A4-0113/97

Resolution om kommissionens meddelande om genomförande av benchmarking av den europeiska industrins konkurrenskraft (KOM(96)0463 - C4-0622/96)

Europaparlamentet utfärdar denna resolution,

- med beaktande av kommissionens meddelande (KOM(96)0463 - C4-0622/96),

- med beaktande av kommissionens meddelande om en europeisk kvalitetsfrämjande politik för att stärka den europeiska konkurrenskraften (SEK(96)2000),

- med beaktande av sin resolution av den 9 mars 1994 om vitboken om tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning (KOM(93)0700) ((EGT nr C 91, 28.3.1994, s.124.)),

- med beaktande av sitt yttrande av den 19 september 1996 om det tredje fleråriga programmet för små och medelstora företag inom Europeiska unionen (1997-2000) ((EGT nr C 320, 28.10.1996, s. 153.)),

- med beaktande av sin resolution av den 29 juni 1995 om kommissionens meddelande om en konkurrenskraftig industripolitik för Europeiska unionen (KOM(94)0319) ((EGT nr C 183, 17.7.1995, s. 26.)),

- med beaktande av slutsatserna från rådet (industri) den 14 november 1996,

- med beaktande av slutsatserna från Europeiska rådet i Dublin,

- med beaktande av betänkandena från den rådgivande gruppen för konkurrenskraft,

- med beaktande av uttalanden från den expertgruppen som deltog i den utskottsutfrågning som den 5 februari 1997 anordnades av parlamentets utskott för ekonomi, valutafrågor och industripolitik,

- med beaktande av betänkandet från utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik och yttrandet från utskottet för sysselsättning och socialfrågor (A4-0113/97), och med beaktande av följande:

A. Benchmarking är en lämplig metod för att upptäcka de brister i konkurrenskraften som finns inom den europeiska industrin och metoden baseras på en jämförelse av praxis, scenarier och resultat hos ekonomiska aktörer av liknande karaktär. Genom benchmarking försöker man fastställa hur de bästa företagarmetoderna har uppnåtts. Utifrån resultaten från denna jämförelse kan man dock inte omedelbart vidta konkreta åtgärder utan hänsyn till Europeiska unionens socioekonomiska verklighet i sin helhet.

B. För att säkerställa att de olika indikatorerna blir jämförbara och konsekventa måste benchmarking utvecklas och genomföras av medlemsstaterna efter samråd sinsemellan samt samråd med kommissionen.

C. Benchmarking är en metod för att bedöma ekonomin och bör betraktas som ett instrument och inte som en politik i sig själv.

D. Det finns olika nivåer vid användningen av benchmarking. För att kunna analysera den europeiska industrins konkurrenskraft måste man genomföra en benchmarking av dess ramvillkor och en annan av själva industrin och en av de undersektorer som industrisektorn består av, samt av de företag som ingår i industrisektorn.

E. Det är i sista hand företagen som bär ansvaret för att vidmakthålla konkurrenskraften men de offentliga myndigheterna har den viktiga uppgiften att tillhandahålla en lämplig ram för att företagen skall kunna utveckla sin verksamhet samt att säkerställa att företagens strävanden låter sig förena med målet som består i en hållbar ekonomisk utveckling.

F. För att benchmarking inom industrin samt en kvalitetsfrämjande politik skall lyckas och förbättra Europas konkurrenskraft är det en absolut förutsättning att arbetsmarknadens alla parter, inberäknat de små och medelstora företagen, får medverka.

G. Konkurrenskraften är inget självändamål, utan ett medel att uppnå högre levnadsstandard och social välfärd. För att uppnå en hög social välfärd krävs även en hög grad av miljöskydd. De strukturella faktorer som inverkar på konkurrenskraften är centralt i det meddelande från kommissionen som behandlas i denna resolution.

H. EU:s konkurrensställning vad gäller industrivaror försämrades under hela åttiotalet fram till början av nittiotalet då en viss återhämtning ägde rum. Denna återhämtning berodde emellertid på en ekonomisk tillbakagång, som minskade efterfrågan på import, vilket ledde till att handelsbalansen tillfälligt nästan automatiskt kom att förbättras.

I. Att EU klarat sig allt sämre inom handeln kan inte förklaras uteslutande med hänvisning till skillnader i fråga om tillväxten, eftersom EU under perioden 1980-1993 kunnat uppvisa nästan samma genomsnittliga tillväxtsiffror som resten av OECD. Medan EU:s krympande handelsöverskott delvis kan förklaras med hjälp av makroekonomiska obalanser, såsom en valutauppvärdering till följd av inflöden av kapital, måste även andra bidragande faktorer finnas.

J. EU har förlorat marknadsandelar på de framväxande marknaderna, i synnerhet till producenter i Asien utanför Japan, och EU har likaså fortgående förlorat marknadsandelar i Nordamerika, både till producenter från Asien utanför Japan och till producenter från Latinamerika.

K. Det är att observera att de sektorer som haft att uppvisa de högsta tillväxtsiffrorna inom världshandeln också är de sektorer inom vilka EU ligger sämst till -utgående från EU:s handelsbalans- vilket tyder på att EU gradvis håller på att låsa fast sig i en felaktig specialisering.

L. Trots att EU har kunnat bevara en relativt stark ställning både inom läkemedels- och flyg- och rymdindustrin samt i viss mån återvunnit sin ställning inom programvarubranschen, är EU:s ställning på högteknologimarknaden svag, och det kan också noteras att EU:s ställning på marknader som traditionellt utgjort själva kärnan i dess industrivaruexport, uppvisat en varierande grad av tillbakagång.

M. Industrins konkurrenskraft beror inte enbart på dess effektivitet utan även på dess kommersiella förmåga, vilken i sin tur är beroende av institutionellt stöd till utrikeshandel, vilket bör anses ingå i det vi kallat ramvillkor.

N. I några av de sektorer som anses vara av strategisk betydelse skulle ett oreglerat öppnande av den europeiska marknaden utan avtal om ömsesidighet med de viktigaste icke-europeiska staterna kunna orsaka allvarliga störningar på marknaden.

Infrastruktur och tjänster

O. I den genomsnittliga kostnadsstrukturen för ett industriföretag inom EU går 40 % till köp av råvaror, 20 % till köp av tjänster, 30 % är arbetskraftskostnader och 10 % finansiella kostnader.

P. Priserna på nyckeltjänster är högre i Europa än hos de främsta konkurrenterna och de framsteg som skett i övriga världen vad gäller avreglering har gjort att denna skillnad ökat. Trots de framsteg som skett tack vare genomförandet av den inre marknaden finns det fortfarande sektorer med begränsat tillträde och dessa sektorer motsvarar nästan hälften av EU:s BNP. Bland dessa sektorer finns offentlig upphandling, byggnadssektorn, distribution, transportnät, energi och kommunikationer. Statligt stöd är visserligen ibland berättigat av strategiska skäl, men de är en källa till ekonomisk ineffektivitet som skadar hela ekonomin.

Q. Den amerikanska arbetsmarknadsmodellen kan inte jämföras med gemenskapsmodellen på grund av de stora skillnader som råder mellan de två socialförsäkringssystemen, vilket skapar en stor osäkerhetsfaktor vad gäller arbeten i Förenta staterna.

R. I den lämpliga ramen bör ingå infrastruktur och tillhandahållande av allmänna tjänster, som dessutom med tanke på principerna för sammanhållning och solidaritet i EG-fördraget bör uppnå en gemensam miniminivå i alla medlemsstater. Offentliga investeringar i infrastruktur i de regioner som är ekonomiskt minst utvecklade bidrar även till att minska skillnaden mellan dessa regioner och de mest utvecklade.

Arbetsmarknad, social lagstiftning, utbildning av arbetskraften

S. EU ligger mycket sämre till än USA både vad gäller arbetsproduktivitet och sysselsättningsnivå dvs den andel av befolkning i arbetsför ålder som är sysselsatt. Denna skillnad kan varken tillskrivas mänskliga resurser, kapitalbas eller infrastruktur i Europa eller den inre marknadens storlek eller utveckling.

T. För att man skall kunna bibehålla den europeiska sociala modellen krävs hög sysselsättningsnivå och för att uppnå detta måste socialförsäkringssystemen lägga större tonvikt på aktiva sysselsättningsåtgärder (utbildning, rörlighet osv.) än på att lindra konsekvenserna av arbetslösheten. Det är av största vikt att bibehålla en hög nivå av socialt skydd och solidaritet mellan generationerna.

U. Beskattning av arbetskraften utgör en kostnad och hinder för nyanställning, vilket medför lägre sysselsättningsnivå. Under perioden 1980-1994 ökade den genomsnittliga skattesatsen för anställd arbetskraft i EU från 34 % till 40 %, medan skattesatsen för andra produktionsfaktorer minskade från 44 % till 35 %. De löner som ligger lägst på löneskalan beskattas särskilt hårt jämfört med i USA och Japan.

V. Konkurrensen mellan olika länder både globalt och inom EU vad gäller förmågan att erbjuda olika fördelar i beskattningshänseende i syfte att locka investeringar av internationellt rörligt kapital har tillsammans med storföretagens strävan att undvika skatt i hög grad bidragit till att beskattningen av arbete blivit allt hårdare inom EU, i och med att arbetskraften är den minst rörliga produktionsfaktorn.

W. Det vore till fördel både för arbetstagarna och för industrin i Europa om de gemensamt kunde utöka begreppet anställningstrygghet med begreppet trygghet för dem som står till arbetsmarknadens förfogande. För att anpassa arbetsmarknaden till världsekonomin skulle det vara positivt om arbetskraften hade en större rörlighet. Denna rörlighet beror inte enbart på arbetsmarknadsregler utan även på situationen på bostadsmarknaden, som i oerhört stor utsträckning försvårar den geografiska rörligheten, på arbetarnas bristande utbildning, som förhindrar rörligheten mellan olika funktioner inom företaget och på företagens pensionsfonder, som ökar kostnaden för att byta arbete.

X. En stabil sysselsättning gynnar investeringar i mänskliga resurser och därmed en höjning av arbetskraftens utbildningsnivå. Sådan stabilitet förefaller mer ändamålsenlig än höga kostnader för att minska personalstyrkan, kostnader som tenderar att öka företagarnas tveksamhet att nyanställa i tider av ekonomisk tillväxt.

Y. Det finns ingen gemensam marknad för utbildning och fortbildning av arbetare. En sådan gemensam marknad skulle i stor utsträckning bidra till att förbättra utbildningens kvalitet och rörlighet.

Kapitalmarknader

Z. Trots de framsteg som gjorts beträffande avregleringen av kapitalmarknaderna, finns det fortfarande begränsningar som försvårar tillgången till nödvändigt investeringskapital särskilt för innovativa och snabbt växande små och medelstora företag.

AA. De genomsnittliga nominella kortsiktiga räntorna i EU ligger sedan 1980 mellan en och två punkter högre än i USA och nästan fyra punkter högre än i Japan.

Forskning och utveckling

AB. Europas investeringar i forskning och utveckling är lägre än USA:s och Japans och det finns ett samband mellan dessa investeringar och produktiviteten i ekonomin. Det amerikanska systemet med skattelättnader som stimulans har visat sig mer effektivt än det europeiska systemet med subventioner med avseende på dess kapacitet att stimulera investeringar i FoU. Den europeiska industrins kapacitet att utnyttja tekniska nyheter är också lägre än den amerikanska och den japanska.

AC. Graden av spridning av innovationerna är också lägre än i USA och Japan och denna låga spridning gör det svårare att få lönsamhet i FoU-investeringar.

AD. Kärnan i Europas industri utgörs till 90 % av små och medelstora företag och dessa företag har i flertalet fall inte tillräckliga resurser för att genomföra analyser inom området benchmarking.

Benchmarking och konkurrenskraft

1. Parlamentet understryker att fastän det påvisats att benchmarking fungerar bra i företagen så bör man iaktta försiktighet vid tillämpningen av benchmarking inom den offentliga sektorn, samt anser att benchmarking helt enkelt är ett verktyg som bör användas vid strävandena att uppnå politiskt överenskomna prioriteringar; understryker ytterligare att den internationella konkurrenskraften inom tillverkningsindustrin, hur viktig den än är med tanke på näringslivet inom Europa, inte får utgöra den enda tyngdpunkten för offentlig verksamhet, utan tillräckliga resurser måste också anslås för tjänstesektorer, som vanligtvis inte är utsatt för internationell konkurrens men som spelar en viktig roll i samband med sysselsättningsskapandet,

2. betonar att en utgångspunkt för att bedöma EU:s ekonomi och konkurrenskraft är nivån på antalet skapade arbetstillfällen och att alla åtgärder som bidrar till att höja denna nivå bör omfattas av benchmarkingmetoderna,

3. delar kommissionens syn att konkurrenskraften är ett medel att uppnå högre levnadsstandard och social välfärd, men inte utgör ett självändamål; uppmanar kommissionen att låta parlamentet medverka i allt som rör benchmarking,

4. delar också kommissionens åsikt om att begreppet levnadsstandard måste ges en vittomfattande definition så att det också kommer att innefatta inslag som är svåra att uttrycka kvantitativt, såsom en hög standard på miljöskyddet och en låg förekomst av brottslighet och understryker kommissionens konstaterande om att bruttonationalprodukten utgör ett otillräckligt mått på levnadsstandarden,

5. uppmuntrar sektorsorganisationer från arbetsgivar- och fackföreningssidan att genomföra benchmarkingundersökningar, som gör att de kan upptäcka brister i hur de fungerar i förhållande till de världsledande,

6. anser det ofrånkomligt att det införs mekanismer för stöd till de små och medelstora företagen, om det framgår att dessa företag, som intar en nyckelposition inom Europas näringsliv, tillämpar tekniken med benchmarking för att förbättra sin konkurrenskraft,

7. uppmanar kommissionen att framlägga slutsatser om hur det kan komma sig att vissa industrigrenar inom Europa, såsom tillverkningen av livsmedel och drycker, tobaksvaror och möbler samtliga uppvisade högre förädlingsvärden än sina motsvarigheter i USA och Japan; uppmanar kommissionen att förfara på samma sätt med avseende på de medlemsstater inom EU som klarade sig bättre än USA och Japan när det gällde att skapa nya arbetstillfällen,

8. uppmanar kommissionen att omedelbart samråda med arbetsmarknadens samtliga parter, i synnerhet fackföreningarna och de små och medelstora företagen eftersom benchmarking inom näringslivet endast kan lyckas om alla därav berörda parter får medverka,

9. anser att ingen aktiv sysselsättningsåtgärd kan få positiva effekter om inte de offentliga och privata investeringarna ökar så mycket att de väsentligen påverkar dagens arbetslöshetsnivåer,

10. uppmanar kommissionen att inbjuda parlamentet att delta i de årligen återkommande trepartsbesöken i Japan och USA i syfte att utvärdera benchmarking,

11. betonar att nettoökningen av sysselsättningstillfällen är det viktigaste kriteriet för framgång inom EU och dess medlemsstater; uppmanar följaktligen rådet att överväga alla ramvillkor som påverkar skapandet av syssselsättning och i synnerhet växelverkan mellan utbildning, forskning och tillgången till riskvilligt kapital.

Infrastruktur och tjänster

12. noterar att rådgivargruppen Ciampi som har konkurrenskraft som sitt arbetsområde, underströk vikten av offentliga investeringar för bevarandet av en kvalitativt högtstående infrastruktur inom Europa; noterar att de offentliga investeringarna kraftigt avtagit i förhållande till bruttonationalprodukten under åttiotalet, från i genomsnitt 3,5 % inom EU vid början av åttiotalet till 2,5 % under de första åren av nittiotalet och uttrycker oro för att den föreslagna tillväxt- och stabilitetspakten ytterligare kommer att påskynda denna process; yrkar därför på att benchmarking skall användas som ett sätt att jämföra nivåerna på investeringarna från den offentliga sektorns sida inom EU å ena sidan med motsvarande investeringar i USA och Japan å andra; välkomnar också försöken att gynna nya former av offentligt-privat partnerskap inom detta område; förespråkar att skillnaderna i fråga om utveckling mellan olika regioner inom EU skall minskas med hjälp av investeringar i infrastrukturen,

13. uttrycker sin oro över läget för tjänstesektorn inom EU i förhållande till konkurrenterna och anser att om man inte handlar beslutsamt på detta område för att minska kostnaden för tjänster kommer det europeiska näringslivet inte att med framgång kunna konkurrera på de internationella marknaderna,

14. uttalar sig till förmån för de avregleringar som återstår att göra inom tjänstesektorn, eftersom det anser att en avreglering visserligen på kort sikt har en kostnad, men de fördelar som en förnuftig liberalisering och avreglering innebär på lång sikt kan vara större; begär därför att medlemsstaterna och kommissionen skall undersöka möjligheterna att skynda på processerna för att öppna marknaderna i de sektorer som fortfarande har restriktioner (experttjänster, finansiella tjänster, energi, transporter, telekommunikationer), men önskar att denna öppning sker på villkor att man garanterar alla medborgare tillträde till kvalitetstjänster till ett rimligt pris och på villkor att det garanteras en hög och harmoniserad standard på miljöskyddet så att varje form av «miljödumpning» på dessa områden kan undvikas,

Arbetsmarknad, social lagstiftning, utbildning av arbetskraften

15. anser att det finns en viss obalans i existerande sociala skyddsnät i Europa, eftersom de är inriktade på att lindra konsekvenserna av arbetslösheten (passiva åtgärder), men inte lika mycket på att eliminera orsakerna och anser att man för att kunna bevara det med garantier för framtiden måste lägga större tonvikt på aktiva sysselsättningsåtgärder (omskolning av arbetskraften, utbildning, rörlighet osv.),

16. understryker att benchmarking bör användas för att mäta kvaliteten i fråga om företagsledarkunskaper och utbildning av företagsledare inom Europeiska unionen, i och med att kostnadsskillnaderna mellan europeiska företag och deras motsvarigheter i USA och Japan ofta beror på bristande driftseffektivitet,

17. Uppmanar kommissionens generaldirektorat med ansvar för benchmarking att rådgöra med GD V (hälsa och säkerhet) för att utreda de positiva effekterna av benchmarking av «referensarbetsplatser» där man kan visa att de «bästa metoderna för hälsa och säkerhet på arbetsplatsen» inte bara är etiskt föredömliga, utan att de även är ekonomiskt märkbara i termer av förbättrad effektivitet och produktivitet och därmed höjer den europeiska industrins konkurrenskraft.

18. noterar att de genomsnittliga kostnaderna för arbetskraft i dagens läge är lägre inom EU än i Japan och att Frankrike -ett av de länder som drabbats hårdast av arbetslöshet och förlust av marknadsandelar -har relativt låga kostnader för sin arbetskraft; drar den slutsatsen att EU visserligen har förlorat marknadsandelar inom ett flertal industrisektorer men att det inte finns något belägg för påståendet om att dessa förluster skulle stå i samband med höga kostnader för arbetskraften; noterar också att löneutvecklingen inte bara borde ses i relation till sina följder på utbudssidan utan också relateras till den inverkan den har på efterfrågan; yrkar därför på att inget försök till benchmarking inom näringslivet bör bygga på en snäv definition av begreppet konkurrenskraft, inriktad enbart på konkurrensen mellan löner och priser,

19. uppmanar medlemsstaterna att låta nivån och strukturen på beskattningen av olika produktionsfaktorer omfattas av dess system för benchmarking, så att en justering av den för närvarande höga skattesatsen på arbetskraft kan komma till stånd, genom vilken medlemsstaterna skulle få möjlighet att beskatta företagsvinster, kapitalinkomster och förmögenhet samt styra över skattesystemet mot miljöskatter; betonar behovet av att gå vidare på ett samordnat sätt mot en minskning av kostnader för arbetskraft som inte utgörs av lönekostnader, särskilt i de lägre lönenivåerna,

20. uppmanar medlemsstaterna att anta en metod för benchmarking för arbetsmarknads- och miljöpolitiken, såväl som för industrisektorer, för att få till stånd en snabbare övervakning och spridning av den bästa politiken och de bästa praktiska lösningarna som främjar en hållbar utveckling,

21. anser att stabilitet och flexibilitet på arbetsmarknaden är förenliga och mycket önskvärda målsättningar; uppmanar arbetsmarknadens parter, inklusive de små och medelstora företagen, att fullt medverka vid uppnåendet av dessa mål,

22. bedömer att det skulle vara fördelaktigt att lägga fram ett liknande förslag för erkännande av examensbevis och meriter som det som fastställts för varor inom den inre marknaden; anser också att ett system för kvalitetsintyg liknande det som finns för uppfyllande av miljöregler skulle förbättra utbildningens kvalitet och öppenhet,

23. uppmanar rådet, kommissionen och medlemsstaterna att lägga särskild vikt vid att anta en uppsättning indikatorer för att noga övervaka utvecklingen av yrkesskickligheten, särskilt utbildning inom ny teknologi, samt att säkerställa att yrkeskvalifikationer upprätthålls på en nivå som motsvarar marknadens krav och att program för livslångt lärande bidrar effektivt till rörligheten i yrkeslivet genom att Europeiska socialfonden utnyttjas i full utsträckning.

Kapitalmarknader

24. anser att man, trots de framsteg som skett på området, måste fortsätta framåt mot en verklig inre kapitalmarknad; av denna anledning måste man agera på området för hypotekslån och marknaderna för obligationer med fast ränta; man borde även avskaffa skillnaderna i beskattning på inkomster från investeringar som snedvrider kapitalrörelserna mellan medlemsstaterna samt fullfölja den inre marknaden för försäkringar,

25. understryker såsom tidigare att den ekonomiska och monetära unionen kommer att ha en gynnsam inverkan på konkurrenskraften inom EU i och med att transaktions- och växelkurssäkringskostnaderna faller bort samt i och med att planer och kalkyler kan göras upp utgående från en säkrare grund , insynen förbättras, i synnerhet för de små och medelstora företagen, och finansmarknaden inte längre kommer att vara så begränsad,

Forskning och utveckling

26. anser att man måste finna kreativa lösningar som gör det möjligt att öka de ekonomiska resurser som sätts av för forskning och utveckling,

27. uppmanar dessutom kommissionen att använda sig av benchmarking inom den offentliga sektorn för att se vilken politik som är mest lämpad för att omsätta FoU-resultat till innovativa produkter och processer, i syfte att komma fram till vilka åtgärder som behövs på detta område i medlemsstaterna och på EU-nivå,

28. uppmanar företagen och medlemsstaterna att öka sitt gränsöverskridande samarbete på FoU-området; uppmanar kommissionen att föreslå åtgärder för att öka samarbetet mellan europeiska små och medelstora företag på detta område,

Framtida åtgärder

29. uppmanar kommissionen att så snart som möjligt göra utkast till arbetsförfaranden för den fortlöpande process som benchmarking innebär, varvid också skall innegå pilotprojekt som skall utföras i nära samarbete med kommissionen, medlemsstaterna och företrädare för näringslivet och fackföreningarna, i syfte att kartlägga de problem som kan förekomma på benchmarkings område och nå fram till standardförfaranden att användas för identifiering och karaktäristik av vilka förfaranden som är de bästa,

30. föreslår att kommissionen skall ordna med utbyte och insamling av upplysningar om arbete som redan utförts på benchmarkingområdet på olika nivåer: globalt, inom OECD, på det sameuropeiska och nationella planet och på företagsnivå, i syfte att dra nytta av den erfarenhet som redan samlats i fråga om benchmarking,

31. uppmanar kommissionen att föreslå ett arbetsprogram för det kommande arbetet med benchmarking, efter hörande av Europaparlamentet så snart som resultaten av pilotprojekten är tillgängliga, samt att därefter årligen framlägga en rapport om de framsteg som gjorts på området benchmarking (något som kunde ingå i den årliga rapporten om konkurrenskraft); denna rapport skulle sedan tas upp till behandling i rådet i samband med en årlig debatt om konkurrenskraften, efter det att Europaparlamentet hörts i saken,

32. uppdrar åt sin ordförande ett vidarebefordra denna resolution till kommissionen, rådet och arbetsgivar- och fackföreningsorganisationer.