EUROPEISKA KOMMISSIONEN Bryssel den 18.11.2020 COM(2020) 740 final RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET Rapport om den europeiska koldioxidmarknadens funktion





Innehållsförteckning Förteckning över akronymer och förkortningar 1. INTRODUKTION 2. INFRASTRUKTUREN FÖR EU:S UTSLÄPPSHANDELSSYSTEM 2.2 Unionsregistret och EU:s transaktionsförteckning (EUTL) 3. KOLDIOXIDMARKNADENS FUNKTION 2019 3.1. Tillgång: utsläppsrätter i omlopp 3.1.1 Tak 3.1.2 Utfärdade utsläppsrätter 3.1.2.1 Gratis tilldelning 3.1.2.2 Auktionering av utsläppsrätter 3.1.2.3 Undantag från fullständig auktionering för el- och värmeproduktion 3.1.2.4 NER300-programmet 3.1.2.5 Innovationsfonden 3.1.2.6 Moderniseringsfonden 3.1.2.7 Kompensation för indirekta koldioxidkostnader 3.1.3 Internationella reduktionsenheter 3.2. Efterfrågan: utsläppsrätter som har tagits ur omlopp 3.3. Balans mellan tillgång och efterfrågan

4. LUFTFART 5. MARKNADSÖVERSIKT 6. ÖVERVAKNING, RAPPORTERING OCH VERIFIERING AV UTSLÄPP 7. ÖVERSIKT ÖVER ADMINISTRATIVA ORDNINGAR 8. EFTERLEVNAD OCH VERKSTÄLLANDE 9. SLUTSATSER OCH UTSIKTER BILAGA Förteckning över akronymer och förkortningar CCS Avskiljning och lagring av koldioxid CER Certifierad utsläppsminskning Corsia Systemet för kompensation för och minskning av koldioxidutsläpp från internationell luftfart EA Det europeiska ackrediteringssamarbetet EES Europeiska ekonomiska samarbetsområdet

EEX European Energy Exchange EIB Europeiska investeringsbanken ERU Utsläppsminskningsenheter Esma Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten EU ETS EU:s utsläppshandelssystem EUTL EU:s transaktionsförteckning Icao Internationella civila luftfartsorganisationen ICE InterContinental Exchange Futures Europe InnovFin EDP Energidemonstrationsprojekten InnovFin Mifid II Direktivet om marknader för finansiella instrument Mifir Förordningen om marknader för finansiella instrument NER Reserv för nya deltagare OTC Over-the-Counter PFC Perfluorkolväten RES Förnybara energikällor 1. INTRODUKTION Det europeiska utsläppshandelssystemet (EU ETS) har sedan 2005 varit hörnstenen i EU:s strategi för att minska utsläppen av växthusgaser från industrin och från el- och värmeproduktionssektorn. Systemet bidrar i betydande grad till EU:s mål att minska unionens totala växthusgasutsläpp med 20 % jämfört med 1990 års nivåer till 2020, som EU är på väg att överskrida.

Denna rapport om den europeiska koldioxidmarknadens funktion läggs fram i enlighet med kraven i artiklarna 10.5 och 21.2 i direktiv 2003/87/EG (nedan kallat direktivet om EU:s utsläppshandelssystem). Syftet med denna rapport är att ge en bild av den europeiska koldioxidmarknadens utveckling på årsbasis. Denna rapport omfattar år 2019, men utveckling som skett under första halvåret 2020 presenteras också. Med tanke på nästa årtionde, föreslog kommissionen i sitt meddelande om klimatmålsplanen för 2030 att EU skulle höja målet för 2030 genom att minska växthusgasutsläppen från 40 % till minst 55 % jämfört med 1990 års nivåer. För att uppnå detta högre mål kommer kommissionen att senast i juni 2021 se över och vid behov revidera all klimatrelaterad politik. Som en del av det bredare lagstiftningspaketet inom ramen för den gröna given kommer EU:s utsläppshandelssystem också att revideras, med möjligheten att utvidga systemet till nya sektorer. Efter revideringen av direktivet om EU:s utsläppshandelssystem har arbetet med att genomföra fas 4 pågått aktivt och gör snabba framsteg. Under det senaste året har genomförandelagstiftning antagits om justeringen av gratis tilldelning baserad på förändringar av verksamhetsnivå och på driften av moderniseringsfonden, och den andra revideringen av auktioneringsförordningen för att genomföra att kraven i fas 4 har slutförts (se kapitlen 3.1.2.1, 3.1.2.2 och 3.1.2.6). Återstående genomförandebestämmelser håller på att färdigställas, med målet att de ska antas före januari 2021. Sedan offentliggörandet av den senaste rapporten om koldioxidmarknaden har överskottsindikatorn för reserven för marknadsstabilitet offentliggjorts för fjärde gången, vilken visar att överskottet av utsläppsrätter år 2019 minskade från 1,65 miljarder 2018 till omkring 1,39 miljarder utsläppsrätter. Baserat på denna indikator och på den reviderade lagstiftningen om EU:s utsläppshandelssystem kommer auktionstillgången under 2020 att minska med omkring 375 miljoner utsläppsrätter (nästan 35 %) (se kapitel 3.3). Under 2019 minskade utsläppen från stationära anläggningar markant med 9,1 % jämfört med 2018 (se kapitel 3.2). Minskningen drevs främst på av energisektorn, där utsläppen föll med nära 15 % när kol ersattes med el från förnybara källor och gasdriven kraftproduktion. I och med denna senaste minskning har de samlade utsläppen från stationära anläggningar sedan fas 3 i EU:s utsläppshandelssystem inleddes minskat med nära 20 %. I luftfartssektorn fortsatte utsläppen att öka med knappt 1 % jämfört med 2018 (se kapitel 4). Viktiga framsteg när det gäller handeln med utsläppsrätter gjordes även på det politiska planet, såsom ikraftträdandet av det avtal som kopplar EU:s utsläppshandelssystem till Schweiz utsläppshandelssystem den 1 januari 2020, och återtagandet av det tillfälliga upphävandet av Förenade kungarikets förfaranden för auktionering och fri tilldelning i och med ikraftträdandet av avtalet om Förenade kungarikets utträde ur EU (se kapitel 2.2). Sist men inte minst medförde covid-19-krisen ett kortvarigt men markant prisfall för koldioxid i mars/april 2020. Trots det förblev prissignalen för koldioxid stabil på omkring 24 euro i genomsnitt mellan januari 2019 och slutet av juni 2020. Intäkterna från auktioneringen av utsläppsrätter översteg 14 miljarder euro bara under 2019, och uppgick till 7,9 miljarder euro under det första halvåret 2020. Enligt medlemsstaternas uppgifter användes sammanlagt 77 % av dessa intäkter (eller planerade att användas) för angivna klimat- och energirelaterade ändamål under 2019 (se kapitel 3.1.2.2). De uppgifter som används i denna rapport är de som fanns offentligt tillgängliga och som kommissionen hade tillgång till i juni 2020, om inte annat anges. Allmän information om och beskrivningar av EU:s utsläppshandelssystem anges i rutor i rapporten. 2. INFRASTRUKTUREN FÖR EU:S UTSLÄPPSHANDELSSYSTEM 2.1 Verksamheter, anläggningar och luftfartygsoperatörer som omfattas EU:s utsläppshandelssystem används för närvarande i de 27 EU-medlemsstaterna, Island, Liechtenstein och Norge, samt i Förenade kungariket till och med utgången av 2020. Sedan 1 januari 2020 är systemet även kopplat till den schweiziska koldioxidmarknaden (se kapitel 2.2). Från och med 2021 kommer EU:s utsläppshandelssystem dessutom att, utöver EU och EES/Eftaländerna, omfatta elgenererande anläggningar i Nordirland. Genom systemet regleras utsläppen från nästan 11 000 kraftverk och produktionsanläggningar samt från omkring 600 luftfartygsoperatörer med trafik från/till flygplatser inom EES. Systemet omfattar omkring 38 % av EU:s växthusgasutsläpp. De sektorer med stationära anläggningar som under utsläppshandelssystemets fas 3 (2013–2020)* ska regleras av EU:s utsläppshandelssystem är energiintensiva industrier, däribland kraftverk och andra förbränningsanläggningar med en tillförd effekt på > 20 MW (utom anläggningar för farligt avfall eller kommunalt avfall), oljeraffinaderier, koksverk och anläggningar för produktion av järn och stål, klinker, glas, kalk, tegel, keramiska produkter, massa, papper och kartong, aluminium, petrokemiska produkter, ammoniak, salpetersyra, adipinsyra, glyoxal och glyoxalsyra samt anläggningar för avskiljning, transport i rörledningar och geologisk lagring av koldioxid. När det gäller räckvidden för luftfartssektorn var EU:s utsläppshandelssystem begränsat till flygningar inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) under perioden 2013–2016, för att inte hämma Internationella civila luftfartsorganisationens (Icao) försök att nå en internationell överenskommelse för att kontrollera utsläppen av växthusgaser från luftfarten. För att hålla ångan uppe och främja genomförandet av Icaos system för kompensation för och minskning av koldioxidutsläpp inom internationell luftfart (Corsia) och underlätta genomförandet av systemet, förlängdes i 2017 den EES-interna räckvidden för luftfarten fram till 2023 (se kapitel 4). EU:s utsläppshandelssystem omfattar koldioxidutsläpp, kväveoxidutsläpp från produktion av salpetersyra, adipinsyra, glyoxal och glyoxalsyra och utsläpp av perfluorkolväten (PFC) från aluminiumproduktion. Deltagandet i EU:s utsläppshandelssystem är obligatoriskt, men i vissa sektorer omfattas bara anläggningar över en viss storlek. Dessutom kan de deltagande länderna utesluta små anläggningar (som släpper ut mindre än 25 000 ton koldioxidekvivalenter) från systemet om alternativa och likvärdiga åtgärder har vidtagits. Mycket små utsläppskällor (med rapporterade utsläpp på mindre än 2 500 ton koldioxidekvivalenter under de senaste tre åren) får undantas från EU:s utsläppshandelssystem under fas 4 (2021–2030), förutsatt att det finns förenklade övervakningssystem för att bedöma storleken på deras utsläpp. De deltagande länderna kan också lägga till fler sektorer och växthusgaser till utsläppshandelssystemet (det så kallade opt-in). * Information om faserna 1 och 2 i EU:s utsläppshandelssystem finns här: https://ec.europa.eu/clima/policies/ets/pre2013_sv Enligt de artikel 21-rapporter som de deltagande länderna lämnade in 2020 fanns det under 2019 totalt 10 569 anläggningar som omfattades av EU:s utsläppshandelssystem, med det nödvändiga tillståndet för handel med utsläppsrätter. Koldioxidutsläppen från biomassa i anläggningar som ingår i utsläppshandelssystemet ökade med 4 % 2019 jämfört med föregående år, medan utsläppen från kolkraft minskade med 19 %, vilket bidrog till att energisektorns utsläpp minskade markant med 15 %. När det gäller enbart bränslen, och i likhet med under tidigare år var de bränslen som förbrändes inom EU:s utsläppshandelssystem till största delen fossila 2019. Emellertid rapporterade 29 länder också att biomassa användes i samband med 2 197 anläggningar (20,8 % av samtliga anläggningar). De högsta procentandelarna koldioxidutsläpp från biomassa jämfört med anläggningar som omfattas av EU:s utsläppshandelssystem rapporterades av Litauen: 68 %. Två länder (Liechtenstein och Malta) rapporterade inte någon användning av biomassa. De totala koldioxidutsläppen från biomassa uppgick till cirka 170 miljoner ton 2019 (11 % jämfört med de rapporterade utsläppen inom EU:s utsläppshandelssystem), vilket är en tydlig ökning jämfört med omkring 145 miljoner ton 2018 (8 % av de rapporterade utsläppen inom EU:s utsläppshandelssystem). Av dessa hade 99,2 % en emissionsfaktor på noll . År 2019 rapporterades för första gången användning av en liten mängd biomassa. Två luftfartygsoperatörer (en i Tyskland och en i Sverige) rapporterade att de täckte 0,01 % av utsläpp från luftfarten inom EU:s utsläppshandelssystem för 2019. Sett till indelningen i anläggningskategorier på basis av årliga utsläpp visar uppgifterna från 2019 att 72 % av anläggningarna tillhörde kategori A, 21 % kategori B och 7 % kategori C, liksom tidigare år. 6 053 anläggningar rapporterades som ”anläggningar med låga utsläpp” (57 % av det totala antalet). När det gäller anläggningar som ingår i EU:s utsläppshandelssystem och som dessutom återfinns i förteckningen över anläggningar som släpper ut andra gaser än koldioxid rapporteras att tillstånd har utfärdats för primäraluminium och perfluorkarboner (PFC) i 13 länder (Frankrike, Förenade kungariket, Grekland, Island, Italien, Nederländerna, Norge, Rumänien, Slovakien, Slovenien, Spanien, Sverige och Tyskland), samt för produktion av salpetersyra och dikväveoxidutsläpp i 21 länder (undantagen är Cypern, Danmark, Estland, Irland, Island, Lettland, Liechtenstein, Luxemburg, Malta och Slovenien). När det gäller de återstående dikväveoxidsektorerna – adipinsyra samt glyoxal och glyoxalsyra – rapporteras framställning i tre (Italien, Frankrike och Tyskland) respektive två länder (Frankrike och Tyskland). Endast Norge och Österrike rapporterade koldioxidavskiljnings- och lagringsverksamhet. Precis som förra året har sju länder (Frankrike, Förenade kungariket, Island, Italien, Kroatien, Slovenien och Spanien) utnyttjat möjligheten att utesluta små utsläppskällor från EU:s utsläppshandelssystem i enlighet med artikel 27 i direktivet om EU:s utsläppshandelssystem. Den totala mängd utsläpp som uteslöts 2019 uppgick till ungefär 3,81 miljoner ton koldioxid (cirka 0,25 % av de totala utsläppen från stationära anläggningar i EU:s utsläppshandelssystem, jämfört med 0,17 % året dessförinnan). Enligt artikel 21-rapporterna 2020 har, precis som under tidigare år, åtta länder (Belgien, Danmark, Frankrike, Kroatien, Liechtenstein, Litauen, Nederländerna och Ungern) utnyttjat bestämmelsen i artikel 13 i förordningen om övervakning och rapportering om att tillåta förenklade övervakningsplaner när riskerna är låga. När det gäller luftfartygsoperatörer med låga utsläpp har två, länder (Belgien och Island) rapporterat att de utnyttjade denna bestämmelse under 2019. År 2019 uppgavs 611 luftfartygsoperatörer ha en övervakningsplan (7 % färre än under 2018). Av de rapporterade operatörerna var 50 % (308) kommersiella, medan återstående 50 % (303) var icke-kommersiella. Totalt 262 stycken (43 %) räknades som små utsläppskällor (jämfört med 287 (44 %) under 2018).

2.2 Unionsregistret och EU:s transaktionsförteckning (EUTL) I unionsregistret och Europeiska unionens transaktionsförteckning registreras kontoinnehavarnas allmänna utsläppsrätter och utsläppsrätter för luftfart samt transaktioner med dessa mellan kontona. I dessa system registreras även utsläppen från stationära anläggningar och luftfartygsoperatörer, och efterlevnaden av de krav som härrör från dessa utsläpp. Båda systemen drivs och underhålls av kommissionen, medan de nationella registeradministratörerna i de deltagande länderna fortsätter att fungera som kontaktpersoner för innehavarna av och företrädarna för kontona (företag och fysiska personer). Unionsregistret innehåller konton och uppgifter om efterlevnad, medan EUTL automatiskt kontrollerar, registrerar och godkänner alla transaktioner mellan kontona och på så sätt säkerställer att alla transfereringar överensstämmer med reglerna för EU:s utsläppshandelssystem. Uppgifterna i unionsregistret och EUTL är en viktig källa till information för olika typer av rapportering inom ramen för utsläppshandelssystemet, till exempel för beräkningen av överskottsindikatorn för reserven för marknadsstabilitet (se kapitel 3.3) och Europeiska miljöbyråns rapportering. EUTL ger också möjlighet till insyn i EU:s utsläppshandelssystem genom att offentliggöra* uppgifter om hur stationära anläggningar och luftfartygsoperatörer uppfyller bestämmelserna för utsläppshandelssystemet och om transaktionerna mellan konton. * Den information som EUTL offentliggör finns på https://ec.europa.eu/clima/ets/ Unionsregistret, EUTL och den offentliga webbplatsen för EUTL var i full drift dygnet runt under årets alla dagar under hela 2019, med endast kortare avbrott på sammanlagt cirka 7 timmar på grund av tekniska uppgraderingar. Från och med den 1 januari 2019 avbröt kommissionen alla förfaranden beträffande Förenade kungariket i fråga om gratis tilldelning, auktionering och utbyte av internationella reduktionsenheter, i enlighet med skyddsåtgärderna för att skydda miljönyttan av EU:s utsläppshandelssystem i de fall där EU-lagstiftningen upphör att gälla för en medlemsstat som lämnar EU. Upphävandet återtogs automatiskt den 1 februari 2020, när avtalet om Förenade kungarikets utträde ur EU trädde i kraft och säkerställde att brittiska anläggningar och luftfartygsoperatörer skulle fortsätta att uppfylla sina förpliktelser i samband med utsläpp från 2019 och 2020. Avtalet som förbinder EU:s utsläppshandelssystem med Schweiz utsläppshandelssystem trädde i kraft den 1 januari 2020. För att driftsätta länken mellan de två utsläppshandelssystemen enades parterna om att inrätta en provisorisk lösning för att länka samman de två registren och möjliggöra överföringen av utsläppsrätter mellan dem. Den provisoriska lösningen togs i drift den 21 september 2020. I mars 2019 antogs kommissionens delegerade förordning (EU) 2019/1122, där regler fastställdes för unionsregistrets funktion för perioden 2021–2030. Det tekniska genomförandet av de nya regler som infördes genom förordningen är pågående och de nya funktionerna kommer att bli tillgängliga i unionsregistret från och med 1 januari 2021. 3. KOLDIOXIDMARKNADENS FUNKTION 2019 I det här kapitlet behandlas information som rör aspekter av tillgång och efterfrågan på utsläppsrätter i EU:s utsläppshandelssystem. Avsnittet om tillgång innehåller information om taket, gratis tilldelning, auktionering, undantaget från fullständig auktionering för el- och värmeproduktion (artikel 10c), NER300-programmet och förberedelser för innovations- och moderniseringsfonderna samt ett kapitel om system för stödordningar för kompensation för indirekta koldioxidkostnader och användningen av internationella krediter. Vad avser efterfrågan lämnas information om mängden verifierade utsläpp. Därefter ges en beskrivning av hur de olika delarna av tillgång och efterfrågan på utsläppsrätter balanseras på koldioxidmarknaden via reserven för marknadsstabilitet. 3.1. Tillgång: utsläppsrätter i omlopp 3.1.1 Tak Taket är den högsta absoluta mängd växthusgaser som får släppas ut av de enheter som omfattas för att garantera att målet för utsläppsminskningen uppfylls och motsvarar antalet utsläppsrätter som har satts i omlopp under en handelsperiod. Ett gemensamt EU-omfattande tak gäller för hela EU:s utsläppshandelssystem. Taket för utsläpp från stationära anläggningar 2013 sattes till 2 084 301 856 utsläppsrätter. Detta tak sänks varje år med en linjär minskningsfaktor på 1,74 % jämfört med den genomsnittliga totala årliga kvantitet utsläppsrätter som utfärdats för perioden 2008–2012, vilket innebär att det högsta antal utsläppsrätter som kan utnyttjas av stationära anläggningar kommer att vara 21 % lägre 2020 än vad det var 2005. Taket för luftfartssektorn sattes ursprungligen till 210 349 264 utsläppsrätter per år, vilket motsvarar en minskning på 5 % i förhållande till de genomsnittliga årliga utsläppen från luftfarten under perioden 2004–2006. Den 1 januari 2014 höjdes taket med 116 524 utsläppsrätter i samband med att Kroatien gick med i EU:s utsläppshandelssystem. Tanken var att detta tak skulle återspegla 2008 års lagstiftning*, som inkluderade alla flygningar från, till och inom EES i EU:s utsläppshandelssystem. Räckvidden för EU:s utsläppshandelssystem begränsades emellertid tillfälligt till flygningar inom EES mellan 2013 och 2016 för att stödja Icaos utveckling av en global åtgärd i syfte att stabilisera utsläppen från den internationella luftfarten på 2020 års nivåer. Antalet utsläppsrätter för luftfart som har satts i omlopp under perioden 2013–2016 är därför betydligt färre än det ursprungliga taket. År 2017 förlängdes den EES-interna räckvidden för luftfarten fram till 2023, för att främja utvecklingen av Icaos globala åtgärd (se kapitel 4). Under fas 4 i EU:s utsläppshandelssystem (2021–2030) kommer taket för både stationära anläggningar och luftfarten att minska med en linjär minskningsfaktor på 2,2 %. * Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/101/EG av den 19 november 2008 om ändring av direktiv 2003/87/EG så att luftfartsverksamhet införs i systemet för handel med utsläppsrätter för växthusgaser inom gemenskapen. I tabell 1 återfinns siffrorna för taket avseende stationära anläggningar och antalet utsläppsrätter för luftfart som sattes i omlopp varje år under utsläppshandelssystems fas 3. Tabell 1: Tak för EU:s utsläppshandelssystem 2013–2020

År

Årligt tak (fasta anläggningar) Antal utsläppsrätter för luftfart som årligen satts i omlopp

2013

2 084 301 856 32 455 296

2014

2 046 037 610 41 866 834

2015

2 007 773 364 50 669 024

2016

1 969 509 118 38 879 316

2017

1 931 244 873 38 711 651

2018

1 892 980 627 38 909 585

2019

1 854 716 381 38 946 562

2020

1 816 452 135

Den 1 februari 2020 trädde avtalet om Förenade kungarikets utträde ur EU i kraft. Direktivet om EU:s utsläppshandelssystem gäller till och med utgången av 31 december 2020, och enligt protokollet om Irland och Nordirland kommer elproduktion belägen i Nordirland (NI) att fortsätta att omfattas av EU:s utsläppshandelssystem med tillämpliga rättigheter och skyldigheter. Kommissionen beaktade denna utveckling genom att den 16 november 2020 anta ett kommissionsbeslut om den sammanlagda kvantiteten utsläppsrätter i unionen. I figur 1 sammanställs takminskningen till följd av höjningen av den linjära minskningsfaktorn till 2,2 % år 2021, och illustreras den roll inflödet genom reserven för marknadsstabilitet och de senarelagda bidragen till och reserven har (se även kapitel 3.3). Figur 1: Takminskning till följd av höjningen av den linjära minskningsfaktorn till 2,2 % år 2021 3.1.2 Utfärdade utsläppsrätter 3.1.2.1 Gratis tilldelning Även om auktionering i fas 3 i EU:s utsläppshandelssystem är standardmetoden för tilldelning har en betydande mängd utsläppsrätter tilldelats gratis till industrianläggningar för att hantera risken för koldioxidläckage (att företag av kostnadsskäl överför produktion till tredjeländer med mindre stränga begränsningar för utsläpp av växthusgaser, vilket kan leda till att deras totala utsläpp ökar). Följande principer tillämpas: De sektorer och delsektorer som anses löpa avsevärd risk för koldioxidläckage anges i en förteckning*. Ursprungligen gällde förteckningen perioden 2015–2019, men dess giltighetstid förlängdes till den 31 december 2020 genom det reviderade direktivet om EU:s utsläppshandelssystem. I fas 3, eftersom efterfrågan på gratis tilldelning översteg den tillgängliga kvantiteten, minskades tilldelningen till alla anläggningar inom EU:s utsläppshandelssystem med samma procentsats med hjälp av en ”sektorsövergripande korrigeringsfaktor”**. De ursprungliga värdena för den sektorsövergripande korrigeringsfaktorn sågs över 2017.*** *Den aktuella koldioxidläckageförteckningen finns på http://eur-lex.europa.eu/legal-content/SV/ALL/?uri=CELEX:32014D0746 ** Kommissionens beslut 2013/448/EU, EUT L 240, 7.9.2013, s. 27. *** Kommissionens beslut 2017/126/EU, EUT L 19, 25.1.2017, s. 93. ·Elproduktion är inte längre berättigad gratis tilldelning av utsläppsrätter. ·Gratis utsläppsrätter för tillverkningsindustrin fördelas enligt harmoniserade EU-regler. ·Gratis tilldelning baseras på prestandariktmärken för att stärka incitamenten för att minska utsläppen av växthusgaser och göra innovationer samt belöna de effektivaste anläggningarna. ·En ny EU-omfattande reserv för nya deltagare för nya industrianläggningar och anläggningar med väsentligt ökad kapacitet har inrättats, motsvarande 5 % av det totala antalet utsläppsrätter för fas 3. I fas 3 tilldelas ungefär 43 % av den sammanlagda kvantiteten tillgängliga utsläppsrätter gratis, medan andelen utsläppsrätter som ska auktioneras av medlemsstaterna uppgår till cirka 57 %. Den ursprungliga reserven för nya deltagare innehöll 480,2 miljoner utsläppsrätter, efter avdrag för 300 miljoner utsläppsrätter till NER300-programmet som syftar till att främja innovation. Fram till juni 2020 hade 171,1 miljoner utsläppsrätter reserverats för 1089 anläggningar för hela fasen 3. Den återstående reserven för nya deltagare uppgår till 309,1 miljoner utsläppsrätter. Medan det förväntas att tilldelningarna kommer att ändras fram till slutet av fas 3 kommer ett stort antal utsläppsrätter att förbli outnyttjade. I slutet av fas 3 kommer outnyttjade utsläppsrätter från fas 3 från reserven för nya deltagare att placeras i reserven för marknadsstabilitet, varav 200 miljoner utsläppsrätter kommer att placeras i reserven för nya deltagare för fas 4. Fram till utgången av juni 2020 kommer de gratis tilldelningar som ursprungligen godkänts fram till slutet av fas 3 att minskas med omkring 570 miljoner utsläppsrätter på grund av att anläggningar har stängts eller minskat sin produktion eller produktionskapacitet. 2013 2014 2015 2016 2017 2018 2019 2020 Gratis tilldelning

((EU27+UK+EES/Eftastaterna)) 903,0 874,8 847,6 821,3 796,2 771,9 748,1 724,8 Tilldelningar från reserven för nya deltagare (investeringar i nyetableringar och kapacitetshöjningar) 11,7 15,2 18,9 22,7 24,4 26,0 26,5 25,4 Gratis utsläppsrätter som ännu inte har tilldelats på grund av nedläggningar eller förändringar i produktion eller produktionskapacitet 40,6 59,5 73,1 70,5 79,1 83,4 79,8 84,6 För att förebygga risken för koldioxidläckage ska gratis tilldelning fortsätta efter 2020, baserat på riktmärken som härleds med hänsyn till prestandan hos de 10 % av anläggningarna som är effektivast i EU. I februari 2019 antog kommissionen koldioxidläckageförteckningen för 2021–2030, som kommer att vara giltig under hela denna period. I denna förteckning preciseras vilka sektorer som gynnas av en högre andel gratis tilldelning.

För att avspegla utvecklingen inom teknik och innovation kommer riktmärkesvärdena att uppdateras för 2021–2025 och 2026–2030 på grundval av faktiska uppgifter. Den delegerade akten om revidering av reglerna för gratis tilldelning för perioden 2021–2030 antogs i december 2018 . Genomförandeförordningen om reviderade riktmärkesvärden som ska tillämpas under perioden 2021–2025 förväntas antas i slutet av 2020 (se tillägg 6 till bilagan). Under fas 4 kommer tilldelningarna till enskilda anläggningar att justeras i god tid för att avspegla betydande ökningar och minskningar i produktionen. För att förhindra manipulation och missbruk av systemet för justering av tilldelningar och för att undvika all oskälig administrativ börda antog kommissionen i oktober 2019 en genomförandeakt där ytterligare bestämmelser om justeringarna fastställs (se tillägg 6 till bilagan). 3.1.2.2 Auktionering av utsläppsrätter Auktionering standardmetoden för tilldelning av utsläppsrätter. De primära auktionerna styrs av auktioneringsförordningen*, som innehåller uppgifter om tidsschema, administration och andra aspekter av auktionsförfarandet i syfte att se till att det sker på ett transparent, tydligt, harmoniserat och icke-diskriminerande sätt. * Kommissionens förordning (EU) nr 1031/2010 av den 12 november 2010 om tidsschema, administration och andra aspekter av auktionering av utsläppsrätter för växthusgaser i enlighet med Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/87/EG om ett system för handel med utsläppsrätter för växthusgaser inom gemenskapen (EUT L 302, 18.11.2010, s. 1). 2019 års auktioner genomfördes via auktionsplattformen EEX som anordnar auktioner i form av en gemensam auktionsplattform för de 25 medlemsstater som deltar i ett gemensamt upphandlingsförfarande samt Polen, som har valt att lämna det gemensamma upphandlingsförfarandet men ännu inte har förordnat någon fristående auktionsplattform, samt Tyskland, som en fristående auktionsplattform. EEX påbörjade auktionering för Island, Liechtenstein och Norge i juni 2019 efter att EES-avtalet hade ändrats så att de kunde delta i det gemensamma upphandlingsavtalet för den gemensamma auktionsplattformen. Enligt överenskommelse med de tre länderna är auktionsvolymerna för 2013–2018 fördelade över åren 2019 och 2020 för att säkerställa en stabil och förutsägbar tillgång på utsläppsrätter på marknaden. I enlighet med de skyddsåtgärder som antagits för att skydda miljönyttan av EU:s utsläppshandelssystem , auktionerades inga utsläppsrätter under 2019 ut för Förenade kungarikets räkning. I och med ikraftträdandet av utträdesavtalet den 1 februari 2020 återupptogs auktionerna för Förenade kungariket den 4 mars 2020, och äger rum via auktionsplattformen ICE. Den kvantitet som ingår i Förenade kungarikets auktionskalender för 2020 utgörs av de kombinerade auktionsvolymerna för 2019 och 2020. Fram till den 30 juni 2020 hade mer än 1 700 auktioner anordnats. I tabell 3 ges en översikt över de volymer utsläppsrätter som auktionerades av EEX och ICE fram till den 30 juni 2020, inklusive de tidiga auktionerna för allmänna utsläppsrätter. Tabell 3: Total mängd utsläppsrätter för fas 3 som har auktionerats mellan 2012 och 30 juni 2020 År Allmänna utsläppsrätter Utsläppsrätter för luftfart 2012 89 701 500 2 500 000 2013 808 146 500 0 2014 528 399 500 9 278 000 2015 632 725 500 16 390 500 2016 715 289 500 5 997 500 2017 951 195 500 4 730 500 2018 915 750 000 5 601 500 2019 588 540 000 5 502 500 2020 (till den 30 juni 2020) 360 446 000 3 371 500 Källa: EEX Idrifttagandet av reserven för marknadsstabilitet i januari 2019 har minskat auktionstillgången väsentligt, vilket framgår av tabell 3. Auktionerna genomfördes i allmänhet friktionsfritt, och auktionspriserna låg generellt nära sekundärmarknadspriserna. Mellan januari 2019 och juni 2020 ställdes tre auktioner in, antingen på grund av att reservpriset inte uppnåddes eller för att den totala volymen anbud var mindre än den auktionerade volymen, i enlighet med de relevanta bestämmelserna i auktioneringsförordningen. Med dessa tre auktioner ställdes totalt 15 auktioner in av de mer än 1 700 auktioner som har genomförts enligt auktioneringsförordningen sedan i slutet av 2012. En översikt över auktionspriserna från 2013 till den 30 juni 2020 ges i figur 2: Figur 2: Auktionspris för allmänna utsläppsrätter från 2013 till den 30 juni 2020

___ Auktionspris Källa: EEX Antalet deltagare i auktionerna för allmänna utsläppsrätter från 2013 till den 30 juni 2020 anges i tillägg 2. På auktionsplattformarna offentliggörs de utförliga resultaten av varje auktion på särskilda webbplatser inom lämplig tid. Mer information om resultatet av auktionerna, bland annat om deltagande, täckningsgrader och priser, finns i medlemsstaternas rapporter som offentliggörs på kommissionens webbplats . De totala intäkter som genererats av medlemsstaterna, Förenade kungariket och EES-länderna från auktionerna mellan 2012 och den 30 juni 2020 översteg 57 miljarder euro (se tabell 2.1 och 2.2 i tillägg 2). Enbart under 2019 översteg de totala intäkterna 14 miljarder euro, medan de under första halvåret 2020 uppgick till 7,9 miljarder euro. Enligt direktivet om EU:s utsläppshandelssystem bör medlemsstaterna använda minst 50 % av intäkterna från auktioneringen, inklusive alla intäkter från utsläppsrätter som fördelas för solidaritet och tillväxt, och alla intäkter från utsläppsrätter som utfärdats avseende luftfart, för klimat- och energirelaterade ändamål. Enligt de uppgifter som medlemsstaterna lämnat till kommissionen använde eller avsåg medlemsstaterna att använda sammanlagt 77 % av dessa intäkter för angivna klimat- och energirelaterade ändamål 2019. Under perioden 2013–2019 användes omkring 78 % av auktionsintäkterna för sådana ändamål. Medan en liten del av detta belopp (omkring 1,9 miljarder eller 4 % av de totala intäkterna för denna period) användes den största delen av intäkterna i fas 3 för klimat- och energirelaterade ändamål (i synnerhet förnybar energi, energieffektivitet och hållbar transport). År 2019 ändrades auktioneringsförordningen för att fastställa ramen för auktionering av utsläppsrätter och projekthanteringen inom innovationsfonden och moderniseringsfonden under fas 4. Ändringen avspeglar även klassificeringen av utsläppsrätter i EU:s utsläppshandelssystem som finansiella instrument enligt direktiv 2014/65/EU om marknader för finansiella instrument (Mifid II). I maj 2020 offentliggjorde kommissionen en anbudsinfordran för upphandlingen av den tredje gemensamma auktionsplattformen i EU:s utsläppshandelssystem, där utsläppsrätter kommer att auktioneras för 25 medlemsstaters och 3 EES-Eftastaters räkning, liksom utsläppsrätterna för innovationsfonden och moderniseringsfonden. Auktionerna vid den tredje gemensamma auktionsplattformen förväntas inledas i början av 2021. 3.1.2.3 Undantag från fullständig auktionering för el- och värmeproduktion * I fas 3 hade Bulgarien, Cypern, Estland, Lettland, Litauen, Malta, Polen, Rumänien, Tjeckien och Ungern rätt att tillämpa undantaget. Malta och Lettland beslutade att inte utnyttja det. ** Riktlinjer för vissa statliga stödåtgärder inom ramen för systemet för handel med utsläppsrätter för växthusgaser efter 2012 (EUT C 158, 5.6.2012, s. 4). *** I fas 4 har Bulgarien, Estland, Kroatien, Lettland, Litauen, Polen, Slovakien, Rumänien, Tjeckien och Ungern rätt att tillämpa undantaget. Det sammanlagda värdet av det rapporterade investeringsstödet under åren 2009–2019 är cirka 13,1 miljarder euro. Ungefär 83 % av detta belopp användes för att uppgradera och utrusta infrastruktur, medan resten av investeringarna avsåg diversifieringen av energimixen och ren teknik. Antalet utsläppsrätter som tilldelades gratis till elproducenter för 2019 anges i tabell 1.1 i tillägg 1 till bilagan, medan det maximala antalet utsläppsrätter per år framgår av tabell 1.2 i tillägg 1. Utsläppsrätter som inte tilldelats i fas 3 får auktioneras eller, enligt bestämmelserna i det reviderade direktivet om EU:s utsläppshandelssystem, tilldelas under perioden 2021–2030 till investeringar som har valts ut enligt artikel 10c genom konkurrensutsatta anbudsförfaranden eller till moderniseringsfonden. Ungern valde att överföra sina ej tilldelade utsläppsrätter från fas 3 till sin 10c-volym i fas 4, medan de flesta andra medlemsstater valde att auktionera sina återstående utsläppsrätter. Rumänien utnyttjade bägge alternativen genom att överföra en del av sina ej tilldelade utsläppsrätter till fas 4 och auktionera en annan del. I figur 3 visas antalet utsläppsrätter enligt artikel 10c som tilldelades för perioden 2013–2019 per medlemsstat. Figur 3: Antal utsläppsrätter som har tilldelats gratis enligt artikel 10c Källa: GD Klimatpolitik. I figur 4 visas i vilken utsträckning utsläppsrätter enligt artikel 10c från varje tilldelning av fas 3 har tilldelats, lagts till auktioneringen eller förblivit outnyttjade.

Figur 4: Fördelning av utsläppsrätter (tilldelade, auktionerade och återstående outnyttjade) Källa: GD Klimatpolitik Tabell 4 visar antalet outnyttjade utsläppsrätter enligt artikel 10c som auktionerats under perioden 2013–2020 samt hur många utsläppsrätter som fortfarande var outnyttjade efter tilldelningsåret 2019, som antingen kommer att auktioneras under 2021, överföras för tilldelning enligt artikel 10c i fas 4, eller överföras till moderniseringsfonden. Tabell 4: Hantering av outnyttjade utsläppsrätter enligt artikel 10c från tilldelningsåren 2013–2019 Medlemsstat Antal utsläppsrätter enligt artikel 10c som har auktionerats (i miljoner) Antal utsläppsrätter enligt artikel 10c som fortfarande är outnyttjade (i miljoner) BG 9,8 0,5 CY 0,0 0,0 CZ 0,4 0,0 EE 2,9 0,0 LT 1,2 0,1 PL 105,3 34,7 RO 15,4 3,6 HU 0 0,9 Totalt 135,0 39,7 Källa: GD Klimatpolitik Antalet icke tilldelade utsläppsrätter som medlemsstaterna har auktionerat (eller planerar att auktionera) inom ramen för undantaget enligt artikel 10c för perioden 2013–2021 anges i tabell 1.3 i tillägg 1 till bilagan. 3.1.2.4 NER300-programmet NER300 är ett storskaligt finansieringsprogram för innovativa koldioxidsnåla energidemonstrationsprojekt. Syftet är att demonstrera miljösäker avskiljning och lagring av koldioxid och innovativa tekniker för förnybar energi i kommersiell skala inom EU. NER300 finansierades genom monetarisering av 300 miljoner utsläppsrätter från reserven för nya deltagare. Medlen fördelades till projekt som valdes ut genom två ansökningsomgångar i december 2012 och juli 2014. Resultatet av de två ansökningsomgångarna för NER300-programmet blev att 38 RES-projekt och ett CCS-projekt i 20 EU-medlemsstater tilldelades totalt 2,1 miljarder euro. Sedan 31 december 2019 är nio projekt i drift: bionergiprojekt i Verbiostraw i Tyskland, landbaserade vindkraftprojekt i Blaiken i Sverige och vindkraftparken Handalm i Österrike, projekten för de havsbaserade vindkraftparkerna Veja Mate och Nordsee One i Tyskland, projektet för smarta nät ”Puglia Active Network” i Italien, flytande havsbaserade vindkraftprojekt i Vertimed i Frankrike och Windfloat i Portugal, samt koncentrerade solkraftprojektet Minos i Grekland. Ett projekt, det italienska bioenergiprojektet BEST, betraktas som färdigställt. För ytterligare tre projekt från den andra ansökningsomgången fortskrider förberedelserna för driftsättning senast den 30 juni 2021. Med tanke på den ekonomiska och politiska utmaning som har funnits sedan NER300-programmet inrättades har 22 projekt inte fått tillräckligt med ytterligare ekonomiskt stöd och därmed dragits tillbaka, vilket frigör totalt 1,455 miljarder euro. Fyra andra projekt befinner sig i olika utvecklingsstadier. Det ändrade NER300-beslutet innebar att frigjorda medel från de avbrutna projekten från den första ansökningsomgången (hittills 708,7 miljoner euro) kunde återinvesteras i befintliga finansiella instrument – energidemonstrationsprojekten InnovFin och skuldinstrumentet för Fonden för ett sammanlänkat Europa (FSE DI), som båda administreras av Europeiska investeringsbanken (EIB). På så sätt kommer man att kunna maximera vinsterna med NER300-programmet och attrahera ytterligare privata investeringar i koldioxidsnål innovation. Under perioden som omfattas av rapporten har tre projekt valts ut för att ta del av de outnyttjade medlen i NER300 inom energidemonstrationsprojekten InnovFin, med ett stöd på cirka 95 miljoner euro (se tillägg 8 till bilagan).

Projektutvecklingsstöd inom ramen för InnovFin-instrumentet finns också tillgängligt för projektansvariga för att öka projektens mognad. Nyligen kunde tre klimatprojekt dra nytta av 692 000 euro i projektutvecklingsstöd, stöd uppbackat av outbetalda medel från NER300. Dessa projekt, i Sverige, Italien och Nederländerna, tar itu med klimatförändringen genom att utveckla innovativa demonstrationsanläggningar som är först i sitt slag (se tillägg 8 till bilagan). Slutligen tilldelades stöd på omkring 34 miljoner euro från outbetalda NER300-medel inom ramen för FSE DI till tre innovativa projekt inom ren transport i Italien och Tyskland (se tillägg 8 till bilagan). De frigjorda medlen från avbrutna projekt från den andra ansökningsomgången (hittills 746 miljoner euro) kommer att läggas till de tillgängliga resurserna för innovationsfonden. Tabell 5: NER300-projekt som fick anslag i den första och andra ansökningsomgången Ansökningsomgång 1 Ansökningsomgång 2 Projekt under förberedelse 0 6 Projekt under statusrevidering 1 0 Pågående projekt 8 1 Slutförda projekt 1 0 Indragna projekt 10 12 Totalt 20 19 Källa: GD Klimatpolitik 3.1.2.5 Innovationsfonden Innovationsfonden är en av de två fonder för koldioxidsnål teknik som inrättades genom det reviderade direktivet om EU:s utsläppshandelssystem för 2021–2030. Den kommer på konkurrensutsatt bas att ge stöd till ny marknadsutveckling och demonstration i kommersiell skala av innovativ teknik och banbrytande innovationer i sektorer som omfattas av EU:s utsläppshandelssystem, däribland innovativ förnybar energi, energiintensiva industrier, avskiljning, lagring och användning av koldioxid, energilagring samt ersättningsprodukter och sektorsövergripande projekt. Den kommer att finansieras genom auktionering av 450 miljoner utsläppsrätter och outbetalda intäkter från den andra ansökningsomgången för NER300-programmet. En första ansökningsomgång för innovationsfonden inleddes i juli 2020. Ansökningsomgången är öppen för projekt inom stödberättigade sektorer i EU:s medlemsländer, Norge och Island. Den kommer att ge stöd för sammanlagt 1 miljard euro till storskaliga projekt inom ren energi med kapitalkostnader på mer än 7,5 miljoner euro. Innovationsfondens stöd kommer att delas ut flexibelt, baserat på projektspecifika milstolpar, och kan täcka upp till 60 % av kostnaderna förknippade med innovation. Stöd från fonden kan kombineras med andra offentliga finansieringsinitiativ, t.ex. statligt stöd eller andra EU-finansieringsprogram. Den första ansökningsomgången kommer att följas av regelbundna ansökningsomgångar fram till 2030, för att hjälpa företag att investera i och föra till marknaden de banbrytande lösningar inom ren teknologi som krävs för att EU ska bli klimatneutralt 2050. Oberoende externa utvärderare kommer att bedöma projekten utifrån en heltäckande uppsättning kriterier: undvikande av växthusgasutsläpp, innovationspotential, projektens ekonomiska, tekniska och driftsmässiga mognad liksom deras potential för uppskalning och kostnadseffektivitet. För projekt som betraktas som lovande men ännu inte tillräckligt mogna har projektet en budget på 8 miljoner euro för att bidra till projektutveckling. Projekt kan söka via EU-portalen för finansiering och anbud . Tidsfristen för att lämna in ansökningar för den första etappen är 29 oktober 2020. De sökande kommer att informeras om resultaten av utvärderingen och bjudas in att lämna en fullständig ansökan eller få projektutvecklingsstöd under första kvartalet 2021. Informationen om utvärderingsresultaten från den andra etappen kommer att tillhandahållas under fjärde kvartalet 2021. Stödet kommer att beviljas i slutet av 2021. Dessutom planerar kommissionen att lansera en särskild ansökningsomgång för småskaliga projekt i slutet av 2020. 3.1.2.6 Moderniseringsfonden Moderniseringsfonden är den andra av de två fonderna för koldioxidsnål teknik som inrättades genom direktivet om EU:s utsläppshandelssystem för fas 4. Den ska stödja investeringar för att modernisera energisektorn och övergripande energisystem i tio medlemsstater med lägre inkomster. Fonden kommer att inleda sin verksamet 2021. Moderniseringsfondens medel fördelas bland de stödmottagande medlemsstaterna enligt artikel 10 d och bilaga IIb i direktivet om EU:s utsläppshandelssystem. Dessutom beslutade Kroatien, Litauen, Rumänien, Slovakien, Tjeckien och Ungern att överföra mer utsläppsrätter till sina andelar i moderniseringsfonden. Därmed förfogar fonden över sammanlagt nästan 650 miljoner utsläppsrätter. I direktivet om EU:s utsläppshandelssystem fastställs prioritetsområden för investeringar, nämligen produktion och användning av el från förnybara källor, förbättrad energieffektivitet (förutom fossilbränsleanläggningar), energilagring, modernisering av energinätverk och rättvis övergång i kolberoende regioner. Åtminstone 70 % av moderniseringsfondens resurser måste spenderas på prioritetsinvesteringar. Investeringar i områden som inte är prioriterade kommer and undersökas närmare av Europeiska investeringsbanken (EIB) och bli föremål för en omröstning i en investeringskommitté bestående av medlemsstaterna, EIB och kommissionen. Kommissionen antog genomförandeakten om driften av moderniseringsfonden i juli 2020. I genomförandeakten fastställs ett enkelt förfarande där de stödmottagande medlemsstaterna ansvarar för urval, finansiering och rapportering av investeringar och måste efterleva tillämpliga regler för statsstöd. Kommissionen ansvarar för utbetalningsbesluten, till följd av EIB:s utvärdering.

3.1.2.7 Kompensation för indirekta koldioxidkostnader Utöver EU-omfattande harmoniserad tilldelning av gratis utsläppsrätter för att täcka direkta koldioxidkostnader får medlemsstaterna bevilja statligt stöd för att kompensera vissa elintensiva industrier för indirekta koldioxidkostnader, dvs. kostnader till följd av höjda elpriser på grund av att elproducenter överför kostnaderna för köp av utsläppsrätter till konsumenterna. För att minimera de konkurrensmässiga snedvridningarna på den inre marknaden, öka insynen och hålla fast vid målet för direktivet om EU:s utsläppshandelssystem att uppnå kostnadseffektiv minskning av koldioxidutsläppen, antog kommissionen riktlinjerna för statliga stödåtgärder för EU-systemet för handel med utsläppsrätter*, som gäller till och med slutet av 2020. I riktlinjerna fastställs bland annat stödberättigade sektorer och högsta stödbelopp som kompensation för indirekta koldioxidkostnader. Eftersom de nuvarande riktlinjerna snart löper ut reviderade kommissionen riktlinjerna för statliga stödåtgärder för EU-systemet för handel med utsläppsrätter för 2021–2030. De nya riktlinjerna för statliga stödåtgärder** den 21 september 2020 (se även tillägg 6 till bilagan). * Riktlinjer för vissa statliga stödåtgärder inom ramen för systemet för handel med utsläppsrätter för växthusgaser efter 2012 (EUT C 158, 5.6.2012, s. 4). ** Riktlinjer för vissa statliga stödåtgärder inom ramen för systemet för handel med utsläppsrätter för växthusgaser efter 2021, EUT C 317, 25.09.2020, s. 5. Hittills har kommissionen godkänt 14 stödordningar för kompensation för indirekta koldioxidkostnader i 13 medlemsstater. I augusti 2019 godkände kommissionen ett nytt system för Polen. Polen förväntas att under 2020 börja kompensera för indirekta kostnader som uppkom 2019. Detsamma gäller för ett rumänskt system som godkändes av kommissionen i maj 2020. Ett antal andra medlemsstater har uppgivit att de avser börja kompensera för indirekta kostnader. Enligt direktivet om EU:s utsläppshandelssystem ska de medlemsstater som har infört ett stödsystem för indirekta kostnader på lätt tillgängligt sätt offentliggöra den totala kompensationens storlek uppdelad på de sektorer och delsektorer som fått stöd, inom tre månader från utgången av varje år. En sammanfattning av de uppgifter som medlemsstaterna offentliggjort om kompensation som har betalats ut under 2019 presenteras i tabell 6. Eftersom Polen och Rumänien inte kompenserade för indirekta kostnader som uppkom 2018 återfinns inte dessa medlemsstater i tabellen. Tabell 6: Kompensation för indirekta kostnader som utbetalades 2019 Land Stödordningens varaktighet Kompensation som utbetalades 2019 för indirekta kostnader under 2018 (i miljoner euro) Antal stödmottagare (anläggningar) Auktionsintäkter 2018 (i miljoner euro) Andel av auktionsintäkterna som har använts till kompensation för indirekta kostnader Förenade kungariket 2013–2020 22 60 1607 3,7 % DE 2013–2020 219 898 2565 8,5 % BE (FL) 2013–2020 35,9 107 379 11,4 % BE (VL) 2017–2020 7,5 29 NL 2013–2020 40,3 92 501 8,0 % EL 2013–2020 16,8 50 519 3,2 % LT 2014–2020 0,3 1 80 0,3 % SK 2014–2020 6 8 229 2,6 % FR 2015–2020 102,1 286 818 12,4 % FI 2016–2020 29,1 61 250 11,6 % ES 2013–2015 172,2 183 1291 13,3 % LU 2018–2020 4,2 4 18 23,2 % Källa: Ländernas framställningar till GD Klimatpolitik Totalt betalade de tio EU-medlemsstaterna och Förenade kungariket under 2019 ut cirka 656 miljoner euro i kompensation för indirekta kostnader som uppkom 2018. Det är nästan 200 miljoner mer än det belopp som betalades ut 2018. Den påtagliga ökningen jämfört med föregående år kan å ena sidan förklaras med Spaniens betydande budgetökning (från 6 miljoner euro 2018 till 172 miljoner euro 2019), och å andra sidan med den svaga ökningen av det koldioxidpris som används för att beräkna kompensationen. Den bestående ökningen av koldioxidpriset under 2018 återspeglas ännu inte helt och hållet i de belopp som betalades ut 2019 på grund av det faktum att riktlinjerna föreskriver användningen av terminpriset år x–1. En av bestämmelserna om insyn i det reviderade direktivet om EU:s utsläppshandelssystem innebär att medlemsstater som har använt mer än 25 % av sina auktionsintäkter till att betala ut kompensation för indirekta kostnader under ett visst år måste offentliggöra en rapport om skälen till att detta tröskelvärde överskreds. Det faktum att auktionsintäkterna år 2018 var betydligt högre än under föregående år betyder, tillsammans med det faktum att kompensationen inte ökade så snabbt ännu eftersom föregående års pris måste användas, att tröskeln på 25 % inte nåddes i någon medlemsstat. I genomsnitt spenderade medlemsstaterna 7,9 % av sina auktionsintäkter på kompensation för indirekta kostnader. Under kommande år uppmanas medlemsstaterna att vara särskilt vaksamma på denna utgiftspost i sina budgetar. 3.1.3 Internationella reduktionsenheter Deltagarna i EU:s utsläppshandelssystem kan fortfarande använda internationella reduktionsenheter från Kyotoprotokollets mekanism för ren utveckling och mekanismen för gemensamt genomförande för att uppfylla en del av sina skyldigheter enligt EU:s utsläppshandelssystem fram till slutet av verifieringsomgången 2020, med förbehåll för kvalitativa och kvantitativa begränsningar. Dessa reduktionsenheter är finansiella instrument som motsvarar ett ton mindre koldioxid i atmosfären till följd av ett projekt för minskade utsläpp. Krediter överlämnas inte längre direkt utan går att byta mot utsläppsrätter när som helst under kalenderåret. Enligt bestämmelserna i det direktivet om EU:s utsläppshandelssystem ska internationella reduktionsenheter inte längre användas för efterlevnaden av EU:s utsläppshandelssystem under perioden 2021–2030. * Projekt inom ramen för båda mekanismerna, för ren utveckling respektive gemensamt genomförande, genererar reduktionsenheter enligt Kyotoprotokollet: Certifierade utsläppsminskningar (CER) respektive utsläppsminskningsenheter (ERU). Den exakta mängden internationella reduktionsenheter för faserna 2 och 3 (2008–2020) kommer delvis att bero på mängden framtida verifierade utsläpp, men marknadsanalytiker bedömer att det kommer att röra sig om ungefär 1,6 miljarder reduktionsenheter. Sedan slutet av juni 2020 har sammanlagt omkring 1,54 miljarder internationella reduktionsenheter använts eller utbytts, vilket motsvarar över 96 % av det uppskattade maximalt tillåtna antalet. Enbart under 2019 utbyttes 17,3 miljoner enheter. En komplett översikt över utbytet av internationella reduktionsenheter finns i tillägg 3 till bilagan.

3.2. Efterfrågan: utsläppsrätter som har tagits ur omlopp Utsläppen från stationära anläggningar som deltog i EU:s utsläppshandelssystem 2019 minskade markant med 9,1 % jämfört med 2018 enligt uppgifterna i unionsregistret. Som framgår av tabell 7 drevs minskningen framför allt av el- och värmeproduktionen, där utsläppen föll med omkring 15 % jämfört med 2018, vilket återspeglar en minskning av koldioxidutsläpp från kol som ersatts av el från förnybar och gasbaserad elproduktion. Utsläppen från industrin föll med nära 2 %, vilket är dess största minskning hittills i fas 3. Sammantaget, sedan fas 3 inleddes 2013, har utsläppen inom EU:s utsläppshandelssystem från stationära anläggningar minskat med 19,8 %. År 2011 2012 2013 2014 2015 2016 2017 2018 2019 Verifierade totala utsläpp 1 904 1 867 1 908 1 814 1 803 1 750 1 755 1 682 1 530 Ändring från föregående år x–1 –2,0 % 2,2 % –4,9 % –0,6 % –2,9 % 0,2 % –4,1 % –9,1 % Kontrollerade utsläpp från el- och värmeproduktion 1 206 1 201 1 138 1 049 1 043 1 001 996 930 792 Ändring från föregående år x–1 –0,5 % –5,2 % –7,8 % –0,5 % –4,1 % –0,5 % –6,6 % –14,9 % Verifierade utsläpp från industrianläggningar 698 666 770 765 760 750 759 753 738 Ändring från föregående år x–1 –4,6 % 15,6 % –0,7 % –0,7 % –1,3 % 1,3 % –0,8 % –1,9 %

Real BNP-tillväxt EU-27 + Förenade kungariket 1,8 % –0,4 % 0,3 % 1,7 % 2,4 % 2,0 % 2,6 % 2,0 % 1,5 %

Källa: EUTL, BNP-uppgifter som rapporterats på Eurostat (tabellkod: tec00115, hämtade i juli 2020). Verifierade utsläpp från luftfarten rapporteras separat i kapitel 4. Kontrollerade utsläpp av annat än koldioxid inom utsläppshandelssystemet från anläggningar uppdelade efter typen av växthusgasutsläpp (dikväveoxid och perfluorkarboner) anges i tabell 4.1 i tillägg 4 till bilagan. Antalet utsläppsrätter som har annullerats på frivillig basis 2019 uppgår till 33 498. Totalt har 372 840 frivilligt annullerade utsläppsrätter registrerats fram till utgången av juni 2020. De flesta annulleringarna mellan 2013 och juni 2020 utfördes av kontoinnehavare i Förenade kungarikets, Tysklands, Sveriges, Norges och Nederländernas register. 3.3. Balans mellan tillgång och efterfrågan Det rådde en stor strukturell obalans mellan tillgång och efterfrågan i EU:s utsläppshandelssystem när fas 3 inleddes 2013, på motsvarande 2,1 miljarder utsläppsrätter. För att komma åt den strukturella obalansen inrättades en reserv för marknadsstabilitet 2015 för att göra auktionstillgången på utsläppsrätter mer flexibel. Reserven började användas 2019. Under 2018 var överskottet 1,65 miljarder utsläppsrätter, medan det under 2019 nådde en betydligt lägre nivå på 1,385 miljarder utsläppsrätter. I figur 5 visas utvecklingen av överskottet på den europeiska koldioxidmarknaden fram till slutet av 2019. Figur 5: Utveckling av överskottet på den europeiska koldioxidmarknaden 2013–2019 Källa: GD KLIMATPOLITIK Vid översynen av EU:s utsläppshandelssystem gjordes viktiga funktionsmässiga ändringar i reserven för marknadsstabilitet, såsom framgår av textrutan nedan. Ett nyckelbegrepp för reserven för marknadsstabilitet är det totala antalet utsläppsrätter i omlopp. Utsläppsrätter ska läggas till reserven om det totala antalet utsläppsrätter i omlopp ligger över ett visst tak (833 miljoner utsläppsrätter) och ska tas ut från reserven om antalet är lägre än ett visst förutbestämt tröskelvärde (mindre än 400 miljoner utsläppsrätter)*. På så sätt ska reserven för marknadsstabilitet ta upp eller frisläppa utsläppsrätter om det totala antalet utsläppsrätter i omlopp ligger utanför ett fastställt intervall. Senarelagda och så kallade icke tilldelade utsläppsrätter** ska också läggas till reserven. Från och med 2023 blir utsläppsrätter i reserven för marknadsstabilitet som överskrider det föregående årets auktionsvolym ogiltiga. Det totala antal utsläppsrätter i omlopp som är relevant för att fastställa in- och utflödet i reserven för marknadsstabilitet beräknas med följande formel: Totalt antal utsläppsrätter i omlopp = tillgång − (efterfrågan + utsläppsrätter i reserven för marknadsstabilitet) Komponenten för tillgång och efterfrågan som används i formeln beskrivs i kommissionens meddelande om det totala antalet utsläppsrätter i omlopp, som offentliggörs senast den 15 maj varje år.*** * Eller när åtgärder vidtas i enlighet med artikel 29a i direktivet om EU:s utsläppshandelssystem. ** Icke tilldelade utsläppsrätter är utsläppsrätter som inte har tilldelats enligt artikel 10a.7 i direktivet om EU:s utsläppshandelssystem, det vill säga utsläppsrätter som ligger kvar i reserven för nya deltagare och som är en följd av tillämpningen av artikel 10a.19 och 10a.20, det vill säga utsläppsrätter som har avsatts för gratis tilldelning till anläggningar men som inte har tilldelats på grund av att driften har lagts ned helt eller delvis eller att kapaciteten har minskat avsevärt. Faktiska ”icke tilldelade” utsläppsrätter som beror på tillämpning av den relevanta koldioxidläckagefaktorn för sektorer som inte ingår i koldioxidläckageförteckningen under nuvarande period, samt alla utsläppsrätter som inte har tilldelats enligt artikel 10c i direktivet om EU:s utsläppshandelssystem, kommer inte att läggas till i reserven för marknadsstabilitet enligt artikel 1.3 i beslut (EU) 2015/1814. Sådana utsläppsrätter omfattas därför inte (se s. 225 i konsekvensbedömningen (SWD(2015) 135 final) som åtföljer förslaget från 2015 om revidering av direktivet om EU:s utsläppshandelssystem). I rapporten om koldioxidmarknaden går det att konsolidera de siffror för tillgång och efterfrågan som offentliggörs enligt tidsplanen för de rapporter som ska publiceras i enlighet med direktivet om EU:s utsläppshandelssystem och dess tillämpningsföreskrifter. Tillgång och efterfrågan under 2019 framgår av figur 6. Relevanta uppgifter har också publicerats i det fjärde meddelandet om det totala antalet utsläppsrätter i omlopp med avseende på reserven för marknadsstabilitet . Figur 6: Kumulativ tillgång och efterfrågan (i miljoner utsläppsrätter) fram till utgången av 2019

Källa: GD Klimatpolitik Som förberedelse inför att reserven för marknadsstabilitet tas i drift 2019 har kommissionen regelbundet från mitten av maj 2017 offentliggjort det sammanlagda antalet utsläppsrätter i omlopp för det föregående året. Det totala antalet utsläppsrätter i omlopp offentliggjordes för fjärde gången i maj 2020 och uppgick till 1 385 496 166 utsläppsrätter. Offentliggörandet 2020 innebär att utsläppsrätter kan fortsätta placeras i reserven för marknadsstabilitet, vilket medför mindre auktionsvolymer för 2020 och 2021. Jämfört med det totala antalet utsläppsrätter i omlopp 2019 och 2020 samt på grundval av den reviderade lagstiftningen minskade auktionerna med nästan 375 miljoner utsläppsrätter 2020 (eller närmare 35 %). Auktionsvolymerna 2021 kommer också att minska på motsvarande sätt. Under 2021 kommer kommissionen att utföra den första översynen av reserven för marknadsstabilitet. Beslutet om reserven för marknadsstabilitet föreskriver att en översyn ska genomföras tre år efter att den börjar användas (dvs. i slutet av 2021). Översynen kommer att genomföras i en bredare översynskontext där EU:s utsläppshandelssystem ses över i ljuset av EU:s ökade mål för utsläppsminskning för 2030, vilket planeras till juni 2021. Kommissionen kommer att se över reserven för marknadsstabilitet baserat på en analys av den väl fungerande europeiska koldioxidmarknaden, och vara särskilt uppmärksam på procentsatsen för inflödet i reserven för marknadsstabilitet, tröskelns numeriska värde och antalet utsläppsrätter som ska släppas från reserven. Kommissionen kommer också att se vilka effekter reserven har på tillväxt, sysselsättning, EU-industrins konkurrenskraft och risken för koldioxidläckage. 4. LUFTFART Luftfartssektorn har ingått i EU:s utsläppshandelssystem sedan 2012. Den ursprungliga lagstiftningen omfattade alla flygningar som inkom till och utgick från Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES). EU har emellertid begränsat skyldigheterna till flygningar för flygbolag av alla nationaliteter inom EES, i syfte att stödja Internationella civila luftfartsorganisationens (Icao) utveckling av en global åtgärd för att minska utsläppen från luftfarten. I oktober 2016 antog Icaos församling en resolution om systemet för kompensation för och minskning av koldioxidutsläpp inom internationell luftfart (Corsia), som ska börja tillämpas 2021. Corsia är ett system för kompensation av koldioxidutsläpp som syftar till att stabilisera nettoutsläppen från internationell luftfart till 2020 års nivåer genom köp och annullering av internationella reduktionsenheter. Mot bakgrund av detta ändrades direktivet om EU:s utsläppshandelssystem 2017 för att förlänga den EES-interna räckvidden för luftfarten fram till 2023. EU:s utsläppshandelssystem för luftfart omfattar flygningar på rutter mellan flygplatser i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) och säkerställer att flygbolag behandlas lika på rutterna. Enligt direktivet om EU:s utsläppshandelssystem ska kommissionen rapportera till Europaparlamentet och rådet om metoder för att genomföra Corsia i EU-lagstiftningen genom en översyn av direktivet. Om det inte aktivt revideras, löper undantaget avseende det geografiska tillämpningsområdet för EU:s utsläppshandelssystem ut i slutet av 2023, och återgår till att omfatta alla avgående flygningar från (och, om de inte är undantagna, inkommande flygningar till) EES. Under 2019 utfärdades utsläppsrätter i linje med den EES-interna räckvidden. Tilldelningen av gratis utsläppsrätter uppgick till strax över 32,4 miljoner utsläppsrätter. Detta omfattar gratis tilldelning (lite drygt 31,3 miljoner utsläppsrätter) och nästan 1,1 miljoner gratis utsläppsrätter som tilldelas från den särskilda reserven för snabbväxande operatörer och nya aktörer. Tilldelningarna från denna reserv dubbleras under perioden 2017–2020 eftersom de gäller hela perioden 2013–2020. Omkring 5,5 miljoner utsläppsrätter auktionerades under 2019. När det gäller utvecklingen av utsläppen från luftfarten saktade ökningen av kontrollerade utsläpp ned under 2019 (med 1 % jämfört med 2018), för att nå nivån 68,2 miljoner ton koldioxid. I tabell 8 visas en sammanfattning av verifierade utsläpp, gratis tilldelningar och auktioneringsvolymer för luftfartssektorn sedan starten av fas 3. Tabell 8: Verifierade utsläpp och tilldelningar till luftfartssektorn (i miljoner)

År 2013 2014 2015 2016 2017 2018 2019 2020

Verifierade utsläpp (miljoner ton koldioxidekvivalenter) 53,5 54,8 57,1 61,5 64,4 67,5 68,2

Förändring av verifierade utsläpp jämfört med år x−1 2,5 % 4,1 % 7,7 % 4,8 % 4,8 % 1 %

Gratis tilldelning (EU27 + Förenade kungariket + EEA) 32,4 32,4 32,1 32,0 33,1 31,3 31,3 31,2 Gratis tilldelning från den särskilda reserven för snabbväxande operatörer och nya aktörer 0 0 0 0 1,1 1,1 1,1 0,9 Volymer auktionerade utsläppsrätter 0 9,3 16,4 6,0 4,7 5,6 5,5 3,4 Källor: EUTL, GD Klimatpolitik och EEX. Volymerna auktionerade utsläppsrätter för luftfart under perioden 2013–2015 återspeglar medlagstiftarens beslut 2013 att ”stoppa klockan” och begränsa skyldigheterna när det gäller klimatförändringar till enbart flygningar inom EES. Luftfartssektorns efterlevnad sköts upp för 2012 och 2013. De senarelagda volymerna utsläppsrätter för 2012 auktionerades alltså 2014, medan efterlevnaden avseende luftfartens utsläpp 2013 och 2014 genomfördes under januari–april 2015. Inkluderandet av luftfartssektorn i EU:s utsläppshandelssystem hade en betydande inverkan på miljöprestandan för systemet i sin helhet. I fas 3, fram till 2019, överlämnade luftfartygsoperatörerna 296 miljoner utsläppsrätter för luftfart och 127 miljoner allmänna utsläppsrätter, där den senare siffran representerar luftfartsindustrins bidrag till den övergripande stringensen för EU:s utsläppshandelssystem. I juni 2018 antog Icao Corsias standardbestämmelser och rekommendationer, vilka tillsammans med genomförandevillkoren innehåller detaljerad information om systemets funktion. EU och dess medlemsstater har gett stöd till Icaos formella antagande av standardbestämmelserna och rekommendationerna och har följt Icaos förfaranden för att anmäla befintliga skillnader mellan relevant EU-lagstiftning och Corsia. Skillnader i förhållande till andra stater har ännu inte publicerats av Icao. De betydande effekter som covid-19 haft på internationell luftfart har också slagit tillbaka mot Corsia. Luftfartsutsläppen för 2020 förväntas landa på under 40 % av nivåerna för 2019. Mot bakgrund av dessa effekter lyckades den globala luftfartsindustrin, med stöd av ett flertal Icao-anslutna länder, framgångsrikt ändra Corsias referensnivå från den ursprungliga, den genomsnittliga utsläppsnivån för 2019–2020, till genomsnittet för enbart 2019 års utsläpp, för Corsias pilotfas. Därigenom har de framtida kompensationskraven för flygbolagen minskats markant eller eliminerats jämfört med den ursprungligen avsedda referensnivån. Beslut om huruvida referensnivån för enbart 2019 kommer att förlängas bortom 2023 kommer att fattas under kommande år. Som en del av det bredare lagstiftningspaketet inom ramen för den europeiska gröna given och baserat på direktivet om EU:s utsläppshandelssystem i dess lydelse efter ändringen 2017, arbetar kommissionen just nu med ett förslag för att ändra EU:s utsläppshandelssystem för luftfart senast i juni 2021. Förslaget kommer att vara tvåfaldigt: det kommer dels att föreskriva en minskning av andelen gratis tilldelade utsläppsrätter till luftfartygsoperatörer, för att ytterligare minska växthusgasutsläppen, och dels ta itu med genomförandet av Corsia i EU:s lagstiftning på ett sätt som är förenligt med EU:s klimatmål för 2030. Enligt redan överenskomna revideringar av EU:s utsläppshandelssystem kommer utvidgningen av den linjära minskningsfaktorn på 2,2 % till luftfarten att nå taket i fas 4 i EU:s utsläppshandelssystem, som börjar 2021.

5. MARKNADSÖVERSIKT Enligt det reviderade direktivet om marknader för finansiella instrument* (Mifid II) klassificeras utsläppsrätter som finansiella instrument från och med den 3 januari 2018. Detta innebär att de regler som är tillämpliga på traditionella finansiella marknader (de som omfattar handel med koldioxidderivat på ledande plattformar eller over-the-counter (OTC) också ska tillämpas på spotsegmentet av den sekundära koldioxidmarknaden (transaktioner i utsläppsrätter för omedelbar leverans på den sekundära marknaden). Detta segment får därmed samma ställning som derivatmarknaden när det gäller transparens, investerarskydd och integritet. Tillsynen av den primära marknaden bygger fortfarande på auktioneringsförordningen, utom i frågor som avser marknadsmissbruk. Dessutom är andra delar av lagstiftningen om finansiella marknader tillämpliga genom hänvisningar till definitioner av finansiella instrument i Mifid II. Detta gäller särskilt förordningen om marknadsmissbruk**, som omfattar transaktioner och beteenden som berör utsläppsrätter både på primära och på sekundära marknader. På samma sätt kommer en hänvisning till Mifid II i direktivet om bekämpning av penningtvätt*** att göra det obligatoriskt för koldioxidhandlare med tillstånd enligt Mifid att göra kundkontroller på den sekundära spotmarknaden för utsläppsrätter. **** * Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/65/EU av den 15 maj 2014 om marknader för finansiella instrument och om ändring av direktiv 2002/92/EG och av direktiv 2011/61/EU. ** Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 596/2014 av den 16 april 2014 om marknadsmissbruk (marknadsmissbruksförordning) och om upphävande av Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/6/EG och kommissionens direktiv 2003/124/EG, 2003/125/EG och 2004/72/EG. *** Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2015/849 av den 20 maj 2015 om åtgärder för att förhindra att det finansiella systemet används för penningtvätt eller finansiering av terrorism, om ändring av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 648/2012 och om upphävande av Europaparlamentets och rådets direktiv 2005/60/EG och kommissionens direktiv 2006/70/EG. **** Kundkontroller är redan obligatoriska på den primära marknaden och på den sekundära marknaden för utsläppsrättsderivat. Under 2019 fortsatte antalet deltagare med rätt att ge anbud i auktionerna på den gemensamma auktionsplattformen att öka. Året började med 80 deltagare i januari, medan antalet berättigade budgivare i december 2019 var 86 stycken. Verksamhetsutövare var fortfarande den mest dominerande kategorin deltagare med rätt att ge anbud i auktionerna (omkring 70 %), följt av värdepappersföretag och kreditinstitut (omkring 20 %) och personer som inte omfattas av Mifidkraven (10 %). Enligt de befintliga bestämmelserna om marknadsmissbruk ansvarar de nationella behöriga myndigheterna för att övervaka marknaden, med avseende på såväl auktioner som sekundärmarknaden. På europeisk nivå samordnas deras verksamhet av Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten (Esma), liksom är fallet med andra finansiella instrument. 6. ÖVERVAKNING, RAPPORTERING OCH VERIFIERING AV UTSLÄPP Kraven på övervakning, rapportering och verifiering i EU:s utsläppshandelssystem harmoniseras i förordningen om övervakning och rapportering* och förordningen om ackreditering och verifiering**. Övervakningssystemet i EU:s utsläppshandelssystem är utformat som ett antal ”byggklossar” som ger verksamhetsutövarna stor flexibilitet för att skapa kostnadseffektivitet och samtidigt uppnå hög tillförlitlighet i uppgifterna om de utsläpp som övervakas. Därför tillåts flera övervakningsmetoder (”beräkningsbaserade” eller ”mätningsbaserade” och i undantagsfall ”alternativa metoder”). Metoderna får kombineras för enskilda delar av en anläggning. När det gäller luftfartygsoperatörer är endast beräkningsbaserade metoder genomförbara, där bränsleförbrukningen är den centrala parameter som ska fastställas för de flygningar som omfattas av EU:s utsläppshandelssystem. Kravet på att anläggningar och luftfartygsoperatörer ska ha en övervakningsplan som är godkänd av den behöriga myndigheten på grundval av förordningen om övervakning och rapportering förhindrar att övervakningsmetoderna väljs godtyckligt och varierar över tid. Genom förordningen om ackreditering och verifiering för fas 3 och därefter har det införts en EU-omfattande harmoniserad metod för ackrediteringen av kontrollörer. Kontrollörer måste ackrediteras av ett nationellt ackrediteringsorgan för att kunna utföra kontroller i enlighet med förordningen. Detta enhetliga ackrediteringssystem innebär att kontrollörer genom ömsesidigt erkännande kan arbeta i alla deltagande länder och på så sätt dra full nytta av den inre marknaden och bidra till tillräcklig kapacitet generellt. * Kommissionens förordning (EU) nr 601/2012 av den 21 juni 2012 om övervakning och rapportering av växthusgasutsläpp i enlighet med Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/87/EG (EUT L 181, 12.7.2012, s. 30). ** Kommissionens förordning (EU) nr 600/2012 av den 21 juni 2012 om verifiering av rapporter om utsläpp av växthusgaser och tonkilometer och ackreditering av kontrollörer i enlighet med Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/87/EG (EUT L 181, 12.7.2012, s. 1). 6.1. Allmän utveckling Erfarenheten från genomförandet av förordningen om övervakning och rapportering samt förordningen om ackreditering och verifiering under fas 3 i EU:s utsläppssystem har visat att reglerna behöver förbättras, förtydligas och förenklas ytterligare för att främja harmonisering, minska den administrativa bördan för operatörerna och de deltagande länderna och effektivisera systemet ytterligare. Med detta i beaktande genomfördes 2018 den första uppdateringen av de två förordningarna, för att förbereda för fas 4 i EU:s utsläppshandelssystem och förbättra och förenkla förfarandena för övervakning, rapportering, verifiering och ackreditering. De reviderade versionerna av förordningen om övervakning och rapportering samt förordningen om ackreditering och verifiering trädde i kraft den 1 januari 2019. Arbetet med den andra uppdateringen började i februari 2019. Deltagande länder konsulterades inför uppdateringen av dessa två förordningar på vissa specifika punkter som inte kunde åtgärdas under den första uppdateringen, t.ex. genomförandet av det omarbetade direktivet om förnybar energi . Hela processen med att revidera förfarandena för övervakning, rapportering, verifiering och ackreditering bör avslutas i god tid innan fas 4 börjar 2021. Efterlevnadssystemet har effektiviserats genom att förordningen om övervakning och rapportering ger länderna möjlighet att göra elektronisk rapportering obligatorisk. Precis som förra året rapporterade 17 deltagande länder att de använde elektroniska mallar eller särskilda filformat för övervakningsplaner, utsläppsrapporter, verifieringsrapporter och/eller förbättringsrapporter med utgångspunkt i de minimikrav som kommissionen fastställt. 13 deltagande länder rapporterade att de använder någon form av automatiskt it-system för rapportering enligt EU:s utsläppshandelssystem. 6.2. Övervakningen i praktiken Enligt de artikel 21-rapporter som har lämnats 2020 använder de flesta anläggningar den beräkningsbaserade metoden . Endast 155 anläggningar (1,5 %) i 23 länder uppgavs använda system för kontinuerlig mätning av utsläpp. Dessa var mest frekventa i Tyskland, Tjeckien och Frankrike. Antalet länder är oförändrat jämfört med förra året, men totalt är det färre anläggningar som använder denna metod. Endast 13 länder angav att alternativa metoder används av sammanlagt 34 anläggningar som omfattade omkring 3,0 miljoner ton koldioxidekvivalenter (jämfört med 2,6 miljoner ton koldioxidekvivalenter av 38 anläggningar i 11 länder föregående år). En anläggning i Nederländerna svarar för 42 % av de totala utsläpp som rapporterades där alternativa metoder används.

Det stora flertalet anläggningar uppfyller kraven för miniminivåerna i förordningen om övervakning och rapportering. Endast 90 anläggningar i kategori C (jämfört med 97 stycken föregående år), det vill säga 11,8 %, angavs avvika i fråga om minst en parameter från kravet på att de högsta nivåerna ska tillämpas för de viktigaste bränsle-/materialmängderna. Dessa avvikelser är endast tillåtna om verksamhetsutövaren visar att den högsta nivån inte är tekniskt möjlig eller leder till orimliga kostnader. Om dessa villkor inte längre gäller måste verksamhetsutövarna förbättra sina övervakningssystem. På liknande sätt visar rapporterna från 23 deltagande länder att totalt 22 % av anläggningarna i kategori B avviker från standardkraven om övervakning och rapportering i något avseende, vilket är ungefär lika mycket som 19 % föregående år och 21 % året dessförinnan. Även detta tyder på en stadig förbättring av antalet anläggningar som uppfyller de högsta nivåkraven. 6.3. Ackrediterad verifiering Det totala antalet kontrollörer angavs inte i artikel 21-rapporterna. Det europeiska ackrediteringssamarbetet (EA) tillhandahåller dock en central länk till relevanta nationella ackrediteringsorgan och deras förteckningar över kontrollörer som har ackrediterats inom EU:s utsläppshandelssystem . Det ömsesidiga erkännandet av kontrollörer mellan de deltagande länderna fungerar väl: 28 länder angav att minst en utländsk kontrollör är verksam inom deras territorium. Kontrollörernas efterlevnad av förordningen om ackreditering och verifiering konstateras vara god. Inget land rapporterade att en kontrollörs ackreditering dragits in eller upphävts. Detta ska jämföras med en upphävd och inga återkallade ackrediteringar under 2018. Tyskland rapporterade att omfattningen för kontrollörers ackreditering hade begränsats för sex kontrollörer och Polen för en kontrollör under 2019, jämfört med minskningar för två, en respektive tre kontrollörer rapporterade av Tyskland, Frankrike och Polen 2018. Sju länder rapporterade inkomna klagomål på kontrollörerna under året (ett mer än föregående år). Det totala antalet klagomål (66) minskade dock med 7 %. Av de mottagna klagomålen uppgavs 71 % vara lösta vid tidpunkten för utarbetandet av denna rapport (andelen var 93 % förra året). Åtta länder rapporterade bristande efterlevnad hos kontrollörerna i fråga om informationsutbytet mellan de nationella ackrediteringsorganen och de behöriga myndigheterna (jämfört med tio föregående år). 7. ÖVERSIKT ÖVER ADMINISTRATIVA ORDNINGAR De länder som deltar i EU:s utsläppshandelssystem använder olika metoder när det gäller vilka behöriga myndigheter som är ansvariga för att tillämpa systemet. I vissa länder deltar flera lokala myndigheter, medan andra har mycket mer centraliserade system. Enligt artikel 21-rapporter som lämnades 2020 var i genomsnitt fyra behöriga myndigheter delaktiga i tillämpningen av EU:s utsläppshandelssystem i varje land. När det gäller samordningen mellan myndigheterna används olika verktyg, såsom rättsliga instrument för central förvaltning av övervakningsplaner (i 14 länder), bindande instruktioner och vägledning från en central behörig myndighet till lokala myndigheter (i tio länder) och regelbundna möten med arbetsgrupper eller möten mellan myndigheter (i 13 länder). Sju länder angav att de inte använde sig av några sådana verktyg (Cypern, Irland, Island, Italien, Litauen, Luxemburg och Malta). När det gäller administrativa avgifter som länderna tar ut (för tillståndsgivning och godkännande av övervakningsplaner) angav 13 länder 2020 att de inte tar ut några avgifter för verksamhetsutövare (Cypern, Estland, Grekland, Irland, Lettland, Liechtenstein, Litauen, Luxemburg, Malta, Nederländerna, Slovakien, Sverige och Tyskland) precis som föregående år. Luftfartygsoperatörer betalar inga avgifter i 15 länder (Belgien, Cypern, Estland, Grekland, Lettland, Liechtenstein, Litauen, Luxemburg, Malta, Nederländerna, Slovakien, Spanien, Sverige, Tjeckien och Tyskland). Avgifterna varierar kraftigt mellan länder och typer av tjänster, från 5 till 7283,17 euro för tillstånd och godkännanden av övervakningsplaner för anläggningar och från 2,19 till 2 400 euro för samma slags tjänst för luftfartygsoperatörer. De deltagande ländernas administrativa organisation för utsläppshandel är i stort sett effektiv. Kommunikationen och utbytet av bästa metoder, bland annat genom regelefterlevnadsforumet för EU:s utsläppshandelssystem och den årliga efterlevnadskonferensen för EU:s utsläppshandelssystem, bör fortsätta att förbättras och uppmuntras. 8. EFTERLEVNAD OCH VERKSTÄLLANDE I direktivet om EU:s utsläppshandelssystem föreskrivs att en ”avgift för överskridande utsläpp” på 100 euro (indexerat med hänsyn till inflationen) ska tas ut för varje ton koldioxid som släpps ut och för vilket en utsläppsrätt inte i tid har överlämnats, samt att utsläppsrätter ska överlämnas för dessa utsläpp. Andra påföljder vid bristande tillämpning av EU:s utsläppshandelssystem tillämpas i enlighet med nationella bestämmelser i länderna i fråga. I fråga om verifieringsomgången 2019 var efterlevnaden av EU:s utsläppshandelssystem, trots den ekonomiska situationen till följd av covid-19-krisen, fortsatt väldigt hög: de flesta verksamhetsutövare, som står för mer än 99 % av utsläppen från stationära anläggningar, uppfyllde sina juridiska skyldigheter i mars och april 2020. Anläggningarna som inte uppfyllde dem var i regel små. Omkring 500 luftfartygsoperatörer rapporterade och efterlevde, inklusive drygt 100 kommersiella luftfartygsoperatörer som är baserade utanför EU men som utför flygningar inom EES. De operatörer som inte följde reglerna var vanligtvis små eller hade upphört med sin verksamhet 2018. De behöriga myndigheterna gör fortsatt olika efterlevnadskontroller av de årliga utsläppsrapporterna. Baserat på de artikel 21-rapporter som lämnades 2020 kontrollerar alla deltagande länder de årliga utsläppsrapporterna från anläggningar 100 % av de årliga utsläppsrapporterna för att se att de var fullständiga (utom Belgien, 31 %, Spanien, 94 % och Frankrike, 95 %) och de flesta länder kontrollerar rapporterna från luftfartygsoperatörer - alla utom Ungern och Lettland (båda har två luftfartygsoperatörer) och Liechtenstein (inga luftfartygsoperatörer). Rapporterna visar också att länderna i genomsnitt kontrollerar nästan 83 % av anläggningarnas rapporter för överensstämmelse med övervakningsplanerna (91 % av luftfartsrapporterna) och att omkring 70 % av anläggningarnas rapporter kontrolleras mot tilldelningsuppgifter. 23 länder angav att de också dubbelkontrollerar mot andra uppgifter för anläggningar och 24 länder gör detta för luftfartygsoperatörer. Behöriga myndigheter i 12 länder gjorde försiktiga uppskattningar beträffande de uppgifter som saknades för 101 anläggningar (cirka 1 % av det totala antalet anläggningar), nästan dubbelt så många som under föregående tre år. Ökningen tycks bero på ett högt antal försiktiga uppskattningar i Nederländerna (51 påverkade anläggningar 2019 jämfört med 11 under 2018) på grund av fler mottagna meddelanden om övervakningsfel jämfört med föregående år. De rapporterade utsläppen från dessa anläggningar var 61,0 miljoner ton koldioxid under 2019 (jämfört med 11,2 miljoner ton 2018) och cirka 4 % av de totala utsläppen (jämfört med 0,7 % under 2018). De vanligaste angivna skälen till varför försiktiga uppskattningar gjordes var att utsläppsrätterna inte helt uppfyllde kraven i förordningen om övervakning och rapportering och att inga utsläppsrapporter fanns att tillgå den 31 mars. På luftfartsområdet rapporterades försiktiga uppskattningar på grund av saknade uppgifter av sju länder, avseende 33 luftfartygsoperatörer (5,4 % för alla operatörer) och 1,6 % av utsläppen från luftfarten. De behöriga myndigheternas kontroller är fortfarande viktiga för att komplettera kontrollörernas arbete. För 2019 bekräftade alla länder att de utför ytterligare kontroller av anläggningar. De flesta länderna har liknande tillvägagångssätt när det gäller luftfartygsoperatörer (utom Italien, Lettland, Liechtenstein och Ungern). De flesta länder (alla utom Grekland, Italien, Luxemburg och Malta) rapporterade att de hade gjort kontroller på plats vid anläggningar under 2019 (alla utom Bulgarien, Cypern, Estland, Finland, Frankrike, Förenade kungariket, Grekland, Italien, Lettland, Liechtenstein, Luxemburg, Litauen, Malta, Norge, Portugal, Spanien, Tjeckien och Ungern).

År 2019 rapporterades att avgifter för överskridande utsläpp uttogs för 25 anläggningar i åtta länder (en i Tyskland, två i Danmark, en i Spanien, fyra i Italien, två i Polen, en i Portugal, sju i Rumänien och sju i Förenade kungariket). På luftfartsområdet rapporterades att avgifter för överskridande utsläpp uttogs för för 34 luftfartygsoperatörer (en i Cypern, tre i Italien, fyra i Spanien, tre i Tyskland, 11 i Portugal och 12 i Förenade kungariket). Sex länder bekräftade att påföljder (utöver avgifter för överskridande utsläpp) tillgreps under 2019. Inga fängelsestraff rapporterades, men böter, formella underrättelser och varningsbrev uppgavs ha utfärdats eller återstod att utfärda (t.ex. på grund av pågående rättsliga förfaranden) med ett totalt ekonomiskt värde på 7,8 miljoner euro (varav 0,15 miljoner euro för luftfart). De överträdelser som rapporterades mest avseende 2019 var underlåtenhet att lämna in verifierade årsutsläppsrapporter inom tidsfristen, underlåtenhet att meddela planerade eller faktiska ändringar avseende kapacitet, verksamhetsnivåer och drift vid en anläggning i tid, samt underlåtenhet att sköta övervakningen i enlighet med den godkända övervakningsplanen och förordning (EU) nr 601/2012. Som rapporterades förra året ägde en verifieringsomgång för EU:s utsläppshandelssystem rum 2018 och 2019, i syfte att fastställa de deltagande ländernas problem med efterlevnaden av EU:s utsläppshandelssystem och hjälpa dem att förbättra sitt genomförande av systemet. Verifieringen slutfördes 2020 och en teknisk rapport om resultaten publicerades . I rapporten konstateras att även om kvaliteten och effektiviteten när det gäller godkännandet av övervakningsplaner, översynen av de årliga utsläppsrapporterna och verifieringsrapporterna liksom inspektionerna har förbättrats på grund av ökad användning av kommissionens mallar och it-system och genom stärkta förfaranden för behöriga myndigheter, fortsätter vissa områden inom ramen för övervakning, rapportering och verifiering att ge upphov till tolkningsproblem vilket skulle kunna åthjälpas av särskild utbildning eller anpassad vägledning. Skillnader i medlemsstaternas genomförande påträffas framför allt i översynen av de årliga utsläppsrapporterna och verifieringsrapporterna och i uppföljningen av frågor som identifierats vid verifiering, inspektioner och verkställande. Även om dessa skillnader inte förefaller ha någon negativ inverkan på systemet för övervakning, rapportering och verifiering finns utrymme för förbättringar på vissa områden, såsom informationsutbyte över gränserna, uppföljning av rekommendationer för förbättringar, och inspektionsförfaranden. Medlemsstaternas rekommendationer till förbättringar har gjorts i form av anpassade handlingsplaner. När de reviderade bestämmelserna börjar gälla kan sannolikt vissa av de förbättringsområden som identifierats i analysen lösas. Anpassade uppdateringar av vägledningsmaterial, mallar och efterlevande av rekommendationerna i medlemsstaternas handlingsplaner kan förbättra genomförandet ännu mer. Särskilda rekommendationer för detta ändamål finns i den tekniska rapporten och i medlemsstaternas handlingsplaner. 9. SLUTSATSER OCH UTSIKTER Under 2019 föll utsläppen från anläggningar som omfattas av EU:s utsläppshandelssystem med historiska 9,1 % jämfört med 2018. Orsaken var främst en minskning med nästan 15 % av utsläppen från el- och värmeproduktionen och en kraftig ökning av förnybara energikällor, en ökad användning av naturgas och en minskning av kolanvändningen med cirka 19 %. För utsläppen från industrin noterades också den kraftigaste minskningen hittills i fas 3, med nära 2 %. De verifierade utsläppen från luftfarten fortsatt dock att öka, även om ökningen var mindre än under föregående år (1 % mer än 2018). De lagstiftningsändringar som beslutats under senare år för att stärka det europeiska utsläppshandelssystemet och ta itu med överskottet av utsläppsrätter fortsätter att ge positiva resultat. Överskottsindikatorn för reserven för marknadsstabilitet offentliggjordes för fjärde gången i maj 2020, och visade att överskottet hade minskat till omkring 1,39 miljarder utsläppsrätter. Baserat på överskottet och den reviderade lagstiftningen om EU:s utsläppshandelssystem för fas 4 minskade auktionerna under 2020 med nära 40 % (omkring 375 miljoner utsläppsrätter). Auktionsvolymerna 2021 kommer också att minska på liknande sätt. Trots den svåra situationen för industrin och luftfarten på grund av covid-19-krisen förblev prissignalen för koldioxid stabil mellan januari 2019 och slutet av juni 2020, med ett kort undantag i mars/april. De totala intäkter som genererats genom EU:s utsläppshandelssystem från auktioner mellan 2012 och 30 juni 2020 översteg 57 miljarder euro, med totala intäkter till medlemsstaterna på drygt 14 miljarder euro 2019 och 7,9 miljarder euro under första halvåret 2020. En stor del av dessa intäkter används av medlemsstaterna för klimatåtgärder. Dessutom var efterlevnaden av EU:s utsläppshandelssystem för 2019 fortsatt mycket hög, trots de exceptionella omständigheterna under 2020: de flesta verksamhetsutövare, som står för mer än 99 % av utsläppen från stationära anläggningar, efterlevde sina juridiska skyldigheter. Vad gäller både stationära anläggningar och luftfartygsoperatörer var de verksamhetsutövare som inte följde reglerna vanligtvis små. Strukturen för EU:s utsläppshandelssystem har förblivit stabil, och den administrativa organisationen i medlemsländerna har visat sig vara effektiv. Under kommande år kan EU:s utsläppshandelssystem, som en del av ett bredare lagstiftningspaket inom ramen för den gröna given, komma att revideras betydligt i fråga om tillämpningsområde och krav på luftfarten, för att kunna leva upp till EU:s stärkta klimatambitioner. 2021 blir det första genomförandeåret för fas 4 i EU:s utsläppshandelssystem. Nästa rapport om koldioxidmarknaden, planerad att offentliggöras i slutet av 2021, kommer att ge en översikt över hela genomförandet av utsläppshandelssystemet i fas 3. Den kommer också att ge en första inblick i hur EU:s utsläppshandelssystem fungerar i praktiken i fas 4.

BILAGA

Tillägg 1 Tabell 1.1: Antal gratis utsläppsrätter som har tilldelats för modernisering av elsektorn Medlemsstat 2013 2014 2015 2016 2017 2018 2019 BG 11 009 416 9 779 243 8 259 680 6 593 238 3 812 436 2 471 297 1 948 441 CY 2 519 077 2 195 195 1 907 302 1 583 420 1 259 538 935 657 575 789 CZ 25 285 353 22 383 398 20 623 005 15 831 329 11 681 994 7 661 840 3 830 905 EE 5 135 166 4 401 568 3 667 975 2 934 380 2 055 614 38 939 19 471 HU 7 047 255 i.u. i.u. i.u. i.u. i.u. i.u. LT 322 449 297 113 269 475 237 230 200 379 158 922 94 432 PL 65 992 703 52 920 889 43 594 320 31 621 148 21 752 908 31 942 281 16 912 108 RO 15 748 011 8 591 461 9 210 797 7 189 961 6 222 255 3 778 439 1 723 016 Totalt 133 059 430 100 568 867 87 532 554 65 990 706 46 985 124 46 987 375 25 104 162 Källa: GD Klimatpolitik Tabell 1.2: Maximalt antal gratis utsläppsrätter per år med undantag från full auktionering för el- och värmeproduktion Medlemsstat 2013 2014 2015 2016 2017 2018 2019 Totalt BG 13 542 000 11 607 428 9 672 857 7 738 286 5 803 714 3 869 143 1 934 571 54 167 999 CY 2 519 077 2 195 195 1 907 302 1 583 420 1 259 538 935 657 575 789 10 975 978 CZ 26 916 667 23 071 429 19 226 191 15 380 953 11 535 714 7 690 476 3 845 238 107 666 668 EE 5 288 827 4 533 280 3 777 733 3 022 187 2 266 640 1 511 093 755 547 21 155 307 HU 7 047 255 0 0 0 0 0 0 7 047 255 LT 582 373 536 615 486 698 428 460 361 903 287 027 170 552 2 853 628 PL 77 816 756 72 258 416 66 700 076 60 030 069 52 248 393 43 355 049 32 238 370 404 647 129 RO 17 852 479 15 302 125 12 751 771 10 201 417 7 651 063 5 100 708 2 550 354 71 409 917 Totalt 151 565 434 129 504 488 114 522 628 98 384 792 81 126 965 62 749 153 42 070 421 679 923 881 Källa: GD Klimatpolitik Tabell 1.3: Antal outnyttjade gratis utsläppsrätter inom ramen för undantaget enligt artikel 10c som har auktionerats eller ska auktionerats enligt planen under 2013–2021 Medlemsstat 2015 2016 2017 2018 2019 2020 2021 BG 5 444 169 1 461 360 920 823 604 908 1 386 372 0 476 621 CY 0 0 0 0 0 0 0 CZ 0 90 694 77 741 66 740 54 550 80 295 0 EE 0 188 682 134 897 1 767 499 761 088 50 026 0 LT 259 924 0 456 725 191 229 161 522 128 105 76 120 PL 1 196 0 7 491 0 55 800 000 49 520 000 34 501 299 RO 2 104 468 6 710 664 3 540 974 3 011 456 0 0 827 338 HU 0 0 0 0 0 0 0 Tillägg 2 Figur 2,1: Antal budgivare i auktioner för allmänna utsläppsrätter från 2013 till den 30 juni 2020 Källa: EEX . Antal budgivare Tabell 2.1: Intäkter från auktioneringen av utsläppsrätter för medlemsstaterna och Förenade kungariket under perioden 2012–30 juni 2020 (i miljoner euro

2012 2013 2014 2015 2016 2017 2018 2019 2020 Allmänt (tidiga auktioner) Luftfart (tidiga auktioner) Allmänt Luftfart Allmänt Luftfart Allmänt Luftfart Allmänt Luftfart Allmänt Luftfart Allmänt Luftfart Allmänt Luftfart Allmänt Luftfart AT 11,05 0,00 55,75 0,00 52,17 1,18 76,24 2,36 58,81 0,65 78,74 0,69 208,20 2,16 180,94 2,89 82,07 1,50 BE 0,00 0,00 114,99 0,00 95,03 2,05 138,96 2,69 107,14 0,74 143,52 0,79 379,00 2,47 353,47 3,30 160,28 1,70 BG 22,14 0,00 52,63 0,00 36,19 0,22 120,91 0,91 85,08 0,25 130,15 0,27 367,34 0,83 439,19 1,11 205,96 0,58 CY 1,58 0,00 0,35 0,00 0,43 0,30 0,00 1,42 0,00 0,39 6,15 0,41 24,66 1,30 24,4 1,74 17,03 0,91 HR 0,00 0,00 0,00 0,00 0,00 0,00 86,40 0,49 20,09 0,16 26,97 0,18 70,96 0,55 71,97 0,74 32,52 0,37 CZ 0,00 0,00 0,00 0,00 55,24 0,47 110,30 1,20 117,63 0,33 199,43 0,35 583,33 1,10 628,94 1,46 329,84 0,75 DE 166,18 17,52 791,25 0,00 749,97 0,00 1093,31 16,87 845,74 4,65 1141,74 5,07 2565,34 16,31 3146,14 17,89 1149,91 0,00 DK 1,07 0,00 56,06 0,00 46,93 1,16 68,64 2,71 52,93 0,74 70,93 0,79 187,32 2,48 162,78 3,31 73,56 1,70 EE 0,00 0,00 18,07 0,00 7,41 0,04 21,13 0,15 23,57 0,04 39,31 0,05 139,89 0,14 142,65 0,20 65,81 0,08 EL 14,84 0,00 147,64 0,00 129,97 1,10 190,17 4,99 146,68 1,37 196,57 1,46 518,96 4,57 503,34 6,11 229,19 3,16 ES 68,53 0,00 346,11 0,00 323,53 6,56 473,20 16,32 364,97 4,48 488,78 4,77 1291,07 14,97 1225,22 19,97 555,93 10,31 FI 13,28 0,00 66,97 0,00 62,68 0,81 91,64 2,13 70,63 0,58 94,64 0,62 249,84 1,96 217,35 2,60 98,33 1,33 FR 43,46 0,00 219,25 0,00 205,29 10,05 299,94 12,18 231,34 3,35 309,85 3,55 818,40 11,16 711,64 14,89 322,10 7,69 HU 3,99 0,00 34,59 0,00 56,21 0,29 82,28 0,99 63,43 0,27 84,94 0,29 224,48 0,91 226,8 1,21 102,98 0,62 IE 0,00 0,00 41,68 0,00 35,11 0,87 51,32 2,15 39,54 0,59 52,93 0,63 140,10 1,97 121,64 2,62 54,97 1,37 IT 76,50 0,00 385,98 0,00 361,25 5,24 528,00 14,41 407,23 3,96 545,44 4,21 1440,10 13,22 1271,35 17,64 576,06 9,11 LT 3,29 0,00 19,98 0,00 17,28 0,06 28,13 0,29 20,76 0,08 31,43 0,09 80,11 0,25 83,69 0,35 39,49 0,17 LU 0,74 0,00 4,97 0,00 4,52 0,63 6,62 0,22 5,08 0,06 6,81 0,07 18,09 0,20 16,79 0,28 7,74 0,17 LV 2,13 0,00 10,79 0,00 10,08 0,14 14,76 0,53 11,36 0,15 15,24 0,15 40,20 0,49 41,92 0,66 18,58 0,33 MT 0,27 0,00 4,47 0,00 3,81 0,10 5,62 0,57 4,30 0,16 5,78 0,17 15,19 0,52 15,21 0,71 6,97 0,37 NL 25,61 0,00 134,24 0,00 125,63 5,47 183,57 3,68 141,59 1,01 189,63 1,07 500,84 3,37 435,64 4,50 197,44 2,33 PL 0,00 0,00 244,02 0,00 78,01 0,00 129,84 2,98 135,57 0,58 505,31 0,69 1209,98 1,59 2545,94 2,89 1384,13 4,38 PT 10,65 0,00 72,78 0,00 65,82 1,27 96,32 2,89 74,29 0,79 99,50 0,85 262,96 2,65 253,58 3,53 115,37 1,83 RO 39,71 0,00 122,74 0,00 97,57 0,32 193,62 1,60 193,56 0,44 260,29 0,47 717,64 1,45 747,87 1,95 369,33 1,00 SE 7,07 0,00 35,67 0,00 33,34 1,02 48,79 3,63 37,61 1,00 50,45 1,06 132,98 3,34 124,1 4,43 56,52 2,29 SI 3,51 0,00 17,74 0,00 16,59 0,05 24,28 0,14 18,70 0,04 25,05 0,04 66,19 0,12 65,14 0,16 29,42 0,08 SK 12,19 0,00 61,70 0,00 57,59 0,04 84,31 0,20 64,99 0,06 87,01 0,06 229,74 0,18 244,47 0,24 111,50 0,12 Förenade kungariket 75,74 0,00 409,63 0,00 387,42 14,08 567,72 18,54 418,96 5,37 604,02 5,30 1607,32 0,00 0 0 1043,32 0,83 TOTALT 603,52 17,53 3550,73 0,00 3115,11 53,53 4815,97 117,26 3761,57 32,28 5490,60 34,14 14090,23 90,27 14002,17 117,37 7436,36 55,11 Tabell 2.2: Intäkter från auktioneringen av utsläppsrätter för EES-länderna under perioden 2019–30 juni 2020 (i miljoner euro 2019 2020 Allmänt Luftfart Allmänt Luftfart IS 23,91 1,86 16,26 1,66 LI 0,52 0 0,47 0,00 NO 476,78 18,24 332,17 15,84 TOTALT 501,21 20,1 348,90 17,51 Tillägg 3 Tabell 3.1: Sammanfattning av internationella reduktionsenheter som har utbytts fram till juni 2020 Internationella reduktionsenheter som har utbytts fram till utgången av juni 2020 miljoner procent Internationella reduktionsenheter som har utbytts fram till utgången av juni 2020 miljoner procent CER 288,86 60,06 % ERU 192,07 39,94 % Kina 213,31 73,85 Ukraina 147,69 76,89 % Indien 20,30 7,03 Ryssland 32,06 16,69 % Uzbekistan 10,17 3,52 Polen 2,82 1,46 % Brasilien 6,00 2,08 Tyskland 1,65 0,85 % Vietnam 3,71 1,28 Frankrike 1,24 0,64 % Chile 3,21 1,11 Bulgarien 0,50 0,26 % Mexiko 3,17 1,10 Övriga 6,11 3,21 % Sydkorea 2,93 1,01 Övriga 26,06 9,02 SUMMA CER och ERU 480,94 100 % Källa: EUTL Tabell 3.2: Sammanfattning av internationella reduktionsenheter som har utbytts fram till juni 2020 per anläggningstyp Internationella reduktionsenheter som har utbytts fram till utgången av juni 2020: CER i miljoner ERU i miljoner Fasta anläggningar 282,54 191,25 Luftfartygsoperatörer 6,32 0,82 TOTALT 288,86 192,07 Källa: EUTL Tillägg 4 Tabell 4.1 Verifierade andra utsläpp än koldioxidutsläpp inom utsläppshandelssystemet från anläggningar uppdelade per typen av växthusgas 2013–2019 (i miljoner ton) 2013 2014 2015 2016 2017 2018 2019 PFCs 0.40 0.74 0.58 0.64 0.51 0.64 0.57 N2O 2.48 5.48 5.31 4.62 4.92 4.108 3.68



Källa: EUTL Tillägg 5 Tabell 5.1: Utvalda avgöranden av EU-domstolen som rör EU:s utsläppshandelssystems funktionssätt under perioden juli 2019 till juni 2020