MOTIVERING

1.BAKGRUND TILL FÖRSLAGET

Detta förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om upphävande av förordning (EEG) nr 1108/70 och förordning (EG) nr 851/2006 läggs fram inom ramen för kommissionens Refit-program och åtagande om bättre lagstiftning. Syftet är att se till att lagstiftningsramen håller god kvalitet och fungerar ändamålsenligt, i linje med det interinstitutionella avtalet mellan Europaparlamentet, rådet och kommissionen om bättre lagstiftning. För att uppnå det syftet föreslår kommissionen att dessa akter upphävs, eftersom de är föråldrade.

Kommissionen tillkännagav i sitt arbetsprogram för 2020 sin avsikt att upphäva förordning (EEG) nr 1108/70. På grundval av artikel 91 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (f.d. artikel 71 i EG-fördraget och f.d. artikel 75 i EEG-fördraget) krävs enligt förordning (EEG) nr 1108/70 insamling av uppgifter om infrastrukturkostnader för järnväg, väg och inre vattenvägar samt insamling av statistik om användningen av motsvarande infrastruktur. Huvudsyftet med förordningen var att samla in information om kostnader för transportinfrastruktur och användning av transportinfrastruktur (rapporter) i medlemsstaterna för att inom ramen för den gemensamma transportpolitiken utveckla ett avgiftssystem för användningen av infrastruktur.

Eftersom medlemsstaterna hade svårigheter att rapportera de begärda uppgifterna ändrades förordning (EEG) nr 1108/70 genom rådets förordning (EEG) nr 1384/79. Genom den förordningen infördes förenklingar och korrigeringar i syfte att förenkla uppgiftskraven. Ytterligare fyra ändringar av förordning (EEG) nr 1108/70 gjordes efter det att nya medlemsstater anslutit sig.

Dessutom innehåller förordning (EEG) nr 2598/70, ändrad genom kommissionens förordning (EEG) nr 2116/78, kommissionens förordning (EG) nr 906/2004 och kommissionens förordning (EG) nr 851/2006, definitioner av vissa av de uppgifter som bör tas upp under de olika rubriker i redovisningen som fastställs i förordning (EEG) nr 1108/70.

I enlighet med artikel 9.3 i förordning (EEG) nr 1108/70 bör kommissionen varje år lämna in en sammanfattande rapport till rådet med den viktigaste statistiken över kostnader för transportinfrastrukturen och dess användning. Kommissionen har hittills lämnat in 15 rapporter. Kommissionens 15:e rapport till rådet och Europaparlamentet om kostnader för och utnyttjande av infrastruktur på järnväg, väg och inre vattenvägar, som omfattar uppgifter från 1987 till 1989, offentliggjordes 1994. Trots upprepade påminnelser underlät flera medlemsstater att lämna alla uppgifter för de granskade åren eller lämnade inte in uppgifterna på den blankett som krävs enligt förordningen. Detta undergrävde publikationernas regelbundenhet och innebar att aggregerade uppgifter för EU inte kunde tas fram.

Kommissionen har inte utarbetat några nya rapporter sedan 1998, främst på grund av att den nästan inte har mottagit några uppgifter från medlemsstaterna och att de uppgifter som den mottog till största delen var ofullständiga. Sedan 2005 har endast fyra medlemsstater rapporterat uppgifter om infrastrukturinvesteringar till kommissionen på grundval av förordning (EEG) nr 1108/70.

Dessutom har de definitioner och klassificeringar som används i förordningen blivit föråldrade. De mest slående exemplen är avsnitten A.1 och A.2 i bilaga II till förordningen, som innehåller en förteckning över alla järnvägsoperatörer i Europa för vilka medlemsstaterna bör samla in respektive kostnader för infrastruktur, utan hänsyn till den process för öppnande av järnvägssektorns marknad som införts genom de olika järnvägspaketen och förändringarna i styrningen, särskilt den åtskillnad mellan infrastrukturförvaltare och järnvägsföretag som skett för vissa av de företag som nämns i bilagan. Det är inte heller lämpligt att i en rättsakt förteckna järnvägsoperatörernas företagsnamn, eftersom de kan komma att ändras med tiden på grund av omorganisationer och därmed snabbt göra bilagan föråldrad.

Dessutom är många begrepp och klassificeringar föråldrade (t.ex. persontåg som klassificeras som ”expressfjärrtåg och expresståg” och ”övrigt”, godståg som klassificeras som ”snabbtåg” och ”normaltåg”, ”avverkade kilometer”, som vanligtvis endast kallas ”kilometer”) och saknar en lämplig definition. Andra är oförenliga med nuvarande klassificeringar. I förordningen efterlyses till exempel indikatorer för kategorin ”Varubil med högsta tillåtna totalvikt under 3 ton”, medan den nuvarande lagstiftningen – förordningarna (EG) nr 1071/2009 och (EG) nr 1072/2009 – riktar sig till lätta nyttofordon med en högsta tillåten totalvikt på mellan 2,5 och 3,5 ton.

2.Resultat av samråd med berörda parter och intern bedömning

2.1. Samråd

Under 2017 genomförde kommissionen ett riktat samråd med nationella statistikbyråer om medlemsstaternas svårigheter att uppfylla kraven i förordning (EEG) nr 1108/70. Den viktigaste slutsatsen från samrådet var att uppgifter om kostnader för transportinfrastruktur i allmänhet fanns tillgängliga på ministerienivå, men inte på den detaljnivå som lagstiftningen kräver. Trafikstatistik avseende användning av transportinfrastruktur (rapporter) var mindre tillgänglig. Dessa uppgifter samlas i allmänhet in av nationella statistikbyråer, i enlighet med olika sektorsspecifika statistikförordningar (förordning (EU) nr 70/2012 om statistikrapportering om varutransporter på väg, förordning (EU) 2018/974 om statistik över godstransporter på inre vattenvägar och förordning (EU) 2018/643 om järnvägstransportstatistik). De uppdelningar som krävs enligt förordning (EEG) nr 1108/70 är dock för det mesta inte tillgängliga.

På grundval av den information som samlats in från de 15 rapporterna och från samrådet med nationella statistikbyråer har den ansvariga kommissionsavdelningen bedömt förordning (EEG) nr 1108/70 med avseende på dess ändamålsenlighet och effektivitet, samstämmighet, relevans och EU-mervärde.

Ändamålsenlighet och effektivitet: På grund av de låga rapporteringsnivåer som krävs och de tekniska svårigheterna i fråga om att samla in uppgifter leder förordningen fortfarande till en alltför betungande uppgiftsinsamling för medlemsstaterna snarare än en effektiv och ändamålsenlig uppgiftsinsamling.

Samstämmighet: Förordning (EEG) nr 1108/70 överlappar delvis med andra, nyare, gällande regler för uppgiftsinsamling. När det gäller uppgifter om infrastrukturkostnader är den tydligaste överlappningen den med uppgiftsinsamlingen enligt TEN-T-förordningen (förordning (EU) nr 1315/2013), som samlar in en betydande mängd teknisk och finansiell information om TEN-T:s stomnät och övergripande nät. I undersökningen om övervakningen av järnvägsmarknaden, som bygger på kommissionens genomförandeförordning (EU) 2015/1100, samlas det även in information om järnvägar i Europa, inbegripet om kostnader för järnvägsinfrastruktur för underhåll, modernisering, ombyggnader och ny infrastruktur. När det gäller uppgifter om infrastrukturanvändning samlar Eurostat in olika statistiska uppgifter om godstransporter på väg, järnvägstransporter och transporter på inre vattenvägar som delvis överlappar trafikindikatorerna i förordning (EEG) nr 1108/70. Internationella transportforumet (ITF/OECD) har sedan 1995 regelbundet samlat in information om transportinfrastruktur och underhåll från sina medlemmar och offentliggjort kostnadsuppgifter för vägar (även med separata uppgifter för motorvägar), järnvägar, inre vattenvägar, kusthamnar och flygplatser. Förordning (EEG) nr 1108/70 är därför inkonsekvent och oförenlig med dessa senare rättsakter som ålägger medlemsstaterna att rapportera uppgifter om investeringar i transportinfrastruktur.

Relevans: Förordning (EEG) nr 1108/70 utarbetades vid en tidpunkt då de tre landtransportsätten spelade störst roll i transportpolitiken för de nio medlemsstaterna i Europeiska ekonomiska gemenskapen. Landtransporter är fortfarande det mest relevanta transportsättet i Europa, men globaliseringen och den ökade tillgången till luftfarten och dess utökade anslutningsmöjligheter lade ytterligare fokus på infrastrukturkostnaderna för hamnar och luftfart, som inte omfattas av förordningen.

EU-mervärde: Det finns ett tydligt mervärde i att ha endast en uppgiftskälla för kostnader för transportinfrastruktur på europeisk nivå (vilket för närvarande saknas) jämfört med att medlemsstaterna lämnar informationen var för sig. På grund av den låga detaljnivå som krävs och de tekniska svårigheterna med att samla in uppgifterna har dock endast fyra medlemsstater rapporterat denna information. Den mottagna informationen används inte för politiska initiativ eller tekniska analyser.