan Grekland 
lämnade ESM -programmet i augusti 2018 har två principer för kollektiva förhandlingar 
återinförts efter att varit ha upphävda sedan 2011: möjligheten att administrativt utvidga 
sektorsspecifika avtal till att omfatta parter som inte undertecknat avtalet och principen om 
mest gynnsamma villkor (om det finns två konkurrerande kollektivavtal, t.ex. ett på 
sektorsnivå och ett på företagsnivå, gäller det som är mest gynnsamt för arbetstagaren). I 
Kroatien har utkastet till förslag till lag om löner i den offentliga förvaltningen  varit 
avgörande för utformningen av systemet med löneklasser och lönegrader och för 
bedömningen av arbetets effektivitet. Frankrike bygger vidare på tidigare reformer och har 
ytterligare fastställt gränserna för varje nivå av kollektivförhandlingar. I fra mtiden kommer 
kollektivförhandlingar på sektorsnivå att ha företräde framför nationell arbetsrätt för att 
fastställa ramen och villkoren för användning av visstidsanställningar, projektanställningar 
och provtjänstgöring (se även kapitel 3.3). Avtal på före tagsnivå kan vara mindre gynnsamma 
än avtal på sektorsnivå, med undantag för 13 fastställda områden för förhandlingar, inklusive 
minimilöner för sektorn, medan avtal på sektorsnivå gäller om inget avtal nås på företagsnivå. 
En majoritetsöverenskommelse på företagsnivå för att bevara arbetstillfällen ( accords de 
competitivité ) kommer nu inte bara att omfatta arbetstidsbestämmelser utan även löner, och 
ska också göra det möjligt för företagen att på goda grunder avskeda arbetstagare som vägrar 
att omfattas av  sådana avtal. I Italien ingicks i mars 2018 ett avtal mellan de största 
 
50 
 fackföreningarna och arbetsgivarorganisationerna som ledde till starkare 
kollektivförhandlingar, genom att fastställa kriterier för att mäta representativiteten hos de 
organisationer som företräder arbetsmarknadens parter. I Cypern trädde ett nytt avtal om 
indexet för levnadskostnadsjustering i kraft 2018, vilket ledde till måttliga löneökningar. I 
avtalet fastställdes också kriterier för vilka justeringar som ska göras och hur ofta. I  Lettland 
håller man på att tillsammans med arbetsmarknadens parter fastställa nya villkor för 
övertidsersättning, samtidigt som man förhandlar om sektorsvisa minimilöner. I Portugal har 
man kommit överens med arbetsmarknadens parter om en uppsättning åtgä rder (som nu 
diskuteras i parlamentet) för hur man ska förbättra utrymmet för kollektivförhandlingar. 
Bland annat ska man inte längre komma överens om de s.k. arbetstidsbankerna på 
individnivå, utan de ska ingå i kollektivförhandlingar eller gruppöverensko mmelser, efter ett 
samråd med arbetstagaren (se även kapitel 3.3). I Spanien nådde arbetsmarknadens parter i 
juni 2018 en preliminär överenskommelse om lönerna för 2018, med en allmän löneökning på 
2 % (något över den förväntade inflationen) plus ytterliga re 1 % beroende på resultat, 
produktivitet och frånvaro inom företaget eller sektorn. I Rumänien blev löneförhandlingar 
obligatoriskt för alla företag. I Irland infördes möjligheten att kollektivförhandla för vissa 
kategorier av egenföretagare och Slovakie n återinförde rätten att på vissa villkor utvidga 
kollektivavtal på högre nivå till att gälla arbetsgivare som inte deltar, utan deras medgivande.  
I takt med de förbättrade marknadsvillkoren har minimilönerna höjts i flera länder, 
samtidigt som man vidtagi t åtgärder för att göra systemen för att fastställa minimilöner 
mer förutsägbara.  De lagstadgade minimilönerna steg i alla länder där det skedde någon 
förändring mellan 2017 och 2018 utom i Tyskland, Grekland, Luxemburg och Belgien, där de 
sjönk i reala te rmer37. På senare år har expertgrupper deltagit i arbetet med att fastställa 
minimilöner i allt fler länder, bl.a. Tyskland och Irland. I Malta kommer en sådan grupp att 
inrättas under 2018 och även i Bulgarien och Rumänien diskuterar man möjligheten att låta 
experter delta i arbetet. Estland höjde minimilönen med 30 euro upp till 500 euro under 2018, 
medan framtida ökningar kopplas till officiella prognoser för arbetskraftens produktivitet och 
den ekonomiska tillväxten. Irland höjde den nationella minimilönen me d 30 cent till 9,55 euro 
per timme, enligt råd från Low Pay Commission , som också beaktade utvecklingen av 
konkurrenskraften och påverkan på sysselsättningen. I Spanien höjdes minimilönen för 2018 
med 4  % jämfört med 2017 års nivå genom en lag (som tillkom mit efter överenskommelse 
                                                            
37 Eurofound (2018), Statutory minimum wages 2018 . 
 
51 
 med arbetsmarknadens parter), och ytterligare höjningar föreslås för 2019. I Kroatien höjdes 
minimilönen och arbetsgivarnas sjukförsäkringsavgift sänktes, och dessutom infördes en ny 
bestämmelse om att extrainkomster (från övertid sarbete, nattarbete eller extraarbete under 
semestern) inte ska räknas med i beräkningen av minimilönen. I Lettland höjdes minimilönen 
från 380  euro till 430 euro per månad från och med 2018. I Ungern höjdes minimilönen med 
8 % till 138  000 ungerska forint  (ungefär 440 euro) under 2018 (+12  % för kvalificerade 
arbetstagare). I Slovakien kommer minimilönen att höjas från 480 euro till 520 euro från den 
1 januari 2019. I Storbritannien höjde man i april 2018 både den nationella minimilönen (till 
7,83 brittisk a pund per timme, ungefär 6,90 euro) och den nationella minimilönen för unga 
arbetstagare. Minimilönen för unga arbetstagare höjdes också i Nederländerna, och Tyskland 
införde en minimilön för arbetstagare från bemanningsföretag. Slutligen ratificerade 
Bulgarien ILO -konvention 131 för att nå enighet med arbetsmarknadens parter om 
utvecklingen av ett transparent system för att fastställa minimilönerna.  
 
  
 
52 
 3.2. Riktlinje 6: Öka arbetskraftsutbudet och förbättra tillgången till sysselsättning samt 
öka arbetskraften s färdigheter och kompetens  
 
I detta avsnitt beskrivs genomförandet av sysselsättningsriktlinje nr 6, som rekommenderar 
medlemsländerna att skapa förutsättningar för att öka arbetskraftsutbudet och arbetskraftens 
färdigheter och kompetens. Först presenteras indikatorer om utbildningsresultat, inverkan på 
kompetensutveckling och anställbarheten. Därefter diskuteras arbetsmarknadsresultaten för 
olika grupper som är underrepresenterade på arbetsmarknaden (till exempel unga, äldre 
arbetstagare, kvinno r, personer med invandrarbakgrund och personer med 
funktionsnedsättning). I avsnitt 3.2.2 beskrivs medlemsländernas politiska åtgärder på dessa 
områden och åtgärder riktade till dessa grupper.  
3.2.1  Nyckelindikatorer  
Andelen unga med högst grundskoleutbild ning har fortsatt att minska under åren, trots 
att den nedåtgående trenden har avtagit på sistone och stora skillnader kvarstår mellan 
medlemsländerna. Sammantaget har andelen unga med högst grundskoleutbildning i EU 
minskat från 14,7  % 2008 till 11,9  % 20 13 och ytterligare till 10,6  % 2017. Situationen är 
nästan oförändrad jämfört med föregående år, när EU -genomsnittet var 10,7  %. Av EU:s 
medlemsländer har 18 uppnått EU -målet (< 10  %) och Tyskland (10,1  %), Storbritannien 
(10,6  %) och Estland (10,8  %) är n ära att uppnå målet. En viss grad av konvergens mellan 
medlemsländerna vad gäller den senaste utvecklingen märks för 2017 (diagram 16). En 
betydande minskning av andelen unga med högst grundskoleutbildning (med mer än en 
procentenhet) har skett i Portugal,  Malta och Bulgarien (situationen i dessa länder betecknas 
som ”svag men förbättras”), medan det även har skett en stor ökning i Slovakien (+1,9 
procentenheter), Luxemburg (+1,8 procentenheter), Danmark38 (+1,6 procentenheter) och 
Cypern (+1 procentenhet). Trots vissa förbättringar gäller enligt den sociala resultattavlans 
klassificering fortfarande kategorin ”kritiska situationer” i Spanien (18,3  %), Rumänien 
(18,1  %) och Italien (14  %), där andelen har ökat något.  
                                                            
38 Ökningen bör tolkas med försiktighet eftersom det finns ett avbrott i Danmarks sysselsättningsstatistik för 
2017 och 2016 (se även bilagorna 1 och 2). Även för Belgien och Malta finns ett avbrott 2017.  
 
53 
 Diagram 16: Andelen unga med högst grundskoleutbildning i åldersgruppen 18 –24 år 
samt årlig förändring (huvudindikator i den sociala resultattavlan)  
 
Källa: Eurostat. Rapporteringsperiod: Nivåerna för 2017 och de årliga förändringarna jämfört med 2016. Anm.: 
Axlarnas  skärningspunkt motsvarar det oviktade EU -genomsnittet. En förklaring finns i bilagan.  
 
Anmärkningsvärda långsiktiga förbättringar har noterats i de flesta av EU:s 
medlemsländer, framför allt i de länder som tidigare hade en hög andel unga med högst 
grunds koleutbildning . Mellan 2008 och 2017 har både Irland ( -6,6 procentenheter) och 
Grekland ( -8,4 procentenheter) lyckats minska andelen unga med högst grundskoleutbildning 
avsevärt och de ligger för närvarande klart under EU -målet. Samtidigt har även Spanien 
(18,3  %) och Portugal (12,6  %) avsevärt minskat andelen unga med högst 
grundskoleutbildning, med 13,4 procentenheter respektive 22,3 procentenheter sedan 2008, 
men de har inte uppnått målet ännu. Bland länderna med en hög andel unga med högst 
grundskoleutb ildning är det endast Rumänien som inte visar någon betydande förändring över 
åren, medan det har skett en betydande ökning i Slovakien (+3,3 procentenheter), trots att 
landet ligger under det överordnade EU -målet 2017 (diagram 17).  
LU
HR
IEPL
SIAT
CZ
ELLT
LVNLCYDK
HUSK
ESIT
ROBE
DEEEFI
FR SE
UK
BG
MTPTy = -0,0679x + 0,5819
R² = 0,0918
-2,0-1,5-1,0-0,50,00,51,01,52,02,5
2 4 6 8 10 12 14 16 18 20Andelen unga med högst grundskoleutbildning (% av åldrarsgruppen 18 -24 år) -förändring
Andelen unga med högst grundskoleutbildning (% av åldersgruppen 18 -24 år)2017
 
54 
 Diagram 17: Andelen personer med högst grundskoleutbildning, 2008 –2017 (%)  
 
Källa: Eurostat, onlinedatakod: [edat_lfse_14].  
 
Det kvarstår fortfarande viktiga skillnader mellan kvinnor och män och mellan inrikes 
födda och personer födda utanför EU vad gäller andelen unga med högst 
grundskoleutbildning.  Medan i genomsnitt 8,9  % unga kvinnor i EU hade högst 
grundskoleutbildning 2017, uppgick motsvarande andel unga män till 12,1  %. Denna skillnad 
mellan könen är särskilt uttalad i Danmark, Luxemburg, Itali en, Portugal, Malta, Estland, 
Lettland och Spanien (mer än 5 procentenheter), medan Bulgarien, Ungern och Slovakien är 
de enda medlemsländer där andelen unga med högst grundskoleutbildningen är lägre bland 
män än kvinnor. Samtidigt är andelen unga med högs t grundskoleutbildning mycket högre 
bland elever födda utanför EU än bland elever födda i EU. EU -genomsnittet bland inrikes 
födda elever var 2017 9,6  %, medan genomsnittet bland elever födda utanför EU var dubbelt 
så högt. Andelen unga med högst grundskole utbildning bland elever födda utanför EU är 
särskilt låg i Irland, Luxemburg och Nederländerna – långt under EU:s riktmärke på 10  % – 
medan andelen är mycket hög i Spanien (31,9  %) och Italien (30,1  %).  
Efter flera år av stadiga framsteg ökar andelen lågp resterande39 inom de grundläggande 
färdigheterna bland 15 -åringar . Enligt OECD:s Pisaundersökning (program för 
internationell utvärdering av elevprestationer) 2015 var den genomsnittliga andelen 
                                                            
39 Enligt PISA är ”lågpresterande” sådana 15 -åriga ele ver vars grundläggande färdigheter ligger under den lägsta 
nivå man behöver för att kunna delta fullt ut i ett modernt samhälle (dvs. nivå 2).  

 
55 
 lågpresterande elever i EU runt 20  % (19,7  % i läsförståelse, 22,2 % i matematik och 20,6  % i 
naturvetenskap). Jämfört med den föregående Pisaundersökningen, som gjordes 201240, har 
situationen försämrats på alla tre områden: -1,9 procentenheter i läsförståelse, -0,1 
procentenhet i matematik och -4 procentenheter i na turvetenskap. Lågpresterande elever 
behöver ges ytterligare stöd, eftersom de löper större risk för framtida arbetslöshet och socialt 
utanförskap senare i livet. I Pisaundersökningen 2015 uppgick andelen lågpresterande elever i 
matematik till 22,2  % i EU o ch skillnaderna var slående mellan medlemsländerna. Medan 
Estland, Finland, Danmark och Irland hade färre än 15  % lågpresterande elever i matematik, 
uppgick andelen elever som inte lyckades uppnå grundläggande färdigheter i matematik till 
mer än 30  % i Cyp ern, Bulgarien, Rumänien, Grekland och Kroatien (diagram 18).  
Diagram 18: Andelen lågpresterande elever i matematik, 2015  
 
Källa: OECD. Anm.: Länderna är ordnade efter andel lågpresterande elever i matematik, från en hög till en låg andel. EU:s 
viktade genomsnitt har beräknats av GD EAC.  
Skolresultaten påverkas i hög grad av elevernas socioekonomiska status och 
invandrarbakgrund. Elever med lägre socioekonomisk status eller med invandrarbakgrund 
är överrepresenterade i gruppen låg presterande och har svårt att uppnå en grundläggande 
kunskapsnivå på alla tre områden. Om man ser närmare på de elever som uppnådde en 
grundläggande kunskapsnivå på alla tre områden trots ogynnsamma förhållanden 
framkommer det att skillnaderna i resultat m ellan inrikes födda elever och utrikes födda 
elever i genomsnitt är 23 procentenheter i EU. Inrikes födda elever presterar bättre i alla 
medlemsländer förutom Malta (se diagram 19). Skillnaderna är mycket avsevärda i Finland, 
Sverige, Österrike, Tyskland o ch Frankrike (mellan 35 och 40 procentenheter), medan 
skillnaderna är mindre än 15 procentenheter i Cypern, Storbritannien och Portugal. Svaga 
                                                            
40 OECD:s program för internationell utvärdering av elevprestationer (Pisa) kartlägger 15 -åringarnas 
grundläggand e färdigheter vart tredje år.  
0,05,010,015,020,025,030,035,040,045,0
EE DK FI IE SI NL DE PL BE SE LV CZ AT UK EU28 ES IT FR PT LT LU SK HU MT HR EL RO BG CY
 
56 
 skolresultat och ojämlikhet kopplad till socioekonomisk bakgrund utgör stora hinder för att 
förbättra humankapita let, vilket i sin tur kan påverka kompetensnivån.  
Inkludering av romer i utbildningen är fortfarande en utmaning  av många orsaker, till 
exempel segregerade skolor, icke -inkluderande undervisning och hinder som beror på 
allvarlig fattigdom eller bostadssegregation. Trots ansträngningar för att öka deltagandet och 
minska antalet avhopp från skolan, kvarstår det mycket  att göra för att främja skolor med 
elever med olika etnicitet och för att vidta åtgärder för att bekämpa segregationen. Det bör 
också noteras att ett stort antal romska barn i Ungern, Bulgarien, Rumänien och Slovakien 
lever i stor fattigdom utan tillgång till allmänna bekvämligheter.  
Diagram 19: Andelen elever med invandrarbakgrund som uppnår en grundläggande 
kunskapsnivå, 2015 (%)  
 
Källa: OECD (2018): The Resilience of Students with an Immigrant Background:  Factors that Shape Well-Being.  Diagram 
3.7. 
Anm.: Statistiskt signifikanta skillnader visas bredvid namnet på landet/ekonomin. Endast länder med giltiga värden för 
invandrade elever visas. Vad gäller EU -genomsnittet, avser det endast den undergrupp av länder/ekonomier som ha r giltiga 
uppgifter om båda elevkategorier. Elever som uppnår en grundläggande akademisk kunskapsnivå är elever som uppnår minst 
Pisas kunskapsnivå 2 i alla tre kärnämnen i Pisa, dvs. matematik, läsförståelse och naturvetenskap. Länderna och 
ekonomierna ra ngordnas i fallande ordning enligt den procentandel av första generationens invandrade elever som uppnår en 
grundläggande kunskapsnivå i kärnämnena i Pisa.  
 
Andelen 30 –34-åringar som slutför högre utbildning fortsätter att öka i EU och det 
överordnade måle t på 40  % har nästan uppnåtts.  År 2017 hade 39,9  % av 30 –34-
åringarna i EU en högre utbildning, vilket är ett resultat av en gradvis ökning under de senaste 
åren. Andelen personer med högskoleutbildning ökade i de flesta medlemsländer mellan 2014 
och 2017.  Enbart i Kroatien och Ungern, samt i mindre utsträckning även i Spanien och 
0%10%20%30%40%50%60%70%80%90%
IE
EE
MT
UK     -11
HU
PT     -14
LU     -24
LT
LV     -21
HR
CZ     -19
ES     -23
EU     -22
NL     -30
BE     -31
DK     -33
DE     -37
SI     -34
IT     -24
FI     -42
CY     -5
FR     -36
AT     -38
SE     -38
EL     -29
SK     -35
Elever med invandrarbakgrund, första generationen Inrikes födda elever
 
57 
 Finland, minskade andelen av befolkningen med högskoleutbildning under samma period. 
Andelen ökade däremot avsevärt i Slovakien (+7,4 procentenheter), Grekland (+6,5 
procentenhete r) och Tjeckien (+6 procentenheter). Bland de länder där andelen av 
befolkningen med högskoleutbildning ligger under 40  %, är det endast Rumänien, Italien och 
Kroatien som inte uppnått 30  % (diagram 20). Sammantaget uppnådde 15 av de 28 
medlemsländerna sin a respektive nationella mål 2017.  
Diagram 20: Andelen personer med högre utbildning, 2008, 2013, 2017 och Europa 
2020 -målet  
 
Källa: Eurostat, arbetskraftsundersökningen [edat_lfse_03]. Indikatorerna omfattar andelen av totalbefol kningen i åldrarna 
30–34 år som har avslutad högre utbildning (Isced 5 –8). Avbrott i tidsserien under 2014 till följd av införandet av en ny 
Isced -klassificering. Uppgifterna för Luxemburg för 2017 är otillförlitliga på grund av begränsat underlag.  
 
En högre andel kvinnor än män har högre utbildning och det finns stora skillnader 
mellan inrikes födda och personer födda utanför EU . År 2017 hade 44,9  % av kvinnorna i 
åldrarna 30 –34 år en högre utbildning, medan motsvarande siffra för männen var 34,9  %. 
Denna skillnad har ökat under de senaste 15 åren och är framför allt påtaglig i Lettland, 
Litauen och Slovenien, där andelen kvinnor med högre utbildning är mer än 20 
procentenheter högre än andelen män. Samtidigt är andelen inrikes födda eller personer födda  
i EU med högre utbildning högre jämfört med dem som är födda utanför EU i nästan alla 
medlemsländer. I genomsnitt är skillnaden 5,5 procentenheter, vilket tyder på fortsatta 
utmaningar i fråga om jämlikhet, tillgång och den högre utbildningens sociala dim ension.  
0%10%20%30%40%50%60%
ROITHRMTHUBGPTDECZSKEUATESELLVFRFIPLBESINLUKEEDKSELUIECYLT
2017 2013 2008 Europa 2020-målet
 
58 
 Omkring en tredjedel av de unga vuxna i EU har en yrkesutbildning.  År 2016 hade 33  % 
unga vuxna i åldersgruppen 30 –34 år en yrkesexamen på motsvarande gymnasienivå. Som 
framgår av diagram 21 var denna andel över 40  % i länder som Slovakien, Ungern,  Österrike, 
Rumänien, Tyskland, Tjeckien och Kroatien, vars modell för övergång från utbildning till 
yrkesliv är nära kopplad till yrkesutbildningssystemet. Andelen var däremot jämförelsevis 
lägre (mindre än 20  %) i de länder vars modell är närmare kopplad  till högre utbildning (till 
exempel Litauen, Sverige, Cypern och Irland) och i de länder som överlag har jämförelsevis 
färre kvalifikationer som är direkt relevanta för arbetsmarknaden (till exempel Malta, 
Portugal, Spanien, Luxemburg och Grekland).  
Diagr am 21: Övergången från utbildning till yrkesliv – olika vägar och system, 2016  
 
Källa: Eurostat, arbetskraftsundersökningen. Onlinedatakod: [lfso_16feduc].  
Anm.: Icke -yrkesinriktade kvalifikationer omfattar Iscednivåerna 0 –2 eller  en medelhög kvalifikation 
(Iscednivåerna 3 –4) med allmän inriktning. Yrkeskvalifikationer på Iscednivåerna 3 –4 är medelhöga 
kvalifikationer (Iscednivåerna 3 –4) med yrkesinriktning. Iscednivåerna 5 –8 omfattar höga kvalifikationer.  
Alla har inte lika möjligheter att tillägna sig de färdigheter och kvalifikationer som är 
värdefulla på arbetsmarknaden.  I vissa länder uppger mer än hälften av de unga i åldrarna 
30–34 år att de inte har någon kvalifikation, vare sig yrkesinriktad eller akademisk utbildning , 
som är tydligt kopplad till arbetsmarknaden. Detta påverkar integrationen på 
arbetsmarknaden. Som framgår av diagram 22 uppnår personer med yrkesutbildning eller 
högskoleutbildning en sysselsättningsgrad på runt eller över 80  %, medan mindre än 70  % av 
dem som har en gymnasieutbildning med allmän inriktning förvärvsarbetar efter 25 års ålder. 
0%10%20%30%40%50%60%70%80%90%100%
EU28
LT
SE
CY
IE
BE
UK
EE
DK
FI
NL
FR
SI
PL
HR
CZ
DE
RO
AT
HU
SK
LV
EL
IT
BG
LU
ES
PT
MT
Högre utbildning Blandat Yrkesutbildning Splittrat
Icke-yrkesinriktade kvalifikationer Yrkesinriktade kvalifikationer, Isced 3-4 Isced 5-8
 
59 
 De som inte har en gymnasieutbildning klarar sig ännu sämre och mindre än 60  % av dem 
förvärvsarbetar efter 25 års ålder.  
Att ha en – akademisk eller yrkesinriktad – kvalifikation som är relevant för 
arbetsmarknaden blir allt viktigare för att kunna anpassa sig till den snabbt 
föränderliga ekonomin och för att hantera efterfrågan på hög kompetens. 
Sysselsättningsgraden för nyutexaminerade med högskoleutbildning var 8 4,9 % 2017, vilket 
var 0,9 procentenheter högre än den totala sysselsättningsgraden för vuxna i arbetsför ålder 
med samma utbildningsnivå. Endast i ett fåtal medlemsländer (Italien, Grekland, Kroatien, 
Cypern, Slovenien och Spanien) har nyutexaminerade med  högskoleutbildning fortfarande 
svårare att härda sig på arbetsmarknaden, även om situationen har förbättrats i alla dessa 
länder, förutom i Kroatien. Nyutexaminerade med yrkesutbildning på medelhög nivå ligger 
inte långt efter. Sysselsättningsgraden för d enna kategori var 76,6  %, dvs. 5,7 procentenheter 
högre än den totala sysselsättningsgraden för vuxna i arbetsför ålder med samma 
utbildningsnivå, vilket pekar på en viss fördel på arbetsmarknaden för nyutexaminerade med 
yrkesutbildning. Sysselsättningsgra den för personer med enbart en allmän utbildning på 
medelhög nivå var däremot 64,1  %. Unga vuxna som bara hade grundläggande kvalifikationer 
klarar sig ännu sämre på arbetsmarknaden och hade en sysselsättningsgrad på 56,4  % 2017.  
 
 
60 
 Diagram 22: Sysselsättningsgrad för nyutexaminerade efter utbildningsnivå, 2017  
 
Källa: Eurostat, arbetskraftsundersökningen. Anm.: Unga vuxna i åldrarna 20 –34 år. Uppgifterna för 
lågutbildade omfattar alla unga vuxna som inte deltar i ut bildning, oavsett hur länge sedan de avslutat sin 
utbildning. Uppgifter för personer med medelhög och högre utbildning omfattar endast dem som har 
utexaminerats 1 –3 år före undersökningen.  
 
Ett sätt att förbättra arbetsmarknadsresultaten för unga är att ge  dem möjlighet att få 
arbetslivserfarenhet  – antingen genom arbetsplatsförlagt lärande på ett företag eller genom 
en lärlingsutbildning som är kopplad till läroplanen för deras studieprogram. De som har fått 
sådan arbetslivserfarenhet under studierna har l ättare att hitta ett arbete och kan även ha 
möjlighet att söka mer avancerade tjänster. Som framgår av diagram 23 uppger dock färre än 
50 % av dem som har en yrkesutbildning att de har fått någon sådan arbetslivserfarenhet 
under studierna. En ännu mindre a ndel hade fått mer omfattande arbetslivserfarenhet genom 
en lärlingsutbildning. Den största andelen studerande i yrkesutbildning som har tillgång till 
arbetsplatsförlagt lärande (över 90  %) finns i Ungern, Nederländerna, Finland och Sverige.  
 
0102030405060708090100
EU28
MT
NL
DE
SE
CZ
LT
AT
UK
IE
BE
PL
LU
HU
RO
BG
LV
PT
DK
EE
FR
SI
SK
FI
ES
CY
HR
IT
EL
Lågutbildade Utbildade på medelnivå (allmän)
Utbildade på medelnivå (yrkesinriktning) Högutbildade
 
61 
 Diagram 23: Tillgång till arbetsplatsförlagt lärande och lärlingsutbildningar inom 
yrkesutbildningen, 2016  
 
Källa: Eurostat, arbetskraftsundersökningen. Onlinedatakod: [ lfso_16feduc ]. Anm.: unga vuxna i åldrarna 15 –34 
år med en yrkesutbildning  på motsvarande gymnasienivå eller eftergymnasial nivå. Dessa uppgifter är inte 
tillgängliga för Luxemburg. Uppgifter för ”lärlingsutbildning” är inte tillgängliga för Bulgarien, Lettland, 
Litauen och Portugal. Uppgifterna för Tyskland är eventuellt inte r epresentativa på grund av det stora 
svarsbortfallet.  
 
Lågutbildade vuxna har dessutom ofta särskilt svårt att härda sig på arbetsmarknaden 
jämfört med personer som har fortsatt att utbilda sig. I EU är förhållandet mellan 
lågutbildade vuxna och antalet arb etstillfällen som bara kräver grundläggande kvalifikationer 
i genomsnitt 3 –1 (tabell 2). Med andra ord finns det tre gånger fler lågutbildade vuxna jämfört 
med de arbetstillfällen som endast kräver en grundläggande kvalifikation. Problemet är ännu 
mer akut  i länder som Malta, Portugal, Grekland, Italien och Spanien där förhållandet är högre 
än 4–1. Detta kan på sikt leda till en svagare anknytning till arbetsmarknaden, en högre andel 
osäkra anställningar, hög arbetslöshet och en risk för att personer helt o ch hållet hamnar 
utanför arbetsmarknaden.  
Tabell 2: Antalet lågutbildade vuxna och lågkvalificerade arbetstillfällen i EU.  
 Totalt antal 
lågutbildade vuxna i 
åldrarna 25 –64 år 
(tusental)  Totalt antal 
arbetstillfällen som 
inte kräve r 
yrkesutbildning 
(tusental)  Förhållande  
EU28  61 353,0  20 210,6  3,0 
Malta  125,8  17,6 7,1 
Portugal  2 897,3  490,0  5,9 
0%10%20%30%40%50%60%70%80%90%100%
Typ av lärlingsutbildning Praktik Utanför läroplanen Ingen arbetslivserfarenhet
 
62 
 Grekland  1 583,2  268,0  5,9 
Italien  12 834,9  2 517,8  5,1 
Spanien  10 654,1  2 409,0  4,4 
Sverige  751,0  231,1  3,2 
Rumänien  2 417,4  776,4  3,1 
Belgien  1 386,0  449,6  3,1 
Kroatien  366,5  119,4  3,1 
Frankrike  7 200,6  2 692,9  2,7 
Luxemburg  64,8 24,6 2,6 
Nederländerna  1 902,2  742,0  2,6 
Storbritannien  6 744,3  2 641,3  2,6 
Irland  443,0  176,3  2,5 
Finland  329,0  148,3  2,2 
Österrike  728,4  337,3  2,2 
Slovenien  140,7  67,5 2,1 
Bulgarien  677,2  333,0  2,0 
Tyskland  6 116,8  3 154,2  1,9 
Ungern  857,9  460,4  1,9 
Danmark  527,3  302,3  1,7 
Cypern  88,1 53,5 1,6 
Estland  80,4 51,5 1,6 
Polen  1 617,0  1 041,6  1,6 
Tjeckien  367,2  266,3  1,4 
Slovakien  272,2  217,3  1,3 
Lettland  100,7  106,7  0,9 
Litauen  79,4 115,1  0,7 
Källa: Eurostat, arbetskraftsundersökningen 2017.  
Lågutbildade och äldre personer är mindre benägna att delta i program för 
vuxenutbildning.  Deltagandet i vuxenutbildning i EU för lågutbildade och äldre var 2017 
bara hälften av det sammanlagda deltagandet på 10,9  % (diagram 24). Även arbetslösa, som 
bör vara en särskilt relevant målgrupp för omskolning, är mindre benägna än en genomsnittlig 
arbetstagare att delta i utbildning. Dessa tendenser är också synliga i länder där det 
sammanlagda deltagandet i vuxenutbildning ligger nära eller över EU -genomsnittet.  
 
63 
 Diagram 24: Deltagande i vuxenutbildning efter demografiska grupper  
 
Källa: Eurostat, arbetskraftsundersökningen 2017.  
 
De digitala färdigheterna förbättras inte så snabbt och de ihållande skillnaderna mellan 
hög- och lågpresterande tyder på att det finns en uppdelning på ”två hastigheter” i EU 
på det digitala omr ådet. I genomsnitt 2017 hade 57  % i åldersgruppen 16 –64 år minst 
grundläggande digitala färdigheter i EU. Svaga digitala färdigheter kan påverka 
produktiviteten och tillväxtpotentialen. Det kan även leda till social utestängning för en 
betydande del av bef olkningen, med tanke på förändrade villkor för utveckling av tjänster och 
teknikens inverkan på arbetslivet. Nivån är särskilt låg i Bulgarien, Rumänien och Kroatien (i 
kategorin ”kritiska situationer”). I sex andra länder (Grekland, Polen, Portugal, Lettl and, 
Irland och Ungern, som hör till kategorin ”bör övervakas”) är nivån jämförelsevis högre 
(omkring 50  %), men den är låg jämfört med genomsnittet. I Luxemburg, Nederländerna, 
Sverige och Finland är nivån på de digitala färdigheterna högst (över 75  %).  
05101520253035404550
EU28
SE
FI
DK
NL
FR
EE
LU
AT
UK
SI
MT
ES
CZ
PT
IE
BE
DE
IT
LV
CY
HU
LT
EL
PL
SK
BG
HR
RO
Vuxna 25 –64 år Vuxna 55 –64 Arbetslösa Lågutbildade
 
64 
 Diagram 25: Andelen av befolkningen som har minst grundläggande digitala 
färdigheter och årlig förändring (huvudindikator i den sociala resultattavlan)  
 
Källa: Eurostat. Rapporteringsperiod: Nivåerna för 2017 och de årliga förändr ingarna jämfört med 2016. Anm.: 
Axlarnas skärningspunkt motsvarar det oviktade EU -genomsnittet. En förklaring finns i bilagan. Uppgifter för 
Italien är inte tillgängliga.  
Vägledning om utbildningsmöjligheter kan på ett verkningsfullt sätt stimulera en 
persons önskan om och deltagande i utbildning . Genom ramen för riktmärkning vad gäller 
vuxnas färdigheter och lärande41 har det konstaterats att vägledning om 
utbildningsmöjligheter är ett viktigt politiskt verktyg för att främja vuxnas deltagande i 
utbildn ing. Enligt de senaste (2016) uppgifterna om tillgången till studievägledning, som 
                                                            
41 GD EMPL har (i samråd med GD EAC) arbetat tillsammans med medlemsländerna för att utveckla en 
heltäckande ram för riktmärkning av vuxnas färdigheter och vuxenutbildning i EU ur ett gränsöverskridande 
perspektiv. Ramen bygger  på ett tillvägagångssätt i tre steg som godkändes av sysselsättningskommittén och 
kommittén för socialt skydd i juni 2017. Som ett första steg diskuteras stora utmaningar på området för vuxnas 
färdigheter och lärande och en uppsättning resultatindikatorer  identifieras (sysselsättningsgrad, produktivitet och 
kompetensglapp). Som ett andra steg identifieras en rad prestationsindikatorer, inbegripet andelen vuxna med 
medelhög och hög kompetens, vuxnas deltagande i utbildning, digitala färdigheter och andelen arbetstillfällen 
som kräver en medelhög och hög kompetens. Som ett tredje steg följer ett tematiskt tillvägagångssätt för att 
identifiera viktiga politiska verktyg som är verkningsfulla när det gäller att förbättra genomförandet av vuxnas 
färdigheter och s ystem för inlärning, vägledning om utbildningsmöjligheter, initiativ för att involvera utsatta 
grupper, såsom arbetslösa och lågutbildade, i utbildning samt åtgärder för att stödja och uppmuntra företag att 
utbilda sin personal. De sistnämnda indikatorerna  redovisas i detta avsnitt.  
DKFI
LUNLSE
ATCZ
DEMT
UK
EL
HUIE
LVPL PTBG
HRRO
BEEEES
FRLT
SISKCYy = 0,0381x -0,89
R² = 0,0151
-15,0-12,0-9,0-6,0-3,00,03,06,09,0
25 30 35 40 45 50 55 60 65 70 75 80 85 90Individens digitala färdigheter -förändring
Individens digitala färdigheter2017
 
65 
 framkommit av undersökningen om vuxenutbildning42, finns det ett starkt positivt förhållande 
mellan andelen vuxna (i åldrarna 25 –64 år) som får vägledning och dem som slutlig en deltar i 
utbildning43. Även om offentliga vägledningstjänster är ett vanligt politiskt verktyg i de flesta 
medlemsländer, varierar deras omfattning i fråga om utåtriktad verksamhet avsevärt från ett 
land till ett annat. Som framgår av diagram 26, variera de andelen vuxna som fick kostnadsfri 
information eller rådgivning om utbildningsmöjligheter från institutioner eller organisationer 
under de senaste tolv månaderna från 1,5  % i Rumänien till närmare 56  % i Sverige 2016, 
medan EU -genomsnittet var 24,3  %. I länder som Bulgarien, Grekland, Litauen och Italien 
utnyttjade färre än 10  % av de vuxna denna typ av kostnadsfria tjänster. Deltagandet i 
utbildning var också relativt lågt i dessa länder under samma referensperiod (29  % jämfört 
med EU -genomsnittet på 43  %). Samtidigt fick mer än 40  % av de vuxna vägledning om 
utbildningsmöjligheter i Sverige, Österrike, Nederländerna, Luxemburg och Danmark. Detta 
kan betraktas som en av de faktorer som bidrar till den relativt höga andelen som deltar i 
vuxenutbildning i dessa länder (57  % jämfört med EU -genomsnittet på 43  %).  
Diagram 26: Andelen som får vägledning om vuxenutbildningsmöjligheter, 2016  
 
Källa : Eurostat, vuxenutbildningsundersökningen. Uppgifter för 2016. Uppgifter saknas för Irland och Ungern.  
Utbildningsåtgärder för att engagera utsatta personer är särskilt viktiga. Dessa åtgärder 
kan ta sig olika uttryck, bland annat som formell eller icke -formell yrkesutbildning eller som 
                                                            
42 Uppgifterna omfattar alla tjänster (till exempel information, karriärplanering, orientering och rådgivning) för 
att hjälpa de lärande och/eller potentiella lärande att välja när det gäller utbildningsmöjligheter.  
43 Europeiska kommissionen, 2015.  An in -depth analysis of adult learning policies and their effectiveness in 
Europe . 

 
66 
 program för utveckling av grundläggande färdigheter44. Lågutbildade och arbetslösa vuxna 
står inför särskilda utmaningar vad gäller tillgång till utbildning. Enligt uppgifter från 
arbetskraftsundersökningen varierade 2017 andelen arbetslösa vuxna som deltog i någon 
utbildningsinsats under de senaste fyra vec korna före undersökningen (som andel av alla 
arbetslösa vuxna) från nästan 1,5  % i Slovakien till närmare 45  % i Sverige, medan EU -
genomsnittet var 10,1  % (diagram 27). Det är inte bara i Slovakien som deltagandet är lågt. I 
länder som Kroatien, Ungern, Bu lgarien, Polen, Grekland, Italien, Tjeckien, Cypern, Lettland 
och Tyskland deltog färre än 10  % av de arbetslösa vuxna i utbildning. I andra änden av 
spektrumet hittar man Danmark, Luxemburg och Finland, där deltagandet översteg 20  %. Vad 
gäller andelen lå gutbildade45 vuxna som deltog i någon utbildningsinsats under de senaste 
fyra veckorna före undersökningen (som andel av alla lågutbildade vuxna) finns det 
betydande skillnader mellan medlemsländerna (diagram 28). Mindre än 1  % av de 
lågutbildade vuxna delt ar i utbildning i Cypern, Grekland och Kroatien, medan mer än 10  % 
gör det i Sverige, Danmark och Finland (EU -genomsnitt: 4,3  %). 
Diagram 27: Andelen arbetslösa vuxna som deltar i utbildning (som andel av alla 
arbetslösa vuxna), 20 17 
 
Källa: EU:s arbetskraftsundersökning. Uppgifter för 2017. Uppgifter saknas för Litauen och Rumänien.  
                                                            
44 Se till exempel ESRI, 2012. Literacy, Numeracy and Activation among the Unemployed . Shaw, N., Armistead, 
C., 2002. Evaluation of the Union Learning Fun d Year 4 . London: Department for Education and Skills. Casey, 
H. et al, 2006. You wouldn’t expect a maths teacher to teach plastering: Embedding literacy, language and 
numeracy in post -16 vocational programmes – the impact on learning and achievement . NRDC . 
45 Lågutbildade definieras här som personer med högst grundskoleutbildning (Iscednivåerna 0 –2). 

 
67 
 Diagram 28: Andelen lågutbildade vuxna som deltar i utbildning (som andel av alla 
lågutbildade vuxna), 2017  
 
Källa: EU:s arbetskraftsundersökning. Uppgifter för 2017. Uppgifter för Rumänien, Bulgarien, Litauen och 
Slovakien är inte tillgängliga.  
Att ge arbetsgivarna ekonomiska incitament kan uppmuntra dem att investera i 
personalens utbildning. Arbetsgivarna är oftast de som  tillhandahåller eller finansierar 
vuxenutbildning för sin personal, eftersom de ekonomiskt stöder mer än två tredjedelar av alla 
vuxna som deltar i arbetsrelaterad utbildning. Trots att den totala omfattningen är liten, är 
offentlig finansiering till arbe tsgivare ett vanligt politiskt verktyg i medlemsländerna. 
Incitamenten kan bland annat vara skatteincitament (skatteavdrag eller skattelättnader), 
direkta subventioner för utbildning (inbegripet EU -stöd) eller avgiftsbaserade 
finansieringssystem (utbildnin gsfonder). Det finns också belägg för att direkta subventioner 
till företag (till exempel i form av bidrag) kan vara mer verkningsfulla när det gäller att styra 
arbetstagarnas deltagande i utbildning, jämfört med andra former av ekonomiska incitament. 
Det är viktigt att det ekonomiska stödet riktas på rätt sätt, till exempel genom att man riktar in 
sig på företag med ekonomiska begränsningar och kapacitetsbegränsningar, framför allt små 
och medelstora företag, för att undvika dödviktseffekter (finansiering av investeringar som 
ändå skulle ha genomförts). Det finns belägg för att det är andelen företag som får ekonomiskt 
stöd snarare än stödets storlek som har en stark positiv koppling till vuxnas deltagande i 
utbildning. Enligt de senaste (2015) uppgifterna om ekonomiskt stöd, som framkommer av 
undersökningen om yrkesinriktad fortbildning46, varierar andelen företag som uppger att de 
                                                            
46 Uppgifterna är en del av den europeiska statistiken om livslångt lärande och omfattar alla tre typer av 
ekonomiska incitament, nämligen direkta subventioner för utbildning, skatteincitament och inkomster från 

 
68 
 har mottagit någon typ av offentlig medfinansiering för utbildningsinsatser under de senaste 
tolv månaderna från 0,1  % i Rumänie n till närmare 64  % i Spanien (diagram 29). Det är inte 
bara i Rumänien som andelen företag som får denna typ av ekonomiskt stöd är lägre än 1  %, 
utan i Portugal, Slovakien och Bulgarien är situationen densamma. I Cypern, Belgien, 
Frankrike och Spanien öve rstiger denna andel däremot 20  %. 
Diagram 29: Andelen företag som får ekonomiskt stöd för utbildning, 2015  
 
Källa: Eurostat, undersökningen om yrkesinriktad fortbildning. Uppgifterna är för 2015 och visar andelen företag 
med minst  tio anställda som uppger att de har fått offentligt ekonomiskt stöd för tillhandahållande av utbildning 
under referensåret (2015). Uppgifter saknas för Irland.  
 
Arbetsmarknadssituationen för unga förbättras kontinuerligt i takt med att det 
makroekonomiska  läget stärks. Ungdomsarbetslösheten i EU har minskat från den topp på 
23,7 % som nåddes 2013 till 16,8  % under 2017. Den är dock fortfarande högre än den var år 
2008 och överstiger fortfarande 30  % i vissa medlemsländer (Italien, Spanien och Grekland). 
Skillnaderna i ungdomsarbetslösheten minskar över tid (se diagram 30). I länder som tidigare 
hade hög ungdomsarbetslöshet har den minskat i större utsträckning, bortsett från vissa 
undantag (Italien, Frankrike och Belgien), där minskningen sker ganska långsa mt. I andra 
änden av spektrumet har betydande minskningar uppnåtts i Tjeckien, Ungern, Slovenien, 
Bulgarien, Irland och Polen, som låg långt under EU -genomsnittet 2017. Arbetslösheten bland 
unga kvinnor och män ligger på ungefär samma nivå (16,1  % för kvin nor och 17,4  % för män 
                                                                                                                                                                                          
avgiftsbaserade utbildningsfonder. Undersökningen omfattar bland annat uppgifter om företagens inkomster från 
kollektiva, gemensamma eller andra utbildningsfonder samt annat ekonomiskt stöd från den offen tliga sektorn 
för tillhandahållande av kontinuerlig yrkesinriktad fortbildning.  

 
69 
 2017) och utvecklas i stort sett på samma sätt. Återhämtningen på arbetsmarknaden leder inte 
alltid till att det skapas arbetstillfällen av hög kvalitet, eftersom unga oftare har atypiska och 
otrygga anställningsformer, vilket inbegr iper tidsbegränsade anställningar, ofrivilligt 
deltidsarbete och lågavlönade jobb. År 2017 hade 43,9  % av de unga arbetstagarna en 
tidsbegränsad anställning, vilket var en ökning från 42,2  % år 2013 jämfört med 12,2  % av 
arbetstagarna i åldrarna 25 –54 år, i Slovenien och Spanien gällde detta fler än 7 av 10 unga 
arbetstagare.  
Diagram 30: Ungdomsarbetslöshet (15 –24 år), jämförelse över flera år  
 
Källa: Eurostat, arbetskraftsundersökningen.  
 
Förutom de unga som jobbar eller söker jo bb står en stor del av unga i åldrarna 15 –24 
år utanför arbetskraften.  I EU var det totalt nästan 6 miljoner unga i åldrarna 15 –24 år som 
varken arbetade eller studerade under 2017. Det motsvarar 10,9  % av befolkningen i den 
åldersgruppen, vilket är en min skning från den högsta nivån på 13,2  % som nåddes 2012 och 
är på samma nivå som 2008 (10,9  %). Minskningen berodde främst på att arbetslösa unga som 
varken arbetade eller studerade fick jobb. Av diagram 31 framgår det att andelen unga som 
varken arbetar el ler studerar fortfarande ligger på mer än 15  % i flera länder (Italien, Cypern, 
Bulgarien, Kroatien, Grekland och Rumänien). Antalet unga som varken arbetar eller studerar 
ökar i Danmark47, Luxemburg och Estland samt, vilket är mer oroande, i de två länder som 
har de högsta nivåerna (Cypern och Italien, som båda finns i kategorin ”kritiska situationer”). 
                                                            
47 Ökningen bör tolkas med försiktighet eftersom det finns ett avbrott i Danmarks sysselsättningsstatistik för 
2017 och 2016 (se även bilagorna 1 och 2). Även för Belgien, Irlan d och Malta finns ett avbrott 2017.  

 
70 
 Av denna orsak är konvergensen endast begränsad, vilket framgår av regressionslinjens n ågot 
negativa lutning. Det är däremot positivt att betydande minskningar kan noteras i Bulgarien 
och Rumänien (i kategorin ”svag men förbättras”), där ursprungsnivån var hög.  
Diagram 31: Andelen unga som varken arbetar eller stude rar (15 –24 år) och årlig 
förändring (huvudindikator i den sociala resultattavlan)  
 
Källa: Eurostat. Rapporteringsperiod: Nivåerna för 2017 och de årliga förändringarna jämfört med 2016. Anm.: 
Axlarnas skärningspunkt motsvarar det oviktade EU -genomsnittet.  En förklaring finns i bilagan.  
 
Efter minskningen av ungdomsarbetslösheten står majoriteten av unga som varken 
arbetar eller studerar utanför arbetskraften, men  skillnaderna mellan medlemsländerna 
är stora.  Andelen utanför arbetskraften är särskilt hög i Bulgarien, Rumänien och Italien, 
medan arbetslösheten är dominerande i Spanien, Kroatien och Grekland. Man har kunnat 
konstatera att lågutbildade unga löper störst risk att hamna i kategorin som varken arbetar 
DK
LU
ATCZDE
NLSE
SI
IEEE
ESCY
EL
HRIT
BEFIFRHU
LT
LVMT
PL
PTSK
UK
BGROy = -0,051x -0,1318
R² = 0,0534
-3,5-3,0-2,5-2,0-1,5-1,0-0,50,00,51,01,5
2 4 6 8 10 12 14 16 18 20 22Unga som varken arbetar eller studerar (% av åldersgruppen 15 -24 år) -förändring
Unga som varken arbetar eller studerar (% av åldersgruppen 15 -24 år)2017
 
71 
 eller studerar48. Bland kvinnor som varken arbe tar eller studerar är det vanligare att de helt 
och hållet står utanför arbetskraften än att de är arbetslösa, medan det motsatta gäller för män.  
Under det senaste årtiondet har sysselsättningsgraden bland äldre arbetstagare ökat 
betydligt.  Äldre arbetstag are (i åldrarna 55 –64 år) har klarat krisen relativt sett bättre än andra 
åldersgrupper och står för de flesta nya arbetstillfällen som skapats under återhämtningen. 
Antalet äldre arbetstagare på arbetsmarknaden har ökat med nästan 7 miljoner mellan andra 
kvartalet 2013 och andra kvartalet 2018. Mer allmänt, som konstaterades i kapitel 1, har 
åldersgruppen 55 –64 år bidragit mycket till sysselsättningsgradens totala ökning under de 
senaste tio åren. Under 2017 var sysselsättningsgraden bland 55 –64-åringar 55 ,3 %, vilket är 
1,8 procentenheter högre än året innan, och mot bakgrund av befolkningsutvecklingen 
förväntas den öka stadigt. Sysselsättningsgraden bland äldre arbetstagare varierar stort mellan 
medlemsländerna, från 76,4  % i Sverige till 38,3  % i Greklan d. I Spanien, Belgien, Polen och 
Malta ligger sysselsättningsgraden bland äldre arbetstagare också under eller nära 50  %. 
Sysselsättningsgraden bland kvinnor i åldrarna 55 –64 år ökar snabbare än bland män och var 
50,9 % år 2016.  
Yrkeslivets genomsnittliga  längd har ökat i nästan alla medlemsländer sedan 2008.  
Ökningen har varit markant (med mer än två år) i Estland, Litauen, Tjeckien, Malta, Ungern, 
Polen och Luxemburg. Yrkeslivets längd skiljer sig fortfarande kraftigt mellan könen, men 
minskar, och kvinn or arbetar i snitt 4,9 år färre än män (33,4 år jämfört med 38,3 år 2017). 
Detta genomsnitt är en följd av de stora variationerna mellan medlemsländerna och beror på 
flera olika faktorer, som bristande tillgång till vård - och omsorgstjänster samt lägre 
pensionsålder för kvinnor i vissa medlemsländer.  
                                                            
48 Eurofound, 2016. Exploring the Diversity of NEETs . Luxemburg: Europeiska unionens publikationsbyrå.  
 
72 
 Diagram 32: Yrkeslivets genomsnittliga längd, jämförelse 2008 –2017  
 
Källa: Eurostat, arbetskraftsundersökningen.  
 
Sysselsättningsgraden bland kvinnor fortsatte att öka stadigt under 2017. Den nådde 
66,5 %, jämfört med 65,3  % ett år tidigare. Sysselsättningsgraden bland kvinnor förbättrades i 
alla medlemsländer, med undantag för Danmark (där den dock är mycket hög). De n varierar 
mellan 79,9  % i Sverige och 48  % i Grekland, och är låg (under 60  %) även i Spanien, Malta, 
Kroatien och Italien. Trots framsteg är kvinnorna fortfarande mindre representerade än män 
på arbetsmarknaden. Skillnaderna i sysselsättning mellan könen  – en av huvudindikatorerna i 
den sociala resultattavlan – är fortfarande stora (11,5 procentenheter). Mot bakgrund av en 
svag variation jämfört med förra året, är konvergensen mellan medlemsländerna begränsad. 
Italien, Grekland och Rumänien anses vara i k ategorin ”kritiska situationer”, medan en 
märkbar förbättring skedde i Malta 2017, som är det medlemsland där skillnaderna i 
sysselsättning mellan könen fortfarande är störst. En betydande ökning (med 1 procentenheter 
eller mer) noterades i Lettland, Unger n och Kroatien. Sysselsättningsgraden ökade för båda 
könen i dessa länder, men mycket snabbare för män än för kvinnor. Lettland, Litauen, Finland 
och Sverige är fortfarande de länder som har minst skillnader i sysselsättning mellan könen.  

 
73 
 Diagram 33: Skillnader i sysselsättning mellan könen och årlig förändring 
(huvudindikator i den sociala resultattavlan)  
 
Källa: Eurostat, arbetskraftsundersökningen. Rapporteringsperiod: Nivåerna för 2017 och de årliga 
förändringarna jämfört med 2016. Anm.: Axlarnas skärningspunkt motsvarar det oviktade EU -genomsnittet. En 
förklaring finns i bilagan.  
 
Skillnaderna i sysselsättning mellan könen är större mätt i heltidsekvivalenter, eftersom 
kvinnor arbetar deltid i större utsträckning.  De genomsnit tliga skillnaderna mellan könen 
vad gäller deltidsanställning minskade endast något jämfört med 2016 och uppgick till 23 
procentenheter 2017.  Sammanlagt arbetade 31,1  % av kvinnorna deltid i EU 2017, jämfört 
med 8,2  % av männen. Skillnaderna är dock stora mellan medlemsländerna. Medan andelen 
deltidsarbetande kvinnor traditionellt sett fortfarande är låg i de flesta av de östeuropeiska 
medlemsländerna (under 10  % i Bulgarien, Kroatien, Litauen, Ungern, Polen, Rumänien och 
Lettland), uppgår den till 74,1  % i Nederländerna (22,6  % för män), 49,9  % i Österrike 
(10,5  % för män) och 46,8  % i Tyskland (9,3  % för män). Ett utbud av deltidsarbete är en 
viktig faktor för att behålla kvinnorna på arbetsmarknaden, framför allt när de har barn. Långa 
LV
FI
LTSE
DK
EE
LUPT
SI
SKCZHRHU
PLEL
IT
ROATBEBG
CYDEES FR
IE
NL
UK
MTy = -0,0155x + 0,0954
R² = 0,0079
-3,5-3,0-2,5-2,0-1,5-1,0-0,50,00,51,01,52,0
0 2 4 6 8 10 12 14 16 18 20 22 24 26Skillnader i sysselsättning mellan könen -förändring
Skillnader i sysselsättning mellan könen2017
 
74 
 perioder av minskad  arbetstid kan dock leda till ytterligare skillnader mellan könen vad gäller 
löner och pensioner, eftersom deltidsarbete oftast också är förknippat med lägre timlön och 
lägre socialförsäkringsavgifter. Även om en minskning har skett, var 22,5  % av 
deltidsa nställningarna bland kvinnor ofrivilliga 2017.  
Förutom att kvinnor jobbar mindre, har de också ofta betydligt lägre lön än män. Trots 
att kvinnor i allmänhet är bättre kvalificerade än män49 förblir löneskillnaderna stabila på 
16,2 %50 2016, med endast en li ten minskning jämfört med 2013 (16,8  %). Kvinnor tenderar 
att vara överrepresenterade i lågbetalda sektorer och yrken och är ofta överkvalificerade för de 
arbeten de utför. En del av löneskillnaderna kvarstår även när man bortser från faktorer som 
skillnad er i erfarenhet, utbildningsnivå, typ av anställningsavtal osv. Skillnaderna mellan 
länderna är betydande. Löneskillnaderna mellan könen är fortfarande över 20  % i Estland, 
Tjeckien, Tyskland, Storbritannien och Österrike, medan de minsta skillnaderna (dry gt 5 %) 
förekommer i Rumänien, Italien och Luxemburg. Situationen har förbättrats avsevärt i 
Estland, Ungern och Spanien sedan 2013, medan löneskillnaderna mellan könen har ökat med 
mer än 2 procentenheter i Portugal och Litauen. Löneskillnaderna mellan kö nen leder ofta till 
pensionsskillnader mellan kvinnor och män; år 2016 uppgick de till ca 37,2  % (en minskning 
med 1,1 procentenhet jämfört med 2015). Pensionsskillnaderna mellan könen var störst i 
Cypern, Nederländerna och Malta (över 44  %) och minst (und er 10  %) i Estland, Danmark 
och Slovakien.  
                                                            
49 År 2017 hade 44,9  % av kvinnorna i åldrarna 30 –34 år i EU en högre utbildning, jämfört med 34,9  % av 
männen. I alla medlemsländer har fler kvinnor än män en högre utbildning. 
50 Referensindikatorn i den sociala resultattavlan är den ojusterade löneskillnaden mellan könen (där hänsyn inte 
har tagits till individuella faktorer som delvis skulle kunna förklara inkomstskilln aderna) som borde ge en 
övergripande bild av den bristande jämställdheten i fråga om lön. Forskning visar att skillnaden mellan kvinnor 
och män till största delen kvarstår även när man beaktar skillnader i utbildningsnivå, yrkesval, arbetstid och 
andra mät bara faktorer (t.ex. http://ec.europa.eu/justice/gender -
equality/files/gender_pay_gap/2016_factors_gpg_en.pdf).  
 
75 
 Diagram 34: Ojusterad löneskillnad mellan könen, 2013 och 2016  
 
Källa: Eurostat. Anm.: Ojusterad löneskillnad mellan könen mäts som skillnaden mellan genomsnittlig 
bruttotimlön för manliga och kvinnliga avlönade anställda uttryckt som andel av de manliga avlönade anställdas 
bruttotimlön. Inga aktuella uppgifter finns tillgängliga för Kroatien, Grekland och Irland.  
 
Skillnaderna i sysselsättning tenderar att vara större för kvinnor me d omsorgsansvar.  
Föräldraskap är en av de viktigaste faktorerna som hindrar kvinnors fulla deltagande på 
arbetsmarknaden. Skillnaderna i sysselsättning mellan könen ökar markant i alla 
medlemsländer när man tar hänsyn till föräldraskap. I genomsnitt var sy sselsättningsgraden 
för kvinnor (i åldrarna 20 –49 år) med ett barn under 6 år 9,2 procentenheter lägre än för 
kvinnor utan barn år 2017. I Tjeckien, Ungern och Slovakien är de negativa effekterna av 
föräldraskap särskilt stora (över 40 procentenheter), med an inverkan är positiv, men lägre än 
för män, i Portugal, Luxemburg, Sverige och Kroatien. Däremot har föräldraskap en positiv 
inverkan på mäns deltagande på arbetsmarknaden i alla EU:s medlemsländer (+12,4 
procentenheter i genomsnitt).  
0,05,010,015,020,025,030,035,0Löneskillnader mellan könen
(% av männens lön)
2016 2013
 
76 
 Diagram 35: Föräldraskapets inverkan på sysselsättningen för män och kvinnor (20 –49 
år), 2017  
 
Källa: Eurostat. Anm.: Föräldraskapets inverkan på sysselsättningen mäts som skillnaden (i procentenheter) 
mellan sysselsättningsgraden för kvinnor (män)  med minst ett barn under 6  år och sysselsättningsgraden för 
kvinnor (män) utan barn.  
 
Ojämlik tillgång till ekonomiskt överkomliga tjänster av hög kvalitet när det gäller 
barnomsorg och långvarig vård och omsorg bidrar till föräldraskapets negativa effekt er 
på kvinnors sysselsättning. Den sociala resultattavlans huvudindikator för deltagande i 
formell barnomsorg visar att runt 33  % av alla barn mellan 0 och 3 år omfattades av formell 
barnomsorg under 2016. Detta innebär att Barcelonamålet om tillgång till ekonomiskt 
överkomlig barnomsorg av hög kvalitet för barn i denna åldersgrupp har uppnåtts nominellt. 
Stora skillnader kvarstår dock mellan länderna. I Danmark deltog 70  % av barnen i formell 
barnomsorg och i Portugal, Luxemburg, Sverige och Nederländerna uppgår andelen till runt 
50 %, medan den är långt under 10  % i Slovakien, Tjeckien, Polen och Grekland. De 
sistnämnda länderna, liksom Bulgarien, anses vara i kategorin ”kritiska situationer”. I dessa 
medlemsländer leder en brist på formell barnomsorg ocks å till sämre arbetsmarknadsresultat 
för kvinnor (i alla dessa länder är skillnaderna i sysselsättning mellan könen större än EU -
genomsnittet och föräldraskapet har en negativ inverkan på sysselsättningsgraden). År 2017 
stod 21,6  % av kvinnor med omsorgsans var i EU utanför arbetskraften eller arbetade deltid på 
grund av bristande barnomsorg och långvarig vård och omsorg. I Grekland, Spanien, Kroatien 
-40-30-20-100102030
HU
CZ
SK
EE
DE
UK
FI
BG
AT
FR
LV
MT
EU28
IE
RO
Euroområdet 19
PL
LT
NL
CY
DK
BE
SE
EL
ES
IT
LU
SI
HR
PTFöräldraskapets inverkan på sysselsättningen 
(procentenheter)
Kvinnor Män
 
77 
 och Cypern låg denna andel betydligt över 50  % och nådde rekordnivåer i Rumänien och 
Lettland (över 89  %).  
Diagram 36: Andelen barn i åldersgruppen 0 –3 år i formell barnomsorg och årlig 
förändring (huvudindikator i den sociala resultattavlan)  
 
Källa: Eurostat, EU -Silc. Rapporteringsperiod: Nivåerna för 2017 och de årliga förändringarna jämfört med 
2016. Anm.: Axlarnas skärningspunkt motsvarar det oviktade EU -genomsnittet. En förklaring finns i bilagan.  
 
I många medlemsländer är det fortfarande en utmaning att tillgodose utbudet av 
tillgängliga, kvalitativa och hållbara formella omsorgst jänster vid långvarigt vårdbehov.  
Otillräckliga omsorgstjänster vid långvarigt vårdbehov är ofta ett stort hinder för kvinnor som 
vill förvärvsarbeta, eftersom informell vård för många familjer ofta är det enda alternativet. 
Befolkningsutvecklingen kommer att förvärra detta problem, eftersom antalet vårdbehövande 
äldre förväntas öka med 13 miljoner mellan 2016 och 207051. Informella vård - och 
omsorgsgivare, som i de flesta fall är kvinnor, löper dessutom större risk att drabbas av 
fattigdom och ekonomiskt beroende, framför allt när de är tvungna att minska sin arbetstid 
                                                            
51 Europeiska kommissionen, 2018. The 2018 Ageing Report . European Economy Institutional Paper 079.  
BE
DK
SEFR
LUNL
PTEE
ESMT
SI
ATHR
HULT
BG
CZ
ELPL
SKCYDE
FI
IEIT
LV
UKROy = -0,0738x + 4,0905
R² = 0,0521
-14,0-10,0-6,0-2,02,06,010,014,0
0 4 8 12 16 20 24 28 32 36 40 44 48 52 56 60 64 68 72Barn under 3 år i formell barnomsorg -förändring
Barn under 3 år i formell barnomsorg2016
 
78 
 eller sluta arbeta för att vårda sina anhöriga, vilk et leder till lägre inkomst och 
pensionsrättigheter.  
Det finns ofta negativa ekonomiska incitament som hindrar kvinnor från att börja jobba 
eller gå upp i arbetstid . Framför allt när inkomstskatten beräknas på grundval av hushållens 
inkomster istället för  på individuella inkomster kan det finnas starka negativa ekonomiska 
incitament för en icke -arbetande partner eller den andra försörjaren i familjen (ofta kvinnan) 
att jobba eller gå upp i arbetstid. Det finns även andra aspekter av skatte - och 
förmånssyst emen som kan leda till minskat arbetskraftsutbud, bland annat familjebaserade 
och överförbara avdrag samt avdrag för försörjningsberoende make eller maka. År 2016 var 
bidragsfällorna för den andra försörjaren i familjen särskilt stora i Danmark, Tyskland, 
Belgien och Frankrike, medan låglönefällorna var stora i Belgien, Tyskland och Luxemburg52. 
Höga kostnader för vård och omsorg ökar bidragsfällorna och utgör därmed negativa 
incitament för att ta ett jobb eller öka antalet arbetstimmar.  
Personer med invandr arbakgrund drar endast delvis nytta av det generellt bättre 
arbetsmarknadsläget . En allt större andel av befolkningen i EU utgörs av personer som är 
födda utanför unionen (7,2  % under 2017, jämfört med 6,6  % under 2014). Sannolikheten att 
de förvärvsarbeta r är dock mindre än för inrikes födda. År 2017 hade 63  % av personer födda 
utanför EU i arbetsför ålder (20 –64 år) ett arbete, vilket är en mycket lägre nivå än före krisen 
(66,2  % 2008). Skillnaderna i sysselsättning mellan de två grupperna var 10 procent enheter 
2017, vilket är en liten förbättring jämfört med 2016 (10,5 procentenheter), men en stor 
försämring jämfört med 2008 (4,5 procentenheter). I vissa medlemsländer (Finland, Sverige, 
Nederländerna och Belgien) låg skillnaderna på eller nära 20 procent enheter 2017. 
Utmaningarna är till och med ännu större för kvinnor födda utanför EU. Deras 
sysselsättningsgrad var 54,1  % 2017, vilket är en skillnad på 13,6  % jämfört med inrikes 
födda kvinnor. Dessutom tenderar personer födda utanför EU som förvärvsarbet ar att drabbas 
av fattigdom bland förvärvsarbetande i större utsträckning än inrikes födda.  
 
                                                            
52 Bidragsfällan för den andra försörjaren i f amiljen mäter den effektiva marginalskatten på arbetsinkomster från 
den andra försörjaren i familjen när denna övergår från socialt bistånd till arbete. Låglönefällan beräknas för par 
utan barn när den andra försörjaren i familjen ökar sina inkomster från 33 % till 67  % av genomsnittslönen och 
vars främsta inkomsttagare tjänar 100  % av genomsnittslönen.  
 
79 
 Diagram 37: Sysselsättningsgraden bland personer födda utanför EU, jämförelse över 
flera år  
 
Källa: Eurostat. Anm.: Inga tillgängliga uppgifter för Tyskland för 2008 och 2013.  
 
Diagram 38: Sysselsättningsgraden efter födelseland, 20 –64 år, 2017  
 
Källa: Eurostat.  
 
NL SE BE FI DK DE FR AT EU28 LV EE UK MT HR IE LU BG LT SI ES EL CY HU SK IT CZ PT
Skillnader mellan födda i/utanför EU 80,5 19,3 19,0 18,8 17,9 17,1 17,0 16,9 10,0 8,6 8,3 8,2 7,9 6,6 6,6 6,6 6,3 6,0 5,4 4,4 4,1 3,4 1,5 0,4 0,2 -0,9 -1,5
Födda utanför EU 66,2 52,0 56,2 61,0 64,5 55,6 60,9 63,0 67,1 71,3 70,6 64,1 57,5 66,5 62,7 65,1 70,2 68,7 61,6 54,0 67,6 71,7 70,7 62,1 79,4 74,5
Födda i EU 80,5 85,5 71,0 75,0 78,9 81,6 72,6 77,8 73,0 75,7 79,6 78,8 72,0 64,1 73,1 69,3 71,4 76,2 74,1 66,0 58,1 71,0 73,2 71,1 62,3 78,5 73,08119
19191817
1717
10988
8
77
766
5
4
432
0
0
4045505560657075808590
 
80 
 De utmaningar som personer med invandrarbakgrund står inför tenderar att gå i arv . 
Andelen personer  med invandrarbakgrund ökar, framför allt bland unga människor53, och det 
finns belägg för att inrikes födda personer med utrikes födda föräldrar har lägre 
sysselsättningsgrad än personer med inrikes födda föräldrar54. Detta bidrar i sin tur till högre 
arbet slöshet bland vissa grupper av utsatta unga. Arbetsmarknadsresultaten skiljer sig också 
markant på grund av migration55. Även om en lägre sysselsättningsgrad bland migranter 
delvis beror på att en högre andel av dem har låg utbildning, så leder inte en stig ande 
utbildningsnivå56 till bättre sysselsättningsresultat. Migranters kompetens och kvalifikationer 
är till stor del underutnyttjade57. 
Sysselsättningsgraden bland personer med funktionsnedsättning antyder att potentialen 
att utnyttja deras kompetens är outnyttjad. Skillnaderna i sysselsättning mellan personer 
med funktionsnedsättning och personer utan funktionsnedsättning var stora i EU 2 01658. 
Sysselsättningsgraden för personer med funktionsnedsättning var då 48,1  %, jämfört med 
73,9 % för personer utan funktionsnedsättning. Dessa skillnader varierar dock stort mellan 
medlemsländerna59, från 14,7 procentenheter (Italien) till över 45 procen tenheter (Irland). 
Dessutom ingår endast 59,7  % av personer med funktionsnedsättning i arbetskraften i EU, 
jämfört med 82,2  % av personer utan funktionsnedsättning, vilket tyder på att det finns 
betydande hinder för personer med funktionsnedsättning att ta  sig in på arbetsmarknaden60. 
Bland länder som har ungefär samma arbetskraftsdeltagande för personer utan 
funktionsnedsättning kan arbetskraftsdeltagandet för personer med funktionsnedsättning skilja 
                                                            
53 Cirka 20  % av personer i åldrarna 15 –29 år hade en invandrarbakgrund i EU 2014. Dessa personer är antingen 
utrikes födda eller inrikes födda med minst en  utrikes född förälder. Källa: Eurostat.  
54 OECD (2017), Catching Up? Intergenerational Mobility and Children of Immigrants . 
55 Sysselsättningsgraden bland personer födda utanför EU är högre bland personer som kommit till unionen för 
att studera eller arbeta  (71 % under 2014, dvs. till och med högre än för EU -medborgare) och lägre bland 
personer som kommit av familjeskäl och bland flyktingar. Största delen av de personer som är födda utanför EU 
hade invandrat av familjeskäl 2014 (52  % ). Deras sysselsättnings grad var 53  % under 2014, vilket är ännu lägre 
än bland flyktingar (56  %). 
56 Vad gäller utbildningsnivån 2017, var det mer sannolikt att medborgare från tredjeländer i åldrarna 25 –54 år 
hade en lägre utbildningsnivå (43,6  %) än värdlandets medborgare hade det (21,2  %). Det var även mindre 
sannolikt att de hade en högre utbildning (26,3  % jämfört med 31,6  %). 
57 De mest uttalade skillnaderna i sysselsättningsgrad mellan personer födda utanför EU och personer födda i EU 
finns bland dem som har en högskoleutbil dning, vilket visar att det är mindre lönsamt för migranter att utbilda 
sig än för personer födda i EU (se även Employment and Social Developments in Europe 2015 ). Cirka 42  % av 
medborgare från tredjeländer med högre utbildning var överkvalificerade 2017, dvs. de arbetade, men hade låg - 
eller medelkvalificerade yrken, jämfört med omkring 20  % av värdlandets medborgare. Skillnaderna mellan 
dessa båda grupper har dock minskat under de senaste åren, från 25 procentenheter 2012 till 20  procentenheter 
2017.  
58 Uppgifterna kommer från gemenskapsstatistiken över inkomst - och levnadsvillkor 2015, analyserade av 
ANED, ett akademiskt nätverk för europeiska experter på funktionsnedsättning.  
59 Förekomsten av funktionsnedsättning varierar i stor utsträckning mellan medle msländerna.  
60 Samma som ovan.  
 
81 
 sig åt markant. Arbetenas kvalitet är också en viktig frå ga; under 2016 löpte personer med 
funktionsnedsättning i EU större risk att drabbas av fattigdom bland förvärvsarbetande än 
befolkningen i allmänhet61. Vad gäller skillnader mellan könen var sysselsättningsgraden för 
kvinnor med funktionsnedsättning (45,9  %) något lägre än för män med funktionsnedsättning 
(50,6  %) och i vissa medlemsländer var situationen omvänd. När det gäller den samlade 
självupplevda livskvaliteten bland personer med funktionsnedsättning enligt Eurofounds62 
undersökning, varierar känslan a v utanförskap betydligt beroende på om man arbetar eller 
inte. Det är mycket mindre vanligt att de som har ett arbete uppger att de har en upplevelse av 
att stå utanför samhället jämfört med långtidsarbetslösa respondenter med 
funktionsnedsättning eller pe rsoner som inte kan arbeta på grund av sin funktionsnedsättning.  
3.2.2  Politiska åtgärder  
Övergripande strategier som är inriktade på de faktorer som påverkar andelen unga 
med högst grundskoleutbildning krävs för att minska skolavhoppen, förhindra social 
utestängning och underlätta övergången till arbetsmarknaden för unga . Många 
medlemsländer har nyligen infört åtgärder för att minska andelen unga med högst 
grundskoleutbildning. Åtgärderna omfattar allt från politiska insatser för att erbjuda språklig 
hjälp  till elever med ett annat modersmål och studie - och yrkesvägledning i skolor, till 
åtgärder för att stödja unga med högst grundskoleutbildning att återvända till 
utbildningssystemet. I Bulgarien finansieras till exempel genom projektet ”Din klass” 
ytterli gare pedagogiskt stöd till elever som riskerar att hoppa av skolan, såsom 
språkundervisning, extra undervisning för att överbrygga kunskapsluckor och fritidsaktiviteter 
för att öka elevernas motivation. Sverige ger ekonomiskt stöd till skolor enligt elever nas 
socioekonomiska bakgrund för att främja en balanserad social sammansättning och för att 
förebygga att unga lämnar skolan med högst grundskoleutbildning. I Spanien främjar den s.k. 
Proeduca -planen åtgärder som förbättrar kvaliteten på och jämlikheten i utbildningssystemet 
och som stöder program som ger en andra chans.  
Det är avgörande att säkerställa tillgången till ekonomiskt överkomlig utbildning av hög 
kvalitet och att stödja lärarnas fortbildning för att förbättra elevernas skolresultat.  
                                                            
61 Gemenskapsstatistiken över inkomst - och levnadsvillkor, 2017. Människor som riskerar att drabbas av 
fattigdom eller social utestängning enligt graden av aktivitetsbegränsningar, kön eller ålder . (hlth_dpe050).  
62 Eurofound, 2 018. Den sociala och sysselsättningsmässiga situationen för personer med funktionsnedsättning . 
Europeiska unionens publikationsbyrå, Luxemburg.  
 
82 
 Irlands hand lingsplan för utbildning är inriktad på att främja kvalitet, spetskompetens och 
innovation, att ta itu med kritiska kompetensglapp, att vara ledande inom viktig 
möjliggörande teknik och att främja integration. I Luxemburg har en reform av 
sekundärutbildnin gen nyligen genomförts. Den syftar till att anpassa utbildningen till 
elevernas behov och skolorna får större självbestämmanderätt att genomföra läroplanen enligt 
den profil som de väljer. Reformen medför en diversifiering av språkutbudet och inför 
treårsp laner för skolans utveckling som omfattar aspekter såsom vägledning, studieframgång, 
fritidsaktiviteter, psykosocialt stöd och ökad digital kompetens. I Kroatien inför ”Skola för 
livet” -initiativet nya läroplaner med en strategi baserad på läranderesultat,  som innebär att 
fokus i undervisningen läggs mer på elevernas erfarenheter. Genom initiativet ges lärarna mer 
tid för förberedelser och det införs ämnesöverskridande undervisning i nyckelkompetenser, 
såsom entreprenörskap, studieteknik och medborgarskap. ”Samverkan för bästa skola” är 
Sveriges initiativ för att bekämpa ojämlikhet. Det ger skräddarsytt stöd som är praktiskt 
inriktat och som åtföljs av fortbildning för lärare i skolor som står inför de svåraste 
utmaningarna vad gäller att tillhandahålla unde rvisning av hög kvalitet och där en stor andel 
av eleverna inte slutför sin utbildning. Cypern ska införa en ny fortbildningsram för lärare för 
att utöka deras fortbildning. Landet har inlett arbetet med att uppgradera läroplanen för 
förskoleverksamheten s om bygger på indikatorer för framgång och tillräcklighet. I Litauen 
finns en ny förordning om lärarutbildning som fastställer kvalitetskraven för 
utbildningsprogram och lärarpraktik, möjligheter till lärarutbildning och fortbildning för 
lärare samt kriteri er för nationella utbildningscentra för lärare.  
Ett ändamålsenligt genomförande av lagstiftningsändringar för inkludering av romer i 
utbildningen är fortfarande viktigt.  De åtgärder för romska elever som för närvarande 
vidtas i Bulgarien är till exempel s tipendier, fritidsaktiviteter, extralektioner i bulgariska och 
verksamhet som involverar föräldrarna.  Ungern ändrade i juli 2017 lagarna om likabehandling 
och allmän utbildning för att förbjuda segregering. Dessutom har skolor med svaga resultat 
och en hög  risk för segregering och där en stor andel elever hoppar av skolan valts ut för 
fortbildningsstöd och avancerat utvecklingsstöd under 2017 så att de kan införa nya 
undervisningsmetoder. Särskild personal tillsätts och arbetsgrupper inrättas i skoldistrikt en för 
att motverka segregering. I Rumänien har skolinspektionens och kvalitetssäkringsbyråns 
(ARACIP) ansvar för att övervaka segregeringen utvidgats. Den slovakiska regeringens 
reviderade handlingsplan för integrering av romer från februari 2017 håller p å att genomföras, 
 
83 
 men det återstår att se vad resultaten blir. Slovakien har antagit en tioårig nationell 
utvecklingsplan för utbildning som också bör omfatta olika aspekter av inkludering och 
kvalitet i utbildningen, även för romska barn.  
Det är avgörande  att öka kvaliteten på den högre utbildningen, framför allt mot 
bakgrund av den ständigt ökande andelen högskoleutbildade.  Kommissionens 
meddelande om en ny EU -agenda för högre utbildning från 201763 betonar vikten av åtgärder 
som syftar till att bredda del tagandet i högre utbildning, att öka andelen som slutför sin 
utbildning, att rusta de studerande med de färdigheter och kompetenser som är relevanta för 
arbetslivet och att effektivisera finansieringssystemet för högre utbildning. Flera 
medlemsländer har a viserat reformer som ligger i linje med dessa principer. Frankrike har 
nyligen antagit en lag för att stödja de studerandes framgång i högre utbildning, framför allt 
genom att erbjuda bättre vägledning inför antagandet och stöd under hela studietiden samt 
genom att offentliggöra vilka kompetenser de studerande förväntas ha innan de inleder sina 
högskolestudier. Österrike och Tjeckien har nyligen infört nya finansieringssystem för högre 
utbildning för att främja diversifiering och kvalitet. I Polen innebär d en nyligen antagna lagen 
om forskning, vetenskap och högre utbildning (”Ustawa 2.0”) en stor satsning på 
modernisering för att höja kvaliteten inom sektorn för högre utbildning. I Portugal har 
åtgärder vidtagits för att öka deltagandet i högre utbildning, bland annat genom att stärka de 
sociala stödmekanismerna för studerande med mindre gynnande bakgrund genom en 
betydande ökning av stipendier, ett socialt system för delbetalning av terminsavgifter och 
genomförandet av ett nytt program, ”+ Superior”, som sk a främja och stödja studerande att 
skriva in sig vid universitet och högskolor i mindre tätbefolkade regioner där söktrycket inte 
är lika högt.  
Medlemsländerna fortsätter att göra det lättare att förstå färdigheter och 
kvalifikationer i hela EU.  Alla medle msländer har nationella referensramar för 
kvalifikationer som bygger på principen om läranderesultat. Nästan alla (27) har fastställt sina 
kvalifikationsnivåer i enlighet med den europeiska referensramen för kvalifikationer (EQF) 
och 19 länder anger vilken  EQF -nivå deras kvalifikationer motsvarar, vilket gör dem tydligare 
och bättre jämförbara. Dessa länder är Belgien, Tjeckien, Danmark, Tyskland, Estland, 
Grekland, Frankrike, Irland, Italien, Lettland, Litauen, Luxemburg, Ungern, Malta, 
Nederländerna, Öste rrike, Portugal, Slovenien och Storbritannien.  
                                                            
63 COM(2017) 247 final.  
 
84 
 Allt fler medlemsländer tar hänsyn till inlärning utanför utbildningsinstitutioner . 
Mekanismer för främjande och samordning av valideringssystemen mellan 
utbildningssektorer, arbetsmarknaden och den tredje se ktorn har införts av 15 medlemsländer 
(Belgien, Danmark, Frankrike, Grekland, Irland, Italien, Lettland, Malta, Nederländerna, 
Polen, Portugal, Rumänien, Slovakien, Spanien och Sverige). Kopplingarna mellan de 
nationella referensramarna för kvalifikationer  och validering blir starkare i de flesta länder. 
Validering kan leda till en kvalifikation som ingår i referensramen i elva länder (Belgien, 
Frankrike, Irland, Lettland, Malta, Nederländerna, Polen, Portugal, Rumänien och 
Storbritannien) och till studiepo äng som leder till en kvalifikation i ytterligare fyra länder 
(Danmark, Estland, Spanien och Slovenien).  
Medlemsländerna går mot en övergripande strategi för kompetensstyrning.  Inom ramen 
för En ny kompetensagenda för Europa  antog rådet 2016 en rekommendation om 
kompetenshöjningsvägar som ett sätt att hantera kompetensglapp, ojämlikhet och nya behov 
på arbetsmarknaden som kräver högre kompetens. Genom kompetenshöjningsvägar ska 
beslutsfattare utarbeta och genomföra politiska åtgärder som är särskilt anpassade till behoven 
hos lågutbildade vuxna. Flera medlemsländer har arbetat för nationella kompetensstrategier, 
med stöd av kommissionen och i samarbete med OECD (Spanien, Italien, Portugal, Slovenien 
och mer nyligen även Belgie n/Flandern). Efter att diagnostikfasen har fullföljts och de 
huvudsakliga utmaningarna vad gäller kompetens har identifierats, har Italien och Slovenien 
nu övergått till genomförandefasen. Portugal har redan fullföljt både diagnostikfasen och 
genomförandef asen och lanserade sin handlingsplan i maj i år. Lettland och Polen kommer att 
inleda sina kompetensstrategiprojekt senare under 2018.  
Ytterligare åtgärder vidtas för att främja och underlätta tillgången till och deltagandet i 
yrkesutbildning.  Luxemburg h ar ändrat sin lagstiftning avseende stöd och utveckling av 
livslångt lärande i syfte att öka utgifternas genomslag via medfinansiering av livslångt lärande 
inom yrkesutbildningen. Frankrike har vikt ytterligare medel till yrkesutbildning och 
lärlingsutbild ning genom den s.k. PIC -planen ( plan d’investissement compétences ), som 
kommer att öka de offentliga utgifterna för yrkesutbildning och lärlingsutbildning med i 
genomsnitt 10  % per år. Malta har ett system som kallas ”Bli kvalificerad” som syftar till att 
ge ekonomiskt stöd till studerande som vill delta i yrkesutbildning.  
 
85 
 Medlemsländerna anpassar sina system för yrkesutbildning i syfte att förbättra 
yrkesutbildningens relevans för arbetsmarknaden.  Slovenien har infört en bilaga till 
yrkesexamensintygen som  innehåller detaljerad, enhetlig och internationellt jämförbar 
information till arbetsgivarna om yrkeskvalifikationerna. I Storbritannien har en reform av 
den tekniska utbildningen genomförts. Inom ramen för denna ska s.k. ”T -levels” införas, 
vilket är en tekniskt inriktad examen som 16 –19-åringar kan göra som ett alternativ till den 
nuvarande teoretiska studentexamen (”A -levels”). Grekland har utökat sitt stöd för 
lärlingsutbildning till utexaminerade från yrkesutbildning på motsvarande gymnasienivå som 
ger tillträde till kvalifikationer på nivå 5 i den europeiska referensramen (EQF) och ska 
underlätta övergången till arbetsmarknaden. Kroatien har ändrat lagen om yrkesutbildning, 
vilket ska leda till att nya läroplaner för yrkesutbildningen utvecklas och ut formas i enlighet 
med arbetsmarknadens krav. Genom lagen införs även ett bättre system för kvalitetssäkring 
och regionala kompetenscentra. I Cypern har regeringen vidtagit åtgärder som syftar till att 
förbättra kvaliteten på yrkesutbildningen och förvärvan det av färdigheter och kompetenser 
som behövs på arbetsmarknaden, framför allt genom att främja samarbete mellan anordnare 
av yrkesutbildning och näringslivet via praktikplatser för yrkespraktik. I Finland syftar 
reformen av yrkesutbildningen till att ytte rligare utveckla lärlingsutbildningen och underlätta 
flexibla vägar till lärande och ett praktiskt tillvägagångssätt för att få en kvalifikation.  
Flera medlemsländer har antagit olika åtgärder för att främja utvecklingen av digitala 
färdigheter.  I Bulgarie n lanseras ett EU -finansierat projekt om morgondagens utbildning för 
att hjälpa till att föra in digital teknik i utbildningen och införa innovativa 
undervisningsmetoder, liksom för att öka motivationen att lära sig och övervinna 
svårigheterna i undervisni ngsinnehållet. Storbritannien inför ett nationellt system för 
omskolning, inom ramen för vilket ytterligare 30 miljoner pund (34 miljoner euro) särskilt 
öronmärks för behov av digitala färdigheter. Spanien har antagit ett utbildningsprogram inom 
digitala f ärdigheter för unga yrkesutövare, som erbjuder arbetslösa unga vuxna utbildning 
med inriktning på den digitala industrin och nya affärsmodeller inom ramen för det nationella 
ungdomsgarantisystemet. Malta har inrättat en underkommitté i sitt nationella komp etensråd 
som ska bedriva forskning och ge rekommendationer för att komma till rätta med 
kompetensglapp på det digitala området.  
Det förblir en viktig prioritering att ytterligare förbättra sysselsättningen bland unga 
och stödja ungas övergång från utbildni ng till yrkesliv . År 2017 var mer än 5 miljoner 
 
86 
 unga registrerade i ungdomsgarantin och 3,5 miljoner accepterade ett jobberbjudande, 
fortsatte att utbilda sig, gjorde en praktikperiod eller deltog i en lärlingsutbildning. Närmare 
hälften av de unga arbetad e eller studerade fortfarande sex månader efter att de hade lämnat 
ungdomsgarantin. I många medlemsländer är dock den uppskattade andelen unga som varken 
arbetar eller studerar och som är registrerade i ungdomsgarantin under 50  %. Med tanke på att 
situatio nen på arbetsmarknaden har förbättrats betydligt för unga blir de politiska åtgärder 
som ligger till grund för ungdomsgarantin mer målinriktade.  
Medlemsländerna satsar mer på utåtriktad verksamhet för att göra tjänsterna mer 
tillgängliga för unga och säker ställa en bättre identifiering av personer i nöd. De 
vägledningscentra för unga som finns i Finland (”Ohjaamo”/”Navigatorn”) och som 
ursprungligen drevs genom ESF -finansiering har inrättats permanent och kommer att få 
omfattande ekonomiskt stöd med målet a tt nå totalt 10  000 unga. Arbetsförmedlingar för unga 
inrättas i hela Tyskland. Cypern har inlett projekt för utåtriktad verksamhet med stöd av 
utbildningsministeriet och i samarbete med arbetsmarknadsministeriet och landets 
ungdomsnämnd. Målet är att nå u t till 4  000 unga som varken arbetar eller studerar och som 
står utanför arbetskraften och att ge dem rådgivning och individanpassad utbildning för att få 
in dem på arbetsmarknaden. I Kroatien är ett system för kartläggning av unga som varken 
arbetar eller  studerar i bruk sedan november 2017. Syftet med detta är identifiera 
oregistrerade unga som varken arbetar eller studerar och deras särdrag för att bättre rikta 
åtgärderna till denna grupp.  
Nya åtgärder har också införts för att bättre stödja unga som är utsatta av olika 
orsaker. Detta omfattar bland annat bättre samarbete mellan tjänsterna på 
sysselsättnings - och utbildningsområdet samt på det sociala området. I Österrike bidrar 
ungdomsvägle dning till att hålla unga i utbildningssystemet så länge som möjligt, alternativt 
att återintegrera dem i systemet. Ett stödsystem för sysselsättning för unga offentliggjordes i 
Irland 2018. Genom systemet erbjuds praktikplatser för unga arbetssökande som är 
långtidsarbetslösa eller som stöter på betydande hinder för sysselsättning. Deltagarna lär sig 
grundläggande färdigheter för arbetslivet och social kompetens i en stödjande omgivning, 
samtidigt som de får en ersättning motsvarande nettominimilönen.  
Med lemsländerna fortsätter att stödja efterfrågan på arbetsmarknaden genom 
sysselsättnings - och entreprenörskapsincitament, framför allt genom riktade löne - och 
nyanställningsstöd . En ny lag, som inte ännu har trätt i kraft, antogs i Belgien i mars 2018 
 
87 
 för a tt stödja nya arbetstillfällen. Lagen ska göra det mindre kostsamt att anställa oerfarna 
unga personer i åldrarna 18 –21 år utan att deras nettolön minskar. Spanien har lanserat ett nytt 
system för lönestöd för 10  000 arbetslösa 18 –29-åringar, med tonvikt p å utexaminerade från 
högre utbildning (6  000 platser). En längre frist för stöd beviljas för anställning av 
långtidsarbetslösa och personer med minimiinkomster. Spanien har också antagit en sänkning 
av socialförsäkringsavgifterna under tre år för företag s om omvandlar utbildningsavtal till 
avtal om tillsvidareanställning samt nya lönestöd för unga entreprenörer (upp till 35 år) som 
för första gången anställer personal. En längre stödperiod gäller för unga arbetslösa (upp till 
29 år). Italien erbjuder en rad  incitament kopplade till socialförsäkringsavgifter, såsom sänkta 
avgifter under tre år för privata företag som tillsvidareanställer unga eller total avgiftsbefrielse 
under tre år för arbetsgivare som tillsvidareanställer unga efter en praktikperiod eller efter en 
yrkesutbildning som varvas med praktik samt för arbetsgivare som anställer unga som deltar i 
ungdomsgarantin.  Rumänien planerar att öka anställningsstödet för anställning av unga som 
varken arbetar eller studerar och unga utexaminerade från 1  125 lei/månad (ca 245 euro) till 
2 250 lei/månad (ca 490 euro).  
Flera medlemsländer satsar mycket på omskolning av och kompetenshöjning för unga 
genom aktiva arbetsmarknadsåtgärder. I Kroatien har arbetsmarknads - och 
pensionssystemsministeriet och ledningen fö r arbetsförmedlingen antagit ett nytt paket med 
aktiva arbetsmarknadsåtgärder med ytterligare tonvikt på utbildning och arbetsplatsförlagt 
lärande, även för unga. Sedan 2017 har Spanien genomfört ett utbildningsprogram inom 
digitala färdigheter för unga yr kesutövare, som erbjuder arbetslösa unga vuxna utbildning 
med inriktning på den digitala industrin och nya affärsmodeller inom ramen för det nationella 
ungdomsgarantisystemet.  
Medlemsländerna har också fortsatt  att anpassa sin lagstiftning om praktikprogra m till 
EU:s kvalitetskriterier för praktikprogram64 och att ytterligare utveckla ekonomiska 
incitament för praktikprogram. I Litauen trädde en ny sysselsättningslag i kraft den 1 juli 
2017, där en åtskillnad mellan två typer av praktik görs, nämligen ”frivillig praktik” (artikel 
10) och ”avancerad praktik” (artikel 39). I lagen fastställs en tydligare ram för oavlönad och 
avlönad praktik. I den spanska budgetlagen från 2018 avsätts ekonomiska medel för att 
lansera en praktikbonus inom ungdomsgarantin ( bono de formacion garantia juvenil ), ett 
ekonomiskt stöd på 430 euro under högst 18 månader för unga som anställs som praktikanter 
                                                            
64 Rådets rekommendation av den 10 mars 2014 om kvalitetskriterier för praktikprogram, 2014/C 88/01.  
 
88 
 eller lärlingar. Rumänien antog i juli 2018 en lag om praktikprogram som stöder personer 
över 16 år. Enligt lagen är det obli gatoriskt för arbetsgivarna att betala minst 50  % av 
bruttominimilönen per månad under högst 720 timmar (inom sex månader). Arbetsgivare som 
anställer en praktikant efter avslutad praktikperiod kommer att erbjudas en bonus.  
  
 
89 
 Ruta 2. Bättre utnyttjande av  Europeiska socialfonden (ESF)  
Europeiska socialfonden (ESF) har en budget på 86,4 miljarder euro för 2014 –2020 och är ett 
av EU:s viktigaste redskap för att hantera de utmaningar som lyfts fram i de landsspecifika 
rekommendationerna. De operativa programm en bidrar direkt till att främja hållbar 
sysselsättning av hög kvalitet samt social inkludering, investera i utbildning och förbättra 
institutionell kapacitetsuppbyggnad.  
En central prioriteringsfråga inom ESF är ungdomsarbetslösheten, som motverkas både m ed 
ESF:s egna medel och genom sysselsättningsinitiativet för unga. Budgeten för 
sysselsättningsinitiativet för unga ökades under 2017 till 8,9 miljarder euro för hela 
programperioden 2014 –2020. Sysselsättningsinitiativet vänder sig särskilt till unga som 
varken arbetar eller studerar och som bor i de regioner i EU som hade den högsta 
ungdomsarbetslösheten 2012.  
Över 15 miljoner deltagare har gynnats av stödet från ESF och sysselsättningsinitiativet 
mellan 2014 och 2017, inbegripet närmare 3 miljoner långtid sarbetslösa (17  %). Unga 
människor under 25 år (42  % av deltagarna) och lågutbildade personer med 
grundskoleutbildning (44  % av deltagarna) är de viktigaste målgrupperna för dessa insatser. 
Genomförandet, som ökade kraftigt under 2017, bör fortsätta i oför minskad takt under de 
kommande åren.  
Över 2,4 miljoner unga som varken arbetar eller studerar har fått stöd genom 
sysselsättningsinitiativet för unga mellan 2014 och 2017, varav  
- 1,5 miljon unga har fullföljt en insats som får stöd från sysselsättningsini tiativet,  
- 780 000 unga deltog i utbildning för att erhålla en kvalifikation eller förvärvsarbetade, 
även som egenföretagare, när de lämnade insatsen,  
- 550 000 hade fått ett erbjudande om anställning, vidareutbildning, lärlings - eller 
praktikplats när de  lämnade insatsen.  
Den 30 maj 2018 antog Europeiska kommissionen ett förslag om Europeiska socialfonden 
plus (ESF+) för perioden 2021 –2027. Inom den bredare ramen för struktur - och 
investeringsfonderna kommer det genom ESF+ att vara möjligt att rikta mer s töd till de 
utmaningar som identifierats i den europeiska planeringsterminen. I detta sammanhang 
kommer ESF+ att slå samman  
• Europeiska socialfonden (ESF) och sysselsättningsinitiativet för unga,  
• Fonden för europeiskt bistånd till dem som har det sämst ställt (FEAD),  
• EU:s program för sysselsättning och social förändring och social innovation samt  
• EU:s folkhälsoprogram.  
 
90 
 Målet med ESF+ -förordningen är att säkerställa att medel inom ramen för den delade 
förvaltningsdelen riktar in sig på de viktigaste utmaningarna. ESF+ kommer framför allt att 
göra följande:  
• Stödja principerna i den europeiska pelaren för sociala rättigheter och genomförandet 
av rekommendationerna i den europeiska planeringsterminen.  
• Fortsätta att stödja unga med ett minimianslag fö r medlemsländer med hög 
ungdomsarbetslöshet.  
• Främja social inkludering med en minsta andel på 25  %. 
• Stödja unionens åtgärder för social innovation, rörlighet och folkhälsa.  
• Stödja långsiktig integrering av tredjelandsmedborgare, i komplementaritet med asyl - 
och migrationsfonden (AMF).  
• Förenklas för att minska den administrativa bördan för nationella myndigheter eller 
organisationer som omfattas av ESF+ -åtgärder.  
 
Flera medlemsländer satsar fortsatt på att underlätta för äldre arbetstagare att få e tt 
jobb . Pensionsöverenskommelsen i Danmark stärker incitamenten för äldre arbetstagare att 
stanna kvar längre på arbetsmarknaden. En rad initiativ ökar flexibiliteten i pensionssystemet, 
inbegripet större ekonomiska incitament att skjuta upp pensioneringe n och att inrätta privata 
pensionssystem. Grekland har antagit ett program för stöd till den offentliga sektorn och 
lokala företag, enheter och organisationer för att anställa 10  000 långtidsarbetslösa i åldrarna 
55–67 år. I Malta kommer pensionärer som är  yngre än 65 år och som är egenföretagare eller 
arbetar deltid att kunna göra proportionerliga inbetalningar till den allmänna försäkringen till 
en räntesats på 15 procent i stället för den fulla räntesatsen. Slovenien har infört ett stöd som 
syftar till t illsvidareanställning för personer som är äldre än 58 år, där personer som får 
arbetslöshetsförmåner och kontanta socialbidrag prioriteras. Stödet uppgår till 11  000 euro 
och betalas ut till arbetsgivare i två omgångar (hälften vid rekrytering och hälften efter den 
18:e månadslönen). Dessutom har ett projekt inletts för att ge omfattande stöd till företag för 
en aktivt åldrande arbetskraft. Båda åtgärderna medfinansieras av ESF. Slutligen, i enlighet 
med strategin för aktivt åldrande inrättades i mars 2018 ett statligt råd för aktivt åldrande och 
generationsöverskridande samarbete. Det består av ministrar och företrädare för 
yrkessammanslutningar, icke -statliga organisationer och näringslivet.  
 
91 
 Många medlemsländer fortsätter att satsa på barnomsorg och omsorg stjänster vid 
långvarigt vårdbehov för att avlägsna hinder för kvinnors sysselsättning. I juni 2018 
antog Tyskland ett program om finansiering av barnomsorg, som stöder utbyggnaden av 
barnomsorg för små barn för att öka antalet kvinnor som arbetar heltid. Programmet har en 
budget på 3,28 miljarder euro och syftar till att skapa ytterligare 100  000 platser i 
barnomsorgen. Irland har infört ett system för förskoleverksamhet; från och med september 
2018 kan barn delta i barnomsorgen från en ålder av 2 år och 8  månader och fortsätta tills de 
når den obligatoriska skolåldern. Även Grekland har förlängt den obligatoriska 
förskoleundervisningen från ett till två år och har bidragit med 15 miljoner euro för ytterligare 
10 000 platser i barnomsorgen. Vissa medlemslän der har vidtagit åtgärder för att göra 
barnomsorgen mer ekonomiskt överkomlig. I Spanien har lagen om inkomstskatt ändrats för 
att möjliggöra avdrag för kostnader för barnomsorg för barn upp till 3 års ålder. Finland har 
sänkt avgifterna för förskoleverksa mhet för låginkomsttagare och medelinkomsttagare, vilket 
uppskattningsvis kommer att ge runt 6 700 familjer rätt till gratis förskola och barnomsorg. 
Irland har aviserat ett samlat system för ekonomiskt överkomlig barnomsorg som ska ge 
ekonomiskt stöd till  barnomsorg i förskola och skola. Bulgarien har vidtagit åtgärder som 
syftar till att skapa fler inrättningar för långvarig vård och omsorg för äldre och personer med 
funktionsnedsättning. Vissa medlemsländer har även vidtagit åtgärder för avlönad informel l 
vård. Tjeckien har antagit en lag om särskild ledighet för vård - och omsorgsgivare (betald 
ledighet i upp till tre månader). Irland planerar att förlänga föräldraledigheten till 26 veckor 
(sex månader) för varje barn. Om lagförslaget antas kommer de ytte rligare åtta veckorna av 
föräldraledighet att gälla även för de föräldrar som redan har utnyttjat rätten till de befintliga 
18 veckorna. Slutligen har Estland infört ytterligare fem dagars betald ledighet för vård - och 
omsorgsgivare (ersätts enligt minimil ön). 
En jämn fördelning av betald ledighet mellan kvinnor och män kan särskilt bidra till att 
öka sysselsättningen bland kvinnor med barn. I detta avseende har Spanien antagit en ny 
lag som utvidgar rätten till betald pappaledighet från fyra till fem vecko r för pappor. Tjeckien 
har infört en veckas betald pappaledighet. Slovenien har minskat längden på pappaledigheten 
från 90 till 30 dagar, men har höjt faderskapspenningen betydligt, så att den nu motsvarar 
100 % av lönen. I Nederländerna har lagförslaget o m att utöka pappaledigheten från två till 
fem dagar och att bevilja ytterligare fem veckors ledighet för föräldrar lagts fram för 
 
92 
 parlamentet. Estland planerar att göra systemet för föräldraledighet mer flexibelt så att båda 
föräldrarna kan vara lediga sam tidigt.  
Några medlemsländer ser över sina skatte - och förmånssystem för att undanröja 
negativa incitament som hindrar den andra försörjaren i familjen från att jobba. 
Danmark har i år antagit en skatteöverenskommelse som stärker incitamenten att arbeta he ltid, 
framför allt för arbetslösa och deltidsanställda. Spanien har ändrat budgetlagen från 2018 för 
att införa ett inkomstskatteavdrag för en försörjningsberoende partner med låga inkomster. 
Lettland har utvidgat omfattningen av icke beskattningsbar inkom st till make eller maka som 
inte arbetar för att ta hand om ett barn som är högst 3 år eller minst tre barn upp till 18 års 
ålder.   
Endast ett begränsat antal medlemsländer har vidtagit åtgärder för att ta itu med 
löneskillnaderna mellan könen. Sverige har  inrättat en ny myndighet för arbetsmiljökunskap 
som kommer att samla in och sprida information om åtgärder som rör arbetsmiljöfrågor, bland 
annat om könssegregering inom yrken. Estland planerar att öka insynen i lönebildningen i den 
offentliga sektorn och  att utveckla ett it -verktyg för att analysera löneskillnader mellan 
kvinnor och män. Frankrike har tillkännagett tio åtgärder för att få bukt med löneskillnaderna 
mellan könen. I augusti 2018 vidtog Portugal åtgärder för att främja lika lön för lika arbet e för 
kvinnor och män. Detta omfattar en årlig rapport som innehåller allmänna och 
sektorsspecifika uppgifter om löneskillnader mellan könen och en bedömning efter företag, 
yrke och kvalifikationer. Särskilda åtgärder från arbetsinspektionen och sanktioner  mot 
arbetsgivare på grund av diskriminerande behandling planeras.  
Många medlemsländer vidtar åtgärder för att främja integrering av personer med 
invandrarbakgrund genom strategiska planer, finansiering, lagstiftning och innovativa 
förslag . Finland har in fört nya modeller för att finansiera integrering, vilket ska påskynda 
integreringen och ge migranter möjlighet att kombinera utbildning och arbete på ett flexibelt 
sätt. I Malta lanserades en strategi och handlingsplan för integrering av migranter (”Vision  
2020”) i december 2017 som en referensram för en lyckad integrering. I Belgien har 
integrationsprogrammet för den tysktalande gruppen gjorts obligatoriskt för utländska 
medborgare som är äldre än 18 år, som är registrerade i en kommun från och med januari  
2018 och som har ett uppehållstillstånd som är giltigt i minst tre månader. I Österrike trädde 
två nya integrationslagar i kraft sommaren 2017 som en del av en större kraftansträngning för 
att främja integrering. Integrationslagen kräver att flyktingar oc h personer med status som 
 
93 
 subsidiärt skyddsbehövande undertecknar ett integrationsavtal och deltar i integrationskurser. 
Den ändrade förbundsasyllagen trädde i kraft den 1 januari 2018. Den ger personer som 
åtnjuter subsidiärt skydd och asylsökande rätt ti ll integrationsstöd, förutsatt att det förefaller 
sannolikt att internationellt skydd kommer att beviljas.  
Att främja integreringen av migranter på arbetsmarknaden är en prioriterad fråga i 
många medlemsländer.  I Belgien genomförde den flamländska arbetsf örmedlingen (VDAB) 
sin handlingsplan för 2017, ”Integration genom arbete”. Sverige har antagit nya åtgärder för 
att underlätta integrationen av nyanlända migranter, framför allt på arbetsmarknaden, bland 
annat genom att tillhandahålla målinriktad utbildnin g. Tillväxtverket i Sverige underlättar 
kontakter och nätverk mellan utrikes födda kvinnor, framför allt nyanlända kvinnor, och 
arbetsgivare. I Estland har en informationskampanj lanserats för att uppmuntra andra och 
tredje generationens migranter att få t illträde till anställning inom den offentliga sektorn. Ett 
mentorsprogram har också inletts som pilotprojekt för att underlätta tredjelandsmedborgares 
tillträde till arbetsmarknaden.  
Att främja tillgång till utbildning kan vara avgörande för integrering på  
arbetsmarknaden och i samhället i stort . I Sverige kan alla nyanlända invandrare från 
tredjeländer som omfattas av Arbetsförmedlingens etableringsinsatser och som anses vara i 
behov av utbildning för att få ett jobb ansöka om att få delta i utbildning ell er praktik. I 
Estland vidareutvecklades en onlineplattform för invandrare att lära sig estniska under 2017. I 
Finland har reformer av den grundläggande utbildningen och yrkesutbildningen genomförts 
för att förbättra utvecklingen av migranternas språkkunska per. Dessutom har en ändring av 
lagstiftningen antagits för att undervisa vuxna migranter i att läsa och skriva. Kroatien har 
förbättrat sitt system för erkännande av kvalifikationer för personer som beviljats 
internationellt skydd och har gjort det möjlig t för dem att kostnadsfritt slutföra en utbildning 
som de hade inlett i ursprungslandet. I Tyskland har åtgärder genomförts för att hjälpa 
tredjelandsmedborgarna att integreras på arbetsmarknaden genom erkännande av deras 
yrkesmässiga och utbildningsmässig a kvalifikationer samt deras icke formella färdigheter.  
Medlemsländerna vidtar även särskilda åtgärder för flyktingar och asylsökande. I 
Belgien har den federala myndigheten för mottagande av asylsökande (Fedasil) och den 
vallonska offentliga arbetsförmed lingen (Forem) kommit överens om ett strukturellt 
samarbete, framför allt för att underlätta asylsökandes tillträde till arbetsmarknaden. I Estland 
har byrån för arbetslöshetsförsäkring utvidgat projektet ”Mitt första jobb i Estland” inom 
 
94 
 ramen för ungdoms garantin, med medfinansiering från Europeiska socialfonden, till att 
omfatta personer som beviljats internationellt skydd. I Luxemburg har arbetsförmedlingen 
inrättat en tjänst för att se till att personer som beviljats internationellt skydd integreras på 
arbetsmarknaden. I Nederländerna har ett program för personer som beviljats internationellt 
skydd och inrikes födda med invandrarbakgrund lanserats för att förbättra deras tillgång till 
sysselsättning. Frankrike har lanserat initiativet ”Integration för 1  000 flyktingar” som 
erbjuder 1  000 personer som beviljats internationellt skydd ett åtta månader långt 
integrationsprogram som omfattar uppehälle, språkinlärning och certifierad yrkesutbildning.  
Många medlemsländer främjar sysselsättning för personer med f unktionsnedsättning. 
Sedan september 2017 har den grekiska regeringen gett ekonomiskt stöd för anställning av 
personer med funktionsnedsättning och anpassning av arbetsplatser vid de lokala 
myndigheterna och i privata företag. I samma anda har Sverige höjt  taket för ekonomiskt stöd 
vid anställning av personer med funktionsnedsättning. Polen håller på att genomföra ett ESF -
finansierat projekt för att minska hindren för anställning av personer med 
funktionsnedsättning. Bulgarien investerar i utbildning för at t öka anställbarheten för personer 
med funktionsnedsättning, med prioritering för personer med gravare funktionsnedsättning. 
Frankrike har antagit en lag om självbestämmande i yrkeslivet, Liberté de Choisir son Avenir 
Professionnel , som syftar till att främja anställning av personer med funktionsnedsättning. 
Denna lag går bland annat ut på att öka det socialmedicinska stödet för arbetssökande. I och 
med lagen överförs även kravet på att 6  % av de anställda ska vara personer med 
funktionsnedsättning från enhetsnivå till företagsnivå och en obligatorisk företagsdeklaration 
om åtgärder som vidtagits för att integrera arbetstagare med funktionsnedsättning införs (från 
och med januari 2020).  Portugal har infört en ny social förmån för personer med en 
funktions nedsättning på över 60  % för att uppmuntra dem att antingen fortsätta arbeta eller 
söka jobb (för närvarande har personer med funktionsnedsättning inte rätt till några 
invaliditetsförmåner om de får någon form av lön). Malta håller på att införa en ny 
budg etåtgärd som kommer att göra det möjligt för personer med funktionsnedsättning att 
behålla sin invaliditetspension fullt ut vid arbete eller när de får ett arbete.  
  
 
95 
 3.3. Riktlinje 7: Förbättra arbetsmarknadens funktion och göra den sociala dialogen 
mer ändamål senlig  
 
I det här avsnittet beskrivs genomförandet av sysselsättningsriktlinje nr 7, som 
rekommenderar medlemsländerna att förbättra arbetsmarknadens funktionssätt och göra den 
sociala dialogen mer ändamålsenlig. Detta inbegriper bland annat att hitta en balans mellan 
flexibilitet och trygghet inom arbetsmarknadspolitiken, förebygga segmentering av 
arbetsmarknaden och främja en övergång till olika former av tillsvidareanställningar, 
säkerställa att det finns verkningsfulla aktiva arbetsmarknadsåtgärder och  offentliga 
arbetsförmedlingar, tillhandahålla tillräckliga arbetslöshetsförmåner som inte inverkar 
negativt på viljan att snabbt återgå till sysselsättning, och att främja rörligheten för 
arbetstagare och studerande. I riktlinjen rekommenderas medlemsländ erna också att 
säkerställa att arbetsmarknadens parter i rätt tid och på ett meningsfullt sätt deltar i 
utformningen och genomförandet av politiken, bland annat genom stöd för ökad kapacitet hos 
arbetsmarknadens parter. Kapitlet inleds med en kort inlednin g av viktiga indikatorer som 
visar på utmaningarna inom detta område, framför allt när det gäller segmentering mellan 
tillsvidareanställning och tidsbegränsad anställning (och relaterade frågor som rör kvalitet i 
arbetet), deltagande i aktiva arbetsmarknad såtgärder och offentliga arbetsförmedlingar, hur 
arbetslöshetsförmåner fungerar (genom en uppdatering av den riktmärkning som lades fram 
2018) och utbredningen av arbetstagares och studerandes rörlighet. I avsnitt 3.3.2 beskrivs 
slutligen medlemsländernas politiska åtgärder på dessa områden.  
3.3.1  Nyckelindikatorer  
Även om segmenteringen av arbetsmarknaden i stort sett är stabil på EU -nivå, utgör 
den ett problem för vissa medlemsländer. Segmentering är en situation där minst två 
”segment” av arbetstagare so m kännetecknas av olika rättigheter, förmåner och arbetsvillkor 
samexisterar på arbetsmarknaden. Detta kan stå i vägen för fungerande och rättvisa 
arbetsmarknader, särskilt i samband med begränsade möjligheter att gå från atypisk 
anställning till tillsvida reanställning. En hög andel tidsbegränsat anställda kan vara en grov 
indikator på segmenteringen av arbetsmarknaden i ett medlemsland. På EU -nivå (diagram 39) 
har andelen tidsbegränsade anställningar under de senaste åren inte förändrats avsevärt och 
ligge r sedan de senaste tio åren på omkring 14  % i genomsnitt. I vissa medlemsländer är 
 
96 
 andelen dock mycket högre: i Spanien, Polen, Portugal, Nederländerna och Kroatien 
registrerades andelar på över 20  % 2017, och i ytterligare sex medlemsländer (Slovenien, 
Frankrike, Sverige, Finland, Italien och Cypern) låg andelarna på 15 –20 %. I vissa av dessa 
länder har det skett stora ökningar mellan 2008 och 2017, särskilt i Kroatien (med 8 
procentenheter), Slovakien (med 5 procentenheter), Nederländerna (med ca 4 procen tenheter) 
och Italien (med 2 procentenheter). En betydande ökning har också registrerats i Danmark 
(från 8,5  % 2008 till 12,9  % 2017). Ett särskilt fall är Spanien, där andelen tidsbegränsade 
anställningar minskade avsevärt under krisen (från 29,2  % 2008 t ill 23,2  % 2013) för att sedan 
återigen öka under återhämtningen (upp till 26,8  % 2017).  
 
Diagram 39: Andel tidsbegränsat anställda av totalt antal arbetstagare (15 –64 år)  
 
Källa: Eurostat, arbetskraftsundersökningen.  
 
Tidsbegränsad anställning kan fungera som en språngbräda mot en 
tillsvidareanställning, men är ofta en återvändsgränd. Diagram 40 visar andelen som 
övergår från tidsbegränsad anställning till tillsvidareanställning (genomsnitt för tre år, för att 
minimera effekterna av kortvariga fluktuationer) samt andelen tidsbegränsade anställningar av 
totalt antal arbetstagare. I genomsnitt övergår 24  % av arbetstagarna med tidsbegränsad 
anställning till tillsvidareanställning under följande år. I ett antal medlemslände r är dock 
andelen övergångar per år betydligt lägre än EU -genomsnittet. Detta gäller särskilt Spanien, 
Frankrike, Polen och Italien, som kombinerar en låg andel övergångar (ca 11  % för de två 

 
97 
 förstnämnda, 20  % för Italien, 22  % för Polen) med en hög andel tidsbegränsade 
anställningar, vilket tyder på segmentering. Övergångarna är relativt sett fler i medlemsländer 
med en låg andel visstidsanställningar. I länder med en hög andel visstidsanställningar 
tenderar arbetstagare däremot att fastna i tidsbegränsade  anställningar. Anmärkningsvärda 
undantag är Sverige och Slovenien som, trots att tidsbegränsad anställning är vanlig, har en 
övergångsandel som ligger nära eller över 40  %. 
 
Diagram 40: Andel tidsbegränsat anställda av totalt anta l arbetstagare 15 –64 år (2017) 
och andel övergångar till tillsvidareanställning, genomsnitt för tre år (2016)   
 
Källa: Eurostat, arbetskraftsundersökningen, statistik över inkomst - och levnadsvillkor (Silc).  
Anm.: Andelen övergångar för Irland och Malta gäller för 2015.  
 
 
Att arbetstagare i EU har tidsbegränsad anställning beror oftast på att de inte kan hitta 
någon tillsvidareanställning. Andelen ofrivilligt visstidsanställda ger en ytterligare 
fingervisning om segmenteringen av arbetsmarknaden: omkring 54 % av alla tidbegränsat 
anställda i åldrarna 15 –64 år i EU befinner sig i den här situationen (2 procentenheter mer än 
2008), men andelen ligger över 70  % i tolv medlemsländer. I detta perspektiv utgör 
situationen för medlemsländer som Portugal, Kroatien  och Spanien en särskild utmaning, 
eftersom andelen tidsbegränsat anställda är hög samtidigt som andelen ofrivilligt 
visstidsanställda är över 80  % (diagram 41). Situationen i Cypern behöver också övervakas: 
även om andelen tidbegränsat anställda bara ligg er något över EU -genomsnittet befinner sig 
010203040506070
0,05,010,015,020,025,030,0
Andel tidsbegränsat anställda (%) (vänster axel) Andel övergångar från tidsbegränsad anställning till tillsvidareanställning (%) (höger axel)
 
98 
 91,9 % av dem i den här situationen eftersom de inte kan hitta tillsvidareanställning. Yngre 
arbetstagare är vanligtvis mer benägna att ta tidbegränsade anställningar, vilket framgår av 
diagram 41, och när det gäl ler åldersgruppen 25 –64 år är andelen ofrivilligt visstidsanställda 
högre i alla medlemsländer. Det ska framhållas att klyftan mellan åldergrupperna 15 –64 och 
25–64 år är lägst där andelen ofrivilligt visstidsanställda är som störst, vilket tyder på att på  
mer segmenterade arbetsmarknader har även yngre arbetstagare en stark preferens för 
tillsvidareanställning. Andelen äldre arbetstagare (55 –64 år) med ofrivillig visstidsanställning 
har ökat avsevärt i och med krisen, från 51,9  % 2008 till 60,6  % 2017.  
 
Diagram 41: Ofrivilligt visstidsanställda som andel av totalt antal tidbegränsat anställda 
2017  
 
Källa: Eurostat, arbetskraftsundersökningen.  
 
En stor andel egenföretagare kan också vara ett tecken på segmentering av 
arbetsmarknade n. Även om egenföretagande vanligtvis är frivilligt, kan det dölja sig ett 
beroendeförhållande bakom egenföretagandet (s.k. falskt egenföretagande). Dessutom är 
systemen för social trygghet ofta inte anpassade till att omfatta egenföretagare (denna fråga 
diskuteras i kapitel 3.4). Graden av egenföretagarnas oberoende kan inte mätas med jämförbar 
statistik från Eurostat i medlemsländerna65. Vissa indirekta uppgifter kan erhållas genom att 
                                                            
65 En kommande ad hoc -modul från Eurostat om egenföretagande inom ramen för arbetskraftsundersökningen, 
vars resultat väntas under 2019, kommer att bidra till att belysa frågan.  

 
99 
 man jämför andelen egenföretagare utan anställda med den totala syssels ättningen; om 
andelen är hög kan det peka på ett behov av ytterligare utvärdering av de enskilda länderna. 
Rankningen visar att Grekland (22,3  %), Rumänien (15,3  %) och Italien (15,1  %) ligger högst 
2017, följt av Polen, Tjeckien, Slovakien, Storbritannien  och Nederländerna med över 11  % 
(diagram 42). Längre ned finns Danmark, Tyskland, Sverige och Ungern med siffror under 
eller nära 5  %. Sedan 2008 har andelen egenföretagare utan anställda varit stabil i genomsnitt 
i EU, men avsevärda ökningar noterades i vissa länder, framför allt i Nederländerna (från 
8,4 % 2008 till 11,5  % 2017) och i Storbritannien (från 9,8  % till 11,8  %). Andelen minskade 
dock markant i Kroatien (från 11,7  % till 5,7  %) och Portugal (från 13,5  % till 8,9  %). Enligt 
Eurofound 201566 skulle ungefär en fjärdedel av alla egenföretagare i EU kunna klassificeras 
som utsatta eller falska67, med stora skillnader mellan medlemsländerna. Dessa arbetstagare 
kännetecknas av ekonomiskt beroende, låg autonomi och ekonomisk utsatthet, och det är 
därför  sannolikt att hitta falska egenföretagare inom dessa grupper. Diagram 43 visar 
fördelningen av egenföretagare i dessa två kategorier som andelen av den totala 
sysselsättningen per medlemsland.  
 
                                                            
66 Eurofound (2017), Estimating labour market slack in the Europea n Union , Europeiska unionens 
publikationsbyrå, Luxemburg.  
67 Enligt uppgifter från 2015 från den sjätte europeiska undersökningen om arbetsvillkor i Europa (EWCS) kan 
fem olika grupper av egenföretagare identifieras: arbetsgivare, stabila egenföretagare uta n anställda, små företag 
och jordbrukare, utsatta samt falska. Grupperna är resultatet av en statistisk modell (latent klassanalys) med 
variabler för ekonomiskt beroende (t.ex. antal kunder, hur lätt det är att hitta nya kunder), operativt beroende 
(t.ex. möjlighet att ta ledigt med kort varsel) och företagsamhet (t.ex. drift av flera företag, anledningen till att bli 
egenföretagare). Se Eurofound (2017) för närmare uppgifter, ibid.  
 
100 
 Diagram 42: Egenföretagare utan anställda som andel av den totala sysselsättningen   
 
Källa: Eurostat, LFS – egna beräkningar.  
 
Diagram 43: Utsatta och falska egenföretagare som andel av den totala sysselsättningen  
 
Källa: Eurofound (2017) – på grundval av sjät te europeiska undersökningen om arbetsvillkor (2015).  
  
Arbete via digitala plattformar kan ha en betydande inverkan på arbetsvillkor och 
arbetsmönster, även om det för närvarande är begränsat till små delar av arbetskraften. 

 
101 
 I kommissionens nyligen genomförda webbenkät COLLEEM68 utreds användningen av 
digitala plattformar bland internetanvändare i åldrarna 16 –74 år i 14 EU -länder, och den ger 
vissa preliminära indikationer om hur situationen ser ut för plattformsarbetare. Enligt 
kommissionen (2018)69 och på grundval av enkätens resultat låg andelen personer som tjänar 
mer än hälften av sin inkomst från plattformsarbete något över 2  % 2017, med de högsta 
nivåerna i Storbritannien (4,3  %) och Nederländerna (2,9  %). Ungefär hälften av de personer 
för vilka  plattformsarbete är den huvudsakliga verksamheten betraktar sig själva helt eller 
delvis som egenföretagare, även om en betydande andel (38  %) ser sig själva som anställda. 
Detta tyder på att många plattformsarbetare kanske inte omfattas av socialt skydd – en fråga 
som kompliceras av att deras anställningsförhållande ofta är oklart för myndighetskontroll.  
Tidsbegränsat anställda upplever lägre kvalitet i arbetet, med hänsyn till en rad olika 
aspekter.  Den sjätte europeiska undersökningen om arbetsvillkor ( 2015) tillhandahåller 
information om ett antal viktiga aspekter av kvalitet i arbetet. På grundval av denna 
undersökning har Eurofound70 beräknat sju index för kvalitet i arbetet (fysisk miljö, social 
miljö, arbetsintensitet, kompetens och självbestämmande,  arbetstidskvalitet, framtidsutsikter 
samt inkomster). Om man tittar på skillnader i poängen för sex av de sju indexen71 (tabell 3), 
ligger arbetstagare med kort tidsbegränsad anställning under genomsnittet i fyra av dem, av 
vilka framtidsutsikter  (som omfa ttar anställningstrygghet och karriärutveckling) samt 
kompetens och självbestämmande  (som t.ex. omfattar tillgång till utbildning och självständigt 
beslutsfattande) utgör de största utmaningarna. När det gäller den sociala miljön har de å 
andra sidan något  högre poäng än genomsnittet. Längre tidsbegränsade anställningar uppvisar 
ett liknande mönster, men poängen för kvalitet i arbetet ligger närmare genomsnittet; dessa 
anställningar finns också i mindre gynnsamma sociala miljöer  jämfört med genomsnittet. 
Skillnader kvarstår efter statistiska kontroller av faktorer såsom individuella eller 
arbetsrelaterade egenskaper (diagram 44). Arbetstagare med tidsbegränsad anställning löper 
också över tre gånger så stor risk att drabbas av fattigdom som de med tillsvidar eanställning 
                                                            
68 COLLEEM -enkäten (Collaborative Economy and Employment) är en webbaserad p anelundersökning om 
digitala plattformar som beställts av GD Sysselsättning och socialpolitik och samordnats av GFC. Den 
genomfördes i 14 medlemsländer: DE, ES, FI, FR, HR, HU, IT, LT, NL, PT, RO, SE, SK och UK. 
Undersökningen genomfördes i juni 2017. Se P esole m.fl., (2018).  
69 Europeiska kommissionen (2018). Employment and Social Developments in Europe. Annual Review 2018 . 
Luxemburg: Europeiska unionens publikationsbyrå.  
70 Eurofound (2018), Does employment status matter for job quality? , kommande.  
71 Den sj unde aspekten, dvs. inkomster, tas inte med på grund av låg tillförlitlighet.  
 
102 
 (16,3  % av tidsbegränsat anställda, jämfört med 5,8  % av tillsvidareanställda 2017), vilket är 
ett gap som har växt stadigt sedan krisen.  
 
Tabell 3: Poäng för kvalitet i arbetet, enligt anställningsförhållande (2015)  
Källa: Eurofounds beräkning av EWCS 2015. Grönt markerar ”bättre än genomsnittet”; rött markerar ”sämre än 
genomsnittet”. Nyansen på färgen visar på avvikelsen från genomsnittet (mörkare nyans betyder längre från 
genomsnittet).   
 
Diagram 44: Anställningsförhållandets effekter på specifika aspekter av kvalitet i 
arbetet, analys av individuella och arbetsrelaterade egenskaper (2015)  
Källa: Eurofounds beräkning av EWCS 2015.  
Anm.: Färgerna står för det relativa samba ndet mellan varje arbetskvalitetsindikator och anställningsförhållande 
jämfört med referensgruppen av anställda med tillsvidareanställning. Resultaten härrör från regressionsanalyser 
på flera nivåer av enskilda egenskaper, yrke, sektor och annat.  
 
Fysisk miljöArbets-
intensitetArbetstids-
kvalitetSocial miljöFramtids-
utsikterKompetens 
och själv-
bestämmande
Tillsvidareanställning 84 35 71 65 56 56
Tidsbegränsad anställning > 1 år 83 34 70 59 46 52
Tidsbegränsad anställning < 1 år 81 36 70 65 38 44
Annan anställning 82 30 71 64 41 44
Egenföretagare utan anställda –
i beroendeställning83 27 72 44 44 54
Egenföretagare utan anställda –
oberoende83 26 67 47 50 64
Arbetsgivare 84 35 60 76 62 71
Totalt 83 34 70 64 53 56AnställningsförhållandeAspekter av kvalitet i arbetet
Anställnings -
trygghetUtbildningSvårt att ta 
ledigtInkallad till 
arbetet med 
kort varselRegel-
bundenhet 
(medel till 
hög)Hög 
belastning
Deltid (jämfört med heltid )Tidsbegränsad anställning > 1 år
Tidsbegränsad anställning < 1 år
Egenföretagare utan anställda –
i beroendeställning
Egenföretagare utan anställda –
oberoende
Arbetsgivare

 
103 
 Verkning sfulla aktiva arbetsmarknadsåtgärder är en viktig del av välfungerande 
arbetsmarknader. De ökar möjligheterna för arbetssökande att hitta arbete och förbättrar 
matchningen på arbetsmarknaden. Den största utmaningen som aktiva 
arbetsmarknadsåtgärder syftar till att komma till rätta med är arbetslösheten, särskilt 
långtidsarbetslösheten (dvs. som varar längre än ett år). Erfarenheten visar att ju längre tid en 
arbetssökande befinner sig i arbetslöshet, desto större är risken för urholkad kompetens, 
minskad mo tivation och utestängning från arbetsmarknaden. Långtidsarbetslösheten är därför 
både en indikator på hur verkningsfulla de aktiva arbetsmarknadsåtgärderna är och ett mått på 
ett lands utmaningar med avseende på aktivering av arbetslösa personer72. Diagram 45 visar 
den långsiktiga arbetslösheten (dvs. förhållandet mellan antalet personer som varit arbetslösa i 
mer än ett år och befolkningen i arbetskraften) 2017 och dess förändring jämfört med 2016. I 
kapitel 1 nämns också att långtidsarbetslösheten har mins kat i alla medlemsländer under 2017 
tack vare återhämtningen på arbetsmarknaden. Trots den i stort sett konvergerande trenden 
(som framhålls av regressionslinjens negativa lutning) finns det fortfarande betydande 
skillnader mellan medlemsländerna med siffr or som sträcker sig från 1  % i Tjeckien till 
15,6 % i Grekland 2017. Tillsammans med Spanien (som har en andel på 7,7  %) placeras 
Grekland i kategorin ”svag men förbättras”, eftersom det ligger mycket högre än genomsnittet 
och långtidsarbetslösheten har mi nskat snabbt det senaste året. Italien, som uppvisade en 
jämförelsevis lägre långtidsarbetslöshet (6,5  %), har en ”kritisk situation”, med tanke på 
landets begränsade förbättring under 2017 jämfört med föregående år. Situationen i Slovakien 
hör till katego rin ”bör bevakas”, med en andel på 5,1  %. Bland de länder som angetts som 
”bättre än genomsnittet” kan Cypern, Portugal och Kroatien framhållas, eftersom de ingår i 
denna grupp tack vare deras årliga förändring som tyder på betydande förbättringar under 
2017 (nivån ligger precis över EU -genomsnittet).  
 
                                                            
72 Av dessa skäl har sysselsättningskommittén godkänt att använda långtidsarbetslöshet som huvudindikator i 
den sociala resultattavlan för övervakning av aktiva arbetsmarknadsåtgä rder. 
 
104 
 Diagram 45: Långtidsarbetslöshet (huvudindikator i den sociala resultattavlan)  
 
Källa: Eurostat, arbetskraftsundersökningen. Rapporteringsperiod: Nivåerna för 2017 och de årliga 
förändringarna jämfört med 2016. Anm.: Axlarnas skärningspunkt motsvarar det oviktade EU -genomsnittet. En 
förklaring finns i bilagan.  
 
I de flesta medlemsländer har långtidsarbetslösheten ännu inte återgått till nivåerna 
före krisen. Förbättringen jämfört med  2013 (krisens värsta år som referens) har varit särskilt 
relevant (med mer än 4 procentenheter) i Kroatien, Spanien, Slovakien, Portugal, Irland och 
Bulgarien. I några medlemsländer är dock långtidsarbetslösheten för 2017 lika med eller 
högre än den för 2 013, särskilt när det gäller Frankrike (samma siffra), Österrike (+0,5 
procentenheter), Finland (+0,4 procentenheter) och Luxemburg (+0,3 procentenheter). För 21 
medlemsländer är långtidsarbetslösheten dessutom högre än under 2008, med de största 
skillnade rna för Grekland (+11,9 procentenheter), Spanien (+5,7 procentenheter), Cypern (+4 
procentenheter) och Italien (+3,5 procentenheter). Detta är ett tecken på omfattningen av den 
recession som drabbat dessa länder under de senaste åren, och den inverkan den fortfarande 
AT
CYCZDEDK
EE
HRHUMT
NL
PL
PTSE
UK
SKIT
BE
BGFI
FR
IELTLU
LV
RO
SI
EL
ESy = -0,1002x -0,362
R² = 0,2642
-2,2-2,0-1,8-1,6-1,4-1,2-1,0-0,8-0,6-0,4-0,20,0
0 2 4 6 8 10 12 14 16Långtidsarbetslöshet –förändring
Långtidsarbetslöshet2017
 
105 
 har på arbetsmarknadsresultaten samt på de utmaningar som de offentliga 
arbetsförmedlingarna och systemen för aktiva arbetsmarknadsåtgärder har ställts inför, vilka i 
många fall sattes under hård press av ett plötsligt ökande antal arbetssökand e. 
 
Diagram 46: Långtidsarbetslöshet som andel av arbetskraften  
 
Källa: Eurostat, arbetskraftsundersökningen.  
 
Deltagande i aktiva arbetsmarknadsåtgärder varierar fortfarande kraftigt inom EU. 
Aktiva arbetsmarknadsåtgärder utgör en av hörnstenarna när det gäller att säkerställa 
verkningsfulla övergångar på arbetsmarknaden och högpresterande arbetsmarknader. 
Tillsammans med ändamålsenlig infrastruktur för livslångt lärande utgör aktiva 
arbetsmarknadsåtgärder fundamentet och säkerhe ten i ett välavvägt system med flexibilitet 
och trygghet på arbetsmarknaden, vilket anses vara en faktor som bidrar till en starkare 
arbetsmarknad. Mot bakgrund av detta är skillnaderna mellan medlemsländerna slående när 
det gäller deltagandet i aktivering såtgärder. Å ena sidan finns det en stor grupp 
medlemsländer (Grekland, Rumänien, Bulgarien, Lettland, Slovenien, Kroatien, Cypern och 
Malta) där mindre än 10  % av dem som vill arbeta deltog i aktiva arbetsmarknadsåtgärder 
2016. Andelen har dessutom i de f lesta fall har minskat de senaste åren. Å andra sidan finns 
det en annan grupp länder där denna siffra är över 40  % (Sverige, Frankrike, Danmark, 
Ungern, Luxemburg och Belgien); trenden för denna grupp av länder är allmänt positiv eller 
konstant sedan 2013 . Detta verkar tyda på att det inte sker någon konvergens för denna 

 
106 
 politikindikator73. I de flesta länder har deltagandet minskat efter krisen (med undantag för 
Belgien, Ungern, Sverige, Tjeckien och Estland), vilket tyder på att ökningen av antalet 
person er som söker arbete har inte åtföljts av en proportionell ökning av deltagandet i aktiva 
arbetsmarknadsåtgärder.  
 
Diagram 47: Deltagare i aktiva arbetsmarknadsåtgärder per 100 personer som vill 
arbeta  
 
Källa: Eurostat, databas för  arbetsmarknadsåtgärder och arbetskraftsundersökningen. Aktuella uppgifter för 
Storbritannien saknas. Uppgifter för Italien saknas för 2016.  
 
De totala investeringarna i aktiva arbetsmarknadsåtgärder verkar också skilja sig 
kraftigt åt mellan medlemsländerna. Om andelen långtidsarbetslösa är en grov 
uppskattning av hur verkningsfulla de aktiva arbetsmarknadsåtgärderna är, utgör denna 
skillnad oc kså ett problem. Även om utgifterna för arbetsmarknadstjänster och 
arbetsmarknadsåtgärder i viss utsträckning har ett samband med arbetslösheten och 
konkurrenskraften i ett visst medlemsland, visar siffrorna på stora skillnader i satsningen på 
att bygga up p verkningsfulla system för aktiva arbetsmarknadsåtgärder. Utgifterna för 
arbetsmarknadstjänster och arbetsmarknadsåtgärder varierar från 1,5  % av BNP till mindre än 
0,1 % i vissa av de medlemsländer som satsat minst (diagram 48). I de medlemsländer som 
har de lägsta investeringarna i aktiva arbetsmarknadsåtgärder tenderar också en betydande del 
                                                            
73 Denna indikator bör dock tolkas med försiktighet, eftersom den enbart mäter deltagande i aktiva 
arbetsmarknadsåtgärder och inte hur verkningsfulla åtgärderna är. Dessutom finns det problem med statistisk 
tillförlitlighet när det gäller flera länder , som har att göra med uppgiftsinsamlingen.  

 
107 
 av systemet för aktiva arbetsmarknadsåtgärder att samfinansieras av Europeiska socialfonden, 
och systemets långsiktiga hållbarhet kan ofta ifrågasättas.  
 
Diagram 48: Utgifter för arbetsmarknadstjänster och arbetsmarknadsåtgärder (2016) 
och andel långtidsarbetslösa (2017)  
 
Offentliga arbetsförmedlingar är de huvudsakliga institutionerna på arbetsmarknaden 
för att ge stöd till att söka arbet e och slussa arbetssökande till aktiveringsåtgärder.  Även 
om de har en annorlunda uppbyggnad i olika länder syftar alla offentliga arbetsförmedlingar 
till att matcha utbud och efterfrågan på arbetsmarknaden genom att erbjuda tjänster för både 
registrerade arbetslösa och arbetsgivare. Det är framför allt de som ansvarar för profilering av 
klienter, att ge dem rådgivning och individanpassat stöd, slussa dem till utbildnings - och 
aktiveringsåtgärder, och (i många länder) för att betala ut arbetslöshetsersättni ng och/eller 
sociala förmåner.  
De offentliga arbetsförmedlingarnas verkningsfullhet när det gäller att ge stöd till att 
söka arbete varierar mellan medlemsländerna,  bland annat beroende på deras kapacitet, 
kvaliteten på de tjänster som erbjuds och samordn ingen med andra aktörer. Dessa skillnader 
återspeglar i många fall hur arbetssökande använder sig av offentliga arbetsförmedlingar för 
att söka arbete (bortsett från formella registreringskrav, som i allmänhet krävs för att få 
tillgång till arbetslöshetser sättning och andra sociala förmåner). Diagram 49 visar andelen 

 
108 
 arbetslösa som använder offentliga arbetsförmedlingar för att söka arbete. Värdena skiljer sig 
inte nämnvärt från dem som offentliggjordes i 2018 års gemensamma sysselsättningsrapport. 
Längst n ed uppvisar Spanien, Italien och Rumänien de lägsta andelarna för 2017 (mindre än 
30 %), följt av Nederländerna, Storbritannien och Portugal (mellan 30  % och 40  %). I 
medlemsländer som Litauen, Slovakien, Tjeckien, Österrike, Slovenien, Tyskland och 
Grekla nd är däremot andelen arbetslösa som uppger sig använda offentliga 
arbetsförmedlingar för att söka arbete över 70  %. Den genomsnittliga användningen av 
offentliga arbetsförmedlingar för arbetslösa har stadigt minskat sedan krisens början, från 
58,1 % 2008 till 45,2  % 2017 (1 procentenhet mindre än 2016). En motsatt trend kan dock 
observeras i några medlemsländer, med avsevärda ökningar i Lettland och Cypern (med mer 
än 30 procentenheter), Estland och Grekland (med ca 15 procentenheter) samt Rumänien och 
Slovenien (med ca 9 procentenheter). I vissa av dessa länder kan ökningarna dock bero på 
strängare skyldigheter att registrera sig för att få tillgång till förmånerna. Diagram 50 ger en 
antydan om arbetslösas användning av alternativa metoder för att söka arb ete, bland annat 
privata arbetsförmedlingar, direkta ansökningar till arbetsgivare och informella metoder 
såsom att fråga vänner, släktingar och fackliga organisationer. Även om det är svårt att se 
några generella mönster, framgår det att informella metode r är det som oftast används i 
medlemsländer där användningen av offentliga arbetsförmedlingar är låg.  
Diagram 49: Andel arbetslösa som använder offentliga arbetsförmedlingars tjänster för 
att söka arbete  
 
Källa: Eurostat, arbetskraftsundersökningen.  

 
109 
  
Diagram 50: Andel arbetslösa som använder utvalda metoder för att söka arbete (2017)  
 
Källa: Eurostat, arbetskraftsundersökningen.  
Tillräckliga arbetslöshetsförmåner under en rimlig tidsperiod för alla  arbetstagare 
tillsammans med verkningsfulla aktiva arbetsmarknadsåtgärder är avgörande för att 
stödja arbetssökande vid övergångar på arbetsmarknaden.  I den gemensamma 
sysselsättningsrapporten 2018 ingick en omfattande jämförande analys av den huvudsaklig a 
utformningen av systemen för arbetslöshetsförmåner i EU, som byggde på resultaten av den 
riktmärkning av arbetslöshetsförmåner och aktiva arbetsmarknadsåtgärder som genomförts 
inom sysselsättningskommittén. Analysen inriktades på en rad resultatindikator er och 
indikatorer för politiska verktyg (för 2016 eller 2017, beroende på tillgängliga uppgifter) och 
är på det hela taget fortfarande giltig, mot bakgrund av de begränsade förändringar av 
politiken som gjorts under rapporteringsperioden (se avsnitt 3.3.2  för närmare uppgifter om de 
reformer som medlemsländerna har infört på detta område; se Europeiska kommissionen 
201874 för en långsiktig överblick över de reformer som medlemsländerna har infört). Detta 
avsnitt innehåller en uppdatering av riktmärkningen, framför allt av indikatorerna för politiska 
verktyg. Dessutom undersöks de ytterligare indikatorer avseende strängheten i kraven på att 
söka arbete som har godkänts av sysselsättningskommittén under 2018.  
Andelen korttidsarbetslösa personer75 som omfattas av arbetslöshetsförmåner uppgår i 
genomsnitt till ungefär en tredjedel.  Denna andel har minskat något efter krisen (från 
                                                            
74 Europeiska kommissionen (2018). Labour Market and Wage Developments in Europe.  Annual Review 2018.  
Luxemburg: Europeiska unionens publikationsbyrå.  
75 De som har varit arbetslösa i mindre än ett år.  

 
110 
 34,4 % 2008 till 32,7  % 2017), men har legat på en stabil nivå de senaste åren. Betydande 
skillnader mellan olika länder kvarstår dock (diagram 51). Dessa skillnader beror på den 
politiska utformningen av systemen för arbetslöshetsförmåner (framför allt villkoren för att få 
förmåner, längsta utbetalningsperiod, strängheten i kraven på att söka arbete, överlappningar 
med andr a system för social trygghet) och på konjunkturläget i olika länder. I ett längre 
perspektiv noterades 2008 –2017 den största ökningen av andelen som omfattas av förmånerna 
i Lettland (med nästan 16 procentenheter), Italien (10 procentenheter) och Frankrike  (9 
procentenheter). Å andra sidan noterades den största nedgången i Ungern (−15 
procentenheter), Luxemburg (−12 procentenheter), Kroatien och Tyskland (−10 
procentenheter). Tyskland har dock fortfarande den högsta andelen som omfattas (62,8  %), 
följt av F inland, Österrike, Belgien och Frankrike med över 50  %. Den lägsta andelen kan 
observeras i Malta, Kroatien, Polen, Rumänien och Bulgarien, med nivåer som ligger 
betydligt under 15  %, och det finns inga tecken på förbättring.  
Diagram 51: Andelen korttidsarbetslösa som får arbetslöshetsförmåner  
 
Källa: Eurostat, beräkning baserad på uppgifter i arbetskraftsundersökningen. Anm.: Uppgifter för Irland och 
Nederländerna saknas.  
 
Det har inte skett några större förändringar mellan 2016 och 2018 i utformningen av 
arbetslöshetsförmåner i medlemsländerna.  För att ha rätt till arbetslöshetsförmåner krävs i 
allmänhet att den arbetslösa personen har utövat förvärvsverksamhet och/eller betalat in 

 
111 
 avgifter under en viss tidsperiod. Såsom framgår  av diagram 52 varierar denna minimiperiod 
från mindre än 20 veckor i Frankrike och Italien till ett år (52 veckor) eller mer i Polen, 
Rumänien och Slovakien. Nästan inga förändringar finns registrerade mellan 2016 och 2018, 
med tre undantag. I Österrike k rävs fortfarande att man har varit försäkrad i över 52 veckor de 
senaste 24 månaderna för första ansökan. För efterföljande ansökningar har denna period 
minskats till 28 veckor. I Bulgarien har kvalifikationstiden förlängts från 9 
försäkringsmånader under de 15 månaderna före arbetslösheten, till minst 12 
försäkringsmånader under de 18 månaderna före arbetslösheten. En liknande minskning har 
skett i Lettland, där kravet ökade från att ha betalat in avgifter för minst 9 månader under de 
12 månaderna före arb etslösheten till att ha betalat avgifter för minst 12 månader under de 16 
månaderna före arbetslösheten. När det gäller den längsta utbetalningsperioden (diagram 53) 
har ingen förändring skett mellan 2017 och 2018. Belgien ligger kvar i det högre skiktet m ed 
en obegränsad utbetalningsperiod för förmånerna, vilket bör ses mot bakgrund av att det inte 
finns något system för arbetslöshetsunderstöd. På den motsatta sidan finns Ungern och Malta. 
Den längsta utbetalningsperioden är fortfarande kortare än avgiftsp erioden i de flesta 
medlemsländer; bara i fyra länder är den längsta utbetalningsperioden lika lång som 
avgiftsperioden (Frankrike, Nederländerna, Grekland och Luxemburg) och längre än 
avgiftsperioden i tre länder (Finland, Danmark och Belgien). När det gä ller 
arbetslöshetsförmånernas nivå och tillräcklighet finns också betydande skillnader mellan 
medlemsländerna.  Nettoersättningsnivån för en lågavlönad arbetstagare med kort 
arbetshistorik (ett år) sträcker sig mellan under 20  % av de tidigare nettoinkomsterna i Ungern 
till omkring 90  % i Luxemburg (diagram 54). En jämförelse mellan nettoersättningsnivån 
under den andra och den tolfte månaden av arbetslöshet visar effekterna från att förmånerna 
antingen upphör (människor hamnar i andra förmånssy stem, såsom arbetslöshetsunderstöd 
eller socialt bistånd) eller att förmånernas nivå minskar med tiden76. 
 
                                                            
76 OECD:s mod eller som används för denna indikator har förbättrats sedan antagandet av 2018 års gemensamma 
sysselsättningsrapport i rådet, särskilt för Österrike, Danmark, Estland, Finland, Tyskland, Spanien, Irland, 
Italien och Storbritannien.  
 
112 
 Diagram 52: Kvalifikationstidens längd, 2016 och 2018 (i veckor)  
 
Källa: Missoc -databasen (det ömsesidiga informationssystem et för social trygghet) och nationell lagstiftning. 
Anm.: I Malta (2018) är de lägsta kvalifikationskraven 50 veckors inbetalda avgifter, av vilka minst 20 har 
betalats eller krediterats de under senaste två åren; I Irland (2016 och 2018) måste minst 104 v eckors avgifter ha 
betalats in sedan arbetet inleddes.  
 
Diagram 53: Längsta utbetalningsperiod efter ett års arbete, 2017 och 2018  
 
Källa: Missoc -databasen (det ömsesidiga informationssystemet för social trygghet) och nationell lagstiftning 
(januari 2017 och januari 2018). Anm.: I Belgien finns det ingen begränsning av förmånernas utbetalningsperiod. 
I Cypern beräknas veckor beräknas på grundval av sex arbetsdagar per vecka. I Irland betalas förmånerna ut 
under 39 veckor (234 dag ar) enbart för personer med 260 eller fler veckovist inbetalade PRSI -avgifter. I 
Slovakien har en person som betalat avgifter i ett år inte rätt till arbetslöshetsförmåner (det krävs minst två års 
inbetalda arbetslöshetsförsäkringsavgifter under de senaste  tre åren). I Polen varierar utbetalningsperioden 
beroende på arbetslösheten i regionen i förhållande till genomsnittet i landet.  

 
113 
  
Diagram 54: Arbetslöshetsförmånernas nettoersättningsnivå motsvarande 67  % av 
genomsnittslönen, under den andra och tolfte månaden av arbetslöshet (2018)  
  
Källa: Europeiska kommissionen, på grundval av OECD:s skatteförmånsmodell.  Anm.: Indikatorn beräknas för 
en ensamstående person utan barn med kort arbetshistorik (ett år) i åldern 20 år. Ytterligare metodologiska 
uppgifter finns i fotnot 76. 
 
Medlemsländerna har utvecklat flera strategier för att aktivera personer som tar emot 
arbetslöshetsförmåner. De antagna politiska instrumenten följer principen om ömsesidiga 
skyldigheter. Mottagare av arbetslöshetsförmåner måste aktivt söka arbete, och 
myndigheterna måste stödja dem i arbetssökandet och i att övervinna eventuella hinder mot 
att bli anställd samt se till att dessa personer följer kraven på att vara tillgänglig för arbete och 
att sanktioner tillämpas vid behov. Principen om tidiga insatser oc h skräddarsydda tjänster till 
arbetslösa arbetssökande har också i stor utsträckning antagits av medlemsländerna i syfte att 
förkorta perioder av arbetslöshet, främja kvalitet och förebygga långtidsarbetslöshet och 
uppgivenhet. De flesta medlemsländerna ha r obligatoriska krav på att de offentliga 
arbetsförmedlingarna ska tillhandahålla vissa typer av stöd till arbetssökande (profilering, 
utformning av enskilda handlingsplaner, individanpassad rådgivning).   
Det finns stora skillnader när det gäller hur strän ga kraven är på att vara tillgänglig för 
arbete och på att söka arbete77 för mottagare av arbetslöshetsförmåner. Diagram 55 visar 
                                                            
77 Dessa politikindikatorer har utarbetats av OECD med hjälp av data som samlats in via omfattande 
expertundersökningar. De ger information om rättsliga villkor, men inte om det faktiska genomförandet av dem 
(som kan variera mellan länder med samma regler). Dessa i ndikatorer kan inte tolkas på ett förenklat sätt, då det 
inte är möjligt att definiera en ”optimal” grad av stränghet för krav på att söka arbete och tillgänglighet.  

 
114 
 hur stränga kraven på tillgänglighet och kriterierna för lämpligt arbete är för mottagare av 
arbetslöshetsförmåner. De verkar v ara strängast i Polen, Danmark, Malta och Kroatien, medan 
de är minst stränga i Belgien, Litauen, Bulgarien, Cypern, Finland och Spanien. Diagram 56 
visar på en stor variation i hur stränga kraven är när det gäller att söka arbete och 
övervakning. Strängar e krav finns i Malta, Storbritannien och Luxemburg, medan de är minst 
stränga i Cypern, Grekland och Polen. Diagram 57 visar också på stora skillnader när det 
gäller hur stränga sanktionerna blir när mottagarna av arbetslöshetsförmåner inte uppfyller 
krave n på tillgänglighet och att söka arbete. Sanktionerna verkar vara strängast i Slovenien, 
Rumänien, Luxemburg, Grekland, Kroatien och Portugal, medan de är minst stränga i 
Österrike, Ungern, Cypern, Irland, Danmark och Tyskland (i vissa fall går detta hand i hand 
med det att förmånerna har kort utbetalningsperiod). Malta, Kroatien och Estland verkar ha 
strängare bestämmelser i alla dimensioner. Ändå uppvisar flera medlemsländer en 
kombination av stränga bestämmelser för vissa delar och mindre stränga för and ra. Danmark 
har de näst strängaste kraven på tillgänglighet och kriterierna för lämpligt arbete, men bland 
de minst stränga bestämmelserna för sanktioner vid missbruk av förmåner. Dessa olika 
strategier ger en bild av hur de nationella systemen hanterar pr oblemet med den inneboende 
moraliska risken i arbetslöshetsförmåner. Strängare krav när det gäller att söka arbete och 
tillgänglighet antas uppmuntra till mer ansträngningar att söka arbete och ett snabbare 
accepterande av jobberbjudanden, vilket ska motve rka eventuella negativa ekonomiska 
incitament som skapas genom systemen för arbetslöshetsförmåner och ge kortare 
arbetslöshetsperioder. Samtidigt kan överdrivet stränga krav få kontraproduktiv verkan, 
exempelvis i form av en lägre andel som omfattas av för månerna eller sämre matchningar 
som kanske inte varar någon längre tid och leder till att fler personer blir arbetslösa igen 
oftare.   
 
115 
 Diagram 55: Krav på tillgänglighet och kriterier för lämpligt arbete, 2017  
 
Källa: OECD. Anm.: G radering från 1 (lindrigast) till 5 (strängast).  
Diagram 56: Krav på att söka arbete och övervakningskrav, 2017   
 
Källa: OECD. Anm.: Gradering från 1 (lindrigast) till 5 (strängast).  
 

 
116 
 Diagram 57: Strängheten i sanktioner vid missbruk av förmåner, 2017   
 
Källa: OECD. Anm.: Gradering från 1 (lindrigast) till 5 (strängast).  
 
Undanröjande av hinder mot rörligheten för arbetstagare och studerande kan öka 
anställbarheten och kompetensutvecklingen, vilket bidrar till att man drar nytta av den 
fulla potentialen hos den europeiska arbetsmarknaden. År 2017 fanns det omkring 12,4 
miljoner EU -medborgare i arbetsför ålder (20 –64 år) som bodde i ett annat land än det land 
där de är medborgare78. Detta antal har ökat med 5  % jämfört med 2016, vilket är en liknande 
takt som det har ökat med under tidigare år. Tyskland och Storbritannien var de största 
bosättningsländerna 2017, med 3 respektive 2,6 miljoner människor, följt av Spanien (1,4 
miljoner), Italien (1,2 miljoner) och Frankrike (ca 1 miljon). Medan Tyskland och 
Storbritannien uppvisar en uppåtgående trend sedan 2015, uppvisar Italien och Frankrike en 
måttligare tillväxt som är lägre än genomsnittet. Spanien hade tvärtom ett lägre antal som 
flyttar inom EU -28, med en minskning på 1  % jämfört med 2016. Detta är en fortsättning på 
en avtagande, nedåtgående trend som noterats sedan 2014. D e viktigaste ursprungsländerna är 
desamma som 2016, med rumänska, polska, portugisiska, italienska och bulgariska 
medborgare som utgör de största grupperna på EU -nivå. Deras sammanlagda antal uppgår till 
omkring 6,6 miljoner, mer än hälften av det totala a ntalet personer som flyttar inom EU -28. I 
                                                            
78 Detta antal avser personer som flyttat och bor inom EU -28 på lång sikt och som är i arbe tsför ålder, enligt 
Eurostats befolkningsstatistik. Se Europeiska kommissionen (kommande), årsrapport för 2018 om arbetskraftens 
rörlighet inom EU, Generaldirektoratet för sysselsättning, socialpolitik och inkludering för närmare uppgifter.  

 
117 
 proportion till befolkningen finns det högsta utflödet i Litauen, Rumänien och Lettland, 
medan en stigande trend kan observeras i Litauen, Rumänien, Lettland, Estland och Kroatien. 
De viktigaste ursprungsländerna o ch destinationsländerna är oförändrade avseende 
befolkningen i arbetskraften (dvs. anställda och arbetssökande).  
Utlandsstudier är gynnsamt för kompetensutveckling och bättre jobbutsikter i 
framtiden.  Utbytesstudenter bidrar till kunskapsutvecklingen, star kare kulturell medvetenhet 
samt teknikuppgradering och kapacitetsuppbyggnad i hemlandet när de återvänder hem efter 
att ha studerat utomlands. Studenternas utbyten mellan länderna främjar dessutom 
möjligheterna till samarbete mellan akademiska institutione r, vilket bidrar till EU:s mål om att 
öppna upp och modernisera utbildningssystemen. Men endast en liten andel av EU -invånarna 
är utbytesstudenter med högskoleexamen. År 2016 var endast 10,7  % av utexaminerade med 
högskoleexamen från EU -länderna utbytesstu denter; 3,1  % var utexaminerade som tagit sin 
högskoleexamen i ett annat länd än sitt ursprungsland, medan 7,6  % hade vistats utomlands 
tillfälligt för högskolestudier och/eller praktik. Medlemsländerna med de högsta andelarna av 
utresande studenter med ex amen är Luxemburg (84,4  %), Nederländerna (23,2  %) och 
Finland (19,5  %). Fyra andra EU -medlemsländer har en andel studentrörlighet på över 15  % 
(Tyskland, Frankrike, Cypern och Litauen). Rörlighet mellan länderna förklaras av flera 
faktorer, såsom geografi sk närhet, språkliga band eller tillgången på engelskspråkiga program 
i icke -engelskspråkiga länder. Universitetens undervisningskvalitet och anseende är också 
starkt lockande faktorer.  
Den sociala dialogen, oavsett om det gäller två - eller trepartsdialoge n, är ett centralt 
inslag i den europeiska sociala marknadsekonomin.  Den gör det möjligt att främja avtal 
och politiska åtgärder som gynnar både arbetsgivarnas och arbetstagarnas intressen. 
Verkningsfull social dialog skapar lösningar som är acceptabla för  de berörda parterna och 
minskar därför konflikterna i samhället och stärker den sociala sammanhållningen. Ett viktigt 
inslag i denna dialog är ömsesidig respekt och ömsesidigt förtroende mellan partnerna, vilket 
följer med erfarenheterna från tidigare got t samarbete och mervärdet i de resultat som 
förhandlats fram. För att möjliggöra sådana förhandlingar måste arbetsmarknadens parter vara 
oberoende av varandra och staten (arbetsmarknadsparternas självständighet). Den sociala 
dialogen är därför till fördel för arbetstagare, arbetsgivare och staten. I initiativet om en ny 
start för den sociala dialogen från mars 2015, rådets slutsatser och fyrpartskommitténs 
uttalande som undertecknades av de europeiska arbetsmarknadsparterna, kommissionens och 
 
118 
 det nederländs ka ordförandeskapet på rådets vägnar om en nystart för en livaktig social 
dialog, som båda antogs i juni 2016, uppmanas medlemsländerna att upprätta ett nära 
samarbete med arbetsmarknadens parter i utformningen och genomförandet av relevanta 
reformer och r elevant politik i enlighet med nationell praxis.  Den europeiska pelaren för 
sociala rättigheter och nya sysselsättningsriktlinje 7 upprepar att den sociala dialogen är ett av 
EU:s grundläggande värden.  
I EU finns en mängd olika nationella system för dialo g mellan arbetsmarknadens 
parter.  Dessa skillnader är främst kopplade till olika institutionella ramar och operativa 
kapaciteter hos arbetsmarknadens parter, vilket bidrar till en betydande spridning av 
kvaliteten i den sociala dialogen. Även om det inte f inns någon enhetlig modell som passar 
alla, bör involverandet av arbetsmarknadens parter på ett meningsfullt sätt och i rätt tid i 
politikens utformning och genomförande, bland annat genom stöd till ökad kapacitet hos 
arbetsmarknadens parter, betraktas som  en gemensam nämnare för välfungerande och 
ändamålsenliga system för den sociala trepartsdialogen. Det sistnämnda gäller även för den 
sociala tvåpartsdialogen.  
Kapaciteten hos arbetsmarknadens parter spelar en viktig roll i utformningen av den 
sociala dia logen.  Arbetsmarknadsparternas medlemsantal ger en viss antydan om deras 
kapacitet att företräda sina respektive kollektiva intressen (diagram 58). Ju fler medlemmar de 
har och ju mer representativa de är, desto starkare blir rimligtvis deras röst och mand at. Men 
dessa siffror ger ändå inte en fullständig bild. I vissa medlemsländer med en låg uppmätt 
organisationsgrad (t.ex. Frankrike) får fackliga organisationer ganska brett stöd, även från 
icke-medlemmar (se data från Eurobarometer om förtroende för fack liga organisationer), och 
har stark kapacitet att delta i utformningen av politiken. I de flesta medlemsländer har andelen 
fackligt anslutna minskat sedan 1980 -talet, medan arbetsgivarnas organisationsgrad är något 
stabilare. Förutom det sammanlagda medlem santalet kan representationsstrukturen, som kan 
vara mer eller mindre fragmenterad, också påverka kapaciteten hos arbetsmarknadens parter, 
särskilt när den fragmenterade representationen är svagt samordnad.  
 
 
 
119 
 Diagram 58: Facklig anslutning  
 
Källa: OECD och ICTWSS -databasen (en källa med nyare uppgifter per medlemsland har använts). Anm.: Beräknat som en 
andel anställda som är medlemmar i en facklig organisation. Uppgiftsår: 2017 för SE, 2016 för AT, CZ, DK, FI, DE, HU, IE, 
IT, LT , NL, UK; 2015 för BE, EE, FR, LV, LU, PT, SK, SI, ES; 2014 för PL; 2013 för CY, EL; 2012 för HR, MT, BG och 
RO. Uppgifter om arbetsgivarnas organisationsgrad har de senaste åren uppdaterats alltmer sällan i ett antal medlemsländer; 
uppgifterna presenteras  därför inte i diagramform.  
 
Kapacitetsuppbyggande åtgärder stöds av de europeiska struktur - och 
investeringsfonderna i ett antal medlemsländer.  Finansiellt stöd har tilldelats till bland 
annat Bulgarien, Cypern, Tjeckien, Grekland, Frankrike, Litauen, Let tland, Polen, Slovakien 
och Portugal. I Portugal stöder Europeiska socialfonden (ESF) den institutionella 
kapacitetsuppbyggnaden hos arbetsmarknadens parter med tanke på deras viktiga roll i 
moderniseringen av arbetsmarknadens institutioner, exempelvis för valtning och 
genomförande av aktiva arbetsmarknadspolitiska åtgärder och yrkesutbildningar. I Lettland 
ger ESF stöd till att förstärka den sociala tvåpartsdialogen. Syftet med projekten är att 
utveckla en rättslig ram för att underlätta den sociala dialoge n i olika sektorer. Det finns dock 
utrymme för att öka utnyttjandet av tillgängliga EU -medel i flera medlemsländer för att öka 
kapaciteten hos arbetsmarknadens parter.  
Den föränderliga arbetsmarknaden erbjuder nya möjligheter för arbetsmarknadens 
parter, m en innebär också nya hot. Redan nu uppvisar arbetstagare med olika 
anställningsavtal mycket olika representationsmönster. Särskilt arbetstagare med 
tillsvidareanställning är fackligt anslutna i betydligt högre grad än visstidsanställda. Dessutom 
saknar de flesta av de nyare anställningsformerna representation. Forskning från 
Nederländerna tyder på att denna utveckling kan påverka resultatet av kollektiva 
förhandlingar, med lägre löneökningar i sektorer med många egenföretagare (och lägre andel 

 
120 
 fackligt ansl utna) jämfört med andra sektorer79. Samtidigt är företag inom den växande 
tjänstesektorn mindre benägna att bli medlemmar i arbetsgivarorganisationer än företag inom 
industrin. Under de senaste åren har arbetsmarknadens parter tagit initiativ för att locka nya 
medlemmar eller stärka vissa underrepresenterade gruppers (ungdomar och 
plattformsarbetare) röst genom riktade strategier och rekrytering samt genom att skapa 
särskilda strukturer inom organisationen80. 
I EU bedöms arbetsmarknadsparternas representativi tet vanligtvis med hjälp av två 
olika principer.  Å ena sidan förlitar sig vissa länder i huvudsak på rättslig överensstämmelse, 
vilket innebär att ett antal rättsliga krav reglerar arbetsmarknadsparternas representativitet och 
anger villkoren för deltagand e i kollektiva förhandlingar och bindande kollektivavtal (t.ex. val 
och organisationsgrad eller medlemskap när det gäller de fackliga organisationerna samt 
andelen anställda som omfattas eller andelen anslutna företag när det gäller arbetsgivarna). Å 
andra  sidan förlitar sig andra medlemsländer på principen om ömsesidigt erkännande, som 
inbegriper självreglering av arbetsmarknadens parter. Ett antal länder använder en blandning 
av dessa båda principer. I praktiken kan bristen på insyn göra det svårt att ent ydigt bedöma 
representativiteten hos olika organisationer81. 
Den europeiska planeringsterminen ägnar allt mer uppmärksamhet åt den sociala 
dialogen. Under 2017 genomfördes för första gången en fullvärdig multilateral översyn av 
arbetsmarknadsparternas engagemang i reformer och åtgärder i sysselsättningskommittén med 
institutionellt stöd i sysselsättningsriktlinjerna, där 14 medlemsländer undersöktes och 
landsspecifika slutsatser lades fram. Nationella företrädare för arbetsmarknadens parter deltog 
och f ramförde sina synpunkter om det nuvarande läget. Även om den sociala dialogens 
funktionssätt är specifikt för varje land, framkom det i översynen vissa problem som är 
gemensamma för flera av de undersökta medlemsländerna. Detta handlade bland annat om 
kapa citetsproblem hos arbetsmarknadens parter och behovet av mer förutsägbara, 
ändamålsenliga och snabba samråd med arbetsmarknadens parter som omfattar olika faser av 
reformer. Slutsatserna från den multilaterala översynen tillsammans med ytterligare analyser  i 
landsrapporterna ledde i slutändan till att den sociala dialogens roll framhävdes starkt i de 
landsspecifika rekommendationer som kommissionen föreslog i maj och som antogs av rådet i 
                                                            
79 DNB (2018), DNBulletin:  Flexibilisering arbeidsmarkt gaat gepaard met daling arbeidsinkomensquote , 
offentliggjord den 1 februari 2018.  
80 Se kapitel 5 i Employment and Social Developments in Europe , 2018 och 2017 års upplagor.  
81 Eurofound (2016), The concept of represe ntativeness at national, international and European level . 
 
121 
 juli 2018. För två medlemsländer (Ungern och Rumänien) uppmanade reko mmendationerna 
uttryckligen till en förbättrad social dialog, medan arbetsmarknadsparternas roll och i vissa 
fall befintliga utmaningar tas upp i skälen för flera andra medlemsländer. I vissa fall finns det 
utrymme för att förbättra kapaciteten hos arbetsm arknadens parter och ge dem en lämplig ram 
för förutsägbara och snabba samråd om det politiska beslutsfattandet och framför allt 
reformer, även i alla viktiga skeden av den europeiska planeringsterminen.  
Samråd med det civila samhällets organisationer spel ar också en viktig roll för att se till 
reformerna utformas och genomförs på ett ändamålsenligt sätt. Såsom framhålls i de 
ändrade riktlinjerna för sysselsättningen som antogs i juli 2018, bör medlemsländerna beakta 
de erfarenheter som det civila samhället s organisationer har när det gäller sysselsättning och 
sociala frågor, där så är relevant och på grundval av befintlig nationell praxis. För att deras 
deltagande ska vara givande i fråga om att identifiera politiska utmaningar och lösningar är 
det viktigt att dialogen bygger på principerna om öppenhet, mångfald och insyn. Preliminära 
uppgifter82 visar att graden av engagemang från det civila samhällets berörda parter varierar 
avsevärt mellan medlemsländerna, både när det gäller den europeiska planeringstermi nen och 
mer allmänt samråd om planerade reformer. Samråd med berörda parter kan vara svåra att 
genomföra i länder där civilsamhället är sämre organiserat; otillräcklig kapacitet att delta 
aktivt i den politiska debatten kan särskilt vara ett problem i viss a medlemsländer.  
 
3.3.2  Politiska åtgärder  
Reformer av lagstiftningen om anställningsskydd pågår i vissa medlemsländer, med 
målet att skapa bättre balans mellan flexibilitet och trygghet och att undvika 
segmentering.  I januari 2018 införde Frankrike som en del av en bredare reform av 
arbetsrätten ett obligatoriskt referensvärde baserat på tjänstgöringstid och ålder för ersättning 
av arbetstagare vid olagliga uppsägningar av ekonomiska skäl, i syfte att öka 
samstämmigh eten när det gäller de belopp som rör liknande ärenden och för att underlätta 
tvistlösning vid förlikningsfasen. Som kompensation kommer avgångsvederlag vid 
uppsägningar av ekonomiska skäl att ökas med 25  %. Dessutom kan företag genom 
majoritetsbeslut geno mföra gemensamt överenskomna förfaranden vid kollektiva 
                                                            
82 Detta framgick exempelvis under seminariet The Social Pillar and European Semester as tools for delivering 
social Europe – a reflection with civil society  som hölls den 2 oktober 2018 i Bryssel.  
 
122 
 uppsägningar ( rupture conventionnelle collective ) i utbyte mot ersättning till de anställda 
(som inte kan vara lägre än enskilda avgångsvederlag), efter förhandlingar med fackliga 
organisationer. Anvä ndningen av denna mekanism måste godkännas av offentliga 
myndigheter, särskilt för att undvika missbruk. Tidsperioden för att inleda en rättsprocess mot 
en uppsägning (utom i fall av trakasserier och diskriminering) har minskats från två till ett år. 
I dec ember 2017 sågs dessutom reglerna för kollektiva förhandlingar över för att minska 
tillämpningsområdet för bedömningar av ekonomiska svårigheter som motiverar kollektiva 
uppsägningar. Bedömningar av ekonomiska svårigheter för företag omfattar nu endast det  
nationella territoriet, och inte hela världen, vilket ger mer spelrum för företag när det gäller att 
motivera kollektiva uppsägningar. I Belgien kortades uppsägningstiderna ned under 2018 för 
den inledande perioden av nya anställningsavtal (från två vecko r till en vecka under de första 
tre månaderna och från fyra till tre veckor den fjärde månaden). I Kroatien återinfördes 2017 
genom en ändring av arbetslagen möjligheten (som avskaffades 2014) för arbetsgivaren att 
väcka talan i domstol för att upphäva för etagsrådets vägran att ge sitt medgivande till 
uppsägning av skyddade arbetstagare (t.ex. arbetstagare som är medlemmar i företagsrådet, 
arbetstagare med funktionsnedsättningar, äldre arbetstagare osv.). I Italien har arbetstagarnas 
ersättning vid ogrundad e uppsägningar nyligen höjts.  
Ett antal medlemsländer planerar ytterligare åtgärder på detta område som kan antas 
inom en snar framtid. I Nederländerna lämnades ett utkast till ett paket med omfattande 
åtgärder in till offentligt samråd i april 2018, i syf te att uppnå en bättre balans i lagstiftningen 
om anställningsskydd. I och med paketet införs en ytterligare grund ( cumulatiegrond ) för 
uppsägning av tillsvidareanställda, möjlig förlängning av provanställningsperioden för 
tillsvidareanställningar (från tv å till fem månader), en förlängning av på varandra följande 
tidsbegränsade anställningar till tre år i stället för två år och möjligheten att differentiera 
arbetslöshetsersättningen i förhållande till typen av anställningsavtal. I Finland förbereder 
regeri ngen en ändring av lagen om anställningsavtal, som syftar till att sänka kraven för 
individuella uppsägningar i företag med mindre än tio anställda. Målet är att sänka tröskeln 
för anställning av ny personal. Detta ska kombineras med förenklad visstidsanst ällning av 
arbetslösa som är under 30 år. Förslaget skickades ut på remiss under sommaren 2018. På 
grundval av inkomna synpunkter ändrade regeringen storleken på de företag som skulle 
omfattas från 20 till 10 anställda. Ändringen har hittills fått ett blan dat mottagande på grund 
de båda åtgärdernas breda tillämpningsområde, som enligt vissa inte är tillräckligt målinriktat.  
 
123 
 När det gäller tidsbegränsade anställningar arbetar vissa medlemsländer för att 
fastställa strängare villkor för användningen av dem (i  syfte att förebygga missbruk) 
eller för att tillåta större frihet vid förhandlingar av ramar för kollektivavtal.  I Tjeckien 
har flera åtgärder som syftar till att förhindra missbruk av bemanningsföretag börjat tillämpas 
sedan juli 2017, och de omfattar st rängare sanktioner för ansvariga företrädare för 
bemanningsföretag som förlorat sitt tillstånd på grund av åsidosatta skyldigheter. I Slovenien 
har lagen om arbetsinspektion ändrats för att förhindra olaglig användning av atypiska 
anställningsformer, bland  annat arbete på grundval av civilrättsliga avtal, och för att utfärda 
sanktioner för de arbetsgivare som inte betalar ut löner i tid. Om en inspektör finner att 
olagligt arbete utförs på grundval av ett civilrättsligt avtal, måste arbetsgivaren erbjuda 
arbetstagaren ett lämpligt anställningsavtal inom tre dagar. Frankrike har gett 
kollektivförhandlingar på sektornivå företräde framför nationell arbetsrätt när det gäller att 
fastställa ramen för användning av visstidsanställningar och tidsbegränsade avtal ( se kapitel 
3.1). Avtal på företagsnivå kan vara mindre fördelaktiga än de på branschnivå, då möjligheten 
att fastställa ”låsningsklausuler” för tidsbegränsade avtal tas bort. I Portugal godkändes 
tillsammans med arbetsmarknadens parter i juni 2018 ett omfa ttande paket med åtgärder för 
att ta itu med segmenteringen av arbetsmarknaden (paketet är planerat att antas i slutet av 
2018). Ändringarna innebär en minskning av den längsta perioden för visstidsanställningar 
från tre till två år (inbegriper förlängning ar), där den sammanlagda tiden för förlängningarna 
inte får överskrida den första anställningsperiodens längd, en minskning av den längsta 
perioden för icke -tidsbegränsade anställningar ( contratos de trabalho a termo incerto ) från 
sex till fyra år och en b egränsning av de skäl som motiverar tidsbegränsad anställning av 
yngre arbetstagare och långtidsarbetslösa. Samtidigt förlängs prövotiden till 180 dagar för 
nyanställningar och för nyanställda långtidsarbetslösa. I trepartsavtalet uppmanar man också 
till a tt beskatta alltför stor personalomsättning, där definitionen av ”alltför stor” (per sektor) 
bör fastställas i lag i samråd med arbetsmarknadens parter. Grekland har planer på att stärka 
skyddet för arbetstagare som utför entreprenadarbete. För första gång en kommer ett integrerat 
system med regler att införas som fastställer ett gemensamt och solidariskt ansvar som den 
upphandlande enheten, uppdragstagaren och underleverantören har gentemot arbetstagarna 
under utförandet av entreprenaden. Detta utökar skydd et av arbetstagarnas rättigheter vad 
gäller löner, sociala avgifter, avgångsvederlag och ersättning vid arbetsolycka. I Italien har 
den längsta perioden för tidsbegränsade anställningar minskats från 36 till 24 månader. Det 
högsta antal gånger anställninge n kan förlängas har minskats från fem till fyra, och efter den 
 
124 
 tolfte månaden är förlängningar är endast tillåtna om nya motiverande skäl kan läggas fram 
formellt. Genom lagen höjs också de sociala avgifter som betalas av arbetsgivaren för 
förlängningar av  tidsbegränsade anställningar med 0,5 procentenheter. Andelen anställda har 
ökat från 20  % till 30  % av det totala antalet anställda, men detta omfattar nu även 
arbetstagare som hyrs ut av bemanningsföretag.  
Vissa nya anställningsformer håller på att växa fram, bland annat plattformsarbetare 
och egenföretagare utan anställda. I Frankrike har möjligheten för onlineplattformar att 
frivilligt anta en social stadga för egenföretagare införts. Denna stadga kommer att bestå av en 
uppsättning principer som gäller för egenföretagare som är registrerade på onlineplattformar, 
bland annat att plattformarna ska delta i arbetsolycksfallsförsäkringen och i obligatorisk 
finansiering av yrkesutbildning för egenföretagare. I Belgien har de så kallade flexijobben 
(som redan f anns inom hotell - och restaurangnäringen) utökats till andra sektorer, i synnerhet 
detaljhandeln. Pensionärer och arbetstagare med anställningsavtal för minst fyra femtedelar av 
en heltidsanställning får ansöka om flexijobb. Inkomster från flexijobb beskat tas inte och 
arbetstagaren behöver inte betala in sociala avgifter, medan arbetsgivaren betalar lägre sociala 
avgifter. I Spanien syftar 2017 års reform av lagen om egenföretagare till att ge 
egenföretagare bättre kvalitet i arbetet, bland annat avseende s ocialt skydd och säkerhet på 
arbetsplatsen. Genom de nya åtgärderna förlängs perioden från sex till tolv månader för 
inbetalning av schablonbeloppet på 50 euro för de sociala avgifterna, och en högre grad av 
flexibilitet vid fastställandet av beloppen infö rs. Reformen gör det också möjligt att 
kombinera pensioner med egenföretagande, främjar balansen mellan arbete och privatliv och 
ger bättre tillgång till utbildning. I Irland inriktar sig sysselsättningslagen från 2017 på ett 
antal områden i den nuvarande arbetslagstiftningen som rör lågavlönade och utsatta 
arbetstagare. Syftet med lagen är att se till att arbetstagare får bättre information om sin 
anställningsform och dess centrala villkor på ett tidigt stadium – fall där arbetsgivaren inte har 
informerat om de grundläggande villkoren inom en viss tid kommer nu att innebära en 
lagöverträdelse. Dessutom innebär lagen att nolltimmesavtal i de flesta fall förbjuds, att en 
bestämmelse om avtalade arbetstimmar inom ett visst tidsspann ( banded hours ) införs, så a tt 
arbetstagare med avtal med få avtalade arbetstimmar som regelbundet arbetar fler timmar än 
avtalat får rätt att placeras i ett visst tidsspann som bättre motsvarar den faktiska arbetstiden 
samt att en höjning görs av den minsta ersättningen till arbetst agare som kallats in för arbete 
under en viss period, men som inte utfört något faktiskt arbete. I Portugal innebär det 
 
125 
 planerade införandet av generationskontrakt ( contrato -geração ) dels att man ger ekonomiskt 
stöd till arbetsgivare som samtidigt anställe r en ung arbetslös person (eller en ung person som 
söker sitt första jobb) och en långtidsarbetslös äldre person, dels ger stöd till sysselsättning av 
unga i kombination med deltidspension för äldre arbetstagare.  
Vissa medlemsländer har vidtagit åtgärder a vseende organisering av arbetstiden, dock 
inte alltid i syfte att öka arbetsmarknadernas anpassningsförmåga.  I Belgien 
moderniserades och förenklades 2017 ett antal regler om deltidsarbete, särskilt avseende 
minskad byråkrati vid fastställandet av fasta el ler rörliga arbetstider samt anmälan och 
övervakning av avvikelser. Dessutom har den rättsliga ramen för intjänande av tjänstledighet 
börjat gälla från och med februari 2018. Förutsatt att det finns ett avtal på bransch - eller 
företagsnivå får arbetstagarn a möjlighet att samla på sig inarbetad tid som kan tas ut som 
ledighet i ett senare skede. Förfarandet för införande av nattarbete och arbete på söndagar i 
samband med e -handel har dessutom förenklats. I Frankrike har tillämpningsområdet för 
överenskommels er om konkurrenskraft ( accords de competitivité ) utökats (se kapitel 3.1). 
Som en del av trepartsavtalet med arbetsmarknadens parter om reformen av arbetsrätten 
planerar Portugal att ta bort de enskilda och kollektiva så kallade arbetstidsbankerna som 
grundas på individuella avtal. De avtal som redan är i kraft löper ut senast ett år efter 
genomförandet av de nya bestämmelserna. De nya avtalen kommer att slutas enligt kollektiva 
förhandlingar eller kollektivavtal i samråd med arbetstagaren. Åtgärden faststä ller gränser för 
antalet timmar per dag, arbetstagarnas godkännandegrad och användningen av principen om 
mest förmånliga behandling.  
Flera medlemsländer har antagit åtgärder för att förhindra användningen av 
odeklarerat arbete, förbättra säkerheten på arb etsplatsen och/eller stärka 
arbetsinspektionerna. I Bulgarien innebär en ändring som gjordes i slutet av 2017 av lagen 
om offentlig upphandling att en deltagare i ett upphandlingsförfarande som använder sig av 
odeklarerat arbete utesluts, medan det under d en föregående treårsperioden påfördes en 
sanktion för användning av odeklarerat arbete. Detta krav gäller även för underleverantörer, 
som främst är små företag och mikroföretag (ofta inom byggnadssektorn). 
Informationskampanjer genomförs också för att höja  medvetenheten hos riskgrupper om 
nackdelarna med kontantlöner, framför allt när det gäller lägre inbetalade sociala avgifter. 
Grekland har under 2018 slutfört det automatiska utbytet av uppgifter mellan databaser vid 
olika ministerier, arbetsmarknadens in stitutioner och polisen. Dessutom har systemet med 
 
126 
 böter för arbetsgivare som inte deklarerar sina anställda setts över, där en betydande sänkning 
av böterna har gjorts i fall där arbetsgivaren ger en odeklarerad arbetstagare heltidsanställning 
inom 10 dag ar efter inspektionen (åtgärden syftar till att skapa incitament för omvandling av 
odeklarerat arbete till formella anställningar). I Spanien syftar den strategiska planen för 
2018 –2020, som godkänts av de självstyrande regionerna och i samråd med arbetsma rknadens 
parter, till att stärka arbetsinspektionernas kapacitet och strukturera deras åtgärder på ett 
konkret och mätbart sätt. Den uppmärksammar också de utmaningar som uppstår i samband 
med de nya anställningsformerna, arbetsvillkor samt icke -diskrimine ring på arbetsmarknaden. 
I Estland ska en ändring av lagen om säkerhet och hälsa i arbetet som antogs i maj 2018 ge ett 
bättre skydd mot hälsorisker på arbetsplatsen och säkerställa att säkerhetsanvisningar och 
utbildning i första hjälpen anpassas till för etagens särskilda förhållanden. Såsom nämns ovan 
vidtar Slovenien åtgärder för att förhindra olaglig användning av atypiska anställningsformer. 
Dessutom ges arbetsinspektionen ytterligare befogenheter att utreda fall av obetalda löner (en 
av de vanligaste lagöverträdelserna sedan 2009). I Cypern kommer en översyn av systemet för 
arbetsinspektion att genomföras i syfte att göra dem mer verkningsfulla och effektiva i arbetet 
med att bekämpa odeklarerat arbete. Detta kommer att inbegripa höjda böter och att de t införs 
ett elektroniskt intyg om påbörjad anställning. Dessutom har ett nytt lagförslag för att skapa 
en centraliserad arbetsinspektion lämnats in för godkännande under de kommande månaderna. 
I Portugal pågår rekrytering av arbetsinspektörer och förbered else av nya uttagningsprov. När 
det gäller att motverka odeklarerat eller underdeklarerat arbete planerar Portugal att förlänga 
den längsta avtalstiden för mycket korta anställningsavtal från 15 till 35 dagar (med en längsta 
avtalstid på 70 dagar per år ho s samma arbetsgivare). Insynen i användningen av 
bemanningsföretag kommer att förstärkas i och med att det blir obligatoriskt att informera 
arbetstagaren om skälet till uppsägning av ett avtal mellan ett kundföretag och ett 
bemanningsföretag.  
Förhållandevis få åtgärder har vidtagits av medlemsländerna för att förstärka sina 
system för aktiva arbetsmarknadsåtgärder, trots fortsatta utmaningar. Grekland håller 
på att införa ett nytt system för genomförande av aktiva arbetsmarknadsåtgärder som syf tar 
till att göra åtgärderna mer verkningsfulla genom bättre profilering och matchning. Mer 
målinriktade aktiva arbetsmarknadspolitiska åtgärder är avgörande för att uppnå bättre resultat 
av dessa reformer, och hittills har ett pilotprojekt för över 2  000 arbetslösa inletts vid en lokal 
arbetsförmedling. Cypern har inlett en pilotfas för ett nytt system för övervakning och 
 
127 
 utvärdering av aktiva arbetsmarknadsåtgärder som gör det möjligt att förbättra deras 
verkningsfullhet. Detta kommer att göra det möjligt  för politiska beslutsfattare att bättre 
utforma och se över pågående arbetsmarknadsprogram. I Spanien har en bred strategisk ram 
för samordningen av det nationella systemet för sysselsättning tagits fram. Denna åtgärd 
fastställer den organisatoriska ramen  för alla åtgärder som genomförs inom det spanska 
nationella systemet för sysselsättning under 2017 –2020 och ligger till grund för utformningen 
och förvaltningen av aktiva arbetsmarknadsåtgärder, utbildningsinsatser och många andra 
strategier för regionala  offentliga arbetsförmedlingar samt inrättar en ram för fastställandet av 
principer, mål, instrument och finansiella resurser.  
Medlemsländerna prioriterar fortfarande att tillhandahålla mer individuella tjänster.  
Estland håller på att utvidga tillämpningso mrådet för aktiva arbetsmarknadsåtgärder till vissa 
anställda för att förebygga arbetslöshet. Målgruppen inbegriper personer som arbetar enligt 
tjänsteavtal eller avtal om bemyndigande och de vars lön motsvarar den nationella 
genomsnittslönen. En stabil ni vå av offentliga utgifter för aktiva arbetsmarknadsåtgärder samt 
personalresurser är tänkt att ta itu med kvarstående utmaningar. Ungern har vidtagit 
ytterligare åtgärder för att möta utmaningarna i samband med det offentliga 
sysselsättningsprogrammet geno m att genomföra program som främjar övergången från dessa 
program till den reguljära arbetsmarknaden. I ett sysselsättningsskapande program behandlas 
anställning av personer i offentliga arbeten som en kategori av primärt stöd, medan två andra 
program ger incitament för anställning eller bonusar respektive tillhandahåller handledning 
för personer som kommer från de offentliga sysselsättningsprogrammen för att underlätta 
deras integration på den reguljära arbetsmarknaden.  
Åtgärder för att förbättra utbildni ngsinslagen i de aktiva arbetsmarknadsåtgärderna 
främjas fortfarande.  I Kroatien har ett nytt paket med nio aktiva arbetsmarknadsåtgärder 
antagits. I det nya paketet läggs mer fokus på utbildning och fortbildning på arbetsplatsen, 
särskilt för ungdomar, äl dre arbetstagare och långtidsarbetslösa. Stöd till egenföretagare 
kommer också att uppmuntras mer. Stöd kommer dessutom att ges till arbetsgivare som 
anställer arbetstagare i åldersgruppen över 50 år. Frankrike fortsätter att investera i 
yrkesutbildning oc h lärlingsutbildning genom planen för investering i kompetens ( plan 
d’investissement dans les compétences , se kapitel 3.2). Målet är att tillhandahålla 
kvalificerande utbildning till en miljon arbetslösa med låga kvalifikationer och 800  000 unga 
som varken  arbetar eller studerar, delvis genom förberedelse för lärlingsutbildningar.  
 
128 
 De offentliga arbetsförmedlingarna följer sitt reformprogram i syfte att öka den 
institutionella kapaciteten i tider av sjunkande arbetslöshet. I detta syfte drar de offentliga 
arbetsförmedlingarna i allt högre grad nytta av sitt deltagande i det benchlearningprojekt som 
genomfördes inom ramen för Europeiska nätverket för offentliga arbetsförmedlingar. Sedan 
2015 får offentliga arbetsförmedlingar hjälp genom benchlearning med att utveckla 
medvetenheten om styrkor och områden där det finns utrymme för ytterligare förbättringar, i 
syfte att förbättra tillhandahållandet av tjänster till de offentliga arbetsförmedlingarnas 
klienter. Eftersom antalet registrerade arbetssökande minskat s tadigt under de senaste åren 
måste de offentliga arbetsförmedlingarna omfördela sina resurser strategiskt utifrån 
klienternas behov. Vissa målgrupper, såsom långtidsarbetslösa och ett ökande antal äldre 
arbetstagare, behöver fortsatt stöd i och med att de flesta offentliga arbetsförmedlingarna står 
inför en allt äldre klientbas. Litauen håller på att förändra de offentliga arbetsförmedlingarnas 
arbetssätt genom optimering av resurser i syfte att förbättra arbetet med klienterna och minska 
antalet ärenden fr ån över 400 till under 300 per handläggare. Cypern fortsätter att förbättra 
och modernisera de offentliga arbetsförmedlingarna för åren 2014 –2020 genom att införa 
reformer för att förstärka dem. Ytterligare 20 rådgivare har nyligen rekryterats för att 
arbetsförmedlingarna ska kunna hantera sina nuvarande befogenheter på ett mer 
ändamålsenligt och effektivt sätt vid genomförandet av ungdomsgarantin och rådets 
rekommendation om långtidsarbetslösas återinträde på arbetsmarknaden. Ytterligare åtgärder 
har vidta gits som inbegriper utbildning av rådgivare och tjänstemän vid arbetsförmedlingarna, 
förstärkning av arbetsförmedlingarnas platsförmedlingssystem och skapandet av en it -
plattform samt förbättring av tjänster till både arbetssökande och arbetsgivare. Spanie n har 
vidtagit åtgärder under 2018 för att förbättra offentliganställdas anställnings - och 
arbetsvillkor. Ministeriet och arbetsmarknadens parter undertecknade ett dokument där de åtar 
sig att främja åtgärder för offentliganställda för att stärka deras köp kraft och förbättra deras 
arbetsvillkor. Denna åtgärd föregår en överenskommelse från april 2017 om att minska den 
totala andelen visstidsanställningar i den offentliga sektorn till 8  % fram till 2020 genom 
uttagningsprov för tillsvidareanställning (ca 250  000). I Grekland har omstruktureringen av de 
offentliga arbetsförmedlingarna fortsatt under 2017 –2018 för att förbättra de offentliga 
arbetsförmedlingarnas funktionssätt. En pilotfas för en ny profileringsmetod inleddes under 
hösten 2017, och metoden börj ade användas 2018. Ett nytt verktyg för kompetensbedömning 
håller på att tas fram. Rekryteringen av ytterligare rådgivare som inleddes under första 
halvåret 2018 bör leda till att arbetsstyrkan med rådgivare i princip har fördubblats i slutet av 
 
129 
 2018. Öste rrike har vidtagit åtgärder för att utvärdera och utforma en mer ändamålsenlig 
förvaltning av de offentliga arbetsförmedlingarna, särskilt genom att se över och granska 
arbetsförmedlingarnas instrument för effektiv och verkningsfull återintegrering på 
arbetsmarknaden. Arbetsspecifik utbildning och kvalificering i samarbete med arbetsgivarna 
prioriteras tillsammans med ökade incitament för sysselsättning.  
Offentliga arbetsförmedlingar uppmanas att intensifiera sitt samarbete med 
arbetsgivare och lokala myndi gheter för att bättre möta kraven på stramare 
arbetsmarknader.  De offentliga arbetsförmedlingarna håller på att utveckla övergripande 
strategier för att involvera arbetsgivarna genom att fastställa olika tillvägagångssätt när det 
gäller uppdelning av arbet sgivarna och organisationen av arbetsgivartjänster. De flesta 
offentliga arbetsförmedlingar samordnar arbetsgivartjänsterna på central nivå, samtidigt som 
de även tillhandahåller tjänster för arbetsgivare på regional och lokal nivå. Dessutom bör 
offentliga  arbetsförmedlingar fastställa gemensamma miniminormer för tillhandahållandet av 
tjänster för arbetsgivare och mäta nöjdheten med dessa. I Italien och Spanien håller de 
centrala offentliga arbetsförmedlingarna, Anpal respektive Sepe, på att underlätta ömse sidigt 
lärande mellan regioner i syfte att utbyta god praxis som gör det möjligt att förbättra tjänster 
till arbetsgivare. De offentliga arbetsförmedlingarna i Litauen planerar att skapa en modell för 
samarbete mellan kommuner och arbetsförmedlingar om gem ensamma åtgärder för att 
aktivera mottagare av socialt bistånd. Denna modell ska kompletteras av en 
genomförandeplan.  
Medlemsländerna har fortsatt att genomföra rådets rekommendation om 
långtidsarbetslöshet83. En självutvärdering som medlemsländerna genomfö rde 2018 visade 
på en total ökning på 15  % av poängen jämfört med 2016, där de viktigaste framstegen har 
skett i medlemsländer med mindre avancerade system. När det gäller registrering av 
arbetslösa har länderna använt olika strategier och incitament för a tt uppmuntra till 
registrering. De mest verkningsfulla strategierna är de där registrering ger rätt till vissa 
förmåner eller tjänster. Det finns dock utrymme för förbättring när det gäller att nå personer 
utanför arbetskraften i flera medlemsländer, t.ex.  Bulgarien, Estland och Rumänien. Det finns 
också flera strategier för tillhandahållandet av en gemensam kontaktpunkt för tjänster; vissa 
länder har försökt att sammanföra alla tjänster till en punkt (t.ex. Finland, Tyskland och 
                                                            
83 Detta bygger på slutsatserna från sysselsättningskommitténs tematiska översyn av genomförandet av rådets 
rekommendation om långtidsarbetslösas återinträde på arbetsmarknaden av den 3 oktober 2018. En djupgående 
utvärdering pågår och kommer att offentligg öras i början av 2019, tillsammans med en rapport till rådet.  
 
130 
 Irland), medan andra har en  överbryggande punkt som sammankopplar olika institutioner eller 
myndigheter (t.ex. Cypern och Nederländerna). Verkningsfull samordning mellan sociala 
myndigheter och arbetsmarknadsmyndigheter samt arbetsförmedlingar och socialtjänster är 
fortfarande en ut maning i många medlemsländer (t.ex. Kroatien, Grekland, Ungern, Lettland, 
Rumänien och Spanien), vilket ofta kompliceras av frågor som rör uppgiftsskydd och 
dataresurser. Det finns planerade åtgärder för att förbättra detta, men de har ännu inte börjat 
genomföras. Avtal om återinträde på arbetsmarknaden i någon form finns i nästan alla 
medlemsländer, men vissa delar saknas, i synnerhet fördjupade utvärderingar eller 
omutvärderingar där så behövs. Några medlemsländer (t.ex. Tjeckien, Grekland och 
Slovakien) har ännu inte börjat röra sig mot en mer målinriktad eller individanpassad strategi 
för ärendehantering avseende långtidsarbetslösa. Det finns en mängd olika åtgärder som 
vidtas när det gäller samarbete med arbetsgivarna. Avtal med arbetsmarknadens parter finns i 
allmänhet på plats, även om dessa inte alltid finns på lokal nivå. Vissa medlemsländer (t.ex. 
Grekland, Portugal, Slovenien och Sverige) har särskild personal vid de offentliga 
arbetsförmedlingarna som sköter kontakterna med arbetsgivarna, vilket v erkar vara en god 
strategi. Det krävs dock fortfarande förbättringar i vissa medlemsländer (t.ex. Kroatien, 
Frankrike och Italien), särskilt i form av mer strategiska partnerskap och angreppssätt.  
Medlemsländerna tillhandahåller mer individanpassat stöd t ill långtidsarbetslösa och 
bättre integrerade tjänster.  I Bulgarien undertecknas nu avtal om återinträde på 
arbetsmarknaden mellan den långtidsarbetslösa personen och arbetsförmedlingen, som bland 
annat innehåller förslag på specifika arbetsförmedlingstjän ster och hänvisningar till tjänster 
som tillhandahålls av andra institutioner. Sedan januari 2018 erbjuder familje - och 
arbetsrådgivningspersonal samt mobila gemensamma grupper med personal från 
arbetsförmedlingar och socialtjänster allsidiga och integrera de tjänster till arbetslösa personer 
i avlägsna områden. I Rumänien håller ett pilotprojekt på att inledas som syftar till att skapa 
integrerade arbetsgrupper som ska ta itu med sociala, medicinska och utbildningsrelaterade 
problem på samma gång, också i s amarbete med offentliga arbetsförmedlingar.  Projektet 
kommer att bana väg för denna metod i 139 av de mest utsatta samhällena, vilka väljs ut på 
grundval av fattigdomskartor och kriterier som fastställts av regeringen. En utökning av 
projektet har planerat s längre fram. Slovenien antog 2017 –2020 program för social aktivering 
som ska främja social inkludering och integrering på arbetsmarknaden för de 12  500 personer 
som är mest utsatta och svårast att få i sysselsättning. Syftet är att ge dessa personer 
 
131 
 komp etens som kommer att ge dem bättre möjligheter att integreras på arbetsmarknaden. I 
Irland är ett frivilligt stödprogram för ungas sysselsättning (YESS, Youth Employment 
Support Scheme ) inriktat på unga arbetssökande som är långtidsarbetslösa eller som har  
mycket svårt att få arbete. Programmet syftar till att skapa möjligheter för att tillägna sig 
grundläggande yrkeskompetens och social kompetens i en stödjande omgivning under en 
praktikperiod. Standardlängden på praktiken ska vara tre månader, även om det  kommer att 
finnas en möjlighet att förlänga till sex eller nio månader efter en bedömning av framstegen.  
Stöd och incitament har blivit en vanlig åtgärd för integrering av långtidsarbetslösa på 
arbetsmarknaden. Cypern har inlett ett program för att ge inc itament för att anställa 
arbetslösa personer i den privata sektorn. Stödet ges bara för de sex första månaderna av 
anställningen. Genom programmet fick 946 företag stöd och omkring 2  472 deltagare en 
anställning.  I Luxemburg syftar nya åtgärder till att sk apa subventionerade 
tillsvidareanställningar för långtidsarbetslösa som motsvarar arbetsgivarnas nuvarande behov, 
och de riktas till långtidsarbetslösa över 30 år. Programmet har en särskild bestämmelse för 
personer över 50 år, som möjliggör fullständig åt erbetalning av arbetskostnaderna fram till 
pensioneringen. Frankrike har däremot minskat sina subventionerade sysselsättningsprogram, 
mot bakgrund av den förbättrade situationen på arbetsmarknaden (se även avsnitt 3.1.2). I 
Österrike har åtgärder vidtagits  i syfte att minska långtidsarbetslösheten genom att skärpa 
sanktionerna, stärka skyldigheterna för arbetslösa att acceptera arbetserbjudanden som 
innebär restider på upp till 2,5 timmar per dag och kombinera arbetslöshetsersättning och 
socialt bistånd. Sy ftet är generellt att skapa starkare incitament för arbetslösa att anta 
erbjudanden om anställning, minska arbetslösheten och öka verkningsfullheten i 
arbetsmarknadspolitiken. Sverige har infört introduktionsjobb som riktar sig till 
långtidsarbetslösa elle r nyanlända invandrare och som kan kombineras med utbildning på ett 
flexibelt sätt. Lönesubventionen för introduktionsjobb begränsas till en bruttolön på 
20 000 kronor per månad (ca 1  950 euro), med en gräns på 80  %. Subventioner i Slovenien 
syftar till ti llsvidareanställning av personer som är äldre än 58 år tills de uppfyller villkoren 
för pension. Mottagare av arbetslöshetsersättning och kontanta socialbidrag beräknas bli 
prioriterade. Subventionen uppgår till 11  000 euro och betalas ut till arbetsgivare  i två 
omgångar (hälften vid rekryteringen och hälften efter den 18:e löneutbetalningen).  
Samarbetet med den privata sektorn fortsätter att öka övergångarna till den reguljära 
arbetsmarknaden. Ingångsavtal har provats i Sverige som gör det möjligt för 
 
132 
 långtidsarbetslösa, med ett särskilt fokus på utlandsfödda kvinnor, att få anställning hos 
arbetsgivare som omfattas av kollektivavtal om ingångsavtal. Dessa avtal bygger på ett 
förslag från arbetsmarknadens parter och syftar till att bygga upp en ny modell fö r att få in fler 
människor på arbetsmarknaden och skapa ett framtida utbud av kompetens för arbetsgivare, 
även genom undervisning i svenska och andra kortare utbildningsprogram. I Malta ses 
programmet för samhällsarbete som sätter långtidsarbetslösa i arbe te över för att säkerställa 
att de som riskerar att uteslutas från arbetsmarknaden kan bli formellt anställda och delta i 
arbetskraften.  
De senaste reformerna när det gäller arbetslöshetsförmåner har främst inriktats på 
starkare krav på aktivering. I Finla nd är arbetslösa arbetssökande sedan januari 2018 endast 
berättigade till fulla arbetslöshetsförmåner om de har en viss inkomst från arbete eller deltar i 
tjänster som förbättrar deras utsikter till anställning (med vissa tröskelvärden). Om en 
arbetssökand e inte kan uppvisa den aktivitet som krävs under den 65 dagar långa 
övervakningsperioden, sänks arbetslöshetsersättningen med 4,65  % under de följande 65 
dagarna. Dessutom håller regeringen på att bereda lagstiftning som kommer att innebära att 
arbetslösa arbetssökande måste söka en tjänst per vecka eller få arbetslöshetsersättningen 
minskad. Förslaget diskuteras för närvarande med arbetsmarknadens parter, men både 
arbetstagarna och arbetsgivarna har kommit med invändningar mot det, eftersom det kan leda 
till att den anställde ansöker om arbete utan avsikt att försöka bli anställd. I Slovenien är 
sedan oktober 2017 arbetstagare som har blivit uppsagda skyldiga att redan under 
uppsägningstiden rapportera till arbetsförmedlingen om ett anställningsavtal har sa gts upp av 
affärsmässiga skäl eller på grund av bristande arbetsinsats. Underlåtenhet att göra detta leder 
till sänkt arbetslöshetsersättning under de första tre månaderna av arbetslöshet (60  % i stället 
för 80  % av referenslönen). Dessutom får lågutbildad e personer vars yrken har låg efterfrågan 
rätt att behålla 20  % av sina arbetslöshetsförmåner i upp till tolv månader efter det att de har 
hittat ett arbete. Frankrike kommer till följd av lagen om självbestämmande i yrkeslivet 
(liberté de choisir son aven ir professionnel ) att tillämpa strängare kontroller när det gäller att 
söka arbete, vilket ska kompenseras genom fler skräddarsydda kompletterande åtgärder. 
Yrkesbranscherna uppmanas att förhandla fram avtal för att främja hållbarare 
anställningsformer, me n om de kollektiva förhandlingarna misslyckas kan regeringen ingripa. 
Personer som får arbetslöshetsförmåner får också bedriva verksamhet på deltid, under 
strängare villkor. Arbetslöshetsförmånerna, som tidigare uteslutande finansierats genom 
 
133 
 socialförsäkr ingsavgifter, kompletteras dessutom med en höjning av den allmänna sociala 
avgiften ( contribution sociale généralisée ). Från och med den 1 januari 2019 kommer 
regeringen att leda förhandlingar om arbetslöshetsförsäkringen, vilka ska fastställa den 
allmänna finansieringsramen och de mål som ska uppfyllas. Tillgång till förmåner ska också 
beviljas för egenföretagare och ar betstagare som själva säger upp sig, under vissa villkor. 
Spanien planerar att införa ett universellt socialkort i syfte att samla information om sociala 
förmåner som enskilda tar emot och om förhållanden som kan ge rätt till sociala förmåner 
(t.ex. beroen deställning, funktionsnedsättning, arbetslöshet eller stora familjer). Detta 
förväntas förbättra samordningen mellan myndigheter, göra sociala förmåner mer 
verkningsfulla och bidra till att upptäcka förhållanden av utsatthet. Utformningen och 
utvecklingen av systemet med universella socialkort slutfördes i slutet av 2017, och det 
förväntas bli godkänt under det fjärde kvartalet 2018.  
Som en del av de pågående reformerna har villkoren för rätt till arbetslöshetsförmåner 
ändrats i vissa fall, och har ofta sk ärpts. Bulgarien ökade under 2018 den lägsta 
arbetslöshetsersättningen från 7,20 bulgariska lev (ca 3,70 euro) till 9 bulgariska lev (ca 4,60 
euro) per dag, med en högsta nivå på 74,30 bulgariska lev (ca 38 euro). Samtidigt har kraven 
skärpts – den försäkr ade måste ha arbetat minst 15 månader under de 18 månaderna, till 
skillnad från 9 månader under de senaste 15 månaderna som det var tidigare. Denna 
åtstramning kan påverka yngre arbetstagare och personer som mer sannolikt kommer att göra 
avbrott i yrkesliv et – framför allt säsongsarbetare och arbetstagare med otrygga 
anställningsformer. Portugal har däremot minskat garantitiden för tillgång till den inledande 
arbetslöshetsersättningen efter det att en visstidsanställning har avslutats, från 180 till 120 
dagar. I Österrike planeras ett paket med åtgärder som ska minska långtidsarbetslösheten 
genom att skärpa reglerna för rörlighet för mottagare av arbetslöshetsersättning (även 
anställningserbjudanden som innebär restider på upp till 2,5 timmar per dag måste 
accepteras), slopa förlängning av rätten till arbetslöshetsersättning på grund av sjukdom 
(undantaget sjukhusvistelse) och begränsa varaktigheten för marginellt arbete medan 
arbetslöshetsersättning tas emot. Syftet är generellt att skapa starkare incitament  för arbetslösa 
att anta erbjudanden om anställning, minska arbetslösheten och öka verkningsfullheten i 
arbetsmarknadspolitiken.  
Vissa medlemsländer har vidtagit åtgärder för att främja arbetstagares och studerandes 
interna och externa rörlighet i syfte a tt öka anställbarheten och förbättra 
 
134 
 kompetensutvecklingen och/eller locka till sig utländska arbetstagare i sektorer där det 
råder brist på arbetskraft. Under 2018 har Finland infört åtgärder för att stödja regional 
rörlighet och pendling för arbetslösa a rbetssökande, bland annat genom flyttbidrag (vilket nu 
också är tillgängligt för deltidsanställning med en arbetstid på mindre än 18 timmar i veckan 
och för arbetsrelaterad utbildning) och riktad information om ekonomiskt stöd för rörlighet. 
Högre resekost nadsersättning kan ges i händelse av exceptionellt långa pendlingssträckor. 
Arbetsmarknadens parter har rådfrågats om reformen. I Lettland utvidgades stödåtgärden för 
arbetslösas rörlighet under 2018 till att även omfatta huvudstaden Riga, som tidigare int e 
omfattades. Åtgärden omfattar regional rörlighet för människor som antar 
anställningserbjudanden i andra regioner, men även dem som är inskrivna i vissa aktiva 
arbetsmarknadsåtgärder, bland annat ungdomsgarantin, subventionerad anställning och 
yrkesutbil dning. Stödåtgärder som syftar till att locka läkare och sjuksköterskor till arbete i 
regioner utanför Riga inleddes i december 2017. En förteckning över 237 högkvalificerade 
yrken, där det för närvarande finns en stor brist på arbetskraft och som skulle k unna locka 
tredjelandsmedborgare, har godkänts i Lettland. Vissa förmånliga villkor tillämpas för 
anställda som vill få ett EU -blåkort i dessa fall. I Polen förväntas den nationella byrån för 
akademiskt utbyte som inrättades 2017 underlätta internationalis eringen av polska universitet 
genom stöd till akademisk rörlighet. I Bulgarien har ett förenklat förfarande för godkännande 
av blåkort för tredjelandsmedborgare godkänts för att lösa bristen på kvalificerade specialister 
på området informations - och kommun ikationsteknik, ingenjörer inom industriell produktion 
och andra relevanta områden. Ändringarna kommer att göra det möjligt att utfärda blåkort för 
en period på upp till fyra år, medan de tidigare utfärdades för upp till ett år. I Estland innebär 
en ändrin g av utlänningslagen att ledande specialister undantas från invandringskvoten och 
den längsta perioden för korta anställningar förlängs till tolv månader, medan 
invandringskvoten förblir oförändrad.  
De nationella arbetsmarknadsparternas deltagande i utform ningen och genomförandet 
av reformer och politiska åtgärder som rör sysselsättning och sociala frågor varierar 
mellan medlemsländerna.  Deltagandets kvalitet och formerna för det återspeglar 
skillnaderna i ländernas institutionella ramar och sedvänjor när d et gäller den sociala 
dialogen, och i flera medlemsländer förs dialogen inte i rätt tid eller på ett meningsfullt sätt. 
Samtidigt har arbetsmarknadens parter under de senaste 18 månaderna deltagit i utformningen 
 
135 
 av relevanta politiska reformer i flera medl emsländer84. Ny lagstiftning och nya åtgärder som 
gäller arbetsmarknadens funktionssätt har diskuterats eller godkänts i t.ex. Bulgarien, 
Kroatien, Danmark, Finland, Nederländerna, Portugal och Sverige (integration av migranter). 
Såsom framgår i avsnitt 3.1  har arbetsmarknadens parter förhandlat om reformer av 
lönebildningssystemet i ett antal länder. I Estland har regeringen beslutat att återuppta de 
regelbundna trepartsmöten med arbetsmarknadens parter som slutade hållas 2002. 
Förhandlingar om att faststäl la eller höja minimilöner har hållits i t.ex. Bulgarien, Estland, 
Polen, Portugal och Spanien. Arbetsmarknadens parter deltog i diskussioner om reformer av 
det sociala skyddet och/eller arbetslöshetsförmåner i bland annat Kroatien, Frankrike, Finland, 
Tysk land, Portugal och Slovenien. Åtgärder för utbildning och yrkesutbildning samt reformer 
och nya åtgärder för fortbildning, lärlingsutbildning och livslångt lärande har diskuterats med 
arbetsmarknadens parter i Tjeckien, Danmark, Frankrike, Lettland, Polen och Nederländerna.   
                                                            
84 En detaljerad analys av arbetsmarknadsparternas deltagande i de senaste reformerna finns i Eurofound (2019), 
Social dialogue practices within the context of the EU Semester , kommande.  
 
136 
 3.4. Riktlinje 8: Främja lika möjligheter för alla, främja social inkludering och bekämpa 
fattigdom  
 
I detta avsnitt beskrivs genomförandet av sysselsättningsriktlinje nr 8, där medlemsländerna 
rekommenderas att modernisera sina sociala try gghetssystem för att främja lika möjligheter 
och motverka fattigdom och social utestängning. Först ges en översikt över den sociala 
situationen i medlemsländerna, enligt vissa nyckelindikatorer som disponibel inkomst, 
ojämlikhet, fattigdom och social inklu dering, pensionens tillräcklighet, tillgång till bostäder, 
tillgång till hälso - och sjukvård samt långvarig vård och omsorg. I avsnitt 3.4.2 redogörs för 
medlemsländernas politiska åtgärder i fråga om sociala trygghetssystem, bland annat system 
för minimii nkomst, familjeförmåner, bostadspolitik, pensioner, långvarig vård och omsorg, 
hälso - och sjukvård samt inkludering av personer med funktionsnedsättning.  
 
3.4.1  Nyckelindikatorer  
Hushållens inkomster fortsatte att öka i nästan alla EU -länder under 201685. Hushållens 
reala disponibla bruttoinkomst per capita86 ökade i alla medlemsländer utom Grekland, där en 
mindre sänkning noterades. I allmänhet har förbättringarna varit snabbast i länder som på 
senare tid har anslutit sig till EU, t.ex. Bulgarien, Polen, R umänien och Litauen, och 
långsammare i sådana länder som sedan länge varit medlemsländer såsom Österrike, Italien, 
Frankrike, Belgien och Luxemburg, och har till och med tagit en negativ vändning i Grekland 
och Storbritannien. Detta återspeglar den pågåend e konvergensen, där Bulgarien och Polen 
för närvarande uppvisar de bästa resultaten. I flera länder är hushållens reala disponibla 
bruttoinkomst per capita fortfarande betydligt lägre än före krisen. Detta gäller i synnerhet 
Grekland och Cypern, där den un der 2016 låg på runt 69  % respektive 82  % av den nivå som 
registrerades 2008 (båda länder räknas som ”kritiska situationer”). I Italien, Irland, Spanien, 
Österrike, Belgien och Portugal (länder som betecknas med ”bör bevakas”) samt Slovenien 
(”genomsnittli g”) ligger hushållens reala disponibla bruttoinkomst per capita på mellan 90  % 
                                                            
85 Den 26  oktober 2018 fanns uppgifter för 2017 bara för 18 medlemsländer. Uppgifterna kommer att uppdateras 
i den slutliga versionen av den gemensamma sysselsättningsrapporten.  
86 Den disponibla bruttoinkomsten per capita beräknas med hjälp av ojusterad inkomst (dv s. utan sociala 
transfereringar in natura) i fasta priser. Uppgifter saknades för Kroatien och Maltaden 26 oktober 2018.  
 
137 
 och 100  % av 2008 års värde. I alla dessa länder utom Slovenien låg tillväxttakten för 2016 
under (det oviktade) EU -genomsnittet eller var till och med negativ när det gäller Gr ekland.  
Diagram 59: Hushållens reala disponibla bruttoinkomst per capita, index 2008 = 100 
och årlig förändring (huvudindikator i den sociala resultattavlan)  
 
Källa:  Eurostat, nationalräkenskaper [nasq_10_nf_tr och namq_10_gdp], egna beräkningar. Rapporteringsperiod: 
Nivåer för 2016 och årliga förändringar jämfört med 2015. Anm.: Axlarnas skärningspunkt motsvarar det 
oviktade EU -genomsnittet. En förklaring finns i bilagan. Uppgifter för Kroatien och Malta saknades den 26 
oktober 2 018. 
 
I de flesta länder har ytterligare en betydande förbättring skett under 2017 när det 
gäller andelen människor som riskerar att drabbas av fattigdom eller social 
utestängning87. Den ekonomiska återhämtningens effekter har blivit synliga på så sätt att 
risken för fattigdom eller social utestängning nu har minskat tydligt i de flesta medlemsländer, 
utom i ett fåtal (se även avsnitt 1.2). Förbättringarna är särskilt tydliga i Rumänien, Cypern 
och Polen, där riskerna för fattigdom och social utestängning mi nskade med mer än 2  %. 
                                                            
87 Se kapitel  1.2 för definitioner av risk för fattigdom eller social utestängning och dess beståndsdelar. Obs: 
Inkomststatistiken från EU Silc hänför sig till föregående års inkomster. Uppgifterna om fattigdomsrisk S80/S20 
etc. i 2017 EU Silc hänför sig därför till inkomståret 2016.  

 
138 
 Däremot noterade Danmark, Nederländerna och Österrike under året en ringa ökning i 
andelen som riskerar fattigdom eller social utestängning, om än från en låg nivå. Situationen 
är fortsättningsvis ”kritisk” i Bulgarien och Grekland, med tanke på att de fortfarande mycket 
höga nivåerna bara minskade i mindre omfattning under det senaste året. Den negativa 
korrelationen mellan tendenser och nivåer (se diagram 60) tyder på en pågående konvergens 
mellan medlemsländerna. Bland de olika åld ersgrupperna är det främst ungdomar i åldern 18 –
24 år som ligger i riskzonen för fattigdom eller social utestängning, med en andel på 29,1  %. 
Denna indikator har noterat förbättringar i en majoritet av medlemsländerna, vilket avspeglar 
den sjunkande ungdom sarbetslösheten.  
Diagram 60: Andel av befolkningen som riskerar fattigdom eller social utestängning, 
2017 och förändring från föregående år (huvudindikator i den sociala resultattavlan)  
 
Källa:  Eurostat, statistik över inkomst - och levnadsvillkor (Silc). Rapporteringsperiod: Nivåer för 2017 och 
årliga förändringar jämfört med 2016. Anm.: Axlarnas skärningspunkt motsvarar det oviktade EU -genomsnittet. 
En förklaring finns i bilagan. Uppgifter för Irland och Storbritannien saknades den 26 oktober 2018.  
 

 
139 
 Andelen barn i åldersgruppen 0 –17 år som riskerar fattigdom eller social utestängning 
sjunker, men är fortfarande mycket högre än för befolkningen i allmänhet i de flesta 
medlemsländer.  Under 2017 minskade denna andel i alla medlemslä nder där den ligger över 
EU-genomsnittet (24,5  %). Ändå är den fortfarande väldigt hög i Rumänien (41,7  %), 
Bulgarien (41,6  %) och Grekland (36.2  %). Däremot har trenden i vissa medlemsländer med 
barnfattigdomsnivåer under genomsnittet varit betydligt mer utplanad, vilket i stor 
utsträckning återspeglar migrerande barns ställning. Detta är fallet i Österrike, Belgien, 
Frankrike och Sverige. I åldersgruppen 25 –54 år sjönk andelen med 1 procentenhet till 
21,9 %. Åldersgruppen 55 år och äldre är fortfarande de n grupp där sannolikheten att drabbas 
av fattigdom eller social utestängning är lägst, med en andel på 20,5  %.  
Personer med invandrarbakgrund riskerar i betydligt högre utsträckning att drabbas 
av fattigdom eller social utestängning.  Under 2017 var risken  för fattigdom eller 
utestängning mer än dubbelt så hög bland personer födda utanför EU än bland personer födda 
i EU (41  % jämfört med 20,7  %). Denna skillnad var särskilt stor i Belgien (37,1 
procentenheter), Sverige (29,6 procentenheter) och Danmark (25, 8 procentenheter) och minst 
i Polen (4,6 procentenheter), Portugal (6,8 procentenheter) och Tjeckien (7,8 procentenheter).  
 
140 
 Diagram 61: Delindikatorer för risken att drabbas av fattigdom eller social utestängning  
 
Källa: Eurostat, statistik över inkomst - och levnadsvillkor (Silc). Anm.: Indikatorerna har rangordnats 
efter risken för fattigdom eller social utestängning under 2017. Uppgifter om 2017 för Irland och 
Storbritannien saknades den 26 oktober 2018. Uppgifter för EU -27 använd s för 2008 (Kroatien 
saknas).  
Andelen EU -invånare som riskerar att hamna i fattigdom sjönk under 2017 i en 
majoritet av medlemsländerna, efter att ha legat på en stabil nivå i tre år . Andelen sjönk 
mest i Polen ( -2,3 procentenheter), Rumänien (1,7  procente nheter) och Ungern ( -1,1 
procentenheter). Däremot ökade indikatorn i Luxemburg (+2,2 procentenheter), Litauen (+1,0 
procentenheter), Bulgarien (+0,5 procentenheter) och Nederländerna (+0,5 procentenheter). I 
alla medlemsländer utom sex var andelen personer  som riskerade att hamna i fattigdom 
fortfarande högre 2017 än under perioden före krisen (2008) (diagram 61). Eurostats 
snabbstatistik tyder på en fortsatt minskning av fattigdomsrisken i Grekland, Rumänien och 
Portugal, och på en ökning i Storbritannien.   

 
141 
 Andelen människor som lever i allvarlig materiell fattigdom har nått den hittills lägsta 
nivån. I nästan alla medlemsländer sjönk denna andel under 2017. Rumänien hade den största 
årliga minskningen med 4,1 procentenheter. Betydande skillnader kvarstår m ellan 
medlemsländerna, där andelen som lever i allvarlig materiell fattigdom i Finland och 
Nederländerna är lägre än 3  %, medan andra änden av spektrumet utgörs av Bulgarien med en 
andel på 30  %, följt av Grekland (21,1  %) och Rumänien (19,4  %). En något h ögre andel 
kvinnor (6,9  %) lever i allvarlig materiell fattigdom jämfört med män (6,4  %). Andelen sjönk 
i alla åldersgrupper. Unga i åldersgruppen 18 –24 år är fortfarande den grupp där 
sannolikheten att drabbas av allvarlig fattigdom (7,9  %) är störst, föl jd av barn i 
åldersgruppen 0 –17 år (7,2  %), befolkningen i mogen ålder (25 –54 år) (6,7  %) och personer i 
åldersgruppen över 65 år (6,3  %).  
Andelen personer som lever i hushåll där arbetsintensiteten är mycket låg har minskat 
ytterligare. I 20 medlemslände r minskade under 2017 den andel av befolkningen i 
åldersgruppen 0 –59 år som bor i hushåll där de vuxna arbetade mindre än 20  % av sin 
potential. Trots förbättringarna är denna andel lägre än före krisen bara i nio medlemsländer. 
De största årliga minskning arna noterades i Spanien ( -2,1 procentenheter), Grekland ( -1,6 
procentenheter) och Rumänien ( -1,3 procentenheter). Samtidigt fortsätter fattigdomsrisken att 
öka för dem som lever i hushåll med mycket låg arbetsintensitet i de flesta medlemsländer. 
Denna an del uppgick till 79,9  % i Slovakien, 78,2  % i Litauen och 77,8  % i Lettland.  
Att minska fattigdomen bland förvärvsarbetande är fortfarande en utmaning. Enligt vad 
som framgår av avsnitt 3.1 och trots en total minskning av fattigdomsrisken, förblev andelen  
förvärvsarbetande som riskerar att drabbas av fattigdom konstant under 2017. Fler än en av tio 
förvärvsarbetande riskerar fattigdom i sju medlemsländer. Även om andelen fattiga som 
förvärvsarbetar sjönk var den högst i Rumänien (17,4  % under 2017, vilket är en minskning 
från 19,7  % under 2014), där egenföretagande på osäkra villkor förblir en viktig faktor. Höga 
andelar noterades även i Luxemburg (13,7  %) och Spanien (13,1  %), där en viktig faktor var 
fattigdomsrisken för arbetstagare med tidsbegränsade an ställningar. Å andra sidan låg andelen 
fattiga förvärvsarbetande under 5  % i tre länder (Finland, Tjeckien och Irland).  
Fattigdomen har minskat för första gången sedan 2008, men är fortfarande hög jämfört 
med nivåerna före krisen. Det relativa värdet för f attigdomsklyftan, som mäter det 
 
142 
 genomsnittliga avståndet från fattigdomsgränsen för dem som riskerar fattigdom88, ökade i de 
flesta medlemsländer under perioden efter krisen. Under 2017 sjönk det dock i elva 
medlemsländer och förblev generellt sett stabilt i fem länder, med en genomsnittlig minskning 
från 26,2  % till 25,4  %. Förändringen berodde på förbättringar vad gäller graden av fattigdom 
hos befolkningen i arbetsför ålder, men framförallt i fråga om barn. Andelen är fortfarande 
hög (över 30  %) framföral lt i Rumänien, Spanien, Bulgarien och Grekland. Däremot förblev 
fattigdomsgraden stabil i åldersgruppen 65 år och äldre. Förbättringarna var störst i Italien, 
Ungern och Rumänien.  
Personer med funktionsnedsättning löper större risk för fattigdom eller soc ial 
utestängning än personer utan funktionsnedsättning. Under 2016 riskerade 30,1  % av alla 
personer med funktionsnedsättning i EU att drabbas av fattigdom eller social utestängning, 
jämfört med 20,9  % av personer utan funktionsnedsättning,89 vilket motsvar ar en skillnad på 
9,2 procentenheter. Denna skillnad är ännu tydligare för personer i arbetsför ålder (16 –64 år), 
där 37,6  % av personer med funktionsnedsättning riskerade att drabbas av fattigdom eller 
social utestängning under 2016, jämfört med 21  % av a lla personer med funktionsnedsättning 
i åldersgruppen över 65 år90. Funktionsnedsättningens svårighetsgrad är en mycket viktig 
faktor, vilket framgår av att 36,1  % av personer med svår funktionsnedsättning i 
åldersgruppen 16 år och äldre i EU under 2015 riskerade att drabbas av fattigdom eller social 
utestängning, jämfört  med 27,4  % av personer med måttlig funktionsnedsättning och 20,8  % 
utan funktionsnedsättning.  
Inkomstskillnaderna minskade något under 2017, för första gången sedan krisen. 
Andelen av inkomsterna för den rikaste femtedelen av befolkningen jämförd med andelen för 
den fattigaste femtedelen minskade i de flesta medlemsländer (diagram 62), men i de flesta 
länder låg den lägsta inkomstkvintilen 2017 fortfarande över 2008 års nivåe r. 2017 noterades 
de högsta inkomstskillnaderna, där nivåerna för S80/S20 överstiger 6, i Lettland, Estland, 
Litauen och Bulgarien (alla räknas som ”kritiska situationer”, med en betydande ökning i det 
sistnämnda landet). Trots fortsatt stora inkomstskilln ader minskade skillnaderna betydligt i 
                                                            
88 Det relativa medianvärdet för fattigdomsklyftan beräknas som skillnaden mellan den disponibla 
mediannetto inkomsten per konsumtionsenhet för personer under gränsen för fattigdomsrisk respektive gränsen 
för fattigdomsrisk, uttryckt som procentandel av gränsen för fattigdomsrisk (60  % av den nationella disponibla 
medianinkomsten per konsumtionsenhet).  
89 EU-Silc (2017), människor som riskerar att drabbas av fattigdom eller social utestängning efter grad av 
aktivitetsbegränsning, kön eller ålder (hlth_dpe010). 
90 Samma som ovan.  
 
143 
 Rumänien, Grekland och Italien (”svag men förbättras”). Förbättringarna berodde på snabbare 
ökningar av de fattigaste hushållens inkomster i jämförelse med medianvärdet i tio 
medlemsländer, vilket visar att återhämtni ngen börjar nå även de mest utsatta.  
 
Diagram 62: Förhållandet mellan inkomstkvintilerna och årlig förändring 
(huvudindikator i den sociala resultattavlan)  
 
Källa: Eurostat, statistik över inkomst - och levnadsvillkor (Silc). Rap porteringsperiod: Nivåer för 2017 och 
årliga förändringar jämfört med 2016. Anm.: Axlarnas skärningspunkt motsvarar det oviktade EU -genomsnittet. 
En förklaring finns i bilagan. Uppgifter för Irland och Storbritannien saknades den 26 oktober 2018.  
 
Utgifterna för socialt skydd har fortsatt att öka i alla medlemsländer, men stora 
skillnader kvarstår mellan länderna91. I reala termer ökade utgifterna för det sociala 
                                                            
91 Enligt uppgifter från Esspros. Uppgifter för Polen för 2015 saknas.  

 
144 
 skyddet i alla medlemsländer från 2014 till 201592. Räknat som andel av BNP ökade 
emeller tid utgifterna för socialt skydd bara i sju länder medan de minskade i 16 länder. Detta 
berodde främst på att en lägre andel av utgifterna användes till arbetslöshetsförmåner, till en 
följd av förbättrade villkor på arbetsmarknaden. Däremot ökade utgiftern a som andel av BNP 
för hälso - och sjukvården i tio länder och minskade i tolv. De totala utgifterna för socialt 
skydd som andel av BNP var högst i Frankrike (31,9  %), Danmark (31,1  %) och Finland 
(31,1  %). Å andra sidan uppgick de till mindre än 15  % av BN P i Litauen (14,8  %), Lettland 
(14,7  %) och Rumänien (14,3  %).  
De sociala transfereringarnas inverkan när det gäller att minska fattigdomen har 
minskat något, samtidigt som de automatiska stabiliseringseffekterna avtog i samband 
med den ekonomiska tillväx ten. Ändå kvarstår stora skillnader mellan medlemsländerna 
(diagram 63).  Sociala transfereringar exklusive pensioner minskade fattigdomsrisken med 
32,4 % under 2017, jämfört med 33,2  % under 2016, vilket utgör en fortsättning på en 
utveckling som präglas a v förbättrade villkor på arbetsmarknaden och en mer dynamisk 
ökning av arbetsinkomster jämfört med sociala transfereringar. Omfattningen av 
transfereringarnas fattigdomsminskande effekt varierar avsevärt mellan medlemsländerna, 
och i många länder med den h ögsta fattigdomsrisken är de sociala transfereringarnas effekt 
också svagare (Grekland, Rumänien, Italien, Bulgarien och Lettland).  
 
                                                            
92 Se även Europeiska kommissionen (2018), Employment and Social Developments in Europe . Annual Review 
2018 . Luxemburg: Europeiska unionens publikationsbyrå.  
 
145 
 Diagram 63: Effekterna av sociala transfereringar (utom pensioner) när det gäller att 
minska fattigdom och årlig förändring (huvudindikator i den sociala resultattavlan)  
 
Källa: Eurostat, statistik över inkomst - och levnadsvillkor (Silc). Rapporteringsperiod: Nivå er för 2017 och 
årliga förändringar jämfört med 2016. Anm.: Axlarnas skärningspunkt motsvarar det oviktade EU -genomsnittet. 
En förklaring finns i bilagan. Uppgifter för Irland och Storbritannien saknades den 26 oktober 2018.  
 
Egenföretagare och personer me d atypisk anställning lever under större ekonomisk 
otrygghet eftersom de har begränsad tillgång till socialt skydd93. Under 2017 saknade 
egenföretagare tillgång till skydd vid arbetslöshet i elva länder, obligatorisk sjukförsäkring i 
tre länder och skydd vi d olycksfall i arbetet och arbetsskador i tio länder.94 Personer med 
atypisk anställning omfattas i regel av samma formella skydd i de flesta 
socialförsäkringssystem som personer med vanliga anställningsavtal. Ofta gäller dock inte 
detta för vissa kategorie r av arbetstagare (t.ex. tillfälligt anställda och säsongsanställda, 
                                                            
93 Denna fråga behandlas delvis också i avsnitt 3.3.  
94 Uppgifterna i denna punkt och följande bygger på Europeiska kommissionen, SWD (2018) 70 final – 
Konsekvensbedömning som åtföljer förslaget till rådets rekommendation om tillgång till socialt skydd för 
arbetstagare och egenföretagare . 

 
146 
 behovsanställda och personer som hyrs ut av bemanningsföretag, civilrättsliga 
anställningsavtal eller anställningsavtal där antalet arbetstimmar ej avtalats, vilka ofta inte kan 
ansluta s ig till de relevanta systemen). Generellt sett har hinder för personer med atypisk 
anställning och egenföretagare när det gäller att omfattas av ett faktiskt skydd, dvs. 
möjligheten att kunna förvärva tillräckliga rättigheter och vid behov utnyttja dem, ta gits upp 
för minst 24 medlemsländer95 (kvalifikationsperioder, karensperioder, bristande möjligheter 
att överföra rättigheter till socialt skydd mellan olika system).  
Det är fortfarande svårt att bibehålla och överföra intjänade rättigheter till ett annat 
system vid byte av arbete.  I ett arbetsliv under förändring kommer flexibilitet av detta slag 
att bli allt viktigare. Avsaknaden av överföringsmöjligheter kan därför verka som en hämsko 
för dynamiken och matchningen på arbetsmarknaden. För arbetstagare som byter sektor eller 
anställningsform, gör bristande reglering att det är svårt att ordna överföringar i åtminstone 
fyra medlemsländer. Mycket höga kostnader och olika regler för olika system har också 
identifierats som ett hinder för sådana byten i flera me dlemsländer. Slutligen är bristen på 
entydig och klar information om rättigheterna till socialt skydd något som hindrar människor 
från att fatta välgrundade beslut i många länder. Allmän information om sociala 
trygghetssystem finns tillgänglig i alla utom fem medlemsländer, men individanpassad 
information finns att tillgå i endast omkring hälften av dem (t.ex. finns simuleringar över 
pensioner att tillgå i Tyskland, Frankrike, Spanien, Storbritannien och Polen).  
I systemen för minimiinkomst bör en rimlig stödnivå  kombineras med tillgång till 
stödjande produkter och tjänster och med incitament till (åter)integration på 
arbetsmarknaden för människor som är arbetsföra, vilket framhävs i den europeiska 
pelaren för sociala rättigheter . Den jämförande analysen a v minimiinkomstsystemens 
specifika utformning och deras samspel med tillhandahållandet av andra förmåner och 
aktiveringsstöd kan ge värdefull insyn i hur systemen fungerar. Följande analys baserar sig på 
den jämförande undersökning av minimiinkomstförmåner  som kommittén för socialt skydd 
genomförde 2017 –2018.96 Jämförelsen inriktas på minimiinkomstförmåner för icke -
förvärvsarbetande personer i arbetsför ålder som kan arbeta, men som inte har eller kan få rätt 
till socialförsäkringsförmåner eller som inte län gre har rätt till sådana förmåner.  
                                                            
95 Österrike, Belgien, Bulgarien, Tjeckien, Tyskland, Danmark, Estland, Grekland, Spanien, Finland, Frankrike, 
Ungern, Kroatien, Italien, Luxemburg, Malta, Nederländerna, Polen, Portugal, Sverige, Slovenien, Rumänien, 
Slovakien och Storbritannien.  
96 Godkända av kommittén för soc ialt skydd i juni 2018.  
 
147 
 Minimiinkomstförmånernas tillräcklighet varierar betydligt mellan medlemsländerna.  
Minimiinkomstförmånernas tillräcklighet kan mätas genom att man jämför inkomsten för dem 
som uppbär förmånerna med den nationella fattigd omsgränsen (som ger en indikation på 
systemens fattigdomslindrande effekt) och inkomsten för dem som uppbär förmånerna med 
inkomsten för en låginkomsttagare97 (som ger en indikation på systemens 
aktiveringsdimension och eventuella hämmande effekter). Båda i ndikatorerna ger liknande 
resultat vad gäller minimiinkomstens tillräcklighet i medlemsländerna under 201698 (diagram 
64). I enpersonshushåll räckte minimiinkomsten under 2016 bäst i Nederländerna, Irland, 
Danmark och Luxemburg. I dessa länder översteg förm ånernas storlek 80  % av den nationella 
fattigdomsgränsen (som fastställts till 60  % av den nationella disponibla medianinkomsten per 
konsumtionsenhet efter sociala transfereringar). I Nederländerna låg förmånernas storlek på 
en nivå som motsvarade 106  % av  fattigdomsgränsen, vilket faktiskt innebar att de som fick 
förmånerna lyftes ur fattigdom. I den nedre änden ligger minimiinkomstens tillräcklighet i 
Bulgarien, Rumänien, Ungern, Slovakien och Litauen under 40  % av fattigdomsgränsen, eller 
på en tredjedel  av inkomsten för en låginkomsttagare under 2016.  
                                                            
97 En låginkomsttagare definieras i den jämförande undersökningen som en person som tjänar 50  % av den 
genomsnittliga nationella bruttolönen.  
98 Indikatorerna bygger på den senast tillgängliga informationen i OECD:s skatte - och förmån smodell. Uppgifter 
saknas för Cypern. Uppgifterna om Italien och Grekland inkluderar inte de nyligen införda 
minimiinkomstsystemen och de har inte medtagits i denna analys.  
 
148 
 Diagram 64: Nettoinkomst för personer med minimiinkomst som andel i förhållande till 
gränsen för fattigdomsrisk (utjämnad över tre år) och inkomsten för en 
låginkomsttagare (2016)  
 
Källa: Eurostat, OECD. Anm.: Uppgifter saknas för Cypern. Uppgifterna om Italien och Grekland inkluderar 
inte de minimiinkomstsystem  som infördes 2017 . De senaste tillgängliga uppgifterna om fattigdomsgränsen i 
Irland, Kroatien och Storbritannien gäller inkomståret 2015.  
 
Minimiinkomstförmånernas tillräcklighet påverkar särskilt graden av fattigdom hos 
dem som uppbär förmånerna. Den relativa fattigdomskl yftan99 för befolkningen i arbetsför 
ålder (16 –64 år) minskar marginellt för första gången under 2017, i enlighet med den 
övergripande indikatorn, men ligger fortfarande långt över de nivåer som rådde före krisen. 
Klyftan är betydligt större för personer i åldersgruppen 18 –59 år som lever i hushåll med 
mycket låg arbetsintensitet (diagram 65). Uppgifter från EU -Silc 2016 visar att graden av 
fattigdom var störst bland personer i hushåll med låg arbetsintensitet i Litauen, Bulgarien, 
Lettland, Italien och Rumä nien (över 50  %). Däremot noterades den minsta klyftan i Finland, 
Nederländerna och Irland (under 20  %). Fattigdomsklyftan för personer i hushåll med mycket 
låg arbetsintensitet tyder ofta på brister när det gäller förmånssystemens tillräcklighet och 
täckn ing (vilket även noteras i årsrapporten för 2018 från kommittén för socialt skydd).  
 
                                                            
99 Se fotnot 88 för en definition av den relativa fattigdomsklyftan . 

 
149 
 Diagram 65: Relativa fattigdomsklyftan för personer i åldersgruppen 18 –59 år i hushåll 
med mycket låg arbetsintensitet (2016)  
 Källa: Eurostat, Silc.  
 
Alla medlemsländer gör en behovsprövning och tillämpar också andra krav för rätt till 
förmåner genom minimiinkomstsystem. Strängare krav för rätt till förmåner medför lägre 
täckning100 och tvärtom.  Behovsprövning är det vanligaste sä ttet att rikta sig till dem som 
lever i fattigdom101. I behovsprövningen ingår i regel en bedömning av vilka resurser 
(inkomster, tillgångar, fastigheter eller lös egendom) alla medlemmar i hushållet har tillgång 
till och inte enbart för den som ansöker om f örmånerna. I de flesta medlemsländer är det 
gränsvärde som används vid behovsprövningen det högsta förmånsbelopp som betalas ut (och 
de faktiska stödbeloppen uppgår till skillnaden mellan den högsta förmånsnivån och 
personens eller hushållets inkomster). F lera medlemsländer tar inte heller hänsyn till en viss 
del av människors inkomster, vilket positivt påverkar systemens täckningsgrad och bidrar till 
att minska fattigdomen bland förvärvsarbetande. Andra krav för rätt till förmånerna, t.ex. de 
som gäller bo stad, påverkar också systemens täckningsgrad (eftersom detta kan minska 
täckningen av personer som flyttar inom landet eller är hemlösa).  
Personer som uppbär minimiinkomst har svårare att få tillgång till olika konkreta 
tjänster . Tillgång till tjänster (m ätt enligt icke tillgodosedda vårdbehov, alltför höga 
                                                            
100 Antal personer som uppfyller kraven för rätt till förmåner och som skulle kunna omfattas av ett system.  
101 Detta skiljer sig från det teoretiska begreppet ”allmä n basinkomst”, där en viss inkomst tillhandahålls alla 
medborgare, oberoende av deras situation. För mer information, se Europeiska kommissionen (2018), 
Employment and Social Developments in Europe, Annual Review 2018 , s. 142.  

 
150 
 boendekostnader och frånvaro från deltagande i arbetslivsinriktad utbildning102) är en viktig 
del av de integrerade strategierna för aktiv inkludering. Under 2016 hade personer i 
åldersgruppen 18 –59 år so m löper risk att hamna i fattigdom och som bor i hushåll med 
mycket låg arbetsintensitet i allmänhet sämre tillgång till sådana tjänster än personer i samma 
åldersgrupp som varken riskerar fattigdom eller bor i hushåll med mycket låg arbetsintensitet. 
När det gäller dessa tjänster sammantagna är Finland, Ungern och Storbritannien de enda 
medlemsländerna där skillnaden i tillgången till tjänster ligger under EU -genomsnittet för 
2016 på alla tre områden. Däremot ligger värdet för skillnaden i tillgången över EU-
genomsnittet inom alla tre områden som undersökts i Grekland och Lettland. De största 
skillnaderna när det gäller icke tillgodosedda vårdbehov noterades i Lettland (14,8 
procentenheter) och Grekland (34,1 procentenheter), medan de minsta skillnaderna fö rekom i 
Danmark, Spanien, Nederländerna och Storbritannien (under en procentenhet). När det gäller 
bostäder observerades de största skillnaderna i överskuldsättningsgrad i Danmark, Grekland, 
Österrike och Italien (över 50 procentenheter), medan de minsta s killnaderna förekom i Malta, 
Cypern, Irland och Finland (20 procentenheter)103. I fråga om vuxenutbildning noterades i 
Sverige och Danmark en omvänd skillnad under 2016 som visar på bättre tillgång för 
personer som riskerar att hamna i fattigdom och som bor i hushåll med mycket låg 
arbetsintensitet, medan det inte förekom någon skillnad i Malta och Storbritannien. De största 
skillnaderna observerades i Lettland, Spanien och Litauen (på över 16 procentenheter).  
Tillgången till bostäder av god kvalitet har förb ättrats sedan 2008, men i vissa länder 
har en betydande andel av befolkningen fortfarande problem med undermålig 
boendekvalitet. År 2017 uppger 13,1  % av befolkningen i EU att de lever i en bostad med 
läckande tak, med fukt i väggar, golv eller grund eller  med ruttna fönsterbågar eller golv. Det 
är 2,3 procentenheter lägre än 2016104. Denna aspekt av problemet med bristfälliga bostäder105 
är särskilt framträdande i fem medlemsländer (Cypern, Portugal, Ungern, Lettland och 
Slovenien), där över 20  % av befolkning en uppger att de har problem med undermålig 
boendekvalitet. I Rumänien skedde en stor förbättring 2017, och andelen av befolkningen som 
                                                            
102 Från ad -hocmodulen om tillg ång till tjänster, EU Silc 2016. Skäl som beaktades i den jämförande 
undersökningen: ”Inga lämpliga kurser eller program tillgängliga” och ”har inte råd”.  
103 En mer övergripande diskussion i frågan om icke tillgodosedda vårdbehov och tillgång till bostäder 
presenteras nedan i detta avsnitt.  
104 Uppgifterna i stycket kommer från EU -Silc.  
105 Andelen boende i bostäder med allvarliga brister är ett mått på undermålig boendekvalitet och beräknas 
utifrån andelen hushåll som har minst ett av följande problem: i) läck ande tak, ii) varken badrum eller dusch i 
bostaden, iii) ingen toalett inomhus, iv) en bostad som anses vara för mörk.  
 
151 
 saknar badrum, dusch eller vattentoalett inomhus minskade till 27,2  %, vilket dock 
fortfarande är en stor del. I Lettlan d, Bulgarien och Litauen är det ungefär 10  % av 
befolkningen som saknar badrum eller dusch i bostaden och där hushållet inte har tillgång till 
egen vattentoalett inomhus.  
I många medlemsländer går fortfarande en betydande del av hushållens disponibla 
inko mster till boendekostnader.  Om man beaktar boendekostnaderna löper 156  miljoner 
människor risk för fattigdom, jämfört med 85  miljoner människor om man bortser från 
boendekostnaderna. Situationen är särskilt besvärlig för hushåll med låg inkomst. År 2017 
använde 10,2  % av hushållen i EU mer än 40  % av sin disponibla inkomst till 
boendekostnader, men bland de hushåll som löper risk för fattigdom var den andelen hela 
37,8 %. Trots en viss förbättring jämfört med tidigare år var de alltför höga 
boendekostnadern a ett problem framför allt i Grekland, där de drabbade 39,6  % av 
befolkningen 2017. Efter Grekland är det Bulgarien, Danmark och Tyskland som har högst 
andel av befolkningen med alltför höga boendekostander (över 15  % av befolkningen i vart 
och ett av länd erna). Effekten märktes särskilt i Danmark och Tyskland, där andelen av 
befolkning som riskerar fattigdom ligger under EU -genomsnittet om man inte beaktar 
bostadskostnaderna, men över EU -genomsnittet om man räknar med dem. I Estland, Irland, 
Finland, Cyper n och Malta däremot lever mindre än 5  % av befolkningen i hushåll med alltför 
höga boendekostnader. I de flesta länder är det betydligt fler av dem som betalar 
marknadshyra för sitt boende som har alltför höga boendekostnader än av dem som har 
hypoteks - eller bolån för sin bostad (EU -genomsnittet är 25,1  % för personer som betalar 
marknadshyra och ungefär 5  % för dem som äger sin bostad).  
Stigande hyror är en allt tyngre börda för de fattiga i vissa medlemsländer. I sju länder 
(Irland, Estland, Litauen, Slo venien, Ungern, Österrike och Polen) steg hyrorna med över 5  % 
i reala termer mellan 2015 och 2016. Höga hyror kan öka risken för fattigdom eller social 
utestängning, särskilt i länder som Slovenien, Irland, Österrike och Litauen där 
fattigdomsrisken för h yresgäster är betydligt högre än för dem som äger sin bostad. Statistik 
på nationell nivå kan också dölja att problemen finns i vissa städer.  
Utvecklingen på senare tid när det gäller hemlöshet tyder på att situationen inte är på 
väg att förbättras.  Uppskattningar av antalet hemlösa är inte jämförbara mellan olika länder, 
eftersom det saknas officiella källor och eftersom olika metoder används för att räkna de 
hemlösa. De tillgängliga uppgifterna gör det ändå möjligt att följa utvecklingen på längre sikt 
 
152 
 (för det mesta med 2017 eller 2016 som senast tillgängliga år). Uppgifterna tyder på att 
hemlösheten ökat i alla de 25 medlemsländer som omfattas utom i Finland, där situationen har 
förbättrats106.  
Pensionsinkomsterna ger äldre människor ett relativt s kydd mot risken för fattigdom.  
På EU -nivå är fattigdomsrisken för äldre lägre än för personer i arbetsför ålder (14,6  % 
jämfört med 16,7  % 2017). Jämfört med före krisen har det förhållandet blivit det omvända 
under det senaste årtiondet, delvis eftersom k risen minskade hushållens genomsnittliga 
disponibla inkomst i reala termer, särskilt bland befolkningen i arbetsför ålder, i nästa alla 
europeiska länder medan pensionerna stod sig bättre. På senare tid har dock även den 
allvarliga materiella fattigdomen m inskat bland de äldre (från 7,4  % 2008 till 6,3  % 2017), 
vilket visar att minskningen av fattigdom och social utestängning inte bara var en relativ 
effekt.  
Diagram 66: Andel av befolkningen i åldersgruppen 65  år och äldre som riske rar 
fattigdom eller social utestängning i förhållande till EU -genomsnittet, 2017  
 
Källa: Eurostat, EU -Silc. Anm.: Standardiserade uppgifter (EU -28 = 0). Uppgifterna för Irland och Storbritannien är för 
2016. 
 
                                                            
106 Uppgifter sammanställda av Feantsa, den europeiska sammanslutningen av nationella organisationer som 
arbetar med hemlösa. Se Feantsa ( 2018), Third overview of housing exclusion in Europe . 

 
153 
 Risken för äldre att drabbas av fattigdom elle r social utestängning har minskat stadigt i 
de flesta medlemsländerna. Sammanlagt 148  000 färre människor i åldersgrupper 65  år och 
äldre riskerade att drabbas av fattigdom eller social utestängning 2017 jämfört med före krisen 
(2008). Förbättringen av huv udindikatorn döljer stora skillnader mellan medlemsländerna, 
med kraftiga minskningar av risken för fattigdom eller social utestängning bland äldre i 
Cypern ( -24,7 procentenheter sedan 2008), Bulgarien ( -16,6 procentenheter), Rumänien ( -
16,2 procentenheter ) och Lettland ( -14,9 procentenheter), och en ökad risk i Luxemburg (+6,4 
procentenheter) och Tyskland (+2,2 procentenheter).  
Situationen för äldre kvinnor är dock särskilt oroväckande,  eftersom en av fem kvinnor i 
åldergruppen 65  år och äldre i EU löper risk att drabbas av fattigdom eller social 
utestängning. År 2017 varierade risken för fattigdom eller social utestängning mellan cirka 
10 % i Danmark, Frankrike och Nederländerna och över 50  % i Bulgarien och över 40  % i de 
baltiska länderna. De största sk illnaderna mellan könen i fråga om den risken finns i Litauen 
(19,9 procentenheter), Estland (19,7 procentenheter), Lettland (16,6 procentenheter) och 
Bulgarien (16,2 procentenheter).  Äldre kvinnor har lägre inkomster än äldre män: år 2016 var 
medianinkoms ten för äldre kvinnor 6 procentenheter lägre än för män i EU i jämförelse med 
yngre människor av samma kön (90  % för kvinnor och 96  % för män).  Det är alltså inte bara 
så att kvinnor har lägre inkomster under sitt arbetsliv, utan de har också lägre inkomst er som 
pensionärer, vilket bidrar till skillnaden mellan könen för äldre människors inkomst.  
I genomsnitt i EU har människor i åldersgruppen 65  år och äldre något lägre inkomster 
än yngre åldersgrupper. Den disponibla medianinkomsten för åldersgruppen 65  år och äldre 
var 92  % av den yngre befolkningens inkomst 2017. Den sammanlagda relativa 
medianinkomsten låg under 75  % i fem länder (Danmark, Malta, Litauen, Lettland och 
Estland) och under 80  % i ytterligare fyra länder (Belgien, Sverige, Cypern och Tjecki en). 
Däremot hade äldre män i nio medlemsländer (Luxemburg, Grekland, Frankrike, Spanien, 
Ungern, Italien, Österrike, Polen och Rumänien) och äldre kvinnor i två medlemsländer 
(Luxemburg och Grekland) en högre medianinkomst än dem som var yngre än 65 år un der 
2017.  
I genomsnitt uppgick pensionerna till mer än hälften av arbetsinkomsten under den 
senare delen av arbetslivet, medan pensionernas förmåga att ersätta inkomstbortfall 
varierade kraftigt mellan medlemsländerna.  År 2017 var den aggregerade 
 
154 
 ersättnin gskvoten107 i genomsnitt 59  % i EU, med stora skillnader mellan länderna. Kvoten 
varierade mellan över 80  % i Luxemburg och mindre än 40  % i Irland, Bulgarien och 
Kroatien108. 
I en situation med ökande förväntad livslängd måste pensionerna anpassas; människor 
börjar arbeta senare, men stannar längre i arbetslivet och lever i allmänhet längre.  
Utöver fattigdomsminskning och ersättning av inkomstbortfall finns det ytterligare en relevant 
aspekt när man bedömer pensionernas tillräcklighet och det är pensionstidens  varaktighet. 
Kvoten mellan pensionstidens längd och arbetslivets längd är för närvarande i genomsnitt 
51 % i EU. Diagram 67 ger en överblick över den genomsnittliga levnadstiden före inträdet i 
arbetslivet, under arbetslivets gång och efter pensioneringen  i medlemsländerna (den bygger 
på en uppskattning av när anställning inleds eller inträdet på arbetsmarknadens sker, av den 
genomsnittliga ålder då man lämnar arbetsmarknaden och den förväntade återstående 
livslängden vid 60  års ålder).  
                                                            
107 Kvoten mellan individuell medianbruttopension för åldersgruppen 65 –74 år och individuell 
medianbruttoinkomst för åldersgruppen 50 –59 år.  
108 Uppgifterna för Kroatien och Irland är för 2016.  
 
155 
 Diagram 67: Del av levnadstiden vid olika sysselsättningsstatus, 2017  
 
Källa: The 2018 Ageing Report  när det gäller ålder vid inträde på och utträde från arbetsmarknaden, Eurostat när 
det gäller prognoser för livslängd. Anm.: ”i arbetslivet” betyder perioden mellan inträde på och utträde från 
arbetsmarknaden.  
 
Atypiska arbetstagare och egenföretagare ha r ofta mindre fördelaktiga villkor när det 
gäller att förvärva pensionsgrundande rättigheter jämfört med människor som är 
tillsvidareanställda på heltid. Uppgifter från undersökningen om hälsa, åldrande och 
pensionering i Europa (Share)109 gör det möjligt at t mäta hur egenföretagande påverkar 
inkomst och levnadsstandard efter pensioneringen, genom en jämförelse av situationen för 
pensionerade egenföretagare110 och pensionerade arbetstagare i de flesta medlemsländerna111. 
                                                            
109 Undersökni ng om hälsa, åldrande och pensionering i Europa (Share). Uppgiftskälla: Share omgång 7, 2017.  
110 I den här jämförelsen avses med pensionerad egenföretagare pensionärer som varit egenföretagare under 
minst 50  % av sitt yrkesliv.  
111 Undersökningen om hälsa, ål drande och pensionering i Europa (Share) är en tvärvetenskaplig internationell 
databas med mikrodata om hälsa, socioekonomisk status, sociala förhållanden och familjenätverk. Den bygger 
på intervjuer med över 120  000 personer i åldersgruppen 50  år och äldr e (över 297  000 intervjuer). Share 

 
156 
 De pensionerade egenföretagarna uppgav läg re inkomster än de pensionerade arbetstagarna i 
nästan alla länder som ingick i undersökningen. De största inkomstskillnaderna återfanns i 
Luxemburg, Danmark och Frankrike, och i nio länder översteg skillnaderna 20  %. Endast i 
Ungern och Estland hade pensi onerade egenföretagare en något högre inkomst än 
pensionerade arbetstagare (se diagram 68). Detta inkomstgap leder tillsammans med större 
inkomstskillnader112 till en betydligt högre fattigdomsrisk för pensionerade egenföretagare, 
som i genomsnitt är ungefär  dubbelt så stor som för pensionerade arbetstagare. Pensionerade 
egenföretagare har lägre pensioner än pensionerade arbetstagare i varje land som studerades 
och trots en högre kvot mellan tillgångar och inkomster löper de större risk att drabbas av 
ekonomi ska svårigheter under ålderdomen. Indexet för ekonomiska svårigheter, som mäter 
ekonomiska svårigheter på en skala från 1 till 4, visar i genomsnitt 2,3 för pensionerade 
egenföretagare och 2,1 för pensionerade arbetstagare i de medlemsländer som ingick i 
undersökningen113. 
 
Diagram 68: Relativ skillnad i medianvärde mellan disponibel inkomst per 
konsumtionsenhet för pensionerade arbetstagare respektive pensionerade 
egenföretagare, 2017 (i procent)  
 
Källa: Share. Anm.: EU* omfattar inte Irland, Nederländerna och Storbritannien. Urvalet i Bulgarien, Lettland, 
Litauen, Portugal, Rumänien, Slovenien och Slovakien gör det inte möjligt att skilja mellan olika typer av 
pensionärer.  
 
                                                                                                                                                                                          
omfattar 27 europeiska länder. Irland, Nederländerna och Storbritannien deltog inte i Share omgång 7. I vissa 
medlemsländer är urvalet för litet för att det ska vara möjligt att göra en jämförelse.  
112 Kvoten mellan inkomst kvintilerna S80/S20 är en tredjedel högre för pensionerade egenföretagare än för 
pensionerade arbetstagare.  
113 EU-28 utom Irland, Nederländerna och Storbritannien.  

 
157 
  
Diagram 69: Självrapporterade icke tillgodosedda vårdbehov (huvudindikator i den 
sociala resultattavlan)  
 
Källa: Eurostat, statistik över inkomst - och levnadsvillkor (Silc). Rapporteringsperiod: Nivåer för 2017 och årliga 
förändringar jämfört med 2016.  Anm.: Axlarnas skärningspunkt motsvarar det oviktade EU -genomsnittet. En förklaring finns 
i bilagan. Uppgifter för Irland och Storbritannien saknades den 26  oktober 2018.  
 
Det finns tecken på minskade skillnader i fråga om andel av befolkningen som uppger  
att den har icke tillgodosedda vårdbehov114. Den tidigare trenden har vänt, det finns nu en 
svag negativ korrelation mellan andelen människor med icke tillgodosedda behov och 
förändringen, och det är de länder där de icke tillgodosedda behoven är som störst som har 
den mest positiva trenden (se diag ram 69). I vissa medlemsländer utgör kostnaderna och 
väntetiderna fortfarande betydande hinder för tillgången till hälso - och sjukvård. Den andel av 
                                                            
114 Personer som enligt egen uppgift har icke tillgodosedda vårdbehov är personer som själva be dömer att de är i 
behov av en viss undersökning eller behandling, men inte har fått det eller inte har begärt det av någon av 
följande tre anledningar: kostnadsskäl, väntetid eller lång resväg. De problem som människor rapporterar när det 
gäller att få vår d vid sjukdom avspeglar ofta vad det är som gör det svårt att få vård.  

 
158 
 EU-invånarna som enligt egen uppgift har icke tillgodosedda vårdbehov, antingen på grund av 
för höga kostna der, för långa köer eller för långa avstånd, minskade dock i genomsnitt under 
2017 till 1,6  %. Den andel av befolkningen som påverkades översteg fortfarande 5  % i 
Estland och Grekland (mer än 10  %) samt Lettland. Endast i Slovenien, Cypern och Slovakien 
ökade andelen i förhållande till 2017.  
Sysselsättningsstatus kan också vara en viktig förklaring till svårigheterna att få vård i 
vissa länder.  Även om det för de flesta länderna inte finns några stora skillnader beroende på 
sysselsättningsstatus är det i nå gra av dem svårare för arbetslösa (och i viss mån för 
pensionärer) att få tillgång till vård (se diagram 70). Även i länder där andelen personer med 
icke tillgodosedda vårdbehov i hela befolkningen är lägre än EU -genomsnittet tyder siffrorna 
på att arbetsl ösa kan ha svårt att få vård (t.ex. i Belgien, Frankrike, Italien och Ungern).  
 
Diagram 70: Självrapporterade icke tillgodosedda vårdbehov enligt 
sysselsättningsstatus (2016)  
 
Källa: Eurostat [hlth_silc_13].  
 
Antalet friska levn adsår (vid 65 års ålder) ökade ytterligare i EU till 9,8 år för män och 
10,1 år för kvinnor. Det högsta antalet friska levnadsår vid 65 års ålder kan förväntas i 
Sverige, Malta och Irland (cirka 12 år för båda könen), medan antalet förväntade friska 
levnad sår bara är cirka 5 i Lettland, Slovakien och Kroatien.  

 
159 
 Hälso - och sjukvården finansieras genom olika system, och varje systems relativa 
betydelse varierar mellan medlemsländerna. År 2016 låg patientavgifterna115, dvs. 
hushållens utgifter för hälso - och sju kvård (inklusive medicinska produkter) som inte alls eller 
bara delvis ersätts inom något försäkringssystem, mätt som andel av utgifterna för hälso - och 
sjukvård, på mer än 30  % i Bulgarien, Grekland, Cypern, Lettland och Litauen (diagram 71).  
Diagram 71: Utgifter för hälso - och sjukvård per finansieringskälla, 2016  
 
Källa: Eurostat [hlth_sha11_hf]. Anm.: Uppgifterna samlas in enligt kommissionens förordning (EU) 2015/359 
vad gäller statistik över utgifter för och finansiering av hälso - och sjukvård (handboken för systemet för 
hälsoräkenskaper 2011).  
 
Behoven  av långvarig  vård  och omsorg  ökar  i takt med att befolkningen  i EU åldras.  
Under  de närmaste  sex årtiondena  (till 2070)  kommer  antalet  människor  i åldersgruppen  80 år 
och äldre  att fördubblas  samtidigt  som äldrekvoten  (antalet  människor  i åldersgrupper  65 år 
och äldre  i förhållande  till antalet  i åldersgruppen  15–64 år) beräknas  stiga  från 29,6 % 2016  
till 51,2 % 2070116 (antalet  personer  i arbetsför  ålder  per person  i åldersgruppen  65 år och 
äldre  skulle  minska  från 3,3 till bara 2 i EU).  Risken att bli vårdbehövande är större under 
ålderdomen när man blir svagare (60  % av alla i åldersgruppen 75 –84 år och 70  % av dem i 
åldersgruppen 85 år och äldre uppger att de har en funktionsnedsättning).  
                                                            
115 Med patientavgifter avses direkta betalningar för varor och tjänster från hushållens primära inkomst eller 
besparingar, där betalningen görs av användaren vid tidpunkten då varorna kö ps eller tjänsterna utnyttjas, utan 
ersättning eller med kostnadsdelning med ett försäkringssystem.  
116 The 2018 Ageing Report , Europeiska kommissionen.  

 
160 
 Enligt  prognoserna  kommer  behoven  av långvarig  vård  och omsorg  att öka betydligt.  
Långvarig  vård och omsorg  är den sociala  utgift  som ökar snabbast  i förhållande  till hälso - 
och sjukvård  och pensioner.  De offentliga  utgifterna  för långvarig  vård och omsorg  i EU 
beräknas  öka från 1,6 % till 2,7 % av BNP  mellan  2016  och 2070,  med stora  variationer  
mellan  de olika  EU-länderna  (se diagram  72).  
Diagram 72: Beräknade  offentliga  utgifterna  för långvarig  vård  och omsorg  som andel  
av BNP  år 2016  och 2070   
 
Källa:  baserad  på uppgifter  i The 2018  Ageing  Report . Anm.:  Referensscenario,  arbetsgruppen  för 
åldrandefrågor.   
 
Det kommer  att bli en utmaning  att skapa  hållbarhet  i fråga  om långvarig  vård  och 
omsorg,  också  för de medlemsländer  som nu i stor utsträckning  förlitar  sig på 
informella  vård - och omsorgsgivare.  Antalet  möjliga  informella  vård- och omsorgsgivare  
minskar  på grund  av ändrade  familjemönster  (färre  barn,  familjemedlemmar  som lever  längre  
ifrån  varandra),  ökad  sysselsättningsgrad  för kvinnor  och höjd pensionsålder.  Även med 
informella vård - och omsorgsgivare kostar vården mycket för ekonomin, eftersom de 
inform ella vård - och omsorgsgivarna sänker sin arbetstid eller lämnar sin formella anställning 
och därmed betalar låga eller inga skatter och avgifter.  Det finns  också  utmaningar  när det 
gäller  att rekrytera  och behålla  vård- och omsorgsgivare.  Inom  sektorn  domi nerar  
deltidsarbete  och visstidsanställningar,  vilket  gör den mindre  attraktiv.   
 

 
161 
 3.4.2  Politiska åtgärder  
Flera medlemsländer satsar på att stärka strategierna för aktiv inkludering genom 
reformer. Vissa medlemsländer fokuserar på mer integrerade tjänster  (till exempel socialt 
bistånd, arbetsförmedling och andra sociala tjänster), framför allt genom ett individcentrerat 
förhållningssätt som syftar till att tillgodose de mest utsattas mångfacetterade behov. I 
Bulgarien håller man på att införa centrum för a rbetsförmedling och socialt bistånd som ska 
tillhandahålla integrerade och mobila tjänster117. I februari 2018 fanns det 73 sådana 
centrum118, som har inrättats med stöd från ESF och som tillhandahåller 
arbetsförmedlingstjänster och socialt bistånd. Från och m ed 2018 erbjuder dessa centrum 
arbetsintegreringsavtal för långtidsarbetslösa som kopplar långtidsarbetslösa till särskilda 
arbetsförmedlingstjänster och hänvisar dem till tjänster som tillhandahålls av andra 
institutioner. I Irland finns en handlingsplan för hushåll där ingen förvärvsarbetar (”Action 
Plan for Jobless Households”), som tillhandahåller aktiveringstjänster för personer som inte 
arbetar, men som inte definieras som arbetslösa med traditionella mått mätt. Handlingsplanen 
syftar främst till att öka sysselsättningsgraden i hushåll med barn – både traditionella 
”kärnfamiljer” och familjer med en ensamstående förälder – samt för personer med 
funktionsnedsättning. De vägledningscentra för unga som finns i Finland 
(”Ohjaamo”/”Navigatorn”) och som ursp rungligen drevs genom ESF -finansiering har inrättas 
permanent och håller på att utvidgas till att omfatta ett nätverk för psykosocialt stöd. I 
Grekland började lokala kulturcentrum, som fungerar som gemensamma kontaktpunkter för 
sociala tjänster på kommuna lnivå, att inrättas under 2017. Centrumen stöder införandet av 
systemet med en social solidaritetsinkomst genom att det för samman stödmottagarna med 
kompletterande sociala tjänster. I februari 2018 hade 203 av de 240 planerade centrumen 
inlett sin verksam het. Dessutom erbjuder allt fler kommuner i hela EU integrerade sociala 
tjänster inriktade på utsatta gruppers mångfacetterade behov (till exempel i form av centrala 
kontaktpunkter i Aten eller hälsofrämjande tjänster i Essen). Denna verksamhet har stötts av 
ESF.  
Arbetet med att modernisera och höja vissa förmåner fortgår i flera medlemsländer, 
men det har i vissa fall fördröjts . I Litauen har den statsstödda inkomsten, liksom de 
familjerelaterade förmånerna, höjts under 2018. I Bulgarien höjdes minimiinkom sten under 
                                                            
117 Gemensamma grupper för socialt bistånd och arbetsförmedling erbjuder omfattande integrerade tjänster fö r 
arbetslösa personer i avlägset belägna områden i Bulgarien.  
118 Stöds av ESF.  
 
162 
 2018 med 15  % efter att ha varit fryst på samma nivå under nio års tid. Som ett led i den 
fleråriga plan för att bekämpa fattigdom som upprättades 2013 höjdes minimiinkomsten i 
Frankrike ( Revenu de solidarité active – RSA socle)  med 1,6  % i sept ember 2017, och därefter 
med 1  % i april 2018. Dessa höjningar är de sista i en serie som möjliggjorde en ökning av 
minimiinkomsten i förhållande till inflationen. De kompletteras med ett förnyat fokus på att 
aktivera stödmottagare ( Garantie d’activité ), som ett led i den nyligen tillkännagivna planen 
mot fattigdom. I Rumänien har dock den planerade konsolideringen av de befintliga sociala 
förmånerna skjutits upp till april 2019, medan den nya lagen om social trygghet i Kroatien 
först kommer att börja inför as i december 2019. Den planerade förbättringsplanen för 
minimiinkomst i Lettland (som lades fram i maj 2018 och ska träda i kraft 2020) har ännu inte 
antagits av regeringen. Ett lagförslag i Luxemburg syftar till att omorganisera mekanismen för 
garanterad  minimiinkomst för att minska de höga bidragsfällor som orsakats av det nuvarande 
systemet och för att ta itu med problemen med alltför höga boendekostnader och otillräckliga 
inkomster för hushåll med ensamstående föräldrar.  
Allt fler omfattas av socialt skydd i flera medlemsländer. Belgien har antagit en lag om att 
undanröja begränsningar för anslutning till företagens pensionssystem för unga och personer 
med kortfristiga anställningsavtal. Andra länder planerar att vidta eller har vidtagit åtgärder 
till förmån för egenföretagare och småföretagare. Åtgärderna omfattar nedsatta 
avgiftsinbetalningar under ett visst tröskelvärde (Lettland och Polen), skydd vid arbetslöshet 
för egenföretagare (Frankrike) och möjlighet för egenföretagare att omfattas av en förs äkring 
vid olycksfall i arbetet via en social stadga för en onlineplattform (Frankrike, se även avsnitt 
3.3.2).  
Åtgärder som syftar till att ta itu med inkomstskillnader och fattigdom bland 
förvärvsarbetande omfattar både skattesystemens utformning och de sociala 
förmånernas tillräcklighet . Utöver fastställande av minimilön kan en rad andra åtgärder som 
syftar till att minska ojämlikheten avseende skatte - och förmånssystemen bidra till att minska 
fattigdomen bland förvärvsarbetande. I Litauen antogs en reform av systemet med fast 
skattesats på inkomster i juni 2018. Därigenom infördes ett progressivt tvådelat system som 
ska bidra till att minska inkomstskillnaderna. Införandet av en progressiv inkomstskatt för 
personer i Lettland åtföljs av skattebefriad e förmåner för enskilda och för 
försörjningsberoende familjemedlemmar. Tjeckien har föreslagit en reform för att ändra 
 
163 
 inkomstskattesystemet genom att lägga till ytterligare en nivå av progressivitet, framför allt 
genom en ny skattesats på 23  % för högre i nkomster.  
Vissa medlemsländer har vidtagit särskilda åtgärder för att komma åt barnfattigdom.  I 
Spanien anslås 100 miljoner euro av den nationella budgeten till kampen mot allvarlig 
fattigdom med särskild inriktning på familjer med barn. Genom den litauisk a lagen om 
förmåner för barn införs ett system för allmänna barnbidrag. Dessutom ska familjer med tre 
eller flera barn (kan även vara fosterbarn) få ett barnbidrag oavsett familjens inkomster. 
Lettland har infört ett tillägg till den statliga förmånen för familjer med två eller flera barn. 
Grekland har antagit en reform av barnbidragssystemet som ersätter de tidigare två 
förmånerna (det allmänna barnbidraget och bidraget för stora familjer) med ett enda 
behovsprövat barnbidrag. Denna reform syftar till att förbättra målinriktningen och öka 
rättvisan mellan barn som få stöd.  
Åtgärder för social inkludering har vidtagits för personer med funktionsnedsättning i 
syfte att komplettera sysselsättningspolitiken och förhindra lidande på grund av 
fattigdom. För att f örbättra effektiviteten och se till att människor får de förmåner de har rätt 
till har Spanien genomfört en testfas för det allmänna socialförsäkringskortet, vilket gör det 
möjligt att samla in information om alla de förmåner som en person får på ett och s amma 
ställe samt att ange vilka andra förmåner som personen kan ha rätt till. I Estland har 
ersättningen för dem som inte kan arbeta eller vars arbetsförmåga är begränsad höjts 2018. År 
2017 genomförde Malta ytterligare en reform av invaliditetspensionen g enom att införa ett 
tredelat betalningssystem, enligt vilket personer som inte kan arbeta på grund av en 
funktionsnedsättning ska få stadigt ökande belopp per månad tills deras pension motsvarar 
minimilönen. I en rättsakt utfärdad av den polska regeringen 2016 föreskrivs att föräldrar till 
ett barn med svår funktionsnedsättning ska få 4  000 złoty (cirka 940 euro) under barnets första 
levnadsår. I Portugal antogs en ny modell för stöd till självständigt boende (MAVI) 2017, 
finansierad genom ESF. Enligt den n ya modellen ska alla som har en arbetsoförmåga på minst 
60 % ha rätt till 40 timmars stöd per vecka från en särskild stödperson som ska hjälpa till med 
personlig vård, hälsa, kost, resor, högre utbildning, yrkesutbildning, kulturverksamhet, idrott, 
arbetss ökande samt deltagande i samhälls - och medborgarskapsrelaterad verksamhet. 
Dessutom förde den portugisiska regeringen samman tre invaliditetsförmåner under 2017 – 
invaliditetsförmånen, den sociala invaliditetspensionen och invaliditetspensionen – till en 
förmån, den sociala förmånen för inkludering. Rumänien har övergått till att använda den 
 
164 
 sociala referensindikatorn för att beräkna invaliditetsförmånen, istället för 
konsumentprisindex, vilket har lett till att förmånerna höjts för vuxna med 
funktionsnedsä ttning.  
Ett antal medlemsländer har genomfört reformer när det gäller tillgång till bostäder.  
Danmark har antagit en handlingsplan för att motverka hemlöshet, som baseras på en 
förstärkning av förebyggande åtgärder och bättre vägledning om hur man kan ta s ig ur 
hemlöshet. Grekland har infört en ny behovsprövad bostadsförmån för familjer med låga 
inkomster som bor i hyresbostäder och för dem som betalar av på bostadslån. Spanien har 
antagit en nationell plan som omfattar hjälp till familjer med låga inkomste r för att betala 
hyran och förhindra vräkning, ekonomiskt stöd till unga personer som köper hus i glest 
befolkade områden och stöd för att renovera bostäder för särskilt utsatta grupper. Den svenska 
regeringen har avsatt ytterligare medel för att stödja id eella organisationer för att bekämpa 
hemlöshet bland unga vuxna.  
Fokus i pensionsreformerna har börjat skifta mot att ta itu med utmaningen med 
tillräckliga pensioner.  Det ligger fortfarande högt uppe på många medlemsländers 
dagordningar på pensionsområde t att vidta åtgärder för att förbättra den finansiella 
hållbarheten. Man har dock även börjat vidta åtgärder för att justera de olika delarna av 
pensionssystemen för att reagera på vissa centrala utmaningar på arbetsmarknaden och i 
pensionssystemet. Dessa omfattar att trygga tillräckliga pensioner, att kombinera arbete med 
pension och att skräddarsy pensionsgrundande rättigheter för särskilda kategorier av 
arbetstagare.  
Vissa medlemsländer fortsätter att rikta in sig på att hitta en avvägning mellan 
pension sutbetalningarnas varaktighet och den förväntade livslängden.  I den reform som 
Tjeckien genomförde 2017 begränsades till exempel den fortlöpande höjningen av 
pensionsåldern till 65 års ålder, som ska uppnås till 2030, för att därefter kopplas till den 
förväntade livslängden. Ytterligare lagstiftning kommer dock att krävas för att anta denna 
koppling. Andra länder ökar kraven på tid i yrkeslivet. I Litauen kommer exempelvis perioden 
för avgiftsinbetalning stegvis att förlängas, från 30 år 2017 till 35 år 202 7. Polen återinförde 
däremot en lägre pensionsålder för kvinnor (60 år) respektive män (65 år) från och med 
 
165 
 oktober 2017. Detta ledde till en kraftig ökning av pensionsuttaget, samtidigt som de nya 
pensionerna för kvinnor i genomsnitt är mycket lägre än fö r män119. 
Flera pensionsreformer syftar till att minska fattigdomen  (till exempel minimigarantier) 
och till att förbättra inkomstersättningen  (till exempel gynnsam indexreglering, en 
förbättrad roll för kompletterande pensioner). Lettland, Malta och Rumänien  har höjt den 
nedre gränsen för beskattning, vilket särskilt bör gynna personer med lägre pensioner. 
Minimipensionerna ökade med avsevärda 30  % i Bulgarien, Polen och Rumänien under 2017. 
Andra åtgärder, såsom kompletterande skydd för pensionärer med ett l ångt yrkesliv har 
införts. Bland annat höjde Österrike 2017 minimipensionen från 883 euro till 1  000 euro per 
månad för personer som har betalat in avgifter i minst 30 år120.  
I ett antal medlemsländer har det blivit en ledande princip att effektivisera häls o- och 
sjukvården genom bättre samordning och en starkare roll för primärvården.  Pågående 
planer på nätverk av vårdcentraler och sjukhus i Estland syftar till att skapa arbetslag med 
kompetens på olika områden, omdefiniera husläkarens roll gentemot special ister och att 
förbättra utbildningen. Irland ökar kapitalinvesteringarna med bland annat skapandet av 
primärvårdscentraler i hela landet. Under hösten 2018 har Bulgarien och Frankrike lagt fram 
grundläggande reformförslag för hälso - och sjukvårdssystemet, inbegripet effektivare 
sjukhusvård och en bättre integrering av vården. I Slovakien fortsätter arbetet med att stärka 
allmänläkarnas svaga ställning så att onödiga remisser till specialistläkare kan undvikas. I 
Lettland pågår omvandlingen av primärvårdsmot tagningar till större vårdcentraler med 
arbetslag bestående av tre till sex läkare, minst två sjuksköterskor och i vissa fall även 
specialister, liksom även reformer för att förändra den slutna vården på sjukhus. I Kroatien 
bör en funktionell integration a v sjukhusen (fortfarande i pilotfasen) och bättre primärvård 
förbättra kvaliteten på tjänsterna, leda till besparingar och finansiell stabilitet samt öka 
säkerheten och patienternas belåtenhet. I Österrike kommer 75 vårdcentraler med arbetslag 
med olika ty per av yrkeskompetens att inleda sin verksamhet senast 2021.  
Åtgärder vidtas för att förbättra vårdpersonalens utbildning och arbetsvillkor.  I Italien 
har man slagit ihop allmänläkares, specialisters och sjuksköterskors kompetenser för att 
tillhandahålla v ård och omsorg i närområdet. Även i Ungern och Sverige lägger man större 
                                                            
119 Europeiska kommissionen och kommittén för socialt skydd, 2018. Rapport om pensionernas tillräcklighet, 
2018: Current and future income adequacy in old age in the EU . 
120 Samma som ovan.  
 
166 
 fokus på att stärka kompetensen inom hälso - och sjukvården och förbättra arbetsvillkoren och 
lönerna. Den 1 mars 2018 höjdes bruttolönerna avsevärt (med 70 –172 %) för läkare och 
sjuks köterskor  i Rumänien. I Lettland planerar regeringen stora lönehöjningar (nästan 
trefaldiga) för vårdpersonalen senast 2023. Stödåtgärder vidtas i Lettland, Polen, Portugal och 
Rumänien för att locka läkare och sjuksköterskor att arbeta i stadsnära områden och på 
landsbygden.  
Särskilda åtgärder för att förbättra tillgången till hälso - och sjukvård som inbegriper 
sänkta patientavgifter , särskilt egenavgifter, vidtas i vissa medlemsländer. Cypern utgör ett 
exempel på detta. Där antogs en omfattande reform 2017, bland annat för att införa allmän 
tillgång till hälso - och sjukvård senast 2020. I Estland utvidgades den kompletterande 
ersättn ingen av kostnaderna för receptbelagda läkemedel från och med 2018. I Litauen 
vidtogs ett antal åtgärder under 2017 för att sänka patientavgifterna för läkemedel och öka 
insynen i läkemedelspolitiken. Åtgärderna omfattade en sänkning av medvärdesskatten på  
dyra läkemedel och tak på skillnaden mellan priserna på läkemedel i apotek och deras 
referenspriser, främjande av generiska läkemedel och en rationell användning av läkemedel.  
Vissa medlemsländer strävar efter en helhetssyn för långvarig vård och omsorg.  
Bulgarien har antagit en handlingsplan för att genomföra en nationell strategi för långvarig 
vård och omsorg, som bland annat ska stärka den institutionella ramen för tillhandahållande 
och utveckling av integrerade sociala tjänster. Polen har utformat en politik på det sociala 
området för äldre vårdbehövande personer som bygger på ett system med stöd till informella 
vård- och omsorgsgivare från offentliga institutioner och på ett nätverk av 
närområdesbaserade och institutionella tjänster.  
Medlemsländerna f öreslår olika politiska alternativ för att öka antalet vård - och 
omsorgsgivare.  Tjeckien har infört en särskild ledighet (betald i upp till tre månader) för 
informella vård - och omsorgsgivare för familjemedlemmar. Estland gör det möjligt för 
förvärvsarbeta nde vård - och omsorgsgivare (släkting, make/maka, registrerad partner eller 
vårdnadshavare) att få ytterligare fem dagar betald ledighet per kalenderår. I Tyskland 
genomförs en reform av sjuksköterskeutbildningen för att fastställa en gemensam läroplan och  
utbildning för sjuksköterskor inom hälso - och sjukvård, pediatrisk vård och långvarig vård 
och omsorg, och för att minska bristen på arbetskraft.  
  
 
167 
 BILAGOR  
Bilaga 1. Huvudindikatorer i den sociala resultattavlan, nivåer  
 
Källa: Eurostat.  
Anm.: EUnw och E Anw avser oviktade genomsnitt för EU respektive euroområdet.  
Markeringar – b: avbrott i tidsserien, e: uppskattning, p: preliminär uppgift, u: låg tillförlitlighet.  
  
År 2015 2016 2017 2015 2016 2017 2015 2016 2017 2015 2016 2017 2015 2016 2017
EU28 11,0 10,7 10,6 11,6 11,6 11,5 5,2 5,2 5,1 23,8 23,5 22,5 e 12,0 11,6 10,9
EA19 11,6 11,1 11,0 11,2 11,2 11,2 5,2 5,2 5,1 23,1 23,1 22,1 e 12,2 11,7 11,2
EUnw 9,8 9,5 9,4 10,7 10,6 10,5 5,1 5,0 5,0 24,3 23,8 22,9 11,7 11,0 10,4
EAnw 10,1 9,5 9,4 10,4 10,3 10,1 5,0 5,0 4,9 23,6 23,1 22,3 11,5 10,8 10,2
BE 10,1 8,8 8,9 b 8,3 9,3 9,8 b 3,8 3,8 3,8 21,1 20,7 20,3 12,2 9,9 9,3 b
BG 13,4 13,8 12,7 6,6 7,3 8,0 7,1 7,7 b 8,2 41,3 40,4 b 38,9 19,3 18,2 15,3
CZ 6,2 6,6 6,7 16,6 16,0 15,8 3,5 3,5 3,4 14,0 13,3 12,2 7,5 7,0 6,3
DK 7,8 7,2 b 8,8 b 7,6 6,7 b 6,5 b 4,1 4,1 4,1 17,7 16,8 17,2 6,2 5,8 b 7,0 b
DE 10,1 10,3 10,1 8,7 8,2 7,9 4,8 4,6 4,5 20,0 19,7 19,0 6,2 6,7 6,3
EE 12,2 10,9 10,8 7,9 8,2 7,3 6,2 5,6 5,4 24,2 24,4 23,4 10,8 9,1 9,4
IE 7,0 6,2 5,1 b 12,3 12,1 12,1 4,5 4,4 : 26,0 24,2 : 14,3 12,6 10,9 b
EL 7,9 6,2 6,0 18,0 19,0 19,7 6,5 6,6 6,1 35,7 35,6 34,8 17,2 15,8 15,3
ES 20,0 19,0 18,3 11,2 11,5 11,9 6,9 6,6 6,6 28,6 27,9 26,6 15,6 14,6 13,3
FR 9,2 8,8 8,9 7,2 7,5 7,9 4,3 4,3 4,4 17,7 18,2 17,1 12,0 11,9 11,5
HR 2,8 u 2,8 u 3,1 9,5 9,6 10,6 5,2 5,0 5,0 29,1 27,9 26,4 18,1 16,9 15,4
IT 14,7 13,8 14,0 20,0 20,1 19,8 5,8 6,3 5,9 28,7 30,0 28,9 21,4 19,9 20,1
CY 5,2 7,6 8,5 8,3 9,7 9,5 5,2 4,9 4,6 28,9 27,7 25,2 15,3 16,0 16,1
LV 9,9 10,0 8,6 4,1 2,9 4,3 6,5 6,2 6,3 30,9 28,5 28,2 10,5 11,2 10,3
LT 5,5 4,8 5,4 2,4 1,9 1,0 7,5 7,1 7,3 29,3 30,1 29,6 9,2 9,4 9,1
LU 9,3 b 5,5 7,3 11,7 b 11,0 7,9 4,3 5,0 b 5,0 18,5 19,8 b 21,5 6,2 b 5,4 5,9
HU 11,6 b 12,4 12,5 13,7 14,0 15,3 4,3 4,3 4,3 28,2 26,3 25,6 11,6 b 11,0 11,0
MT 20,2 19,2 17,7 b 26,8 25,5 24,1 4,2 4,2 4,2 22,4 20,1 19,2 10,5 8,8 8,6 b
NL 8,2 8,0 7,1 11,1 11,0 10,5 3,8 3,9 b 4,0 16,4 16,7 b 17,0 4,7 4,6 4,0
AT 7,3 6,9 7,4 8,2 7,8 8,0 4,0 4,1 4,3 18,3 18,0 18,1 7,5 7,7 6,5
PL 5,3 5,2 5,0 13,8 14,2 14,6 4,9 4,8 4,6 23,4 21,9 19,5 11,0 10,5 9,5
PT 13,7 14,0 12,6 6,7 6,8 7,5 6,0 5,9 5,7 26,6 25,1 23,3 11,3 10,6 9,3
RO 19,1 18,5 18,1 17,5 17,6 17,1 8,3 7,2 6,5 37,4 38,8 35,7 18,1 17,4 15,2
SI 5,0 4,9 4,3 8,6 6,6 7,2 3,6 3,6 3,4 19,2 18,4 17,1 9,5 8,0 6,5
SK 6,9 7,4 9,3 14,7 14,2 12,8 3,5 3,6 3,5 18,4 18,1 16,3 13,7 12,3 12,1
FI 9,2 7,9 8,2 2,1 3,3 3,5 3,6 3,6 3,5 16,8 16,6 15,7 10,6 9,9 9,4
SE 7,0 7,4 7,7 4,2 3,8 4,0 4,1 4,3 4,3 18,6 18,3 17,7 6,7 6,5 6,2
UK 10,8 11,2 10,6 11,2 11,0 10,3 5,2 5,1 : 23,5 22,2 : 11,1 10,9 10,3Lika möjligheter och tillgång till arbetsmarknaden
Unga med högst 
grundskoleutbildning 
(andel av befolkningen 
18–24 år)Skillnad i sysselsättning 
mellan könen
(procentenheter)Förhållande mellan 
inkomstkvintilerna (S80/S20)Risk för fattigdom och social 
utestängning (%)Unga som varken arbetar eller 
studerar (andel av 
befolkningen 15–24 år)
 
168 
 Bilaga 1 (forts.) Huvudindikatorer i den sociala resultattavlan, nivåer  
 
Källa: Eurostat, OECD.  
Anm.: EUnw och EAnw avser oviktade genomsnitt för EU respektive euroområdet. Hushållens reella disponibla 
bruttoinkomst per capita beräknas med hjälp av ojusterad inkomst (dvs. utan sociala transfereringar in natura) 
och utan korrigering fö r köpkraftsstandard. Indikatorn ”nettoinkomst för en heltidsanställd ensamförsörjande 
arbetstagare med genomsnittslön” ska läsas och tolkas tillsammans med andra indikatorer, t.ex. fattigdom bland 
förvärvsarbetande, förhållandet mellan den femte och den fö rsta inkomstdecilen (D5/D1) och andra relevanta 
indikatorer i verktygen för bedömning av sysselsättningssituationen och situationen för det sociala skyddet samt 
i den gemensamma bedömningsramen.  För denna indikator används treåriga genomsnitt för att utjäm na 
kortsiktiga fluktuationer. 
Markeringar – b: avbrott i tidsserien, e: uppskattning, p: preliminär uppgift, u: låg tillförlitlighet.  
  
År 2015 2016 2017 2015 2016 2017 2015 2016 2017 2014 2015 2016 2014 2015 2016
EU28 70,1 71,1 72,2 9,4 8,6 7,6 4,5 4,0 3,4 98,7 100,7 102,5 : : :
EA19 69,0 70,0 71,0 10,9 10,0 9,1 5,5 5,0 4,4 96,7 98,0 99,5 : : :
EUnw 70,0 71,1 72,5 9,7 8,7 7,6 4,8 4,1 3,4 97,7 100,2 103,5 19063 19267 19671
EAnw 69,6 70,6 72,0 10,5 9,7 8,6 5,3 4,7 4,0 94,4 96,2 98,4 20118 20574 20987
BE 67,2 67,7 68,5 b 8,5 7,8 7,1 b 4,4 4,0 3,5 b 96,7 96,3 97,0 24355 24772 25082
BG 67,1 67,7 71,3 9,2 7,6 6,2 5,6 4,5 3,4 110,4 120,1 133,6 8164 8742 9329
CZ 74,8 76,7 78,5 5,1 4,0 2,9 2,4 1,7 1,0 100,9 104,9 108,2 13496 13809 14111
DK 76,5 77,4 b 76,9 b 6,2 6,2 5,7 1,7 1,4 b 1,3 b 104,1 107,5 110,9 25491 26170 26568
DE 78,0 78,6 79,2 4,6 4,1 3,8 2,0 1,7 1,6 104,2 105,3 106,9 25935 26528 27040
EE 76,5 76,6 78,7 6,2 6,8 5,8 2,4 2,1 1,9 101,0 105,7 109,4 13048 13741 14373
IE 69,9 71,4 73,0 10,0 8,4 6,7 5,3 4,2 3,0 89,8 92,0 93,7 24726 24994 25510
EL 54,9 56,2 57,8 24,9 23,6 21,5 18,2 17,0 15,6 70,4 69,4 68,7 18169 18447 18577
ES 62,0 63,9 65,5 22,1 19,6 17,2 11,4 9,5 7,7 90,3 92,7 94,3 21999 22584 23077
FR 69,5 70,0 70,6 10,4 10,1 9,4 4,6 4,6 4,2 100,3 100,8 102,3 23761 24291 24579
HR 60,6 61,4 63,6 16,1 13,4 11,1 10,2 6,6 4,6 : : : : 12789 13113
IT 60,5 61,6 62,3 11,9 11,7 11,2 6,9 6,7 6,5 88,5 89,6 90,7 20597 20762 21070
CY 67,9 68,7 70,8 15,0 13,0 11,1 6,8 5,8 4,5 75,9 78,0 82,1 : : :
LV 72,5 73,2 74,8 9,9 9,6 8,7 4,5 4,0 3,3 91,6 98,5 103,9 6994 8502 10082
LT 73,3 75,2 76,0 9,1 7,9 7,1 3,9 3,0 2,7 103,5 108,2 114,6 9912 10517 11151
LU 70,9 b 70,7 71,5 6,5 6,3 5,6 1,9 b 2,2 2,1 103,1 102,5 101,5 31367 31922 32320
HU 68,9 71,5 73,3 6,8 5,1 4,2 3,1 2,4 1,7 101,2 103,4 109,8 11256 11480 11712
MT 69,0 71,1 73,0 5,9 5,2 4,6 2,4 1,9 1,6 : : : 21284 21218 21243
NL 76,4 77,1 78,0 6,9 6,0 4,9 3,0 2,5 1,9 98,9 100,1 101,5 27800 28570 28768
AT 74,3 74,8 75,4 5,7 6,0 5,5 1,7 1,9 1,8 96,4 95,2 96,3 25379 26039 26859
PL 67,8 69,3 70,9 7,5 6,2 4,9 3,0 2,2 1,5 113,4 117,7 124,8 12606 13221 13757
PT 69,1 70,6 73,4 12,6 11,2 9,0 7,2 6,2 4,5 92,0 94,7 97,0 16207 16043 15984
RO 66,0 66,3 68,8 6,8 5,9 4,9 3,0 3,0 2,0 100,4 102,8 114,2 8621 8987 9609
SI 69,1 70,1 73,4 9,0 8,0 6,6 4,7 4,3 3,1 92,8 94,6 99,1 14741 14958 15049
SK 67,7 69,8 71,1 11,5 9,7 8,1 7,6 5,8 5,1 101,8 105,8 108,6 11698 12106 12446
FI 72,9 73,4 74,2 9,4 8,8 8,6 2,3 2,3 2,1 101,4 102,6 103,5 24154 24346 24545
SE 80,5 81,2 81,8 7,4 6,9 6,7 1,5 1,3 1,2 111,6 113,3 115,9 25612 25892 25992
UK 76,8 77,5 78,2 5,3 4,8 4,4 1,6 1,3 1,1 100,0 104,4 103,5 28255 28770 29177Nettoinkomst 
för en heltidsanställd 
ensamförsörjande arbetstagare 
med genomsnittslönDynamiska arbetsmarknader och rättvisa arbetsvillkor
Arbetslöshet 
(andel av befolkningen i 
arbetskraften 15–74 år) Hushållens reella disponibla 
bruttoinkomst per capita 
(2008 = 100)Sysselsättningsgrad 
(andel av befolkningen 
20–64 år)Långtidsarbetslöshet (andel 
av befolkningen i 
arbetskraften 15–74 år)
 
169 
 Bilaga 1 (forts.) Huvudindikatorer i den sociala resultattavlan, nivåer  
 
Källa: Eurostat.  
Anm.: EUnw och EAnw avser ovi ktade genomsnitt för EU respektive euroområdet.  
Markeringar – b: avbrott i tidsserien, e: uppskattning, p: preliminär uppgift, u: låg tillförlitlighet.  
 
  
År 2015 2016 2017 2014 2015 2016 2015 2016 2017 2015 2016 2017
EU28 33,7 33,2 32,4 e 28,4 30,3 32,9 3,2 2,5 1,6 e 55,0 56,0 57,0
EA19 33,1 32,3 31,3 e 32,3 33,9 38,2 2,6 2,3 1,3 e : : :
EUnw 35,2 34,3 33,4 27,3 28,0 29,9 3,4 3,1 2,5 55,2 55,6 57,3
EAnw 35,0 34,2 32,5 29,2 29,4 32,3 3,4 3,4 2,7 56,7 57,0 59,7
BE 44,2 41,1 39,5 48,8 50,1 43,8 2,4 2,4 2,1 60,0 61,0 61,0
BG 22,5 17,9 b 19,9 11,2 9,0 12,5 4,7 2,8 b 2,1 31,0 26,0 29,0
CZ 42,3 40,5 42,4 4,4 2,9 4,7 0,8 0,7 0,5 57,0 54,0 60,0
DK 52,7 52,2 51,0 69,6 77,3 70,0 1,3 1,3 1,0 75,0 78,0 71,0
DE 33,5 34,8 33,2 27,5 25,9 32,6 0,5 0,3 0,3 67,0 68,0 68,0
EE 22,3 24,9 27,3 19,5 21,5 30,2 12,7 15,3 11,8 65,0 60,0 60,0
IE 55,0 52,2 : 27,4 30,6 28,6 2,8 2,6 : 44,0 44,0 48,0
EL 16,1 15,9 15,8 12,8 11,4 8,9 12,3 13,1 10,0 44,0 46,0 46,0
ES 26,6 24,4 23,9 37,0 39,7 39,3 0,6 0,5 0,1 54,0 53,0 55,0
FR 43,1 42,4 44,8 39,5 41,8 48,9 1,2 1,3 1,0 57,0 56,0 57,0
HR 35,5 28,6 24,8 17,1 11,8 15,6 1,9 1,7 1,6 51,0 55,0 41,0
IT 21,7 21,4 19,4 22,9 27,3 34,4 7,2 5,5 1,8 43,0 44,0 :u
CY 36,2 35,6 35,9 25,5 20,8 24,9 1,5 0,6 1,5 43,0 43,0 50,0
LV 17,6 21,6 21,9 21,6 22,8 28,3 8,4 b 8,2 6,2 49,0 50,0 b 48,0
LT 22,4 21,5 23,2 22,9 9,7 15,2 2,9 3,1 1,5 51,0 52,0 55,0
LU 43,8 39,1 b 35,5 49,0 51,9 50,9 0,9 0,4 b 0,3 86,0 86,0 85,0
HU 42,0 43,8 46,4 14,3 15,3 15,6 2,6 1,3 1,0 50,0 51,0 50,0
MT 31,2 30,7 29,1 18,2 17,9 31,4 0,8 1,0 0,2 52,0 49,0 56,0
NL 48,0 42,5 b 39,7 44,6 46,3 53,0 0,1 0,2 b 0,1 72,0 77,0 79,0
AT 45,7 46,4 42,2 16,0 22,2 20,5 0,1 0,2 0,2 64,0 65,0 67,0
PL 23,1 24,5 37,5 5,6 5,4 7,8 7,3 6,6 3,3 b 40,0 44,0 46,0
PT 26,1 24,0 22,5 44,9 47,2 49,9 3,0 2,4 2,3 48,0 48,0 50,0
RO 13,3 14,2 16,6 2,6 9,4 17,4 9,4 6,5 4,7 26,0 28,0 29,0
SI 42,3 42,8 44,6 37,3 37,4 39,5 0,2 0,4 3,5 51,0 53,0 54,0
SK 35,3 31,0 29,1 6,5 1,1 0,5 2,1 2,3 2,4 53,0 55,0 59,0
FI 53,7 57,0 56,9 33,2 32,6 32,6 4,3 b 4,1 3,6 74,0 73,0 76,0
SE 45,3 45,8 46,1 56,7 64,0 51,0 1,3 1,6 1,4 72,0 69,0 b 77,0
UK 43,3 43,4 : 28,9 30,4 28,5 2,8 1,0 : 67,0 69,0 71,0Personer som enligt egen 
uppgift har icke tillgodosedda 
vårdbehov (%)Personer med minst 
grundläggande digitala 
färdigheter (andel av 
befolkningen 16–74 år)Offentligt stöd samt socialt skydd och social delaktighet
Effekter av sociala 
transfereringar (utom 
pensioner) när det gäller att 
minska fattigdom (%)Barn under tre år i formell 
barnomsorg (%)
 
170 
 Bilaga 2. Huvudindikatorer i den sociala resultattavlan, förändringar och avvikelse från 
EU 
 
Källa: Eurostat.  
Anm.: EUnw och EAnw avser oviktade genomsnitt för EU respektive euroområdet. Uppskattningar om statistisk 
signifikans för förändringar av indikatorer baserade på arbetskraftsundersökningen och Silc var inte tillgängliga 
den 26 oktober 2018.  
Marke ringar – b: avbrott i tidsserien, e: uppskattning, p: preliminär uppgift, u: låg tillförlitlighet.  
År
12-mån.-
förändringAvvikelse 
från EU -
snittSkillnad 
MS–EU (12 
mån.)12-mån.-
förändringAvvikelse 
från EU -
snittSkillnad 
MS–EU (12 
mån.)12-mån.-
förändringAvvikelse 
från EU -
snittSkillnad 
MS–EU (12 
mån.)12-mån.-
förändringAvvikelse 
från EU -
snittSkillnad 
MS–EU (12 
mån.)12-mån.-
förändringAvvikelse 
från EU -
snittSkillnad 
MS–EU (12 
mån.)
EU28 -0,1 1,2 0,0 -0,1 1,0 0,0 -0,1 0,1 0,0 -1,0 -0,4 0,0 -0,7 0,5 0,0
EA19 -0,1 1,6 0,0 0,0 0,7 0,1 -0,1 0,1 0,0 -1,0 -0,8 0,0 -0,5 0,8 0,2
EUnw -0,1 0,0 0,0 -0,1 0,0 0,0 -0,1 0,0 0,0 -1,0 0,0 0,0 -0,7 0,0 0,0
EAnw -0,1 0,0 0,0 -0,2 -0,4 -0,1 -0,1 0,0 0,0 -0,8 -0,6 0,2 -0,6 -0,2 0,1
BE 0,1 b -0,5 0,2 0,5 b -0,7 0,6 0,0 -1,2 0,1 -0,4 -2,6 0,6 -0,6 b -1,1 0,1
BG -1,1 3,3 -1,0 0,7 -2,5 0,8 0,5 3,2 0,6 -1,5 16,0 -0,5 -2,9 4,9 -2,2
CZ 0,1 -2,7 0,2 -0,2 5,3 -0,1 -0,1 -1,6 0,0 -1,1 -10,7 -0,1 -0,7 -4,1 0,0
DK 1,6 b -0,6 1,7 -0,2 b -4,0 -0,1 0,0 -0,9 0,1 0,4 -5,7 1,4 1,2 b -3,4 1,9
DE -0,2 0,7 -0,1 -0,3 -2,6 -0,2 -0,1 -0,5 0,0 -0,7 -3,9 0,3 -0,4 -4,1 0,3
EE -0,1 1,4 0,0 -0,9 -3,2 -0,8 -0,2 0,4 -0,1 -1,0 0,5 0,0 0,3 -1,0 1,0
IE -1,1 b -4,3 -1,0 0,0 1,6 0,1 : : : : : : -1,7 b 0,5 -1,0
EL -0,2 -3,4 -0,1 0,7 9,2 0,8 -0,5 1,1 -0,4 -0,8 11,9 0,2 -0,5 4,9 0,2
ES -0,7 8,9 -0,6 0,4 1,4 0,5 0,0 1,6 0,1 -1,3 3,7 -0,3 -1,3 2,9 -0,6
FR 0,1 -0,5 0,2 0,4 -2,6 0,5 0,1 -0,6 0,2 -1,1 -5,8 -0,1 -0,4 1,1 0,3
HR 0,3 -6,3 0,4 1,0 0,1 1,1 0,0 0,0 0,1 -1,5 3,5 -0,5 -1,5 5,0 -0,8
IT 0,2 4,6 0,3 -0,3 9,3 -0,2 -0,4 0,9 -0,3 -1,1 6,0 -0,1 0,2 9,7 0,9
CY 0,9 -0,9 1,0 -0,2 -1,0 -0,1 -0,3 -0,4 -0,2 -2,5 2,3 -1,5 0,1 5,7 0,8
LV -1,4 -0,8 -1,3 1,4 -6,2 1,5 0,1 1,3 0,2 -0,3 5,3 0,7 -0,9 -0,1 -0,2
LT 0,6 -4,0 0,7 -0,9 -9,5 -0,8 0,2 2,3 0,3 -0,5 6,7 0,5 -0,3 -1,3 0,4
LU 1,8 -2,1 1,9 -3,1 -2,6 -3,0 0,0 0,0 0,1 1,7 -1,4 2,7 0,5 -4,5 1,2
HU 0,1 3,1 0,2 1,3 4,8 1,4 0,0 -0,7 0,1 -0,7 2,7 0,3 0,0 0,6 0,7
MT -1,5 b 8,3 -1,4 -1,4 13,6 -1,3 0,0 -0,8 0,1 -0,9 -3,7 0,1 -0,2 b -1,8 0,5
NL -0,9 -2,3 -0,8 -0,5 0,0 -0,4 0,1 -1,0 0,2 0,3 -5,9 1,3 -0,6 -6,4 0,1
AT 0,5 -2,0 0,6 0,2 -2,5 0,3 0,2 -0,7 0,3 0,1 -4,8 1,1 -1,2 -3,9 -0,5
PL -0,2 -4,4 -0,1 0,4 4,1 0,5 -0,2 -0,4 -0,1 -2,4 -3,4 -1,4 -1,0 -0,9 -0,3
PT -1,4 3,2 -1,3 0,7 -3,0 0,8 -0,2 0,7 -0,1 -1,8 0,4 -0,8 -1,3 -1,1 -0,6
RO -0,4 8,7 -0,3 -0,5 6,6 -0,4 -0,7 1,5 -0,6 -3,1 12,8 -2,1 -2,2 4,8 -1,5
SI -0,6 -5,1 -0,5 0,6 -3,3 0,7 -0,2 -1,6 -0,1 -1,3 -5,8 -0,3 -1,5 -3,9 -0,8
SK 1,9 -0,1 2,0 -1,4 2,3 -1,3 -0,1 -1,5 0,0 -1,8 -6,6 -0,8 -0,2 1,7 0,5
FI 0,3 -1,2 0,4 0,2 -7,0 0,3 -0,1 -1,5 0,0 -0,9 -7,2 0,1 -0,5 -1,0 0,2
SE 0,3 -1,7 0,4 0,2 -6,5 0,3 0,0 -0,7 0,1 -0,6 -5,2 0,4 -0,3 -4,2 0,4
UK -0,6 1,2 -0,5 -0,7 -0,2 -0,6 : : : : : : -0,6 -0,1 0,1Lika möjligheter och tillgång till arbetsmarknaden
Skillnad i sysselsättning mellan 
könen
(procentenheter)Förhållande mellan 
inkomstkvintilerna (S80/S20)Risk för fattigdom och social 
utestängning (%)Unga som varken arbetar eller 
studerar (andel av befolkningen 
15–24 år)Unga med högst 
grundskoleutbildning 
(andel av befolkningen 18–24 år)
2017 2017 2017 2017 2017
 
171 
 Bilaga 2 (forts.) Huvudindikatorer i den sociala resultattavlan, förändringar och 
avvikelse från EU  
 
Källa: Eurostat, OECD.  
Anm.: EUnw och EAnw avser oviktade genomsnitt för EU respektive euroområdet. Hushållens reella disponibla 
bruttoinkomst per capita beräknas med hjälp av ojusterad inkomst (dvs. utan sociala transfereringar in natura) 
och utan korrigering för köpkraftsstand ard. Indikatorn ”nettoinkomst för en heltidsanställd ensamförsörjande 
arbetstagare med genomsnittslön” ska läsas och tolkas tillsammans med andra indikatorer, t.ex. fattigdom bland 
förvärvsarbetande, förhållandet mellan den femte och den första inkomstdeci len (D5/D1) och andra relevanta 
indikatorer i verktygen för bedömning av sysselsättningssituationen och situationen för det sociala skyddet samt 
i den gemensamma bedömningsramen . För denna indikator uttrycks avvikelsen från EU -genomsnittet i 
köpkraftsstand ard, medan förändringar uttrycks i realvärden i nationell valuta. Treåriga genomsnitt används både 
för nivåer och förändringar, för att utjämna kortsiktiga fluktuationer. Uppskattningar om statistisk signifikans för 
förändringar av indikatorer baserade på arbetskraftsundersökningen och Silc var inte tillgängliga den 26 oktober 
2018.  
Markeringar – b: avbrott i tidsserien, e: uppskattning, p: preliminär uppgift, u: låg tillförlitlighet.  
År
12-mån.-
förändringAvvikelse 
från EU-
snittSkillnad 
MS–EU (12 
mån.)12-mån.-
förändringAvvikelse 
från EU-
snittSkillnad 
MS–EU (12 
mån.)12-mån.-
förändringAvvikelse 
från EU-
snittSkillnad 
MS–EU (12 
mån.)12-mån.-
förändrin
gAvvikelse 
från EU-
snittSkillnad 
MS–EU 
(12 mån.)12-mån.-
förändrin
gAvvikelse 
från EU-
snittSkillnad 
MS–EU 
(12 mån.)
EU28 1,1 -0,3 -0,4 -1,0 0,0 0,1 -0,6 0,0 0,1 1,9 -1,0 -1,4 : : :
EA19 1,0 -1,5 -0,5 -0,9 1,5 0,2 -0,6 1,0 0,1 1,5 -4,1 -1,8 : : :
EUnw 1,5 0,0 0,0 -1,1 0,0 0,0 -0,7 0,0 0,0 3,3 0,0 0,0 2,6 0,0 0,0
EAnw 1,4 -0,6 -0,1 -1,1 0,9 0,0 -0,7 0,7 0,0 2,3 -5,1 -1,0 1,9 1315 -0,6
BE 0,8 b -4,0 -0,7 -0,7 b -0,5 0,4 -0,5 b 0,1 0,2 0,7 -6,5 -2,6 0,1 5411 -2,4
BG 3,6 -1,2 2,1 -1,4 -1,4 -0,3 -1,1 0,0 -0,4 11,2 30,0 7,9 8,6 -10342 6,0
CZ 1,8 6,0 0,3 -1,1 -4,7 0,0 -0,7 -2,4 0,0 3,1 4,6 -0,2 2,2 -5560 -0,3
DK -0,5 b 4,4 -2,0 -0,5 -1,9 0,6 -0,1 b -2,1 0,6 3,2 7,4 -0,1 1,3 6896 -1,3
DE 0,6 6,7 -0,9 -0,3 -3,8 0,8 -0,1 -1,8 0,6 1,5 3,4 -1,8 1,7 7369 -0,9
EE 2,1 6,2 0,6 -1,0 -1,8 0,1 -0,2 -1,5 0,5 3,6 5,9 0,3 5,2 -5298 2,7
IE 1,6 0,5 0,1 -1,7 -0,9 -0,6 -1,2 -0,4 -0,5 1,9 -9,9 -1,5 2,0 5839 -0,6
EL 1,6 -14,7 0,1 -2,1 13,9 -1,0 -1,4 12,2 -0,7 -1,1 -34,9 -4,4 0,0 -1094 -2,5
ES 1,6 -7,0 0,1 -2,4 9,6 -1,3 -1,8 4,3 -1,1 1,8 -9,2 -1,5 1,9 3406 -0,6
FR 0,6 -1,9 -0,9 -0,7 1,8 0,4 -0,4 0,8 0,3 1,4 -1,3 -1,9 0,6 4908 -2,0
HR 2,2 -8,9 0,7 -2,3 3,5 -1,2 -2,0 1,2 -1,3 : : : 2,3 -6558 -0,3
IT 0,7 -10,2 -0,8 -0,5 3,6 0,6 -0,2 3,1 0,5 1,2 -12,8 -2,1 0,7 1399 -1,9
CY 2,1 -1,7 0,6 -1,9 3,5 -0,8 -1,3 1,1 -0,6 5,3 -21,4 2,0 : : :
LV 1,6 2,3 0,1 -0,9 1,1 0,2 -0,7 -0,1 0,0 5,6 0,4 2,2 7,4 -9590 4,8
LT 0,8 3,5 -0,7 -0,8 -0,5 0,3 -0,3 -0,7 0,4 6,0 11,1 2,7 6,5 -8521 4,0
LU 0,8 -1,0 -0,7 -0,7 -2,0 0,4 -0,1 -1,3 0,6 -1,0 -2,1 -4,3 0,7 12649 -1,8
HU 1,8 0,8 0,3 -0,9 -3,4 0,2 -0,7 -1,7 0,0 6,1 6,2 2,8 4,5 -7960 1,9
MT 1,9 0,5 0,4 -0,6 -3,0 0,5 -0,3 -1,8 0,4 : : : 0,4 1572 -2,2
NL 0,9 5,5 -0,6 -1,1 -2,7 0,0 -0,6 -1,5 0,1 1,4 -2,0 -1,9 1,2 9097 -1,4
AT 0,6 2,9 -0,9 -0,5 -2,1 0,6 -0,1 -1,6 0,6 1,1 -7,3 -2,2 2,1 7188 -0,4
PL 1,6 -1,6 0,1 -1,3 -2,7 -0,2 -0,7 -1,9 0,0 6,1 21,3 2,8 4,9 -5915 2,3
PT 2,8 0,9 1,3 -2,2 1,4 -1,1 -1,7 1,1 -1,0 2,5 -6,5 -0,8 -0,6 -3688 -3,2
RO 2,5 -3,7 1,0 -1,0 -2,7 0,1 -1,0 -1,4 -0,3 11,1 10,7 7,8 8,5 -10063 6,0
SI 3,3 0,9 1,8 -1,4 -1,0 -0,3 -1,2 -0,3 -0,5 4,8 -4,4 1,5 1,2 -4622 -1,4
SK 1,3 -1,4 -0,2 -1,6 0,5 -0,5 -0,7 1,7 0,0 2,6 5,0 -0,7 3,1 -7225 0,5
FI 0,8 1,7 -0,7 -0,2 1,0 0,9 -0,2 -1,3 0,5 0,9 0,0 -2,4 0,3 4874 -2,3
SE 0,6 9,3 -0,9 -0,2 -0,9 0,9 -0,1 -2,2 0,6 2,3 12,4 -1,0 1,5 6321 -1,1
UK 0,7 5,7 -0,8 -0,4 -3,2 0,7 -0,2 -2,3 0,5 -0,9 0,0 -4,2 0,9 9506 -1,6Hushållens reella disponibla 
bruttoinkomst per capita 
(2008 = 100)Nettoinkomst 
för en heltidsanställd 
ensamförsörjande 
arbetstagare med 
genomsnittslön
2016 2016Dynamiska arbetsmarknader och rättvisa arbetsvillkor
2017 2017 2017Arbetslöshet 
(andel av befolkningen i 
arbetskraften 15–74 år) Långtidsarbetslöshet (andel av 
befolkningen i arbetskraften 15–74 
år)Sysselsättningsgrad 
(andel av befolkningen 20–64 år)
 
172 
 Bilaga 2 (forts.) Huvudindikatorer i den sociala resultattavlan, förändr ingar och 
avvikelse från EU  
 
Källa: Eurostat.  
Anm.: EUnw och EAnw avser oviktade genomsnitt för EU respektive euroområdet.  
Markeringar – b: avbrott i tidsserien, e: uppskattning, p: preliminär uppgift, u: låg tillförlitlighet. Uppskattningar 
om statistis k signifikans för förändringar av indikatorer baserade på arbetskraftsundersökningen och Silc var inte 
tillgängliga den 26 oktober 2018.  
  
År
12-mån.-
förändringAvvikelse 
från EU-
snittSkillnad 
MS–EU (12 
mån.)12-mån.-
förändringAvvikelse 
från EU-
snittSkillnad 
MS–EU (12 
mån.)12-mån.-
förändringAvvikelse 
från EU-
snittSkillnad 
MS–EU (12 
mån.)12-mån.-
förändringAvvikelse 
från EU-
snittSkillnad 
MS–EU (12 
mån.)
EU28 -0,8 -1,0 -1,0 2,6 3,0 0,7 -0,9 -0,9 -0,2 1,0 -0,3 -0,3
EA19 -1,0 -2,1 -1,2 4,3 8,3 2,4 -1,0 -1,2 -0,3 : : :
EUnw 0,2 0,0 0,0 1,9 0,0 0,0 -0,7 0,0 0,0 1,3 0,0 0,0
EAnw -0,7 -1,0 -0,9 2,9 2,4 1,0 -0,7 0,2 0,1 1,9 2,3 0,6
BE -1,5 6,1 -1,7 -6,3 13,9 -8,2 -0,3 -0,4 0,4 0,0 3,7 -1,3
BG 1,9 -13,6 1,8 3,5 -17,4 1,6 -0,7 -0,4 0,0 3,0 -28,3 1,7
CZ 1,9 9,0 1,7 1,8 -25,2 -0,1 -0,2 -2,0 0,5 6,0 2,7 4,7
DK -1,2 17,6 -1,4 -7,3 40,1 -9,2 -0,3 -1,5 0,4 -7,0 13,7 -8,3
DE -1,6 -0,2 -1,8 6,7 2,7 4,8 0,0 -2,2 0,7 0,0 10,7 -1,3
EE 2,4 -6,1 2,2 8,7 0,3 6,8 -3,5 9,3 -2,8 0,0 2,7 -1,3
IE : : : -2,0 -1,3 -3,9 : : : 4,0 -9,3 2,7
EL 0,0 -17,6 -0,2 -2,5 -21,0 -4,4 -3,1 7,5 -2,4 0,0 -11,3 -1,3
ES -0,5 -9,5 -0,7 -0,4 9,4 -2,3 -0,4 -2,4 0,3 2,0 -2,3 0,7
FR 2,4 11,4 2,3 7,1 19,0 5,2 -0,3 -1,5 0,4 1,0 -0,3 -0,3
HR -3,8 -8,6 -3,9 3,8 -14,3 1,9 -0,1 -0,9 0,6 -14,0 -16,3 -15,3
IT -1,9 -14,0 -2,1 7,1 4,5 5,2 -3,7 -0,7 -3,0 : : :
CY 0,3 2,5 0,1 4,1 -5,0 2,2 0,9 -1,0 1,6 7,0 -7,3 5,7
LV 0,3 -11,5 0,1 5,5 -1,6 3,6 -2,0 3,7 -1,3 -2,0 -9,3 -3,3
LT 1,6 -10,3 1,5 5,5 -14,7 3,6 -1,6 -1,0 -0,9 3,0 -2,3 1,7
LU -3,6 2,1 -3,8 -1,0 21,0 -2,9 -0,1 -2,2 0,6 -1,0 27,7 -2,3
HU 2,6 13,0 2,4 0,3 -14,3 -1,6 -0,3 -1,5 0,4 -1,0 -7,3 -2,3
MT -1,6 -4,3 -1,7 13,5 1,5 11,6 -0,8 -2,3 -0,1 7,0 -1,3 5,7
NL -2,8 6,3 -3,0 6,7 23,1 4,8 -0,1 -2,4 0,6 2,0 21,7 0,7
AT -4,2 8,7 -4,4 -1,7 -9,4 -3,6 0,0 -2,3 0,7 2,0 9,7 0,7
PL 13,1 4,1 12,9 2,4 -22,1 0,5 -3,3 b 0,8 -2,6 2,0 -11,3 0,7
PT -1,5 -11,0 -1,7 2,7 20,0 0,8 -0,1 -0,2 0,6 2,0 -7,3 0,7
RO 2,4 -16,8 2,2 8,0 -12,5 6,1 -1,8 2,2 -1,1 1,0 -28,3 -0,3
SI 1,8 11,1 1,6 2,1 9,6 0,2 3,1 1,0 3,8 1,0 -3,3 -0,3
SK -1,8 -4,3 -2,0 -0,6 -29,4 -2,5 0,1 -0,1 0,8 4,0 1,7 2,7
FI -0,1 23,5 -0,3 0,0 2,7 -1,9 -0,5 1,1 0,2 3,0 18,7 1,7
SE 0,3 12,6 0,1 -13,0 21,1 -14,9 -0,2 -1,1 0,5 8,0 19,7 6,7
UK : : : -1,9 -1,4 -3,8 : : : 2,0 13,7 0,72017 2016 2017 2017Personer som enligt egen uppgift 
har icke tillgodosedda vårdbehov 
(%)Personer med minst 
grundläggande digitala 
färdigheter (andel av befolkningen 
16–74 år)Effekter av sociala transfereringar 
(utom pensioner) när det gäller att 
minska fattigdom (%)Barn under tre år i formell 
barnomsorg (%)Offentligt stöd samt socialt skydd och social delaktighet
 
173 
 Bilaga 3. Metod för att fastställa tendenser och nivåer i resultattavlan  
I mitten av 2015 kom Europeiska kommissione n, sysselsättningskommittén och kommittén för socialt skydd 
överens om en metod för att bedöma medlemsländernas resultat när det gäller centrala sysselsättningsindikatorer 
och sociala indikatorer. Målet var att man för varje indikator skulle kunna ge ett m ått på varje medlemslands 
(MS) relativa situation inom fördelningen av indikatorvärdena (poängen) för hela EU. Metoden används både för 
nivåer per år (nivåer) och för förändringar mellan år (förändringar). På så sätt blir det möjligt att göra en 
helhetsbed ömning av medlemsländernas resultat121.  
Kommissionen beslutade 2017 tillsammans med sysselsättningskommittén och kommittén för socialt skydd att 
tillämpa denna metod på den sociala resultattavla som åtföljer den europeiska pelaren för sociala rättigheter.  
För varje indikator räknas nivåer och förändringar om till standardpoäng (även kallade z -poäng), så att samma 
måttenheter tillämpas för alla indikatorer. Detta görs genom att man standardiserar rådata för både nivåer och 
förändringar enligt följande formel : 
𝑧−𝑝𝑜ä𝑛𝑔 𝑓𝑜𝑟 𝑀𝑆𝑋= [𝑀𝑆𝑋 𝑖𝑛𝑑𝑖𝑘𝑎𝑡𝑜𝑟  −𝑔𝑒𝑛𝑜𝑚𝑠𝑛𝑖𝑡𝑡  (𝑀𝑆 𝑖𝑛𝑑𝑖𝑘𝑎𝑡𝑜𝑟 )]
𝑠𝑡𝑎𝑛𝑑𝑎𝑟𝑑𝑎𝑣𝑣𝑖𝑘𝑒𝑙𝑠𝑒 (𝑀𝑆 𝑖𝑛𝑑𝑖𝑘𝑎𝑡𝑜𝑟 ) 
Därefter analyseras fördelningen av poängen (separat för nivåer och förändringar). Denna metod gör det möjligt 
att för varje medlemsland uttrycka det råa indikatorvärdet genom att ange med hur många standardavvikelser det 
avviker från (det oviktade) genomsnittet. Medlemsländernas resultat bedöms och klassificeras på grundval av de 
framräknade z -poän gen som jämförs med på förhand fastställda tröskelvärden, angivna som multiplar av 
standardavvikelsen.  
Den största svårigheten med den här metoden är att fastställa brytpunkterna. Eftersom man inte kan göra några 
parametriska antaganden om fördelningen av  de observerade råvärdena122 är det vanligt att använda en tumregel 
när man väljer tröskelvärden. I enlighet med analysen av de nyckelindikatorer som används i resultattavlan kom 
man överens om att beakta följande:  
1. Alla poäng under -1 är ett mycket bra resu ltat.  
2. Alla poäng mellan -1 och -0,5 är ett bra resultat.  
3. Alla poäng mellan -0,5 och 0,5 är ett neutralt resultat.  
4. Alla poäng mellan 0,5 och 1 är ett dåligt resultat.  
5. Alla poäng över 1 är ett mycket dåligt resultat123. 
Tabell 4: Tröskelvärden för z -poäng  
  Tröskelvärden för z -poäng  
-1,0 -0,5 0 0,5 1,0 
(lägre än)  (lägre än)  (mellan)  (högre än)  (högre än)  
Bedömning  
Nivåer  Mycket låg  Låg Genomsnittlig  Hög Mycket hög  
        
                                                            
121 Med undantag för den nya indikatorn ”nettoinkomst för en heltidsanställd ensamförsörjande arbetstagare 
(utan barn) med genomsnittslön”, för vilken man använder treåriga genomsnitt både för nivåer och för 
förändringar för att utjämna kortsiktiga fluktuatio ner. 
122 Både normalfördelnings - och t -fördelningstest gjordes, vilket ledde till att man avvisade alla 
fördelningshypoteser.  
123 Vid normalfördelning motsvarar de valda brytpunkterna ungefär 15  %, 30  %, 50  %, 70  % och 85  % av den 
kumulativa fördelningen.  
 
174 
 Förändringar  Mycket lägre 
än 
genomsnittet  Lägre än 
genomsnittet  Genomsnittlig  Högre än 
genomsnittet  Mycket högre 
än 
genomsnittet  
 
175 
 Genom att kombinera utvärderingen av nivåer och förändringar är det sedan möjligt att klassificera ett lands 
sammanlagda resultat enligt varje indikator inom en av följande sju kategorier. Färgmarkeringarna används i 
diagrammen i själva rapporten.  
I tabel lerna nedan anges klassificeringen baserad på z -poäng för de indikatorer för vilka ett lågt värde  bedöms 
som ett bra resultat  (arbetslöshet, risk för fattigdom och social utestängning osv.).  
Bästa resultat   mindre än -1,0 i nivåer och mindre än 
1,0 i förä ndringar  Medlemsländer med mycket bättre nivåer 
än EU -genomsnittet, vars situation 
förbättras eller inte försämras mycket 
snabbare än EU -genomsnittet.  
Bättre än genomsnittet  mellan -1,0 och -0,5 i nivåer och 
mindre än 1 i förändringar eller mellan 
-0,5 oc h 0,5 i nivåer och mindre än -1,0 
i förändringar  Medlemsländer med bättre nivåer än EU -
genomsnittet, vars situation förbättras 
eller inte försämras mycket snabbare än 
EU-genomsnittet.  
Bra men bör övervakas  mindre än -0,5 i nivåer och mer än 1,0 i 
förändringar och en förändring som är 
högre än 0124 Medlemsländer med bättre eller mycket 
bättre nivåer än EU -genomsnittet, men 
vars situation försämras mycket snabbare 
än EU -genomsnittet.  
Genomsnittlig/neutral  mella n -0,5 och 0,5 i nivåer och mellan 
-1,0 och 1,0 i förändringar  Medlemsländer med genomsnittliga 
nivåer, vars situation varken förbättras 
eller försämras mycket snabbare än EU -
genomsnittet.  
Svag men förbättras  mer än 0,5 i nivåer och mindre än -1,0 i 
förän dringar  Medlemsländer med sämre eller mycket 
sämre nivåer än EU -genomsnittet, men 
vars situation förbättras mycket snabbare 
än EU -genomsnittet.  
Bör bevakas  mellan 0,5 och 1,0 i nivåer och mer än -
1,0 i förändringar eller mellan -0,5 och 
0,5 i nivåer och mer än 1,0 i 
förändringar ( och med en förändring 
som är högre än 0125) I denna kategori finns två olika fall: i) 
medlemsländer med sämre nivåer än EU -
genomsnittet, vars situation försämras 
eller inte förbättras tillräckligt snabbt, 
och ii) medlemsländer med nivåer som 
EU-genomsnittet, men vars situation 
försämras mycket snabbare än EU -
genomsnittet.  
Kritiska situationer  mer än 1,0 i nivåer och mer än -1,0 i 
förändringar  Medlemsländer med mycket sämre 
nivåer än EU -genomsnittet , vars situation 
försämras eller inte förbättras tillräckligt 
snabbt.  
 
 
 
                                                            
124 Det sistnämnda hindrar att ett medlemsland med ”låg” eller ”mycket låg” nivå markeras med ”försämras” när 
förändringen är ”mycket högre än genomsnittet”, men situationen ändå förbättras.  
125 Det sistnämnda hindrar att ett medlemsland med en ”genomsnittlig” niv å markeras med ”bör bevakas” när 
förändringen är ”mycket högre än genomsnittet”, men situationen ändå förbättras.  

 
176 
  
I tabellerna nedan anges klassificeringen baserad på z -poäng för de indikatorer för vilka ett högt värde  bedöms 
som ett bra resultat  (t.ex. sysselsättningsgrad, deltagande i barnomsorg osv.).  
Bästa resultat   mer än 1,0 i nivåer och mer än -1,0 i 
förändringar  Medlemsländer med mycket bättre nivåer 
än EU -genomsnittet, vars situation 
förbättras eller inte försämras mycket 
snabbare än EU-genomsnittet.  
Bättre än genomsnittet  mellan 1,0 och 0,5 i nivåer och mer än -
1,0 i förändringar eller mellan -0,5 och 
0,5 i nivåer och mer än 1,0 i 
förändringar  Medlemsländer med bättre nivåer än EU -
genomsnittet, vars situation förbättras 
eller inte försämras mycket snabbare än 
EU-genomsnittet.  
Bra men bör övervakas  mer än 0,5 i nivåer och mindre än -1,0 i 
förändringar och en förändring som är 
mindre än 0126 Medlemsländer med bättre eller mycket 
bättre nivåer än EU -genomsnittet, men 
vars situation förs ämras mycket snabbare 
än EU -genomsnittet.  
Genomsnittlig/neutral  mellan -0,5 och 0,5 i nivåer och mellan 
-1,0 och 1,0 i förändringar  Medlemsländer med genomsnittliga 
nivåer, vars situation varken förbättras 
eller försämras mycket snabbare än EU -
genomsnitte t. 
Svag men förbättras  mindre än -0,5 i nivåer och mer än 1,0 i 
förändringar  Medlemsländer med sämre eller mycket 
sämre nivåer än EU -genomsnittet, men 
vars situation förbättras mycket snabbare 
än EU -genomsnittet.  
Bör bevakas  mellan -0,5 och -1,0 i nivåer och 
mindre än 1,0 i förändringar eller 
mellan -0,5 och 0,5 i nivåer och mindre 
än -1,0 i förändringar ( och med en 
förändring som är mindre än 0127) I denna kategori finns två olika fall: i) 
medlemsländer med sämre nivåer än EU -
genomsnittet, vars situation försämras 
eller inte förbättras tillräckligt snabbt, 
och ii) medlemsländer med nivåer som 
EU-genomsnittet, men vars situation 
försämras mycket snabbare än EU -
genomsnittet.  
Kritiska situationer  mindre än 1,0 i nivåer och mindre än 
1,0 i förändringar  Medlemsländer med mycket sämre 
nivåer än EU -genomsnittet, vars situation 
försämras eller inte förbättras tillräckligt 
snabbt.  
 
 
 
 
                                                            
126 Det sistnämnda hindrar att ett medlemsland med ”hög” eller ”mycket hög” nivå markeras med ”försämras” 
när förändringen är ”mycket lägre än g enomsnittet”, men situationen ändå förbättras.  
127 Det sistnämnda hindrar att ett medlemsland med en ”genomsnittlig” nivå markeras med ”bör bevakas” när 
förändringen är ”mycket lägre än genomsnittet”, men situationen ändå förbättras.  

 
177 
 Översikt över brytpunkter  
  Mycket låg  Låg Genomsnittlig  Hög Mycket hög  
Unga med högst grundskoleutbildning  
(% av befolkningen 18 –24 år) Nivåer  < 5,4  % < 7,4  % 7,4 % – 11,4 % > 11,4  % > 13,4  % 
Förändringar  < -1,0 p.e.  < -0,5 p.e.  -0,5 p.e. – 0,4 p.e.  > 0,4 p.e.  > 0,8 p.e.  
Skillnaden i sysselsättning mellan könen 
(procentenheter)  Nivåer  < 5,2 p.e.  < 7,8 p.e.  7,8 p.e. – 13,2 p.e.  > 13,2 p.e.  > 15,9 p.e.  
Förändringar  < -1,0 p.e.  < -0,5 p.e.  -0,5 p.e. – 0,4 p.e.  > 0,4 p.e.  > 0,9 p.e.  
Förhållandet mellan inkomstkvintilerna (S80/S20)  Nivåer  < 3,7  < 4,3  4,3 – 5,6 > 5,6  > 6,2  
Förändringar  < -0,3 < -0,2 -0,2 – 0,0 > 0,0  > 0,2  
Risk för fattigdom och social utestängning (%)  Nivåer  < 16,1  % < 19,5  % 19,5 % – 26,3 % > 26,3  % > 29,7  % 
Förändringar  < -1,9 p.e.  < -1,4 p.e.  -1,4 p.e. – -0,5 p.e. > -0,5 p.e.  > 0,0 p.e.  
Unga som varken arbetar eller studerar (% av 
befolkningen 15 –24 år)  Nivåer  < 6,5  % < 8,4  % 8,4 % – 12,3 % > 12,3  % > 14,2  % 
Förändringar  < -1,5 p.e.  < -1,1 p.e.  -1,1 p.e. – -0,2 p.e.  > -0,2 p.e.  > 0,2 p.e.  
Sysselsättningsgrad (% av befolkningen 20 –64 år)  Nivåer  < 67,0  % < 69,8  % 69,8 % – 75,3 % > 75,3  % > 78,0  % 
Förändringar  < 0,5 p.e.  < 1,0 p.e.  1,0 p.e. – 1,9 p.e. > 1,9 p.e.  > 2,4 p.e.  
Arbetslöshet (% av befolkningen i arbetskraften 15 -74 
år)  Nivåer  < 3,6 % < 5,6  % 5,6 % – 9,6 % > 9,6  % > 11,7  % 
Förändringar  < -1,7 p.e.  < -1,4 p.e.  -1,4 p.e. – -0,8 p.e.  > -0,8 p.e.  > -0,4 p.e.  
Långtidsarbetslöshet (% av befolkningen i arbetskraften 
15-74 år)  Nivåer  < 0,5  % < 1,9  % 1,9 % – 4,8 % > 4,8  % > 6,3  % 
Förändringar  < -1,3 p.e.  < -1,0 p.e.  -1,0 p.e. – -0,4 p.e.  > -0,4 p.e.  > -0,1 p.e.  
Hushållens reella disponibla bruttoinkomst per capita 
(2008 = 100)  Nivåer  < 90,7  < 97,1  97,1 % – 110,0  > 110,0  > 116,4  
Förändringar  < 0,0 p.e.  < 1,6 p.e.  1,6 p.e. – 4,8 p.e. > 4,8 p.e.  > 6,3 p.e.  
Nettoinkomst för en heltidsanställd ensamförsörjande 
arbetstagare med genomsnittslön (nivåer i 
köpkraftsstandard, förändringar i nationell valuta i 
realvärden)  Nivåer  < 12 559 < 16 115 16 115 – 23 228 > 23 228 > 26 784 
Förändringar  < -0,1 % < 1,2  % 1,2 % – 3,9 % > 3,9  % > 5,2  % 
Effekter av sociala transfereringar (utom pensioner) när 
det gäller att minska fattigdom (%)  Nivåer  < 22,0  % < 27,7  % 27,7 % – 39,2 % > 39,2  % > 44,2  % 
Förändringar  < -3,1 p.e.  < -1,5 p.e.  -1,5 p.e. – 1,9 p.e.  > 1,9 p.e.  > 3,5 p.e.  
Barn under tre år i formell barnomsorg (%)  Nivåer  < 12,8  % < 21,4  % 21,4 % – 38,4 % > 38,4  % > 46,9  % 
Förändringar  < -3,6 p.e.  < -0,9 p.e.  -0,9 p.e. – 4,6 p.e.  > 4,6 p.e.  > 7,4 p.e.  
Personer som enligt egen uppgift har icke tillgodosedda 
vårdbehov (%)  Nivåer  < 0,4  % < 1,0  % 1,0 % – 3,9 % > 3,9  % > 5,4  % 
Förändringar  < -2,2 p.e.  < -1,5 p.e.  -1,5 p.e. – 0,0 p.e. > 0,0 p.e.  > 0,7 p.e.  
Personer med minst grundläggande digitala färdigheter 
(% av befolkningen 16–74 år)  Nivåer  < 43,4  % < 50,4  % 50,4 % – 64,3 % > 64,3  % > 71,3  % 
Förändringar  < -3,0 p.e.  < -0,9 p.e.  -0,9 p.e. – 3,5 p.e.  > 3,5 p.e.  > 5,6 p.e.  
 
178 
 
 Bilaga 4. Översikt över sysselsättningsindikatorer som bör bevakas och antalet 
medlemsländer med försämringar eller förbättringar enligt verktyget för bedömning av 
sysselsättningssituationen 2018  
 
Anm.: Förändringar 2016 –2017. För fattigdomsrisken bland arbetslösa, arbetslöshets fällan och löneskillnader 
mellan könen avses förändringar 2015 –2016.  
  

 
179 
 
 Bilaga 5. Översikt över sociala indikatorer som bör bevakas och antalet medlemsländer 
med försämringar eller förbättringar 2015 –2016 enligt verktyget för bedömning av 
situationen för det sociala skyddet i augusti 2018  
 
Anm.: För EU -Silc-baserade indikatorer avser de förändringar som anges för 2015 –2016 i själva verket generellt 
2014 –2015 när det gäller inkomster, hushållens arbetsintensitet samt icke tillgodosedda vårdbehov. För 
indik atorer som är baserade på arbetskraftsundersökningen (långtidsarbetslöshet, unga med högst 
grundskoleutbildning, ungdomsarbetslöshet, unga som varken arbetar eller studerar (15 –24 år) samt 
sysselsättningsgrad (55 –64 år)). För indikatorn allvarlig materiell  fattigdom (flera medlemsländer hade i augusti 
2018 inga slutgiltiga uppgifter för 2017) avser förändringarna 2016 –2017. 
2302810432870201051323120
12612101011481302616471021249115419
-25 -15 -5 5 15 25Risk för fattigdom eller social utestängningFattigdomsriskAllvarlig materiell fattigdomAndel som lever i hushåll med obefintlig eller mycket låg arbetsintensitetRelativt medianvärde för fattigdomsklyftanBestående fattigdomsriskMateriell fattigdom och social utsatthetInkomstskillnader (S80/S20)Risk för fattigdom eller social utestängning, barnEffekter av sociala transfereringar när det gäller att minska fattigdomFattigdomsrisk för hushåll med obefintlig eller mycket låg arbetsintensitetFattigdomsrisk för förvärvsarbetandeLångtidsarbetslöshetUnga med högst grundskoleutbildningUngdomsarbetslöshetUnga som varken arbetar eller studerar (15 –24 år)Äldre arbetstagares sysselsättningsgradRisk för fattigdom eller social utestängning, personer över 65 årÄldres inkomst i förhållande till medianinkomstAggregerad ersättningskvotAndel med hög boendeutgift i förhållande till disponibel inkomstPersoner som enligt egen uppgift har icke tillgodosedda vårdbehovRisk för fattigdom/social utestängning, pers. med funktionsnedsättning (+16 år)Reell förändring av hushållens disponibla bruttoinkomster
Antal medlemsländerFörsämring                         Förbättring