Tolkningsmeddelande från kommissionen om gemenskapslagstiftning med tillämpning på offentlig
upphandling och möjligheterna att ta miljöhänsyn vid offentlig upphandling
(2001/C 333/07)
(Text av betydelse för EES)
(KOM(2001) 274 slutlig)
SAMMANFATTNING
För att det ska vara praktiskt möjligt att uppnå hållbar utveck-
ling krävs att den ekonomiska tillväxten främjar sociala fram-steg och tar hänsyn till miljön, att socialpolitiken stimulerarden ekonomiska utvecklingen och att miljöpolitiken är kost-nadseffektiv.
Som anges i kommissionens meddelande av maj 2001 om
Hållbar utveckling i Europa för en bättre värld: En strategi
för hållbar utveckling i Europeiska unionen att presenteras
vid Europeiska rådets möte i Göteborg i juni 2001, bör med-lemsstaterna överväga hur offentlig upphandling kan utnyttjaspå ett bättre sätt för att främja miljövänliga produkter ochtjänster. Denna kommunikation skall bidra till detta syfte.
Syftet med detta dokument är att analysera och ange de möj-
ligheter som enligt gällande gemenskapslagstiftning finns för attintegrera miljöhänsyn i offentlig upphandling.
Om fler möjligheter som sträcker sig utöver dem som ges
enligt gällande regelverk skall införas, krävs ingrepp från ge-
menskapslagstiftarens sida.
Gällande miljölagstiftning och annan lagstiftning  antingen det
rör sig om gemenskapslagstiftning eller nationell lagstiftningsom är förenlig med gemenskapslagstiftningen  är bindandeför upphandlande enheter och kan påverka de val som skallgöras och de specifikationer och kriterier som de upphand-lande enheterna skall formulera.
Möjligheterna att ta miljöhänsyn vid offentlig upphandling ges i
första hand i det inledandet stadiet, nämligen när man fattar
beslutet om vad som skall upphandlas. Dessa beslut omfattasinte av bestämmelserna i upphandlingsdirektiven, men fallerunder fördragets bestämmelser och principerna om fri rörlighetför varor och tjänster, och i synnerhet principerna om icke-diskriminering och proportionalitet.
Upphandlingsdirektiven i sig ger olika möjligheter att ta miljö-
hänsyn vid offentlig upphandling, främst när de tekniska spe-cifikationerna, urvalskriterierna och tilldelningskriterierna förett kontrakt fastställs.
De upphandlande enheterna kan även ställa ytterligare krav om
dessa är förenliga med fördragets bestämmelser.
För offentliga kontrakt som inte omfattas av upphandlings-
direktiven gäller fördragets bestämmelser och principer. Huru-vida de upphandlande enheterna har ytterligare möjligheter att
i dessa fall upphandla miljövänligt beror på den nationella lag-
stiftningen.
INLEDNING
Syftet med detta dokument är att analysera och ange de möj-
ligheter som enligt gällande gemenskapslagstiftning finns för att
integrera miljöhänsyn i offentlig upphandling och på så sätt ge
offentliga upphandlare möjlighet att bidra till en hållbar utveck-ling.
Politiken för offentlig upphandling är ett av de många inslag i
inremarknadspolitiken som omfattar de fyra strategiska målen(särskilt fri rörlighet för varor, personer och tjänster). Upphand-lingspolitiken skall bidra till att förverkliga den inre marknadengenom att skapa den konkurrens som är nödvändig för atttilldelningen av offentliga kontrakt skall ske på ett sätt somär icke-diskriminerande och för att offentliga medel skall an-vändas rationellt genom att det är det bästa anbudet som antas.Tillämpas dessa principer får offentliga inköpare bäst valuta förpengarna, detta genom att man följer vissa regler för hur kon-traktsföremålet skall anges, hur urvalet av anbudsgivare skallske på grundval av objektiva krav och för tilldelningen av
kontraktet enbart på grundval av priset eller alternativt en
uppsättning objektiva kriterier.
Det första av gemenskapens direktiv om offentlig upphandling
tillkom 1971, när direktivet om offentlig upphandling av bygg-och anläggningsarbeten antogs. Sedan dess har direktiven omoffentlig upphandling av varor och tjänster antagits samt direk-tiven för försörjningssektorerna. (
1). Direktiven har visserligen
ändrats ett flertal gånger, men grundprinciperna har förblivitdesamma.
Upphandlingsdirektiven innehåller inte några uttryckliga hän-
visningar till miljöskydd eller miljöhänsyn och inte heller tillnågra andra aspekter som sträcker sig utöver de centrala de-larna av inremarknadspolitiken, vilket inte är så förvånandemed tanke på tidpunkten för antagandet av dessa direktiv.
Efter det att upphandlingsdirektiven antogs har gemenskapen
och medlemsstaterna tagit en rad initiativ på miljöområdet .
Genom Amsterdamfördraget har principen om att miljöskydds-
kraven skall integreras i övrig politik stärkts i det att det kon-stateras att detta är centralt för att uppnå en hållbar utveck-ling (
2).SV C 333/12 Europeiska gemenskapernas officiella tidning 28.11.2001
˜ven i kommissionens förslag till det sjätte miljöhandlingspro-
grammet, som omfattar perioden 20012010, anges offentligupphandling som ett område som i väsentlig utsträckning kanbidra till en miljövänligare marknad genom att upphandlarnainför miljöprestanda bland upphandlingskriterierna (
3).
Hållbar utveckling innebär en positiv framtidsvision för Euro-
peiska unionen  ett samhälle med ökat välstånd och större
rättvisa, en renare, säkrare och sundare miljö samt bättre livs-
kvalitet både för oss själva, våra barn och barnbarn. För attdetta skall vara praktiskt möjligt krävs att den ekonomiskatillväxten främjar sociala framsteg och tar hänsyn till miljön,att socialpolitiken stimulerar den ekonomiska utvecklingen ochatt miljöpolitiken är kostnadseffektiv (
4). För offentlig upphand-
ling betyder detta att den rättsliga ramen bör inbegripa miljö-hänsyn vid sidan om det primära ekonomiska syftet.
Det finns inte någon inre motsättning mellan ekonomisk till-
växt och bevarandet av en acceptabel miljökvalitet. Det är så-ledes inte frågan om ekonomisk tillväxt kontra miljö utan dethandlar snarare om att uppnå en samverkan mellan de båda. Isitt meddelande om den inre marknaden och miljön (
5) kon-
staterar kommissionen att det faktum att marknader öppnas iallt högre grad i förening med tilltagande miljöutmaningar och
ett ökat miljömedvetande har visat sig ha vissa synergieffekter.
Vidare konstateras att det oundvikligen också förekommerspänningar mellan den inre marknadens funktion ochgenomförandet av miljöpolitiken, och att gemenskapen därförmåste eftersträva ett samordnat tillvägagångssätt för att uppfyllamålen i fördraget avseende både den inre marknaden och mil-jön, och samtidigt uppfylla sina internationella förpliktelser.
˜ven internationellt har miljöarbetet gått framåt betydligt. Ett
exempel på utvecklingen är antagandet av Kyotoprotokollet. EUhar i Kyotoprotokollet till FN:s ramkonvention om klimatför-ändringar gjort ett åtagande med ett ambitiöst mål för attminska utsläppen av växthusgaser inom tidsramen 20082012.
Den ökande vetenskapliga informationen och allmänhetens
växande medvetenhet om både orsakerna till miljöföroreningar
och konsekvenserna av dessa har gjort att intresset sedan flera
decennier stadigt ökat för att förebygga miljöföroreningar ochbidra till en hållbar utveckling. Allt fler konsumenter inom EU,såväl privata som offentliga, övergår till att köpa miljövänligaprodukter och tjänster.
Upphandlande myndigheter och andra enheter (nedan kallade
upphandlande enheter) som omfattas av upphandlingsdirekti-ven är en viktig konsumentgrupp. De kan genom sina inköp,som uppgår till mer än 1000 miljarder euro eller omkring 14 %
av unionens BNP, i hög grad bidra till en hållbar utveckling.Medvetenheten om detta ansvar för en hållbar utveckling harlett till att man i ett antal medlemsstater redan tagit initiativ tillen mer miljövänlig offentlig upphandling på både nationell ochlokal nivå.
˜ven om kommissionen i sitt meddelande från mars 1998 (
6)
redan har angivit några av de viktigaste möjligheterna somfinns, ställs dock upphandlande enheter ofta inför en situationdär det är oklart i vilken utsträckning som miljöhänsyn ärförenliga med gällande gemenskapslagstiftning om offentligupphandling.
Kommissionen har åtagit sig att förklara mer ingående vilka
möjligheter som enligt gällande lagstiftning för offentlig upp-handling finns för att ta miljöhänsyn vid offentlig upphandling.
Utöver detta tolkningsmeddelande planerar kommissionen att
utarbeta en handbok om grön offentlig upphandling med prak-tiska exempel på hur miljövänliga anbudsförfaranden kan ge-nomföras i enlighet med gemenskapslagstiftningen (
7).
Det är viktigt att komma ihåg, vilket också nämns i meddelan-
det av den 11 mars 1998, att kommissionen i ett tolknings-
dokument som detta inte kan föreslå lösningar som sträcker sigutöver gällande regelverk för offentlig upphandling. Tolkningenav gemenskapsrätten faller dessutom i sista hand uteslutandeunder EG-domstolens behörighet.
Om det konstateras att gällande regelverk för offentlig upp-
handling inte ger adekvata möjligheter att ta miljöhänsyn krävs
en ändring av upphandlingsdirektiven. Noteras bör att i för-
slagen till ändring av upphandlingsdirektiven, som kommis-sionen antog den 10 maj 2000, finns miljöegenskaper uttryck-ligen förtecknade bland de kriterier som kan användas för attfastställa vilket anbud som är det ekonomiskt mest fördel-aktiga (
8).
Syftet med detta dokument är därför att undersöka och
förtydliga de möjligheter som ges enligt gällande regel-verk för offentlig upphandling, så att största möjligahänsyn till miljöskydd kan tas vid offentlig upphand-ling. I dokumentet görs en genomgång av de olika fa-serna i ett anbudsförfarande och för varje fas under-söks hur miljöhänsyn kan tas.SV 28.11.2001 Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 333/13
I.FASTST˜LLANDE AV KONTRAKTSFÖREM¯LET
Den första möjligheten att ta miljöhänsyn vid en offentlig upp-
handling finns i fasen precis innan upphandlingsdirektiven blirtillämpliga, nämligen när man väljer själva kontraktsföremålet,eller med andra ord när man ställer sig frågan: Vad vill jag, iegenskap av myndighet, låta bygga eller upphandla? På dettastadium har de upphandlande enheterna omfattande möjlighe-ter att ta hänsyn till miljön och välja en miljövänlig produkteller tjänst. I vad mån detta faktiskt görs beror i hög grad påden upphandlande enhetens medvetenhet och kunskaper.
Det skall understrykas att gällande miljölagstiftning och annan
lagstiftning, oavsett om det rör sig om gemenskapslagstiftning
eller nationell lagstiftning som är förenlig med gemenskapslag-stiftningen, kan begränsa eller påverka denna valfrihet (
9).
Möjligheterna att ta miljöhänsyn varierar beroende på vilken
typ av kontrakt det rör sig om.
Byggentreprenadkontrakt omfattar inte bara slutprodukten,
byggnaden eller anläggningen, utan även projektering och ut-förande av arbetet. Den bästa möjligheten för de upphandlandeenheterna att ta miljöhänsyn föreligger på projekteringsstadiet.Upphandlande enheter kan ge klara instruktioner till arkitek-terna och/eller ingenjörerna att t.ex. projektera en lågenergiför-brukande förvaltningsbyggnad och då inte bara ta hänsyn tillisolering och användning av specifika byggmaterial, utan äveninstallation av solceller för värmeförsörjningen. Det kan ävenställas krav på att byggnaden utförs på ett sådant sätt att hissarbara behöver användas i begränsad omfattning och att kontoroch bord förläggs så att användningen av artificiell belysning/lampor begränsas (
10).
De upphandlande enheterna är ansvariga inte bara för valet av
byggnaden eller anläggningen och konceptet/projekteringen isig, utan även för hela utförandet av arbetet och allt det somhänder på och runt omkring byggplatsen. De upphandlandeenheterna kan därför ställa krav även på utförandet av arbetet,vilket också ger en rad möjligheter att ta miljöhänsyn, t.ex. kravgällande energi- och vattenförbrukning eller avfallshantering påoch kring byggarbetsplatsen. Här skulle man t.ex. kunna tänkapå brobyggen över floder i naturreservat och i områden därtidvattnet inte får störas med hänsyn till de omgivningar därarbetet skall utföras (
11).
För en särskild kategori av byggentreprenadkontrakt måste en-
ligt gemenskapsrätten en miljökonsekvensbedömning göras in-nan man kan fatta beslut om att utföra arbetet (
12). Denna
skyldighet, som har sitt ursprung i miljölagstiftningen ochinte i upphandlingsdirektiven, har betydelse för den upphand-lande enhetens val. Behöriga myndigheters skyldighet att ta
hänsyn till resultaten av miljökonsekvensbedömningen när debeslutar om tillstånd för ett projekt leder i regel till mer miljö-anpassade krav på arbetets utförande.
˜ven när det gäller tjänstekontrakt finns en möjlighet att
ställa krav på utförandet. De upphandlande enheterna kan t.ex.ställa krav på att en viss metod för lokalstädning tillämpas, därman bara använder de produkter som är minst skadliga förmiljön. Enheterna kan t.ex. också ställa krav på att offentligatransporter skall utföras med elbussar. De kan också ställa kravpå vilken metod som skall användas för insamlingen av hus-hållsavfall.
Varukontrakt gäller i allmänhet upphandling av slutprodukter.
Utöver det grundläggande och mycket viktiga valet av föremåletför kontraktet (vad skall jag upphandla?) är därför möjlighe-terna att ta miljöhänsyn inte så omfattande som för byggentre-prenadkontrakt och tjänstekontrakt. Här kommer miljömedve-tandet att påverka valet.
Upphandlingsdirektiven föreskriver inte på något sätt vad de
upphandlande enheterna skall upphandla och är därmed neu-trala när det gäller själva föremålet för kontraktet.
Om det finns olika sätt att uppfylla ett behov får de upphand-
lande enheterna själva utforma kontraktsföremålet på det enligtderas uppfattning miljömässigt bästa sättet (
13) även genom att
använda alternativa utföranden (se stycke II.1.4).
Denna frihet har dock sina begränsningar. I egenskap av of-
fentligt organ måste en upphandlande myndighet iaktta all-männa regler och principer i gemenskapsrätten, närmare be-stämt principerna om den fria rörligheten för varor och tjäns-ter enligt artiklarna 2830 (f.d. 3036) och 4355 (f.d. 5266)i EG-fördraget (
14).
Detta innebär att föremålet för ett offentligt kontrakt inte får
utformas så att målet eller resultatet blir att endast inhemskaföretag kan delta och anbudsgivare från andra medlemsstaterstängs ute.
Upphandlande enheter får utforma kontraktsföremålet
på ur miljösynpunkt bästa sätt enligt deras uppfattning,eller använda alternativa utformningar genom använd-ning av alternativa utföranden men detta får inte ledatill att tillgängligheten till upphandlingen begränsas såatt anbudsgivare från andra medlemsstater missgynnas.SV C 333/14 Europeiska gemenskapernas officiella tidning 28.11.2001
Frågan om en åtgärd är förenlig med gemenskapslagstiftningen
måste bedömas från fall till fall. I meddelandet från kommis-sionen till Europaparlamentet och rådet om den inre mark-naden och miljön aviserade kommissionen att den kommeratt utarbeta en handbok om tillämpningen av artiklarna 2830i fördraget.
De regler som anges ovan är tillämpliga på alla offentliga kon-
trakt, oavsett om de omfattas av tillämpningsområdet för upp-handlingsdirektiven eller ej (
15).
När de upphandlande enheterna har valt kontraktsföremålet är
de enligt upphandlingsdirektiven skyldiga att beskriva föremåletpå ett sådant sätt att det uppfyller de av den upphandlandemyndigheten avsedda ändamålen. I direktiven finns därför ettantal bestämmelser om gemensamma regler på det tekniskaområdet, som skall beaktas i de kontraktshandlingar som hörtill varje kontrakt.
II.KONTRAKT SOM OMFATTAS AV UPPHANDLINGS-
DIREKTIVEN
1. TEKNISKA SPECIFIKATIONER AV KONTRAKTSFÖREM¯LET OCH
MÖJLIGHETEN ATT ANGE MILJÖRELATERADE KRAV
Först och främst måste det understrykas att miljölagstiftningen
eller annan lagstiftning, antingen det rör sig om gemenskaps-lagstiftning eller nationell lagstiftning som är förenlig med ge-menskapslagstiftningen, naturligtvis är bindande för upphand-lande enheter. Alla upphandlingsdirektiv innehåller en bestäm-melse om att de upphandlande enheterna skall ange de tekniskaspecifikationerna utan att det påverkar tillämpningen av lagligen
bindande nationella tekniska bestämmelser (
16). Innebörden är att
den nationella lagstiftningen, som dock alltid måste vara för-enlig med gemenskapsrätten, kan innehålla förbud mot t.ex. attanvända vissa ämnen som de nationella myndigheterna anservara skadliga för miljön eller krav på att en viss lägsta miljö-
standard måste iakttas. De upphandlande enheterna måste na-
turligtvis iaktta sådan lagstiftning.
För att främja öppenheten skall de upphandlande enheterna
enligt direktiven ange de tekniska specifikationerna i de all-
männa eller specifika kontraktshandlingarna. Syftet med dessa
regler är att öppna marknaderna, skapa verklig konkurrens ochförhindra att marknaderna reserveras för nationella eller speci-fika företag (dvs. undvika diskriminering). De tekniska specifi-kationerna skall innehålla alla de krav som de upphandlandeenheterna ställer för att se till att produkten eller tjänsten upp-fyller det avsedda ändamålet. Dessa tekniska specifikationerinnehåller objektiva, mätbara uppgifter om kontraktsföremåletoch måste därmed vara direkt kopplade till kontraktsföremålet.
Direktiven om offentlig upphandling innehåller ett utförligt
system för obligatorisk hänvisning till standarder och liknandeinstrument med en tydlig rangordning: företräde ges åt euro-peiska instrument och om sådana saknas kan hänvisningengälla internationella eller nationella standarder eller jämförbara
instrument (
17).
Enligt direktiven är det dessutom förbjudet att ange produkter
av ett visst märke, ursprung eller framställning, eftersom detgynnar eller utesluter vissa företag. Angivande av varumärken,patent, typbeteckningar eller specifika ursprung eller framställ-ningar tillåts dock om kontraktsföremålet inte kan beskrivasmed tillräcklig precision och begriplighet för alla berörda. Ettsådant angivande måste alltid följas åt av orden eller likvärdig i
fall där undantag är tillåtna enligt direktivet.
Upphandlande enheter får göra avsteg från reglerna och avstå
från hänvisningen till standarder eller jämförbara instrument.
Detta gäller särskilt om kontraktet har genuint innovativ karak-
tär då standarder knappast är relevanta.
Det bör betonas att kravet på hänvisning till (europeisk) stan-
dard inte betyder att upphandlande enheter enbart får köpa in
produkter och tjänster som överensstämmer med dessa. Myn-digheten är bara skyldig att ange dessa instrument som ettriktmärke, varvid leverantörerna skall ha möjlighet att erbjudalikvärdiga lösningar.
För närvarande finns det få europeiska eller nationella standar-
der som gäller produkters eller tjänsters miljöprestanda (
18).
Detta betyder att de upphandlande enheterna, i väntan på attmiljöprestanda införlivas med standarderna, kan ange vilkengrad av miljöprestanda som krävs i samband med en viss upp-handling efter egen uppfattning, under förutsättning att dettainte leder till diskriminering.
Upphandlande enheter får kräva ett högre miljöskydd
på bestämda punkter än vad som krävs enligt lagstift-ningen eller i standarder, men detta får inte leda till atttillgång till kontraktet begränsas eller till diskrimine-ring mot potentiella anbudsgivare.
1.1 Möjligheten att ställa krav på vilka ursprungsmaterial
som skall användas
I begreppet teknisk specifikation ingår möjligheten att ställa
krav på vilka ursprungsmaterial som skall användas, om detta
bidrar till varans eller tjänstens egenskaper på ett sådant sätt att
det av den upphandlande myndigheten avsedda ändamålet upp-fylls. Så länge dessa krav är förenliga med gemenskapslagstift-ningen och i synnerhet icke-diskriminerande, får upphandlandeenheter i samband med ett visst kontrakt ställa krav på att vissamaterial skall användas, t.ex. ett krav i samband med ett visstkontrakt på att fönsterbågarna i en förvaltningsbyggnad skallvara av trä eller krav på returglas eller annat återanvänt mate-rial.SV 28.11.2001 Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 333/15
1.2 Möjligheten att kräva en viss tillverkningsprocess
I definitionen av tekniska specifikationer i direktiven hänvisas
inte uttryckligen till tillverkningsprocesser (19). Men, förutsatt
att detta inte innebär att marknaden reserveras för vissa före-tag (
20), får de upphandlande enheterna kräva att en viss till-
verkningsprocess skall tillämpas, om detta gör det lättare attspecificera kraven på produktprestanda (synliga eller osynliga). Itillverkningsprocessen ingår alla krav och aspekter beträffandetillverkningen av produkten, vilka kan bidra till att karakteriseraden utan att de nödvändigtvis syns hos slutprodukten.
Detta betyder att produkten skiljer sig från identiska produkter
i fråga om tillverkning eller utseende (oberoende av om skill-naden syns eller inte) på grund av att en miljövänlig tillverk-ningsprocess har använts, t.ex. ekologiskt odlade livsmedel (
21),
eller grön el. De upphandlande enheterna måste se till att
kraven på en viss tillverkningsprocess inte är diskrimine-
rande (22).
Krav som inte rör själva produktionen, t.ex. hur företaget sköts,
är å andra sidan inte några tekniska specifikationer och kandärför inte vara tvingande (
23).
1.3 Möjligheten att hänvisa till miljömärken
Miljömärken visar att produkter klassas som mer miljövänliga
än jämförbara produkter inom samma produktgrupp. Märkenatilldelas på frivillig basis produkter som uppfyller särskilda kri-terier i syfte att informera konsumenterna om miljövänligaprodukter.
Det finns olika typer av miljömärken: gemenskapens miljö-
märke (
24), olika nationella miljömärken och multinationella
miljömärken. Privata miljömärken finns också (25).
Miljökraven för olika produktgrupper anges i relevanta rätts-
akter (26).
Kraven är baserade på produktens livscykel och hänför sig till
olika aspekter, t.ex. produktprestanda, produktmaterial, tillverk-ningsprocess, återtagande och återbruk, användarinstruktioneroch konsumentinformation. De är tekniska specifikationer iden mening som används i direktiven om offentlig upphand-ling.
Beslut om tilldelning av gemenskapens miljömärke och
(multi)nationella miljömärken fattas enligt de förfaranden somfastställts i ifrågavarande instrument (
27). Dessa system garante-
rar insyn och är öppna för alla producenter/leverantörer.
Privata miljömärken delas ut av privatpersoner eller privata
organisationer. För att få använda ett privat miljömärke krävstillstånd från ägaren till märket. Det finns inga gemensammakännetecken eller något gemensamt system som överenskom-mits eller harmoniserats på nationell eller multinationell nivåeller EU-nivå. Privata miljömärken ger inte samma garantier för
insyn och lika tillgång som gemenskapens eller nationella mil-jömärken.
Om det saknas krav på hänvisningar (
28) eller om de
upphandlande enheterna kräver högre miljöskyddsstan-dard än vad som krävs enligt standarder eller lagstift-ning, kan de ange tekniska specifikationer för miljö-prestanda i överensstämmelse med krav för miljömärk-ning och de kan ange att produkter som har viss mil-jömärkning förutsätts vara förenliga med den tekniskabeskrivningen i kontraktshandlingarna.
De upphandlande enheterna får inte godta enbart intyg på
miljömärkning som bevis (
29). De skall även godta andra typer
av bevis, t.ex. testrapporter. Detta är särskilt viktigt när detgäller nationella och privata miljömärken, för man måste setill att specifikationen och anbudsgivarens möjligheter att efter-komma specifikationen inte leder till att kontraktet begränsastill inhemska/lokala företag (se även artikel 8 i direktiv93/36/EEG).
1.4 Möjligheten att använda alternativa utföranden
Varor och tjänster som inte är lika skadliga för miljön kan i
allmänhet vara dyrare än övriga varor och tjänster. Vid utform-ningen av kontraktsföremålet måste den upphandlande enhetenfinna en balans mellan finansiella hänsyn och målet att köpamiljövänligare produkter.
Användningen av alternativa utföranden (
30) gör det möjligt för
den upphandlande enheten att bedöma vilken lösning som bästuppfyller de båda målen.
När den upphandlande enheten använder sig av denna möjlig-
het måste enheten först ta fram en basutformning av kon-traktsföremålet vari de grundläggande kraven föreskrivs. Där-utöver kan den upphandlande enheten definiera ett eller flerautföranden som är alternativa i förhållande till basutform-ningen av kontraktsföremålet, t.ex. en högre miljöprestandaeller användningen av en särskild tillverkningsprocess, vilkainte utgör krav enligt basutformningen.
2. URVALET AV ANBUDSGIVARE
I detta avsnitt behandlas de regler enligt upphandlingsdirektiven
som gäller urvalet av de anbudsgivare som den upphandlande
myndigheten anser kommer att kunna fullgöra kontraktet.
Reglerna i upphandlingsdirektiven kan delas in i tre olika ka-
tegorier.SV C 333/16 Europeiska gemenskapernas officiella tidning 28.11.2001
Den första kategorin rör de grunder som motiverar att en
anbudsgivare utesluts från deltagande i upphandlingen. Det
handlar här om att vederbörande t.ex. är försatt i konkurs, fälltsför brott, gjort sig skyldig till allvarligt fel i yrkesutövningeneller inte fullgjort sina skyldigheter att erlägga skatter och so-ciala avgifter.
Den andra kategorin rör anbudsgivarens
finansiella och ekono-
miska ställning. Dessa regler ger inte utrymme för miljöhänsyn.Den tredje kategorin rör anbudsgivarens
tekniska kapacitet.
Dessa regler gör det i viss utsträckning möjligt att ta miljöhän-syn, t.ex. genom att ange en miniminivå av utrustning ellerlokaler som garanterar att kontraktet fullgörs korrekt. I direk-tiven anges (
31) att den information som krävs som bevis om
leverantörens finansiella och ekonomiska ställning och tekniskkapacitet måste begränsas till kontraktets föremål. De möjlig-heter som öppnas genom dessa regler behandlas närmare ne-dan.
På försörjningssidan har de upphandlande enheterna större be-
dömningsmarginal när det gäller anbudsgivarnas kapacitet, ef-tersom direktiv 93/38/EEG endast kräver tillämpning av objek-tiva regler och kriterier, som skall vara angivna i förväg och haställts till de intresserade anbudsgivares förfogande.
2.1 Grunder för uteslutning från deltagande i
upphandlingen
I alla upphandlingsdirektiven anges grunder, på vilka ett företag
kan uteslutas från deltagande i en upphandling. Relevanta grun-der är i detta sammanhang följande:
Den leverantör/uppdragstagare/tjänsteleverantör kan uteslutas
från deltagande i en upphandling som
c) har fällts för brott mot yrkesetiken enligt lagakraftvunnen
dom,
d) har gjort sig skyldig till allvarligt fel i yrkesutövningen, som
på något sätt kan styrkas av den upphandlande myndighe-ten.
Om överträdelser av miljölagstiftningen enligt lagen betraktas
som ett brott mot yrkesetiken (
32), är det enligt direktiven om
offentlig upphandling tillåtet för en upphandlande myndighetatt utesluta en anbudsgivare från deltagande på den grund somanges under c om företaget har dömts för brottet och domenhar vunnit laga kraft.
Kommissionen har vidare föreslagit ett gemenskapsdirektiv
med definitioner av en minsta uppsättning miljöbrott (
33).Begreppet allvarligt fel i yrkesutövningen finns ännu inte defi-
nierat i gemenskapslagstiftningen eller rättspraxis (34) och där-
för överlåts det åt medlemsstaterna att definiera detta begrepp inationell lagstiftning.
2.2 Krav på anbudsgivarnas tekniska kapacitet
I upphandlingsdirektiven anges hur bevis om uppdragstagarens
tekniska kapacitet får ges. I direktiven förtecknas uttöm-mande (
35) de bevis på teknisk kapacitet som får ges beroende
på kontraktsföremålets art, mängd och ändamål. Varje enskiltkrav som en upphandlande myndighet ställer på anbudsgiva-rens tekniska kapacitet måste därför falla under någon av dehänvisningar som anges i direktiven.
Syftet med urvalsfasen är att finna de anbudsgivare som den
upphandlande myndigheten anser kan fullgöra kontraktet påbästa sätt. De olika kraven måste därför ha direkt kopplingtill kontraktsföremålet eller fullgörandet av kontraktet (
36).
Bland alla de bevis som anges uttömmande i upphandlings-
direktiven kan följande i vissa fall avse miljöaspekter:
 Uppgift om vilka verktyg, maskiner och teknisk utrustning
anbudsgivaren förfogar över för att fullgöra kontraktet.
 En beskrivning av leverantörens tekniska resurser, åtgärder
för att garantera kvalitet samt hans forsknings- och utveck-lingsresurser.
 Uppgift om vilka tekniker eller tekniska organ som kan
anlitas för fullgörandet av kontraktet, även om de inte di-rekt tillhör företaget, särskilt sådana som ansvarar för kva-litetssäkring.
2.2.1 Möjligheten att ställa krav på särskild erfarenhet (på miljö-
området)
Om kontraktet kräver särskild know-how på miljöområdet är
särskild erfarenhet ett berättigat kriterium för att fastställa attanbudsgivarna har teknisk kapacitet och kunnande (
37) och får
därför krävas (t.ex. för att bygga en anläggning för avfallshan-tering).
2.2.2 Möjligheten att ställa krav på att leverantörer skall ha ett
miljöledningssystem
Miljöledningssystem har införts genom en internationell stan-
dard (ISO 14001) och i en EG-förordning (EMAS (
38)).SV 28.11.2001 Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 333/17
Genom förordningen införs ett frivilligt miljöledningssystem
som bygger på riktlinjer och principer som är harmoniseradei hela EU. EMAS är öppet för organisationer inom EU och EESpå alla verksamhetsområden.
Målet för EMAS är att främja en fortsatt förbättring av indust-
riella verksamheters miljöarbete genom att organisationernautvärderar och förvaltar signifikant miljöpåverkan.
Genomförande av EMAS kräver följande steg. Miljöutredningen
är det första steget och ger organisationer en möjlighet attutvärdera sin miljösituation och därmed att bygga upp ett
lämpligt förvaltningssystem som skall leda till bättre miljö-
arbete genom tydliga miljömål. Regelbunden miljörevision geren möjlighet att kontrollera att miljöförvaltningen fungerar ochatt följa upp organisationens framsteg mot bättre prestationer imiljöhänseende.
Bland dessa steg finns registreringen som kräver att organisa-
tionen antar en miljöpolicy med särskilt följande åtaganden:
 Efterlevnad av alla tillämpliga krav i miljölagstiftningen.
 Förebyggande av föroreningar.
 Fortsatta förbättringar av miljöarbetet.
Alla länder som deltar i EMAS har infört en kontrollmekanism,
där oberoende kontrollanter som ackrediteras av ackrediterings-organ kontrollerar att de krav som ställs i EMAS uppfylls.
Denna kontroll leder till en begäran om registrering som be-
viljas av ett behörigt organ, som medlemsstaten har utsett.
Förteckningarna över registrerade organisationer från EU:s
medlemsstater och EES-länderna skickas regelbundet tillkommissionen och en fullständig förteckning kan rekvirerasdärifrån (
39).
Innehållet i miljöprogrammen och miljöledningssystemen är
skräddarsytt och kan alltså variera mellan olika företag ochorganisationer. Det går därför inte att ge något generellt svarpå frågan om en EMAS-registrering i sig kan vara en av deuppgifter enligt de uttömmande förteckningarna i upphand-lingsdirektiven som kan anföras för att styrka ett företags eller
en organisations tekniska kapacitet. Huruvida ett särskilt miljö-lednings- och miljörevisionssystem kan vara en av dessa upp-gifter beror på innehållet i det systemet.
Det är emellertid viktigt att framhålla att gemensamt för alla
miljölednings- och miljörevisionssystem är att företaget eller
organisationen uppfyller ett antal minimikrav och att alla så-
dana system står för ett omfattande miljöarbete och en höggrad av miljöledning.
För att systemet skall kunna komma i fråga som ett sätt
att styrka den tekniska kapaciteten bör det påverkavarornas kvalitet eller ett företags kapacitet (t.ex. ut-rustning och tekniker) att fullgöra ett kontrakt medmiljökrav (t.ex. ett byggentreprenadkontrakt där entre-prenören skall hantera avfall på byggarbetsplatsen).
När delar av ett företags eller en organisations miljö-
program och miljöledningssystem kan betraktas somen eller flera av de referenser som kan krävas för attfastställa ett företags tekniska kapacitet (
40), kan EMAS-
registrering alltid vara ett sätt att styrka detta.
För den skull anges i artikel 11.2 i EMAS-förordningen följande:
I syfte att främja organisationernas deltagande i EMAS bör kommis-sionen och andra institutioner inom gemenskapen samt andra offent-liga myndigheter på nationell nivå, utan att det påverkar gemenskaps-lagstiftningen, överväga hur registrering i EMAS kan beaktas när detställer upp kriterier för sin upphandlingspolicy. Upphandlande en-
heter kan uttryckligen i sina kontraktshandlingar eller i anbuds-infordran ange att om företagen har ett miljölednings- ochmiljörevisionssystem som uppfyller kraven på teknisk kapacitet,så kommer detta system att accepteras som ett tillräckligt bevis.Samtidigt får upphandlande enheter inte utesluta andra sätt och
bara acceptera registrering i EMAS: andra intyg (t.ex. ISO
14001) eller bevis skall också accepteras.
3. KONTRAKTSTILLDELNING
När anbudsgivarna har valts ut börjar den fas för de upphand-
lande enheterna när de skall utvärdera anbuden, vilken leder till
kontraktstilldelningen.
I upphandlingsdirektiven finns två alternativ: kontraktet kan
tilldelas på grundval av antingen lägsta pris eller det ekonomiskt
mest fördelaktiga anbudet . Syftet med det andra alternativet är
att göra det möjligt för de upphandlande enheterna att få bästavaluta för pengarna.SV C 333/18 Europeiska gemenskapernas officiella tidning 28.11.2001
För att fastställa vilket anbud som skall betraktas som det eko-
nomiskt mest fördelaktiga måste den upphandlande myndighe-ten på förhand ange vilka kriterier som kommer att vara av-görande vid tilldelningen. Dessa olika kriterier skall anges an-tingen i upphandlingsmeddelandet eller i kontraktshandling-arna, om möjligt i rangordning.
3.1 Det ekonomiskt mest fördelaktiga anbudet
I direktiven anges exempel på kriterier som kan användas för
att fastställa vilket anbud som är ekonomiskt mest fördel-aktigt (
41). Andra kriterier är möjliga.
Generellt innebär upphandlingsdirektiven att två villkor ställs
upp för de kriterier som tillämpas för att fastställa vilket anbudsom är det ekonomiskt mest fördelaktiga. För det första gällerförbudet mot diskriminering och för det andra skall de kriteriersom tillämpas innebära en ekonomisk fördel för den upphand-lande myndigheten. Enligt avgörande i domstolen är syftet medupphandlingsdirektiven att undvika både risken för att natio-nella anbudsgivare får företräde när kontrakt tilldelas av deupphandlande enheterna och möjligheten att ett organ somfinansieras eller kontrolleras antingen av staten eller av regio-nala eller lokala offentligrättsligt reglerade organ låter andraskäl än ekonomiska påverka (
42). Ekonomiska skäl kan omfatta
miljöskyddsaspekter, t.ex. en produkts energiförbrukning.
Gemensamt för alla kriterier som tillämpas för att pröva anbu-
den är att de, precis som de som uttryckligen anges, måste gälla
arten av det arbete som skall utföras eller det sätt på vilket det
utförs (43). De kriterier som tillämpas skall vara sådana att den
upphandlande myndigheten objektivt kan jämföra de olika an-buden och välja det mest fördelaktiga på grundval av objektivakriterier som dem som anges som exempel i direktiven (
44).
Syftet med denna bedömning är att fastställa vilket anbud som
bäst uppfyller den upphandlande myndighetens behov. Tilldel-ningskriteriernas funktion är därför att bedöma anbudens in-neboende kvalitet. Detta betyder att tilldelningskriteriernamåste vara direkt kopplade till kontraktsföremålet (
45).
Miljöhänsyn nämns inte uttryckligen i nu gällande upphand-
lingslagstiftning (46); artikeln om tilldelningskriterier måste dock
tolkas på ett sådant sätt att miljöhänsyn kan leda till att sär-
skilda tilldelningskriterier fastställs. En produkts miljövänlig-
het är utan närmare preciseringar inte mätbar och har intenödvändigtvis någon ekonomisk fördel för den upphandlandemyndigheten. Men upphandlande enheter kan ta miljövänlig-het med i beräkningen, t.ex. förbrukning av naturresurser,genom att översätta miljömålet till specifika, produktrelate-rade och ekonomiskt mätbara kriterier genom att kräva enviss energiförbrukning (
47). I de flesta fall står sådana krav i
relation till en produkts kvalitetsprestanda eller utförande avarbete och tjänster (dvs. kvalitet eller teknisk förtjänst enligt
vad som anges i tilldelningskriterierna). Miljöaspekter på envara eller tjänst skulle därmed jämställas med varors eller tjäns-ters estetiska och funktionella egenskaper, vilket är kriteriersom uttryckligen anges i upphandlingsdirektiven i egenskapav bedömning av vad som är ekonomiskt mätbart.
Miljöfaktorer kan användas för att fastställa vilket an-
bud som är det ekonomiskt mest fördelaktiga, om dessafaktorer medför en ekonomisk fördel för den upphand-lande enheten som kan hänföras till den vara eller
tjänst som är föremålet för upphandlingen.
Frågan uppstår då huruvida begreppet det ekonomiskt mest
fördelaktiga anbudet innebär att varje enskilt tilldelningskrite-rium måste medföra en ekonomisk fördel direkt för den upp-handlande myndigheten, eller om varje enskilt tilldelningskrite-rium måste vara mätbart i ekonomiska termer, men utan attbehöva medföra en ekonomisk fördel för den upphandlandemyndigheten i föreliggande kontrakt. Frågan ställdes till dom-stolen i mål C-513/99 (
48). Dom väntas i slutet av 2001.
Både i grönboken (49) och i meddelandet (50) om offentlig upp-
handling har kommissionen tydligt tagit ställning för den förstatolkningen.
Kommissionen vill i detta avseende betona att upphandlande
enheter behåller möjligheten att definiera kontraktsföremåletoch att på detta stadium av anbudsförfarandet ta miljöhänsynsom är kopplade till en eventuell indirekt ekonomisk fördel,inklusive genom användning av alternativa utföranden (sestycke II.1.4).
3.2 Möjligheten att beakta alla kostnader under en
produkts hela livscykel
Livscykelkostnaderna är alla kostnader som uppstår under pro-
duktion, förbrukning/användning och bortskaffande av en pro-dukt eller tjänst (från vaggan till graven) (
51).
Det pris som en upphandlande myndighet betalar för en pro-
dukt avspeglar de kostnader som uppstått i de redan avslutadefaserna (normalt sett planering, material, produktion och iblandäven provning och transport) och skall därför inte beaktas engång till under tilldelningsförfarandet (
52). Alla kostnader som
uppstår efter inköpet av produkten och som kommer att bärasav den upphandlande myndigheten, och därigenom direktkommer att påverka de ekonomiska aspekterna på produkten,får däremot beaktas.SV 28.11.2001 Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 333/19
Kostnader som uppstår under en produkts livscykel
och som kommer att bäras av den upphandlande myn-digheten får beaktas vid prövningen av vilket anbudsom är det ekonomiskt mest fördelaktiga.
I direktiven anges uttryckligen driftskostnader och kostnads-
effektivitet som tilldelningskriterier. Sådana kostnader kan in-kludera direkta driftskostnader (energi, vatten och andra resur-ser som förbrukas under produktlivscykeln), investeringar förframtida besparingar (t.ex. investeringar i bättre isolering för attspara energi och därmed pengar i framtiden) och kostnadernaför underhåll eller för att återvinna produkten. När anbudenprövas kan en upphandlande organisation även ta hänsyn tillkostnaderna för avfallshantering eller återvinning.
3.3 Möjligheten att ta hänsyn till externa kostnader som
anbuden ger upphov till
Externa kostnader är skada eller vinst, som varken betalas av
den som förorenar eller av förmånstagaren under normalamarknadsförhållanden. De definieras som kostnader eller vins-
ter som uppstår när en grupp bedriver social eller ekonomisk
verksamhet som påverkar en annan grupp och den första grup-pen underlåter att ta ansvar för påverkan (
53).
Externa kostnader och vinster står i motsatsställning till tradi-
tionella kostnader och vinster, t.ex. driftskostnader och intäkterav försäljning. Kännetecknande för sistnämnda kostnader är attde betalas med ett pris som sätts av marknaden.
Allmänt gäller att externa kostnader inte bärs av den som
köper en produkt eller tjänst, utan av samhället i sin helhet
och därför inte kan betraktas som tilldelningskriterium enligt
definitionen ovan (se 3.1). Kommissionen vill i detta avseendebetona att upphandlande enheter behåller möjligheten att defi-niera kontraktsföremålet eller ställa krav på utförandet av kon-traktet och att på dessa stadier av anbudsförfarandet ta miljö-hänsyn som är kopplade till eventuella externa kostnader.
Bara i vissa fall, t.ex. när externa kostnader uppkommer till
följd av genomförandet av kontraktet och samtidigt bärs direktav köparen av produkten eller tjänsten i fråga kommer dessakostnader att tas med i räkningen.
I sådana fall måste de upphandlande enheterna vara försiktiga
så att de inte inför system som leder till förtur eller dolddiskriminering. Hittills har det inte funnits något enhetligt sys-tem för att bedöma och ekonomiskt värdera de externa kost-naderna. Men inom EU pågår arbete som syftar till samordningav ekonomiska skattningar av externa kostnader på områdettransporter, vilket med tiden skulle kunna undanröja den riskför diskriminering som medföljer detta angreppssätt.3.4 Tillkommande kriterier
Detta begrepp har utvecklats genom domstolens rättspraxis (
54).
Begreppet förekom först i mål 31/87 , där domstolen hävdade
att ett sådant kriterium (anställning av långtidsarbetslösa) var-ken har något samband med bedömningen av anbudsgivarensekonomiska och finansiella lämplighet, tekniska förmåga ellerkunnighet, eller med de tilldelningskriterier som förtecknas iartikel 9 i direktivet. Domstolen ansåg vidare att dessa kriteriericke desto mindre är förenliga med direktivet om offentligupphandling om de är förenliga med gällande principer i ge-menskapsrätten.
I mål C-225/98 hävdade domstolen att (
55) de upphandlande
enheterna kunde tillämpa ett villkor som var kopplat till kam-
panjen mot arbetslöshet, om detta villkor överensstämde medgrundläggande principer i gemenskapsrätten, men bara omenheterna var tvungna att överväga två eller flera ekonomisktlikvärdiga bud. Ett sådant villkor kunde tillämpas som tillkom-mande kriterium efter det att anbuden hade blivit jämförda urstrikt ekonomisk synvinkel. När det gäller kriteriet med anknyt-ning till kampanjen mot arbetslöshet fastställde domstolen attdet inte fick ha direkt eller indirekt verkan på dem som läm-nade in anbud från andra medlemsstater i gemenskapen ochmåste anges tydligt i meddelandet om kontrakt så att potenti-ella anbudsgivare kunde konstatera att ett sådant villkor fanns.
Detta skulle kunna tillämpas på samma sätt på villkor knutna
till miljöskydd eller miljöprestanda.
4. UTFÖRANDE AV KONTRAKTET
De upphandlande enheterna får fastställa (detaljerade) kon-traktsklausuler som är kopplade till hur kontraktet skall full-
göras. Kontraktsklausulerna får inte vara (förtäckta) tekniska
specifikationer, urvalskriterier eller tilldelningskriterier. De fårendast röra utförandet av själva kontraktet. Detta innebär attalla sökande måste vara i stånd att fullgöra dessa klausuler omde skulle tilldelas kontraktet. För att garantera öppenhet börkontraktsklausulerna meddelas alla sökande i förväg.
Kontraktsklausulerna omfattas inte av upphandlingsdirektiven.
Klausulerna i sig måste stå i överensstämmelse med de all-männa bestämmelserna och principerna i fördraget, i synnerhetprincipen om icke-diskriminering.
De upphandlande enheterna har omfattande möjligheter att
fastställa kontraktsklausuler som syftar till att skydda miljön.
Följande är exempel på särskilt tillkommande villkor som har
bäring på prestandan eller utförandet av kontraktet och somslutligen uppfyller allmänna miljömål som är tillräckligt speci-fika, överensstämmer med de gemenskapsrättsliga principernaoch är förenliga med direktiven (
56):SV C 333/20 Europeiska gemenskapernas officiella tidning 28.11.2001
 Leverans/förpackning av varor i stora partier i stället för
styckvis.
 Leverantörens återvinning eller återanvändning av förpack-
ningsmaterial och de använda produkterna.
 Leverans av varor i behållare som kan återanvändas.
 Leverantörens insamling, återtagande, återvinning eller åter-
användning av avfall som uppstår under eller efter använd-ningen eller förbrukningen av en produkt.
 Transport och leverans av kemikalier (t.ex. rengöringspro-
dukter) i koncentrerad form och utspädning på den platsdär de skall användas.
Vad beträffar frågan om krav får ställas på ett visst miljövänligt
transportmedel för leveransen av varor, bör man tänka på attett sådant krav skall anges på ett sådant sätt att det har bäringpå prestandan eller utförandet av kontraktet och att det skallvara förenligt med principerna enligt gemenskapslagstiftningen.En upphandlande enhet får därför ställa krav på att transportenav de varor som skall levereras utförs genom ett visst trans-portmedel, förutsatt att detta krav i det särskilda fallet inte ledertill diskriminering.
III. KONTRAKT SOM INTE OMFATTAS AV UPPHANDLINGS-
DIREKTIVEN
För kontrakt som inte omfattas av upphandlingsdirektiven gäl-
ler inte de utförliga direktivbestämmelserna som behandlasovan.
Gemenskapslagstiftningen överlåter åt medlemsstaterna att be-
sluta huruvida offentlig upphandling som inte omfattas av ge-
menskapsdirektiven skall omfattas av nationella upphandlings-
bestämmelser.
Medlemsstaterna är fria att fastställa sin nationella lagstiftning
inom de gränser som sätts genom fördraget och gemenskaps-lagstiftningen. Det beror därför på den nationella lagstiftningenom offentlig upphandling får, eller till och med skall, tillämpas
för att uppfylla andra mål än målet bäst valuta för pengarna,som gäller enligt upphandlingsdirektiven.
När kontraktsföremålet fastställs kan en rad olika krav och
villkor ställas upp, även om dessa kanske inte har en direktkoppling till kontraktsföremålet. Dessa krav och villkor måstenaturligtvis stå i överensstämmelse med de bestämmelser ochprinciper som anges i fördraget. Domstolen har ansett att in-förandet av klausuler som hänvisar till nationella standardereller särskilt ursprung i en anbudsinfordran kan leda till attnäringsidkare som tillverkar produkter som är likvärdiga medprodukter som är certifierade enligt nationella krav avstår frånatt lämna anbud (
57). ¯tgärder som innebär strängare regler för
en medlemsstats medborgare eller som de jure eller de factoinnebär att vederbörande försätts i en ogynnsam situation jäm-fört med medborgare i den medlemsstat som infört åtgärden,kan strida mot fördragets regler om fri rörlighet för varor ochtjänster.
När det gäller de krav som kan ställas på anbudsgivare, är de
upphandlande enheterna fria att ställa krav och fastställa villkorsom går utöver vad som är möjligt enligt upphandlingsdirek-tiven. Kriterierna behöver inte begränsas till anbudsgivarensfinansiella och ekonomiska ställning eller tekniska kapacitet.Kraven måste vara förenliga med gemenskapens lagstiftningoch de principer som följer av denna, särskilt de regler ochprinciper som rör friheten att tillhandahålla tjänster, icke-dis-kriminering, proportionalitet och ömsesidigt erkännande.
När det gäller prövningen av anbuden har den upphandlande
enheten full frihet att fastställa tilldelningskriterierna, förutsatt
att bestämmelserna enligt fördraget och de gemenskapsrättsligaprinciperna iakttas och kriterierna är objektiva, tydliga ochicke-diskriminerande.
Frågan huruvida fördragsbestämmelserna eller principerna en-
ligt gemenskapslagstiftningen iakttagits måste bedömas från falltill fall.
(1) Rådets direktiv 71/305/EEG om samordning av förfarandena vid tilldelning av offentliga upphandlingskontrakt för bygg- och anläggningsarbeten,
ersatt med rådets direktiv 93/37/EEG (svenska språkversioner saknas), ändrat genom Europaparlamentets och rådets direktiv 97/52/EG.Rådets direktiv 77/62/EEG om samordning av förfarandet vid offentlig upphandling av varor (svensk språkversion saknas), ersatt av rådets direktiv93/36/EEG, ändrat genom Europaparlamentets och rådets direktiv 97/52/EG.
Rådets direktiv 92/50/EEG om samordning av förfarandena vid offentlig upphandling av tjänster, ändrat genom Europaparlamentets och rådets
direktiv 97/52/EG.Rådets direktiv 93/38/EEG av den 14 juni 1993 om samordning av upphandlingsförfarandet för enheter som har verksamhet inom vatten-,energi-, transport- och telekommunikationssektorerna, ändrat genom Europaparlamentets och rådets direktiv 98/4/EG.
(
2) I artikel 6 i den konsoliderade versionen av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen anges att miljöskyddskraven skall integreras i
utformningen och genomförandet av gemenskapens politik och verksamhet enligt artikel 3, särskilt i syfte att främja en hållbar utveckling.
(3) Kommissionens meddelande till rådet, Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittØn och RegionkommittØn om Europeiska gemen-
skapens sjätte miljöhandlingsprogram  Miljö 2010: Vår framtid  vårt val  Sjätte miljöhandlingsprogrammet, antaget av kommissionen den 24
januari 2001, KOM(2001) 31 slutlig.SV 28.11.2001 Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 333/21
(4) Meddelande från kommissionen: Hållbar utveckling i Europa för en bättre värld: En strategi för hållbar utveckling i Europeiska unionen.
Kommissionens förslag till Europeiska rådet i Göteborg; KOM(2001) 264 slutlig, antaget den 15 maj 2001.
(5) Antaget av kommissionen den 8 juni 1999, KOM(1999) 263 slutlig, s. 4.
(6) Meddelande från kommissionen  Offentlig upphandling inom Europeiska unionen, antaget av kommissionen den 11 mars 1998, KOM(1998) 143
slutlig.
(7) Grönbok om integrerad produktpolicy, antagen av kommissionen den 7 februari 2001  KOM(2001) 68 slutlig.
(8) Artikel 53 i förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om samordning av förfarandena vid offentlig upphandling av varor, tjänster och
byggentreprenader  (KOM(2000) 275 slutlig, 10 maj 2000), och artikel 54 i förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om samordningav förfarandena vid upphandling på områdena vatten, energi och transporter  (KOM(2000) 276 slutlig av den 10 maj 2000).
(
9) Som t.ex. skyldigheten att för vissa kategorier av byggentreprenader göra en miljökonsekvensbedömning. Se fotnot 11.
(10) Vissa förvaltningar i medlemsstaterna har redan utfärdat riktlinjer om hållbart byggande till sina upphandlande myndigheter.
(11) Exempel på detta är Öresundsbron och Vasco da Gama-bron i Lissabon.
(12) Projekt som omfattas av direktiv 85/337/EEG (EGT L 175, 5.7.1985, s. 40), ändrat genom direktiv 97/11/EEG (EGT L 73, 14.3.1997 , s. 5).
(13) De upphandlande myndigheterna kan antingen kräva att den lösning de valt används eller avstå från att uppställa krav som skulle leda till att
anbudsgivarna erbjuder varor, vars tillverkningsprocess skadar miljön. De skulle t.ex. kunna kräva oblekt returpapper.
(14) KOM(1999) 263 slutlig av den 8 juni 1999, s. 8.
(15) Med undantag för upphandlande enheter som omfattas av direktivet för försörjningssektorerna (direktiv 93/38/EEG), där det dock rör sig om
privata organ.
(16) Det rör sig om tekniska föreskrifter som i kraft av lagar eller andra författningar måste iakttas för att man skall få släppa en produkt på
marknaden eller använda den.
(17) Se bilagan till detta meddelande.
(18) Kommissionen är positiv till att europeiska standardiseringsorganisationer integrerar miljöaspekter i standardiseringsprocessen.
(19) Det bör noteras att tillverkningsprocesser särskilt förtecknas i GPA (avtalet om offentlig upphandling) i definitionen av tekniska specifikatio ner.
(20) Se t.ex. artikel 8.6 i direktiv 93/36/EEG.
(21) När de upphandlande myndigheterna beskriver vad de anser vara ekologiskt odlade livsmedel kan de t.ex. använda den tekniska specifikationen i
rådets förordning (EEG) nr 2092/91 av den 24 juni 1991 om ekologisk produktion av jordbruksprodukter och uppgifter därom på jordbruks-produkter och livsmedel (EGT L 198, 22.7.1991, s. 1).
(
22) De får inte kräva att grön elektricitet skall alstras endast med hjälp av vindkraft, för vattenkraft och solenergi kan också omvandlas till grön
elektricitet och därför måste den tekniska beskrivningen vara att grön elektricitet kommer från förnybara energikällor.
(23) T.ex. krav på att returpapper används på kontoret, att särskilda metoder för avfallshantering gäller på uppdragstagarens företag, att arbetstaga rna
kommer från särskilda grupper (etniska, funktionshindrade, kvinnor).
(24) Det europeiska miljömärkningssystemet fastställdes först i rådets förordning (EEG) nr 880/92 av den 23 mars 1992 om ett gemenskapsprogram
för tilldelning av miljömärke (EGT L 99, 11.4.1992, s. 1). Denna förordning har upphävts och ersatts med Europaparlamentets och rådetsförordning (EG) nr 1980/2000 av den 17 juli 2000 om ett reviderat gemenskapsprogram för tilldelning av miljömärke (EGT L 237 , 21.9.2000,s. 1).På följande Internetadress finns en förteckning över alla produktgrupper för vilka ett miljömärke har utarbetats eller håller på att utarbetas elle r ses
över: http://europa.eu.int/comm/environment/ecolabel/prodgr.htm
(
25) En viktig grupp privata miljömärken är de som anger att trävaror kommer från hållbart skogsbruk.
(26) T.ex. återfinns miljökraven för det europeiska miljömärket för persondatorer i kommissionens beslut av den 26 februari 1999 om fastställande av
de ekologiska kriterierna för tilldelning av gemenskapens miljömärke till persondatorer (EGT L 70, 17.3.1999, s. 46).
(27) Beslut om tilldelning av gemenskapens miljömärke fattas enligt det förfarande som fastställs i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr
1980/2000, och beslut om tilldelning av (multi)nationella miljömärken fattas enligt de förfaranden som fastställs enligt de nationella reglerna. I
artikel 10 i förordningen om gemenskapens miljömärke sägs följande: För att uppmuntra användningen av miljömärkta produkter skall kommis-
sionen och Europeiska gemenskapens andra institutioner, liksom statliga myndigheter på nationell nivå, föregå med gott exempel när de fastställer
sina produktkrav, utan att detta påverkar gemenskapslagstiftningen.
(28) T.ex. en europeisk, internationell eller nationell standard som också omfattar miljöaspekter på en produkt  se ovan punkt II.1.
(29) Miljömärkta produkter är ofta en liten del av en produktmarknad. Produkter med europeiskt miljömärke utgör normalt mindre än 20 % av
marknaden och i vissa fall mindre än 5 %.
(30) Samtliga upphandlingsdirektiv medger möjligheten för den upphandlande enheten, då tilldelningen av kontraktet görs med utgångspunkt i det
ekonomiskt mest fördelaktiga anbudet, att ta hänsyn till anbud som innehåller ett alternativt utförande, vilka uppfyller de av den upphandlande
enheten angivna grundläggande kraven. De upphandlande enheterna skall i kontraktshandlingarna ange vilka minimikrav som ska uppfyllas av dealternativa utförandena liksom i förekommande fall ge anvisningar för hur dessa skall presenteras. Då alternativa utföranden inte är tillåtna skal l
detta anges i meddelandet om offentlig upphandling (artikel 24 i direktiv 92/50/EEG, artikel 16 i direktiv 93/36/EEG, artikel 19 i direktiv93/37/EEG och artikel 34.3 i direktiv 93/38/EEG).
(
31) Se t.ex. artikel 23.3 i direktiv 93/36/EEG.SV C 333/22 Europeiska gemenskapernas officiella tidning 28.11.2001
(32) Vissa länder har infört begreppet miljöbrott i sin strafflagstiftning. Följande exempel är hämtat från artikel 325 i gällande spansk straffrätt (Ley
OrgÆnica 10/1995 av den 23 november 1995): den som, i strid med lagar eller andra författningar till skydd för miljön, förorsakar eller den vars
handlingar direkt eller indirekt ger upphov till emissioner, utsläpp, strålning, uttag eller utschaktning, igenslamning, buller, skakning, depo sition i
atmosfär, mark, vattendrag eller grundvatten, även i gränsområden, eller företar vattenuttag som i allvarlig omfattning kan skada balansen iekosystem döms till fängelse i lägst sex månader och högst fyra år, böter som skall erläggas under en period om 8 till 24 månader och yrkesförbud
under ett till tre år. Om risk för allvarlig skada för människors hälsa uppstått, skall fängelsestraff utdömas i den övre delen av straffskalan.
(
33) En tillnärmning av en minsta uppsättning miljöbrott, enligt kommissionens förslag, skulle inte hindra medlemsstaterna från att lagstifta om
ytterligare brott eller påföljder såsom strängare skyddsåtgärder (artikel 176 EG).
(34)Final Report on the Falcone Study on procurement and organised crime (1998)  vol. I: 24.5.1999  Institute of Advanced Legal Studies  University of
London.
(35) Dom av den 10 februari 1982 i mål 76/81: Transporoute et travaux mot MinistŁre des travaux publics, Rec. 1982; s. 417 .
(36) I tjänstedirektivet (92/50/EEG) anges uttryckligen att dessa krav måste anges beroende på de upphandlade tjänsternas art, mängd och ändamål.
(37) Dom av den 20 september 1988 i mål 31/87 , Gebroeders Beentjes BV mot Nederländska staten, Rec. 1988, s. 4635, punkt 35.
(38) Miljölednings- och miljörevisionsordningen infördes först genom rådets förordning (EEG) nr 1836/93 av den 29 juni 1993 (EGT L 168).
Förordningen har ändrats och ersatts med Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 761/2001 om frivilligt deltagande för organisationeri gemenskapens miljölednings- och miljörevisionsordning (EMAS).
(
39) En förteckning över registrerade anläggningar finns också på Internet: http://europa.eu.int/comm/environment/emas I början av 2001 var över
3 000 anläggningar i EU registrerade.
(40) Se punkt 2.2 ovan: a) Uppgift om vilka verktyg, maskiner och teknisk utrustning anbudsgivaren förfogar över för att fullgöra kontraktet b) En
beskrivning av leverantörens tekniska resurser, åtgärder för att garantera kvalitet samt hans forsknings- och utvecklingsresurser, eller c). Upp gift
om vilka tekniker eller tekniska organ som kan anlitas för fullgörandet av kontraktet, även om de inte direkt tillhör företaget, särskilt sådana somansvarar för kvalitetssäkring.
(
41) Pris, leveransdatum, leverans- och genomförandetid, driftskostnader, kostnadseffektivitet, kvalitet, varans eller tjänstens estetiska och f unktionella
egenskaper, service efter upphandlingen, tekniskt underhåll, lönsamhet, teknisk förtjänst.
(42) Mål C-380/98: The Queen and H.M. Treasury, ex parte : University of Cambridge; dom av den 3 oktober 2000; begäran om förhandsavgörande.
(REG 2001, I-8035) och mål C-237/99: kommissionen mot Frankrike (HLM), dom den 1 februari 2001. ˜nnu ej offentliggjord.
(43) Mål 31/87: Gebroeders Beentjes  ( se ovan )  Generaladvokatens förslag till avgörande.
(44) Case 31/87: Gebroeders Beentjes  ( se ovan )  punkt 27 .
(45) Se t.ex. artikel 26.1 b i direktiv 93/36/EEG olika kriterier hänförliga till kontraktet.
(46) I förslagen till ändring av upphandlingsdirektiven, som antogs av kommissionen den 10 maj 2000, anges miljöegenskaper uttryckligen bland de
kriterier som får tillämpas för att fastställa vilket anbud som är det ekonomiskt mest fördelaktiga (se fotnot 8).
(47) Krav för miljömärkning kan användas för att definiera ekonomiskt mest fördelaktiga anbud när de svarar mot villkoren i detta avsnitt.
(48) Mål C-513/99 Stagecoach Finland Oy Ab, tidigare Swebus Finland Ab, av Espoo (begäran om förhandsavgörande) EGT C 102, 8.4.2000, s. 10.
(49) Grönbok  Offentlig upphandling inom Europeiska unionen: överväganden inför framtiden, antagen av kommissionen den 27 november 1996,
KOM(96) 583 slutlig.
(50) Meddelande från kommissionen  Offentlig upphandling inom Europeiska unionen, antaget av kommissionen den 11 mars 1998, KOM(1998) 143
slutlig.
(51) I regel handlar det om följande faser (men inte nödvändigtvis i den ordningen): produktplanering; materialinköp; produktion; transport; provnin g;
användning; bortskaffande; återvinning.
(52) Om transportkostnader eller kostnader för produktprovning bärs av leverantören och avspeglas i priset får de inte beaktas en gång till av den
upphandlande myndigheten genom att man adderar dessa till det pris som skall betalas till leverantören.
(53) Europeiska kommissionen, GD Miljö: A Study on the Economic Valuation of Environmental Externalities from Landfill Disposal and Incineration
of Waste. Slutrapport, oktober 2000, s. 9.
(54) Mål 31/87: Gebroeders Beentjes  (infra) och mål C-225/98: kommissionen mot Frankrike, dom av den 26 september. Konstruktion och
förvaltning av skolbyggnader av Nord-Pas-de-Calais-regionen och departementet Nord (REG 2000, I-7445).
(55) Se Allmänna rapporten om Europeiska unionens verksamhet år 2000, punkt 1119, s. 407 .
(56) OECD:s dokument ENV/EPOC/PPC(98)17REV1.
(57) Dom av den 22 september 1988 i mål 45/87 , kommissionen mot Irland (Dundalk), Rec. 1988; s. 4929 och mål C-243/89: kommissionen mot
Danmark (bron över Stora Bält), dom den 22 juni 1993  Rec. 1993, s. I-3353.SV 28.11.2001 Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 333/23
BILAGA I
GEMENSAMMA BEST˜MMELSER P¯ DET TEKNISKA OMR¯DET
De gemensamma bestämmelserna på det tekniska området återfinns i artikel 14 i direktiv 92/50/EEG (tjänster), artikel 8
i direktiv 93/36/EEG (varor) och artikel 10 i direktiv 93/37/EEG (bygg- och anläggningsarbeten). Formuleringen ärvisserligen inte exakt densamma men innehållet i reglerna är identiskt. Därför återges texten ur artikel 14 i direktiv
92/50/EEG i egenskap av exempel.
DIREKTIV 92/50/EEG
AVDELNING IV
Gemensamma bestämmelser på det tekniska området
Artikel 14
1. De tekniska definitioner som anges i bilaga 2 skall återges i de allmänna eller specifika avtalsdokumenten.
2. Utan att det påverkar tillämpningen av lagligen bindande nationella bestämmelser, förutsatt att dessa överensstämmer
med gemenskapslagstiftningen, skall de tekniska specifikationerna anges av de upphandlande enheterna genomhänvisning till nationella standarder som antagits för att följa Europastandarder eller genom hänvisning till europeiskatekniska godkännanden eller till gemensamma tekniska specifikationer.
3. Den upphandlande myndigheten får avvika från punkt 2, om
a) standarder, europeiska tekniska godkännanden eller gemensamma tekniska specifikationer inte innefattar några
bestämmelser för att skapa likformighet, eller om tekniska medel saknas för att åstadkomma en nöjaktig anpass-ning av en produkt till dessa standarder, europeiska tekniska godkännanden eller gemensamma tekniska specifi-
kationer,
b) tillämpningen av punkt 2 skulle påverka tillämpningen av rådets direktiv 86/361/EEG av den 24 juli 1986 om
inledningsskedet av det ömsesidiga erkännandet av typgodkännande för teleterminalutrustning, ändrat genom
direktiv 91/263/EEG eller rådets beslut 87/95/EEG av den 22 december 1986 om standardisering inom området
informationsteknologi och telekommunikation eller andra av gemenskapens rättsakter inom specifika tjänste- ellervarusektorer,
c) användningen av dessa standarder, europeiska tekniska godkännanden eller gemensamma tekniska specifikationer
skulle tvinga den upphandlande myndigheten att använda produkter eller material som är oförenliga med den
utrustning som redan är i bruk eller skulle medföra orimliga kostnader eller orimliga tekniska svårigheter, dockendast under förutsättning att denna avvikelse är ett led i en klart definierad och dokumenterad plan om övergångtill Europastandarder, europeiska tekniska godkännanden eller gemensamma tekniska specifikationer inom en viss
tid,
d) projektet i fråga är av rent innovativt slag, och det därför inte vore ändamålsenligt att använda befintliga Europa-
standarder, europeiska tekniska godkännanden eller gemensamma tekniska specifikationer.
4. Upphandlande enheter som åberopar punkt 3 skall alltid, då så är möjligt, införa skälen till detta i det meddelande
om upphandling som offentliggörs i Europeiska gemenskapernas officiella tidning eller i kontraktshandlingarna och de
skall i samtliga fall införa dessa skäl i sin interna dokumentation och på begäran vidarebefordra dessa upplysningartill övriga medlemsstater och till kommissionen.
5. Om det saknas Europastandarder, europeiska tekniska godkännanden eller gemensamma tekniska specifikationer
a) skall de tekniska specifikationerna fastställas med hänvisning till nationella tekniska specifikationer som erkänts
uppfylla de grundläggande kraven i gemenskapsdirektiven om teknisk harmonisering, enligt de förfaranden somfastställs i dessa direktiv och särskilt enligt de förfaranden som fastställs i direktiv 89/106/EEG,
b) får de tekniska specifikationerna fastställas med hänvisning till nationella tekniska specifikationer som avser
projektering, beräkningsmetoder, utförande av bygg- och anläggningsarbeten och materialanvändning,
c) får de tekniska specifikationerna fastställas med hänvisning till andra handlingar.
I det senare fallet är det lämpligt att, i fallande ordning, hänvisa till
i) nationella standarder som införts för att genomföra internationella standarder som godtas av den stat den
upphandlande myndigheten tillhör,
ii) andra nationella standarder och nationella tekniska godkännanden i den stat den upphandlande myndigheten
tillhör,
iii) varje annan standard.SV C 333/24 Europeiska gemenskapernas officiella tidning 28.11.2001
6. Om inte föremålet för kontraktet motiverar att avvikelse görs, skall medlemsstaterna förbjuda att det i villkoren för ett
kontrakt införs sådana tekniska specifikationer som anger produkter av särskilt märke, ursprung eller framställning
och som därför gynnar eller utesluter vissa tjänsteleverantörer. I synnerhet skall det vara förbjudet att ange varu-märken, patent, typbeteckningar och specifika ursprung eller framställningar. Dock får sådana specifikationer god-kännas om de följs av uttrycket eller likvärdig i de fall då de upphandlande enheterna inte på annat sätt kan
beskriva kontraktsföremålet med tillräcklig precision och begriplighet för alla berörda.
När det gäller försörjningssektorn återfinns de gemensamma bestämmelserna på det tekniska området i artikel 18 i
försörjningsdirektivet. Dessa regler skiljer sig från dem i direktiven 92/50/EEG, 93/36/EEG och 93/37/EEG på så sätt attde är mindre detaljerade och uttömmande. Artikel 18 i direktiv 93/38/EEG återfinns nedan.
DIREKTIV 93/38/EEG
AVDELNING III
Tekniska specifikationer och standarder
Artikel 18
1. De upphandlande enheterna skall ange de tekniska specifikationerna i de allmänna dokumenten eller respektive
kontraktshandlingarna.
2. De tekniska specifikationerna skall definieras i enlighet med europeiska specifikationer, när sådana finns.3. Saknas europeiska specifikationer skall de tekniska specifikationerna, så långt möjligt är, definieras i enlighet med
andra standarder, som tillämpas inom gemenskapen.
4. De upphandlande enheterna skall definiera de tillläggskrav som är nödvändiga för att komplettera de europeiska
specifikationerna eller andra standarder. Därvidlag skall de ge företräde till specifikationer som tar fasta på funktions-
duglighet före design eller egenskapsbeskrivningar, såvida inte den upphandlande enheten har objektiva skäl att anseatt sådana specifikationer är inadekvata för syftet med kontraktet.
5. Tekniska specifikationer som anger varor av ett visst märke eller ursprung eller speciell framställning, och som
gynnar eller utesluter vissa företag, får inte användas, såvida inte sådana specifikationer är oundgängliga med tanke
på syftet med kontraktet. I synnerhet förbjuds angivande av varumärke, patent, typbeteckning, specifika ursprung
eller framställningar. Dock får en sådan specifikation förekomma om den följs av eller likvärdig, när syftet medkontraktet inte kan beskrivas på annat sätt med tillräcklig precision och begriplighet för alla berörda.
6. Upphandlande enheter får avvika från punkt 2 om följande gäller:
a) Det är tekniskt omöjligt att på ett tillfredsställande sätt fastställa om en vara överensstämmer med de europeiska
specifikationerna.
b) Tillämpningen av punkt 2 skulle förhindra tillämpningen av rådets direktiv 86/361/EEG av den 24 juli 1986 om
inledningsskedet av det ömsesidiga erkännandet av typgodkännande för teleterminalutrustning, eller rådets beslut87/95/EEG av den 22 december 1986 om standardisering inom området för informationsteknologi och tele-kommunikation.
c) Användningen av dessa specifikationer, i samband med anpassningen av gällande tillämpning till europeiska
specifikationer, skulle tvinga den upphandlande enheten att anskaffa varor som är oförenliga med sådana somredan är i bruk, eller skulle medföra orimliga kostnader eller orimliga tekniska svårigheter. Upphandlande enheter får endast
utnyttja denna avvikelse som ett led i en klart definierad och dokumenterad plan i syfte att inom en viss tid övergå till
europeiska specifikationer .
d) Den gällande europeiska specifikationen är inte lämpad för den tilltänkta användningen eller tar inte hänsyn till
tekniska utvecklingar som skett sedan den antagits. Upphandlande enheter som utnyttjar denna avvikelse, skallmeddela berörd standardiseringsmyndighet, eller något annat organ, som har rätt att ompröva de europeiskaspecifikationerna, om varför de anser den europeiska specifikationen olämplig och begära att den omprövas.
e) Om projektet i fråga är av rent innovativt slag, där europeiska specifikationer inte går att tillämpa.
7. I de meddelanden som skall offentliggöras enligt artikel 21.1 a eller 21.2 a skall det anges om avvikelse enligt punkt 6
har gjorts.
8. Denna artikel gäller inte tvingande tekniska föreskrifter, om dessa är förenliga med gemenskapsrätten.SV 28.11.2001 Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 333/25
BILAGA II
DEFINITION AV VISSA TEKNISKA SPECIFIKATIONER
Innehållet av definitionen av vissa tekniska specifikationer i bilaga 2 av direktiv 92/50/EEG (tjänster), bilaga 3 av direktiv
93/36/EEG (varor), bilaga 2 av direktiv 93/37/EEG (bygg- och anläggningsarbeten), och artikel 1, stycke 813 av direktiv93/38/EEG (försörjningssektorerna) är samma, även om inte ordalydelsen av dessa definitioner är helt identisk. Därför
finner ni nedan, som exempel, texten från bilaga 2 av direktiv 92/50/EEG.
BILAGA II
DEFINITION AV VISSA TEKNISKA SPECIFIKATIONER
I detta direktiv används följande beteckningar med de betydelser som här anges:
1.teknisk specifikation: de fullständiga tekniska kraven, som särskilt framgår av kontraktshandlingarnas angivelser av krav
på arbete, material, produkt eller vara, vilka möjliggör en sådan beskrivning därav, att arbetet, produkten eller varan
uppfyller det av den upphandlande myndigheten avsedda ändamålet. De tekniska kraven skall omfatta nivån förkvalitet, prestanda, säkerhet eller dimensioner inklusive kraven på material, produkter eller varor med avseende påkvalitetssäkring, terminologi, symboler, tester och testmetoder, emballage, märkning och klassificering. De skall också
omfatta regler med avseende på utformning och kostnadsberäkning, test, inspektion och godkännande av arbeten,
metoder eller konstruktionsteknik, liksom för alla andra tekniska villkor, som de upphandlande myndigheterna kanföreskriva med hänvisning till allmänna eller särskilda bestämmelser rörande avslutade arbeten, inklusive ingåendematerial eller delar.
2.standard: en teknisk specifikation, som godkänts av ett erkänt standardiseringsorgan för återkommande och kon-
tinuerlig tillämpning, men som normalt inte är tvingande.
3.europeisk standard: en standard som antagits av Europeiska standardiseringskommittØn (CEN) eller Europeiska elekt-
riska standardiseringskommittØn (Cenelec) såsom Europastandard (EN) eller harmoniseringsdokument (HD) enligt
de gemensamma bestämmelserna för dessa organisationer eller av Europeiska institutet för telekommunikationsstan-
darder (ETSI) som europeisk telekommunikationsstandard (ETS).
4.europeiskt tekniskt godkännande: ett positivt tekniskt utlåtande om användningen av en produkt, grundat på hur den
uppfyller väsentliga krav för bygg- och anläggningsarbeten genom sina egenskaper och angivna villkor för till-
lämpning och användning. Det europeiska godkännandet skall meddelas av ett organ, som av en medlemsstat särskiltutsetts för detta ändamål.
5.gemensam teknisk specifikation: en teknisk specifikation, som upprättats enligt ett förfarande som har erkänts av
medlemsstaterna i syfte att åstadkomma enhetlig tillämpning i samtliga medlemsstater, och som har publicerats i
Europeiska gemenskapernas officiella tidning .
6.väsentliga krav: krav avseende säkerhet, hälsoskydd och vissa andra hänsyn till det allmännas intresse, vilka kan ha
samband med bygg- och anläggningsarbetena.SV C 333/26 Europeiska gemenskapernas officiella tidning 28.11.2001