Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om märkning av förpackningar samt om införandet av ett förfarande för bedömning av överensstämmelse för förpackningar" () (97/C 287/02)

Den 27 januari 1997 beslutade rådet att i enlighet med bestämmelserna i artikel 100a i EG-fördraget begära Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande om ovannämnda förslag.

Sektionen för miljö, folkhälsa och konsumtion, som ansvarade för kommitténs arbete i frågan, antog sitt yttrande den 15 maj 1997. Föredragande var Ann Davison, medföredragande Sergio Colombo och Paul Verhaeghe.

Vid sin 346:e plenarsession den 28-29 maj 1997 (sammanträdet den 28 maj 1997) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 73 röster för, 2 emot och 4 nedlagda röster.

Sammanfattning

(i) Kommittén bekräftar behovet av ett program för att minimera förpackningars miljöpåverkan och att man måste få ett slut på den ökande förekomsten av egenhändigt påhittade märken för att påvisa att en förpackning är återanvändnings- eller återvinningsbar.

(ii) Kommittén anser att en europeisk märkning för att indikera återanvändnings- eller återvinningsbarhet bör: a) grunda sig på befintliga och vitt erkända märken och b) vara internationellt erkänd.

(iii) Kommittén inser att detta kan innebära en viss försening i införandet av en europeisk märkning.

(iv) Kommittén anser dock att det är viktigare att medlemsstaterna inrättar adekvata återanvändnings- och återvinningsfaciliteter och samtidigt sprider information till konsumenterna.

(v) Kommittén uppmanar också kommissionen att försöka påskynda de stödjande europeiska standarderna för förpackningar.

(vi) Kommittén rekommenderar även att ett enhetligt förfarande för bedömning av överensstämmelse införs.

1. Inledning

1.1. Direktivförslaget syftar till att uppfylla den skyldighet som anges i artikel 8.1 i Europaparlamentets och rådets direktiv 94/62/EG om förpackningar och förpackningsavfall (), som anger att rådet skall besluta om märkning av förpackningar före den 31 december 1996.

1.2. Förslaget beskriver också hur man skall avgöra om de grundläggande kraven i bilaga 2 till direktivet om förpackningar och förpackningsavfall uppfylls. Man presenterar därför ett förfarande för denna kontroll för alla de förpackningar som täcks av direktivet.

1.3. Märkning av förpackningar

1.3.1. Genom att föreslå erkända europeiska grafiska symboler för förpackningars återanvändnings- och återvinningsbarhet prioriterar man i det föreslagna direktivet denna typ av förpackningar, vilket överensstämmer med direktivet om förpackningar och förpackningsavfall som

- anger att "till dess att vetenskapliga och tekniska framsteg gjorts vad avser upparbetningsprocesser, skall återanvändning och återvinning anses vara att föredra vad beträffar miljöeffekt",

- har särskilda målsättningar för återvinning.

1.3.2. Den föreslagna märkningen för återanvändnings- och återvinningsbarhet skall vara frivillig och oberoende av alla etablerade retur-, insamlings- och återanvändningssystem, eftersom det inte alltid är möjligt att garantera att sådana system existerar där förpackningen säljs.

1.3.3. I förslagets bilagor föreslår man två nya symboler, ett för återvinningsbarhet och ett för återanvändningsbarhet, i syfte att undvika copyrightproblem och eftersom många av de existerande symbolerna redan används på olika sätt av olika aktörer.

1.3.4. Kommissionen är medveten om ISO:s arbete med miljödeklarationer och märkning av förpackningars återvinningsbarhet. När man har antagit en internationell standard på området kan kommissionen komma att se över den föreslagna märkningen och använda ISO-symboler för att undvika internationella handelshinder.

1.3.5. När det föreslagna direktivet träder i kraft kommer alla andra symboler för förpackningars återanvändnings- och återvinningsbarhet att förbjudas i hela Europeiska unionen.

1.4. Bedömningsförfarande för överensstämmelse

1.4.1. Man inför också ett bedömningsförfarande för överensstämmelse i direktivförslaget, vilket syftar till att garantera en konsekvent tillämpning av direktivet om förpackningar och förpackningsavfall hos producenter och att göra det möjligt för medlemsstaterna att kontrollera att förpackningar och deras märkning uppfyller kraven i nämnda direktiv. Kommissionen anser att det lämpligaste förfarandet är intern produktionskontroll utövad av tillverkaren.

1.4.2. Kommissionen stöder inte användningen av ett CE-märke () för att beteckna överensstämmelse, med motiveringen att det skulle vara svårt för konsumenterna att veta huruvida ett CE-märke på en produkt avser själva förpackningen eller produkten i förpackningen.

2. Allmänna kommentarer

2.1. Märkning av förpackningar

2.1.1. Kommittén inser att en europeisk märkning av förpackningar för att främja återanvändning och återvinning, och ett förbud mot egna märken på marknaden skulle kunna minska förpackningarnas negativa effekter på miljön och skydda konsumenterna.

2.1.2. Kommittén ställer sig dock frågande till huruvida de föreslagna symbolerna kommer att begripas. När ISO nu har tagit ytterligare ett steg i riktningen mot att anta någon form av Möbius-band (tre övervikta på varandra följande pilar) anser kommittén att man bör undvika att införa nya och annorlunda symboler och de kostnader detta skulle medföra. Betydelsen av en enhetlig internationell symbol för EU:s export bör inte underskattas, särskilt inte med tanke på WTO.

2.1.3. Kommittén anser att kommissionen bör delta i ISO:s diskussioner för att påskynda antagandet av ett internationellt godkänt europeiskt märke. Konsumenternas förvirring över den nuvarande spridningen av olika märken och miljödeklarationer bör också bemötas med åtgärder i fråga om dessa miljödeklarationer.

2.1.4. Kommittén respekterar den allmänna inställningen hos konsumenterna att en produkt som anges vara återvinningsbar också skall återvinnas, men konstaterar att den föreslagna märkningen inte ger några garantier om att återvinning verkligen kommer att ske. Återvinning av förpackningar beror inte bara på själva materialet, utan framför allt på de lokala återvinningsfaciliteterna och den nationella återvinningsindustrin. Man bör också se till att märkta förpackningar verkligen är återvinningsbara - ekonomiskt, ekologiskt och tekniskt. Även om återvinningsmålsättningarna i direktivet om förpackningar och förpackningsavfall kommer att uppnås år 2001, kan det innebära att upp till 75 % av alla förpackningar ändå inte återvinns.

2.1.5. I 1994 års direktiv om förpackningar och förpackningsavfall såg man märkning av förpackningar som en del av ett handlingsprogram. Ett nyckelkrav bestod i att medlemsstaterna skulle skapa retur- eller insamlingssystem för förbrukade förpackningar och förpackningsavfall från konsumenterna, andra slutliga användare eller från avfallsinsamlingskedjan, för att kanalisera avfallet till det lämpligaste avfallshanteringsalternativet. Ett annat krav bestod i återanvändning eller återvinning av de förpackningar eller det förpackningsavfall som samlats in. Kommittén upprepar sin senaste uppmaning till insatser för att de befintliga förordningarna (om avfall) verkligen skall tillämpas, och detta på ett effektivt sätt ().

2.1.6. Kommissionen och medlemsstaterna borde göra större ansträngningar för att främja återanvändning, återvinning och energiåtervinning, liksom åtföljande informationskampanjer till konsumenterna.

2.1.7. Ett sunt val mellan alternativen återanvändning, återvinning och energiåtervinning är beroende av en effektiv livscykelanalys. Av särskild vikt är den energi som förbrukas för transporter, liksom den energi eller den mängd vatten som behövs för att rengöra en använd förpackning för att återanvända eller återvinna den.

2.1.8. Enligt artikel 10 om standardisering i direktivet om förpackningar och förpackningsavfall skulle kommissionen främja utarbetandet av europeiska standarder rörande de grundläggande kraven på förpackningar, kriterier och metoder för livscykelanalys av förpackningar, metoder för att mäta förekomsten av tungmetaller och andra farliga ämnen, kriterier för att avgöra mängden återvunnet material i förpackningar, återvinningsmetoder, märkningskriterier etc. Allt detta är av stor betydelse.

2.1.9. Kommittén beklagar den långsamma utvecklingen av de åtgärder som beskrivs i direktivet om förpackningar och förpackningsavfall.

2.1.10. Kommittén är medveten om att det är svårt att märka små förpackningar på grund av litet utrymme, även om tillverkningen är effektiv och de är fullt återanvändnings- eller återvinningsbara.

2.1.11. De föreslagna informationskampanjerna skulle klargöra att återanvändnings- eller återvinningsbarhet inte bara beror på förpackningsmaterialets karaktär, utan också på miljöeffekter av och kostnader för återanvändning eller återvinning. Det skulle exempelvis inte vara bra om det ökande antalet småhushåll kände sig tvungna att köpa familjeförpackningar och riskerade att dessa lagrades för länge bara för att mindre förpackningar inte är återvinningsbara.

2.2. Bedömningsförfarande för överensstämmelse

2.2.1. Kommittén instämmer i att tillverkaren när som helst måste kunna bevisa att hans förpackningar uppfyller de grundläggande krav som anges i direktivet om förpackningar och förpackningsavfall. Detta kan ske genom att man påvisar överensstämmelse med CEN:s (Europeiska organisationen för standardisering) standarder (på mandat av kommissionen). Tillverkaren måste här ställa relevant teknisk dokumentation till förfogande för de nationella tillsynsmyndigheterna.

2.2.2. Kommittén anser dock att det innebär en alltför stor börda för företagen att under en period av fyra år tvingas att ställa mycket detaljerad dokumentation till förfogande, inklusive en deklaration om överensstämmelse för varje produkt.

3. Slutsats

3.1. Även om man i direktivet om förpackningar och förpackningsavfall uppmanar rådet att fatta beslut i frågan om märkning av förpackningar tvingar detta inte rådet och Europaparlamentet att omedelbart anta ett direktiv. Med tanke på att avfallshanteringssystemen fortfarande är under utveckling och på bristen på återanvändnings- och återvinningsfaciliteter anser kommittén att det vore bättre att satsa resurserna på dessa områden, liksom på att minska mängden onödiga förpackningar. Man kan sedan avsätta lite mer tid till att utveckla ett lättbegripligt och internationellt gångbart märke för användning inom EU.

Bryssel den 28 maj 1997.

Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Tom JENKINS

() EGT C 382, 18.12.1996, s. 10.

() EGT L 365, 31.12.1994.

() I den svenska versionen av kommissionens dokument kallar man detta för EG-märkning. ÖA.

() ESK:s yttrande om kommissionens meddelande om revideringen av gemenskapens strategi för avfallshantering (CES 96/97).