EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 03.12.1997 
KOM(97)676 slutlig 
Utkast till 
Rådets resolution 
om 
Riktlinjer för sysselsättning för 1998 
(framlagt av kommissionen) 

Meddelande från kommissionen om 
utkast till rådets resolution 
om 
Riktlinjer för sysselsättning för 1998 
Vid toppmötet i Amsterdam beslutade Europeiska rådet att vissa bestämmelser i 
den nya avdelningen om sysselsättning i fördraget skall börja gälla omedelbart 
samt att det skall hållas ett särskilt toppmöte om sysselsättning. Den 1 oktober 
1997 antog kommissionen därför ett meddelande med rubriken "Förslag till 
riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik 1998". Detta meddelande 
riktade sig till rådet, Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén och 
Regionkommittén, och det tjänade som ram för diskussionen före Europeiska 
rådets särskilda möte om sysselsättning som hölls i Luxemburg den 20-21 
november 1997. 
I enlighet med den överenskommelse som uppnåtts av Europeiska rådet om 
riktlinjerna såsom anges i ordförandeskapets slutsatser från mötet den 20-21 
november 1997, lägger kommissionen nu fram ett utkast till rådets resolution om 
riktlinjer för sysselsättning för 1998 för antagande. Riktlinjerna följer fyra 
huvudlinjer: att förbättra möjligheten till inträde på arbetsmarknaden, utveckla 
företagarandan, uppmuntra företagens och de anställdas anpassningsförmåga 
och stärka jämställdhetspolitiken. Nitton specifika riktlinjer framhävs. 
Kommissionen åtar sig att utarbeta och att i vederbörlig ordning framlägga de 
rapporter som Europeiska rådet begär. Kommissionen kommer också att i 
vederbörlig ordning förbereda och lägga fram den gemensamma rapporten till 
Europeiska rådets möte i Wien och inför antagandet av riktlinjer för 
sysselsättning för 1999. 
Utkast till 
Rådets resolution 
om 
Riktlinjer för sysselsättning för 1998 
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR 
med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, 
i enlighet med resolutionen från Europeiska rådet i Amsterdam om tillväxt och 
sysselsättning i vilken hänvisades till det förfarande som avses i den nya 
avdelningen om sysselsättning i fördraget och fastslogs att kommissionen bör 
försöka se till att dessa bestämmelser skall börja gälla omedelbart, 
på grundval av slutsatserna från Europeiska rådets extra möte om 
sysselsättning (20-21 november 1997), 
med beaktande av kommissionens utkast och kommissionens meddelande 
"Förslag till riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik under 1998" av 
den 1 oktober 1997, 
med beaktande av att resolutionen är ett uttryck för Europaparlamentets bidrag 
till Europeiska rådets extra möte om sysselsättning, 
med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande över 
kommissionens meddelande, 
med beaktande av Regionkommitténs bidrag till Europeiska rådets extra möte 
om sysselsättning, 
med beaktande av yttrandet från Kommittén för sysselsättning och 
arbetsmarknad, 
med beaktande av yttrandet från Kommittén för ekonomisk politik, 
med beaktande av bidraget från arbetsmarknadens parter till Europeiska rådets 
extra möte om sysselsättning, och 
med beaktande av följande: 
Sysselsättningsfrågan är en mycket viktig fråga för den europeiske 
medborgaren, och alla krafter måste sättas in för att bekämpa en arbetslöshet 
som är så oacceptabelt hög att den hotar sammanhållningen i våra samhällen. 
Det krävs en helhetsstrategi, som omfattar tre aspekter: 
(1) fortsatt utveckling av en samordnad makroekonomisk politik baserad på en 
effektiv inre marknad, 
(2) drivande av hela gemenskapspolitiken för att stödja sysselsättningen, 
(3) samordning av medlemsstaternas sysselsättningspolitik på grundval av 
gemensamma riktlinjer för både mål och medel i syfte att samverka för 
gemensamt bestämda mål, som är möjliga att kontrollera och som regelbundet 
uppdateras, som bör infogas i de nationella handlingsplaner för sysselsättning 
som har utarbetats av medlemsstaterna. 
En sådan samordning av medlemsstaternas sysselsättningspolitik skall 
genomföras genom antagande av riktlinjer för sysselsättning som stämmer 
överens med de stora riktlinjerna i den ekonomiska politiken och som fastställer 
konkreta mål vars genomförande följs upp regelbundet enligt ett gemensamt 
förfarande för utvärdering av resultaten. 
Riktlinjerna följer fyra huvudlinjer: att förbättra möjligheten till inträde på 
arbetsmarknaden, utveckla företagarandan, uppmuntra företagens och de 
anställdas anpassningsförmåga för att göra det möjligt för arbetsmarknaden att 
reagera på de ekonomiska förändringarna och stärka jämställdhetspolitiken. 
Genomförandet av strategin kräver gemensamma ansträngningar från alla 
aktörer: medlemsstater, regioner, arbetsmarknadens parter, 
gemenskapsinstitutioner; Europaparlamentet och Europeiska 
investeringsbanken har visat sitt engagemang i detta avseende. 
Riktlinjerna skall infogas i nationella handlingsplaner för sysselsättning så att de 
kan konkretiseras i form av nationella mål uttryckta i siffror, varje gång det är 
möjligt och lämpligt, och omsättas till nationella åtgärder i lagar och författningar 
och andra åtgärder. 
I de nationella handlingsplanerna fastställs tidsfrister för att uppnå det 
eftersträvade resultatet bl.a. med tanke på de administrativa och finansiella 
resurser som kan frigöras. 
Målet med dessa åtgärder är att uppnå en betydande ökning av 
sysselsättningsgraden i Europa på en varaktig basis. 
Preventiva åtgärder har särskild betydelse för att hejda utvecklingen av 
ungdomsarbetslösheten och långtidsarbetslösheten genom en tidig identifiering 
av individuella behov och genom väl avvägda lösningar; aktiva åtgärder för 
inträde på arbetsmarknaden prioriteras systematiskt i förhållande till passiva 
stödåtgärder. 
Gemensamma indikatorer på grundval av jämförbara statistiska uppgifter är av 
vikt och gör det möjligt att effektivt följa upp och utvärdera 
sysselsättningspolitiken och fastställa bra metoder. 
ANTAGIT DENNA RESOLUTION 
1. De bifogade riktlinjerna för sysselsättningen för 1998 har antagits. 
2. Medlemsstaterna skall beakta dessa riktlinjer i sin sysselsättningspolitik. 
3. Varje medlemsstat skall varje år utarbeta en nationell handlingsplan för 
sysselsättningen ur ett flerårigt perspektiv, i vilken medlemsstaten redovisar 
sin inställning till samtliga riktlinjer samt skickar denna plan till rådet och 
kommissionen tillsammans med en rapport om villkoren för genomförandet 
av planen. 
4. Medlemsstaterna uppmanas 
a) att lägga fram sin första nationella handlingsplan för sysselsättningen 
på grundval av dessa riktlinjer till rådet och kommissionen i tillräckligt 
god tid före Europeiska rådet i Cardiff, 
b) att förelägga rådet och kommissionen en årsrapport om de viktigaste 
åtgärder de har vidtagit för att genomföra sin sysselsättningspolitik 
på grundval av de riktlinjer med avseende på den gemensamma 
årsrapport som rådet och kommissionen skall förelägga Europeiska 
rådet. 
5. Rådet förbinder sig 
a) att under senare hälften av 1998 mot bakgrund av de rapporter som 
avses i punkt 4 b utföra en undersökning av genomförandet av 
medlemsstaternas sysselsättningspolitik på grundval av riktlinjerna, 
b) att tillsammans med kommissionen och på grundval av ett första 
utkast från kommissionen utarbeta en rapport över 
sysselsättningsläget i gemenskapen och om genomförandet av 
riktlinjerna, som skall läggas fram för Europeiska rådet i Wien. 
6. Rådet noterar att kommissionen förbinder sig att senast den 15 oktober 
1998 lägga fram ett förslag till riktlinjer för medlemsstaternas 
sysselsättningspolitik under 1999 
7. Rådet bekräftar att medverkan från arbetsmarknadens parter på alla nivåer 
är viktig för riktlinjernas genomförande och att denna medverkan kommer 
att utvärderas regelbundet, dels med kommissionen och rådet, dels på det 
möte som äger rum varje halvår med en trojka på stats- och 
regeringschefsnivå och kommissionen. 
RIKTLINJER FÖR SYSSELSÄTTNING FÖR 1998 
I. ATT FÖRBÄTTRA MÖJLIGHETEN TILL INTRÄDE PÅ 
ARBETSMARKNADEN 
• Att angripa ungdomsarbetslösheten och förebygga 
långtidsarbetslösheten 
För att vända utvecklingen av ungdoms- och långtidsarbetslösheten 
kommer medlemsstaterna att utarbeta förebyggande strategier, som är 
inriktade på möjligheten till inträde på arbetsmarknaden och som 
grundar sig på en tidig identifiering av individuella behov. Inom en 
tidsfrist som varje medlemsstat själv skall fastställa och som inte får 
överskrida fem år - en tidsfrist som kan vara längre i de medlemsstater 
där arbetslösheten är särskilt hög - skall medlemsstaterna se till att 
- alla ungdomar, innan de varit arbetslösa sex månader, erbjuds en 
ny start i form av utbildning, omskolning, arbetslivserfarenhet, 
anställning eller andra åtgärder som främjar deras inträde på 
arbetsmarknaden, 
- arbetslösa vuxna, innan de varit arbetslösa i tolv månader, också 
får erbjudande om en ny start genom någon av de ovan nämnda 
åtgärderna eller, mer allmänt, genom individuell yrkesvägledning. 
Dessa förebyggande åtgärder och åtgärderna för inträde på 
arbetsmarknaden bör kombineras med åtgärder för de 
långtidsarbetslösas återinträde på arbetsmarknaden. 
• Från passiva till aktiva åtgärder 
Systemen för ersättning och utbildning bör - där detta visar sig 
nödvändigt - omarbetas och anpassas så att de aktivt främjar 
möjligheten till inträde på arbetsmarknaden och faktiskt stimulerar de 
arbetslösa att söka och acceptera ett arbete eller en utbildning. Därför 
kommer varje medlemsstat 
- att anstränga sig att avsevärt öka antalet personer som är föremål 
för aktiva åtgärder som kan underlätta inträdet på 
arbetsmarknaden. För att öka andelen arbetslösa som erbjuds 
utbildning eller varje annan jämförbar åtgärd kommer varje 
medlemsstat att utifrån sina förutsättningar lägga fast en 
målsättning om att gradvis närma sig genomsnittet för de tre 
medlemsstater som har nått de bästa resultaten och minst 20 %. 
• Att uppmuntra utvecklingen av en metod för partnerskap 
Medlemsstaternas insatser för inträde på arbetsmarknaden är inte i sig 
tillräckliga för att nå önskat resultat när det gäller inträde på 
arbetsmarknaden. Följaktligen 
- uppmanas arbetsmarknadens parter enträget att på sina olika 
ansvars- och verksamhetsnivåer, skyndsamt sluta avtal som ökar 
möjligheterna till utbildning, yrkeserfarenhet, praktik eller andra 
åtgärder som kan underlätta inträdet på arbetsmarknaden, 
- kommer medlemsstaterna och arbetsmarknadens parter att 
anstränga sig att utveckla möjligheterna till livslång utbildning. 
• Att underlätta övergången från skola till arbete 
Utsikterna till anställning är små för de unga som lämnar skolan utan 
att ha inhämtat nödvändiga kunskaper för att få tillträde till 
arbetsmarknaden. Därför kommer medlemsstaterna att 
- förbättra skolsystemets kvalitet för att avsevärt minska antalet 
ungdomar som lämnar skolan i förtid, 
- se till att ungdomar får bättre förutsättningar att anpassa sig till de 
tekniska och ekonomiska förändringarna samt de kvalifikationer 
som motsvarar arbetsmarknadens behov, i förekommande fall 
genom att inrätta eller utveckla lärlingssystem. 
ATT UTVECKLA FÖRETAGARANDAN 
• Att göra det lättare att starta och driva företag genom att skapa klara, 
stabila och tillförlitliga bestämmelser och genom att förbättra villkoren 
för utveckling av riskkapitalmarknaderna. De nya möjligheter som 
Europeiska investeringsbanken erbjuder kommer tillsammans med 
medlemsstaternas insatser att göra det enklare att starta nya företag. 
Medlemsstaterna bör även lätta och förenkla de administrativa och 
skattemässiga bördor som tynger de små och medelstora företagen. 
Medlemsstaterna kommer därför att 
- lägga särskild vikt vid att väsentligt minska de allmänna 
omkostnaderna och den administrativa bördan för företagen, 
särskilt för de små och medelstora företagen, bl.a. vid anställning 
av ytterligare arbetskraft, 
- uppmuntra initiativ till egenföretagande genom att uppmärksamma 
- och sedan minska - de hinder som, inom skattesystemen och de 
sociala trygghetssystemen, kan försvåra, särskilt för anställda, att 
övergå till egenföretagande eller att bilda småföretag. 
• Att utnyttja möjligheterna att skapa nva arbetstillfällen 
Om Europeiska unionen vill lyckas med att anta den utmaning som 
sysselsättningen utgör måste alla potentiella källor till sysselsättning, 
liksom ny teknik och innovationer, utnyttjas effektivt. Därför kommer 
medlemsstaterna 
- att granska sätten att fullständigt utnyttja de möjligheter som 
erbjuds genom att sysselsättning skapas på lokal nivå, i den 
sociala ekonomin och de nya verksamheter som är kopplade till de 
behov som marknaden ännu inte har tillfredsställt, genom att - i 
avsikt att minska dem - granska eventuella hinder för dessa 
möjligheter. 
• Att göra skattesystemet gynnsammare för sysselsättningen och vända 
på den långvariga tendensen till allt högre skattetryck och allt högre 
obligatoriska avgifter på arbete (en ökning från 35 % år 1980 till mer 
än 42 % år 1995). Varje medlemsstat 
- kommer att, i mån av behov och med hänsyn till sin nuvarande 
nivå, fastställa ett mål för en gradvis minskning av den totala 
skattebördan och, där så är lämpligt, ett mål för en gradvis 
minskning av skattetrycket på arbete och av lönebikostnaderna -
särskilt för okvalificerat och lågavlönat arbete - utan att ifrågasätta 
saneringen av de offentliga finanserna och den finansiella 
jämvikten i de sociala trygghetssystemen. De kommer 
förekommande fall att undersöka lämpligheten av att införa en 
energiskatt eller en skatt på förorenande utsläpp eller varje annan 
skattemässig åtgärd, 
- kommer att utan förpliktelser undersöka lämpligheten av att sänka 
nivån på mervärdesskatten på arbetsintensiva tjänster som inte är 
utsatta för gränsöverskridande konkurrens. 
III. ATT UPPMUNTRA FÖRETAGENS OCH DE ANSTÄLLDAS 
ANPASSNINGSFÖRMÅGA 
• Att modernisera arbetsorganisationen 
För att främja modernisering av arbetsorganisationen och arbetsformerna 
- uppmanas arbetsmarknadens parter, att på lämplig nivå, t.ex. på 
branschnivå och företagsnivå, förhandla fram avtal som syftar till 
att modernisera arbetsorganisationen, bland annat flexibla 
arbetsformer, för att göra företagen produktiva och 
konkurrenskraftiga och för att uppnå en nödvändig jämvikt mellan 
flexibilitet och trygghet. Dessa avtal kan t.ex. handla om arbetstid 
på årsbasis, minskning av arbetstiden, minskning av övertiden, 
utveckling av deltidsarbete, livslångt lärande och avbrott i 
yrkeslivet, 
- kommer varje medlemsstat å sin sida att undersöka lämpligheten i 
att i sin lagstiftning införa typer av kontrakt som är mer 
anpassningsbara, för att ta hänsyn till att sysselsättningen antar 
allt mer skilda former. Personer som har anställningskontrakt av 
detta slag bör samtidigt komma i åtnjutande av tillräcklig trygghet 
och bättre yrkesmässig status, som är förenlig med företagens 
behov. 
• Att stödja företagens anpassningsförmåga 
För att höja kompetensnivån inom företagen kommer medlemsstaterna 
- att åter granska de hinder, särskilt skattemässiga, som kan stå i 
vägen för en investering i mänskliga resurser och de kommer i 
förekommande fall att planera skattemässiga eller andra 
incitament för ökad utbildning inom företagen. De skall även 
granska alla nya bestämmelser för att kontrollera att de bidrar till 
att reducera de hinder som finns för sysselsättningen samt till att 
öka arbetsmarknadens förmåga att anpassa sig till strukturella 
förändringar i ekonomin. 
IV. ATT STÄRKA JÄMSTÄLLDHETSPOLITIKEN 
• Att angripa diskriminering mellan män och kvinnor 
Medlemsstaterna bör visa sin vilja att främja jämställdheten genom att 
öka kvinnornas sysselsättningsgrad. De bör också vara 
uppmärksamma på att kvinnor och män är ojämnt representerade i 
vissa verksamhetssektorer och i vissa yrken. Medlemsstaterna 
- kommer att sträva efter att minska skillnaden mellan kvinnors och 
mäns arbetslöshetsnivåer genom att aktivt stödja en ökning av 
sysselsättningen för kvinnor och de kommer att ingripa mot att 
kvinnor är underrepresenterade i vissa verksamhetssektorer och i 
vissa yrken och överrepresenterade i andra. 
Att förena yrkesliv och familjeliv 
Politiken när det gäller avbrott i yrkeslivet, föräldraledighet och 
deltidsarbete är av stor vikt för kvinnor och män. Genomförandet av 
olika direktiv och avtal mellan arbetsmarknadens parter i dessa frågor 
bör påskyndas och regelbundet följas upp. Det måste finnas tillräckligt 
med kvalificerade tjänster för barnomsorg och vård av anhöriga för att 
kvinnor och män lättare skall kunna komma in på arbetsmarknaden 
och bli kvar där. Medlemsstaterna 
- kommer att anstränga sig att öka tillgången till tjänster för omsorg 
och vård, där det finns vissa behov som för närvarande inte är 
täckta. 
Att underlätta återinträde på arbetsmarknaden 
Medlemsstaterna 
- kommer särskilt att uppmärksamma kvinnor och män som önskar 
återgå till arbetslivet efter ett uppehåll och kommer därför att 
undersöka möjligheterna att gradvis avlägsna hindren för detta 
återinträde. 
Att främja funktionshindrade personers inträde i arbetslivet 
Medlemsstaterna 
- kommer särskilt att uppmärksamma de svårigheter som 
funktionshindrade personer kan möta vid inträde i arbetslivet. 
ISSN 1024-4506 
KOM(97) 676 slutlig 
DOKUMENT 
SV 04 05 10 
Katalognummer : CB-CO-97-704-SV-C 
ISBN 92-78-29034-3 
Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer 
L-2985 Luxemburg