SV (...PICT...)|EUROPEISKA KOMMISSIONEN| Bryssel den 15.6.2010 SEK(2010) 747 slutlig Rekommendation till RÅDETS REKOMMENDATION i syfte att få situationen med ett alltför stort offentligt underskott i Finland att upphöra Rekommendation till RÅDETS REKOMMENDATION i syfte att få situationen med ett alltför stort offentligt underskott i Finland att upphöra EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 126.7, med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation, och av följande skäl: (1) Enligt artikel 126 i fördraget ska medlemsstaterna undvika alltför stora offentliga underskott. (2) Stabilitets- och tillväxtpakten syftar till att genom sunda offentliga finanser stärka förutsättningarna för prisstabilitet och stark hållbar tillväxt som kan bidra till ökad sysselsättning. (3) Pakten ändrades 2005 för att stärka dess effektivitet och ekonomiska underbyggnad samt för att säkerställa de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet. Syftet var särskilt att hela den ekonomiska och finanspolitiska bakgrunden ska beaktas under alla steg av förfarandet vid alltför stora underskott. Härigenom blev pakten ett ramverk till stöd för politiska åtgärder för att snabbt återgå till sunda offentliga finanser, samtidigt som den ekonomiska situationen beaktas. (4) Rådet beslutade den [13 juli 2010] i enlighet med artikel 126.6 i fördraget att det förelåg ett alltför stort underskott i Finland. (5) Rådet ska också ge rekommendationer till den berörda medlemsstaten i syfte att få situationen med ett alltför stort underskott att upphöra inom en viss tid, i enlighet med artikel 126.7 i fördraget och artikel 3 i rådets förordning (EG) nr 1467/97 om påskyndande och förtydligande av tillämpningen av förfarandet vid alltför stora underskott EGT L 209, 2.8.1997, s. 6. (som utgör en del av stabilitets- och tillväxtpakten). I rekommendationen ska det fastställas en tidsfrist på högst sex månader, inom vilken den berörda medlemsstaten ska vidta effektiva åtgärder för att korrigera det alltför stora underskottet. Det ska där även fastställas en tidsfrist för korrigeringen av det alltför stora underskottet, som utom vid särskilda omständigheter ska slutföras under det år som följer på året då underskottet fastställdes. Vid beslut om huruvida det föreligger särskilda omständigheter ska hänsyn tas till ”faktorer av betydelse”, som förtydligas i artikel 2.3 i förordning (EG) nr 1467/97. I rekommendationen om att korrigera ett alltför stort underskott ska det också begäras att medlemsstaten som ett riktmärke uppnår en årlig förbättring av sitt strukturella saldo på minst 0,5 % av BNP (dvs. det konjunkturrensade saldot exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder).[1] EGT L 209, 2.8.1997, s. 6. (6) De faktorer av betydelse som förtydligas i artikel 2.3 i förordning (EG) nr 1467/97 och bedömts i kommissionens rapport enligt artikel 124.3, ger i Finlands fall en positiv bild. Det finns emellertid inget som tyder på att det föreligger särskilda omständigheter som kräver att man avviker från den normala tidsfristen för att korrigera underskottet. Enligt kommissionens vårprognos 2010 , skulle de offentliga underskottet redan 2011 sjunka till under referensvärdet på 3 % vid antagandet om en oförändrad politik . (7) Före den globala krisen hade Finland byggt upp ett kraftigt överskott i de offentliga finanserna. Detta har gjort det möjligt för Finland att vidta relativt stora diskretionära finanspolitiska stimulansåtgärder som uppgår till 1,8 % av BNP 2009 och 1,1 % 2010 och låta de automatiska stabilisatorerna få verka med full effekt. Detta har vänt de offentliga finanserna till ett underskott på 2,2 % av BNP 2009. Underskottet beräknas öka ytterligare till 4,1 % av BNP 2010 enligt den anmälan från april 2010 inom ramen för förfarandet vid alltför stora underskott som lades fram av finansministeriet. I kommissionens vårprognos förutsågs ett något mindre underskott på 3,8 % av BNP 2010. I den tredje tilläggsbudgeten som finansministeriet lade fram för parlamentet den 14 maj 2010 antyds att skatteintäkterna 2010 kan bli 0,5 % av BNP högre än beräknat, huvudsakligen på grund av en starkare tillväxt av bolagsskatten. Detta tyder på att riskerna för de nuvarande beräkningarna av de offentliga finanserna kan komma att justeras uppåt, men med hänsyn till att det inte gjorts någon heltäckande uppdatering av dessa beräkningar, har underskottsmålet för 2010 inte ändrats officiellt och den nuvarande bedömningen är fortfarande giltig. För 2011 förutspådde både finansministeriet och kommissionen att det offentliga underskottet skulle falla till knappt under 3 % av BNP med en oförändrad politik. På grundval av kommissionens beräkningar innebär korrigeringen av det alltför stora underskottet 2011 en finanspolitisk ansträngning på 0,3 procentenheter av BNP 2011. (8) Det viktigaste verktyget för att kontrollera statens utgifter är det fleråriga utgiftstaket, som inte omfattar konjunkturkänsliga utgiftsposter och därför har medgett att de automatiska stabilisatorerna fungerar med full effekt. Denna ram har särskilt främjat den ekonomiska aktiviteten och den sociala sammanhållningen under krisperioden, men också lett till en relativt kraftig försvagning av de offentliga finanserna. Genom detta finanspolitiska regelverk kommer därför minskningen av det statliga utgiftstrycket, inklusive sociala utgifter, få stöd först då den ekonomiska återhämtningen har kommit en god bit på väg. De lokala myndigheterna är ansvariga för en stor del av de åldersbaserade offentliga utgifterna som utbildning, hälsa och långvård och de är inte bundna av centralt införda utgiftsbegränsningar. För att kompensera för ökade utgifter har de lokala skattesatserna ofta höjts, vilket har gjort att man har undvikit att bygga upp skulder på lokal nivå, men detta har samtidigt ökat den totala nationella skattebördan. Regeringen arbetar med att reformera de lokala myndigheternas strukturer och tillhandahållande av tjänster på medellång sikt för att dämpa de stigande utgifterna avseende den åldrande befolkningen. (9) I sitt yttrande av den 26 april 2010 om den senaste uppdateringen av stabilitetsprogrammet bedömde rådet den långsiktiga hållbarheten för Finlands offentliga finanser och uppmanade myndigheterna att i tid vidta åtgärder för att definiera en omfattande och konkret finanspolitisk konsolideringsstrategi på medellång sikt från och med 2011, också i syfte att uppnå målet på medellång sikt och för att återställa hållbarheten av de offentliga finanserna på lång sikt. (10) Den offentliga sektorns bruttoskuld uppgick till 44 % av BNP under 2009. I meddelandet från april om alltför stora underskott förväntas skuldkvoten öka till 49,9 % av BNP 2010. Enligt kommissionens vårprognos förväntas skuldkvoten öka något snabbare, för att nå 50,5 % av BNP 2010 och 54,9 % av BNP 2011, vilket fortfarande är under referensvärdet på 60 % av BNP. (11) För att förbättra övervakningen inom ramen för förfarandet vid alltför stora underskott kommer det att krävas regelbunden rättidig kontroll av genomförandet av den finanspolitiska konsolideringsstrategin. I detta sammanhang kan ett särskilt kapitel i de kommande uppdateringarna av det finska stabilitetsprogrammet lämpligen behandla denna fråga. (12) Enligt rådets uppfattning bör finanspolitiska åtgärder för att konsolidera de offentliga finanserna säkerställa en varaktig förbättring av saldot i den offentliga sektorns finanser, samtidigt som de bör inriktas på att höja de offentliga finansernas kvalitet och stärka ekonomins tillväxtpotential. HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE. (1) Det konstateras att åtgärder som uppgick till motsvarande 1,8 % av BNP 2009 och 1,1 % av BNP 2010 påverkade ställningen i Finlands offentliga finanser, vilket är en rimlig följd av konjunkturnedgången och ligger i linje med principerna för den ekonomiska återhämtningsplanen för Europa, och även ett resultat av att de automatiska stabilisatorerna har fått möjlighet att verka fritt. De finska myndigheterna bör därför senast 2011 få situationen med ett alltför stort underskott att upphöra. (2) De finska myndigheterna bör på ett trovärdigt och varaktigt sätt minska det offentliga underskottet till under 3 % av BNP. De finska myndigheterna bör för detta ändamål göra följande: (a) Såsom planerat genomföra de finanspolitiska åtgärder som anges i den senaste uppdateringen av stabilitetsprogrammet och samtidigt säkerställa att det planerade överskridandet av referensvärdet på 3 % av BNP blir begränsat och tillfälligt. (b) Säkerställa en finanspolitisk ansträngning på minst ½ % av BNP 2011. (c) Ange åtgärder för att säkerställa den planerade korrigeringen av det alltför stora underskottet 2011. (3) Rådet fastställer tidsfristen [den 13 januari 2011] för den finska regeringen att vidta effektiva åtgärder för att närmare ange de åtgärder som är nödvändiga för att komma tillrätta med det alltför stora underskottet. Vid bedömningen av åtgärdernas effektivitet kommer den ekonomiska utvecklingen att jämföras med de ekonomiska utsikterna i kommissionens vårprognos 2010. De finska myndigheterna bör rapportera om arbetet med att genomföra rekommendationerna i ett särskilt kapitel i de kommande uppdateringarna av stabilitetsprogrammet fram till dess förfarandet vid alltför stora underskott har avslutats. Rådet betonar dessutom hur viktigt målet för de offentliga finanserna på medellång sikt är för lämplig budgetstyrning vid konjunkturnedgångar och även för att återupprätta de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet. Rådet uppmanar därför de finska myndigheterna att säkerställa att den finanspolitiska konsolideringen i riktning mot det medelfristiga målet – ett strukturellt överskott motsvarande 0,5 % av BNP – fullföljs efter det att det alltför stora underskottet har korrigerats. Denna rekommendation riktar sig till Republiken Finland. Utfärdat i Bryssel den På rådets vägnar Ordförande […] [1] EGT L 209, 2.8.1997, s. 6. ES (...PICT...)|COMISIÓN EUROPEA| Bruselas, 15.6.2010 SEC(2010) 747 final Recomendación de RECOMENDACIÓN DEL CONSEJO encaminada a poner fin a la situación de déficit público excesivo de Finlandia Recomendación de RECOMENDACIÓN DEL CONSEJO encaminada a poner fin a la situación de déficit público excesivo de Finlandia EL CONSEJO DE LA UNIÓN EUROPEA, Visto el Tratado de Funcionamiento de la Unión Europea y, en particular, su artículo 126, apartado 7, Vista la recomendación de la Comisión Europea, Considerando lo siguiente: (1) Con arreglo al artículo 126 del Tratado, los Estados miembros deben evitar déficit públicos excesivos. (2) El Pacto de Estabilidad y Crecimiento tiene por objetivo lograr unas finanzas públicas saneadas como medio de reforzar las condiciones para la estabilidad de precios y para un crecimiento fuerte, sostenible y generador de empleo. (3) La reforma de 2005 del Pacto de Estabilidad y Crecimiento pretendía reforzar su eficacia y sus fundamentos económicos y salvaguardar la sostenibilidad de las finanzas públicas a largo plazo, así como garantizar que las condiciones económicas y presupuestarias se tomen plenamente en cuenta en todas las etapas del procedimiento de déficit excesivo. De esta forma, el Pacto de Estabilidad y Crecimiento proporciona el marco que respalda las políticas públicas a fin de permitir una vuelta rápida a situaciones presupuestarias sólidas teniendo en cuenta la situación económica. (4) El [13 de julio de 2010], el Consejo, de conformidad con el artículo 126, apartado 6, del Tratado decidió declarar la existencia de un déficit excesivo en Finlandia. (5) De conformidad con el artículo 126, apartado 7, del Tratado y el artículo 3 del Reglamento (CE) nº 1467/97 del Consejo relativo a la aceleración y clarificación del procedimiento de déficit excesivo DO L 209 de 2.8.1997, p. 6. , que forma parte del Pacto de Estabilidad y Crecimiento, el Consejo debe dirigir recomendaciones al Estado miembro de que se trate para que éste ponga fin a la situación de déficit excesivo en un plazo determinado. La recomendación del Consejo debe establecer un plazo máximo de seis meses para que el Estado miembro tome medidas efectivas encaminadas a corregir el déficit excesivo así como un plazo para la corrección de dicho déficit, que debe realizarse en el año siguiente a su detección, salvo si concurren circunstancias especiales. Al decidir si existen circunstancias especiales, deben tenerse en cuenta los «factores pertinentes» a que se hace referencia en el artículo 2, apartado 3, del Reglamento (CE) nº 1467/97. Por otra parte, en una recomendación relativa a la corrección del déficit excesivo, el Consejo debe exigir una mejora anual del saldo presupuestario estructural (saldo ajustado en función del ciclo excluidas las medidas puntuales y otras medidas de carácter temporal) equivalente como mínimo al 0,5% del PIB, como valor de referencia.[1] DO L 209 de 2.8.1997, p. 6. (6) En el caso de Finlandia, se han considerado favorables los «factores pertinentes», mencionados en el artículo 2, apartado 3, del Reglamento (CE) nº 1467/97 y examinados en el informe elaborado por la Comisión en virtud del artículo 124, apartado 3. Sin embargo, dichos factores no sugieren la existencia de circunstancias especiales que justifiquen un desvío respecto del plazo normal para la corrección del déficit. En particular, según las previsiones de la primavera de 2010 de los servicios de la Comisión, el déficit de las administraciones públicas se situaría ligeramente por debajo del valor de referencia del 3% del PIB ya en 2011, con la hipótesis de mantenimiento de la política económica. (7) Con anterioridad a la crisis mundial, Finlandia había logrado superávit substanciales en sus finanzas públicas. Ello le permitió aplicar medidas discrecionales de estímulo presupuestario relativamente importantes, equivalentes al 1,8% del PIB en 2009 y el 1,1% del PIB en 2010, y consentir el pleno funcionamiento de los estabilizadores automáticos. Como consecuencia de ello, las finanzas de las administraciones públicas pasaron a registrar un déficit equivalente al 2,2% del PIB en 2009. Según la notificación presentada por el Ministerio de Hacienda en abril de 2010 en el marco del PDE, el déficit seguiría aumentando en 2010, hasta el 4,1% del PIB. Según las previsiones de primavera de los servicios de la Comisión, en 2010 el déficit de las administraciones públicas sería ligeramente inferior (3,8% del PIB). El tercer presupuesto suplementario presentado por el Ministerio de Hacienda al Parlamento el 14 de mayo de 2010 sugiere que en 2010 los ingresos tributarios podrían ser un 0,5% del PIB superiores a los planeados, debido principalmente a unos mayores ingresos procedentes del impuesto sobre la renta de sociedades. Por ello, la situación de las finanzas públicas podría ser mejor que la contemplada en las actuales previsiones presupuestarias, pero, dado que no se ha realizado una actualización completa de estas previsiones, las autoridades finlandesas no han modificado el objetivo de déficit para 2010, y la presente evaluación sigue siendo válida. Para 2011, tanto el Ministerio de Hacienda como los servicios de la Comisión prevén que el déficit de las administraciones públicas disminuya y se sitúe ligeramente por debajo del valor de referencia del 3% del PIB, con la hipótesis de mantenimiento de la política económica. Partiendo de las previsiones de los servicios de la Comisión, la corrección del déficit excesivo en 2011 implica un esfuerzo presupuestario equivalente aproximadamente a 0,3 puntos porcentuales del PIB en 2011. (8) El principal instrumento para controlar el gasto de la Administración son los límites plurianuales de gasto, que, al excluir las partidas de gasto sensibles a las variaciones de la coyuntura, han permitido el pleno funcionamiento de los estabilizadores automáticos. Aunque este dispositivo, en particular el libre funcionamiento de los estabilizadores automáticos, ha respaldado la actividad económica y la cohesión social durante el periodo de crisis, también ha llevado a un deterioro relativamente acentuado de las finanzas públicas. Por consiguiente, este marco presupuestario respaldará eficazmente la reducción de las presiones sobre el gasto de la Administración central, en particular sobre los gastos sociales, sólo una vez que esté bien asentada la recuperación económica. Las administraciones locales son responsables de una gran parte de los gastos derivados del envejecimiento de la población, tales como los gastos en educación, sanidad y asistencia a largo plazo, y las mismas no están sometidas a límites de gasto impuestos a nivel central. A fin de compensar el aumento de los gastos, ha habido tendencia a aumentar los tipos de los impuestos locales, evitando así el aumento de la deuda a nivel municipal, pero incrementando la presión fiscal a nivel nacional. El Gobierno prosigue la reforma a medio plazo de las estructuras de las administraciones locales y de los servicios prestados por éstas, con el fin de frenar la expansión de los gastos derivados del envejecimiento de la población. (9) En su dictamen de 26 de abril de 2010 sobre la actualización más reciente del programa de estabilidad, el Consejo evaluó la sostenibilidad a largo plazo de la hacienda pública de Finlandia e invitó a las autoridades finlandesas a tomar oportunamente medidas para definir una estrategia presupuestaria a medio plazo global y concreta que permita el saneamiento a partir de 2011, y que esté orientada a alcanzar el objetivo a medio plazo y a restablecer la sostenibilidad a largo plazo de las finanzas públicas. (10) La deuda bruta de las administraciones públicas representaba el 44% del PIB en 2009. Según la notificación realizada en abril en el marco del PDE, el ratio de deuda aumentaría hasta el 49,9% del PIB en 2010. Según las previsiones de primavera de la Comisión, el ratio de deuda aumentará ligeramente más deprisa, alcanzando el 50,5% del PIB en 2010 y el 54,9% del PIB en 2011, manteniéndose, pues, por debajo del valor de referencia del 60% del PIB. (11) Una supervisión reforzada en el marco del procedimiento aplicable en caso de déficit excesivo requerirá un seguimiento regular y oportuno de los progresos alcanzados en la aplicación de la estrategia de saneamiento fiscal. En este contexto, podría ser útil dedicar a este aspecto un capítulo aparte en las próximas actualizaciones del programa de estabilidad de Finlandia. (12) En general, en opinión del Consejo, las medidas de saneamiento fiscal deberán garantizar una mejora duradera del saldo presupuestario de las administraciones públicas y, al mismo tiempo, estar encaminadas a mejorar la calidad de la hacienda pública y a reforzar el potencial de crecimiento de la economía. HA ADOPTADO LA PRESENTE RECOMENDACIÓN: (1) Reconociendo que la situación presupuestaria de Finlandia en 2010 es el resultado de medidas de importe equivalente al 1,8% del PIB en 2009 y al 1,1% del PIB en 2010 —que constituyen una respuesta adecuada a la recesión y son conformes a los principios del Plan Europeo de Recuperación Económica— y del libre funcionamiento de los estabilizadores automáticos, las autoridades finlandesas deberán poner fin a su actual situación de déficit excesivo a más tardar en 2011. (2) Las autoridades finlandesas deberán situar el déficit de las administraciones públicas por debajo del 3% del PIB de forma creíble y sostenible. En concreto, con este fin las autoridades finlandesas deberán: (a) aplicar en 2010 las medidas previstas en la actualización más reciente del programa de estabilidad, garantizando al mismo tiempo que el rebasamiento previsto del valor de referencia del 3% del PIB se mantenga bajo control y sea de carácter temporal; (b) realizar un esfuerzo presupuestario equivalente como mínimo a medio punto porcentual del PIB en 2011; (c) definir medidas para garantizar la corrección prevista del déficit excesivo en 2011. (3) El Consejo establece el plazo del [13 de enero de 2011] para que el Gobierno finlandés emprenda una acción eficaz encaminada a especificar las medidas que serán necesarias para avanzar hacia la corrección del déficit excesivo. La evaluación de la eficacia de las medidas tendrá en cuenta la evolución económica con respecto a las perspectivas económicas que figuran en las previsiones de la primavera de 2010 de los servicios de la Comisión. Las autoridades finlandesas deberán informar sobre los progresos realizados en la aplicación de estas recomendaciones en un capítulo específico de las actualizaciones de los programas de estabilidad que presenten hasta el archivo del procedimiento de déficit excesivo. Por otra parte, el Consejo subraya la importancia de alcanzar el objetivo a medio plazo para una gestión presupuestaria adecuada de las recesiones económicas, y con vistas a restablecer la sostenibilidad a largo plazo de las finanzas públicas. Por consiguiente, invita a las autoridades finlandesas a garantizar que el saneamiento fiscal hacia el objetivo presupuestario a medio plazo —consistente en un superávit estructural equivalente al 0,5% del PIB— prosiga una vez que se haya corregido el déficit excesivo. El destinatario de la presente Recomendación será la República de Finlandia. Hecho en Bruselas, Por el Consejo El Presidente […] [1] DO L 209 de 2.8.1997, p. 6. ET (...PICT...)|EUROOPA KOMISJON| Brüssel 15.6.2010 SEK(2010) 747 lõplik Soovitus: NÕUKOGU SOOVITUS Soomele kõrvaldada valitsemissektori eelarve ülemäärane puudujääk Soovitus: NÕUKOGU SOOVITUS Soomele kõrvaldada valitsemissektori eelarve ülemäärane puudujääk EUROOPA LIIDU NÕUKOGU, võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikli 126 lõiget 7, võttes arvesse komisjoni soovitust ning arvestades järgmist: (1) Vastavalt Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklile 126 hoiduvad liikmesriigid ülemäärasest eelarvepuudujäägist. (2) Stabiilsuse ja kasvu pakt põhineb eesmärgil tagada riigi rahanduse usaldusväärsus, mis on vajalik hindade stabiilsuse ning töökohtade loomist soodustava tugeva ja püsiva majanduskasvu tagamiseks. (3) Stabiilsuse ja kasvu pakti 2005. aasta reformiga püüti suurendada pakti tõhusust ja majanduslikku mõju ning kindlustada liikmesriikide rahanduse pikaajaline jätkusuutlikkus. Sellega püüti tagada, et ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluse käigus võetaks täiel määral arvesse eelkõige majanduslikku olukorda ja eelarvepositsiooni. Seega nähakse stabiilsuse ja kasvu paktiga ette raamistik, millega toetatakse valitsuse poliitikat kindla eelarvepositsiooni kiireks taastamiseks, võttes samas arvesse majandusolukorda. (4) Nõukogu otsustas [13. juulil 2010] kooskõlas artikli 126 lõikega 6, et Soomel on ülemäärane eelarvepuudujääk. (5) Kooskõlas lepingu artikli 126 lõikega 7 ja nõukogu määruse (EÜ) nr 1467/97 ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluse rakendamise kiirendamise ja selgitamise kohta EÜT L 209, 2.08.1997, lk 6. (määrus on osa stabiilsuse ja kasvu paktist) artikliga 3 peab nõukogu andma asjaomasele liikmesriigile soovituse ülemäärase eelarvepuudujäägi kõrvaldamiseks määratud tähtaja jooksul. Soovituses tuleb kehtestada asjaomasele liikmesriigile maksimaalselt kuuekuuline tähtaeg ülemäärase eelarvepuudujäägi kõrvaldamise jaoks tõhusate meetmete võtmiseks ning tähtaeg ülemäärase eelarvepuudujäägi kõrvaldamiseks, mis tuleb lõpule viia aasta jooksul pärast eelarvepuudujäägi kindlaksmääramist, välja arvatud eriasjaolude korral. Eriasjaolude olemasolu kohta otsuse tegemisel tuleks võtta arvesse määruse (EÜ) nr 1467/97 artikli 2 lõikes 3 osutatud asjassepuutuvaid tegureid. Lisaks peaks nõukogu oma ülemäärase eelarvepuudujäägi kõrvaldamise soovituses nõudma, et saavutataks struktuurse eelarveseisundi (st tsükliliselt kohandatud eelarveseisund, välja arvatud ühekordsed ja muud ajutised meetmed) paranemine vähemalt 0,5 SKP protsendipunkti võrra aastas.[1] EÜT L 209, 2.08.1997, lk 6. (6) Soome puhul pidas komisjon lepingu artikli 124 lõike 3 alusel esitatud ettekandes määruse (EÜ) nr 1467/97 artikli 2 lõikes 3 sätestatud asjassepuutuvaid tegureid soodsaks. Siiski ei viita need eriasjaoludele, mis annaks põhjust kõrvale kalduda tavapärasest puudujäägi kõrvaldamise tähtajast. Muu hulgas langeb komisjoni talituste 2010. aasta kevadprognoosi kohaselt valitsemissektori puudujääk veidi allapoole kontrollväärtust 3 % SKPst eeldatavasti isegi siis, kui praegust poliitikat ei muudeta. (7) Enne üleilmset kriisi õnnestus Soomel viia eelarve suurde ülejääki. See lubas Soomel võtta suhteliselt suure suvakohase fiskaalstiimuli, mis ulatus 2009. aastal 1,8 %-ni SKPst ja 2010. aastal 1,1 %-ni SKPst, ning lasta automaatsetel stabilisaatoritel vabalt toimida. See viis 2009. aastal valitsemissektori eelarve puudujääki 2,2 % SKPst. Rahandusministeeriumi poolt ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluse raames 2010. aasta aprillis esitatud teatise prognoosi kohaselt peaks puudujääk 2010. aastal suurenema veel kuni 4,1 %-ni SKPst. Komisjoni talituste kevadprognoosis nähakse 2010. aastaks ette veidi väiksemat puudujääki (3,8 % SKPst). Kolmandas lisaeelarves, mille Soome valitsus 14. mail 2010. aastal parlamendile esitas, eeldatakse, et 2010. aasta maksutulu võib tulla oodatust 0,5 SKP protsendipunkti võrra suurem, eelkõige ettevõtte tulumaksu arvelt. See viitab võimalusele, et eelarvetulemus kujuneb oodatust paremaks, aga kuna uut põhjalikku prognoosi ei ole tehtud, ei ole ka 2010. aasta puudujääki ametlikult muudetud ning praegune hinnang jääb endiselt kehtima. 2011. aastaks ennustavad nii rahandusministeerium kui ka komisjoni talitused valitsemissektori puudujäägi kahanemist veidi allapoole 3 % SKPst ka siis, kui poliitikat ei muudeta. Komisjoni talituste prognoosi kohaselt nõuab 2011. aastaks ülemäärase puudujäägi kaotamine 2011. aastal eelarvepingutust mahus ligikaudu 0,3 SKP protsendipunkti. (8) Keskvalitsuse kulude kontrollimiseks kasutatakse põhiliselt mitmeaastasi kulude ülemmäärasid, mis ei sisalda tsüklilisi tundlikke kuluartikleid ja mille puhul on automaatsetel stabilisaatoritel olnud võimalik vabalt toimida. Ehkki selline olukord, eelkõige automaatsete stabilisaatorite vaba toimimine, on ergutanud kriisiperioodil majandustegevust ja suurendanud sotsiaalset ühtekuuluvust, on see küllaltki järsult halvendanud valitsemissektori eelarvepositsiooni. Selline eelarveraamistik aitab seega tõhusalt piirata keskvalitsuse kulutuste, sealhulgas sotsiaalkulutuste kasvu alles siis, kui majandus on kenasti elavnema hakanud. Suurem osa elanikkonna vananemisega seotud kulutustest, nagu kulud haridusele, tervishoiule ja pikaajalistele hooldusteenustele, tuleb kohalike omavalitsuste eelarvest ning keskvalitsus sellele ülemmäärasid kehtestanud ei ole. Suurenevate kulutuse kompenseerimiseks on suurendatud kohaliku tasandi maksumäärasid, vältides sel viisil munitsipaaltasandi võlakoorma kasvu, kuid suurendades üleüldist maksukoormat. Valitsus jätkab keskpikas perioodis kohalike omavalitsuste struktuuri ja osutatavate teenuste reformidega, mille abil soovitakse pidurdada elanikkonna vananemisest tulenevate kulude kasvu. (9) Oma 26. aprilli 2010. aasta arvamuses viimati ajakohastatud stabiilsusprogrammi kohta andis nõukogu hinnangu Soome riigi rahanduse pikaajalisele jätkusuutlikkusele ning kutsus ametiasutusi üles võtma ajastatud meetmeid, millega kehtestada kõikehõlmav ja konkreetne keskpika perioodi eelarvestrateegia, et saavutada eelarve konsolideerimine pärast 2011. aastat, pidades silmas keskpika perioodi eesmärki ja vajadust taastada riigi rahanduse pikaajaline jätkusuutlikkus. (10) Valitsemissektori koguvõlg püsis 2009. aastal tasemel 44 % SKPst. Aprillis avaldatud ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluse teatises oodatakse 2010. aastal võlakoorma suurenemist 49,9 %-ni SKPst. Komisjoni talituste kevadprognoosi järgi kasvab võlakoorem veidi kiiremini, jõudes 2010. aastal tasemele 50,5 % SKPst ja 2011. aastal tasemele 54,9 % SKPst, mis on mõlemad endiselt allpool kontrollväärtust 60 % SKPst. (11) Tõhusam järelevalve ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluse raames eeldab eelarve tugevdamise strateegia rakendamisel tehtavate edusammude korrapärast ja õigeaegset jälgimist. Sellega seoses võib osutuda otstarbekaks pühendada sellele küsimusele Soome 2011. aasta ajakohastatud stabiilsusprogrammis eraldi peatükk. (12) Üldiselt on nõukogu seisukohal, et eelarve konsolideerimise meetmed peaksid tagama valitsemissektori eelarvepositsiooni püsiva paranemise ning parandama ühtlasi riigi rahanduse kvaliteeti ja tugevdama majanduse kasvupotentsiaali, ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA SOOVITUSE: (1) Pidades silmas, et Soome 2010. aasta eelarvepositsiooni on mõjutanud esiteks majanduslangusele reageerimiseks võetud meetmed mahus 1,8 % SKPst 2009. aastal ja 1,1 % SKPst 2010. aastal, mis on üldiselt kooskõlas Euroopa majanduse elavdamise kava põhimõtetega, ning teiseks automaatsete stabilisaatorite vaba toimimine, tuleks Soome ametiasutustel kõrvaldada praegune ülemäärane eelarvepuudujääk 2011. aastaks. (2) Soome ametiasutused peaksid usaldusväärselt ja jätkusuutlikult viima valitsemissektori eelarvepuudujäägi alla 3 % SKPst. Selleks peaksid Soome ametiasutused tegema järgmist: (a) rakendama 2010. aastal viimati ajakohastatud stabiilsusprogrammis kavandatud eelarvemeetmeid, tagades samas, et kontrollväärtuse 3 % SKPst ületamine on väike ja ajutine; (b) tagama 2011. aastal eelarvepingutuse vähemalt mahus ½ % SKP protsendipunkti; (c) osutama, milliste meetmete abil tagatakse ülemäärase puudujäägi kavandatud kõrvaldamine 2011. aastaks. (3) Nõukogu kehtestab tähtpäeva 13. jaanuar 2011, milleks tuleb Soome valitsusel võtta tõhusaid meetmeid ja määrata kindlaks meetmed, mis on vajalikud ülemäärase eelarvepuudujäägi kõrvaldamiseks. Tõhusate meetmete hindamisel võetakse arvesse majanduslikku olukorda võrreldes komisjoni talituste 2010. aasta kevadprognoosis esitatud majandusväljavaadetega. Soome ametiasutused peaksid kuni ülemäärase eelarvepuudujäägi menetluse lõpuni esitama ülevaate nende soovituste rakendamisel tehtud edusammude kohta järgmiste ajakohastatud stabiilsusprogrammide eraldi peatükis. Lisaks rõhutab nõukogu, et keskpika perioodi eesmärgi saavutamine on tähtis majanduslanguse perioodiks sobiva eelarvepoliitika kujundamise võimaldamiseks ning riigi rahanduse pikaajalise jätkusuutlikkuse tagamiseks. Seepärast kutsub nõukogu Soome valitsust üles tagama, et eelarve konsolideerimine keskpika perioodi eesmärgi (valitsemissektori eelarve struktuurne ülejääk 0,5% SKPst) saavutamiseks jätkuks ka pärast ülemäärase eelarvepuudujäägi kõrvaldamist. Käesolev soovitus on adresseeritud Soome Vabariigile. Brüssel, Nõukogu nimel eesistuja […] [1] EÜT L 209, 2.08.1997, lk 6. FR (...PICT...)|COMMISSION EUROPÉENNE| Bruxelles, le 15.6.2010 SEC(2010) 747 final Recommandation en vue d’une RECOMMANDATION DU CONSEIL visant à ce qu’il soit mis fin à la situation de déficit public excessif en Finlande Recommandation en vue d’une RECOMMANDATION DU CONSEIL visant à ce qu’il soit mis fin à la situation de déficit public excessif en Finlande LE CONSEIL DE L’UNION EUROPÉENNE, vu le traité sur le fonctionnement de l’Union européenne, et notamment son article 126, paragraphe 7, vu la recommandation de la Commission européenne, considérant ce qui suit: (1) Conformément à l’article 126 du traité, les États membres évitent les déficits publics excessifs. (2) Le pacte de stabilité et de croissance repose sur l’objectif de finances publiques saines en tant que moyen de renforcer les conditions propices à la stabilité des prix et à une croissance soutenue et durable, génératrice d’emplois. (3) La réforme du pacte de stabilité et de croissance opérée en 2005 visait à en renforcer l’efficacité et les fondements économiques et à garantir la viabilité à long terme des finances publiques. Elle visait notamment à faire en sorte que la situation économique et budgétaire soit pleinement prise en compte dans toutes les phases de la procédure concernant les déficits excessifs. Le pacte de stabilité et de croissance constitue ainsi le cadre qui soutient les politiques gouvernementales pour un retour rapide à des positions budgétaires saines tout en tenant compte de la situation économique. (4) Le [13 juillet 2010], le Conseil a décidé, conformément à l’article 126, paragraphe 6, du traité, qu’il existait un déficit excessif en Finlande. (5) Conformément à l’article 126, paragraphe 7, du traité et à l’article 3 du règlement (CE) nº 1467/97 du Conseil visant à accélérer et à clarifier la mise en œuvre de la procédure concernant les déficits excessifs JO L 209 du 2.8.1997, p. 6. (qui fait partie du pacte de stabilité et de croissance), le Conseil est également tenu d’adresser des recommandations à l’État membre concerné l’invitant à mettre un terme à la situation de déficit excessif dans un délai donné. Ces recommandations doivent prescrire à l’État membre concerné un délai de six mois au maximum pour engager une action suivie d’effets en vue de la correction du déficit excessif et un autre délai pour corriger le déficit excessif, qui doit disparaître dans l’année suivant la constatation de son existence, sauf circonstances particulières. Il y a lieu de prendre en compte les «facteurs pertinents» définis à l’article 2, paragraphe 3, du règlement (CE) n° 1467/97 au moment de décider s’il existe des circonstances particulières. De plus, dans une recommandation invitant un État membre à corriger son déficit excessif, le Conseil doit exiger qu’il parvienne à une amélioration minimale annuelle de son solde structurel, c’est-à-dire le solde corrigé des variations conjoncturelles hors mesures exceptionnelles et temporaires, d’au moins 0,5 % du PIB à titre de référence.[1] JO L 209 du 2.8.1997, p. 6. (6) Dans le cas de la Finlande, les facteurs pertinents définis à l’article 2, paragraphe 3, du règlement (CE) n° 1467/97 et pris en considération par la Commission dans son rapport au titre de l’article 126, paragraphe 3, du traité, ont été jugés favorables. Ils ne permettent toutefois pas de conclure à l’existence de circonstances particulières qui justifieraient de déroger au délai normalement imparti pour la correction du déficit excessif. En particulier, selon les prévisions établies au printemps 2010 par les services de la Commission, dans l’hypothèse de politiques inchangées, le déficit public retomberait légèrement sous la valeur de référence de 3 % du PIB dès 2011. (7) Avant la crise mondiale, la Finlande avait constitué un confortable matelas budgétaire, ce qui lui a permis de prendre des mesures discrétionnaires de relance budgétaire relativement importantes, représentant 1,8 % du PIB en 2009 et 1,1 % du PIB en 2010, et de laisser les stabilisateurs automatiques jouer pleinement. Les finances publiques sont, en conséquence, devenues déficitaires de 2,2 % du PIB en 2009. Selon les données communiquées par le ministère finlandais des Finances en avril 2010 dans le cadre de la procédure de déficit excessif, le déficit devrait continuer à se creuser pour atteindre 4,1 % du PIB en 2010. Dans leurs prévisions du printemps, les services de la Commission tablaient, pour leur part, sur un déficit légèrement moins important, de 3,8 % du PIB en 2010. D’après le troisième budget supplémentaire présenté par le ministère des Finances au Parlement le 14 mai 2010, les recettes fiscales de 2010 pourraient être plus importantes que prévu (de 0,5 % du PIB), essentiellement du fait d’une augmentation du montant à percevoir au titre de l’impôt sur le revenu des sociétés. La situation des finances publiques pourrait ainsi se révéler meilleure que prévu dans les projections actuelles, mais, dès lors qu’aucune actualisation complète de ces projections n’a été effectuée, l’objectif fixé pour 2010 en matière de déficit n’a pas été officiellement revu, et l’estimation actuelle reste valable. Pour 2011, tant le ministère finlandais des Finances que les services de la Commission prévoient que, dans l’hypothèse de politiques inchangées, le déficit public retombera légèrement sous les 3 % du PIB. Sur la base des prévisions établies par les services de la Commission, la correction du déficit excessif en 2011 suppose de consentir cette année-là un effort budgétaire représentant 0,3 point de pourcentage du PIB environ. (8) Les plafonds de dépenses pluriannuels sont le principal outil de maîtrise des dépenses de l’administration centrale. Ne tenant pas compte des postes de dépenses sensibles à la conjoncture, ils ont permis aux stabilisateurs automatiques de jouer pleinement. Ce dispositif (et notamment le libre jeu des stabilisateurs automatiques), s’il a soutenu l’activité économique et la cohésion sociale durant la crise, a aussi conduit à une détérioration relativement forte des finances publiques. Le cadre budgétaire en place ne favorisera donc effectivement la réduction des dépenses de l’administration centrale, y compris les dépenses sociales, qu’une fois la reprise économique bien engagée. Outre l’enseignement, les collectivités locales sont responsables d’une grande partie des dépenses publiques liées au vieillissement démographique (santé et dépendance) et elles ne sont pas liées par les plafonds de dépenses imposés au niveau central. Pour compenser la hausse des dépenses, les taux d’imposition locale ont souvent été relevés, ce qui a permis aux municipalités de ne pas accumuler les dettes, mais a accru la pression fiscale à l’échelon national. Le gouvernement poursuit sa réforme à moyen terme de la structure des collectivités locales et des services qu’elles offrent, dans l’objectif d’enrayer la croissance des dépenses liées au vieillissement démographique. (9) Dans son avis du 26 avril 2010 sur la dernière version actualisée du programme de stabilité de la Finlande, le Conseil, ayant évalué la viabilité à long terme des finances publiques de cet État membre, l’a invité à agir rapidement pour définir une stratégie budgétaire à moyen terme globale et concrète visant un assainissement à partir de 2011, ainsi que la réalisation de l’objectif à moyen terme et le rétablissement de la viabilité à long terme des finances publiques. (10) Le ratio d’endettement public brut était de 44 % du PIB en 2009. D’après les données communiquées par les autorités finlandaises en avril dans le cadre de la procédure de déficit excessif, il atteindra 49,9 % en 2010. Dans leurs prévisions de printemps, les services de la Commission tablent, quant à eux, sur une progression un peu plus rapide du ratio d’endettement, qui atteindrait 50,5 % du PIB en 2010, puis 54,9 % du PIB en 2011, restant ainsi toutefois inférieur à la valeur de référence de 60 % du PIB. (11) Une surveillance accrue dans le cadre de la procédure concernant les déficits excessifs impliquera un suivi régulier et en temps utile des progrès accomplis dans la mise en œuvre de la stratégie d’assainissement budgétaire. Dans ce contexte, un chapitre distinct pourrait être utilement consacré à cette question dans les prochaines actualisations du programme de stabilité de la Finlande. (12) D’une manière générale, le Conseil est d’avis que les mesures d’assainissement budgétaire devraient garantir une amélioration durable du solde budgétaire des administrations publiques, tout en visant l’amélioration de la qualité des finances publiques et le renforcement du potentiel de croissance de l’économie. A ADOPTÉ LA PRÉSENTE RECOMMANDATION: (1) Étant donné que la position budgétaire de la Finlande en 2010 résulte du libre jeu des stabilisateurs automatiques et des mesures prises en 2009 et 2010, à hauteur de 1,8 % et 1,1 % du PIB respectivement, ce qui constituait une réponse appropriée à la crise, conforme aux principes du plan européen pour la relance économique, les autorités finlandaises devraient mettre fin à la situation de déficit excessif pour 2011 au plus tard. (2) Les autorités finlandaises devraient ramener le déficit public sous les 3 % du PIB d’une manière crédible et durable. À cet effet, elles devraient notamment: (a) mettre en œuvre les mesures budgétaires prévues pour 2010 dans la dernière version actualisée du programme de stabilité, tout en veillant à ce que le dépassement attendu de la valeur de référence de 3 % du PIB reste limité et temporaire; (b) consentir un effort budgétaire représentant au moins ½ % du PIB en 2011; (c) préciser les mesures qu’elles comptent prendre pour assurer la correction du déficit excessif prévue pour 2011. (3) Le Conseil a fixé la date limite du [13 janvier 2011] pour que la Finlande engage une action suivie d’effets et précise les mesures qui seront nécessaires pour progresser dans la correction du déficit excessif. L’évaluation de l’efficacité de cette action tiendra compte de l’évolution de la situation économique par rapport aux perspectives économiques figurant dans les prévisions du printemps 2010 des services de la Commission. Les autorités finlandaises devraient rendre compte des progrès accomplis dans la mise en œuvre de ces recommandations dans un chapitre distinct des prochaines versions actualisées du programme de stabilité, et ce jusqu’à l’abrogation de la procédure de déficit excessif. Le Conseil souligne également l’importance de la réalisation de l’objectif à moyen terme (OMT) pour une gestion budgétaire appropriée des ralentissements économiques, mais aussi pour le rétablissement de la viabilité à long terme des finances publiques. Il invite par conséquent les autorités finlandaises à veiller à ce que la trajectoire d’assainissement budgétaire censée conduire à l’objectif à moyen terme – soit un excédent structurel de 0,5% du PIB – soit maintenue une fois le déficit excessif corrigé. La République de Finlande est destinataire de la présente recommandation. Fait à Bruxelles, le […] Par le Conseil Le président [1] JO L 209 du 2.8.1997, p. 6. HU (...PICT...)|EURÓPAI BIZOTTSÁG| Brüsszel, 2010.6.15. SEC(2010) 747 végleges Ajánlás: A TANÁCS AJÁNLÁSA Finnországnak a túlzott költségvetési hiány megszüntetéséről Ajánlás: A TANÁCS AJÁNLÁSA Finnországnak a túlzott költségvetési hiány megszüntetéséről AZ EURÓPAI UNIÓ TANÁCSA, tekintettel az Európai Unió működéséről szóló szerződésre és különösen annak 126. cikke (7) bekezdésére, tekintettel az Európai Bizottság ajánlására, mivel: (1) A Szerződés 126. cikke szerint a tagállamoknak kerülniük kell a túlzott költségvetési hiányt. (2) A Stabilitási és Növekedési Paktum az árstabilitás és az erős, fenntartható, munkahelyteremtéshez vezető növekedés eszközeként a rendezett államháztartás célkitűzésén alapul. (3) A Stabilitási és Növekedési Paktum 2005-ös reformja a Paktum eredményességének és közgazdasági megalapozottságának fokozását és az államháztartás hosszú távú fenntarthatóságának védelmét tűzte ki célul, továbbá azt, hogy a túlzott hiány esetén követendő eljárás valamennyi szakaszában vegyék teljes mértékben figyelembe mindenekelőtt a gazdasági és költségvetési hátteret. A Stabilitási és Növekedési Paktum így támogatja azokat az állami intézkedéseket, amelyek a gazdasági helyzet figyelembevétele mellett a költségvetés stabilitásának mihamarabbi visszaállítását célozzák. (4) A Tanács [2010. július 13-án] a Szerződés 126. cikke (6) bekezdésének megfelelően úgy határozott, hogy Finnországban túlzott hiány áll fenn. (5) A Szerződés 126. cikke (7) bekezdésének és a túlzott hiány esetén követendő eljárás végrehajtásának felgyorsításáról és pontosításáról szóló 1467/97/EK tanácsi rendelet HL L 209., 1997.8.2., 6. o. (amely a Stabilitási és Növekedési Paktum része) 3. cikkének megfelelően a Tanácsnak ajánlásokat is kell tennie az érintett tagállamnak annak érdekében, hogy a túlzott hiányt egy meghatározott időszakon belül megszüntesse. Az ajánlásnak az érintett tagállam számára legfeljebb hathónapos határidőt kell megállapítania a túlzott hiány megszüntetése érdekében eredményes intézkedések meghozatalára, továbbá határidőt kell megállapítania a túlzott hiány megszüntetésére vonatkozóan, amelyet az annak megállapítását követő évben kell teljesíteni, kivéve ha különleges körülmények állnak fenn. Az 1467/97/EK rendelet 2. cikkének (3) bekezdésében pontosított „érdemleges tényezőket” figyelembe kell venni annak eldöntésekor, hogy fennállnak-e különleges körülmények. Továbbá a túlzott hiány megszüntetéséről szóló tanácsi ajánlásban elő kell írni a strukturális egyenlegben, azaz az egyszeri és egyéb átmeneti intézkedések nélküli, ciklikusan kiigazított egyenlegben elért éves minimális, viszonyítási alapként a GDP legalább 0,5 %-át kitevő javulást.[1] HL L 209., 1997.8.2., 6. o. (6) Finnország esetében az 1467/97/EK rendelet 2. cikkének (3) bekezdésében meghatározott, és a 124. cikk (3) bekezdése szerinti bizottsági jelentésben megvizsgált érdemleges tényezők kedvezőnek tekinthetők. Mindazonáltal nem utalnak arra, hogy különleges körülmények állnak fenn, amelyek indokolnák a hiány megszüntetésére kitűzött határidőtől való eltérést. A Bizottság szolgálatainak 2010. tavaszi előrejelzése szerint az államháztartási hiány – változatlan politikát feltételezve – már 2011-ben valamivel a 3%-os referenciaérték alá csökken. (7) A globális válságot megelőzően Finnország jelentős államháztartási többletet halmozott fel. Ez lehetővé tette Finnország számára, hogy viszonylag nagy, 2009-ben a GDP 1,8%-át, 2010-ben pedig 1,1%-át kitevő diszkrecionális költségvetési ösztönzést nyújtson, és ne szabjon korlátot az automatikus stabilizátorok működésének. Ezáltal az államháztartás egyenlege 2009-ben a GDP 2,2%-át kitevő hiányba fordult át. A pénzügyminisztérium által a túlzotthiány-eljárás keretében 2010. áprilisban tett bejelentés alapján a hiány tovább bővül, 2010-ben a GDP 4,1%-ára. A Bizottság szolgálatainak tavaszi előrejelzése valamivel kisebb, 2010-ben a GDP 3,8%-át kitevő hiányt vár. A pénzügyminisztérium által a parlamenthez 2010. május 14-én benyújtott harmadik pótköltségvetés arra utal, hogy a 2010. évi adóbevételek GDP-arányosan 0,5%-kal magasabbak lehetnek a tervezettnél, elsősorban az erőteljesebb társaságiadó-eredmények okán. Ez alapján a jelenlegi államháztartási előrejelzésekre felfelé mutató kockázatok hatnak, de mivel nem került sor az előrejelzések teljes körű aktualizálására, a 2010. évi hiánycélt hivatalosan nem változatták meg és a jelenlegi értékelés marad érvényben. 2011-re a pénzügyminisztérium és a Bizottság szolgálatai változatlan politika feltételezése mellett egyaránt azt várják, hogy az államháztartási hiány valamivel a GDP 3%-a alá csökken. A Bizottság szolgálatainak előrejelzése alapján a túlzott hiány 2011-ig történő megszüntetéséhez 2011-ben GDP-arányosan 0,3 százalékpont körüli költségvetési erőfeszítés szükséges. (8) A központi állami kiadások ellenőrzésének elsődleges eszközét a többéves kiadási korlátok jelentik, amelyek nem vonatkoznak a ciklikusan érzékeny kiadási tételekre, és ennek megfelelően maradéktalanul lehetővé tették az automatikus stabilizátorok működését. Míg ez a megoldás, különösen az automatikus stabilizátorok szabad működése a válság időszakában előmozdította a gazdasági tevékenységet és a társadalmi kohéziót, egyben az államháztartás viszonylag erőteljes romlását is eredményezte. Ez a költségvetési keret ezért eredményesen támogatja a központi kormányzatra nehezedő kiadási nyomás csökkentését, beleértve a szociális kiadásokat is, amint a gazdaságélénkülés tartóssá válik. A helyi önkormányzatok felelősek az elöregedéssel kapcsolatos állami kiadások nagy részéért, például a képzés, az egészségügy és a tartós ápolás-gondozás terén, és nem köti őket központilag meghatározott kiadási korlát. A növekvő kiadások ellensúlyozása érdekében jellemzően megemelték a helyiadó-kulcsokat, elkerülve az önkormányzati szinten kialakuló adósságot, de nehezítve az általános nemzeti adóterheket. A kormány középtávú céljai közt szerepel a helyi önkormányzatok szerkezetének és szolgáltatásnyújtásának megreformálása, amelynek célja a népesség elöregedésével kapcsolatos kiadásnövekedés visszafogása. (9) A Tanács a stabilitási program legújabb változatáról alkotott 2010. április 26-i véleményében értékelte Finnország államháztartásának hosszú távú fenntarthatóságát és felszólította a hatóságokat, hogy idejében meghozott intézkedés keretében dolgozzanak ki átfogó és konkrét középtávú költségvetési stratégiát, amely 2011-től kezdve biztosítja a konszolidációt, valamint elősegíti a középtávú célkitűzések megvalósítását és az államháztartás hosszú távú fenntarthatóságának helyreállítását. (10) A bruttó államadósság 2009-ben a GDP 44%-a volt. A túlzotthiány-eljárás keretében áprilisban tett bejelentés szerint az adósságráta 2010-ben a GDP 49,9%-ára emelkedik. A Bizottság szolgálatainak tavaszi előrejelzése alapján az adósságráta valamivel gyorsabban növekszik, 2010-ben a GDP 50,5%-át, 2011-ben pedig a GDP 54,9%-át éri el, de továbbra is a GDP 60%-ában meghatározott referenciaérték alatt marad. (11) A túlzott hiány esetén követendő eljárás alatti fokozott felügyelet érdekében rendszeresen és kellő időben nyomon kell követni a költségvetési konszolidációs stratégia végrehajtásában elért előrehaladást. Ezzel összefüggésben célszerű lenne, ha Finnország következő aktualizált stabilitási programjaiban külön fejezetet szentelne ennek a témának. (12) A Tanács véleménye szerint a költségvetési konszolidációs intézkedéseknek általában biztosítaniuk kell az államháztartási egyenleg tartós javulását, miközben az államháztartás minőségének fokozására és a gazdaság növekedési képességének erősítésére irányulnak. ELFOGADTA EZT AZ AJÁNLÁST: (1) Elismerve, hogy Finnország 2010. évi költségvetési egyenlege egyfelől a visszaesésre válaszoló és az európai gazdaságélénkítési terv elveivel összhangban álló, 2009-ben a GDP 1,8%-át, 2010-ben pedig 1,1%-át kitevő intézkedésekre, másfelől az automatikus stabilizátorok beavatkozástól mentes működésére vezethető vissza, a finn hatóságoknak a jelenleg fennálló túlzott hiányt legkésőbb 2011-ig meg kell szüntetniük. (2) Finnország hatóságainak hiteles és fenntartható módon a GDP 3 %-a alá kell csökkenteniük az államháztartási hiányt. Finnország hatóságainak ezért: a) 2010-ben a stabilitási program legújabb változatában tervezettek szerint kell végrehajtaniuk a költségvetési intézkedéseket, és ezzel egyidejűleg gondoskodniuk kell arról, hogy a GDP 3 %-ának megfelelő referenciaérték tervezett túllépése korlátozott és átmeneti jellegű maradjon; b) 2011-ben legalább a GDP 0,5%-át kitevő költségvetési erőfeszítést kell biztosítaniuk; c) intézkedéseket kell meghatározniuk annak érdekében, hogy a túlzott hiány 2011-re tervezett megszüntetése biztosított legyen. (3) A Tanács a finn kormány számára a szükséges eredményes intézkedések megtételének, valamint a túlzott hiány megszüntetése irányába tett előrelépéshez szükséges intézkedések meghatározásának határidejeként [2011. január 13-át] tűzi ki. Az intézkedések eredményességének értékelése figyelembe fogja venni a Bizottság szolgálatainak 2010. tavaszi előrejelzésében szereplő gazdasági kilátásokhoz képest kialakult fejleményeket. A finn hatóságoknak stabilitási programjuk elkövetkező aktualizálásaiban külön fejezetben kell tárgyalniuk az említett ajánlások végrehajtása terén tett előrelépést, a túlzott hiány esetén követendő eljárás megszüntetéséig. Emellett a Tanács hangsúlyozza a középtávú célkitűzés megvalósításának fontosságát a gazdasági visszaesések megfelelő költségvetési kezelése szempontjából, valamint az államháztartások hosszú távú fenntarthatóságának helyreállítása érdekében. Felkéri ezért a finn hatóságokat annak biztosítására, hogy a túlzott hiány megszüntetése után is folytassák a költségvetési egyenlegre irányuló középtávú célkitűzés – a GDP 0,5%-át kitevő strukturális többlet – megvalósítására irányuló költségvetési konszolidációt. Ennek az ajánlásnak a Finn Köztársaság a címzettje. Kelt Brüsszelben, a Tanács részéről az elnök […] [1] HL L 209., 1997.8.2., 6. o. IT (...PICT...)|COMMISSIONE EUROPEA| Bruxelles, 15.6.2010 SEC(2010) 747 definitivo Raccomandazione per una RACCOMANDAZIONE DEL CONSIGLIO intesa a porre fine alla situazione di disavanzo pubblico eccessivo in Finlandia Raccomandazione per una RACCOMANDAZIONE DEL CONSIGLIO intesa a porre fine alla situazione di disavanzo pubblico eccessivo in Finlandia IL CONSIGLIO DELL’UNIONE EUROPEA, visto il trattato sul funzionamento dell'Unione europea e in particolare l'articolo 126, paragrafo 7, vista la raccomandazione della Commissione europea; considerando quanto segue: (1) A norma dell'articolo 126 del trattato, gli Stati membri devono evitare disavanzi pubblici eccessivi. (2) Il patto di stabilità e crescita è basato sull’obiettivo di finanze pubbliche sane come mezzo per rafforzare le condizioni per la stabilità dei prezzi e per una crescita forte e sostenibile che favorisca la creazione di posti di lavoro. (3) Con la riforma del 2005 si è cercato di migliorare l'efficacia e i fondamenti economici del patto di stabilità e crescita, salvaguardando nel contempo la sostenibilità delle finanze pubbliche a lungo termine. Essa mirava ad assicurare in particolare che le condizioni economiche e di bilancio venissero sempre prese pienamente in considerazione in tutte le fasi della procedura per i disavanzi eccessivi. In tal modo, il patto di stabilità e crescita costituisce il quadro a sostegno delle politiche dei governi per tornare rapidamente a posizioni di bilancio sane tenendo conto della situazione economica. (4) Il [13 luglio 2010] il Consiglio ha deciso, conformemente all'articolo 126, paragrafo 6, del trattato, che in Finlandia esiste un disavanzo eccessivo. (5) Ai sensi dell’articolo 126, paragrafo 7, del trattato e dell’articolo 3 del regolamento (CE) n. 1467/97 del Consiglio per l'accelerazione e il chiarimento delle modalità di attuazione della procedura per i disavanzi eccessivi (che è parte del Patto di stabilità e crescita) GU L 209 del 2.8.1997, pag. 6. , il Consiglio formula raccomandazioni allo Stato membro in questione al fine di far cessare la situazione di disavanzo eccessivo entro un determinato periodo. La raccomandazione deve stabilire un termine massimo di sei mesi entro il quale lo Stato membro interessato è tenuto a darvi seguito effettivo per correggere il disavanzo eccessivo, nonché un termine per la correzione del disavanzo eccessivo, correzione che deve essere completata nell’anno successivo alla constatazione del disavanzo stesso, salvo sussistano circostanze particolari. Nel decidere se sussistono circostanze particolari, occorre tener conto dei “fattori significativi” precisati all’articolo 2, paragrafo 3, del regolamento (CE) n. 1467/97 del Consiglio. Inoltre, nella raccomandazione per correggere il disavanzo eccessivo il Consiglio dovrebbe chiedere il conseguimento di un miglioramento minimo annuo pari allo 0,5% del PIL come parametro di riferimento del saldo strutturale, ossia del saldo corretto per il ciclo al netto di misure una tantum e di altre misure temporanee.[1] GU L 209 del 2.8.1997, pag. 6. (6) Nel caso della Finlandia, i fattori significativi, come precisato all’articolo 2, paragrafo 3, del regolamento (CE) n. 1467/97, esaminati nella relazione della Commissione ai sensi dell’articolo 124, paragrafo 3, sono stati considerati favorevoli. Tuttavia, essi non indicano la presenza di circostanze particolari che giustifichino lo scostamento dal termine standard per la correzione del disavanzo. In particolare, secondo le previsioni della primavera 2010 dei servizi della Commissione, già nel 2011, nell'ipotesi di politiche invariate, il livello del disavanzo pubblico scenderebbe di poco al di sotto del valore di riferimento del 3%. (7) Nel periodo precedente la crisi mondiale, la Finlandia aveva accumulato un avanzo di bilancio consistente nel settore delle finanze pubbliche. Ciò le aveva permesso di attivare misure di stimolo discrezionali relativamente ampie che ammontavano all'1,8% del PIL nel 2009, e all'1,1% del PIL nel 2010, e di consentire altresì il pieno funzionamento degli stabilizzatori automatici. Ciò ha condotto le finanze pubbliche a un disavanzo del 2,2% del PIL nel 2009. Secondo i dati comunicati nell’aprile 2010 nell’ambito della procedura per i disavanzi eccessivi dal ministero delle Finanze, si prevede che il disavanzo continui a crescere fino a raggiungere il 4,1% del PIL nel 2010. Nelle previsioni di primavera i servizi della Commissione hanno previsto un disavanzo leggermente inferiore, pari a 3,8% del PIL nel 2010. Il terzo bilancio suppletivo presentato dal ministero delle Finanze al Parlamento il 14 maggio 2010 suggerisce che il volume delle entrate fiscali potrebbe risultare superiore dello 0,5% del PIL rispetto al previsto, principalmente grazie a un maggiore gettito proveniente dalle imposte sul reddito delle società. Ciò indicherebbe possibili correzioni al rialzo per le attuali proiezioni sulle finanze pubbliche; tuttavia, vista l'assenza di un aggiornamento comprensivo delle previsioni, l'obiettivo di disavanzo per il 2010 non è stato ufficialmente modificato e l'attuale valutazione rimane valida. Nel 2011, nell'ipotesi di politiche invariate, sia il ministero delle Finanze che i servizi della Commissione hanno previsto un calo del livello del disavanzo pubblico di poco al di sotto del valore di riferimento del 3% del PIL. Sulla base delle previsioni dei servizi della Commissione, la correzione del disavanzo eccessivo nel 2011 richiede una manovra finanziaria pari a circa 0,3 punti percentuali del PIL nel 2011. (8) Lo strumento principale per controllare la spesa dell’amministrazione centrale è costituito dall’imposizione di massimali di spesa pluriennali, che escludono le voci di spesa che risentono delle fluttuazioni cicliche, e che hanno quindi consentito il pieno funzionamento degli stabilizzatori automatici. Tale scelta, in particolare il libero gioco degli stabilizzatori automatici, ha effettivamente sostenuto l’attività economica e la coesione sociale nel periodo di crisi inducendo però, contemporaneamente, un’oscillazione negativa relativamente netta nelle finanze pubbliche. L’attuale quadro di bilancio sosterrà pertanto la riduzione delle pressioni sulla spesa dell'amministrazione centrale, inclusa la spesa sociale, ma solo dopo l'effettivo avvio della ripresa economica. Le amministrazioni locali sono responsabili per una larga parte della spesa collegata all’invecchiamento della popolazione, ad esempio in settori quali istruzione, sanità e assistenza a lungo termine, senza essere limitate da un tetto di spesa stabilito a livello centrale. Per bilanciare l'aumento della spesa, in genere si è assistito a un aumento delle aliquote d’imposta locali; ciò ha evitato l'accumulo di debiti a livello municipale, contribuendo però all’aumento dell’onere fiscale a livello nazionale. Il governo continua nell’opera di riforma a medio termine delle strutture amministrative e della fornitura di servizi a livello locale, con l’intento di porre freno all'aumento della spesa connessa all'invecchiamento della popolazione. (9) Nel parere del 26 aprile 2010 relativo all’aggiornamento più recente del programma di stabilità, il Consiglio ha valutato la sostenibilità a lungo termine delle finanze pubbliche finlandesi e ha invitato le autorità a definire tempestivamente una strategia di bilancio a medio termine completa e concreta che sottenda un percorso di risanamento a partire dal 2011, nonché volta al conseguimento degli obiettivi a medio termine e al ristabilimento della sostenibilità a lungo termine delle finanze pubbliche. (10) Nel 2009 il debito lordo della pubblica amministrazione ha raggiunto il 44% del PIL. Secondo i dati comunicati nell’aprile 2010 nell’ambito della procedura per i disavanzi eccessivi il rapporto debito/PIL dovrebbe raggiungere il 49,9% del PIL nel 2010. Nelle previsioni della primavera dei servizi della Commissione il rapporto debito/PIL dovrebbe aumentare un po' più velocemente raggiungendo il 50,5% del PIL nel 2010 e il 54,9% del PIL nel 2011, restando comunque al di sotto del valore di riferimento del 60% del PIL. (11) Una maggiore sorveglianza nel quadro della procedura per i disavanzi eccessivi richiederà un controllo regolare e tempestivo dei progressi compiuti nell’attuazione della strategia di risanamento del bilancio. Date le circostanze, sarebbe opportuno che i prossimi aggiornamenti del programma di stabilità della Finlandia dedicassero a questo aspetto un capitolo a parte. (12) In generale, il Consiglio ritiene che le misure di risanamento del bilancio debbano garantire un miglioramento duraturo del saldo delle amministrazioni pubbliche ed essere nel contempo orientate ad accrescere la qualità delle finanze pubbliche e a rafforzare il potenziale di crescita dell’economia, HA ADOTTATO LA PRESENTE RACCOMANDAZIONE: (1) Riconoscendo il fatto che la posizione di bilancio della Finlandia nel 2010 è il risultato di misure adeguate alla recessione, pari all’1,8% del PIL nel 2009 e all’1,1% nel 2010, e adottate anche per dare seguito al piano di ripresa economica, nonché il libero gioco degli stabilizzatori automatici, le autorità finlandesi devono porre fine alla attuale situazione di disavanzo eccessivo entro il 2011. (2) Le autorità finlandesi devono riportare il disavanzo delle amministrazioni pubbliche al di sotto del 3% del PIL in modo credibile e sostenibile. In particolare, a tal fine le autorità finlandesi devono: (a) attuare le misure di bilancio nel 2010, come programmato nell’ultimo aggiornamento del programma di stabilità, garantendo nel contempo che il superamento programmato del valore di riferimento del 3% del PIL sia contenuto e temporaneo; (b) prevedere una manovra di bilancio pari almeno a ½% del PIL nel 2011; (c) specificare le misure volte a garantire che la prevista correzione del deficit eccessivo sia garantita nel 2011. (3) Il Consiglio fissa al [13 gennaio 2011] il termine entro il quale il governo finlandese deve adottare misure efficaci e specificare i provvedimenti necessari per effettuare progressi verso la correzione del disavanzo eccessivo. Per valutare l’efficacia delle misure si terrà conto degli sviluppi economici rispetto alle prospettive economiche contenute nelle previsioni della primavera 2010 dei servizi della Commissione. Le autorità finlandesi sono invitate a riferire in merito ai progressi realizzati nell'attuazione delle presenti raccomandazioni in un capitolo separato dei prossimi aggiornamenti dei programmi di stabilità che saranno elaborati fino all'abrogazione della procedura per i disavanzi eccessivi. Inoltre, il Consiglio sottolinea l’importanza dell’obiettivo a medio termine ai fini di un’adeguata gestione di bilancio in una fase di recessione economica nonché in vista del ripristino della sostenibilità a lungo termine delle finanze pubbliche. Il Consiglio invita pertanto le autorità finlandesi ad assicurare che il risanamento di bilancio verso l'obiettivo a medio termine per la posizione di bilancio, ossia un disavanzo strutturale pari allo 0,5% del PIL, prosegua anche dopo la correzione del disavanzo eccessivo. La Repubblica di Finlandia è destinataria della presente raccomandazione. Fatto a Bruxelles, il Per il Consiglio Il presidente […] [1] GU L 209 del 2.8.1997, pag. 6. NL (...PICT...)|EUROPESE COMMISSIE| Brussel, 15.6.2010 SEC(2010) 747 definitief Aanbeveling voor een AANBEVELING VAN DE RAAD om het buitensporige overheidstekort in Finland te verhelpen Aanbeveling voor een AANBEVELING VAN DE RAAD om het buitensporige overheidstekort in Finland te verhelpen DE RAAD VAN DE EUROPESE UNIE, Gelet op het Verdrag betreffende de werking van de Europese Unie, en met name op artikel 126, lid 7, Gezien de aanbeveling van de Europese Commissie, Overwegende hetgeen volgt: (1) Overeenkomstig artikel 126 van het Verdrag dienen de lidstaten buitensporige overheidstekorten te vermijden. (2) Het stabiliteits- en groeipact is gebaseerd op de doelstelling van deugdelijke openbare financiën als middel om de voorwaarden voor prijsstabiliteit en voor een tot werkgelegenheidsschepping leidende sterke duurzame groei te verbeteren. (3) De hervorming in 2005 van het stabiliteits- en groeipact was bedoeld om de doeltreffendheid en de economische onderbouwing van het pact te versterken en tevens de houdbaarheid van de openbare financiën op lange termijn te waarborgen. Deze hervorming moest ervoor zorgen dat bij alle stappen in de BTP met name de economische en budgettaire achtergrond ten volle in aanmerking werd genomen. Op deze wijze verschaft het stabiliteits- en groeipact een kader dat, met inachtneming van de economische situatie, het overheidsstreven naar een spoedige terugkeer naar solide begrotingssituaties ondersteunt. (4) De Raad heeft overeenkomstig artikel 126, lid 6, van het Verdrag op [13 juli 2010] besloten dat er in Finland een buitensporig tekort bestaat. (5) Overeenkomstig artikel 126, lid 7, van het Verdrag en artikel 3 van Verordening (EG) nr. 1467/97 van de Raad over de bespoediging en verduidelijking van de tenuitvoerlegging van de procedure bij buitensporige tekorten PB L 209 van 2.8.1997, blz. 6. (die deel uitmaakt van het stabiliteits- en groeipact) dient de Raad ook aanbevelingen te richten tot de betrokken lidstaat opdat deze binnen een bepaalde termijn een einde maakt aan de buitensporigtekortsituatie. In de aanbeveling moet een termijn van ten hoogste zes maanden worden bepaald waarbinnen de betrokken lidstaat doeltreffende actie moet ondernemen om het buitensporige tekort te corrigeren, alsook een termijn voor de correctie van het buitensporige tekort, dat, behoudens bijzondere omstandigheden, binnen het jaar nadat het is geconstateerd verholpen moet zijn. Bij het bepalen of er sprake is van bijzondere omstandigheden, moet rekening worden gehouden met "relevante factoren" zoals deze worden omschreven in artikel 2, lid 3, van Verordening (EG) nr. 1467/97. Voorts dient de Raad in een aanbeveling om een buitensporig tekort te verhelpen, te verzoeken om een minimale jaarlijkse verbetering van het structurele saldo, dat wil zeggen het conjunctuurgezuiverde saldo, ongerekend eenmalige en andere tijdelijke maatregelen, van ten minste 0,5% van het bbp als benchmark te realiseren.[1] PB L 209 van 2.8.1997, blz. 6. (6) In het geval van Finland zijn de relevante factoren zoals verduidelijkt in artikel 2, lid 3, van Verordening (EG) nr. 1467/97 en zoals onderzocht in het verslag van de Commissie overeenkomstig artikel 124, lid 3, als gunstig aangemerkt. Ze wijzen echter niet op het bestaan van bijzondere omstandigheden op grond waarvan mag worden afgeweken van de standaardtermijn voor de correctie van het tekort. Met name daalt het overheidstekort volgens de voorjaarsprognoses 2010 van de diensten van de Commissie al in 2011 bij ongewijzigd beleid tot net onder de referentiewaarde van 3%. (7) Vóór de mondiale crisis beschikte Finland over een aanzienlijk overschot op de begroting. Daardoor kon het een vrij omvangrijk pakket discretionaire budgettaire stimuleringsmaatregelen ter grootte van 1,8% van het bbp in 2009 en 1,1% van het bbp in 2010 vaststellen en de automatische stabilisatoren onbelemmerd laten werken, met als gevolg dat in 2009 een overheidstekort van 2,2% van het bbp is ontstaan. Volgens de BTP-kennisgeving van het ministerie van Financiën van april 2010 zal het tekort nog verder oplopen tot 4,1% van het bbp in 2010. In de voorjaarsprognoses van de diensten van de Commissie valt het in 2010 met 3,8% van het bbp iets lager uit. Volgens de derde aanvullende begroting die het ministerie van Financiën op 14 mei 2010 bij het parlement heeft ingediend, kunnen de belastingontvangsten in 2010 evenwel 0,5% van het bbp hoger uitvallen dan gepland, zulks met name vanwege hogere ontvangsten uit de vennootschapsbelasting. Dit zou betekenen dat de huidige projecties voor de overheidsfinanciën aan opwaartse risico's onderhevig zijn, maar omdat deze projecties niet volledig zijn bijgewerkt, is het tekortdoel voor 2010 niet officieel bijgesteld en blijft de huidige beoordeling geldig. Voor 2011 gaan zowel het ministerie van Financiën als de diensten van de Commissie er in hun prognoses van uit dat het overheidstekort bij ongewijzigd beleid daalt tot iets minder dan 3% van het bbp. Uitgaande van de prognoses van de diensten van de Commissie impliceert de correctie van het buitensporige tekort in 2011 een begrotingsinspanning van circa 0,3 procentpunt van het bbp in 2011. (8) Het belangrijkste instrument voor de beheersing van de uitgaven van de centrale overheid zijn de meerjarige uitgavenplafonds, die geen rekening houden met conjunctuurgevoelige uitgaven en derhalve volledig vrij spel hebben gelaten aan de automatische stabilisatoren. Deze aanpak, en met name de onbelemmerde werking van de automatische stabilisatoren, heeft in de crisisperiode weliswaar voor ondersteuning van de economische activiteit en van de sociale cohesie gezorgd, maar heeft ook tot een vrij sterke verslechtering van de overheidsfinanciën geleid. Dit begrotingskader zal derhalve pas tot een vermindering van de druk op de uitgaven van de centrale overheid, waaronder de sociale uitgaven, leiden wanneer het economisch herstel goed doorzet. De decentrale overheden zijn verantwoordelijk voor een groot deel van de leeftijdsgebonden overheidsuitgaven, zoals de uitgaven aan onderwijs, gezondheidszorg en langdurige zorg en zijn niet gebonden aan centraal opgelegde uitgavenplafonds. Om de stijging van de uitgaven op te vangen, zijn de lokale belastingtarieven doorgaans verhoogd, waarmee wordt voorkomen dat op gemeentelijk niveau schulden worden opgebouwd, maar de totale nationale belastingdruk wel toeneemt. De regering streeft naar een hervorming van de structuren en dienstverlening van de decentrale overheden op middellange termijn om de uitgavengroei in verband met de vergrijzing aan banden te leggen. (9) In haar advies van 26 april 2010 over de meest recente actualisering van het stabiliteitsprogramma heeft de Raad de houdbaarheid van de Finse overheidsfinanciën op lange termijn beoordeeld en de autoriteiten verzocht tijdig stappen te zetten om een breed opgezette en concrete begrotingsstrategie op middellange termijn uit te stippelen om de begroting vanaf 2011 te consolideren, mede met het oog op het bereiken van de MTD en het herstel van de houdbaarheid van de overheidsfinanciën op lange termijn. (10) De bruto overheidsschuld bedroeg in 2009 44% van het bbp. Volgens de BTP-kennisgeving van april zal deze in 2010 oplopen tot 49,9% van het bbp. Volgens de voorjaarsprognoses van de Commissie zal de schuldquote iets sneller toenemen en uitkomen op 50,5% van het bbp in 2010 en 54,9% van het bbp in 2011, waarmee deze dus onder de referentiewaarde van 60% van het bbp blijft. (11) Om beter toezicht te kunnen uitoefenen in het kader van de BTP, zal regelmatig en tijdig moeten worden gecontroleerd welke vorderingen zijn gemaakt bij de tenuitvoerlegging van de budgettaire consolidatiestrategie. Daarom zou daaraan in de komende actualiseringen van het stabiliteitsprogramma van Finland een apart hoofdstuk kunnen en moeten worden gewijd. (12) In het algemeen moeten de maatregelen ter consolidering van de begroting naar het oordeel van de Raad een duurzame verbetering van het overheidssaldo teweegbrengen en er tegelijkertijd op gericht zijn de kwaliteit van de openbare financiën te bevorderen en het groeipotentieel van de economie te versterken, BEVEELT AAN: (1) Aangezien de Finse begrotingssituatie in 2010 het gevolg is van maatregelen ter grootte van 1,8% van het bbp in 2009 en 1,1% in 2010, die een passende reactie vormen op de neergang en die aansloten bij de beginselen van het Europees economisch herstelplan, en ook een gevolg is van de onbelemmerde werking van automatische stabilisatoren, maken de Finse autoriteiten uiterlijk in 2011 een einde aan de thans bestaande buitensporigtekortsituatie. (2) De Finse autoriteiten dringen het overheidstekort op geloofwaardige en duurzame wijze terug tot onder de 3% van het bbp. Daartoe wordt in het bijzonder van de Finse autoriteiten het volgende verwacht: (a) zij voeren de begrotingsmaatregelen in 2010 conform de meest recente actualisering van het stabiliteitsprogramma uit en zorgen er tegelijk voor dat de beoogde overschrijding van de referentiewaarde van 3% van het bbp binnen de perken en van tijdelijke aard blijft; (b) zij verrichten een begrotingsinspanning van ten minste een ½% van het bbp in 2011; (c) zij geven concreet invulling aan maatregelen om de beoogde correctie van het buitensporige tekort in 2011 te waarborgen. (3) De Raad stelt [13 januari 2011] vast als uiterste datum waarop de Finse regering doeltreffende actie moet ondernemen en invulling moet geven aan de noodzakelijke maatregelen om de correctie van het buitensporige tekort naderbij te brengen. Bij de beoordeling van de doeltreffendheid van deze actie zal rekening worden gehouden met de economische ontwikkelingen die zich ten opzichte van de economische vooruitzichten in de voorjaarsprognoses 2010 van de diensten van de Commissie hebben voorgedaan. De Finse autoriteiten brengen, tot de beëindiging van de buitensporigtekortprocedure, in een apart hoofdstuk in de komende actualiseringen van het stabiliteitsprogramma verslag uit over de vorderingen die bij de uitvoering van deze aanbevelingen zijn gemaakt. Voorts wijst de Raad op het belang van het bereiken van de middellangetermijndoelstelling (MTD) voor een passend begrotingsbeheer in tijden van economische neergang en voor het herstel van de houdbaarheid van de overheidsfinanciën op lange termijn. Daarom verzoekt hij de Finse autoriteiten de budgettaire consolidatie na de correctie van het buitensporige tekort voort te zetten en af te koersen op de middellangetermijndoelstelling voor de begrotingssituatie, namelijk een structureel overschot van 0,5% van het bbp. Deze aanbeveling is gericht tot de Republiek Finland. Gedaan te Brussel, op Voor de Raad De voorzitter […] [1] PB L 209 van 2.8.1997, blz. 6. DA (...PICT...)|EUROPA-KOMMISSIONEN| Bruxelles, den 15.6.2010 SEK(2010) 747 endelig Henstilling med henblik på RÅDETS HENSTILLING om at bringe situationen med et uforholdsmæssigt stort offentligt underskud i Finland til ophør Henstilling med henblik på RÅDETS HENSTILLING om at bringe situationen med et uforholdsmæssigt stort offentligt underskud i Finland til ophør RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR - under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 126, stk. 7, under henvisning til henstilling fra Europa-Kommissionen og ud fra følgende betragtninger: (1) I henhold til traktatens artikel 126 skal medlemsstaterne undgå uforholdsmæssigt store offentlige underskud. (2) Stabilitets- og vækstpagten er baseret på målsætningen om sunde offentlige finanser som et middel til at styrke forudsætningerne for prisstabilitet og en holdbar og stærk vækst, som fører til øget beskæftigelse. (3) I 2005 blev stabilitets- og vækstpagten ændret for at gøre den mere virkningsfuld og styrke dens økonomiske fundament samt sikre de offentlige finansers holdbarhed på lang sigt. Ændringen tjente især til at sikre, at der blev taget hensyn til hele den økonomiske og budgetmæssige situation i alle faser af proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud. På den måde bliver stabilitets- og vækstpagten en ramme, der kan benyttes som støtte for politiske initiativer, der hurtigt kan gøre de offentlige finanser sunde igen under hensyntagen til en given økonomisk kontekst. (4) Rådet fastslog den [13. juli 2010] i overensstemmelse med traktatens artikel 126, stk. 6, at der foreligger et uforholdsmæssigt stort underskud i Finland. (5) I henhold til traktatens artikel 126, stk. 7, og artikel 3 i Rådets forordning (EF) nr. 1467/97 om fremskyndelse og afklaring af gennemførelsen af proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud EFT L 209 af 2.8.1997, s. 6. (der indgår i stabilitets- og vækstpagten) skal Rådet også rette henstillinger til den pågældende medlemsstat med henblik på at bringe situationen med et uforholdsmæssigt stort underskud til ophør inden for en given frist. I henstillingen skal der fastsættes en frist på højst seks måneder for den pågældende medlemsstats iværksættelse af virkningsfulde foranstaltninger til korrektion af det uforholdsmæssigt store underskud samt en frist for korrektionen af det uforholdsmæssigt store underskud, som skal være gennemført i løbet af året efter, at det er konstateret, medmindre der foreligger særlige omstændigheder. Ved afgørelsen af, om der foreligger særlige omstændigheder, skal der tages hensyn til "relevante forhold" som præciseret i artikel 2, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1467/97. Henstillingen skal endvidere indeholde en opfordring til medlemsstaten om at opnå en årlig forbedring af den strukturelle saldo, dvs. den konjunkturkorrigerede saldo eksklusive engangsforanstaltninger og andre midlertidige foranstaltninger, på som benchmark mindst 0,5 % af BNP.[1] EFT L 209 af 2.8.1997, s. 6. (6) I Finlands tilfælde blev de relevante forhold, der er præciseret i artikel 2, stk. 3, i forordning (EF) nr. 1467/97 og undersøgt i Kommissionens rapport efter artikel 124, stk. 3, anset for at være gunstige. De tyder imidlertid ikke på, at der foreligger særlige omstændigheder, som berettiger en afvigelse fra den normale frist for korrektion af underskuddet. Ifølge Kommissionens prognose fra foråret 2010 skulle det offentlige underskud allerede i 2011 falde med en snæver margen til under referenceværdien på 3 % ud fra en antagelse om en uændret politik. (7) Forud for den globale krise opbyggede Finland et betydeligt overskud i de offentlige finanser. Dette har givet Finland mulighed for at tilvejebringe en forholdsvis stor diskretionær finanspolitisk stimulans på 1,8 % af BNP i 2009 og 1,1 % i 2010 og for at lade de automatiske stabilisatorer fungere fuldt ud. Dette har vendt de offentlige finanser til et underskud på 2,2 % af BNP i 2009. Underskuddet forventes at vokse yderligere til 4,1 % af BNP i 2010 ifølge den indberetning fra april 2010, som finansministeriet forelagde som led i proceduren for uforholdsmæssigt store underskud. I Kommissionens forårsprognose blev der fremskrevet et lidt mindre underskud på 3,8 % af BNP i 2010. Det tredje tillægsbudget, som finansministeriet forelagde for Parlamentet den 14. maj 2010, tyder på, at skatteindtægterne i 2010 kunne vise sig at være 0,5 % af BNP højere end forventet, hovedsagelig som følge af højere selskabsskatteindtægter. Dette viser, at de nuværende fremskrivninger for de offentlige finanser er forbundet med risici for stigninger, men eftersom der ikke er foretaget en fuldt færdig opdatering af disse fremskrivninger, er underskudsmålet for 2010 ikke blevet ændret officielt, og den nuværende vurdering er fortsat gyldig. I 2011 forventer både finansministeriet og Kommissionens tjenestegrene, at det offentlige underskud vil falde en smule til under 3 % af BNP ud fra en antagelse om en uændret politik. Ud fra Kommissionens prognose indebærer korrektionen af det uforholdsmæssigt store underskud i 2011 en finanspolitisk indsats på omkring 0,3 procentpoint af BNP i 2011. (8) Det vigtigste redskab til at styre de offentlige udgifter er de flerårige udgiftslofter, som ikke medregner konjunkturfølsomme udgiftsposter og derfor har tilladt de automatiske stabilisatorer at virke i fuldt omfang. Selv om denne ordning, herunder især muligheden for, at de automatiske stabilisatorer kan fungere frit, har støttet den økonomiske aktivitet og den sociale samhørighed under krisen, har den også medført en forholdsvis stærk negativ drejning i de offentlige finanser. Denne budgetmæssige ramme vil derfor effektivt støtte reduktionen af presset på de offentlige udgifter, herunder de sociale udgifter, når først det økonomiske opsving er godt i gang. De lokale myndigheder har ansvaret for en stor del af de aldersrelaterede offentlige udgifter såsom uddannelse, sundhed og langtidspleje, og de er ikke bundet af de centralt fastlagte udgiftslofter. For at kompensere for de stigende udgifter er de lokale skattesatser typisk blevet forhøjet, hvorved man har undgået at opbygge gæld på kommunalt plan, men samtidig har øget den samlede nationale skattebyrde. Regeringen fortsætter med at reformere de lokale myndigheders strukturer og tjenesteydelser på mellemlang sigt med det formål at begrænse udgiftsvæksten i forbindelse med befolkningens aldring. (9) I sin udtalelse af 26. april 2010 om den seneste opdatering af stabilitetsprogrammet vurderede Rådet den langsigtede holdbarhed i Finlands offentlige finanser og opfordrede myndighederne til at vise rettidig omhu ved for perioden fra og med 2011 at fastlægge en omfattende og konkret mellemfristet finanspolitisk konsolideringsstrategi, som bl.a. kan opfylde den mellemfristede budgetmålsætning og genskabe de offentlige finansers holdbarhed på lang sigt. (10) Den offentlige bruttogæld lå på 44 % af BNP i 2009. I indberetningen fra april som led i proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud forventes gældskvoten at stige til 49, 9 % af BNP i 2010. I Kommissionens forårsprognose forventedes gældskvoten at stige en smule hurtigere, således at den når 50,5 % af BNP i 2010 og 54,9 % af BNP i 2011, men stadig forbliver under referenceværdien på 60 % af BNP. (11) Et forbedret tilsyn i medfør af proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud vil forudsætte en jævnlig og rettidig overvågning af fremskridt med hensyn til gennemførelsen af den finanspolitiske konsolideringsstrategi. I denne forbindelse kunne det være nyttigt at afsætte et særskilt kapitel til dette spørgsmål i de kommende opdateringer af Finlands stabilitetsprogram. (12) Efter Rådets opfattelse bør budgetkonsolideringsforanstaltninger generelt sikre en vedvarende forbedring af den offentlige saldo, og de bør samtidig tilrettelægges sådan, at kvaliteten i de offentlige finanser forbedres, og økonomiens vækstpotentiale styrkes - VEDTAGET DENNE HENSTILLING: 1) I erkendelse af at Finlands budgetstilling i 2010 er resultatet af dels foranstaltninger svarende til 1,8 % af BNP i 2009 og 1,1 % i 2010, som udgør en passende respons på nedgangen og er i overensstemmelse med den europæiske økonomiske genopretningsplan, dels de automatiske stabilisatorers frie spil, bør de finske myndigheder bringe den nuværende situation med et uforholdsmæssigt stort underskud til ophør senest i 2011. 2) De finske myndigheder bør bringe det offentlige underskud ned under 3 % af BNP på en troværdig og holdbar måde. Med henblik herpå bør de finske myndigheder specielt: a) gennemføre de finanspolitiske foranstaltninger i 2010 som planlagt i den seneste opdatering af stabilitetsprogrammet, samtidig med at det sikres, at den forventede overskridelse af referenceværdien på 3 % af BNP fortsat holdes under kontrol og er af midlertidig karakter b) sikre, at der gøres en finanspolitisk indsats på mindst ½ % af BNP i 2011 c) præcisere de foranstaltninger, der er nødvendige for at sikre den planlagte korrektion af det uforholdsmæssigt store underskud i 2011. 3) Rådet fastsætter den [13. januar 2011] som frist for den finske regering til at tage virkningsfulde skridt og til at præcisere de foranstaltninger, der vil være nødvendige for at gøre fremskridt i retning af en korrektion af det uforholdsmæssigt store underskud. Ved vurderingen af de virkningsfulde skridt vil der blive taget hensyn til den økonomiske udvikling sammenlignet med de økonomiske udsigter i Kommissionens prognose fra foråret 2010. De finske myndigheder bør redegøre for de fremskridt, de gør med gennemførelsen af disse henstillinger, i et særskilt kapitel i de kommende opdateringer af stabilitetsprogrammet indtil afslutningen af proceduren i forbindelse med uforholdsmæssigt store underskud. Rådet fremhæver endvidere vigtigheden af at opfylde den mellemfristede målsætning og sikre en hensigtsmæssig forvaltning af finanspolitikken i økonomiske nedgangstider og desuden med henblik på at genskabe de offentlige finansers holdbarhed på lang sigt. Det opfordrer derfor de finske myndigheder til at sikre, at budgetkonsolideringen i retning af det mellemfristede mål for budgetstillingen, dvs. et strukturelt overskud på 0,5 % af BNP, fastholdes efter korrektionen af det uforholdsmæssigt store underskud. Denne henstilling er rettet til Republikken Finland. Udfærdiget i Bruxelles, På Rådets vegne […] Formand [1] EFT L 209 af 2.8.1997, s. 6. BG (...PICT...)|ЕВРОПЕЙСКА КОМИСИЯ| Брюксел, 15.6.2010 SEC(2010) 747 окончателен Препоръка за ПРЕПОРЪКА НА СЪВЕТА с оглед на прекратяването на съществуващия прекомерен държавен дефицит във Финландия Препоръка за ПРЕПОРЪКА НА СЪВЕТА с оглед на прекратяването на съществуващия прекомерен държавен дефицит във Финландия СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ, като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 126, параграф 7 от него, като взе предвид препоръката на Европейската комисия, като има предвид, че: (1) Съгласно член 126 от Договора държавите-членки трябва да избягват прекомерния държавен дефицит. (2) Пактът за стабилност и растеж се основава на целта за осигуряване на стабилни публични финанси като средство за укрепване на предпоставките за ценова стабилност и висок и устойчив растеж, водещ до създаване на трудова заетост. (3) Реформата на Пакта за стабилност и растеж от 2005 г. имаше за цел да се увеличи ефективността му и да се заздрави икономическата му основа, както и да се запази устойчивостта на публичните финанси в дългосрочен план. По-специално, тя имаше за цел да гарантира, че икономическите и бюджетните условия са взети предвид изцяло на всеки етап от ППД. По този начин Пактът за стабилност и растеж осигурява рамката на държавните политики за бързо възстановяване на стабилното състояние на бюджета, като в същото време се отчита икономическата ситуация. (4) На [13 юли 2010 г.] Съветът реши съгласно член 126, параграф 6 от Договора, че във Финландия е налице прекомерен дефицит. (5) Съгласно член 126, параграф 7 от Договора и член 3 от Регламент (ЕО) № 1467/97 на Съвета за определяне и изясняване на прилагането на процедурата при прекомерен дефицит OВ L 209, 2.8.1997 г., стр. 6. , който е част от Пакта за стабилност и растеж, Съветът следва да отправи препоръки до съответната държава-членка с цел прекратяване на съществуващия прекомерен дефицит в рамките на определен срок. В препоръката следва да се определи краен срок от най-много шест месеца за предприемане на ефективни действия от страна на съответната държава-членка за коригиране на прекомерния дефицит, както и краен срок за прекратяването на прекомерния дефицит, който следва да приключи в годината след неговото установяване, освен при наличието на особени обстоятелства. Когато се взема решение дали са налице особени обстоятелства, следва да бъдат взети под внимание „значимите фактори“, посочени в член 2, параграф 3 от Регламент (EО) № 1467/97. Освен това Съветът следва да изисква в препоръката за коригирането на прекомерния дефицит постигането на минимално годишно подобрение на структурното салдо (т.е. салдото, коригирано спрямо фазата на икономическия цикъл, без еднократните и другите временни мерки) от поне 0,5 % от БВП.[1] OВ L 209, 2.8.1997 г., стр. 6. (6) В случая с Финландия значимите фактори, посочени в член 2, параграф 3 от Регламент (EО) № 1467/97 и разглеждани в доклада на Комисията по силата на член 124, параграф 3, бяха определени като благоприятни . Те обаче не сочат за наличие на особени обстоятелства, даващи основание за промяна на обичайния краен срок за коригиране на дефицита. По-специално, съгласно прогнозата на службите на Комисията от пролетта на 2010 г. дефицитът на консолидирания държавен бюджет ще спадне малко под референтната стойност от 3 % още през 2011 г. при допускане, че няма да има промяна на политиката. (7) Преди световната криза Финландия натрупа значителен бюджетен излишък. Tова даде възможност на Финландия да въведе относително голям пакет от дискреционни мерки за фискално стимулиране в размер на 1,8 % oт БВП през 2009 г. и на 1,1 % през 2010 г., както и да позволи пълно бюджетно саморегулиране чрез автоматични стабилизатори. Вследствие на това салдото на консолидирания държавен бюджет отбеляза дефицит в размер на 2,2 % oт БВП през 2009 г. Съгласно представената от Министерството на финансите нотификация за ППД от април 2010 г. се очаква дефицитът да нарасне още повече, достигайки 4,1 % oт БВП през 2010 г. Според прогнозите на службите на Комисията от пролетта, очакваният дефицит е малко по-малък и е в размер на 3,8 % oт БВП през 2010 г. Третият допълнителен бюджет, представен на Парламента от Министерството на финансите на 14 май 2010 г., сочи, че данъчните постъпления през 2010 г. биха могли да се окажат по-високи от планираните с 0,5 % oт БВП, главно вследствие на по-големите постъпления от корпоративни данъци. Tова показва благоприятни рискове по отношение на настоящите прогнози за публичните финанси, но като се има предвид, че не е направена същинска актуализация на тези прогнози, целевият дефицит за 2010 г. не е променен официално и настоящата оценка остава валидна. За 2011 г. както Министерството на финансите, така и службите на Комисията прогнозират лек спад на дефицита на консолидирания държавен бюджет под референтната стойност от 3 % от БВП при допускане, че няма да има промяна на политиката. Въз основа на прогнозата на службите на Комисията, за корекцията на прекомерния дефицит през 2011 г. ще бъде необходимо фискално подобрение в размер на около 0,3 процентни пункта от БВП през 2011 г. (8) Основният инструмент за контролиране на разходите на централната държавна администрация са многогодишните ограничения на разходите, които изключват силно зависими от икономическия цикъл разходи и следователно позволяват пълно бюджетно саморегулиране чрез автоматични стабилизатори. Въпреки че в периода на кризата този модел, особено бюджетното саморегулиране чрез автоматични стабилизатори, стимулира икономическата дейност и засили социалното сближаване, той доведе и до относително рязък спад в публичните финанси. Затова тази бюджетна рамка ще подкрепи ефективно намаляването на натиска върху разходите на централната държавна администрация, включително социалните разходи, едва когато икономическото възстановяване е в достатъчно напреднала фаза. Местната администрация отговаря за голяма част от публичните разходи, свързани със застаряването на населението, като образование, здравеопазване и дългосрочни грижи, и не е обвързана от централно налаганите ограничения на разходите. За да се компенсират нарастващите разходи, обикновено са били увеличавани ставките на местните данъци, като по този начин се избягва натрупването на задължения на общинско равнище, но се увеличава общата данъчна тежест на национално равнище. С цел да ограничи растежа на разходите, свързани със застаряването на населението, правителството провежда средносрочна реформа на структурата на местните администрации и на предоставянето на услуги. (9) В становището си от 26 април 2010 г. относно последната актуализация на програмата за стабилност Съветът оцени дългосрочната устойчивост на публичните финанси на Финландия и прикани властите да предприемат своевременни действия за определянето на всеобхватна и конкретна средносрочна стратегия за консолидация на бюджета от 2011 г. нататък, която също така има за цел да постигне СБЦ и да възстанови дългосрочната устойчивост на публичните финанси. (10) Брутният консолидиран държавен дълг е бил в размер на 44 % oт БВП през 2009 г. Съгласно предоставената през април нотификация за ППД се очаква съотношението на дълга да нарасне на 49,9 % oт БВП през 2010 г. В прогнозата на Комисията от пролетта се предвижда съотношението на дълга да нараства малко по-бързо, като достигне 50,5 % oт БВП през 2010 г. и 54,9 % oт БВП през 2011 г., но да остане под референтната стойност от 60 % от БВП. (11) Засиленият надзор съгласно ППД ще изисква редовно и своевременно наблюдение на напредъка при изпълнението на стратегията за фискална консолидация. В този контекст в предстоящите актуализации на програмата за стабилност на Финландия би било полезно да бъде включена отделна глава, посветена на този въпрос. (12) Като цяло Съветът е на мнение, че мерките за бюджетна консолидация, насочени към подобрение на качеството на публичните финанси и засилване на потенциала за икономически растеж, следва да гарантират трайно подобрение на консолидираното бюджетно салдо, ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ПРЕПОРЪКА: (1) Осъзнавайки, че състоянието на бюджета на Финландия през 2010 г. се дължи на мерки в размер на 1,8 % от БВП през 2009 г. и 1,1 % през 2010 г., които представляват адекватен отговор на икономическия спад и са в съответствие с Европейския план за икономическо възстановяване, както и на свободното действие на автоматичните стабилизатори, финландските власти следва да прекратят съществуващия прекомерен дефицит най-късно до 2011 г. (2) Финландските власти следва да сведат дефицита на консолидирания държавен бюджет под 3 % от БВП по надежден и устойчив начин. Конкретно за тази цел финландските власти следва да: а) приложат фискалните мерки през 2010 г., както е предвидено в последната актуализация на програмата за стабилност, като същевременно гарантират, че очакваното превишение над референтната стойност от 3 % от БВП ще бъде в разумни граници и с временен характер; б) осигурят фискално подобрение от поне ½ % oт БВП през 2011 г.; в) конкретизират мерки, за да се гарантира постигането на планираната корекция на прекомерния дефицит през 2011 г. (3) Съветът определя краен срок [13 януари 2011 г.], в който правителството на Финландия да предприеме ефективни действия за конкретизиране на мерките, необходими за постигане на напредък в коригирането на прекомерния дефицит. При оценяването на ефективността на предприетите действия ще се вземат предвид икономическите резултати спрямо икономическите перспективи, представени в прогнозата на службите на Комисията от пролетта на 2010 г. Финландските власти следва да докладват за постигнатия напредък при прилагането на тези препоръки в отделна глава, включена в предстоящите актуализации на програмата за стабилност, до отмяната на процедурата при прекомерен дефицит. Освен това Съветът подчертава колко важно е постигането на средносрочната цел (СБЦ) за адекватното бюджетно управление в условията на икономически спад, както и за възстановяване на дългосрочната устойчивост на публичните финанси. Поради това той приканва финландските власти да гарантират, че след коригирането на прекомерния дефицит ще продължат с бюджетната консолидация, насочена към постигането на средносрочната бюджетна цел — структурен излишък в размер на 0,5 % от БВП. Адресат на настоящата препоръка е Република Финландия. Съставено в Брюксел на За Съвета Председател […] [1] OВ L 209, 2.8.1997 г., стр. 6. PL (...PICT...)|KOMISJA EUROPEJSKA| Bruksela, dnia 15.6.2010 SEK(2010) 747 wersja ostateczna Zalecenie ZALECENIE RADY mające na celu likwidację nadmiernego deficytu budżetowego w Finlandii Zalecenie ZALECENIE RADY mające na celu likwidację nadmiernego deficytu budżetowego w Finlandii RADA UNII EUROPEJSKIEJ, uwzględniając Traktat o funkcjonowaniu Unii Europejskiej, w szczególności jego art. 126 ust. 7, uwzględniając zalecenie Komisji Europejskiej, a także mając na uwadze, co następuje: (1) Zgodnie z art. 126 Traktatu państwa członkowskie unikają nadmiernego deficytu budżetowego. (2) Pakt stabilności i wzrostu opiera się na dążeniu do zapewnienia solidnych finansów państwa jako środka służącego umocnieniu warunków stabilności cen oraz silnego, trwałego wzrostu, sprzyjającego tworzeniu nowych miejsc pracy. (3) Przeprowadzona w 2005 r. reforma paktu stabilności i wzrostu miała na celu wzmocnienie jego skuteczności i podstaw gospodarczych oraz ochronę stabilności finansów publicznych w perspektywie długoterminowej. W szczególności jej celem było, by na wszystkich etapach procedury nadmiernego deficytu w pełni uwzględniono kontekst gospodarczy i budżetowy. W związku z powyższym pakt stabilności i wzrostu zawiera ramy wspierające realizację polityki rządu mającej na celu szybkie przywrócenie dobrego stanu finansów publicznych z uwzględnieniem sytuacji gospodarczej. (4) W dniu [13 lipca 2010 r.] zgodnie z art. 126 ust. 6 Traktatu Rada uznała, że w Finlandii istnieje nadmierny deficyt budżetowy. (5) Zgodnie z art. 126 ust. 7 Traktatu oraz art. 3 rozporządzenia Rady (WE) nr 1467/97 w sprawie przyspieszenia i wyjaśnienia procedury nadmiernego deficytu Dz.U. L 209 z 2.8.1997, s. 6. (będącego częścią paktu stabilności i wzrostu) Rada zobowiązana jest również skierować do danego państwa członkowskiego zalecenia, mające na celu likwidację nadmiernego deficytu w oznaczonym terminie. W zaleceniu określa się termin nie dłuższy niż sześć miesięcy na podjęcie przez dane państwo członkowskie skutecznych działań zmierzających do skorygowania nadmiernego deficytu oraz termin skorygowania tego deficytu, co powinno nastąpić w następnym roku po jego stwierdzeniu, chyba że zaistnieją szczególne okoliczności. Przy podejmowaniu decyzji o wystąpieniu szczególnych okoliczności należy uwzględnić „istotne czynniki”, o których mowa w art. 2 ust. 3 rozporządzenia (WE) nr 1467/97. W zaleceniu Rada wzywa również państwo członkowskie do realizacji corocznej minimalnej poprawy salda strukturalnego – tj. salda w ujęciu uwzględniającym zmiany cykliczne, po skorygowaniu o działania jednorazowe i inne działania tymczasowe – o co najmniej 0,5 % PKB, rozumiane jako punkt odniesienia.[1] Dz.U. L 209 z 2.8.1997, s. 6. (6) W przypadku Finlandii uznano, że istotne czynniki, o których mowa w art. 2 ust. 3 rozporządzenia (WE) nr 1467/97, a które zostały rozpatrzone w sprawozdaniu Komisji przedstawionym zgodnie z art. 124 ust. 3, są korzystne. Nie wynika z nich jednak, że istnieją szczególne okoliczności uzasadniające odstępstwo od zwykłego terminu korekty nadmiernego deficytu. W szczególności w prognozie służb Komisji przedstawionej wiosną 2010 r. przewiduje się, że przy założeniu niezmiennego kursu polityki deficyt sektora władz publicznych już w 2011 r. spadnie do poziomu nieco poniżej wartości referencyjnej wynoszącej 3 %. (7) Przed wybuchem światowego kryzysu Finlandia zgromadziła znaczną nadwyżkę finansów publicznych. Dzięki temu mogła zorganizować stosunkowo duży pakiet budżetowych środków stymulacyjnych, odpowiadających 1,8 % PKB w 2009 r. i 1,1 % w roku 2010, oraz pozwolić na swobodne działanie automatycznych stabilizatorów. Doprowadziło to do w 2009 r. do deficytu sektora władz publicznych w wysokości 2,2 % PKB. Zgodnie z danymi przekazanymi w ramach procedury nadmiernego deficytu przez Ministerstwo Finansów w kwietniu 2010 r. przewiduje się, że w 2010 r. deficyt wzrośnie do poziomu 4,1 % PKB. W wiosennej prognozie służb Komisji przewiduje się, że deficyt w 2010 r. będzie nieco mniejszy i wyniesie 3,8 % PKB. Zgodnie z trzecim budżetem uzupełniającym, przedstawionym Parlamentowi przez Ministerstwo Finansów w dniu 14 maja 2010 r., dochody podatkowe mogą być o 0,5 % PKB wyższe niż planowano, głównie dzięki większym wpływom z podatku od osób prawnych. Wskazuje to na możliwość lepszego rozwoju sytuacji niż zakłada się w aktualnych przewidywaniach dotyczących finansów publicznych, jednak ponieważ nie zostały one całościowo zaktualizowane, docelowa wysokość deficytu na rok 2010 pozostaje oficjalnie bez zmian, a obecna ocena zachowuje ważność. Zarówno Ministerstwo Finansów, jak i służby Komisji przewidują, że przy założeniu niezmiennego kursu polityki deficyt sektora władz publicznych w 2011 r. spadnie do poziomu nieco poniżej 3 % PKB. Z prognozy służb Komisji wynika, że korekta nadmiernego deficytu w 2011 r. wiąże się z wysiłkiem fiskalnym w wysokości około 0,3 punktu procentowego PKB w tym samym roku. (8) Głównym narzędziem utrzymania pod kontrolą wydatków podsektora centralnego są wieloletnie pułapy wydatków, które nie obejmują pozycji wydatków uzależnionych od cyklu koniunkturalnego, dzięki czemu pozwoliły na swobodne działanie automatycznych stabilizatorów. Takie rozwiązanie, a zwłaszcza swobodne działanie automatycznych stabilizator