A4-0011/99

Resolution om meddelandet från kommissionen till rådet, Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén om intermodalitet och intermodal godstransport i Europeiska unionen: Godstransport på systemnivå - Strategier och åtgärder för att förbättra effektivitet, tjänster och hållbarhet (KOM(97)0243 - C4-0272/97)

Europaparlamentet utfärdar denna resolution

- med beaktande av kommissionens meddelande (KOM(97)0243 - C4-0272/97),

- med beaktande av rådets förordning (EG) nr 2196/98 av den 1 oktober 1998 om beviljande av ekonomiskt stöd från gemenskapen till nyskapande åtgärder för att främja kombinerade transporter ((EGT L 277, 14.10.1998, s. 1.)),

- med beaktande av det pågående förlikningsförfarandet mellan rådet och Europaparlamentet om det femte forskningsramprogrammet,

- med beaktande av kommissionens vitbok «Rättvisa trafikavgifter: En modell för ett stegvist införande av gemensamma avgiftsprinciper för transportinfrastruktur i EU» (KOM(98)0466),

- med beaktande av betänkandet från utskottet för transport och turism (A4-0011/99), och av följande skäl:

A. Ett funktionerande, effektivt och hållbart transportsystem är en absolut nödvändig förutsättning för ekonomi, handel, välfärd och fritid.

B. Arbetsfördelningen på den inre marknaden i Europa och handeln med Östeuropa och Medelhavsländerna kommer att öka ytterligare. Detta kommer att leda till att transportmarknaden blir allt större.

C. Under de senaste årtiondena har vägtransportens andel av godstransporten ökat avsevärt på bekostnad av järnvägstransportens.

D. Detta har lett till att vägkapaciteten redan utnyttjas till fullo på många sträckor. Dessutom räknar man med ytterligare, allvarliga kapacitetsproblem på vägarna.

E. Av ekonomiska och ekologiska skäl finns det gränser för möjligheterna att bygga nya vägar samt bygga ut de gamla.

F. De övriga transportsätten, såsom järnväg, inlandssjöfart och närsjöfart, förfogar över så mycket fri kapacitet och potential att problem inom järnvägs- och vattenvägsinfrastrukturen emellertid skulle försvåra sammankopplingen av intermodala transportkedjor.

G. Kombinerad transport skall behandlas som ett transportmedel vid sidan om de andra transportmedlen och inte som en redan existerande delaspekt av ett nytt övergripande transportsystem som kopplar samman de olika transportmedlen.

H. Utvecklingen inom informations- och telekommunikationssektorn, i synnerhet inom telematiken, möjliggör i dagens läge utbyggnad, handhavande och kontroll av komplexa transportkedjor.

I. Därför är det möjligt att bilda intermodala transportkedjor genom att sammankoppla olika transportmedel till ett övergripande transportsystem som tillfredsställer transportbehovet inom samhället på ett mera effektivt sätt och därigenom uppfyller målet med en hållbar rörlighet.

J. Den intermodala transporten uppvisar strukturella konkurrensnackdelar jämfört med den unimodala transporten till följd av kostnaderna för omlastning av varor och containrar.

K. Av det utbud som uppfyller kundernas krav på kvalitet och som står till förfogande på en marknad väljs alltid det med lägsta pris.

L. Det sker snabba förändringar i efterfrågestrukturen på transportmarknaderna. Därför är långfristiga privata investeringar, som behövs för att bygga ut intermodala tjänster, särskilt utsatta för risker.

M. Det finns flera hinder, som inte skall specificeras i detta sammanhang, för ett intermodalt övergripande transportsystem. Om dessa hinder undanröjs måste det bland annat leda till att de enskilda transportmedlen, och i synnerhet de europeiska järnvägarna, förbättras.

1. Parlamentet uppmanar rådet och kommissionen att under harmoniseringsansträngningarna eftersträva en «europeisk inre transportmarknad»; anser att det kan leda till motstridigheter om subsidiaritetsprincipen i det sammanhanget överbetonas,

2. välkomnar kommissionens meddelande, eftersom integrationen av det europeiska transportnätet i ett intermodalt övergripande transportsystem är den konsekventa vidareutvecklingen av en liberaliserings- och harmoniseringspolitik som inleddes redan för länge sedan,

3. välkomnar att det inom forskningspolitiken skett en förskjutning mot intermodala åtgärder, något som delvis framgår av det femte forskningsramprogrammet; kräver samtidigt att dessa åtgärder skall beaktas vid fördelningen av anslag och att företrädesvis sådana projekt och transportmedel betonas inom transportforskningen som ökar transportnätens förmåga till intermodalitet, varvid snedvridningar av konkurrensen mellan regioner och medlemsstater måste undvikas,

4. uppmanar rådet och medlemsstaterna att vidta ändamålsenliga åtgärder för att liberalisera järnvägssektorn under den pågående ändringen av direktiv 91/440/EEG ((EGT L 237, 24.8.1991, s. 25.)) så att de målsättningar som fastställdes redan 1991 och berörde mer konkurrens inom järnvägssektorn äntligen skulle kunna genomföras, något som skulle leda till ett ökat transportutbud och en större insyn,

5. uppmanar kommissionen att i diskussionerna ta med inrättandet av en avregleringsmyndighet för järnvägarna, som till exempel skulle övervaka en diskrimineringsfri tillgång till infrastruktur,

6. uppmanar kommissionen att i sina ansträngningar också arbeta för en jämlik konkurrens mellan transportmedlen så att bland annat de olika transportmedlen själva i hög grad får bära kostnaderna för infrastrukturen då denna används,

7. uppmanar medlemsstaterna att, med hänsyn tagen till kommissionens vitbok om rättvisa trafikavgifter, sträva efter att alla transportmedel beskattas på samma sätt samt att avskaffa alla åtgärder som gynnar godstransport på väg på långa sträckor samt uppmanar kommissionen att utnyttja sin initiativrätt som kan komma till användning för att uppnå detta mål,

8. uppmanar medlemsstaterna att genom offentlig-privata partnerskap som följer reglerna för statligt stöd, förbättrade avskrivningsmöjligheter och liknande underlätta investeringar som är avsedda för att förvandla unimodal transport till intermodala transportkedjor, till exempel vid omlastningsplatser och i transportmedel, men också i data- och telekommunikationsinrättningar,

9. uppmanar kommissionen att ge stöd enkom avsett för ibruktagande av automatiska och rationella omlastningsanordningar som möjliggör omlastning också av mindre godsmängder, sänker kostnaderna för omlastning och påskyndar utförandet av kombinerade transporter,

10. uppmanar medlemsstaterna att såväl gränsöverskridande som nationellt fylla de luckor som finns i de unimodala transportnäten genom en ömsesidig samordning och ett ömsesidigt samarbete samt att främja de intermodala knutpunkterna mellan dessa nät på kraftigt växande orter,

11. uppmanar kommissionen och medlemsstaterna att vid knutpunkterna stödja inrättandet av informationscenter i realtid för transportörer och kunder,

12. uppmanar kommissionen att ta initiativ till att harmonisera och samordna lands- och/eller modalspecifika tekniska, företagsmässiga och administrativa normer för att säkerställa driftskompatibilitet och ett ostört flöde av varor och lastningsenheter samt den information och kommunikation som behövs i den intermodala transportkedjan,

13. uppmanar kommissionen att särskilt ägna uppmärksamhet åt att utarbeta ansvarsbestämmelser som gäller för alla intermodala medel samt ett motsvarande transportdokument,

14. uppmanar kommissionen att ägna utvecklingen av de kombinerade och intermodala transporterna med de central- och östeuropeiska länderna och Medelhavsländerna en tanke samt att ge dessa båda transportarter en så hög andel som möjligt av godstransporten,

15. uppmanar kommissionen att i så stor utsträckning som möjligt genom Phare-, Tacis- och ISPA-medel kompensera rådets beslut att utesluta de central- och östeuropeiska länderna från Pact-programmet,

16. uppmanar kommissionen att lägga fram ett förslag om att det regelbundet bör upprättas statistik över de europeiska intermodaltransporterna,

17. uppmanar medlemsstaterna att avsevärt öka investeringarna i järn- och vattenvägarna som så länge negligerats,

18. uppmanar kommissionen och medlemsstaterna att ge sitt stöd till att det inrättas förbindelser för närsjöfart och inlandssjöfart samt förbindelser mellan hamnar och insjöhamnar,

19. uppmanar både medlemsstaterna och de regionala och kommunala myndigheterna att i sina förvaltningar utnämna kontaktpersoner med ansvar för intermodaliseringen av transportsystemet; dessa avdelningar skall också ha tredje parter till sitt förfogande som diskussionspartner,

20. uppmanar kommissionen och medlemsstaterna att på ett liknande sätt som i det tidigare programmet Karolus främja internationellt personalutbyte mellan de olika transportslagen samt uppmanar medlemsstaterna att beakta intermodalitet i bestämmelserna till motsvarande utbildningssystem samt vid behov utveckla yrkesbeteckningen «intermodalitetsingenjör», för att också genom yrkesbildning ge svar på de komplexa frågor som berör intermodala transportkedjor,

21. uppmanar kommissionen att inleda anbudsförfarandet för ett europeiskt referenscentrum för intermodal godstransport samt dessutom uppmuntra medlemsstaterna och regionerna att samla alla de aktörer som är av betydelse för de intermodala transportkedjorna till diskussion och lösning av praktiska frågor vid rundabordskonferenser,

22. uppmanar rådet och medlemsstaterna att beakta föreliggande betänkande vid genomgången av kommissionens meddelande och - med åtgärdsprogrammet i meddelandets båda bilagor som grund - vidta ändamålsenliga åtgärder för en intermodalisering av transportnätet.

23. uppdrar åt sin ordförande att vidarebefordra denna resolution till rådet, kommissionen och medlemsstaternas regeringar och parlament liksom till regeringarna i Estland, Polen, Slovenien, Tjeckiska republiken, Cypern och Ungern.