Förslag till RÅDETS RAMBESLUT om förstärkning av det straffrättsliga regelverket för bestraffning av föroreningar orsakade av fartyg

(framlagt av kommissionen)

MOTIVERING

1. Motivering till förslaget

Miljöbrottsligheten är en prioriterad fråga för Europeiska unionen. Europeiska rådet begärde vid sitt möte i Tammerfors den 15 och 16 oktober 1999 att man skulle arbeta för att enas om gemensamma definitioner, grunder för åtal och påföljder i ett begränsat antal sektorer med särskild betydelse, bland annat miljöbrott. Den 28 september 2000 konstaterade rådet att det är nödvändigt att unionen upprättar ett regelverk för tillnärmning av lagstiftning som rör straffrättsliga påföljder för miljöbrott. Kommissionen har lagt fram ett förslag till direktiv i denna fråga. [1] Den 27 januari 2003 antog rådet ett rambeslut om skydd för miljön genom straffrättsliga bestämmelser. [2]

[1] Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om skydd för miljön genom strafflagstiftning, framlagt av kommissionen den 13 mars 2001 (EGT C 180 E, 26.6.2001, s. 238), ändrat den 30 september 2002 (EGT 20 E, 28.1.2003, s. 284).

[2] EUT L 29, 5.2.2003, s. 55.

Prestiges förlisning utanför Galiciens kust i november 2002 gjorde det tydligt att föroreningar orsakade av fartyg kräver omedelbara åtgärder. Vid Europeiska rådets möte i Köpenhamn den 12 och 13 december 2002 framhöll Europeiska unionen sin fasta beslutsamhet att vidta alla åtgärder som är nödvändiga för att undvika att katastrofer av detta slag upprepas. I detta sammanhang välkomnade Europeiska rådet särskilt kommissionens avsikt att se över behovet av ytterligare särskilda åtgärder, och även åtgärder som skadeståndsansvar och motsvarande påföljder. [3] Vid rådets (rättsliga och inrikes frågor) möte den 19 december antog rådet ett uttalande i vilket det förband sig att överväga kompletterande åtgärder för att straffrättsligt stärka skyddet för miljön, särskilt haven.

[3] Punkterna 32-34.

Förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om föroreningar orsakade av fartyg och införandet av påföljder, inbegripet brottspåföljder, för föroreningsbrott, [4] är ett första viktigt steg i denna riktning. Genom förslaget införlivas de tillämpliga internationella bestämmelserna om föroreningar orsakade av fartyg med gemenskapslagstiftningen och efterlevnaden av dessa bestämmelser regleras. De tillämpas, utöver de sedvanliga internationella normerna, på överträdelser som begåtts på det fria havet (havsområden utanför någon stats jurisdiktion). Överträdelserna skall beläggas med påföljder som skall vara effektiva, proportionerliga och avskräckande. För fysiska personer får brottspåföljderna, vid grova brott, inbegripa frihetsberövande. För fysiska och juridiska personer kan påföljderna vara bland annat böter.

[4] KOM(2003) 92 slutlig, 5.3.2003.

För att effektivt bekämpa föroreningar orsakade av fartyg är det lämpligt att komplettera de befintliga bestämmelserna med åtgärder om straffrättsligt samarbete, i enlighet med avdelning VI i Fördraget om Europeiska unionen.

Detta förslag till rambeslut har alltså till syfte att förstärka de straffrättsliga åtgärder som syftar till att tillnärma medlemsstaternas lagar och andra författningar som rör föroreningsbrott orsakade av fartyg samt att underlätta och uppmuntra samarbete mellan medlemsstaterna för att bestraffa dessa brott.

2. Regionalt och internationellt samarbete - Eu:s regelverk

Detta förslag till rambeslut ingår ett regionalt och internationellt sammanhang och grundar sig på befintliga texter inom området.

Förutom Marpolkonventionen från 1973/1978 (1973 års internationella konvention till förhindrande av förorening från fartyg och 1978 års protokoll till denna konvention, nedan kallade "MARPOL 73/78"), som det hänvisas uttryckligen till i förslaget till direktiv 2003/.../EG, är det mest relevanta instrumentet för det här rambeslutet Förenta nationernas havsrättskonvention av den 10 december 1982 (UNCLOS). [5] Gemenskapen och alla medlemsstater som har ratificerat den (utom Danmark) är parter i konventionen. I del XII "Skydd och bevarande av den marina miljön" av denna konvention fastställs vilka utrednings- och lagföringsbefogenheter konventionsstaterna har, liksom kriterier för domsrätt. Konventionen är en direkt inspirationskälla till detta förslag.

[5] Den sistnämnda konventionen trädde i kraft den 1 maj 1998 för Europeiska gemenskapen.

Bonn-avtalet, överenskommelsen om samarbete vid bekämpning av förorening av Nordsjön genom olja och andra skadliga ämnen av den 13 september 1983, som Europeiska gemenskapen är part i, liksom Belgien, Danmark, Frankrike, Förenade kungariket, Nederländerna, Norge, Sverige och Tyskland, bör nämnas eftersom i det finns föreskrifter om observation och ömsesidig hjälp mellan parterna, och även om insamling av bevis. Arbetsgruppen för Östersjön är en annan relevant regional referensram när det gäller föroreningar orsakade av fartyg. Regional Marine Pollution Emergency Response Centre for the Mediterranean Sea (REMPEC) behandlar också frågor som har relevans för det här rambeslut, men också mer allmänna aspekter av miljöskyddet.

I det här rambeslutet beaktas också vissa inslag i texter som antagits, eller är under antagande, i rådet. Detta gäller särskilt rambeslutet om skydd för miljön genom straffrättsliga bestämmelser, i de delar som gäller straffrättsligt samarbete [6].

[6] Detta omnämnande hänvisning påverkar inte kommissionens ståndpunkt angående den rättsliga grunden för denna text, som kommissionen alltid har ifrågasatt, vilket den har framfört genom ett uttalande som har bifogats till rådets protokoll om antagande av rambeslutet där den angav att kommissionen förbehåller sig alla rättigheter den har genom fördraget. I enlighet med detta uttalande beslutade kommissionen den 24 mars 2003 att väcka talan mot rådet med syfte att granska lagenligheten av rambeslutet.

3. Rättslig grund

I artikel 29 i Fördraget om Europeiska unionen nämns utformandet av gemensamma insatser på områdena polissamarbete och straffrättsligt samarbete för att ge medborgarna en hög säkerhetsnivå inom ett område med frihet, säkerhet och rättvisa.

Detta mål skall uppnås genom ett närmare samarbete mellan rättsliga myndigheter och andra behöriga myndigheter. I artikel 31.1 i Fördraget om Europeiska unionen räknar man upp olika aspekter som de gemensamma insatserna rörande det straffrättsliga samarbetet och tillnärmningen av den straffrättsliga lagstiftningen skall omfatta.

Det här förslaget är ett sätt att uppnå dessa mål.

Den nuvarande variationen i påföljdsnivå skapar snedvridning i de möjliga konsekvenserna, särskilt de ekonomiska, av en förorening beroende på var den sker, medan föroreningen riskerar att påverka flera av unionens medlemsstater. Harmoniseringen av påföljdsnivåerna syftar till att avskräcka från all forum shopping. Erkännandet av en stats utredningsbefogenheter avseende ett fartyg som befinner sig i en hamn eller terminal och möjligheten att inrätta gemensamma utredningsgrupper bidrar till att förbättra samarbetet mellan rättsliga myndigheter. Upprättandet av behörighetskriterier gör att behörighetskonflikter kan förebyggas i enlighet med artikel 31.1 d i Fördraget om Europeiska unionen. Slutligen underlättar och påskyndar inrättandet av kontaktpunkter för informationsutbyte samarbetet mellan behöriga myndigheter och det är också ett sätt att säkerställa att tillämpliga regler i medlemsstaterna är förenliga, i enlighet med artikel 31.1 a och 31.1 c.

I artikel 34.2 b i Fördraget om Europeiska unionen nämns rambeslut som instrument för att tillnärma medlemsstaternas lagar och andra författningar. Dessa rambeslut skall vara bindande för medlemsstaterna när det gäller de resultat som skall uppnås, men det skall överlåtas åt de nationella myndigheterna att bestämma form och tillvägagångssätt.

4. FÖRSLAGETS INNEHÅLL

Titel: rambeslut om förstärkning av det straffrättsliga regelverket för bestraffning av föroreningar orsakade av fartyg

Titeln på detta rambeslut visar direkt på att instrumentet är ett komplement till direktiv 2003/.../EG. Därför används exakt samma formulering "föroreningar orsakade av fartyg" som i direktivets titel. Uttrycket "om förstärkning av det straffrättsliga regelverket för bestraffning av" anger vilket syftet är med de planerade kompletterande åtgärderna och bygger på formuleringar i andra unionsinstrument.

Artikel 1 - Syfte

I artikel 1 anges att syftet med detta rambeslut är att komplettera bestämmelserna i direktiv 2003/.../EG med lämpliga straffrättsliga tillämpningsföreskrifter. Tillämpningsområdet för detta rambeslut är alltså med nödvändighet detsamma som för direktivet. Det gäller olagliga utsläpp av förorenande ämnen från fartyg i den mening som avses i direktivet, dvs. i huvudsak bestraffning av olagliga utsläpp av oljeföroreningar och av skadliga flytande ämnen i bulk i alla vatten som omfattas av en medlemsstats jurisdiktion (inre vatten, territorialhav, internationella sund som omfattas av reglerna för oskadlig genomfart, den exklusiva ekonomiska zonen) och på det fria havet, från ett fartyg, havsgående fartyg, oberoende av flagg, av alla slag som används i den marina miljön, däri inbegripet bärplansbåtar, svävare, undervattensfartyg och flytande farkoster.

Begränsningen till straffrätten utesluter för övrigt alla civila eller administrativa kompletterande åtgärder.

Artikel 2 - Definitioner

I artikel 2 anges att de definitioner som upptas i direktiv 2003/.../EG är samma som i detta rambeslut. Detta beror på att rambeslutet kompletterar direktiv 2003/.../EG. Definitionerna av olagliga utsläpp, som hänvisar till normerna i MARPOL 73/78, förorenande ämnen, även oljeföroreningar och skadliga flytande ämnen, samt av fartyg och fysiska och juridiska personer i detta rambeslut återfinns alltså i artikel 2 i direktiv 2003/.../EG.

Artikel 3 - Tillämpning av påföljder

I enlighet med direktiv 2003/.../EG skall olagliga utsläpp av förorenande ämnen som begås avsiktligen eller av grov oaktsamhet, i enlighet med artikel 6 i det direktivet, göras till brottsliga handlingar som skall beläggas med effektiva, proportionerliga och avskräckande påföljder, i förekommande fall, straffrättsliga påföljder. Påföljderna för fysiska personer får enligt samma bestämmelse, vid grova brott, inbegripa frihetsberövande. I artikel 6 föreskrivs också att påföljderna kan vara böter, både för fysiska och juridiska personer, vilket förmodligen oftast kommer att bli fallet mot bakgrund av aktuell nationell praxis.

Artikel 3 i detta rambeslut innehåller tillämpningsföreskrifter för de påföljder som föreskrivs i direktivet. Denna bestämmelse gäller dock endast själva påföljderna. Alltså behandlas inte mer övergripande aspekter, som behandlas i andra sammanhang [7].

[7] Principen om ne bis in idem har nyligen behandlats i ett initiativ från det grekiska ordförandeskapet inför antagande av rådets rambeslut om tillämpningen av denna princip. Återfall i brott kommer att behandlas i det meddelande om tillnärmning av påföljder på det straffrättsliga området som inom kort kommer att läggas fram av kommissionen, och som förmodligen kommer att följas av ett förslag till rambeslut om tillnärmning av brottspåföljder.

Första punkten rör frihetsberövande som, i enlighet med direktiv 2003/.../EG, kan utdömas vid grova brott. En miniminivå för högsta frihetsberövande påföljderna föreskrivs. Denna nivå följer rådets (rättsliga och inrikes frågor) slutsatser av den 25-26 april 2002, i vilka fyra möjliga straffsatser fastställs [8]. Den nivå som avses i detta rambeslut motsvarar tredje nivån i rådets (rättsliga och inrikes frågor) slutsatser. Svårhetsgraden för de brott för vilka frihetsberövande straff kan bli aktuella - det gäller grova fall, enligt direktivet - att det tycks lämpligare att fastställa en harmoniseringströskel som motsvarar den tredje möjliga nivån. Miniminivån på det maximala frihetsberövandet får alltså inte vara lägre än fem års fängelse och högst tio års fängelse. Detta tröskelvärde innebär dock naturligtvis inte att alla kortare frihetsberövande straff är uteslutna i nationell lagstiftning. Det står medlemsstaterna fritt att föreskriva straffsatser med lägre tröskelnivåer, antingen på en skala mellan ett och tre år, eller mellan tre och fem år för överträdelser som inte är försumbara, men inte heller grova, vilka är de enda för vilka det i direktiv 2003/.../EG föreskrivs ett frihetsberövande.

[8] Nivå 1: Maximalt straff på minst 1 till 3 års fängelse. Nivå 2: Maximalt straff på minst 2 till 5 års fängelse. Nivå 3: Maximalt straff på minst 5 till 10 års fängelse. Nivå 4: Maximalt straff på minst 10 års fängelse (fall där det krävs mycket stränga påföljder).

Hur svårhetsgraden skall avgöras i de fall där en frihetsberövande påföljd skall utdömas i enlighet med direktivet anges inte och det är upp till varje medlemsstat att avgöra detta utifrån landets rättstraditioner och -system. I rambeslutet fastställs dock fyra typer av särskilda omständigheter som gör att ett brott skall betraktas som grovt enligt direktivet. Hit hör överträdelser som begås i en kriminell organisation i den mening som avses i den gemensamma åtgärden från 1998 [9] eller som har medfört allvarlig skada för människor eller förorsakat deras död eller som medför väsentliga skador ifråga om luft-, mark- eller vattenkvalitén samt för djur och växter eller delar av dessa.

[9] Gemensam åtgärd av den 21 december 1998 beslutad av rådet på grundval av artikel K 3 i Fördraget om Europeiska unionen om att göra deltagande i en kriminell organisation i Europeiska unionens medlemsstater till ett brott (EGT L 351, 29.12.1998, s. 1).

Kommissionen vill understryka att fast dessa fyra typer av omständigheter nämns i artikeln påverkar detta inte tillämpningen av alla andra omständigheter som anses vara av försvårande art i lagstiftningen i den berörda medlemsstaten. De fyra försvårande omständigheter som nämns i detta rambeslut stämmer med dem som i allmänhet anses vara det på nationell nivå och som redan återfinns i andra EU-instrument. Deltagande i en kriminell organisation är en försvårande omständighet enligt förslaget till rådets rambeslut om angrepp mot informationssystem. [10] Den allvarliga skada som har orsakats brottsoffret är en försvårande omständighet som skall beaktas när det gäller till exempel brottet människohandel. [11] Överträdelser som orsakar väsentliga skador på vattenkvaliteten samt för djur eller växter beaktas i det tidigare nämnda rambeslutet om skydd för miljön genom straffrättsliga bestämmelser, som ett uppsåtligt brott.

[10] Kommissionens förslag (KOM/2002/0173 slutlig), EGT C 203 E, 27.8.2002, s. 109.

[11] Se rambeslutet av 19 juli 2002 om bekämpande av människohandel (EGT L 203, 1.8.2002, s. 1, artikel 3.2 c).

Eftersom det rör sig om ett rambeslut, som är bindande för medlemsstaterna när det gäller de resultat som skall uppnås men ger möjlighet att välja form och tillvägagångssätt för detta, har medlemsstaterna kvar ett visst manöverutrymme vid anpassningen av sin lagstiftning till dessa bestämmelser och vid fastställandet av straffsatserna inom de gränser som föreskrivs i detta rambeslut.

I enlighet med direktiv 2003/.../EG är frihetsberövande påföljder inte alltid, eller inte bara, den lämpligaste påföljden för överträdelser av detta slag, vilket redan har understrukits blir sådana påföljder endast aktuella för de allvarligaste överträdelserna, och det bör inrättas ett harmoniserat avskräckande system för juridiska personer, dels kan ett frihetsberövande kumuleras med en annan påföljd.

I artikel 3.2 behandlas alltså harmoniseringen av de böter som medlemsstaterna har möjlighet att ålägga utöver, eller i stället för, frihetsberövande påföljder, med tillämpning av direktiv 2003/.../EG, i enlighet med varje medlemsstats rättstraditioner och -system.

Vi eftersträvar en tillnärmning av nivåerna utan att tvinga en medlemsstat vars rättssystem inte föreskriver minimipåföljder att anta dem. Ett system för minimiskalor för högsta påföljder har fastställts, som i princip liknar slutsatserna från rådet (rättsliga och inrikes frågor) om frihetsberövande.

I stället för att sätta fasta beloppsgränser, vilkas värde kan förändras med fluktuationer i penningvärde, vilket inte med nödvändighet motsvarar kravet på proportionalitet i artikel 6 i direktiv 2003/.../EG, [12] föreskrivs att man använder sig av en viss procentsats av omsättningen eller de totala tillgångarna. Detta system används i andra rättsakter inom gemenskapsrätten, särskilt inom konkurrensrätten. [13] Begreppet "totala tillgångar" skall förstås som ett alternativ till omsättningen. Det är avsett att täcka fysiska personer som saknar omsättning och juridiska personer utan vinst. Innebörden av begreppet skall fastställas utifrån nationell lagstiftning.

[12] Det bör också noteras att kommissionen för skydd av Östersjöns marina miljö (Helsingforskommissionen, HELCOM) utanför det straffrättsliga regelverket, har föreskrivit en sådan harmoniserad nivå för administrativa avgifter (HELCOM-rekommendation 19/14). I denna rekommendation föreskrivs minimiböter för alla överträdelser som nämns i bilagorna till MARPOL 73/78. Vad gäller olagliga utsläpp av olja eller andra skadliga flytande ämnen, som omfattas av direktiv 2003/.../EG är denna nivå 1500 SDR (särskilda dragningsrätter, en räkneenhet som fastställts av Internationella valutafonden), vilket motsvarar ungefär 1 900 euro vid tidpunkten för detta förslag till rambeslut.

[13] Se artikel 23 i rådets förordning (EG) nr 1/2003 av den 16 december 2002 om tillämpning av konkurrensreglerna i artiklarna 81 och 82 i fördraget (EGT L 1, 4.1.2003, s. 1).

Två påföljdsnivåer föreskrivs. Den första, 1 % till 10 % av omsättningen, gäller fall som inte med nödvändighet skall leda till frihetsberövande påföljder i enlighet med artikel 6.4 i direktivet när en fysisk person är berörd: det gäller fall som inte anses vara de grövsta i den nationella lagstiftningen. Dessa fall omfattas inte av den harmonisering som tillämpas på föregående punkt eftersom det inte föreskrivs i direktivet att påföljdsnivån för dem skall vara frihetsberövande. Den andra, 10 till 20 % av omsättningen, gäller grövre fall som kan leda till frihetsberövande i enlighet med artikel 6.4 i direktiv 2003/.../EG. Det gäller alltså fall för vilka det i föregående punkt föreskrivs en påföljd på minst mellan fem och tio års frihetsberövande (artikel 3.1 i rambeslutet).

Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 6.5 b i direktiv 2003/.../EG om förverkande av vinning som härrör från brott, får medlemsstaterna föreskriva att vid utdömning av bötesbelopp enligt denna bestämmelse skall hänsyn tas till vilken vinning som gjorts genom brottet.

Artikel 4 - Domsrätt

Eftersom det här rambeslutet skall komplettera direktiv 2003/.../EG fastställs domsrätten för överträdelser enligt direktivet, som behandlas i artikel 4, genom hänvisning till direktivets tillämpningsområde i artikel 3.

Varje medlemsstat skall enligt denna bestämmelse vidta nödvändiga åtgärder för att fastställa sin behörighet för överträdelser som begås

a) på en medlemsstats inre vatten, inbegripet hamnar,

b) dess territorialhav,

c) sund som används för internationell sjöfart och som omfattas av reglerna för transitpassage, i enlighet med Förenta nationernas havsrättskonvention från 1982, del III, kapitel 2, i den mån en medlemsstat har jurisdiktion över sådana sund,

d) en medlemsstats exklusiva ekonomiska zon, fastställd i enlighet med internationell rätt och

e) det fria havet.

Artikel 8, om samarbete mellan medlemsstaterna, kompletterar denna bestämmelse genom att föreskriva samordning av utredningar mellan medlemsstater och kriterier för lösning av eventuella behörighetskonflikter som uppstår vid tillämpningen av artikel 4.

Artikel 5 - Brottsutredningar i hamnstaten

Syftet med artikel 5 är att komplettera artikel 4 i direktiv 2003/.../EG om fartyg som befinner sig i en hamn i en medlemsstat. Med tillämpning av den förstnämnda artikeln skall de behöriga myndigheterna, oftast hamnmyndigheterna göra ett antal kontroller. Om dessa ger anledning till misstanke om att en överträdelse har begåtts skall behöriga rättsliga myndigheter informeras.

I artikel 5.1 anges att de rättsliga myndigheterna då skall inleda en brottsundersökning.

Räckvidden för utredningsbefogenheterna för de nationella myndigheterna i den stat i vars hamn ett fartyg återfinns som misstänks för att vara inblandat i utsläpp av förorenande ämnen i enlighet med artikel 3.1 i direktiv 2003/.../EG räknas därefter upp i artikelns andra punkt. Dessa bestämmelser motsvarar i allt väsentligt liknande bestämmelser i havsrättskonventionen. Utredningen kan gälla allt relevant material och omfatta inspektioner ombord, vittnesförhör samt fotobevis och ämnesprover (ej uttömmande uppräkning).

Artikel 6 - Gemensamma utredningsgrupper

Enligt artikel 6 skall medlemsstaterna vidta de åtgärder som är nödvändiga för att följa upprätta gemensamma utredningsgrupper i enlighet med rambeslutet av den 13 juni 2002. [14] Syftet med denna bestämmelse är att garantera ett närmare samarbete mellan de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna vid genomförandet av utredningarna. Eftersom överträdelser som omfattas av direktiv 2003/.../EG är av gränsöverskridande art är samordningen av utredningarna ofta svår. Detta är desto allvarligare eftersom problemet med föroreningar som orsakas av fartyg ju kräver snabba, nästan omedelbara insatser från behöriga myndigheter, bland annat för att effektivt samla in bevis, vilka är särskilt förgängliga om det rör sig om olja eller andra skadliga flytande ämnen.

[14] Rådets rambeslut av den 13 juni 2002 om gemensamma utredningsgrupper (EGT L 162, 20.6.2002, s. 1).

Rambeslutet av den 13 juni 2002 ger den nödvändiga ramen för att inrätta sådana gemensamma utredningsgrupper. En modell för överenskommelser för att inrätta dessa utredningsgrupper, som för närvarande diskuteras inom rådet, är avsedd att underlätta inrättandet av dem. Europol kommer naturligtvis att vara behörigt att delta i sådana gemensamma utredningsgrupper, så snart som det protokoll som ger organet sådan behörighet har trätt i kraft [15].

[15] Rådets akt av den 28 november 2002 om utarbetande av ett protokoll om ändring av konventionen om upprättandet av en europeisk polisbyrå (Europolkonventionen) och protokollet om privilegier och immunitet för Europol, medlemmarna i organen, dess biträdande direktörer och dess tjänstemän (EGT C 312, 16.12.2002, s. 1).

Artikel 7 - Lagföring

Artikel 7 återger i allt väsentligt bestämmelserna i havsrättskonventionen, som samtliga medlemsstater har undertecknat.

Eftersom artikeln direkt bygger på ett internationellt instrument införs här för första gången principen om obligatoriskt åtal i ett EU-instrument, dock inom strikta ramar.

Eftersom denna princip kan strida mot principen om fakultativt åtal, som tillämpas i vissa medlemsstater, anges att lagföring skall ske i enlighet med den berörda medlemsstatens "nationella lagstiftning" då "tillräckliga bevis" föreligger. En medlemsstat som tillämpar principen om fakultativ lagföring skulle alltså inte vara bunden av denna bestämmelse. En medlemsstat som inte tillämpar principen om fakultativ lagföring är emellertid inte skyldig att införa en bestämmelse om obligatorisk lagföring om det inte föreligger tillräckliga bevis.

I artikeln anges vidare att bestämmelsen skall tillämpas "utan att det påverkar artikel 8" om samarbete mellan medlemsstaterna. På detta sätt vill man skapa en viss samordning för att kunna centralisera lagföringen.

Artikel 8 - Samarbete mellan medlemsstaterna

Artikel 8 gäller behovet av att medlemsstaterna i så stor utsträckning som möjligt bistår varandra och att de samråder med varandra när en överträdelse faller under flera medlemsstaternas domsrätt.

Liksom i andra EU-instrument [16] hänvisas därför i punkt 1 mycket generellt till konventioner, bilaterala eller multilaterala avtal eller andra gällande överenskommelser. Bestämmelserna i havsrättskonventionen är särskilt relevanta i detta sammanhang, eftersom artikel 228 föreskriver ett system för suspension och begränsningar i inledandet av rättsliga förfaranden.

[16] Se till exempel artikel 11 i rådets rambeslut av den 28 maj 2001 om bekämpning av bedrägeri och förfalskning som rör andra betalningsmedel än kontanter (EGT L 149, 2.6.2001, s.1).

Enligt punkt 2 skall medlemsstaterna samarbeta för att besluta vilken av dem som skall lagföra lagöverträdarna då flera medlemsstater faktiskt är behöriga att lagföra på grundval av samma omständigheter. Syftet är att om möjligt centralisera lagföringen till en enda medlemsstat. Medlemsstaterna kan i detta syfte använda sig av varje organ eller mekanism inom Europeiska unionen för att underlätta samarbetet mellan sina behöriga myndigheter och samordningen av deras åtgärder. De kan särskilt vända sig till Eurojust, som inrättades genom rambeslutet av den 28 februari 2002. [17]

[17] Rådets rambeslut av den 28 februari 2002 om inrättande av Eurojust för att stärka kampen mot grov brottslighet (EGT L 63, 6.3.2002, s.1).

I punkt 3 i denna bestämmelse finns en förteckning över behörighetskriterier i prioritetsordning med avseende på tillämpningen av punkt 2. Förteckningen omfattar de behörighetskriterier som finns i havsrättskonventionen eller andra rambeslut, särskilt det som gäller skydd för miljön genom straffrättsliga bestämmelser. Där tas i prioritetsordning hänsyn till följande former av anknytning:

a) Den medlemsstat i vars havsområde överträdelsen har begåtts (dvs. inre vatten, inbegripet hamnar, territorialhav, medlemsstatens exklusiva ekonomiska zon samt de sund som denna medlemsstat har jurisdiktion över).

b) Den medlemsstat där det åtminstone finns risk för föroreningar när överträdelsen har begåtts på det fria havet.

c) Den medlemsstat genom vars inre vatten ett fartyg passerar, oavsett var överträdelsen har begåtts, inom de gränser som fastställs i artikel 3.1 i direktiv 2003/.../EG.

d) Den medlemsstat där gärningsmannen eller gärningsmännen är medborgare eller har hemvist.

e) Den medlemsstat där den juridiska person för vars vinning överträdelsen har begåtts har sitt huvudkontor.

f) Den medlemsstat som är flaggstat för det fartyg som har begått överträdelsen.

Formuleringen är baserad på tidigare EU-rättsakter. [18]

[18] Se särskilt artikel 9.2 i rambeslutet av den 13 juni 2002 om bekämpande av terrorism (EGT L 164, 22.6.2002, s.3).

Artikel 9 - Spridning av uppgifter

I artikel 9 föreskrivs att medlemsstaterna skall utbyta uppgifter av två slag.

De två första punkterna i artikeln avser upplysningar som syftar till att förebygga föroreningar eller deras utbredning. Dessa uppgifter måste självfallet utbytas omedelbart.

Enligt punkt 3 skall medlemsstaterna i första hand underrätta flaggstaten, men även andra berörda medlemsstater, om varje åtgärd som vidtagits enligt detta rambeslut. Även här är det viktigt med snabb information. Kravet på snabbhet är dock mindre än i punkt 1. Därför har man föredragit uttrycket "utan dröjsmål" framför "omedelbart" som används i de första punkterna.

Hur dessa upplysningar skall lämnas är med avsikt inte angivet. Det är upp till varje medlemsstat att fatta sådana beslut med hänsyn till kraven på en omedelbar och snabb insats.

Artikel 10 - Utnämning av kontaktpunkter

Artikel 10 syftar till att underlätta informationsutbyte genom utnämning av operationella kontaktpunkter. Medlemsstaterna kan i detta avseende använda befintliga samarbetsmetoder. Bestämmelsen är viktigt för att det straffrättsliga samarbetet skall bli effektivt.

Enligt punkt 2 skall medlemsstaterna informera rådets generalsekretariat och kommissionen om vilka kontaktpunkter som de utnämner, eftersom rådets generalsekretariat skall vidarebefordra dessa upplysningar till övriga medlemsstater.

Artikel 11 - Territoriell tillämpning

I artikeln anges att det territoriella tillämpningsområdet för rambeslutet är det som gäller för direktiv 2003/.../EG. Det visar återigen att rambeslutet och direktivet kompletterar varandra. Bestämmelserna i artikel 299 i EG-fördraget, som inte har någon motsvarighet i EU-fördraget, gäller således.

Artikel 12 - Genomförande

Artikel 12 avser genomförandet och uppföljningen av rambeslutet. Medlemsstaterna skall senast den 31 december 2004 vidta nödvändiga åtgärder för att följa rambeslutet.

Senast samma dag skall medlemsstaterna till rådets generalsekretariat och till kommissionen överlämna texten till de bestämmelser genom vilka skyldigheterna enligt detta rambeslut införlivas med deras nationella lagstiftning. Inom ett år skall rådet, på grundval av dessa upplysningar och en skriftlig rapport från kommissionen, kontrollera att medlemsstaterna har följt rambeslutet.

Artikel 13 - Ikraftträdande

I artikel 13 föreskrivs att rambeslutet skall träda i kraft samma dag som det offentliggörs i Europeiska unionens officiella tidning.

2003/0088 (CNS)

Förslag till RÅDETS RAMBESLUT om förstärkning av det straffrättsliga regelverket för bestraffning av föroreningar orsakade av fartyg

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA RAMBESLUT

med beaktande av Fördraget om Europeiska unionen, särskilt artikel 29, artikel 31 och artikel 34.2 b i detta,

med beaktande av kommissionens förslag, [19]

[19] EUT C [...], [...], s.[...]

med beaktande av Europaparlamentets yttrande, [20] och

[20] EUT C [...], [...], s.[...]

av följande skäl:

(1) Såväl i rådets och kommissionens handlingsplan för att på bästa sätt genomföra bestämmelserna i Amsterdamfördraget om upprättande av ett område med frihet, säkerhet och rättvisa [21] som i slutsatserna från Europeiska rådets möte i Tammerfors den 15-16 oktober 1999 (punkt 48) [22] efterlyses lagstiftningsåtgärder mot miljöbrott, bland annat gemensamma påföljder och jämförbara förfarandegarantier.

[21] EGT C 19, 23.1.1999, s. 1, punkt 18.

[22] http://ue.eu.int/fr/Info/eurocouncil/ index.htm.

(2) Den 13 mars 2002 antog kommissionen därför ett förslag till direktiv om skydd för miljön genom strafflagstiftning [23] som föreskriver att medlemsstaterna skall se till att vissa handlingar är straffbara, om de begås uppsåtligen eller av grov oaktsamhet och om de strider mot bestämmelser i den gemenskapslagstiftning till skydd för miljön som anges i direktivets bilaga eller mot bestämmelser som medlemsstaterna har antagit för att följa denna gemenskapslagstiftning.

[23] EGT C 180 E, 26.6.2001, ändrat förslag framlagt 30.9.2002 (EGT C 20 E, 28.1.2003, s. 284).

(3) Kampen mot föroreningar som orsakas av fartyg, avsiktligt eller av grov oaktsamhet, är en prioriterad EU-fråga. Av slutsatserna från Europeiska rådets möte i Köpenhamn den 12-13 december 2002 (punkt 32-34) och uttalandet från rådets möte (rättsliga och inrikes frågor) den 19 december 2002 efter oljetankern Prestiges förlisning framgår att unionen är fast besluten att anta de åtgärder som behövs för att undvika nya skador.

(4) Det är därför nödvändigt med en tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning, vilket kommissionen redan har påpekat i sitt meddelande till Europaparlamentet och rådet om ökad sjösäkerhet med anledning av oljetankern Prestiges förlisning. [24]

[24] Meddelande av den 3 december 2002, KOM (2002) 681 slutlig.

(5) Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/.../EG om föroreningar orsakade av fartyg och införandet av påföljder, inbegripet brottspåföljder, för föroreningsbrott [25] syftar till en sådan tillnärmning när det gäller definitionen av brott samt medhjälp, medverkan och anstiftan till brott å ena sidan och typer av påföljder, inbegripet brottspåföljder i tillämpliga fall å den andra. Direktivet innehåller även vissa tekniska och operativa kompletterande åtgärder.

[25] EGT C [...], [...], s.[...]

(6) För att komplettera dessa bestämmelser bör det ske en tillnärmning, bland annat i fråga om straffsatser för fysiska eller juridiska personer som har begått eller är ansvariga för överträdelser, enligt slutsatserna från rådets möte (rättsliga och inrikes frågor) den 25-26 april 2002.

(7) Dessutom bör man införa bestämmelser för att underlätta brottsutredningar. Medlemsstaterna bör vid behov kunna upprätta gemensamma utredningsgrupper i vilka Europol deltar.

(8) Bestämmelser om samarbete bör införas för att garantera att de överträdelser som avses i direktiv 2003/.../EG kan lagföras på ett effektivt sätt. Europeiska unionen bör därför komplettera de resultat som redan uppnåtts inom regionala och internationella organisationer. Förenta Nationernas havsrättskonvention från 1982, som har undertecknats av samtliga EU-stater och Europeiska gemenskapen, är särskilt viktig i detta sammanhang.

(9) För att samarbetet mellan medlemsstaterna skall bli så effektivt som möjligt krävs att medlemsstaterna snabbt överför upplysningar till varandra. Operativa kontaktpunkter bör därför utses och fastställas.

(10) Eftersom målen för den föreslagna åtgärden inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna och de därför, på grund av åtgärdens omfattning eller verkningar, bättre kan uppnås på unionsnivå, kan unionen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördraget. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går rambeslutet inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå dessa mål.

(11) Detta rambeslut respekterar de grundläggande rättigheter och iakttar de principer som fastställs framför allt i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1 Syfte

Syftet med detta rambeslut är att komplettera bestämmelserna i direktiv 2003/.../EG genom lämpliga straffrättsliga tillämpningsföreskrifter.

Artikel 2 Definitioner

I detta rambeslut används definitionerna i artikel 2 i direktiv 2003/.../EG.

Artikel 3 Tillämpning av påföljder

1. När det gäller fysiska personer skall varje medlemsstat vidta nödvändiga åtgärder för att försäkra sig om att maximistraffet för de överträdelser som avses i artikel 6.1 i direktiv 2003/.../EG är minst fem till tio års fängelse vid de allvarligaste överträdelserna i enlighet med artikel 6.4 i direktiv 2003/.../EG, bland annat i följande fall:

a) När överträdelsen har begåtts inom en kriminell organisation i den mening som avses i den gemensamma åtgärden 98/733/RIF av den 21 december 1998 om att göra deltagande i en kriminell organisation i Europeiska unionens medlemsstater till ett brott. [26]

[26] EGT L 351, 29.12.1998, s. 1.

b) När överträdelsen har orsakat dödsfall eller allvarliga personskador.

c) När överträdelsen har orsakat väsentliga skador på vattenkvaliteten.

d) När överträdelsen har orsakat väsentliga skador på djur eller växter eller delar av dessa.

2. När det gäller fysiska och juridiska personer skall varje medlemsstat vidta nödvändiga åtgärder för att försäkra sig om att de överträdelser som avses i artikel 6.1 i direktiv 2003/.../EG i enlighet med artikel 6.5 a beläggs med bötesstraff eller administrativa avgifter som inte får understiga

a) 1 till 10 procent av den totala omsättningen under närmast föregående bokföringsår eller de totala tillgångarna under föregående år i andra fall än de mest allvarliga,

b) 10 till 20 procent av den totala omsättningen under närmast föregående bokföringsår eller de totala tillgångarna under närmast föregående år i de allvarligaste fallen, bland annat de som nämns i punkt 1.

Artikel 4 Domsrätt

Varje medlemsstat skall vidta nödvändiga åtgärder för att kunna utöva sin domsrätt med avseende på de överträdelser som avses i artikel 6.1 i direktiv 2003/.../EG i de fall som avses i artikel 3 i samma direktiv.

Artikel 5 Brottsutredningar i hamnstaten

1. När de behöriga rättsliga myndigheterna i enlighet med artikel 4.3 i direktiv 2003/.../EG underrättas om misstankar om sådana överträdelser i den mening som avses i artikel 6.1 i samma direktiv skall de inleda en brottsutredning.

2. Utredningen skall omfatta alla relevanta omständigheter, däribland inspektioner ombord, vittnesförhör samt bedömning av fotobevis och ämnesprover (ej uttömmande uppräkning).

Artikel 6 Gemensamma utredningsgrupper

Medlemsstaterna skall vid behov vidta nödvändiga åtgärder för att upprätta gemensamma utredningsgrupper i enlighet med rambeslut 2002/465/RIF av den 13 juni 2002 för att utföra brottsutredningar om de överträdelser som avses i artikel 6.1 i direktiv 2003/.../EG.

Artikel 7 Lagföring

Utan att det påverkar artikel 8 skall den stat som kan utöva sin domsrätt i enlighet med artikel 4, utan dröjsmål och enligt sin nationella lagstiftning inleda rättsliga förfaranden mot den som misstänks vara ansvarig för överträdelsen då tillräckliga bevis föreligger.

Artikel 8 Samarbete mellan medlemsstaterna

1. I enlighet med tillämpliga konventioner och gällande multilaterala eller bilaterala avtal eller arrangemang skall medlemsstaterna i största möjliga utsträckning bistå varandra när det gäller förfaranden som rör de överträdelser som avses i artikel 6.1 i direktiv 2003/.../EG.

2. När fler än en medlemsstat har domsrätt och faktisk möjlighet att lagföra på grundval av samma omständigheter skall de berörda medlemsstaterna samarbeta och besluta vilken av dem som skall lagföra lagöverträdarna för att om möjligt centralisera lagföringen till en enda medlemsstat. Medlemsstaterna kan i detta syfte använda sig av varje organ eller mekanism inom Europeiska unionen för att underlätta samarbetet mellan sina behöriga myndigheter och samordningen av deras åtgärder. De skall särskilt vända sig till Eurojust.

3. Hänsyn tas i fallande ordning till följande former av anknytning:

a) Den medlemsstat på vars territorium överträdelsen har begåtts.

b) Den medlemsstat på vars territorium effekterna av överträdelsen visar sig.

c) Den medlemsstat på vars territorium det fartyg som har begått överträdelsen befinner sig i transitpassage.

d) Den medlemsstat där gärningsmannen är medborgare eller fast bosatt.

e) Den medlemsstat på vars territorium den juridiska person för vars vinning överträdelsen har begåtts har sitt huvudkontor.

f) Den medlemsstat som är flaggstat för det fartyg från vilket överträdelsen har begåtts.

4. Vid tillämpningen av punkt 3 avses med territorium det område som avses i artikel 3.1 a-3.1 d i direktiv 2003/.../EG.

Artikel 9 Spridning av information

1. Om en medlemsstat underrättas om att en av de överträdelser som avses i artikel 6.1 i direktiv 2003/.../EG har begåtts eller om risken för att en sådan överträdelse begås som orsakar eller kan orsaka omedelbara föroreningar skall medlemsstaten omedelbart informera de andra medlemsstater som kan drabbas av dessa skador och kommissionen.

2. Om en medlemsstat underrättas om att en av de överträdelser som avses i artikel 6.1 i direktiv 2003/.../EG har begåtts eller om risken för att en sådan överträdelse begås som kan falla under en av medlemsstaternas domsrätt skall medlemsstaten omedelbart informera den sistnämnda medlemsstaten.

3. Medlemsstaterna skall utan dröjsmål underrätta flaggstaten eller varje annan berörd medlemsstat om de åtgärder som vidtagits enligt detta rambeslut, särskilt artiklarna 4, 5, 6 och 7.

Artikel 10 Utseende av kontaktpunkter

1. Varje medlemsstat skall utse operativa kontaktpunkter för utbyte av information i enlighet med detta rambeslut, bland annat för insamling av bevis.

2. Varje medlemsstat skall underrätta kommissionen om vilken eller vilka myndigheter som fungerar som kontaktpunkt enligt punkt 1. Kommissionen skall underrätta övriga medlemsstater om dessa kontaktpunkter.

Artikel 11 Territoriell tillämpning

Det territoriella tillämpningsområdet för detta rambeslut är det som gäller för direktiv 2003/.../EG.

Artikel 12 Genomförande

1. Medlemsstaterna skall senast den 31 december 2004 vidta nödvändiga åtgärder för att följa rambeslutet.

2. Senast samma dag skall medlemsstaterna till rådets generalsekretariat och till kommissionen överlämna texten till de bestämmelser genom vilka skyldigheterna enligt detta rambeslut införlivas med deras nationella lagstiftning. Baserat på en rapport som upprättas på grundval av denna information och på en skriftlig rapport från kommissionen skall rådet senast den 31 december 2005 bedöma i vilken utsträckning medlemsstaterna har vidtagit nödvändiga åtgärder för att följa rambeslutet.

Artikel 13 Ikraftträdande

Detta rambeslut träder i kraft samma dag som det offentliggörs i Europeiska unionens officiella tidning.

Utfärdat i Bryssel den [...]

På rådets vägnar

Ordförande