Inledning

1.Rättvis beskattning är en central del i den handlingsplan för en rättvis och enkel beskattning som kommissionen nyligen antagit till stöd för återhämtningsstrategin. Alla förväntas betala sin skäliga skatteandel. Om skatterna inte betalas måste skattemyndigheterna vidta indrivningsåtgärder för att uppbära skatten. Skattemyndigheternas befogenheter är dock begränsade till deras nationella territorium. De kan inte vidta indrivningsåtgärder i andra länder, trots att skattskyldiga kan ha flyttat utomlands eller kanske har tillgångar i andra länder. Därför har EU antagit lagstiftning enligt vilken EU:s medlemsstater får ge varandra ömsesidigt bistånd för indrivning av fordringar som avser skatter och andra fordringar enligt definitionen i artikel 2 i direktivet.

Hur detta bistånd för indrivning fungerar illustreras i följande exempel: En person betalar inte sina skatteskulder i medlemsstat A. Han eller hon flyttar till medlemsstat B men äger även egendom i medlemsstat C. Då kan skattemyndigheten i medlemsstat A be skattemyndigheten i medlemsstaterna B och C om hjälp att driva in de skattefordringar som medlemsstat A har.

På så sätt bidrar ömsesidigt bistånd för indrivning till att garantera rättvisa och icke-diskriminering i fråga om skatter. Det bidrar till att garantera att alla betalar sina skatter och det hjälper till att förebygga skattebedrägerier och budgetförluster för medlemsstaterna och för EU.

2.I denna rapport presenteras uppföljningen av kommissionens rapport COM(2017)778 av den 18 december 2017 till Europaparlamentet och rådet om hur den ordning fungerar som inrättats genom rådets direktiv 2010/24/EU av den 16 mars 2010 om ömsesidigt bistånd för indrivning av fordringar som avser skatter, avgifter och andra åtgärder. Enligt artikel 27.3 i direktivet ska kommissionen till Europaparlamentet och rådet vart femte år lämna en rapport om hur den ordning som inrättas genom direktivet fungerar. Denna rapport är den andra inom ramen för det nya direktivet och omfattar perioden 2017–2019.

3.I linje med slutsatserna i den föregående rapporten har följande åtgärder fastställts:

1) Insamlingen av statistiska uppgifter om användningen av bistånd för indrivning av skatt bör förbättras, mot bakgrund av en mer detaljerad utvärdering av hur effektivt och ändamålsenligt det ömsesidiga biståndet för indrivning är, med beaktande av behovet av att undvika eller begränsa ytterligare arbetsbelastning för de nationella skattemyndigheterna. Särskild uppmärksamhet bör också ägnas åt kopplingen mellan arbetsbördan för inkommande begäranden om bistånd och de administrativa resurser som används i den anmodade medlemsstaten.

2) Problem som hindrar ett smidigt fungerande ömsesidigt bistånd för indrivning bör undersökas i enskilda medlemsstater, mot bakgrund av rekommendationer eller andra åtgärder för att ta itu med dessa frågor.

3) Behov av och sätt att förbättra hur systemet med bistånd för skatteindrivning fungerar på EU-nivå bör undersökas.

4) Kunskaperna och medvetenheten om lagstiftningen om ömsesidigt bistånd för indrivning bör utvecklas, både hos nationella skattemyndigheter och skattebetalare.

5) Möjligheter och sätt att främja och underlätta bistånd för indrivning med tredjeländer bör undersökas, med beaktande av EU:s behörighet och prioriteringar.

4.När det gäller de tre första åtgärdspunkterna har ytterligare analyser gjorts av Fiscalis projektgrupp 110, i vilken 13 medlemsstater deltog. Synpunkter inhämtades också från de andra medlemsstaterna, särskilt när det gäller problem som uppstått på nationell nivå.

5.I denna rapport presenteras uppföljningsåtgärder och ett antal rekommendationer för ytterligare förbättringar.