Yttrande från Regionkommittén om "Kommissionens meddelande till rådet och parlamentet. Stärkande av Europeiska unionens politik i Medelhavsområdet: 'Förslag till genomförande av ett euromediterrant partnerskap'"

(96/C 126/03)

Den 18 juli 1995 beslutade Regionkommittén att i enlighet med artikel 198c i EG-fördraget utarbeta ett yttrande om ovannämnda meddelande.

Utskott 8 "Ekonomisk och social sammanhållning, socialpolitik och folkhälsa" ansvarade för kommitténs arbete i frågan. Föredragande var Vannino Chiti.

Vid sin 10:e plenarsession den 15-16 november 1995 (sammanträdet den 16 november 1995) antog Regionkommittén följande yttrande.

1. Referenslitteratur

Vid utarbetandet av föreliggande yttrande har kommissionen tagit hänsyn till följande dokument:

- Meddelandet från kommissionen till rådet och till Europaparlamentet av den 19 oktober 1994 (dok. KOM(94) 427);

- Meddelandet från kommissionen till rådet och till Europaparlamentet av den 8 mars 1995 som svar på den begäran om formulering av specifika förslag som framställts av vid Europeiska rådets möte i Essen (dok. KOM(95) 72);

- Europeiska unionens ställningstagande som fastställdes av rådet den 12 juni 1995, och som bilagts dokumentet "Ordförandeskapets slutsatser" från Europeiska rådets möte i Cannes den 26-27 juni 1995 (dok. SN 211/95).

2. Allmänna kommentarer

Medelhavsregionen utgör ett strategiskt område både för Europeiska unionen och för dess nuvarande och blivande medlemsstater, där man måste skapa en stark ekonomisk zon som kan bidra till en regional jämvikt inom unionen.

Det rör sig om ett område med en mycket hög befolkningstäthet (Medelhavsländerna kommer att ha en befolkning på 231 miljoner innevånare år 2010 och c:a 400 miljoner år 2035), där man inte kan förvänta sig att den nuvarande ekonomiska och sociala obalansen och konfliktkällor kommer att kunna försvinna spontant. När det gäller det euromediterrana partnerskapet såsom det är tänkt i kommissionens dokument, måste man betona de extrema skillnader som finns mellan de två parterna i den önskade ekonomiska, sociala och kulturella dialogen. De olika Medelhavsländer som inte är medlemmar i EU utgör inget homogent block när det gäller alla ekonomiska, politiska, kulturella och sociala aspekter. Dessa olikheter hänger samman med områdets utsträckning, naturresurser, utbildningsnivå, infrastrukturer och olika sektorers utvecklingsmöjligheter. De olika Medelhavsländerna utanför EU utgör därför en mycket splittrad samling, där den regionala integrationen är av främsta prioritet.

Slutligen måste man peka på skillnaden i fråga om uppfattningen av och respekten för de mänskliga rättigheterna.

I detta område koncentreras enorma problem, stora spänningar och reella konflikter. Vi kan här bara påminna om att några av de svåraste kriserna som drabbat Europa har ägt rum just i Medelhavsområdet: Inbördeskriget i Libanon, de värsta konflikterna i Mellanöstern, kriget i före detta Jugoslavien, krisen i Algeriet, etc. Vi måste undvika att dessa kriser även kommer att påverka uppbyggnaden av Europeiska unionen och det är säkerligen bättre att välja samarbete framför att försöka gripa in i efterhand.

Mot denna bakgrund ser vi mycket positivt på överenskommelsen mellan Israel och de palestinska ledarna om att lägga grunden för en konkret fredsprocess. EU har bidragit till att få till stånd en dialog och förhandlingar. Betydelsen av den nu startade fredsprocessen och de samarbetsmöjligheter som den kan ge upphov till förutsätter att EU spelar en aktiv roll med ett effektivt ekonomiskt samarbete både med Israel och det arabiska folket i Palestina.

Trots upprepade och kraftfulla ansträngningar från de europeiska ländernas och olika internationella organisationers sida, har relationerna mellan folken på Medelhavets båda sidor inte förbättrats som man förväntat sig under de senaste tjugo åren, vilket också gäller utvecklingen för folken på Medelhavets södra sida. Fortfarande kvarstår en klar obalans mellan Medelhavets båda sidor, vilken ger upphov till negativa fenomen som emigration, arbetslöshet, sociala spänningar, religiösa konflikter, och tyvärr även terrorism. Detta gör det svårt att ta vara på de element av likheter och potentiell integration som trots allt existerar.

Dessa problem måste nu angripas inte bara med politiska åtgärder, utan även med ekonomiska åtgärder som effektivt kan bidra till att starta en positiv utveckling.

Försök att styra utvecklingen uppifrån har hittills alltid misslyckats, och det enda gångbara alternativ som nu står till förfogande verkar vara att stimulera en utveckling på gräsrotsnivå av samma slag som den som kommit till stånd på Medelhavets norra strand. Detta skulle ske genom att man stimulerar tillväxten hos de lokala marknaderna och utnyttjar ett decentraliserat utvecklingssamarbete där regionerna och de lokala institutionerna har en ledande roll.

Mot denna bakgrund kan man inte annat än stödja den prioritering som kommissionen gjort i sitt dokument, dvs att främja skapandet av ett område med politisk stabilitet och säkerhet genom tre prioriterade stödaktioner: Stöd till ekonomisk förändring, stöd till en bättre ekonomisk och social balans samt stöd till en "regional" integration inom området. Framför allt tycks det vara ett meningsfullt mål att för år 2010 skapa ett frihandelsområde, som kan komma att få en stor betydelse, samtidigt som det också verkar riktigt att förverkliga detta mål i etapper. För att kunna nå detta mål måste man också beakta de stora skillnader i utvecklingsnivå som råder mellan EU och Medelhavsländerna utanför unionen. Sambandet mellan olika ekonomiska, politiska och utvecklings- och säkerhetsmässiga aspekter är likaledes av stor betydelse i strävan att komma fram till en övergripande samverkan, som kan eliminera riskerna för en återgång till en enkel bilateral realitet.

Medelhavspolitiken ingår i den strategi som skall stärka relationerna inom EU. Man vill å ena sidan släppa in vissa central- och östeuropeiska länder samt Malta och Cypern och å andra sidan förbättra samarbetsförhållanden med andra angränsande områden såsom de baltiska staterna och övriga Östeuropa. Medelhavspolitiken är därför kompletterande, vilket fastslogs av Europeiska rådet i Edinburgh i april 1995 när det gäller öppningspolitiken gentemot de centraleuropeiska stater som historiskt och kulturellt tillhör den europeiska huvudfåran.

3. Det euromediterranska partnerskapet: en bedömning

3.1. Rent generellt tycks de prioriterade åtgärder som kommissionen föreslagit i det övergripande Medelhavsprogrammet helt riktigt vara inriktade på ett fullföljande av de ekonomiska och sociala mål som utgör grunden för en växande politisk stabilitet och en bättre säkerhet i hela Medelhavsområdet.

3.2. Inom ramen för denna övergripande bild vill vi ta upp och fördjupa oss i några frågor som bör kunna förbättra effektiviteten hos programmet i dess helhet.

Dessa frågor är:

1) Demokrati och mänskliga rättigheter

Bland de mer allmänna frågor som tas upp i kommissionens dokument är det viktigt att notera hur man vid ett flertal tillfällen understryker att frågan om demokrati och de mänskliga rättigheterna är grundläggande förutsättningar för organiserat samarbete och avtal. En utökad och stärkt demokrati är en oundgänglig förutsättning för utvecklingen som sådan, och är av avgörande betydelse för att föda ett nytt hopp och nya möjligheter till dialog inom Medelhavsområdet. Dessa mål kan endast uppnås med en verklig förstärkning av systemet med demokratiskt valda lokala nationella krafter, som konkret kan arbeta för en ekonomisk och social utveckling av den egna sfären.

2) Samarbete i säkerhetsfrågor

Den organiserade brottsligheten, knarkhandel och terrorism, som även drabbar Medelhavsländerna, medför allvarliga risker för medlemsstaternas interna säkerhet. Även positiva resultat av den politiska integrationen såsom avskaffandet av inre gränskontroller kan äventyras, och här kan de senaste franska åtgärderna tjäna som exempel. Det är därför nödvändigt att de interna säkerhetsfrågorna utgör en central komponent i det nya euromediterranska samarbetet.

Det verkar dessutom lämpligt att intensifiera de ansträngningar som är riktade mot den illegala invandringen, vilken borde vara föremål för samarbetsavtal för utbyte av information och hantering av eventuella återresor till hemländerna.

3) Resurstilldelning

Först och främst måste man försäkra sig om att Medelhavsprogrammet tilldelas lämpliga medel, dock med hänsyn tagen till EU:s och medlemsländernas betungande budget, samt till EU:s övriga åtaganden. Mot denna bakgrund måste man notera att programmets finansiella resurser i två på varandra följande dragningar har reducerats från ursprungliga 5,5 miljarder ecu till de 4,7 miljarder ecu som angavs i dokumentet från Europeiska rådets session i Cannes.

Som följd av detta är det viktigt att garantera att dessa målsättningar får Europeiska investeringsbankens stöd. Det tycks inte heller som om en gradvis utveckling av frihandeln genom ömsesidiga åtgärder för att undvika eventuella negativa effekter eller nya obalanser i Medelhavsområdet i sig skulle kunna befria Medelhavsområdet från ett problem som skulle kunna ge spridningseffekter över hela kontinenten.

För att nå de höga målsättningar som fastställts av EU är det därför nödvändigt att prioritera de pilotprojekt som kan skapa utveckling inom olika sektorer och regioner. Projekten skulle grundas på decentraliserat samarbete genom gemensamma insatser från kommissionen, medlemsstaterna, regionerna och kommunerna för att förverkliga de samverkansvinster som är möjliga tack vare initiativ som effektivt kan bidra till Medelhavsområdets utveckling.

Europeiska unionens finansiella och organisatoriska satsningar är inte tillräckliga för att i sig starta en endogen utvecklingsprocess i Medelhavsländerna: Det är företags- och branschorganisationerna, universiteten, regionerna och de lokala myndigheterna som har möjligheten att starta de processer som är nödvändiga för Medelhavsområdets ekonomiska och sociala utveckling.

4) Erfarenheter från tidigare program

En viktig referenspunkt för stärkandet av den europeiska Medelhavspolitiken utgörs av tidigare och nya erfarenheter från befintliga Medelhavsprogram (Medurbs, Med Campus, Med Invest, Med Media, Med Immigration, Med Techno). Dessa initiativ måste noga utvärderas i fråga om verksamheter och uppnådda effekter för att man på bästa sätt skall kunna förstå vilka problem man kan förvänta sig i den typ av övergripande program som föreslagits av kommissionen.

Det krävs också att man här anstränger sig att identifiera de lämpligaste interventionsinstrumenten i de Medelhavsländer som står utanför EU och de sätt på vilka samtliga länder, regioner och lokala myndigheter inom Europeiska unionen aktivt kan bidra till programmen.

Särskild uppmärksamhet måste fästas vid framtiden för dessa program som har varit föremål för en effektiv satsning från många aktörer och institutioner runtom i Europa, och som redan utgör en betydelsefull kärna av samarbetsinitiativ. Således måste deras framtida utveckling garanteras inom den övergripande ramen för det euromediterranska partnerskapet för att man skall kunna ta vara på potentialen hos de nätverk man upprättat och ge ett fullständigt stöd till de erfarenheter man får genom projekten.

5) Samarbetet på det ekonomiska området

De små och medelstora företagen kan komma att spela en viktig roll för utvecklingen av Medelhavsländernas ekonomi och sysselsättning. Man måste därför vara kapabel att lansera ett partnerskap som inbegriper samtliga inblandade parter och på så sätt utveckla ett allt mer omfattande samarbete mellan europeiska företag och företag i de Medelhavsländer som inte är EU-medlemmar. I denna anda verkar det vara en riktig politik att stödja bildandet av lokala nätverk av små och medelstora företag och skapandet av "lokala produkter" (utbildning, tekniköverföring, innovations- och experimentmetoder, certifiering, marknadsföring, tillämpad forskning), samt också binder samman dem med tjänstenätet i Europa. Dessa system av små och medelstora företag utgör en komplex samling av institutioner, värderingar och kunskaper, vilka med nödvändighet måste förankras i lokala samhällen som är tillräckligt organiserade för att sköta företagens yttre relationer och ombesörja sociala tjänster och utbildning för de anställda.

Av lika fundamental betydelse är frågan om infrastrukturerna för transport och samfärdsel, eftersom de utgör en grundförutsättning för den ekonomiska utvecklingen och närmandet mellan folken på Medelhavsområdets båda sidor.

I kommissionens dokument verkar man underskatta turismens roll. Den utgör i själva verket av historiska, kulturella och miljömässiga skäl en av de mest lovande resurserna när det gäller att skapa ekonomisk utveckling och sysselsättning. Turismen är dock koncentrerad till en kort period av året och till ett begränsat antal turistcentra, och det finns därför en risk att den förvärrar problemen istället för att sprida välståndet. Mot bakgrund av detta måste också åtgärderna för infrastrukturerna baseras på principen om en hållbar utveckling.

Turismen är ett viktigt element inte bara för den ekonomiska utvecklingen, utan också för den sociala och politiska utvecklingen, eftersom den möjliggör "ett erkännande av olikheterna" (kulturer, platser och livsstil). Det är därför nödvändigt att stimulera en "kontaktturism" med och mellan medborgare i olika länder. Turismen är å andra sidan ett fenomen med två sidor, som måste behandlas ur ett övergripande perspektiv där man beaktar att den kan bidra till den socio-ekonomiska och kulturella utvecklingen samtidigt som den kan bidra till att bevara miljön och den lokala identiteten, men även att den kan ha motsatt effekt och verka nedbrytande så att dessa värden går till spillo.

Det är klart att utvecklingen av de ekonomiska aktiviteterna måste grunda sig på utbildning av de mänskliga resurserna och på stöd till nya initiativ i fråga om önskade tjänster och information.

6) Miljöproblemen

Miljön är en extremt känslig fråga i ett slutet och mycket känsligt innanhav som Medelhavet, som ständigt hotas av fartyg som fraktar olja, gas och kemiska produkter. Det bör påpekas att skyddsnivåerna klart har överskridits och att det därför krävs gemensamma åtgärder för att garantera en miniminivå på säkerheten.

Det handlar om en mycket förgänglig resurs som måste skyddas med alla till buds stående medel, vilket också underströks vid konferensen i Barcelona. Ett första steg är installationen av ett högteknologiskt kontrollsystem för sjöfarten, vilket gradvis kommer att täcka hela Medelhavet.

Största möjliga uppmärksamhet måste ägnas åt problemen i fråga om de miljöeffekter som orsakas av mänskliga bosättningar, av turismens stora koncentration, både i tid och i rum, och av den stora och i vissa fall felaktiga användningen av kemiska produkter i lantbruk och industri. Man måste sedan anta de avgörande utmaningar som utgörs av risken för ökenutbredning och nödvändigheten i att skapa ett system där vattenresurserna fördelas och används på ett rationellt sätt.

Lika stor uppmärksamhet måste fästas vid utnyttjandet av Medelhavets fiskebestånd, där man måste vidta åtgärder som tar hänsyn till specifika lokala förutsättningar för fisket och främjar initiativ som syftar till att hushålla rationellt med havets resurser. Detta kan ske genom att man främjar initiativ som syftar till att skydda och öka produktionen i kusttrakterna. I detta syfte arbetar man idag med att befästa olika möjligheter, såsom användning av undervattensbarriärer för att starta alternativa produktionslinjer (t ex mussel- eller ostronodlingar) eller fiskodling till havs för att integrera den traditionella produktionen.

De initiativ som rör forskning och övervakning av Medelhavet, och som i dagsläget finns utspridda över hela Medelhavsområdet, måste kunna organiseras och samordnas på en enda myndighetsnivå. Det finns här knappast något alternativ till EU, som kan spela denna roll på bästa sätt tillsammans med de olika regionala och lokala myndigheterna. Framför allt måste kommissionen garantera att existerande program samordnas och verkligen genomförs och att man genomför nödvändiga förstärkningar av de initiativ som visar sig vara mest fruktsamma.

Regionkommittén vill också se en utveckling av ekonomiernas ytterområden, vilket måste ske i harmoni med de miljöpolitiska kraven. Med utgångspunkt från principen om en hållbar utveckling måste man acceptera konkurrensfördelar utan att man åsidosätter grundläggande miljökrav (miljödumpning).

7) Den urbana koncentrationen

Ett av de största problemen i de Medelhavsländer som inte är med i EU är tillväxten av storstäderna, vilket skapar en exponentiell ökning av de ekonomiska och sociala problemen. Dessutom pågår i samtliga regioner i Medelhavsområdet sedan ett antal år en kraftig koncentration till kustområdena, vilket leder till att kusterna blir alltmer tätbefolkade. Detta fenomen har medfört och kommer också fortsättningsvis att medföra en oroande förändring av förhållandet mellan städer och landsbygdsområden, vilket skapar nya jämvikter i fråga om Medelhavets landskapsbild och vattenhushållning.

Av ovanstående framgår vikten av att å ena sidan introducera moderna kontroll- och styrsystem och adekvata åtgärder när det gäller infrastrukturen i stadsområdena och att, å andra sidan, förstärka landsbygdspolitiken. I båda fallen verkar samarbetet mellan städerna och landsbygdskommunerna i Medelhavsländerna utanför EU och städerna och landsbygdskommunerna i EU vara av avgörande betydelse.

8) Jordbruket och landsbygden

Landsbygden, och särskilt då jordbrukssektorn, spelar en avgörande roll inom de Medelhavsländer som står utanför EU, inte bara ur ekonomisk synvinkel, utan även ur en social och kulturell synvinkel.

Befolkningen i torra och otillgängliga områden, som ofta har en obefintlig servicenivå, måste få stöd så att man effektivt kan motverka de skador som uppstår till följd av flykten från landsbygden och den obalans som uppstår på grund av interna och externa flyttningar. Det är därför nödvändigt att stödja de aktioner som medger att man inte bara garanterar den som ägnar sig åt jordbruk en skälig levnadsnivå, utan också garanterar resursbevarande genom att man antar en hållbar inriktning på utvecklingen. Man måste därför ta särskilda initiativ för att förbättra infrastrukturen och servicenivån på landsbygden för att förbättra effektiviteten hos produktions- och försäljningssystemen för jordbruksprodukter och livsmedel, samt för att tillämpa de tekniker (odlingsmetoder, förädling, etc) som medger att man på bästa sätt bevarar de redan från början begränsade naturresurserna.

9) Kulturen och religionen

De kulturella skillnaderna mellan Europa och övriga Medelhavsländer måste särskilt understrykas. Det handlar om kulturella och religiösa skillnader som har historiska grunder och som framför allt kräver ett ömsesidigt erkännande och ett utbyte av kunskaper som är nödvändiga för en verklig dialog mellan Medelhavsländerna. De lokala och regionala myndigheterna, de religiösa och kulturella institutionerna och universiteten spelar en avgörande roll i denna dialog, som syftar till att understryka värdet av rikedomen och mångfalden hos detta historiska arv, men även till att erkänna en identitet som under sekler har karaktäriserat de olika kulturer som levt kring Medelhavet och där lämnat outplånliga spår.

Vidare bör man i partnerskapsprogrammen ge ett stort utrymme till att i Medelhavsländerna utanför EU genomföra och underhålla en folkbildning som främjar självständigt och kritiskt tänkande redan från unga år.

Man måste slutligen komma ihåg att Medelhavsområdet utgör vaggan för mänsklighetens tre viktigaste monoteistiska religioner, mellan vilka det är viktigt att utveckla och föra fram dialog, förståelse och ömsesidig respekt genom att stödja skapandet av vetenskapliga, akademiska och kulturella institutioner som är kapabla att aktivera denna dialog.

10) Förstärkning och utvidgning av samarbetet

De valda metoderna för att uppnå målen för Medelhavspolitiken bör kretsa kring samarbetet mellan lokala och regionala enheter på södra och norra sidan av havet. Man tycks ha lagt för lite vikt vid denna aspekt trots dess avgörande betydelse, vilket har visats av erfarenheterna från samarbetet mellan regionerna i Central- och Östeuropa. Man bör även utvidga samarbetet mellan organisationer som representerar olika samhällsintressen (frivilligorganisationer, ekonomiska och sektoriella sammanslutningar, sociala rörelser, etc) för att tillsamman ta upp gemensamma erfarenheter och angripa gemensamma problem.

11) Inriktningen på det euromediterrana partnerskapet i fråga om invandrare i Europa

När det gäller denna sista fråga bör man fördjupa sig i frågan om Europas invandrare från de Medelhavsländer som står utanför EU. Oavsett erkännandet av de medborgerliga rättigheterna och skyldigheterna för de invandrare som legalt vistas inom unionen, måste man med tanke på de förbindelser de upprätthåller med sina ursprungsländer utvärdera möjligheten att engagera dessa invandrade medborgare som "brobyggare" för vissa åtgärder som ingår i det euromediterrana programmet.

Om man uppmärksammade de immigranter som redan befinner sig i unionens städer, skulle det kunna resultera i en smidigare start för och en större effektivitet i programmet genom att det främjar överföringen av teknisk och organisatorisk know-how och intressanta förbindelser, som är av nytta för ett ekonomiskt och kommersiellt partnerskap och underlättar utbytet av idéer och erfarenheter på det sociala och kulturella området.

Invandringsproblemet måste angripas där det har sina grunder, det vill säga i de Medelhavsländer som står utanför EU. Man måste där både stödja den ekonomiska utvecklingen och försöka förbättra levnadsvillkoren. Regioner, lokala myndigheter och EU:s institutioner kan spela en viktig roll även inom detta område genom att utnyttja sina egna erfarenheter inom områden som mottagningsorganisation, planering av decentraliserade tjänster, barnomsorg, hjälp till handikappade, hälsovård och förebyggande vård samt utbildning och vägledning till lärare.

12) Regionkommitténs roll

Kommittén anser att Medelhavet utgör ett grundläggande del av en strategi där det i rätt läge har skett en ökning av uppmärksamheten av de länder som gränsar till Europeiska unionen (Central- och Östeuropa och Medelhavet). Följaktligen har även det interregionala samarbetet och samarbetet mellan lokala myndigheter och städer ökat i betydelse. Konkreta bevis för dessa avsikter återfinns i de speciella ansträngningar som har gjorts i frågor som rör Medelhavsområdet: De två största organisationer som samlar regionala (AER) och lokala (CEML) myndigheter har spelat en huvudroll när det gäller olika samarbetsinitiativ inom Medelhavsområdet (Madrid i april 1995 och Barcelona i mars 1995). Det är i själva verket nödvändigt att man från regionalt och lokalt håll uppmärksammar dessa grannområden, eftersom många av de ekonomiska och sociala problemen i dessa områden får återverkningar på lokal nivå inom EU. Man behöver bara tänka på de dramatiska flyktingproblemen efter regimernas fall i de tidigare kommunistiska länderna och Jugoslaviens sönderfall (ett problem som drabbade Tyskland, Österrike, Italien och Grekland), och problemet med invandringen från länder i Medelhavsområdet som nu berör hela Europa och som bara kommer att öka om inte radikala förbättringar i levnadsvillkoren uppnås i ursprungsländerna.

Det ligger därför i kommitténs direkta intresse att göra sig hörd och lägga fram sina synpunkter, speciellt med tanke på Barcelonakonferensen, och att delta i och spela en av huvudrollerna i genomförandet av dessa val genom kommitténs engagemang för Europas bästa.

13) Kommitténs synpunkter på förslaget "Stärkande av europeiska unionens politik i Medelhavsområdet: Förslag till genomförande av ett euromediterrant partnerskap"

a) Regionkommittén delar helt och fullt bedömningen om Medelhavets strategiska betydelse för utsikterna för hela Europeiska unionens utveckling och bedömningen om hur nödvändiga målsättningarna om fred, stabilitet och välstånd är i relationerna mellan EU och icke-medlemsstater kring Medelhavet.

b) Regionkommittén instämmer i att det inte finns någon motsättning mellan EU:s utvidgning i Central- och Östeuropa och Medelhavspolitiken, eftersom båda dessa politiska linjer, trots olika perspektiv, ingår i unionens övergripande strategi.

c) Regionkommittén tillstyrker förslaget att utveckla ett övergripande projekt för ett partnerskap mellan EU och Medelhavsländerna baserat på de prioriterade målsättningarna om en ekonomisk omvandling och modernisering, en bättre social jämvikt, en harmonisk utveckling av landsbygden, regional integration samt att gradvis skapa ett frihandelsområde som omfattar hela Medelhavsområdet.

d) Regionkommittén stöder idén att EU vid förverkligandet av det euromediterranska partnerskapet skall avkräva ett bestämt åtagande från myndigheterna i övriga Medelhavsländer att inrätta och respektera rättsstatens grundläggande värderingar, särskilt i fråga om de mänskliga rättigheterna, och inte minst då kvinnors och barns rättigheter, social rättvisa och internationell rätt. Dessa strategier bör stödjas av en dialog som kan främja förståelse och förtroende mellan de två sidorna. I detta sammanhang vill kommittén se att alla EU-institutioner engagerar sig för att stärka de demokratiskt valda församlingarna på regional, lokal och nationell nivå, eftersom dessa är nödvändiga förutsättningar för utveckling och samarbete.

e) Regionkommittén rekommenderar kommissionen och rådet att, med beaktande av faktiska skillnader mellan EU och de Medelhavsstater som står utanför EU, se till att det euromediterrana programmet tilldelas resurser som motsvarar de uppsatta målen, både genom medel som ryms inom EU:s budget och genom största möjliga deltagande av berörda institutionella, ekonomiska, sociala och kulturella aktörer.

f) Regionkommittén rekommenderar kommissionen och rådet att man vid Medelhavskonferensen i Barcelona fullföljer genomförandet av det euromediterrana programmet genom att ge det ett adekvat institutionellt stöd med deltagande av parlamentet, ministerrådet och representanter för Regionkommittén samt genom att ge det ett permanent sekretariat.

g) Regionkommittén anser att man i det externa samarbetet, och således även i Medelhavspolitiken, främst måste inbegripa de frågor som rör den interna säkerheten och invandringen med hänsyn tagen till de hot som består av den organiserade brottsligheten, knarkhandeln och terrorismen.

h) Regionkommittén föreslår att man i största möjliga mån skapar och förstärker möjligheterna till samarbetsinitiativ mellan regioner och lokala förvaltningar inom EU och regioner och lokala förvaltningar i icke-medlemsstater. Detta skulle konkretisera den decentraliserade samarbetsinriktningen genom att befästa och utveckla de erfarenheter man har och genom att ta efter de positiva initiativen till samarbete med länderna i Central- och Östeuropa.

i) Regionkommittén begär att de redan påbörjade samarbetsprogrammen med Medelhavsländerna skall uppvärderas ytterligare inom den övergripande ramen för det euromediterrana partnerskapet. ReK begär särskilt att Interreg-programmet skall tjäna som referensram för allt gränsöverskridande samarbete mellan medlemsländerna och övriga Medelhavsstater och inbördes mellan Medelhavsländerna.

l) Regionkommittén hoppas att man i programmet i högre grad kommer att uppmärksamma frågan om religiös och kulturell mångfald och förstärkningen av initiativ till sammanträffanden och dialog genom att stödja skapandet av alla typer av vetenskapliga, akademiska och utbildningsinriktade institutioner som kan främja förståelse, utbyte och tolerans mellan folk. ReK begär mer precist att man inom ramen för staternas och partnerskapets ansvarsområden stöder arbetet att i de Medelhavsstater som står utanför EU skapa medel för att utveckla en folkbildning som redan från unga år ger människor förutsättningar till självständigt och kritiskt tänkande.

m) Regionkommittén föreslår en förstärkning av samarbetsinitiativen mellan nätverken av små och medelstora företag, särskilt när det gäller samarbete med handelskammare, initiativ som syftar till att förbättra de fysiska förbindelserna mellan EU och Medelhavsländerna utanför EU, och initiativ som syftar till att utveckla turismsektorn. Turismsektorn skulle kunna utvecklas genom en stiftelse för samarbete inom turismsektorn i Medelhavsområdet, vars målsättning skulle vara att främja gemensamma åtgärder mot bakgrund av en avvägning mellan efterfrågan, investeringar och know-how och garantera att utbudet i Medelhavsområdet stimuleras.

n) Regionkommittén understryker den fundamentala betydelsen av alla utbildningsaspekter som en av de viktigaste krafterna för utveckling, både inom bidragstagande länder och bland invandrare i Europa. Regionkommittén accepterar att kommissionen understryker vikten av att uppmuntra till integration av ungdomar och speciellt unga kvinnor på arbetsmarknaden. Regionkommittén vill även understryka vikten av att utbilda de mänskliga resurserna, både i de länder som är mål för olika åtgärder och bland de invandrare som lever i Europa.

o) Regionkommittén rekommenderar att största möjliga uppmärksamhet ägnas åt de möjligheter som ges av närvaron av invandrare från Medelhavsländerna i de europeiska städerna och regionerna, eftersom de utgör en naturlig "bro" för att utveckla de samarbetsprojekt som planeras inom programmet och göra dem framgångsrika.

p) Regionkommittén vill med eftertryck påminna om miljöproblemen i Medelhavsområdet och uppmanar kommissionen och alla länder kring Medelhavsbäckenet att med hjälp av informationsutbyte och en gemensam strategi noggrant övervaka farorna för ytterligare förorening, av risken för ökenspridning som hotar stora områden och av problemen som uppkommer till följd av inflyttningen till städerna. I detta syfte föreslår kommittén att en miljömyndighet skapas för Medelhavsområdet av kommissionen och de icke-medlemsstater som deltagit i Medelhavskonferensen i Barcelona, vilken skulle vara öppen för anslutning för samtliga regioner i Medelhavsområdet.

q) Regionkommittén understryker vikten av att tillämpa Agenda 21 för skydd av miljön. De lokala lösningar som tillämpas av regionala och lokala myndigheter kan utgöra viktiga bidrag till den önskade utvecklingen. Den erfarenhet som finns på nationell europeisk nivå bör göras tillgänglig för tillämpning på problemen kring Medelhavet.

r) Regionkommittén understryker sitt direkta intresse i att framföra sin egen position och presentera sina egna synpunkter vid nästa Medelhavskonferens i Barcelona, eftersom man är den institution som är bäst lämpad att påvisa alla de regionala och lokala förhållanden i Europa som direkt påverkas av det politiska, ekonomiska och sociala livet i Medelhavsländerna.

s) Regionkommittén rekommenderar att integrationsprocessen och samarbetet i Medelhavsområdet beaktas vid arbetet med alla de program som redan tillämpas inom ramen för integrations- och samarbetsprocessen i Medelhavsområdet.

t) Regionkommittén rekommenderar också att man för alla politiska åtgärder som berör Medelhavsområdet skall ta hänsyn till samtliga de länder som gränsar till Medelhavet.

Bryssel den 16 november 1995.

Regionkommitténs ordförande

Jacques BLANC