[pic] | EUROPEISKA KOMMISSIONEN |

Bryssel den 29.9.2010

KOM(2010) 526 slutlig

2010/0280 (COD)

Förslag till

EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING

om ändring av förordning (EG) nr 1466/97 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken

MOTIVERING

1. BAKGRUND

Den globala ekonomiska och finansiella krisen har tydliggjort och förstärkt behovet av bättre samordning och övervakning av den ekonomiska politiken inom Ekonomiska och monetära unionen (EMU). Befintliga instrument och metoder för samordning och övervakning gjorde det möjligt för EU rida ut en storm som ingen medlemsstat hade kunnat bemästra på egen hand. EU:s institutioner och medlemsstaterna reagerade snabbt och fortsätter att samarbeta för att återhämta sig från en kris som vår generation aldrig tidigare har upplevt.

Dessa erfarenheter har samtidigt tydliggjort brister och svagheter i det nuvarande samordnings systemet och i de befintliga övervakningsförfarandena. Det finns en bred enighet om att EMU-regelverket omgående bör stärkas, för att befästa makroekonomisk stabilitet och hållbara offentliga finanser som en förutsättning för en varaktig produktions- och sysselsättningstillväxt.

Krisen förändrade i ett slag de gynnsamma ekonomiska och finansiella förhållanden som hade rått fram till 2007 och visade än en gång att man inte i tillräcklig utsträckning hade tagit tillvara icke förutsebara inkomster under ekonomiskt goda tider för att skapa ett manöverutrymme när tiderna blev sämre. I de flesta medlemsstater kommer det att krävas en högst avsevärd konsolidering för att få den offentliga skulden att åter börja minska. Läget är desto mer akut eftersom samhällena och ekonomierna i EU måste hantera effekterna av åldrande befolkningar, vilket kommer att sätta ytterligare press på arbetskraftsutbudet och de offentliga budgetarna. För de flesta länder är det oerhört viktigt att sänka skuldnivåerna eftersom dessa har en negativ inverkan på ekonomiska incitament och tillväxt genom att leda till högre skatter och riskpremier.

Det viktigaste instrumentet för finanspolitisk samordning och övervakning är stabilitets- och tillväxtpakten, genom vilken fördragets bestämmelser om budgetdisciplin genomförs. Det är viktigt att stärka pakten både för att ge ökad trovärdighet åt den överenskomna samordnade strategin för tillbakadragande av finanspolitiska stimulanser (exitstrategin) och för att undvika att tidigare misstag upprepas. Syftet med de förslag som nu läggs fram är att stärka pakten genom att: i) förbättra dess bestämmelser utifrån gjorda erfarenheter, inte minst av krisen, ii) förse den med effektivare instrument för att kontrollera efterlevnad, och iii) komplettera den med bestämmelser om nationella budgetramverk Dessa förslag ingår i en mer övergripande reform av den ekonomiska styrningen inom ramen för EU 2020-strategin, som omfattar förslag för att komma till rätta med makroekonomiska obalanser genom en kraftfullare övervakning också med varnings- och sanktionsmekanismer. De olika delarna av den ekonomisk-politiska samordningen, däribland övervakningen av strukturella reformer, ska integreras i en ny övervaknings- och granskningscykel, ”den europeiska terminen”. I denna sammanförs alla nuvarande procedurer enligt stabilitets- och tillväxtpakten och de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken, inklusive det samtidiga inlämnandet av stabilitets- och konvergensprogrammen och de nationella reformprogrammen.

2. RESULTAT AV SAMRÅD MED BERÖRDA PARTER

Kommissionen har informerat om huvuddragen i föreliggande förslag genom två meddelanden: Förstärkt samordning av den ekonomiska politiken av den 12 maj 2010 och Förstärkt samordning av den ekonomiska politiken för stabilitet, tillväxt och nya arbetstillfällen – Verktyg för en kraftfullare ekonomisk styrning i EU av den 30 juni 2010. Kommissionen har valt att utfärda formella meddelanden för att visa sin vilja att föra en dialog med medlemsstaterna, Europaparlamentet och alla intressenter, och samtidigt lägga fram konkreta förslag om åtgärder.

I juni 2010 enades Europeiska rådet om att samordningen av den ekonomiska politiken inom EU omgående måste förstärkas. I överenskommelsen fastställdes de första riktlinjerna när det gäller stabilitets- och tillväxtpakten och övervakningen av de offentliga finanserna. Europeiska rådet enades särskilt om i) att stärka både de preventiva och de korrigerande delarna av stabilitets- och tillväxtpakten, bland annat genom sanktioner och med vederbörlig hänsyn till den särskilda situationen i medlemsstaterna i euroområdet, ii) att i samband med övervakningen av de offentliga finanserna lägga större vikt vid skuldens storlek och trendmässiga utveckling samt skuldnivåns övergripande hållbarhet, iii) att se till att alla medlemsstater har nationella budgetregler och budgetramverk på medellång sikt som är förenliga med stabilitets- och tillväxtpakten, och iv) att kvalitetssäkra statistiska uppgifter.

Europeiska rådet uppmanade den särskilda arbetsgruppen för ekonomisk styrning, som leds av dess ordförande och bildades i mars 2010, och kommissionen att snabbt gå vidare och se till att riktlinjerna genomförs i praktiken. Ett konstruktivt samarbete utvecklades mellan kommissionen och den särskilda arbetsgruppen. Kommissionen bidrog till den särskilda arbetsgruppens arbete genom att utfärda de ovannämnda meddelandena och genom tillfälliga insatser.

3. RÄTTSLIGA ASPEKTER

Den rättsliga grunden för stabilitets- och tillväxtpakten är artiklarna 121 och 126 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt. Stabilitets- och tillväxtpakten består av följande förordningar: Rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (paktens preventiva del), rådets förordning (EG) nr 1467/97 av den 7 juli 1997 om påskyndande och förtydligande av tillämpningen av förfarandet vid alltför stora underskott (paktens korrigerande del) samt Europeiska rådets resolution av den 17 juni 1997 om stabilitets- och tillväxtpakten. Dessa förordningar ändrades 2005 genom förordningarna (EG) nr 1055/2005 och (EG) nr 1056/2005 och kompletterades genom rådets rapport av den 20 mars 2005 om att förbättra genomförandet av stabilitets- och tillväxtpakten. Syftet med föreliggande förslag är att införa ytterligare ändringar av förordningarna (EG) nr 1466/97 och (EG) nr 1467/97. Fler kontrollinstrument föreslås i en ny förordning från Europaparlamentet och rådet om effektiv övervakning av de offentliga finanserna i euroområdet, på grundval av artikel 136 i fördraget i förening med artikel 121.6. Kraven på medlemsstaternas budgetramar är föremål för ett nytt direktiv från rådet på grundval av artikel 126.14. Syftet med direktivet är framför allt att närmare ange de nationella myndigheternas skyldigheter att följa bestämmelserna i artikel 3 i protokoll 12 till fördragen om förfarandet vid alltför stora underskott.

Syftet med den preventiva delen av stabilitets- och tillväxtpakten är att se till att medlemsstaterna för en försiktig och ansvarsfull finanspolitik, så att det inte krävs någon striktare samordning för att undvika att de offentliga finansernas hållbarhet äventyras, eftersom detta kan få negativa konsekvenser för EMU som helhet. Medlemsstaterna är därför skyldiga att lägga fram stabilitets- och konvergensprogram som visar hur de planerar att nå sina budgetmål på medellång sikt, vilka fastställs i procent av BNP i strukturella termer (dvs. justerat för konjunktureffekter och exklusive engångsåtgärder och tillfälliga åtgärder). Dessa differentieras mellan länderna för att ta hänsyn till statsskuldens storlek och åtaganden som avser den åldrande befolkningen, vid offentliga finanser i det närmaste i balans. Medlemsstater som inte når sitt medelfristiga budgetmål förväntas närma sig målet med en årstakt på 0,5 procent av BNP i strukturella termer.

Framstegen mot de medelfristiga budgetmålen har dock överlag varit otillräckliga, vilket gjorde de offentliga finanserna mycket sårbara för konjunkturnedgången. Det strukturella saldot har dessutom i praktiken visat sig vara ett otillräckligt mått på de offentliga finansernas underliggande ställning i ett land, eftersom det är svårt att bedöma konjunkturläget i ekonomin i realtid och det inte tas tillräcklig hänsyn till icke förutsebara inkomstökningar och inkomstminskningar som inte står i direkt samband med konjunkturen (framför allt utvecklingen på bostads- och finansmarknaderna). Således hade flera länder ett till synes starkt budgetläge före krisen, men de förlitade sig i själva verket på icke förutsebara inkomster för att finansiera sina utgifter och när dessa inkomster försvann sköt ländernas budgetunderskott i höjden.

För att åtgärda dessa brister skulle den föreslagna reformen av den preventiva delen visserligen innebära ett bevarande av de nuvarande budgetmålen på medellång sikt och kravet på att underskott ska förbättras med 0,5 procent av BNP per år, men att de verkligen ska tillämpas genom att det införs en ny princip om försiktig finanspolitik. Principen innebär att den årliga utgiftsökningen inte får överstiga och – om det medelfristiga budgetmålet inte har uppnåtts – klart måste understiga en försiktigt beräknad BNP-tillväxt på medellång sikt, såvida inte det medelfristiga budgetmålet har överträffats med stor marginal eller den utgiftsökning som överskrider den försiktigt beräknade tillväxten på medellång sikt motsvaras av diskretionära åtgärder på inkomstsidan. Huvudsyftet är att se till att icke förutsebara inkomster inte spenderas, utan istället används för att minska skulden. Den nya principen kommer att vara den måttstock med vilken ländernas planer för sina offentliga finanser i stabilitets- och konvergensprogrammet kommer att bedömas. Om en medlemsstat inte följer utgiftsökningarnas överenskomna takt eller inte vidtar de föreskrivna inkomståtgärderna, kan det föranleda en varning från kommissionen. Om situationen består eller är särskilt allvarlig, föranleder detta en rekommendation från rådet om korrigerande åtgärder som utfärdas i enlighet med artikel 121 i fördraget. En sådan rekommendation skulle, även om den utfärdas inom ramen för den preventiva delen, för första gången och endast för länder inom euroområdet backas upp av en kontrollmekanism på grundval av artikel 136 i fördraget i form av en räntebärande deposition på 0,2 procent av BNP. Ett förfarande med ”omvänd röstning” införs beträffande denna räntebärande deposition: Efter det att en rekommendation har utfärdats, ska på kommissionens förslag depositionen betalas in, såvida inte rådet inom tio dagar motsätter sig detta med kvalificerad majoritet. Rådet får endast sänka depositionsbeloppet genom ett enhälligt beslut eller på kommissionens förslag och efter en motiverad begäran från den berörda medlemsstaten. Depositionen betalas tillbaka med ränta när rådet bedömer att den situation som var orsak till den inte längre föreligger.

Syftet med den korrigerande delen av stabilitets- och tillväxtpakten är att förhindra allvarliga finanspolitiska misstag som kan äventyra de offentliga finansernas hållbarhet och potentiellt även hota EMU. Medlemsstaterna har därför en skyldighet att undvika alltför stora offentliga underskott, vilka definieras som tröskelvärden för underskott (3 procent av BNP) och skuld (60 procent av BNP eller en minskning mot denna nivå som sker i tillfredsställande takt). Förfarandet vid alltför stora underskott (underskottsförfarandet), genom vilket förbudet mot alltför stora underskott upprätthålls, innebär successiva steg som för euroländernas vidkommande i sista hand även kan inbegripa finansiella sanktioner.

Förfarandet vid alltför stora underskott har regelbundet tillämpats i enlighet med relevanta bestämmelser, även under de exceptionella förhållanden som rådde under finanskrisen, vilket bidrog till att stärka förtroendet för att den skulle kunna få en ordnad lösning. Ett antal brister har dock blivit tydliga. Även om underskotts- och skuldkriterierna i princip ska väga lika tungt och ihållande höga skuldnivåer kan anses utgöra ett allvarligare hot mot de offentliga finansernas hållbarhet än tillfälligt höga underskott, har nämnda underskottsförfarande i praktiken nästan uteslutande fokuserat på referenströskelvärdet ”3 procent av BNP”, medan skulden hittills har tillmätts marginell betydelse. Detta beror på att gränsvärdet för skulden inte är lika okomplicerat som gränsvärdet för underskottet, bland annat genom att det är oklart vad som utgör en tillfredsställande minskningstakt samtidigt som skuldkvoten påverkas mer av variabler som ligger utanför statens kontroll, framför allt inflationen. Underskottsförfarandet backas i princip upp av en stark kontrollmekanism, eftersom finansiella sanktioner kan och bör vidtas vid ihållande underlåtenhet att korrigera ett alltför stort underskott. Det kan emellertid hävdas att sådana sanktioner blir aktuella alltför sent i processen för att verkligen fungera avskräckande mot allvarliga finanspolitiska misstag, inte minst eftersom den ekonomiska situationen i det berörda landet kan ha förvärrats så mycket att hotet om böter blir mindre trovärdigt just när det borde tas på största allvar. Slutligen har den senaste krisen visat att om skyldigheten att korrigera ett alltför stort underskott stärker förtroendet för att stater kommer att kunna bevara sin betalningsförmåga, kan det vara nödvändigt att ta hänsyn till effekterna för EMU som helhet när man fastställer tidplanen för de korrigerande åtgärderna och korrigeringens profil.

För att åtgärda dessa brister läggs följande grundläggande förslag fram i syfte att reformera den korrigerande delen.

Skuldkriteriet i förfarandet vid alltför stora underskott måste bli tillämpligt i praktiken, framför allt genom att ett numeriskt riktmärke fastställs som visar om skuldkvoten minskar i tillfredsställande takt mot gränsvärdet på 60 procent av BNP. En skuldkvot på över 60 procent av BNP ska närmare bestämt anses minska i tillfredsställande takt, om differensen till referensvärdet på 60 procent av BNP under de senaste tre åren har minskat med en tjugondel per år. Att ett land inte lyckas uppnå detta numeriska riktmärke innebär dock inte nödvändigtvis att det kan fastställas ha ett alltför stort underskott, eftersom ett sådant beslut förutsätter att man tar hänsyn till alla relevanta faktorer, framför allt för att bedöma skuldutvecklingen. Sådana faktorer är t.ex. om skuldminskningen försvåras av en mycket låg nominell tillväxt, samt riskfaktorer som är kopplade till skuldstrukturen, den privata sektorns skuldsättning samt implicita skulder som rör den åldrande befolkningen. I linje med den ökade tonvikten på skuldbördan bör större hänsyn även tas till relevanta faktorer om ett land inte uppfyller underskottskriteriet, i det fall landets skuld understiger 60 procent av BNP.

Den föreslagna mer flexibla metoden ska ta hänsyn till de faktorer som är relevanta vid bedömningen av om det föreligger ett alltför stort underskott och kan även gynna länder som genomför reformer av sina pensionssystem, bortom den femåriga övergångsperiod som är idag förutses. Stabilitets- och tillväxtpaktens särskilda bestämmelser om reformer av pensionssystemen när det gäller underskottskriteriet utvidgas till att även gälla skuldkriteriet. För bedömningen av om skuldkriteriet är uppfyllt införs nämligen samma femåriga övergångsperiod, för att ta hänsyn till nettokostnaderna för sådana reformer. Slutligen bör lika stor hänsyn tas till om redan genomförda reformer av pensionssystem helt eller delvis har upphävts, både när ett underskottsförfarande inleds och när det avslutas.

Kontrollen av efterlevnaden av reglerna stärks genom att det införs en rad nya finansiella sanktioner för medlemsstater i euroområdet som ska tillämpas mycket tidigare i förfarandet och enligt en graderad skala. När ett land bedöms ha ett alltför stort underskott ska det närmare bestämt göra en icke räntebärande deposition på 0,2 procent av BNP, som omvandlas till böter om den första rekommendationen att åtgärda underskottet inte följs. Beloppet motsvarar den fasta komponenten i de sanktioner som redan föreskrivs i det sista steget av underskottsförfarandet. Det är också kopplat till EU-budgeten, vilket bör underlätta den övergång till ett kontrollsystem baserat på EU-budgeten som förutses i kommissionens ovannämnda meddelande av den 30 juni 2010. Om landet fortfarande underlåter att följa rekommendationen, trappas sanktionerna upp i enlighet med befintliga bestämmelser i stabilitets- och tillväxtpakten. För att minska risken för en godtycklig tillämpning föreslås en mekanism med ”omvänd röstning” vid införandet av nya sanktioner under underskottsförfarandets successiva steg. I varje skede av underskottsförfarandet ska kommissionen närmare bestämt lägga fram ett förslag om sanktionen i fråga som anses ha antagits, om inte rådet inom tio dagar beslutar om motsatsen med kvalificerad majoritet. Den icke räntebärande depositionen eller bötesbeloppet kan rådet bara sänka eller upphäva genom ett enhälligt beslut eller efter ett konkret förslag från kommissionen, motiverat av exceptionella ekonomiska förhållanden, eller efter en motiverad begäran från den berörda medlemsstaten.

Kriterierna för att bedömda om rekommendationerna följs i varje skede, samt möjligheten att förlänga tidsfristerna för korrigeringen av det alltför stora underskottet, förtydligas dessutom genom att tonvikten uttryckligen läggs på de statsfinansiella variabler som kan antas stå under staternas direkta kontroll. Framför allt gäller detta utgifter, på samma sätt som den metod som föreslås beträffande den preventiva delen. Förutom landsspecifika omständigheter införs även en möjlighet att förlänga tidsfristerna i händelse av en allmän ekonomisk kris.

En effektiv tillämpning av EMU:s regelverk för budgetsamordning kan inte enbart förväntas uppnås genom att regler fastställs på EU-nivå. Genom att utformningen av finanspolitiken till sin natur är decentraliserad inom EU och att EU-reglerna generellt sett måste införlivas på nationell nivå, blir det avgörande att målen för EMU-regelverket för budgetsamordning avspeglas i de nationella budgetramverken. Ett nationellt budgetramverk består av de olika komponenter som utgör grunden för den finanspolitikens nationella styrning, dvs. den landspecifika institutionella policystruktur som ligger bakom de finanspolitiska besluten på nationell nivå. Detta omfattar system för nationalräkenskaper, statistikframtagning, prognosmetoder, numeriska regler för de offentliga finanserna, budgetförfaranden som styr alla led i budgetprocessen och framför allt ett budgetramverk på medellång sikt, samt finanspolitiska kopplingar mellan den offentliga sektorns olika undersektorer. Medlemsstaternas specifika behov och preferenser måste respekteras, men en del grundförutsättningar framstår som nödvändiga för att säkerställa minimikvalitet och förenlighet med EMU:s budgetramverk. Dessa behandlas i det förslag till direktiv om nationella budgetramverk som föreslås komplettera reformen av stabilitets- och tillväxtpakten. Till grundförutsättningarna hör först och främst att de mest grundläggande delarna av nationella budgettramverk, dvs. redovisnings- och statistikfrågor samt prognosmetoder, ska överensstämma med minimikrav på EU-nivå för att främja öppenhet och insyn och göra det lättare att övervaka de offentliga finansernas utveckling. Nationella budgetramverk måste även innehålla en flerårig budgetplanering, för att säkerställa att de medelfristiga mål som har fastställts på EU-nivå uppnås. Medlemsstaterna måste dessutom ha infört numeriska budgetregler som ska leda till att tröskelvärdena för underskotts- och skuldnivåer inte överskrids. Medlemsstaterna måste se till att dessa grundförutsättningar gäller inom alla den offentliga sektorns undersektorer. De nationella myndigheterna måste också garantera öppenhet och insyn i budgetprocessen, genom att lämna utförlig information om befintliga medel utanför budgeten, skatteutgifter och ansvarsförbindelser.

2010/0280 (COD)

Förslag till

EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING

om ändring av förordning (EG) nr 1466/97 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken

EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING

med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 121.6,

med beaktande av Europeiska kommissionens förslag,

efter översändande av förslaget till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten,

i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet, och

av följande skäl:

1. Den samordning av den ekonomiska politiken i medlemsstaterna inom unionen som föreskrivs i fördraget ska innebära att de vägledande principerna om stabila priser, sunda offentliga finanser och monetära förhållanden samt en hållbar betalningsbalans ska följas.

2. Stabilitets- och tillväxtpakten bestod ursprungligen av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[1], rådets förordning (EG) nr 1467/97 av den 7 juli 1997 om påskyndande och förtydligande av tillämpningen av förfarandet vid alltför stora underskott[2] och rådets resolution av den 17 juni 1997 om stabilitets- och tillväxtpakten[3]. Förordningarna (EG) nr 1466/97 och (EG) nr 1467/97 ändrades 2005 genom förordningarna (EG) nr 1055/2005 och (EG) nr 1056/2005. Den 20 mars 2005 antog rådet dessutom en rapport om att förbättra genomförandet av stabilitets- och tillväxtpakten.

3. Målet med stabilitets- och tillväxtpakten är att uppnå sunda offentliga finanser och därmed stärka förutsättningarna för prisstabilitet och stark hållbar tillväxt som vilar på en finansiellt stabil grund och gynnar skapandet av sysselsättning.

4. Enligt den preventiva delen av stabilitets- och tillväxtpakten ska medlemsstaterna uppnå och bibehålla ett medelfristigt budgetmål och lämna in ett stabilitets- och konvergensprogram som visar hur detta ska uppnås.

5. Innehållet i stabilitets- och konvergensprogrammen och kriterierna för hur de ska bedömas bör vidare anpassas mot bakgrund av erfarenheterna av att genomföra stabilitets- och tillväxtpakten.

6. Genom att hålla fast vid det medelfristiga budgetmålet bör medlemsstaterna få en säkerhetsmarginal till gränsvärdet på 3 procent av BNP så att de kan göra snabba framsteg mot hållbara finanser och ha manöverutrymme i de offentliga finanserna, framför allt med hänsyn till behovet av offentliga investeringar.

7. Skyldigheten att uppnå och bibehålla det medelfristiga budgetmålet måste genomföras i praktiken genom fastställande av principer för en ansvarsfull så kallat försiktig finanspolitik.

8. Skyldigheten att uppnå och bibehålla det medelfristiga målet ska vara tillämplig på såväl deltagande medlemsstater som medlemsstater med undantag.

9. En försiktig finanspolitik innebär att utgiftstakten under normala omständigheter inte får överstiga en försiktigt beräknad BNP-tillväxt på medellång sikt, att ökningar därutöver ska uppvägas genom diskretionära ökningar av de offentliga inkomsterna och att diskretionära inkomstminskningar ska uppvägas genom nedskärningar av utgifterna.

10. Tillfälliga avsteg från en försiktig finanspolitik bör tillåtas vid allvarliga konjunkturnedgångar som påverkar Ekonomiska och monetära unionens funktion för att främja en ekonomisk återhämtning.

11. Vid betydande avsteg från en försiktig finanspolitik ska en varning riktas till den berörda medlemsstaten och om situationen kvarstår eller är särskilt allvarlig ska en rekommendation riktas till medlemsstaten om vidtagande av nödvändiga korrigerande åtgärder.

12. För att säkerställa att de deltagande medlemsstaterna uppfyller kraven i unionens regelverk för övervakning av offentliga finanser ska en särskild kontrollmekanism inrättas på grundval av artikel 136 i fördraget för fall då avstegen från en försiktig finanspolitik kvarstår och är betydande.

13. Hänvisningarna i förordning (EG) nr 1466/97 bör ta hänsyn till den nya artikelnumreringen i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt.

14. Förordning (EG) nr 1466/97 bör därför ändras i enlighet med detta.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Förordning (EG) nr 1466/97 ska ändras på följande sätt:

15. Artikel 2 ska ersättas med följande:

”Artikel 2

I denna förordning avses med deltagande medlemsstater medlemsstater som har infört euron som sin valuta och med medlemsstater med undantag medlemsstater som har en annan valuta än euro.”

16. Artikel 3 ska ändras på följande sätt:

a) Punkt 1 ska ersättas med följande:

”1. Varje deltagande medlemsstat ska till rådet och kommissionen lämna den information som är nödvändig för den regelbundna multilaterala övervakningen enligt artikel 121 i fördraget genom ett stabilitetsprogram som skapar förutsättningar för prisstabilitet och för en stark hållbar tillväxt som främjar skapandet av sysselsättning.”

b) Punkt 2 ska ändras på följande sätt:

i) Punkt a) ska ersättas med följande:

”a) Det medelfristiga budgetmålet och den planerade anpassningsbanan för att uppnå detta mål för saldot i den offentliga sektorns finanser i procent av BNP, skuldkvotens förväntade utveckling, de offentliga utgifternas planerade ökningstakt, de offentliga inkomsternas planerade ökningstakt med oförändrad politik och en kvantifiering av planerade diskretionära åtgärder på inkomstsidan.”

ii) Punkt c) ska ersättas med följande:

”c) En kvantitativ bedömning av budgetåtgärder och andra ekonomisk-politiska åtgärder som vidtas eller planeras för att uppnå programmets mål, inklusive en kostnads-nyttoanalys av stora strukturreformer som leder till direkta långsiktiga kostnadsbesparingar, bland annat genom att öka den potentiella tillväxten.”

c) Punkt 3 ska ersättas med följande:

”3. Information om utvecklingen av saldot i de offentliga finanserna och skuldkvoten, de offentliga utgifternas ökningstakt, de offentliga inkomsternas planerade ökningstakt med oförändrad politik, planerade diskretionära åtgärder på inkomstsidan och de huvudsakliga ekonomiska antaganden som nämns i punkt 2 a och b ska lämnas årligen och omfatta föregående år, innevarande år och åtminstone de tre närmast följande åren.”

17. Artikel 4 ska ersättas med följande:

”Artikel 4

1. Stabilitetsprogrammen ska läggas fram årligen mellan den 1 och den 30 april. En medlemsstat som inför euron ska lägga fram ett stabilitetsprogram inom sex månader efter det att rådet har fattat ett beslut om dess deltagande i euroområdet.

2. Medlemsstaterna ska offentliggöra sina stabilitetsprogram.”

18. Artikel 5 ska ersättas med följande:

”Artikel 5

1. Rådet ska, på grundval av de bedömningar som gjorts av kommissionen och Ekonomiska och finansiella kommittén inom ramen för den multilaterala övervakningen enligt artikel 121 i fördraget, granska de medelfristiga budgetmål som de berörda medlemsstaterna har lagt fram, bedöma om de ekonomiska antaganden som ligger till grund för stabilitetsprogrammet är rimliga, om anpassningsbanan mot det medelfristiga budgetmålet är lämplig och om de åtgärder som vidtas eller planeras för att följa denna anpassningsbana är tillräckliga för att uppnå det medelfristiga budgetmålet under konjunkturcykeln.

Rådet ska vid sin bedömning av anpassningsbanan mot det medelfristiga budgetmålet granska om den berörda medlemsstaten försöker uppnå den årliga förbättring av sitt konjunkturrensade budgetsaldo, justerat för engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder, som krävs för att uppnå det medelfristiga budgetmålet, varvid 0,5 procent av BNP ska utgöra lägsta godtagbara nivå. För medlemsstater med en hög skuldnivå eller skadliga makroekonomiska obalanser, eller bådadera, ska rådet granska huruvida den årliga förbättringen av det konjunkturrensade budgetsaldot, justerat för engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder, överstiger 0,5 procent av BNP. Rådet ska ta hänsyn till om en större anpassningsansträngning görs under ekonomiskt goda tider, medan ansträngningen kan vara mer begränsad under ekonomiskt dåliga tider.

För att se till att det medelfristiga budgetmålet verkligen uppnås och upprätthålls ska rådet kontrollera att de offentliga utgifternas ökningstakt och effekterna av åtgärder som vidtas eller planeras på inkomstsidan ligger i linje med en försiktig finanspolitik.

Finanspolitiken ska anses vara försiktig och därmed bidra till att det medelfristiga budgetmålet kan uppnås och långsiktigt upprätthållas om följande villkor är uppfyllda:

a) För medlemsstater som har uppnått det medelfristiga budgetmålet: en årlig utgiftsökningstakt som inte överstiger en försiktigt beräknad BNP-tillväxt på medellång sikt, såvida den överskjutande delen inte uppvägs av diskretionära åtgärder på inkomstsidan.

b) För medlemsstater som ännu inte har uppnått det medelfristiga budgetmålet: en årlig utgiftsökningstakt som inte får överstiga en nivå som ligger under en försiktigt beräknad BNP-tillväxt på medellång sikt, såvida överskridandet inte uppvägs av diskretionära åtgärder på inkomstsidan. Vid fastställandet av hur mycket utgiftstakten ska understiga en försiktigt beräknad BNP-tillväxt på medellång sikt ska det säkerställas att en lämplig anpassning mot det medelfristiga budgetmålet uppnås.

c) Diskretionära minskningar av offentliga inkomstposter ska antingen uppvägas av utgiftsminskningar eller av diskretionära ökningar i andra offentliga inkomstposter, eller bådadera.

Den försiktigt beräknade tillväxten på medellång sikt bör bedömas på grundval av regelbundet uppdaterade beräkningar för de kommande tio åren.

När anpassningsbanan för att uppnå det medelfristiga budgetmålet fastställs för medlemsstater som ännu inte har uppnått detta mål och i syfte att tillåta tillfälliga avsteg från målet för medlemsstater som redan har uppnått det, under förutsättning att det finns en lämplig säkerhetsmarginal till referensvärdet för underskottet och att budgetställningen förväntas återgå till det medelfristiga budgetmålet under programmets löptid, ska rådet beakta genomförandet av stora strukturreformer som leder till direkta långsiktiga kostnadsbesparingar, bland annat genom att öka den potentiella tillväxten, och därmed även har en kontrollerbar effekt på de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet.

Pensionsreformer som inför ett system med flera pelare, varav en obligatorisk, helt fonderad pelare, ska särskilt beaktas. Medlemsstater som genomför sådana reformer ska tillåtas göra avsteg från anpassningsbanan mot sina medelfristiga budgetmål eller från målet i sig om avvikelsen motsvarar nettokostnaderna för reformen av den offentligt förvaltade pelaren, under förutsättning att avsteget är tillfälligt och att det fortfarande finns en lämplig säkerhetsmarginal till referensvärdet för underskottet.

Rådet ska vidare granska huruvida innehållet i stabilitetsprogrammet främjar en varaktig konvergens inom euroområdet, närmare samordning av den ekonomiska politiken och om den berörda medlemsstatens ekonomiska politik är förenlig med medlemsstaternas och unionens allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken.

Vid allvarliga konjunkturnedgångar som påverkar Ekonomiska och monetära unionens funktion kan medlemsstaterna tillfälligt få göra avsteg från den anpassningsbana som följer av en försiktig finanspolitik och som avses i fjärde stycket.

2. Rådet ska granska stabilitetsprogrammet inom tre månader efter det att programmet har lagts fram. Rådet ska, på rekommendation av kommissionen och efter att ha hört Ekonomiska och finansiella kommittén, om nödvändigt avge ett yttrande om programmet. Om rådet, i enlighet med artikel 121 i fördraget, anser att målen och innehållet i programmet bör skärpas för att programmet ska vara förenligt med en försiktig finanspolitik, ska det i sitt yttrande uppmana den berörda medlemsstaten att ändra sitt program.”

19. Artikel 6 ska ersättas med följande:

”Artikel 6

1. Rådet ska inom ramen för den multilaterala övervakningen enligt artikel 121.3 i fördraget övervaka genomförandet av stabilitetsprogrammen på grundval av information som lämnas av de deltagande medlemsstaterna och bedömningar som görs av kommissionen och Ekonomiska och finansiella kommittén för att i synnerhet upptäcka betydande faktiska eller förväntade avvikelser i budgetställningen från det medelfristiga budgetmålet eller den anpassningsbana som är lämplig för att uppnå detta som beror på avsteg från en försiktig finanspolitik.

2. Vid betydande avsteg från den försiktiga finanspolitik som avses i artikel 5.1 fjärde stycket i denna förordning, och för att förhindra att ett alltför stort underskott uppstår, kan kommissionen i enlighet med artikel 121.4 i fördraget rikta en varning till den berörda medlemsstaten.

Avsteg från en försiktig finanspolitik ska anses vara betydande under följande förhållanden: utgiftstakten är snabbare än vad som är förenligt med en försiktig finanspolitik och uppvägs inte av diskretionära åtgärder för att öka inkomsterna, eller diskretionära inkomstminskande åtgärder uppvägs inte av utgiftsnedskärningar, och den samlade effekten av avsteget på saldot i den offentliga sektorns finanser uppgår till minst 0,5 procent av BNP under ett enda år eller till i genomsnitt minst 0,25 procent av BNP om året under två år i rad.

Avsteg lämnas utan avseende om den berörda medlemsstaten har överträffat sitt medelfristiga budgetmål med betydande marginal, varvid hänsyn ska tas till förekomsten av skadliga makroekonomiska obalanser, och om de budgetplaner som läggs fram i stabilitetsprogrammet inte äventyrar detta mål under programperioden.

Avsteg kan även lämnas utan avseende vid allvarliga konjunkturnedgångar som påverkar Ekonomiska och monetära unionens funktion.

3. Om ett betydande avsteg från en försiktig finanspolitik kvarstår eller är särskilt allvarligt ska rådet på rekommendation av kommissionen rikta en rekommendation till den berörda medlemsstaten om nödvändiga korrigerande åtgärder. Rådet ska på förslag av kommissionen offentliggöra sin rekommendation.”

20. Artikel 7 ska ändras på följande sätt:

a) Punkt 1 ska ersättas med följande:

”1. Varje medlemsstat med undantag ska till rådet och kommissionen lämna den information som är nödvändig för den regelbundna multilaterala övervakningen enligt artikel 121 i fördraget i form av ett konvergensprogram som skapar förutsättningar för prisstabilitet och för en stark hållbar tillväxt som främjar skapandet av sysselsättning.”

b) Punkt 2 ska ändras på följande sätt:

i) Punkt a) ska ersättas med följande:

”a) Det medelfristiga budgetmålet och anpassningsbanan för att uppnå detta mål för saldot i de offentliga finanserna uttryckt i procent av BNP, skuldkvotens förväntade utveckling, de offentliga utgifternas planerade ökningstakt, de offentliga inkomsternas planerade ökningstakt med oförändrad politik och en kvantifiering av planerade diskretionära åtgärder på inkomstsidan, de medelfristiga penningpolitiska målen, hur dessa mål förhåller sig till pris- och växelkursstabilitet och till uppnåendet av varaktig konvergens.”

ii) Punkt c) ska ersättas med följande:

”c) En kvantitativ bedömning av budgetåtgärder och andra ekonomisk-politiska åtgärder som vidtas eller planeras för att uppnå programmets mål, inberäknat en kostnads-nyttoanalys av större strukturreformer som leder till direkta långsiktiga kostnadsbesparingar, bland annat genom att öka den potentiella tillväxten.”

c) Punkt 3 ska ersättas med följande:

”3. Information om budgetsaldots och skuldkvotens utveckling, de offentliga utgifternas ökningstakt, de offentliga inkomsternas planerade ökningstakt med oförändrad politik, planerade diskretionära åtgärder på inkomstsidan och de huvudsakliga ekonomiska antaganden som det hänvisas till i punkt 2 a och b ska lämnas årligen och omfatta föregående år, innevarande år och åtminstone de tre närmaste följande åren.”

21. Artikel 8 ska ersättas med följande:

” Artikel 8

1. Konvergensprogrammen ska läggas fram årligen mellan den 1 och den 30 april.

2. Medlemsstaterna ska offentliggöra sina konvergensprogram.”

22. Artikel 9 ska ersättas med följande:

” Artikel 9

1. Rådet ska, på grundval av de bedömningar som gjorts av kommissionen och Ekonomiska och finansiella kommittén inom ramen för den multilaterala övervakningen enligt artikel 121 i fördraget, granska de medelfristiga budgetmål som de berörda medlemsstaterna har lagt fram, bedöma om de ekonomiska antaganden som ligger till grund för stabilitetsprogrammet är rimliga, om anpassningsbanan mot det medelfristiga budgetmålet är lämplig och om de åtgärder som vidtas eller planeras för att följa denna anpassningsbana är tillräckliga för att nå det medelfristiga budgetmålet under konjunkturcykeln och för att uppnå varaktig konvergens.

Rådet ska i sin bedömning av anpassningsbanan mot det medelfristiga budgetmålet ta hänsyn till om större ansträngningar görs under ekonomiskt goda tider, medan ansträngningarna kan vara mer begränsade under ekonomiskt dåliga tider. För medlemsstater med en hög skuldnivå eller skadliga makroekonomiska obalanser, eller bådadera, ska rådet granska om den årliga förbättringen av det konjunkturrensade budgetsaldot, justerat för engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder, överstiger 0,5 procent av BNP. För medlemsstater som deltar i ERM2 ska rådet granska om den berörda medlemsstaten eftersträvar en lämplig årlig förbättring av sina konjunkturrensade budgetsaldon, justerade för engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder, som krävs för att uppnå det medelfristiga budgetmålet, med 0,5 procent av BNP som riktmärke.

För att se till att det medelfristiga budgetmålet verkligen uppnås och upprätthålls ska rådet kontrollera att de offentliga utgifternas ökningstakt och effekterna av åtgärder som vidtas eller planeras på inkomstsidan är förenliga med en försiktig finanspolitik.

Finanspolitiken ska anses vara försiktig och därmed bidra till att det medelfristiga budgetmålet uppnås och långsiktigt upprätthållas om följande villkor är uppfyllda:

a) För medlemsstater som har uppnått det medelfristiga budgetmålet får den årliga utgiftsökningstakten inte överstiga en försiktigt beräknad BNP-tillväxt på medellång sikt, såvida den överskjutande delen inte uppvägs genom diskretionära åtgärder på inkomstsidan.

b) För medlemsstater som ännu inte har uppnått det medelfristiga budgetmålet får den årliga utgiftsökningstakten inte överstiga en nivå som ligger under en försiktigt beräknad BNP-tillväxt på medellång sikt, såvida överskjutandet inte uppvägs av diskretionära åtgärder på inkomstsidan. Vid fastställandet av hur mycket utgiftstakten ska understiga en försiktigt beräknad BNP-tillväxt på medellång sikt ska det säkerställas att en lämplig anpassning mot det medelfristiga budgetmålet uppnås.

c) Diskretionära minskningar av offentliga inkomstposterna ska antingen uppvägas av utgiftsminskningar eller av diskretionära ökningar i andra offentliga inkomstposter, eller bådadera.

Den försiktigt beräknade tillväxten på medellång sikt ska bedömas utifrån regelbundet uppdaterade beräkningar för de kommande tio åren.

När anpassningsbanan för att uppnå det medelfristiga budgetmålet fastställs för medlemsstater som ännu inte har uppnått detta mål och för att medge ett tillfälligt avsteg från detta mål för medlemsstater som redan har uppnått det, under förutsättning att en lämplig säkerhetsmarginal till referensvärdet för underskottet bevaras och att budgetställningen förväntas återgå till det medelfristiga budgetmålet under programmets löptid, ska rådet beakta genomförandet av större strukturreformer som leder till direkta långsiktiga kostnadsbesparingar, bland annat genom att öka den potentiella tillväxten, och därför har en verifierbar effekt på de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet.

Särskild hänsyn ska tas till pensionsreformer som inför ett system med flera pelare, varav en obligatorisk och helt fonderad pelare. Medlemsstater som genomför sådana reformer ska tillåtas göra avsteg från anpassningsbanan mot sina medelfristiga budgetmål eller från målet i sig om avvikelsen motsvarar nettokostnaderna för reformen av den offentligt förvaltade pelaren, under förutsättning att avsteget är tillfälligt och att det fortfarande finns en lämplig säkerhetsmarginal till referensvärdet för underskottet.

Rådet ska vidare granska om innehållet i konvergensprogrammet främjar en närmare samordning av den ekonomiska politiken och om den berörda medlemsstatens ekonomiska politik är förenlig med medlemsstaternas och unionens allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken. För medlemsstater som deltar i ERM2 ska rådet dessutom granska om innehållet i konvergensprogrammet säkerställer ett friktionsfritt deltagande i växelkursmekanismen.

Vid allvarliga konjunkturnedgångar som påverkar Ekonomiska och monetära unionens funktion kan medlemsstaterna tillfälligt tillåtas göra avsteg från den anpassningsbana som följer av en väl övertänkt finanspolitik och som avses i fjärde stycket.

2. Rådet ska granska konvergensprogrammet inom tre månader efter det att programmet har lagts fram. Rådet ska, på rekommendation av kommissionen och efter att ha hört Ekonomiska och finansiella kommittén, om nödvändigt avge ett yttrande om programmet. Om rådet, i enlighet med artikel 121 i fördraget, anser att målen bör skärpas och innehållet i programmet förstärkas med särskild hänvisning till en försiktig finanspolitik, ska det i sitt yttrande uppmana den berörda medlemsstaten att anpassa sitt program.”

23. Artikel 10 ska ersättas med följande:

” Artikel 10

1. Rådet ska inom ramen för den multilaterala övervakningen enligt artikel 121.3 i fördraget övervaka genomförandet av konvergensprogrammen på grundval av information som lämnas av medlemsstater med undantag och bedömningar som görs av kommissionen och Ekonomiska och finansiella kommittén för att i synnerhet upptäcka väsentliga faktiska eller förväntade avvikelser i budgetställningen från det medelfristiga budgetmålet eller från den lämpliga anpassningsbanan för att uppnå detta till följd av avsteg från en försiktig finanspolitik.

Rådet ska vidare övervaka den ekonomiska politiken i medlemsstater med undantag i ljuset av konvergensprogrammens mål för att se till att deras politik är inriktad på stabilitet och därmed på att undvika reala växelkursobalanser och alltför stora fluktuationer i de nominella växelkurserna.

2. Vid betydande avsteg från den försiktiga finanspolitik som avses i artikel 9.1 fjärde stycket i denna förordning, och för att förhindra att ett alltför stort underskott uppstår, kan kommissionen i enlighet med artikel 121.4 i fördraget rikta en varning till den berörda medlemsstaten.

Avsteg från en försiktig finanspolitik ska anses vara betydande under följande förhållanden: utgiftstakten är snabbare än vad som är förenligt med en försiktig finanspolitik och uppvägs inte av diskretionära åtgärder för att öka inkomsterna, eller diskretionära inkomstminskande åtgärder uppvägs inte av utgiftsnedskärningar, och den samlade effekten av avsteget på de offentliga finansernas saldo uppgår till minst 0,5 procent av BNP under ett enda år eller till i genomsnitt minst 0,25 procent av BNP om året under två år i rad.

Avsteg lämnas utan avseende om den berörda medlemsstaten har överträffat sitt medelfristiga budgetmål med betydande marginal, varvid hänsyn ska tas till förekomsten av skadliga makroekonomiska obalanser, och om de budgetplaner som läggs fram i konvergensprogrammet inte äventyrar detta mål under programmets löptid.

Avsteg kan även lämnas utan avseende vid allvarliga konjunkturnedgångar av generell karaktär.

3. Om ett betydande avsteg från en väl övertänkt finanspolitik kvarstår eller är särskilt allvarligt ska rådet på rekommendation av kommissionen rikta en rekommendation till den berörda medlemsstaten om nödvändiga korrigerande åtgärder. Rådet ska på förslag av kommissionen offentliggöra sin rekommendation.”

24. Alla hänvisningar till Artikel 99 i denna förordning ska ersättas med hänvisningar till Artikel 121 .

Artikel 2

Denna förordning träder i kraft den tjugonde dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning .

Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.

Utfärdad i Bryssel den

På Europaparlamentets vägnar På rådets vägnar

Ordförande Ordförande

FINANSIERINGSÖVERSIKT FÖR FÖRSLAG TILL RÄTTSAKTER

1. FÖRSLAGETS/INITIATIVETS RAMVERK

1.1. Förslagets/initiativets titel

Europaparlamentets och rådets förordning om förstärkning av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken.

1.2. Berörda politikområden i den verksamhetsbaserade förvaltningen/budgeteringen [4]

Ekonomiska och finansiella frågor

1.3. Förslagets/initiativets karaktär

( Förslaget/initiativet avser en ny åtgärd

( Förslaget/initiativet avser en ny åtgärd efter ett pilotprojekt/förberedande åtgärd[5]

( Förslaget/initiativet avser en utvidgning av en befintlig åtgärd

( Förslaget/initiativet avser en åtgärd som fått ny inriktning mot en ny åtgärd

1.4. Mål

1.4.1. Kommissionens fleråriga strategiska mål som förslaget/initiativet är inriktat mot

Främja tillväxt inom EU, nya arbetstillfällen och hållbar utveckling

1.4.2. Särskilda mål och berörd verksamhetsbaserad förvaltning/budgetering

Särskilda mål : Nr 1 och 3.

- Säkerställa effektiv politisk samordning och övergripande politisk konsekvens vid utformningen av EU:s åtgärder för att hantera den ekonomiska krisen inom ramen för uppnåendet av EU 2020-agendan och en hållbar utveckling, och i syfte att öka medlemsstaternas tillväxtpotential och göra EU mer konkurrenskraftigt.

- Verka för att medlemsstaterna ska eftersträva sunda budgetsaldon och hållbara och stabila offentliga finanser som bidrar till tillväxt.

Berörd verksamhetsbaserad förvaltning/budgetering

Ekonomiska och monetära unionen

1.4.3. Förväntat resultat och påverkan

Ange vilka effekter förslaget/initiativet bör få på förmånstagarna/målgrupperna.

I kommissionens meddelande KOM(2010)367 betonas vikten av en väl definierad EU-strategi för att (i) ge stöd åt den ekonomiska återhämtningen, (ii) återställa sunda offentliga finanser och (iii) aktivt främja uthållig tillväxt och skapande av nya arbetstillfällen.

Förslaget till ändring av förordningen, som utgör stabilitets- och tillväxtpaktens preventiva del, är ett av de formella lagstiftningsförslag som tillkännages i ovannämnda meddelande. Syftet med dessa ändringar är att stärka samordningen av den ekonomiska politiken, framför allt genom att ta itu med behovet av en faktisk tillämpning av den ekonomiska övervakningen av medlemsstaternas finanspolitik med hjälp av lämpliga incitament och sanktioner samt genom ökad fokusering på statsskuld och hållbara offentliga finanser.

1.4.4. Indikatorer på resultat och påverkan

Ange indikatorer för övervakning av genomförandet av förslaget/initiativet.

Hur väl kommissionen når sitt allmänna mål att främja tillväxt inom EU, skapa nya arbetstillfällen och nå en hållbar utveckling mäts genom följande indikatorer för påverkan:

- I vilken utsträckning medlemsstaterna redovisar budgetutfall i linje med stabilitets- och tillväxtpakten.

- Potentiell tillväxt/utfall.

Utfallet av det särskilda ovannämnda tredje målet mäts genom följande resultatindikator: Andel av enskilda rekommendationer från kommissionen som avser stabilitets- och tillväxtpakten och som har genomförts av medlemsstaterna (förutsatt att de har antagits av rådet).

1.5. Förslagets/initiativets grund

1.5.1. Krav som ska uppfyllas på kort eller lång sikt

Lagstiftningsförslaget innehåller vissa av de åtgärder som kommissionen tillkännagav i sitt meddelande (2010)367 av den 30 juni 2010, vilka är en vidareutveckling av de politiska idéer som lades fram i kommissionens meddelande KOM(2010)250 av den 12 maj 2010 och bygger på de riktlinjer som Europeiska rådet enades om på sitt möte den 17 juni 2010.

1.5.2. Mervärde genom EU:s engagemang

Samordningen av medlemsstaternas ekonomiska politik är en viktig del av EU:s uppdrag i enlighet med avdelning VIII (ekonomisk och monetär politik) i Fördraget om Europeiska unionens funktionssätt.

1.5.3. Lärdomar av liknande situationer

Tidigare erfarenheter har visat att samordningen av den ekonomiska politiken måste öka och att framför allt stabilitetspaktens preventiva del och korrigerande del måste skärpas.

1.5.4. Konsekvens och eventuella synergieffekter med andra relevanta instrument

Lagstiftningsförslaget är en av flera delar av ett omfattande ekonomiskt reformpaket som presenteras i KOM(2010)367 av den 30 juni 2010.

1.6. Varaktighet och budgetpåverkan

( Förslag/initiativ med begränsad varaktighet

- ( Förslaget/initiativet gäller från [DD/MM]ÅÅÅÅ till [DD/MM]ÅÅÅÅ

- ( Budgetpåverkan från ÅÅÅÅ till ÅÅÅÅ

( Förslag/initiativ med obegränsad varaktighet

- Genomförande med en uppstartsperiod från ÅÅÅÅ till ÅÅÅÅ,

- följt av en fullskalig verksamhet.

1.7. Planerade förvaltningsmetoder [6]

( Centraliserad förvaltning direkt av kommissionen

( Centraliserad indirekt förvaltning genom delegering av genomförandeuppgifter till:

- ( Genomförandeorgan

- ( Organ som inrättats av gemenskaperna[7]

- ( Nationella offentligrättsliga organ eller organ som anförtrotts uppgifter som faller inom offentlig förvaltning

- ( Personer som anförtrotts genomförandet av särskilda åtgärder enligt avdelning V i EU-fördraget och identifierats i relevant grundrättsakt enligt innebörden i artikel 49 i budgetförordningen

( Delad förvaltning tillsammans med medlemsstaterna

( Decentraliserad förvaltning tillsammans med tredjeländer

( Gemensam förvaltning med internationella organisationer (ange vilka)

Om mer än en förvaltningsmetod anges, vänligen lämna ytterligare information under ”Anmärkningar”.

Anmärkningar

2. FÖRVALTNINGSÅTGÄRDER

2.1. Övervakning och rapporteringsregler

Ange frekvens och krav.

Ej tillämpligt

2.2. Förvaltnings- och kontrollsystem

2.2.1. Identifierade risker

Ej tillämpligt

2.2.2. Planerade kontrollmetoder

Ej tillämpligt

2.3. Åtgärder för att förhindra bedrägerier och oegentligheter

Ange befintliga eller planerade förebyggande åtgärder och skyddsåtgärder.

Ej tillämpligt

3. FÖRSLAGETS/INITIATIVETS BERÄKNADE PÅVERKAN PÅ INKOMSTERNA

3.1. Rubriker i fleråriga budgetramen och budgetrubriker som berörs

Lagstiftningsförslaget kräver inga ytterligare personalresurser eller ekonomiska resurser.

- Befintliga budgetrubriker på utgiftssidan

För rubriker och budgetrubriker i fleråriga budgetramen.

Rubrik i flerårig budgetram | Budgetrubrik | Typ av utgift | Bidrag |

Nummer [Beskrivning………………………...……….] | Diff. anslag/Icke diff. anslag ([8]) | från EFTA-[9] länder | från ansökarländer[10] | från tredjeländer | enligt betydelsen i artikel 18.1 aa i budgetförordningen |

[XX.YY.YY.YY] | Diff. anslag/Icke diff. anslag | JA/NEJ | JA/NEJ | JA/NEJ | JA/NEJ |

- Nya begärda budgetrubriker: Inga

För rubriker och budgetrubriker i fleråriga budgetramen.

Rubrik i flerårig budgetram | Budgetrubrik | Typ av utgift | Bidrag |

Nummer [Rubrik………………………...……….] | Diff. anslag/ Icke-diff. anslag | från EFTA- länder | från ansökarländer | från tredjeländer | enligt betydelsen i artikel 18.1 aa i budgetförordningen |

[XX.YY.YY.YY] | JA/NEJ | JA/NEJ | JA/NEJ | JA/NEJ |

3.2. Beräknad inverkan på utgifterna

3.2.1. Sammanfattning av den beräknade inverkan på utgifterna

Miljoner euro (avrundat till tre decimaler)

Rubrik i flerårig budgetram: | Nummer | [Rubrik ……………...……………………………………………………………….] |

Miljoner euro (avrundat till tre decimaler)

- 3.2.3.2. Beräknat behov av personal

- ( Förslaget/initiativet kräver ingen personal

- ( Förslaget/initiativet kräver personal, enligt vad som beskrivs nedan:

Ange heltal (eller högst en decimal)

År N | År N+1 | År N+2 | År N+3 | … ange så många år som behövs för att visa hur länge påverkan varar (se punkt 1.6) |

( Tjänster i tjänsteförteckningen (tjänstemän och tillfälligt anställda) |

XX 01 01 01 (Huvudkontor och kommissionens representationskontor) |

XX 01 01 02 (Delegationer) |

XX 01 05 01 (Indirekt forskning) |

10 01 05 01 (Direkt forskning) |

( Extern personal (i heltidsekvivalenter)[18] |

XX 01 02 01 (CA, INT, SNE från ”totala anslaget”). |

XX 01 02 02 (CA, INT, JED, LA och SNE i delegationer) |

10 01 05 02 (CA, INT, SNE – Direkt forskning) |

Övriga budgetrubriker (ange vilka) |

TOTALT |

XX är aktuellt politikområde eller budgetrubrik.

Den personal som behövs kommer att kompletteras av personal från det GD som redan ansvarar för att leda åtgärden och/eller har omplacerats till GD, och om nödvändigt med eventuellt extra anslag som kan ges till det ledande generaldirektoratet under det årliga fördelningsförfarandet och med hänsyn till budgetrestriktioner.

Beskrivning av de arbetsuppgifter som ska utföras:

Tjänstemän och tillfälligt anställda |

Extern personal |

3.2.4. Förenlighet med nuvarande fleråriga budgetram

- ( Förslaget/initiativet är förenligt med nuvarande fleråriga budgetram.

- ( Förslaget/initiativet kräver omfördelningar under den berörda rubriken i den fleråriga budgetramen.

Förklara varför omfördelningar krävs och ange berörda budgetrubriker och motsvarande belopp.

- ( Förslaget/initiativet kräver att flexibilitetsmekanismen används eller revidering av den fleråriga budgetramen[21].

Förklara vad som krävs och ange berörda rubriker och budgetrubriker samt motsvarande belopp.

3.2.5. Externa parters bidrag

- ( Förslaget/initiativet samfinansieras inte av externa parter

- ( Förslaget/initiativet samfinansieras enligt beräkningen nedan:

Anslag i miljoner euro (avrundat till tre decimaler)

År N | År N+1 | År N+2 | År N+3 | … ange så många år som behövs för att visa hur länge påverkan varar (se punkt 1.6) | Totalt |

År N | År N+1 | År N+2 | År N+3 | … ange så många kolumner som behövs för att visa hur länge påverkan varar (se punkt 1.6) |

Artikel …………. | | | | | | | | | |För övriga avsatta inkomster, ange berörd budgetrubrik (utgift).

Ange metod för beräkning av påverkan på inkomsterna.

[1] EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

[2] EGT L 209, 2.8.1997, s. 6.

[3] EGT C 236, 2.8.1997, s. 1.

[4] ABM: verksamhetsbaserad förvaltning – ABB: verksamhetsbaserad budgetering.

[5] Enligt artikel 49.6 a eller b i budgetförordningen.

[6] Uppgifter om förvaltningsmetoder och hänvisningar till budgetförordningen finns på webbsajten: http://www.cc.cec/budg/man/budgmanag/budgmanag_en.html

[7] I enlighet med artikel 185 i budgetförordningen.

[8] Differentierade anslag / Icke differentierade anslag.

[9] EFTA: Europeiska frihandelssammanslutningen.

[10] Ansökarländer och, där så är tillämpligt, potentiella ansökarländer från västra Balkan.

[11] År N är det år då förslaget/initiativet börjar genomföras.

[12] Tekniskt och/eller administrativt stöd och utgifter till stöd för genomförandet av EU-program och/eller åtgärder (tidigare rubriken BA), indirekt forskning och direkt forskning.

[13] År N är det år då förslaget/initiativet börjar genomföras.

[14] Resultat är de produkter och tjänster som ska levereras (t.ex. antal finansierade studentutbyten och kilometer bygd väg).

[15] Enligt beskrivningen i avsnitt 1.4.2. ”Särskilda mål…”.

[16] År N är det år då förslaget/initiativet börjar genomföras.

[17] Tekniskt och/eller administrativt stöd och utgifter till stöd för genomförandet av EU-program och/eller åtgärder (tidigare rubriken BA), indirekt forskning och direkt forskning.

[18] CA = kontraktsanställd tjänsteman, INT = bemanningspersonal (” Intérimaire ” ) , JED = ” Jeunes Experts en Délégation ” (unga experter i delegationer), LA = lokalanställd, SNE = utstationerad nationell expert.

[19] Inom ramen för extern personal från driftsanslagen (tidigare rubriken BA).

[20] I huvudsak för strukturfonder, Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (EJFLU) och Europeiska fiskerifonden (EFF).

[21] Se punkterna 19 och 24 i det interinstitutionella avtalet.

[22] Beträffande traditionella egna medel (tullar, sockeravgifter), måste beloppen anges netto, dvs. bruttobelopp efter avdrag för 25 procent för inkasseringskostnader.