MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET, RÅDET OCH EUROPEISKA EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN om arbetet i det gemensamma forumet för internprissättning i EU från juli 2010 till juni 2012 och om relaterade förslag till 1. rapport om små och medelstora företag och internprissättning och 2. rapport om avtal om kostnadsfördelning avseende tjänster som inte ger upphov till immateriella rättigheter /* COM/2012/0516 final - 2012/ () */





MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET, RÅDET OCH EUROPEISKA EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN om arbetet i det gemensamma forumet för internprissättning i EU från juli 2010 till juni 2012 och om relaterade förslag till 1. rapport om små och medelstora företag och internprissättning och 2. rapport om avtal om kostnadsfördelning avseende tjänster som inte ger upphov till immateriella rättigheter 1. Inledning Det är allmänt erkänt att den ökade globaliseringen skapar praktiska problem för både multinationella företag och skatteförvaltningar när gränsöverskridande transaktioner mellan företag i intressegemenskap ska prissättas för beskattningsändamål. Den metod som har antagits av EU:s medlemsstater för att fastställa ett korrekt pris på dessa transaktioner baseras på principen om armlängds avstånd[1]. Principen bygger på en jämförelse mellan de villkor som tillämpas av företagen i intressegemenskap och de villkor som skulle ha tillämpats mellan oberoende företag. Tolkningen och tillämpningen av principen om armlängds avstånd skiljer sig dock både mellan olika skatteförvaltningar och mellan skatteförvaltningar och företag. Detta kan leda till osäkerhet, ökade kostnader och eventuell dubbelbeskattning eller rentav utebliven beskattning. Detta får en negativ inverkan på den inre marknadens funktion. Därför inrättade kommissionen i oktober 2002 en expertgrupp, det gemensamma forumet för internprissättning i EU, (nedan kallat forumet)[2]. Forumet ska ta fram pragmatiska lösningar på sådana problem som uppstår i samband med tillämpningen av principen om armlängds avstånd, särskilt inom EU. Forumets mandat förnyades 2011 och förlängdes till den 31 mars 2015 genom ett kommissionsbeslut[3]. I detta meddelande ges en rapport om forumets arbete under perioden juli 2010 till juni 2012. Dessutom presenteras slutsatser om expertgruppens framtida arbete. 2. Sammanfattning av verksamheten inom gemensamma forumet för internprissättning i EU Forumet höll sex möten under perioden juli 2010 till juni 2012. Detaljerade rapporter slutfördes om två ämnen. Den ena gäller särskilda överväganden angående intern prissättning för små och medelstora företag i EU och den andra ett särskilt koncerninternt avtal som kallas avtal om kostnadsfördelning. Dessutom har man övervakat genomförandet av tidigare initiativ från forumet. Efter att mandatet förnyats antog forumet i juni 2011 en uppdaterad arbetsordning och ett nytt arbetsprogram för 2011–2015. Under den aktuella perioden har diskussioner inletts men ännu inte slutförts om följande ämnen från arbetsprogrammet: Riskbaserade metoder för intern prissättning, problem i samband med dubbelbeskattning till följd av sekundära justeringar och utjämnande justeringar/justeringar i slutet av året. Forumet kommer att fortsätta sitt arbete med dessa frågor samt med övervakningen under kommande möten. 2.1. Forumets slutsatser om små och medelstora företag och intern prissättning Intern prissättning skapar en administrativ börda för skattebetalare och skatteförvaltningar. Små och medelstora företag ställs inför särskilda svårigheter eftersom de ofta saknar kunskap, erfarenhet och resurser. Skatteförvaltningarna ställs också inför särskilda svårigheter i sina kontakter med små och medelstora företag eftersom det krävs en lämplig balans mellan en rättvis tillämpning av skattepolitiken å ena sidan och frågor som rör tillgängliga egna medel och kostnads–nyttoöverväganden å andra sidan. Onödiga administrativa bördor och skattekonflikter för små och medelstora företag och mellan skatteförvaltningarna måste också undvikas. Forumet är medvetet om de små och medelstora företagens centrala roll i EU:s ekonomi. Forumet har därför undersökt problemen i detta sammanhang och presenterar här förslag om hur den miljö som små och medelstora företag verkar i kan förbättras ur ett internprissättningsperspektiv. Även om intern prissättning inte är aktuell för en mycket stor andel av de små och medelstora företagen kan det faktiska antalet berörda företag ändå vara relativt högt. I rapporten ges flera rekommendationer för ett mer enhetligt perspektiv på de särskilda kraven för små och medelstora företag när det gäller intern prissättning. Rapporten innehåller också en beskrivning av de olika stadierna i små och medelstora företags efterlevnad av intern prissättning. När det gäller definitionen av små och medelstora företag klargörs i rapporten att syftet inte är att enas om en gemensam definition av små och medelstora företag för beskattningsändamål. Forumet rekommenderar dock att medlemsstaterna använder de kriterier som redan fastställts i kommissionens rekommendation 2003/361/EG[4] (balansomslutning, omsättning, antal anställda) när de överväger hur de ska definiera små och medelstora företag. När det gäller efterlevnaden av intern prissättning innehåller rapporten goda exempel och rekommenderade riktlinjer för förhandsrevision, revision och tvistlösning. Forumet stöder proportionalitetsprincipen som en sund metod för att överväga de små och medelstora företagens behov, skatteförvaltningarnas krav och de små och medelstora företagens förmåga att uppfylla dessa krav. För förhandsrevisionen rekommenderar forumet i sin rapport att det ska finnas en informationspunkt för små och medelstora företag. De små och medelstora företagen bör också göras mer medvetna om förfaranden som ger säkerhet på förhand. Medlemsstaterna uppmanas dessutom att ta fram förenklingsåtgärder för att göra efterlevnaden mindre betungande för små och medelstora företag. Angående revisioner innehåller rapporten rekommendationer om att medlemsstaterna ska överväga pragmatiska lösningar, som kan grundas på erfarenheter från andra medlemsstater och tidigare rapporter från forumet. Små och medelstora företag bör behandlas på ett lämpligt sätt vid granskningar. När det gäller tvistlösning innehåller rapporten rekommendationer om främjande av snabba tvistlösningsmekanismer för okomplicerade låga anspråk avseende små och medelstora företag. En annan rekommendation är att undersöka möjligheterna till och etablera en direkt kontakt mellan granskare inom ramen för förfarandena för ömsesidig överenskommelse och den så kallade skiljemannakonventionen[5]. Slutligen erkänns de små och medelstora företagens särskilda behov när det gäller efterlevnad av intern prissättning. Det klargörs även att rapportens resultat och rekommendationer grundas på en flexibel tillämpning av proportionalitetsprincipen. Det konstateras att övervakning av effekterna av tillämpningen av de rekommenderade åtgärderna samt medlemsstaternas genomförande av åtgärderna i samband med små och medelstora företag blir en viktig kommande arbetsuppgift för forumet. 2.2. Forumets slutsatser om avtal om kostnadsfördelning avseende tjänster som inte ger upphov till immateriella rättigheter Avtal om kostnadsfördelning avseende tjänster används allmänt som ett kostnadseffektivt sätt för multinationella företag att driva koncernens verksamhet. Affärsbeslutet att ingå ett avtal om kostnadsfördelning kan motiveras av olika skäl, t.ex. skalfördelar, riskdelning, kompetens eller resurser. För att undvika överlappning med det arbete som för närvarande utförs av OECD om prissättningsaspekter av immateriella tillgångar inriktas forumets arbete på avtal om kostnadsfördelning avseende sådana tjänster som inte ger upphov till immateriella rättigheter. I rapporten behandlas först de olika begrepp som ligger till grund för kostnadsfördelningsavtal och koncerninterna tjänster. Betoningen ligger på hur en granskare bäst kan kontrollera om principen om armlängds avstånd har tillämpats på avtal om kostnadsfördelning avseende tjänster som inte ger upphov till immateriella rättigheter. För att klargöra detta innehåller rapporten en allmän översikt av metoderna för att fastställa om ett kostnadsfördelningsavtal är förenligt med principen om armlängds avstånd. Rapporten innehåller även en förteckning över uppgifter som bör uppfylla de flesta granskares krav när de ska fastställa huruvida ett kostnadsfördelningsavtal kan anses uppfylla principen om armlängds avstånd. Vissa aspekter behandlas mer ingående, t.ex. test av förväntad nytta, fördelningsnycklar som kan användas för att fastställa varje deltagares bidrag, metoder för att mäta in natura-bidrag, behandling av fall där de aktuella kostnaderna är ursprungligen budgeterade kostnader och inte faktiska kostnader samt eventuell tillämpning av redovisningsstandarder som vanligen används inom koncernen. Rapporten blir ännu viktigare för avtal om kostnadsfördelning avseende tjänster som inte ger upphov till immateriella rättigheter med tanke på att den kompletterar de befintliga riktlinjerna för koncerninterna tjänster med lågt mervärde och forumets arbete med koncerninterna tjänster. I rapporten konstateras att om rekommendationerna följs kommer detta, i de flesta fall som omfattas av rapporten, att underlätta värdering och göra det enklare för skatteförvaltningarna att konstatera att principen om armlängds avstånd har följts. Forumet kommer regelbundet att övervaka effekten av dessa riktlinjer. 2.3. Nyheter om punkter i arbetsprogrammet Under den period som omfattas av denna rapport har forumet behandlat de återstående punkterna i det föregående arbetsprogrammet 2007–2011. I juni 2011 antog forumet det nya arbetsprogrammet 2011–2015, som utgör grunden för forumets nuvarande arbete. Från juli 2010 till juni 2011 koncentrerades forumets arbete främst på små och medelstora företag och intern prissättning. Rapporten godkändes av forumet i mars 2011[6]. Den första punkten i arbetsprogrammet 2011–2015 var utarbetande av en gemensam metod för kostnadsfördelning, en punkt som överförts från det föregående arbetsprogrammet. Detta projekt om avtal om kostnadsfördelning avseende tjänster som inte ger upphov till immateriella rättigheter slutfördes med lyckat resultat i juni 2012[7]. Riskbedömning är en viktig faktor i prissättningspolitiken eftersom sådana bedömningar ger både skatteförvaltningarna och skattebetalarna möjlighet att använda sina begränsade medel på bästa möjliga sätt. Flera presentationer från ett antal medlemmar i forumet (både medlemsstater och den privata sektorn) kommer att utgöra grunden för det framtida arbetet. Forumet kommer att analysera goda exempel för att besluta om räckvidden för eventuella EU-riktlinjer på detta område. Metoderna för utjämnande justeringar/justeringar i slutet av året skiljer sig åt inom EU. Ett frågeformulär skickades ut 2011 och arbetet slutfördes 2012. Denna översikt innebär att en del av arbetsprogrammet redan har slutförts. Forumet kommer att analysera frågan ytterligare för att bedöma möjligheterna till att utveckla en gemensam metod för utjämnande justeringar inom EU. I vissa medlemsstater görs ytterligare en justering förutom prissättningsjusteringen. Dessa så kallade sekundära justeringar kan leda till dubbelbeskattning och har därför tagits med i forumets arbetsprogram. Ett frågeformulär skickades ut 2011 och arbetet avslutades 2012. Även om detta innebär att en del av arbetsprogrammet redan har slutförts analyserar forumet effekterna av sekundära justeringar i EU. Syftet är att föreslå lösningar för att förbättra den rådande situationen, när det gäller både eventuell dubbelbeskattning och vissa praktiska aspekter av tillämpningen av denna åtgärd. 2.4. Övervakning En av forumets kontinuerliga arbetsuppgifter är att övervaka det som åstadkoms och förvalta det praktiska genomförandet. Detta görs genom årliga statistiska rapporter och särskilda rapporter. Rapporterna granskas sedan av kommissionens tjänsteavdelningar och forumet, som utifrån dessa fastställer vilka områden forumet bör arbeta mer med. Statistiska rapporter om oavslutade ärenden enligt skiljemannakonventionen och förhandsöverenskommelser om prissättning utarbetas och utvärderas årligen. Formatet för dessa statistiska rapporter har förbättrats och kommer att ses över igen i framtiden. Forumet har även utarbetat kompletterande riktlinjer för hur det årliga frågeformuläret om förhandsöverenskommelser om prissättning ska fyllas i. Eftersom forumet nu har funnits i tio år kommer en mer omfattande utvärdering av resultaten av forumets arbete att genomföras. Uppförandekoderna för ett effektivt genomförande av skiljemannakonventionen och dokumentationskrav för internprissättning i EU, riktlinjerna för förhandsöverenskommelser om prissättning i EU och riktlinjerna för koncerninterna tjänster med lågt mervärde kommer att granskas tillsammans. Målet är att utvärdera den allmänna effektiviteten i genomförandet av forumets rekommendationer, som stöds av medlemsstaterna, och undersöka hur genomförandet kan förbättras. 3. Kommissionens slutsatser Kommissionen anser fortfarande att forumets expertgrupp är en värdefull resurs när det gäller att hantera en rad olika internprissättningsfrågor och att tillhandahålla pragmatiska lösningar på dem. Framför allt konstaterar kommissionen att rapporten om små och medelstora företag och intern prissättning och rapporten om avtal om kostnadsfördelning avseende tjänster som inte ger upphov till immateriella rättigheter behandlar viktiga områden som identifierades av kommissionen när den inrättade forumet, det vill säga att uppnå en enhetligare tillämpning av intern prissättning inom EU. Kommissionen ger sitt fulla stöd till forumets slutsatser och förslag i rapporten i bilaga I: rapporten om små och medelstora företag och intern prissättning, och i bilaga II: rapporten om avtal om kostnadsfördelning avseende tjänster som inte ger upphov till immateriella rättigheter. Kommissionen uppmanar rådet att ställa sig bakom den föreslagna rapporten om små och medelstora företag och intern prissättning och uppmanar medlemsstaterna att i sin nationella lagstiftning eller i sina nationella administrativa bestämmelser tillämpa metoder som överensstämmer med de strategier och förfarandemässiga överväganden som anges i rapporten. Kommissionen uppmanar vidare rådet att ställa sig bakom den föreslagna rapporten om avtal om kostnadsfördelning avseende tjänster som inte ger upphov till immateriella rättigheter och uppmanar medlemsstaterna att snabbt genomföra rekommendationerna i rapporten i sin nationella lagstiftning eller i sina nationella administrativa bestämmelser. Kommissionen anser att en framtida regelbunden övervakning av genomförandet av rapportens slutsatser och rekommendationer och hur de fungerar kommer att ge värdefull återkoppling som underlag för eventuella uppdateringar. I detta sammanhang uppmanar kommissionen forumet att fortsätta med sin övervakning och ser fram emot resultatet av arbetet inom ramen för forumets nuvarande arbetsprogram när det gäller riskbedömning, sekundära justeringar och kompenserande justeringar/justeringar i slutet av året. BILAGA I RAPPORT OM SMÅ OCH MEDELSTORA FÖRETAG OCH INTERN PRISSÄTTNING I. Inledning 1. Som en del av sitt fastställda arbetsprogram övervägde gemensamma forumet för internprissättning i EU (nedan kallat forumet) effekten av intern prissättning på små och medelstora företag. Forumets diskussionsdokument som ligger till grund för arbetet finns på webbplatsen för Generaldirektoratet för skatter och tullunionen, däribland bidrag från branschsammanslutningarna Europeiska revisorsförbundet (Federation of European Accountants) och Europeiska skatterådgivarnas förbund (Conféderation Fiscale Européenne). Denna rapport är resultatet av detta arbete. II. Bakgrund 2. Det finns cirka 23 miljoner små och medelstora företag i EU och de utgör 99,8 procent av alla företag i unionen. Cirka 5 procent av de små och medelstora företagen har företag i intressegemenskap där intern prissättning kan vara aktuell.[8] Även om intern prissättning inte är relevant för en mycket stor andel av de små och medelstora företagen, kan det faktiska antalet berörda företag ändå vara relativt högt. Små och medelstora företag ställs inför särskilda svårigheter eftersom de ofta saknar kunskap, erfarenhet och resurser. De låga siffrorna för internationell koncernintern handel bland små och medelstora företag kan också vara en indikation på att dessa svårigheter kan hindra små och medelstora företag att delta i koncernintern gränsöverskridande handel. 3. Skatteförvaltningarna ställs också inför särskilda svårigheter i sina kontakter med små och medelstora företag eftersom det krävs en lämplig balans mellan en rättvis tillämpning av skattepolitiken å ena sidan och frågor som rör tillgängliga egna medel och kostnads–nyttoöverväganden å andra sidan. Onödiga administrativa bördor och skattekonflikter för små och medelstora företag och mellan skatteförvaltningarna måste också undvikas. Det finns ingen gemensam definition eller gemensamma riktlinjer för hur små och medelstora företag ska behandlas inom EU, varken när det gäller beskattning i allmänhet eller intern prissättning i synnerhet. 4. En del skatteförvaltningar har redan infört särskilda åtgärder för intern prissättning för små och medelstora företag. I stora drag kan sådana åtgärder kategoriseras som allmänna politiska strategier eller mer konkreta förvaltningsåtgärder. Ett exempel på politisk strategi är proportionalitetsprincipen. Denna strategi går ut på att väga efterlevnadskraven mot de resurser som små och medelstora företag förfogar över för att uppfylla efterlevnadskraven. Ett exempel på en förvaltningsåtgärd är lindrigare krav på dokumentation av internprissättning för små och medelstora företag än för andra företag. 5. Multinationella företag kompletterar ofta små och medelstora företag i affärstransaktioner inom EU och det ligger därför i båda sidors intresse att verksamheten är effektiv. Andra företag än små och medelstora företag vill dock åtnjuta lika villkor och vill inte hamna i underläge till följd av skatteförvaltningarnas åtgärder för att tillgodose de små och medelstora företagens behov. 6. Branschen är medveten om att handläggningstiderna och skatterådgivarnas arvoden kan få små och medelstora företag att avstå från att anlita rådgivningstjänster. 7. Forumet har också i sina rapporter om dokumentation av internprissättning och riktlinjer om avtal om kostnadsfördelning lyft fram behovet av flexibilitet i samband med små och medelstora företag och intern prissättning. I rapporten om dokumentation nämns behovet av att tillämpa en ”skälig prövning” och i riktlinjerna för avtal om kostnadsfördelning talas det om att ”underlätta tillgången” för små och medelstora företag. III. Definition av små och medelstora företag 8. En gemensam definition av små och medelstora företag i samband med intern prissättning skulle utgöra en gemensam utgångspunkt som underlättar genomförandet av slutsatserna och rekommendationerna i denna rapport. En definition av små och medelstora företag ges i rekommendation 2003/361/EG[9], men den tillämpas inte allmänt av skatteförvaltningarna för direkta skatteändamål. Forumet har gjort följande iakttagelser om användningen av en definition. 9. I små medlemsstater som tillämpar en viss definition av små och medelstora företag kan detta leda till att även stora nationella företag/koncerner klassificeras som små och medelstora företag. Man måste därför vara försiktig i valet av definition. 10. En strategi som bygger på en definition kan påverka de små och medelstora företagens beteende. En del små och medelstora företag kan avskräckas från att utöka verksamheten och gå över en viss gräns eftersom de då kan ådra sig ökade kostnader och administrativa bördor och inte längre vara berättigade till vissa stödåtgärder. 11. En del skatteförvaltningar anser likaså att en alltför normativ EU-definition av små och medelstora företag skulle innebära att strukturen hos deras skattebaser inte beaktas i tillräcklig utsträckning. Om en stor andel av en medlemsstats skattebas utgörs av små och medelstora företag enligt en gemensamt överenskommen definition blir andra frågor aktuella än om dessa företag endast utgör en mindre del av skattebasen. 12. De definitioner av små och medelstora företag som för närvarande används av skatteförvaltningarna, antingen för direkt beskattning i allmänhet eller för intern prissättning i synnerhet, ”lånar” ofta delar från den definition som anges i rekommendation 2003/361/EG. Följande kriterier används inom EU: balansomslutningsvärde, omsättning och antal anställda samt individuella eller kumulativa transaktionsvärden. Dessa kriterier begränsas ibland av regler för att undvika missbruk. Kriterierna kan tillämpas på en konsoliderad bas, dvs. på koncernnivå, eller inte. Om skatteförvaltningarna inte har offentliggjort en definition av små och medelstora företag, antingen en allmän definition eller en definition som särskilt avser intern prissättning, uppmanas de att överväga att tillämpa redan etablerade kriterier. 13. Forumet anser att det skulle vara lämpligt att sammanställa skatteförvaltningarnas gällande definitioner av små och medelstora företag i ett dokument, antingen för allmänna skatteändamål eller för intern prissättning, eller båda[10]. Rekommendationer Rekommendation 1. Om en skatteförvaltning i EU överväger att införa en definition av små och medelstora företag för skatteändamål i allmänhet eller för intern prissättning i synnerhet, rekommenderas den att tillämpa kriterier som redan är etablerade i EU. Ett sådant tillvägagångssätt kommer också att bidra till att minska förekomsten av olika behandling till följd av olika definitioner. Rekommendation 2. Följande nu gällande kriterier rekommenderas: balansomslutningsvärde, omsättning, antal anställda samt individuella eller kumulativa transaktionsvärden. Det rekommenderas att alla kriterier mäts på en konsoliderad bas, dvs. på koncernnivå. Rekommendation 3. De definitioner som för närvarande tillämpas av medlemsstaterna bör sammanställas i ett dokument som uppdateras med regelbundna mellanrum[11]. Rekommendation 4. En gemensam skattedefinition på EU-nivå av små och medelstora företag är att rekommendera, eftersom en sådan definition skulle kunna tjäna som utgångspunkt för genomförandet av slutsatserna och rekommendationerna i denna rapport. Det är dock inte realistiskt att räkna med att en överenskommelse om en gemensam definition nås inom överskådlig framtid. IV. Små och medelstora företag: efterlevnad och intern prissättning 14. Inom EU innebär efterlevnad av intern prissättning för närvarande att principen om armlängds avstånd följs i enlighet med artikel 9 i OECD:s modell för skatteavtal. Principen om armlängds avstånd gäller för alla multinationella företag, oavsett hur stora de är. Principen kan dock vara svårare att tillämpa på små och medelstora företag. Denna svårighet nämns uttryckligen flera gånger i OECD:s riktlinjer för internprissättning för multinationella företag och skatteförvaltningar (nedan kallade OECD:s riktlinjer). Paragraf 3.80 innehåller till exempel en särskild kommentar om små och medelstora företags efterlevnadskostnader. I punkt 3.83 i OECD:s riktlinjer anges exempelvis att ”små och medelstora företag börjar alltmer använda intern prissättning och antalet gränsöverskridande transaktioner ökar alltmer”. Även om principen om armlängds avstånd gäller i samma utsträckning för små och medelstora företag och deras transaktioner krävs pragmatiska lösningar för att kunna behandla varje enskilt fall av intern prissättning på ett skäligt sätt. 15. I denna rapport övervägs vilka goda exempel och rekommenderade riktlinjer som kan vara till nytta i nuvarande efterlevnadsåtgärder. En användbar metod för att undersöka denna fråga är att överväga förhandsgranskning, granskning och tvistlösning. Dessa relativt breda kategorier kommer oundvikligen att överlappa varandra i viss grad. 16. Ett återkommande tema för skatteförvaltningarna är att det tillvägagångssätt som används för små och medelstora företag bör vara proportionerligt i förhållande till skatteförvaltningarnas krav och de små och medelstora företagens möjligheter att uppfylla dessa krav. Forumet stöder proportionalitetsprincipen som en sund strategi för att tillgodose de små och medelstora företagens behov. Forumet konstaterar vidare att en strategi som baseras på proportionalitetsprincipen även överensstämmer med kommentarerna i kapitel IV och V i OECD:s riktlinjer. Rekommendation Rekommendation 5. Forumet välkomnar en strategi som grundas på proportionalitetsprincipen. Det är särskilt viktigt att finna en lämplig avvägning mellan skatteförvaltningarnas behov av att tillämpa reglerna för intern prissättning på ett rättvist sätt och den börda detta kan skapa för små och medelstora företag när de ska följa reglerna. Förhandsgranskning 17. Skatteförvaltningarnas uppgift är att se till att skattebetalarna betalar rätt skatt och skattebetalarna vill betala rätt skatt vid rätt tidpunkt. Förhandsgranskningar är antagligen den effektivaste metoden för skattebetalare och skatteförvaltningar att uppnå frivillig efterlevnad, som är den mest kostnadseffektiva formen av efterlevnad. Det målet uppnås lättast genom god kommunikation och tillgång till relevant information som förstås av mottagarna, kompletterat med lätt tillgänglig expertrådgivning. Om det samspelet fungerar smidigt har det en direkt inverkan på den frivilliga efterlevnaden och på hur stora kostnaderna för att följa bestämmelserna blir. Skatteförvaltningar och kommunikation med små och medelstora företag 18. På internationell nivå inser man alltmer[12] att bättre kommunikation mellan skatteförvaltningarna och skattebetalande företag via en fortlöpande dialog, och inte bara vid granskningar, är något som båda parter vinner på. Kontakterna blir smidigare och båda parter får en förståelse för den andra partens perspektiv. Vid eventuella granskningar har båda parterna större kännedom om respektive parts arbetssätt. 19. Det är särskilt svårt att bygga upp ett kommunikationsnätverk med små och medelstora företag, inte minst på grund av deras begränsade resurser. De små och medelstora företagens branschsammanslutningar sitter på värdefull information om vilka frågor som är viktiga för deras medlemmar. Att skapa en direkt kommunikation med små och medelstora företag i främsta linjen är däremot svårare. Skatteförvaltningarna rekommenderas att söka möjligheter att arbeta med enskilda små och medelstora företag, branschsammanslutningar och professionella rådgivare, med målsättningen att bygga upp ett lokalt kommunikationsnätverk med små och medelstora företag. En relativt enkel åtgärd, som redan tillämpas av en del skatteförvaltningar, är till exempel att anordna tekniska seminarier. Små och medelstora företag från olika branscher bjuds in för att diskutera och söka lösningar på problemområden och identifiera goda exempel. Sådana seminarier kan också vara ett bra tillfälle att rådfråga små och medelstora företag om initiativ angående intern prissättningspolicy som en skatteförvaltning vill införa. Tillgång till information 20. Omfattningen av den information som lämnas för att hjälpa små och medelstora företag att uppfylla reglerna för intern prissättning varierar mellan skatteförvaltningarna. Det är dock fördelaktigt för både företagen och skatteförvaltningarna att ha tillgång till denna information. Uppgifter om var den informationen finns tillgänglig för närvarande ges i dok. JTPF/001/ANNEX/2011/EN. 21. Forumet föreslår att den information som lämnas av skatteförvaltningarna för denna rapport hålls uppdaterad. Skatteförvaltningarna bör överväga hur de bäst kan införa elektronisk information för små och medelstora företag, eventuellt via en särskild webbsida eller som en integrerad del av en befintlig webbsida. Webbsidan eller webbsidorna kan innehålla definitioner av små och medelstora företag – allmänna definitioner och/eller definitioner för intern prissättning – samt annan lagstiftning om intern prissättning, administrativ praxis och utbildningsmaterial för små och medelstora företag. Dessutom kan det vara lämpligt att ange kontaktinformation för ytterligare förfrågningar. Det är även bra om webbsidorna innehåller information om andra frågor än intern prissättning som är relevanta för små och medelstora företag. En förteckning över dessa webbsidor kommer att finnas på forumets webbplats. Utbildning 22. Möjligheten att ta fram en slags mall för utbildning i intern prissättning för små och medelstora företag diskuterades. Forumet skulle dock behöva använda en avsevärd del av sina resurser för att vidareutveckla detta förslag. Det står inte heller klart vilka fördelar forumet skulle kunna tillföra material som redan tagits fram lokalt[13]. Säkerhet på förhand om att en transaktion genomförs 23. Innan små och medelstora företag genomför en transaktion försäkrar de sig ofta redan på förhand om att de följer reglerna för intern prissättning, men de kanske inte vet hur de bör gå till väga. 24. Den mekanism som vanligen används för att tillgodose detta behov i intern prissättning är en förhandsöverenskommelse om prissättning. Förhandsöverkommelsen består av en relevant uppsättning kriterier som överenskommits mellan skatteförvaltningen och skattebetalaren för att fastställa internpriset för en framtida transaktion. Reglerna för förhandsöverenskommelser om prissättning kan dock vara komplicerade eller medföra avgifter, vilket innebär att den processen inte är tillgänglig för små och medelstora företag, eller åtminstone mindre tillgänglig. Såsom anges i punkterna 4.158 och 4.163 i OECD:s riktlinjer kan ”karaktären hos förhandsöverenskommelser om prissättning faktiskt innebära att de endast är tillgängliga för stora skattebetalare. Det faktum att förhandsöverenskommelser om prissättning begränsas till stora skattebetalare kan ge upphov till frågan om de är rättvisa och enhetliga, eftersom skattebetalare i identiska situationer inte får behandlas olika. En flexibel fördelning av granskningsresurser kan mildra dessa problem. Skatteförvaltningarna kan även behöva överväga möjligheten att införa en rationaliserad tillgång till förfarandet för små skattebetalare. När skatteförvaltningarna bedömer förhandsöverenskommelser om prissättning bör de således se till att bedömningen anpassas till storleken på de berörda internationella transaktionerna”. Forumet har tidigare utfärdat riktlinjer för de bästa sätten att hantera tillgänglighetsfrågan. I riktlinjerna anges följande: Skatteförvaltningarna bör använda sin erfarenhet av de problem som små och medelstora företag ställs inför för att göra det enklare för dessa företag att ingå förhandsöverenskommelser om detta innebär att man kan undvika eller lösa tvister. Syftet med denna ordalydelse är att främja ett flexibelt tillvägagångssätt när ärenden tas med i ett program för förhandsöverenskommelser. 25. En del skatteförvaltningar erbjuder andra alternativ för att skapa säkerhet i skattebehandlingen. De kan erbjuda icke-bindande alternativ. I det fallet uttalar sig en expert från skatteförvaltningen om transaktionen. Experten kanske bekräftar att det rör sig om intern prissättning och att en viss föreslagen OECD-metod är lämplig. Denna metod kommer dock till korta när det handlar om att enas om det faktiska internpriset. Skatteförvaltningarna kan ha system för avräkning eller förhandsavgöranden. Dessa system är bindande. Avräkningen eller förhandsavgörandet kan erhållas före skattedeklarationen. 26. Särskilda åtgärder för små och medelstora företag och ”små transaktioner” är några av de vanligaste förenklingsåtgärderna. 27. Flera kommentatorer föreslår att användning av säkerheter (”safe harbour”) skulle utgöra en förenkling för små och medelstora företag, samtidigt som det möjliggör besparingar av förvaltningens medel och gör efterlevnaden mindre betungande. 28. För att göra reglerna tydligare och mer transparenta både för de små och medelstora företagen och skatteförvaltningarna rekommenderas att varje skatteförvaltning anger vilka förfaranden för förhandssäkerhet som finns tillgängliga för intern prissättning, hur företagen kan få tillgång till förfarandena och förfarandenas förväntade resultat. Den information som för närvarande finns tillgänglig ges i dok. JTPF/001/ANNEX/2011/EN. Rekommendationer om förhandsgranskning: Rekommendation 6. För att underlätta frivillig efterlevnad bör medlemsstaterna se till att små och medelstora företag har tillgång till aktuell information och råd. Det rekommenderas att varje medlemsstat inför en elektronisk kontaktpunkt i form av en webbplats med information om vart företagen kan vända sig för att få ytterligare rådgivning. En förteckning över dessa webbsidor kommer att finnas på forumets webbplats. Rekommendation 7. Medlemsstaterna och näringslivet bör utnyttja de möjligheter som finns för att bygga upp konstruktiva förbindelser med enskilda små och medelstora företag och deras branschsammanslutningar. Rekommendation 8. Medlemsstaterna bör likaså inrikta sig på att öka de små och medelstora företagens medvetenhet om och möjligheter att få tillgång till förfaranden som gör att de kan få förhandssäkerhet om en transaktion som ska genomföras eller om att transaktionen rapporteras för beskattningsändamål. Rekommendation 9. Medlemsstaterna uppmanas att aktivt arbeta med förenklingsåtgärder samt minska den administrativa bördan och göra efterlevnaden mindre betungande för små och medelstora företag. Granskning 29. Åtminstone en medlemsstat anser att en policy som går ut på att undanta de flesta transaktioner som genomförs av dess små och medelstora företag från reglerna om intern prissättning är en proportionerlig åtgärd. Det står klart att den strategin har fördelar när det gäller resursbesparingar och säkerhet i behandlingen, men den kan också ha vissa skadliga effekter på skattebasen i de länder som tillämpar en sådan strategi. Inverkan varierar beroende på omfattningen av de verksamheter som bedrivs av små och medelstora företag i landet i fråga. Det kan dock uppstå problem med olika behandling om företag i intressegemenskap inte undantas på liknande sätt i andra medlemsstater. 30. Andra medlemsstater tillämpar en snävare strategi när de genomför proportionalitetsprincipen. Särskilda åtgärder införs i både granskningsförfaranden och förhandsöverenskommelser, bland annat följande: rationaliserade dokumentationskrav, muntlig information, utarbetande av begränsade studier om internprissättning av skatteförvaltningen, skatteförvaltningen tillhandahåller rådgivning till skattebetalaren när det gäller att ta fram jämförbara uppgifter samt specialåtgärder för långfristiga avtal. Närmare information om dessa gällande åtgärder ges i dok. JTPF/001/ANNEX/2011/EN. 31. Forumet ansåg att efterlevnad av proportionalitetsprincipen skapar en allmän ram som är tillräckligt flexibel för att skatteförvaltningarna ska kunna utforma egna åtgärder. Skatteförvaltningarna uppmanas att överväga åtgärder som redan införts av andra skatteförvaltningar och försöka inbegripa dem i sina regler om så är lämpligt. 32. Forumet påpekar även att metoder som tillämpas i en process kan ge liknande fördelar i andra processer. Skatteförvaltningarna kan till exempel hjälpa till i förfaranden för förhandsöverenskommelser genom att utarbeta jämförbara uppgifter eller en begränsad rapport om intern prissättning för skattebetalaren. Denna typ av hjälp skulle vara lika användbar i granskningsprocessen. 33. Det kan också vara praktiskt att använda befintliga rapporter från forumet som korshänvisning. I rapporten om koncerninterna tjänster diskuteras till exempel värderingsprocessen för pris på armlängdsavstånd. I rapporten konstateras att kostnads–nyttoöverväganden är särskilt lämpliga i ärenden som rör risk för låg skatt. I rapporten konstateras att det i sådana fall är särskilt viktigt att eftersträva en balans mellan tillgängliga resurser, bördan för att uppnå efterlevnad samt möjlig anpassningsnivå. Rapportens redogörelse för bokföringstexter och avgifter på armlängds avstånd är också relevanta i det här sammanhanget. I rapporten betonas dessutom betydelsen av att arbeta med ett minimum av information vid värderingar av internpris i stället för att ta med för mycket information i värderingen. Det föreslås att samma metod skulle kunna tillämpas vid värderingar av små och medelstora företags internpriser. 34. Frågan om påföljder i samband med dokumentation övervägdes också. Det skulle vara inkonsekvent om skatteförvaltningarna tillämpade en rationaliserad strategi för dokumentationskraven för förhandsgranskningar och sedan inför påföljder om det saknas kompletterande dokumentation bara på grund av resultatet av granskningen, om skattebetalaren har handlat i god tro och förlitat sig på det rationaliserade förfarandet och inte har möjlighet att lämna in den begärda dokumentationen. 35. Erfaren personal som arbetar med intern prissättning på skatteförvaltningarna behandlar inte internprissättningsärenden som rör små och medelstora företag så ofta, vilket sågs som ett problem. Detta kan leda till olika behandling av små och medelstora företag och andra företag. En del skatteförvaltningar undviker de problem som eventuellt kan uppstå om mindre erfarna tjänstemän tilldelas interprissättningsärenden som rör små och medelstora företag genom strukturella åtgärder. De har till exempel särskilda centrum för små och medelstora företag som behandlar en rad olika ärenden, men ändå har en relativt liten personalgrupp. Andra förvaltningar har processystem där en intern expertgrupp granskar genomförda granskningar för att se till att det råder konsekvens. Båda metoderna rekommenderas och bör övervägas. Rekommendationer Rekommendation 10. När medlemsstaterna överväger granskningsstrategier för små och medelstora företag uppmanas de att undersöka de förenklingsåtgärder som redan införts av andra förvaltningar och införa liknande åtgärder hos sig om så är möjligt. Rekommendation 11. Tidigare rapporter från forumet innehåller användbart material om pragmatiska strategier för internprissättningsfrågor. Medlemsstaternas uppmanas att se över forumets tidigare rapporter och tillämpa de principer som fastställs där, eftersom de även kan vara relevanta i detta sammanhang. Rekommendation 12. Det är olämpligt att införa påföljder i samband med dokumentation till följd av en begäran under granskningen om att lämna in dokumentation som inte begärdes in under förhandsgranskningen, om skattebetalaren har handlat i god tro och förlitat sig på det rationaliserade förfarandet och inte har möjlighet att lämna in den begärda dokumentationen. Rekommendation 13. Medlemsstaterna bör se till att små och medelstora företag behandlas på lämpligt sätt när de genomgår granskningar som rör intern prissättning. Interna granskningar av expertgrupper eller en strukturell organisation av granskningsresurserna rekommenderas som kostnadseffektiva sätt att nå det målet. Tvistlösning 36. Justeringar av intern prissättning ger ofta upphov till risk för dubbelbeskattning. Det är möjligt att begära befrielse från dubbelbeskattning enligt ett skatteavtal, enligt den så kallade skiljemannakonventionen[14] eller båda. Små och medelstora företag ansöker vanligen om befrielse vid den nedre delen av skalan, men effekterna på deras verksamhet påverkar ofta den övre delen av deras skala. Dessutom är tidsfristerna för att lösa anspråk ofta oproportionerliga i förhållande till anspråkens komplexitet och de berörda beloppen. 37. Forumet rekommenderar att skattemyndigheterna när de behandlar anspråk från små och medelstora företag, antingen från sina egna granskare eller från andra myndigheter, i större utsträckning utnyttjar sin befogenhet att lösa dubbelbeskattningsfrågor ensidigt, antingen i enlighet med artikel 6.2 i skiljemannakonventionen eller enligt bestämmelserna i sina egna dubbelbeskattningsavtal i enlighet med artikel 9 i OECD:s modell för skatteavtal. 38. Om en justering av en okomplicerad transaktion med relativt lågt monetärt värde inte måste genomgå hela förfarandet för ömsesidig överenskommelse i dubbelbeskattningsavtal eller det förfarande som anges i avsnitt 3 i skiljemannakonventionen rekommenderas användning av snabbspårsmetoden. Forumet har inte tagit fram riktlinjer för hur snabbspårsmetoden bör vara utformad, men konstaterar att den sannolikt kommer att leda till att de behöriga myndigheterna kan arbeta med mycket kortare tidsfrister än vad som är fallet vid en omfattande och komplicerad justering. Principerna för efterlevnadsmetoden enligt ovan kan även gälla i detta fall. Det kan till exempel röra sig om att fatta beslut med ett minimum av information och en flexibel inställning till hur informationen lämnas, dvs. muntlig information i stället för formella skriftliga principförklaringar. I vissa länder kan snabbspårsmetoden även grundas på en de minimis-regel. 39. Behovet av formella tvistlösningsförfaranden kan minskas om de berörda skatteförvaltningarnas granskare har direkt kommunikation med varandra inom ramen för förfarandet för ömsesidig överenskommelse enligt dubbelbeskattningsavtalen eller enligt det förfarande som anges i skiljemannakonventionen för att bättre förstå resonemanget bakom en justering. Denna kommunikation får dock inte påverka bestämmelserna om informationsutbyte. Ett sätt att skapa sådana direkta kontakter kan vara genom att hålla möte med respektive lokala granskare som agerar som behöriga myndigheter och diskutera vissa ärenden direkt och enas om lämpliga lösningar, eventuellt med begränsat deltagande av den behöriga myndighetens ordinarie personal. Rekommendationer: Rekommendation 14 Skattemyndigheterna uppmanas att utnyttja sin behörighet och agera ensidigt för att lösa intern prissättning som medför dubbelbeskattning för små och medelstora företag. Rekommendation 15 Tvistlösning via snabbspårsförfaranden uppmuntras för att små och medelstora företags okomplicerade anspråk av lågt värde ska befrias från dubbelbeskattning. Rekommendation 16. Alternativa tvistlösningsmetoder, bland annat direkt kontakt mellan revisorer och de minimis-regler bör utforskas och genomföras av skatteförvaltningarna när det är lämpligt inom ramen för förfarandet för ömsesidig överenskommelse i dubbelbeskattningsavtalen och de förfaranden som anges i skiljemannakonventionen. V. Slutsatser 40. Forumet inser att små och medelstora företag har särskilda behov som måste tillgodoses för att de ska kunna följa internprisbestämmelserna. Forumet konstaterar att medlemsstaterna redan har vidtagit användbara åtgärder för att tillgodose dessa behov. Syftet med denna rapport är att bygga vidare på dessa åtgärder. 41. Slutsatserna och rekommendationerna i denna rapport grundas på tillämpningen av proportionalitetsprincipen, baserat på en flexibel tillämpning av den principen. Rapporten innehåller även rekommendationer om hur små och medelstora företag kan kartläggas så att de föreslagna åtgärderna kan riktas på ett effektivt sätt. 42. Vid behov bör de små och medelstora företagens särskilda behov beaktas i forumets framtida arbetsprogram. 43. De åtgärder för små och medelstora företag som rekommenderas av forumet bör följas upp med regelbundna mellanrum. BILAGA II RAPPORT OM KOSTNADSFÖRDELNING FÖR TJÄNSTER SOM INTE GER UPPHOV TILL IMMATERIELLA RÄTTIGHETER I. Inledning 1. Avtal om kostnadsfördelning avseende tjänster används allmänt som ett kostnadseffektivt sätt för multinationella företag att driva koncernens verksamhet. Affärsbeslutet att tillämpa ett avtal om kostnadsfördelning kan motiveras av olika skäl, t.ex. skalfördelar, riskdelning, kompetens eller resurser. 2. Avtal om kostnadsfördelning är en fråga som forumet har intresserat sig för länge. Denna punkt överfördes från det föregående arbetsprogrammet och enligt det nya mandatet bekräftade forumet sitt tidigare beslut att undersöka om en gemensam strategi för kostnadsfördelningsavtal kan utvecklas inom EU, och i så fall i vilken omfattning och grad. 3. Kostnadsfördelningsavtal diskuteras ingående i kapitel VIII i OECD:s riktlinjer för intern prissättning (OECD-riktlinjerna) och OECD arbetar för närvarande med ett projekt om internprisaspekter på immateriella tillgångar. För att undvika överlappning med OECD:s arbete inriktas forumets arbete på tjänster som inte ger upphov till immateriella tillgångar. Detta arbete bör ses som ett komplement till de befintliga riktlinjer och kompletterar dessutom forumets arbete med koncerninterna tjänster med lågt mervärde (riktlinjerna för koncerninterna tjänster). 4. Denna rapport inriktas på de frågor som granskarna har svårt att hantera i praktiken och innehåller förslag om hur de kan lösas på bästa sätt. Begreppet granskare omfattar både skattebetalaren och skatteförvaltningen. Antagandet att både multinationella företag och skatteförvaltningar agerar i god tro och tydligt stöder OECD-principerna ligger till grund för rapporten. Betoningen ligger därför på hur en granskare bäst kan kontrollera om principen om armlängds avstånd har tillämpats på avtal om kostnadsfördelning avseende tjänster som inte ger upphov till immateriella rättigheter. 5. Både OECD:s riktlinjer (främst kapitel VIII, men även kapitlen VI and VII när det gäller fastställande av armlängdsprincipen) och forumets riktlinjer för koncerninterna tjänster) beaktas i denna rapport. II. Terminologi 6. Det kan finnas olika tolkningar av om och hur avtal om kostnadsfördelning avseende tjänster kan åtskiljas från koncerninterna tjänster som faktureras direkt eller genom en kostnadspool. Syftet med detta kapitel är därför att skapa en gemensam förståelse för den använda terminologin. Här beskrivs begreppet avtal om kostnadsfördelning avseende tjänster och hur det skiljer sig från koncerninterna tjänster. 7. Enligt punkt 8.3 i OECD-riktlinjerna definieras avtal om kostnadsfördelning som ”ett överenskommet ramverk mellan affärsföretag om att dela på kostnaderna och riskerna för att utveckla, producera eller erhålla tillgångar, tjänster eller rättigheter och att fastställa arten och omfattningen av varje deltagares intresse i sådana tillgångar, tjänster eller rättigheter. Ett avtal om kostnadsfördelning är ett avtalsmässigt förhållande snarare än en distinkt juridisk enhet eller en permanent inrättning för alla deltagare. I ett avtal om kostnadsfördelning är varje deltagares proportionerliga andel av de totala bidragen enligt avtalet konsekvent med deltagarens proportionerliga andel av den totala förväntade nyttan, dock med beaktande av att intern prissättning inte är någon exakt vetenskap.” 8. Illustration av kostnadsfördelning avseende tjänster: 9. Begreppet koncerninterna tjänster beskrivs i punkt 7.2 i OECD:s riktlinjer: ”Nästan alla multinationella företagskoncerner måste försäkra sig om att ett brett urval tjänster står till koncernföretagens förfogande, särskilt administrativa, tekniska, finansiella och kommersiella tjänster” och ”kostnaden för att tillhandahålla tjänster kan i ett inledande skede bäras av moderföretaget, av ett särskilt utsett koncernföretag (ett ”koncerntjänstecentrum”) eller av ett annat företag i koncernen.” I kapitel VII i OECD:s riktlinjer ges vägledning om hur man kan fastställa om koncerninterna tjänster har tillhandahållits, om direkt eller indirekt fakturering och om hur och under vilka omständigheter det kan fastställas att tjänster får faktureras till en kostnad eller om armlängdsavgifter inklusive ett vinstelement kan fastställas. 10. Illustration av koncerninterna tjänster: 11. En ytterligare variant som inte uttryckligen nämns i OECD:s riktlinjer, men som ofta förekommer i praktiken, är avtal där flera företag i en multinationell företagskoncern skapar en pool för kostnaderna för vissa tjänster och fakturerar dem (direkt eller indirekt) till de företag i koncernen som utnyttjar dessa tjänster. Dessutom kan några företag i en multinationell företagskoncern enas om en ett avtal om kostnadsfördelning avseende tjänster, där andra företag i koncernen som inte deltar i avtalet tillhandahåller tjänster till de företag som deltar i kostnadsfördelningen. En deltagare i ett kostnadsfördelningsavtal kan även ge en separat oberoende enhet i uppdrag att utföra hela eller delar av sin verksamhet. 12. I praktiken är det ibland svårt att skilja mellan (delade) koncerninterna tjänster – inklusive kostnadspooler – och avtal om kostnadsfördelning avseende tjänster som inte ger upphov till immateriella rättigheter. Syftet med följande tabell är att hjälpa granskare att skilja mellan dessa två begrepp. Avtal om kostnadsfördelning avseende tjänster som inte ger upphov till immateriella rättigheter || Koncerninterna tjänster Avtal om att dela på kostnader, risker och nytta, där alla deltagare deltar med kontanta medel eller in natura. || Koncerninterna tjänster begränsas till tillhandahållande eller förvärv av en tjänst av företag i en multinationell företagskoncern. Risken för att tjänsten inte utförs på ett lämpligt och effektivt sätt bärs vanligen av tjänsteleverantören. Om deltagarna ansluter sig till eller lämnar ett kostnadsfördelningsavtal bör andelarna justeras/ombalanseras enligt principen om armlängds avstånd. || Om ett tjänsteavtal avslutas eller utökas till att omfatta andra deltagare inverkar det vanligen inte på andra tjänstemottagare. Skriftliga avtal rekommenderas starkt för att kostnadsfördelningen ska kunna godkännas eller erkännas av skatteförvaltningarna. Skriftliga avtal är till och med obligatoriska i vissa medlemsstater. Ett skriftligt avtal och/eller lämplig dokumentation är viktigt för granskaren vid undersökningen av genomförandet/resultatet av kostnadsfördelningen. || I praktiken finns inte alltid formella avtal. Avtalen är ofta begränsade till det direkta förhållandet mellan leverantören och mottagaren av tjänsten. Det bör vara möjligt att bevisa att tjänsten ur tillhandahållarens synvinkel har tillhandahållits och att den ur mottagarens synvinkel ger ekonomiskt eller kommersiellt värde som stärker mottagarens kommersiella position (avsnitt VII.1 i riktlinjerna för koncerninterna tjänster) Eftersom alla deltagare bidrar till en gemensam verksamhet och delar på kostnaderna och bidragen avspeglar den förväntade nyttan, värderas bidragen vanligen till kostnader. || Det vinstelement som tas ut av tjänsteleverantören är vanligen en viktig faktor, eftersom leverantören inte delar vinsten med mottagarna. Kostnadsfördelningsavtalen grundas på den förväntade nyttan för varje deltagare i avtalet. || Fördelningsnyckeln grundas på i vilken utsträckning varje företag har begärt/mottagit eller har rätt till tjänsten. III. Räckvidd 13. Forumets riktlinjer för koncerninterna tjänster inriktas på frågor i samband med tjänster av administrativ karaktär, som utgör sidotjänster till mottagarens verksamhet, medan denna rapport behandla särskilda överväganden de i fall då alla slags koncerninterna tjänster som inte påverkar immateriella rättigheter ingår i en kostnadsfördelning. 14. Det är varken möjligt eller önskvärt att fastställa en uttömmande definition av tjänster som kan vara föremål för avtal om kostnadsfördelning. De tjänster som behandlas i denna rapport kan inbegripa följande verksamheter: IT, logistik, inköp, fastigheter, finans, skatt, personaltjänster, redovisning, lönehantering och fakturering. Denna förteckning över tjänster tjänar endast som illustration och innebär inte automatiskt att en tjänst omfattas eller undantas från de tjänster som behandlas i detta dokument. IV. Allmänna egenskaper: är kostnadsfördelningsavtalet förenligt med principen om armlängds avstånd? 15. Som en allmän princip är ett avtal om kostnadsfördelning förenligt med principen om armlängds avstånd om de överenskomna bidragen motsvarar de bidrag som oberoende företag skulle ha enats om att skjuta till under jämförbara omständigheter, med tanke på den nytta som de rimligen förväntar sig av avtalet, t.ex. om de delar på kostnader och risker för att tillgodose ett gemensamt behov. Den relevanta frågan för en granskare enligt artikel 9 i OECD:s modell för skatteavtal är om kostnadsfördelningsavtalet genomförs/utförs i enlighet med principen om armlängds avstånd. 16. I OECD:s riktlinjer (punkt 9.163) anges att multinationella företag får organisera sina affärsverksamheter på det sätt som de finner lämpligt. En skatteförvaltning får vid behov utföra lämpliga internprisjusteringar i enlighet med artikel 9 i OECD:s modell för skatteavtal. Detta innebär att multinationella företag bör ta hänsyn till de respektive följderna (t.ex. bära risker) för vart och ett av de alternativ som rimligen kan finnas tillgängliga när de beslutar om huruvida koncerninterna tjänster ska faktureras direkt eller indirekt, genom koncerninterna tjänster (inklusive kostnadspooler), eller om ett avtal om kostnadsfördelning anses vara ett lämpligare alternativ. Här handlar det inte om vara vilken beteckning man väljer (se även punkt 43). Relevanta uppgifter ska dokumenteras. De ska inte föranleda granskaren att ifrågasätta valet av verksamhetsform eller skälen till detta val, eller att begära in en analys från skattebetalaren om vilket alternativ som var lämpligast. Avtal om kostnadsfördelning avseende tjänster som inte ger upphov till immateriella rättigheter ska ha följande egenskaper för att vara förenliga med principen om armlängds avstånd: i) Avtalet ska vara affärsmässigt lönsamt. ii) Det ekonomiska innehållet ska överensstämma med villkoren i kostnadsfördelningsavtalet. iii) Villkoren i kostnadsfördelningsavtalet ska överenskommas mellan alla parter innan verksamheten inleds. iv) Villkoren i kostnadsavdelningsavtalet ska vara på armlängds avstånd med hänsyn till de omständigheter som är kända eller rimligen kan förutses vid tidpunkten för avtalets ikraftträdande. v) Varje deltagare ska ha rimliga förväntningar på nyttan med avtalet. vi) Deltagarnas andel av kostnaderna ska överensstämma med deras andel av den förväntade nyttan. vii) Rimlig förväntad nytta kan bedömas efter effektivitet eller ändamålsenlighet, och i kvantitativa eller kvalitativa termer. viii) Deltagarnas bidrag kan vara i kontanta medel eller in natura, vilket innebär att aktivt deltagande inte är ett krav. Deltagarnas förmåga att påverka beslutsprocessen varierar beroende på typ av kostnadsfördelningsavtal, deltagarnas sakkunskap och de kostnader som fördelas till respektive deltagare. ix) Om en tjänst som är föremål för ett avtal om kostnadsfördelning även tillhandahålls eller mottas från parter som inte deltar i avtalet ska detta värderas på armlängds avstånd. x) Om deltagare ansluter sig till eller avslutar ett avtal om kostnadsfördelning bör andelarna justeras/ombalanseras enligt principen om armlängds avstånd. 17. Det faktiska resultatet kan skilja sig från det beräknade resultatet, t.ex. om ett bidrag från en deltagare är för stort eller om nyttan av deltagandet i kostnadsfördelningsavtalet är otillräcklig. Om sådana skillnader uppstår bör granskaren analysera skälen innan han eller hon fastställer om deltagarens proportionerliga bidrag eller den proportionerliga förväntade nyttan verkligen har beräknats korrekt. 18. En annan fråga som granskaren måste ta ställning till är om skillnaden är så väsentlig att det krävs en justering eller om den är tillräckligt liten för att undvika justeringar, detta med tanke på att skatteförvaltningarna enligt OECD:s riktlinjer bör avstå från att göra smärre eller marginella justeringar. Granskaren bör även överväga hur eventuella ändringar kan påverka andra deltagare, vilket är ett ytterligare skäl till att undvika små justeringar. 19. I vissa fall kan sakförhållanden och omständigheter även visa att kostnadsfördelningsavtalets funktion i praktiken skiljer sig från de villkor som deltagarna uppger att de har enats om (punkt 8.29 i OECD:s riktlinjer). Granskarens beslut bör alltid grundas på sakförhållanden och omständigheter kring det specifika avtalet under en lämplig period, men man bör generellt avstå från att göra justeringar baserade på ett enda år. Granskaren bör likaså ta hänsyn till att principen om armlängds avstånd i sig inte innebär att prognoserna för nyttan motsvarar den faktiska nyttan. Även om skillnaden mellan faktisk och förväntad nytta är väsentlig innebär detta inte automatiskt att prognosen inte har gjorts på armlängds avstånd. Det är viktigt att undvika användning av efterrationaliseringar. 20. Med beaktande av föregående stycke kan tillämpningen av principen om armlängds avstånd innebära att en deltagarens bidrag måste justeras genom en balanserande betalning om den aktuella situationen till exempel uppstod till följd av en felaktig värdering av den förväntade nyttan. I andra fall kan vissa eller samtliga bestämmelser i kostnadsfördelningsavtalet åsidosättas, t.ex. när sakförhållanden och omständigheter skiljer sig från de villkor som har överenskommits i avtalet (punkterna 8.26–8.30 i OECD:s riktlinjer). 21. Balanserande betalningar behandlas som en ytterligare kostnad för betalaren och som en kostnadsersättning för mottagaren. V. Styrkande information: Bokföringstext för avtal om kostnadsfördelning avseende tjänster som inte ger upphov till immateriella rättigheter 22. En granskare kan med hänsyn till sakförhållanden och omständigheter i ett fall och till sin erfarenhet av och kunskap om det multinationella företaget i fråga, använda olika metoder för att begära vad som anses vara tillräcklig styrkande information för att bekräfta att ett avtal om kostnadsfördelning avseende tjänster följer principen om armlängds avstånd. För att fatta ett välunderbyggt beslut är det avgörande med tillgång till tillräckligt med information av god kvalitet. 23. Vid förberedelse inför och granskningen av ett avtal om kostnadsfördelning måste granskaren förstå och känna förtroende för uppgifterna om flera viktiga frågor. Huvudfrågan är följande: Uppnås principen om armlängds avstånd? Denna fråga kan oftast besvaras genom bokföringstext som innehåller den information som krävs enligt punkterna 24 och 25[15]. 24. Den viktigaste informationen är naturligtvis själva avtalet. Det ska finnas en tydlig förväntan på ömsesidig nytta för alla parter i kostnadsfördelningsavtalet. En oberoende part skulle inte ingå ett avtal om kostnadsfördelning om parten inte förväntade sig att få rimlig nytta av avtalet (se punkt VI.1 nedan). För det andra ska avtalet garantera att fördelningen av bidragen avspeglar varje deltagares förväntade nytta (se punkt 6.2 nedan). 25. Eftersom alla kostnadsfördelningsavtal är olika kan det exakta innehållet och detaljnivån i bokföringstexten variera, men följande poster bör uppfylla de flesta granskares krav. Vid behov kan alltid kompletterande dokumentation lämnas. i) Allmän information om avtalet om kostnadsfördelning a) En förklaring av avtalet om kostnadsfördelning i relation till det övergripande sammanhanget för det multinationella företagets verksamhet som ska göra det möjligt att förstå den logiska grunden för att en part har ingått ett avtal om kostnadsfördelning. Det multinationella företagets övergripande prissättningspolicy, vilka typer av tjänster som är föremål för kostnadsfördelningsavtalet, deltagarnas ömsesidiga intresse, nödvändig kunskap och kompetens, vilka bidrag och risker som delas etc. b) En förteckning över deltagare och ansvarsfördelning samt uppgifter förbundna med verksamheten inom ramen för kostnadsfördelningavtalet mellan deltagarna och andra företag. c) Kostnadsfördelningsavtalets budget och förväntade varaktighet. ii) Förväntad nytta av avtalet om kostnadsfördelning d) Förväntad nytta för varje deltagare och hur nyttan bedöms och avspeglas i fördelningsmetoden (inklusive metodik och eventuella prognoser). iii) Bidrag till avtalet om kostnadsfördelning e) Formen på och värdet av varje deltagares bidrag och en detaljerad beskrivning av hur värdet på ursprungliga och fortgående bidrag fastställs. f) En beskrivning av den redovisningsstandard som använts och hur den tillämpas konsekvent på alla deltagare för att fastställa utgifterna och värdet på bidragen. En beskrivning av direkta och indirekta kostnader som ingår i bidragspoolen, förfallodagar, betalningsmetoder och eventuella budgeterade justeringar mot faktiska justeringar. g) Uppgifter om förekomst av statligt stöd eller skatteincitament som är kopplade till deltagarnas bidrag, och om så är fallet, deras inverkan. iv) Övervakning/justering av avtalet om kostnadsfördelning h) Information om balanserande betalningar, dvs. under vilka omständigheter de uppstår, hur de beräknas och när betalningarna ska göras. i) En beskrivning av koncernens normer i fråga om revisioner och hur de tillämpas på kostnadsfördelningsavtal. Det kan till exempel handla om skyddsåtgärder för att se till att en fördelningsnyckel tillämpas enhetligt för en viss tjänst eller att säkerställa att kostnader/tjänster inte dupliceras. j) Hur villkoren för kostnadsfördelningsavtalet övervakas och uppdateras. k) En förståelse av hur nya deltagare integreras i avtalet och hur deltagandet avslutas. En redogörelse för den metod som ska tillämpas när det är nödvändigt att justera/ombalansera andelar i avtalet. v) Förhållande till andra enheter l) En förteckning över andra företag i koncernen eller oberoende företag som drar nytta av de tjänster som ingår i avtalet. En beskrivning av avgifter som tas ut och fördelningsnyckeln/fördelningsnycklarna som används för fördelningen mellan deltagarna. 26. Informationen ovan kan göras tillgänglig och lämnas på många olika sätt, till exempel genom en särskild skriftlig bokföringstext. Det kan också vara så att det skriftliga avtalet redan innehåller de flesta uppgifterna. Det viktiga är att granskaren kan skapa sig en förståelse för hur avtalet fungerar i praktiken. VI. Särskilda aspekter 27. I detta kapitel behandlas särskilda frågor där granskaren kan behöva ytterligare vägledning. VI.1. Test av ”förväntad nytta” 28. Testet av förväntad nytta är en grundläggande faktor för att planera, övervaka och se över avtal om kostnadsfördelning. Detta test ligger till grund för bedömningen av om principen om armlängds avstånd har tillämpats på deltagarnas bidrag till avtalet och motiverar fördelningsnyckeln. 29. Enligt principen om armlängds avstånd måste deltagarnas bidrag överensstämma med den nytta som de förväntar sig från sitt deltagande i avtalet. I detta sammanhang innebär nytta en ökning av det ekonomiska eller kommersiella värdet, till exempel utgiftsbesparingar eller ökad inkomst eller vinst. En lämplig redogörelse för att vinsten eller inkomsten kan upprätthållas eller att förluster/större förluster kan undvikas kan också betraktas som förväntad nytta. Det ska noteras att skillnaden mellan koncerninterna tjänster och kostnadsfördelningsavtal när det gäller nyttotestet är att granskarna om det rör sig om kostnadsfördelningsavtal förutom att kontrollera om de tjänster som omfattas av avtalet faktiskt har tillhandahållits (krav på koncerninterna tjänster), även ska undersöka om bidragen motsvarar den förväntade nytta som deltagarna kan få från avtalet. 30. Det är viktigt att granskaren är säker på att bidraget ur deltagarens synvinkel överensstämmer med den förväntade nyttan, till exempel i form av skalfördelar eller delade risker och kompetenser, och att deltagaren skulle ha betalat för tjänsten eller i annat fall ha utfört tjänsten själv. Den nyckel som används för att fördela kostnaderna ska avspegla deltagarens förväntade nytta och hur deltagaren drar nytta av resultatet av ett kostnadsfördelningsavtal på ett sätt som överensstämmer med avtalet. 31. Den grad av säkerhet som en granskare uppnår när det gäller att godta att tillhandahållandet av en tjänst enligt ett kostnadsfördelningsavtal uppfyller kravet på armlängds avstånd kommer att variera från fall till fall grundat på en riskbedömning. I de flesta fall kan den förväntade nyttan för respektive deltagare enkelt härledas genom en lämplig redogörelse för kostnadsfördelningsavtalets övergripande nytta och lämpligheten av den valda fördelningsnyckeln. Fall där den förväntade nyttan för individen är mindre tydlig kräver ökad uppmärksamhet, och i dessa fall görs bedömningen ur de enskilda deltagarnas synvinkel. Dessutom, och beroende på sakförhållanden och omständigheter, kan den förväntade nyttan även bedömas direkt, dvs. genom en uppskattning av den extra inkomst som kommer att uppstå eller de kostnader som kommer att sparas in, eller indirekt, dvs. genom att använda indirekta indikatorer för förväntad nytta, exempelvis omsättning, antal anställda, bruttovinst etc. VI.2. Varje deltagares bidrag 32. Varje deltagares bidrag måste vara förenligt med vad oberoende parter skulle ha bidragit med under jämförbara omständigheter. Värderingen av andelar av förväntad nytta är ett av de viktigaste inslagen i avtal om kostnadsfördelning. Detta kommer att utgöra underlaget för beräkningen av bidragen. 33. Ofta används fördelningsnycklar för att fastställa varje deltagares bidrag, även om fördelningsmetoden ibland kan grundas på de uppskattade kostnader som kommer att sparas in av varje deltagare i avtalet. De riktlinjer för urval, motivering, tillämpning, dokumentation och möjliga fördelningsnycklar som anges i punkterna 48–55 i forumets riktlinjer för koncerninterna tjänster gäller i samma utsträckning för avtal om kostnadsfördelning avseende tjänster som inte ger upphov till immateriella rättigheter. 34. Värdet på varje deltagares bidrag måste vara förenligt med det värde som oberoende parter skulle ha enats om i jämförbara situationer. Inget särskilt resultat kan lämnas för att fastställa deltagarnas bidrag i alla situationer, utan varje fall måste snarare bedömas för sig på ett sätt som är förenligt med den allmänna tillämpningen av principen om armlängds avstånd. När det gäller kostnadsfördelningsavtal i allmänhet har länderna erfarenhet av att använda både kostnader och marknadspriser för att mäta värdet på bidragen till kostnadsfördelningsavtal på armlängds avstånd (punkt 8.15 i OECD:s riktlinjer). För den typ av kostnadsfördelningsavtal som behandlas i detta dokument förutsätts dock att det finns en liten skillnad i prissättningen mellan kostnader och marknadsvärde. Av praktiska skäl är rekommendationen därför att helst värdera bidragen efter kostnaderna. 35. Bidragen grundas på förväntad nytta, vilket vanligen innebär att de inledningsvis baseras på budgeterade kostnader. I kostnadsfördelningsavtal avseende tjänster kan den faktiska skillnaden mellan budgeterade och faktiska kostnader vara liten, och det kan därför vara praktiskt att använda faktiska kostnader som ett mått på varje deltagares bidrag. I de fall en justering av bidraget från uppskattade till faktiska kostnader är nödvändig görs detta vanligen retroaktivt, dvs. genom att man justerar de historiska budgeterade kostnaderna. Om det inte är förbjudet enligt nationell lagstiftning kan det dock av praktiska skäl vara lämpligt att göra framåtblickande justeringar. Detta innebär att en eventuell justering beaktas under följande år om det anses att den inte har en stor inverkan. Frågan om huruvida det är nödvändigt att göra justeringar av bidragen från kostnaderna (antingen budgeterade eller faktiska kostnader) till marknadspris[16] för att värdera bidraget behandlas i punkt 34. 36. När det gäller frågan om justeringar av bidrag rekommenderas i OECD:s riktlinjer att en årlig redogörelse för de utgifter som uppstått i och med kostnadsfördelningsverksamheten utarbetas. Redogörelsen bör innehålla en detaljerad beskrivning av hur värdet på bidragen fastställs och hur redovisningsprinciperna tillämpas konsekvent på alla deltagare för att fastställa utgifter och värdet på bidrag. Det kan förutsättas att även tredje parter om de bidrar gemensamt till ett visst projekt kommer att enas om en gemensam metod för hur deras bidrag ska fastställas. Av praktiska skäl rekommenderas därför att multinationella företag bör få använda de redovisningsstandarder som allmänt tillämpas i koncernen. Skatteförvaltningarna har dock rätt att kräva justeringar, särskilt i fall där bestående stora skillnader jämfört med nationella redovisningsstandarder kan förväntas under kostnadsfördelningsavtalets varaktighet. 37. Som bidrag bör räknas alla relevanta kostnader för förvärv eller underhåll eller för att garantera den nytta som fås genom avtalet. En granskare måste förstå vilka kostnader som har ansetts som relevanta (och därför kan fördelas). Ibland kommer det att vara självklart med tanke på den typ av tjänster som omfattas av kostnadsfördelningsavtalet. I mer komplexa situationer bör avtalet innehålla en tydlig förklaring av vilka kostnader som undantas eller hur eventuell duplicering av kostnader har undvikits. 38. En relaterad fråga är behandlingen av skatteincitament och statliga stöd. Denna fråga tas upp i punkt 8.17 i OECD:s riktlinjer. Den springande punkten är om kostnader som överförts till ett avtal om kostnadsfördelning endast får omfatta kostnader som faktiskt har uppstått, från vilka skatteincitament och statliga stöd dragits av. ”Om och i så fall i vilken utsträckning dessa besparingar ska beaktas när värdet på en deltagares bidrag ska mätas beror på om oberoende företag skulle ha gjort så under jämförbara omständigheter.” VI.3. Förväntad respektive faktisk nytta 39. Eftersom avtal om kostnadsfördelning grundas på förväntad nytta kan oberoende parter, med tanke på att sådana avtal ofta har lång varaktighet, inbegripa en klausul i avtalet som möjliggör en regelbunden utvärdering av om den förväntade nyttan överensstämmer med den faktiska nyttan och om bidragen eventuellt behöver ändras i framtiden. 40. Dessa två frågor ger upphov till andra frågor, dvs. om bidragen kan anpassas till den rådande situationen och om detta i så fall ska betraktas som armlängds avstånd eller som olämplig användning av efterrationalisering. 41. Kostnadsfördelningsavtalets måste granskas med hänsyn till antaganden om framtida vinster grundat på rådande ekonomiska och kommersiella omständigheter eller omständigheter som rimligen är förutsebara vid den tidpunkt avtalet ingås. Om en granskare anser att nyttoprognoserna är rimliga ska framtida händelser som påverkar de inledande prognoserna inte leda till en retroaktiv justering av bidragen. 42. Eftersom oväntade eller oförutsebara händelser eller omständigheter kan påverka de inledande prognoserna bör granskaren överväga huruvida oberoende parter skulle ha gjort en justering eller omförhandlat avtalet i sådana fall. VI.4. Deltagande i ett avtal om kostnadsfördelning 43. Den viktigaste egenskapen hos kostnadsfördelningsavtal är att deltagarnas bidrag överensstämmer med respektive deltagares förväntade nytta av deltagandet i avtalet. Ett företag som får sin förväntade nytta enbart eller huvudsakligen från utförandet av kostnadsfördelningsverksamheten ska inte anses vara medlem i avtalet, utan ska snarare betraktas som en tjänsteleverantör (företag). I ett sådant fall ska företaget lägga till ett vinstelement i sin beräkning och företaget ska således betraktas som en leverantör som tillhandahåller tjänster på armlängds avstånd. VI.5. Anslutning till/avslutning av ett avtal om kostnadsfördelning 44. Frågan om enheter som ansluter sig till eller avslutar ett kostnadsfördelningsavtal är i praktiken ofta mycket komplicerad, även om sammanslagningar och omstruktureringar ingår i multinationella företags dagliga verksamhet. Alla granskare kan få problem med att bedöma värdet på pågående arbete och/eller den speciella kompetens som förvärvas från tidigare verksamheter. 45. Eftersom denna rapport begränsas till avtal om kostnadsfördelning avseende tjänster som inte ger upphov till immateriella rättigheter bör undersökningen av buy-ins/buy-outs vara mycket begränsad (eller inte undersökas alls). Granskaren kan få hjälp genom att besvara följande frågor: Vilka merkostnader kommer att betalas av deltagarna när en enhet avslutar avtalet eller, i exceptionella fall, ansluter sig till avtalet? Är avtalet fortfarande hållbart efter det att företaget har dragit sig ur? Bör nya faktorer (annorlunda kostnadsstruktur, sakkunskap, kompetens, risker etc.) kompenseras med likvida medel eller bör sådana faktorer endast leda till en granskning av den förväntade nyttan, som i sin tur leder till att nya fördelningsnycklar används, eller tillför den nya deltagaren speciell sakkunskap? 46. Om resultatet av tidigare verksamheter inom ramen för avtalet inte har något värde ska naturligtvis ingen ersättning betalas ut. När ett företag ansluter sig till eller avslutar ett avtal kommer detta emellertid vanligen att leda till en justering av de proportionerliga andelarna (fördelningsnycklar). VI.6. Dokumentation 47. Granskarna bör vara medvetna om att kostnadsfördelningsavtal redan styrs av uppförandekoden om dokumentationskrav för internprissättning för företag i intressegemenskap i Europeiska unionen, där det anges att multinationella företag i den centrala dokumentsamlingen ska inbegripa en förteckning över avtal om kostnadsfördelning i den utsträckning koncernföretag i EU är berörda. 48. I OECD:s riktlinjer (punkt 5.4) hänvisas till ansvarsfulla ledningsprinciper som bör vägleda processen när man undersöker om internprissättning är ändamålsenlig för beskattningsändamål och vilka krav som bör ställas på styrkande dokumentation för internprissättning. 49. Detta tema tas också upp i punkt 2.3.1 i forumets rapport om uppförandekoden om dokumentationskrav för internprissättning för företag i intressegemenskap: ”Principen om ansvarsfull affärsledning, som bygger på ekonomiska principer, innebär att den typ av belägg som skulle vara ändamålsenliga i fråga om en transaktion av stort värde kan skilja sig väsentligt från den typ av belägg som skulle vara ändamålsenliga i fråga om en transaktion där det övergripande är avsevärt lägre.” 50. När denna princip tillämpas på kostnadsfördelningsavtal bör deltagarna utarbeta eller få uppgifter om arten av de tjänster som omfattas av avtalet och avtalsvillkor samt om avtalet är förenligt med principen om armlängds avstånd (inklusive prognoser som använts för att fastställa förväntad nytta och budgeterade utgifter jämfört med faktiska utgifter). 51. Det bör påpekas att information från en källa (t.ex. ett skriftligt avtal) kan omfatta information som krävs från en annan källa (t.ex. en bokföringstext). Den omfattande användningen av datorsystem ger också möjlighet att visa summor på en detaljnivå som kan innebära att det inte behövs någon mer omfattande primär dokumentation. 52. Forumet betraktar kostnadsfördelningsavtal som vid behov kompletteras med uppgifter som anges i bokföringstexten angående kostnadsfördelningsavtal som relevant information när det gäller uppförandekoden om dokumentationskrav. VI.7. Överväganden efter granskningen 53. Avtal om kostnadsfördelning omfattar ofta fler än två enheter och ingås ofta mellan många eller alla företag i en multinationell företagskoncern. Det innebär att justeringarna kanske inte bara påverkar en enhet, utan samtliga andra deltagare. I sådana tvistlösningsärenden kan förfarandena bli både kostsamma och resurskrävande om man vill undvika dubbelbeskattning. Här rekommenderas att skatteförvaltningarna, å ena sidan, avstår från att bestrida det deltagande eller bidrag som fördelats till deras skattebetalare för smärre justeringar, och att skattebetalarna, å andra sidan, anstränger sig för att följa dessa riktlinjer när de utarbetar och dokumenterar avtal om kostnadsfördelning avseende tjänster som inte ger upphov till immateriella rättigheter. 54. Vid en tvist kan förfarandet för ömsesidig överenskommelse omfatta fler än två behöriga myndigheter. Det är därför användbart att tillämpa de multilaterala strategier som rekommenderas i uppförandekoden om skiljemannakonventionen för tresidiga fall. VII: Slutsatser 55. Efterlevnad av rapportens rekommendationer kommer, i de flesta fall som faller inom dess tillämpningsområde, att underlätta bedömningen och göra det enklare för skatteförvaltningarna att konstatera att principen om armlängds avstånd har följts. 56. För att den ska kunna användas i framtiden, när processen är avslutad, rekommenderas att bokföringstexten sparas som en anteckning i akten tillsammans med en plan för regelbundna uppdateringar. 57. Forumet kommer regelbundet att övervaka effekten av dessa riktlinjer. BILAGA: Sammanfattning av det rådande läget när det gäller medlemsstaternas lagstiftning om kostnadsfördelningsavtal, administrativa riktlinjer och god praxis Syftet med detta avsnitt är att sammanfatta det rådande läget när det gäller lagstiftning om kostnadsfördelningsavtal eller administrativa riktlinjer i EU:s medlemsstater. Avsnittet har utarbetats på grundval av bidrag från skatteförvaltningar i EU och avser den rådande situationen den 1 juli 2011. Fråga 1: Finns det särskild lagstiftning om kostnadsfördelningsavtal? Om så inte är fallet, övervägs sådan lagstiftning och när kan den komma att införas? Få medlemsstater har särskild lagstiftning om kostnadsfördelningsavtal. Estland, Spanien, Nederländerna, Portugal och Slovenien tillämpar särskilda rättsliga bestämmelser för kostnadsfördelningsavtal avseende förvärv av tillgångar, rättigheter eller tjänster. Den polska lagstiftningen hänvisar endast till kostnadsfördelningsavtal i samband med immateriella rättigheter. Tyskland har endast särskilda bestämmelser om dokumentation för kostnadsfördelningsavtal. Andra medlemsstater tillämpar OECD:s riktlinjer för intern prissättning eller sina egna allmänna riktlinjer för intern prissättning vid värdering av kostnadfördelningsavtal. Det är bara Grekland som överväger att införa särskilda bestämmelser för kostnadsfördelningsavtal. Fråga 2. Har din skatteförvaltning utfärdat interna granskningsriktlinjer med vägledning om kostnadsfördelningsavtal? Om så är fallet, vilka är de viktigaste punkterna i dessa riktlinjer (t.ex. hur ett avtal ska erkännas, hur avtalet ska granskas, hur informationsutbyte med andra länder kan underlättas etc.)? Få medlemsstater har utfärdat interna riktlinjer om granskning av kostnadsfördelningsavtal. Italien, Litauen, Slovenien och Storbritannien har riktlinjer om intern prissättning som även omfattar granskning av kostnadfördelningsavtal. I Storbritanniens riktlinjer betonas betydelsen av att identifiera en tydlig förväntan på ömsesidig och allmän nytta för att särskilja ett kostnadsfördelningsavtal från en mer normal situation med direkt överföring av varor eller tjänster. I Ungern tillämpas ett regeringsdekret om dokumentationskrav för förhandsöverenskommelser om prissättning i allmänhet. Lettland har interna allmänna riktlinjer för kostnadsfördelningsavtal som grundas på OECD:s riktlinjer. Portugal håller för närvarande på att godkänna en handbok om granskning av intern prissättning som även innehåller interna granskningsriktlinjer för frågor som kostnadsfördelningsavtal. Fråga 3. Har din skatteförvaltning offentliggjort nationella administrativa riktlinjer för kostnadsfördelningsavtal (riktlinjer, förordningar, cirkulär etc.) med förklaringar av det förfarande som skattebetalaren ska följa när ett kostnadsfördelningsavtal utarbetas, med särskild hänvisning till struktur- och dokumentationskraven? (Om sådana finns, ange gärna en länk till dokumenten.) Få medlemsstater har utfärdat nationella administrativa riktlinjer om kostnadsfördelningsavtal. I Danmark behandlas kostnadsfördelningsavtal via de danska riktlinjerna för dokumentation av internprissättning. Estland har utfärdat riktlinjer med en kort översikt av OECD:s riktlinjer för intern prissättning samt exempel. Ungern tillämpas ett regeringsdekret om dokumentationskrav för förhandsöverenskommelser om prissättning i allmänhet. Tyskland har utfärdat administrativa riktlinjer som är bindande för skatteförvaltningarna, men inte i domstol. De italienska granskningsriktlinjerna är offentliga och riktas till skatteinspektörer, men följs även av skattebetalare. Enligt Portugals bestämmelser ska relevant information om kostnadsfördelningsavtal inbegripas i dokumentsamlingen. Fråga 4: Vilken är den vanligaste typen av kostnadsfördelningsavtal som används av företagen i din medlemsstat? De kostnadsfördelningsavtal som behandlas av medlemsstaternas skatteförvaltningar rör oftast tjänster, utveckling av immateriella rättigheter, forskning och utveckling samt förvärv av tillgångar. Fråga 5–7. Vilka särskilda praktiska problem har du mött i samband med kostnadsfördelningsavtal och hur har du löst dessa problem? Vilka frågor tycker du är särskilt relevanta när det gäller kostnadsfördelningsavtal avseende tjänster? Grundat på din erfarenhet, hur vanligt är det med tvister om kostnadsfördelningsavtal? De vanligaste praktiska problemen i samband med kostnadsfördelningsavtal rör skattebetalarnas tillgång till och inlämnande i tid av tillräcklig information/prissättningsdokumentation, identifiering av jämförbara uppgifter, tillämplighet av vinstmarginaler samt den faktiska identifieringen av ett kostnadsfördelningsavtal. Särskilda problem som skatteförvaltningarna kan stöta på i detta sammanhang är bland annat vilka kriterier som bör användas för att identifiera ett kostnadsfördelningsavtal, hur man mäter värdet på deltagarnas bidrag till avtalet och hur man värderar nyttan (förväntad och faktisk) och riskerna när det gäller kostnadsfördelning, tillämpligheten av prispåslag samt tillgång till relevant dokumentation. [1] Principen om armlängds avstånd anges i artikel 9 i OECD:s modell för skatteavtal. OECD har också utvecklat riktlinjer för internprissättning för multinationella företag och skatteförvaltningar. [2] Meddelande från kommissionen till rådet, Europaparlamentet och Europeiska ekonomiska och sociala kommittén: Meddelande från kommissionen till rådet, Europaparlamentet och Europeiska ekonomiska och sociala kommittén: Mot en inre marknad utan skattehinder – En strategi för fastställande av en konsoliderad bolagsskattebas för företagens verksamhet i EU (KOM(2001) 582 slutlig, 23.10.2001. s. 21). [3] Beslut 2011/C 24/03 av den 25 januari 2011 (EUT C 24, 26.1.2011, s. 3–4). [4] Kommissionens rekommendation av den 6 maj 2003 om definitionen av mikroföretag samt små och medelstora företag (EUT L 124, 20.5.2003, s. 36). [5] Konventionen om undanröjande av dubbelbeskattning vid justering av inkomst mellan företag i intressegemenskap (EGT L 225, 20.8.1990, s. 10). [6] Bilaga I. [7] Bilaga II. [8] Årsrapport 2009 om små och medelstora företag i Europa (http://ec.europa.eu/enterprise/policies/sme/facts-figures-analysis/performance-review/files/supporting-documents/2009/annual-report_en.pdf, s. 15). [9] EUT L 124, 20.5.2003, s. 36. [10] Se dok. JTPF/001/ANNEX/2011/EN. [11] Se dok. JTPF/001/ANNEX/2011/EN. [12] Ett exempel är det arbete som nyligen genomförts av OECD:s forum för skatteförvaltning. [13] Se dok. JTPF/001/ANNEX/2011/EN [14] Konventionen om undanröjande av dubbelbeskattning vid justering av inkomst mellan företag i intressegemenskap (EGT L 225, 20.8.1990, s. 10). [15] Detta uppnås på liknande sätt i avsnitt VI om bokföringstext, punkterna 21–25 i forumets riktlinjer för koncerninterna tjänster. [16] Punkt 8.15 i OECD TPG avser värdering av bidrag till marknadspris.