[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 10.5.2006

KOM(2006) 212 slutlig

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPEISKA RÅDET

Perioden av eftertanke och plan D

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPEISKA RÅDET

Perioden av eftertanke och plan D

*****

1. Inledning

Under senare år har vi upplevt en ny debatt om Europa. Den inleddes av européerna själva, men Europeiska unionen har försökt ge debatten riktning och fokus. I december 2001, ett år efter Nicefördraget, antog Europeiska rådet en deklaration om Europeiska unionens framtid genom vilken unionen skall bli mer demokratisk, öppen och effektiv.

Deklarationen kallas ”Laeken-deklarationen” och innehöll planer på en konstitution för Europa. Den resulterade i ett konvent med företrädare för såväl regeringar och parlament från hela Europa som EU-institutioner. I deklarationen kom man överens om att utarbeta en konstitution för Europa. Detta utgjorde grunden för den text som antogs i oktober 2004 och undertecknades i Rom av samtliga medlemsstaters stats- och regeringschefer.

Våren 2005, när tio medlemsstater redan hade godkänt konstitutionen, förkastades den av Frankrikes och Nederländernas väljare. Även om orsakerna bakom detta folkomröstningsresultat naturligtvis är komplexa, sprider opinionsmätningar ett visst ljus över varför väljarna röstade på detta sätt och deras attityder visavi den europeiska integrationen [1] . Det som främst påverkade nej-röstarnas val i båda länder var oron för landets ekonomiska och sociala situation. I Frankrike hänvisade nej-röstarna först och främst till socioekonomiska aspekter för att förklara sitt val: Oro för negativa effekter på sysselsättningen, det rådande ekonomiska läget och situationen på arbetsmarknaden, uppfattningen att konstitutionen har en alltför liberal inriktning och saknar en tydlig social profil. I Nederländerna förefaller många nej-röstare ha saknat tillräcklig kunskap om konstitutionens faktiska inverkan och innebörd samt ha varit rädda för att förlora självbestämmande. Ingenting tyder emellertid på en minskning av stödet för Europeiska unionen som helhet: 88 % av fransmännen och 82 % av nederländarna hade fortfarande en positiv bild av unionen.

Efter de negativa folkomröstningsresultaten antog Europeiska rådet en deklaration om ratificering av fördraget om upprättande av en konstitution för Europa, där stats- och regeringscheferna efterlyste en period av eftertanke, under vilken en bred debatt skulle äga rum i varje EU-land. Denna debatt skulle inbegripa medborgarna, det civila samhället, arbetsmarknadens parter, de nationella parlamenten och de politiska partierna. EU-institutionerna, särskilt kommissionen, uppmanades att lämna sitt bidrag till denna debatt.

Samtidigt fortgick ratificeringsprocessen i flera medlemsstater. Sedan juni 2005 har fem länder antagit konstitutionen – den finländska riksdagen väntas lämna sitt slutliga godkännande inom de kommande månaderna. Snart kan 16 medlemsstater ha ratificerat konstitutionen.

I oktober 2005 lade kommissionen fram en ”plan D”, där D står för demokrati, dialog och debatt [2] . Därigenom fick debatten om Europas framtid ny kraft genom att gynna nya sätt att få med medborgarna i debatten.

Plan D drevs fram av resultaten i de franska och nederländska folkomröstningarna, men den är varken en insats för att rädda konstitutionen eller begränsad i tiden till perioden av eftertanke. Den är snarare utgångspunkten för en långvarig demokratisk reformprocess. Den politiska drivkraften är att göra medborgarna mer delaktiga i EU-politiken, att göra politiken begriplig och relevant för dem samt att göra EU-institutionerna ansvariga och tillförlitliga för dem som de är satta att tjäna. Om påtagliga och varaktiga resultat skall kunna uppnås, kommer denna process att ta tid, vilket kräver ett genuint engagemang främst av medlemsstaterna, men också av EU-institutionerna. Om detta blir en framgång kommer slutligen att avgöras av EU:s förmåga och vilja att lyssna, behandla responsen från medborgarna och slutligen leverera politiska resultat.

Det bör påminnas om att det är medlemsstaterna som främst ansvarar för att organisera debatter på nationell, regional och lokal nivå. Kommissionens roll i plan D är att hjälpa till med att strukturera debatten och, om nödvändigt, förse medlemsstaterna med ekonomiskt och organisatoriskt stöd. En övergripande sammanfattning av de plan D-åtgärder som genomfördes av kommissionen mellan oktober 2005 och april 2006 presenteras i bilaga I.

Intensiteten i debatten om Europas framtid har varierat avsevärt mellan medlemsstaterna. Detta är delvis en naturlig reaktion eftersom medlemsstaterna har nått olika långt i sin ratificering – medlemsstater som ratificerat har redan haft sin debatt. De är begripligt nog mindre intresserade av att ta nya initiativ och deras medborgare är mindre nyfikna på kommande steg.

Tack vare perioden av eftertanke kommer en övergripande bedömning av de nationella debatterna att göras i juni 2006. I detta meddelande presenteras en sammanfattning av debatterna, med särskild hänvisning till de lärdomar man kan dra av plan D. Det innehåller också uppgifter från en särskild opinionsundersökning om Europas framtid från Eurobarometer [3] . Dessa slutsatser bifogas En agenda för EU-medborgarna – EU skall visa resultat som kommissionens bidrag till Europeiska rådet om Europas framtid [4] .

2. Frågor som tagits upp i debatterna

2.1. Europas ekonomiska och sociala utveckling

Eurobarometerundersökningen omfattade frågor formulerade för att bedöma den allmänna inställningen bland européerna. Undersökningen visar att européerna i allmänhet tycker om att bo i sina respektive länder och att de i allmänhet är nöjda med både sitt familjeliv och sina arbeten. I allmänhet har de emellertid en pessimistisk framtidssyn som domineras av oro för de ekonomiska och sociala utsikterna. Arbetslösheten , särskilt bland ungdomar är alltjämt ett centralt orosmoment.

Globaliseringens inverkan är en central fråga i alla nationella debatter och Internetdiskussioner. Bland de diskuterade frågorna finns såväl effekten på sysselsättningen och välståndet som behovet av ökad konkurrenskraft och produktivitet i ett samhälle med allt högre medelålder.

Företrädare för media, fackföreningar, ungdomar och den privata sektorn framhåller att Europeiska unionen associeras med globalisering . Detta är kopplat till en oro för att globaliseringen kan ha en negativ effekt på det sociala skyddsnätet och öka välståndsklyftorna. Eurobarometern visar emellertid en viss jämvikt mellan attityderna i förhållande till globaliseringen, även om de som ser den som en möjlighet för nationella företag (37 %) är klart färre än de som ser den som ett hot mot sysselsättningen och företagen (47 %). Den bristande dynamiken i den europeiska ekonomin kritiseras starkt i många länder.

Oron i fråga om det sociala skyddsnätet gällde främst pensionsreformer, social trygghet samt hälso- och sjukvård. Trots att liberaliseringen av tjänstesektorn har en framskjuten position i EU:s politik, betonas den inte av medborgarna. Medborgarna förefaller i allmänhet vilja att Europeiska unionen använder den europeiska sociala modellen för att försöka skydda dem mot globaliseringens negativa sidoeffekter , men de ser få konkreta åtgärder vidtas.

Fri rörlighet för arbetstagare har varit en känslig fråga i nästa alla nationella debatter. I vissa gamla medlemsstater finns alltjämt en oro för att en öppning av arbetsmarknaden för arbetstagare från de nya medlemsstaterna skall leda till färre arbetstillfällen och sänkta löner. Samtidigt uppfattar medborgarna i de nya medlemsstaterna alltjämt kvarvarande begränsningar av arbetskraftens fria rörlighet som att de förvägras en av unionens grundläggande friheter.

I de nya medlemsstaterna ansågs ytterligare två frågor betydelsefulla. För det första var utsikterna att komma med i euroområdet ett viktigt mål för de flesta medborgare. För det andra var tillämpningen av Schengensystemet en källa till oro, eftersom det kan leda till nya barriärer mot medlemsstaternas grannländer.

2.2. Europeiska unionen och dess roll

De nationella debatterna förefaller bekräfta de opinionsundersökningar som visar att medlemskapet i Europeiska unionen i allmänhet uppfattas som något positivt. Opinionsundersökningar visar emellertid ett minskande stöd i de flesta medlemsstaterna under de senaste månaderna, särskilt i Österrike, Finland och Storbritannien.

Medborgare i flera nya medlemsstater ifrågasätter både det egna landets roll i Europeiska unionen och förhållandena mellan gamla och nya medlemsstater.

EU-finansiering och tillgången till struktur- och sammanhållningsfonder diskuterades ofta i debatterna. De uppfattas vanligen som en positiv möjlighet, men kritiseras ibland för byråkrati. Den minskande EU-finansieringen leder särskilt till oro i Spanien, där man har en känsla av att förlora efter den senaste utvidgningen. Samtidigt är medborgare i länder som Sverige och Storbritannien kritiska mot ett system som de uppfattar som en orättvis belastning.

Freden mellan medlemsstaterna och den inre marknaden uppfattas som EU:s mest positiva landvinningar . Opinionsundersökningar visar också att medborgarna är välvilligt inställda till unionens ansträngningar att utveckla samarbetet på området forskning och innovation samt främja lika behandling av män och kvinnor. Som allmänt positivt uppfattas dessutom unionens arbete med frågor som rör den allmänna säkerheten, exempelvis miljösäkerhet, livsmedelssäkerhet, transportsäkerhet och passagerares rättigheter samt energitillförsel – denna uppfattning är särskilt stark i vissa medlemsstater. Understundom har också behovet av en gemensam politik avseende immigration och asyl, skattereformer, utbildning, den europeiska identiteten och kulturella mångfalden debatterats. Samma sak gäller konsumenträttigheter och jordbrukssektorns framtid.

Medborgarna är mer kritiska mot vad de uppfattar som en överreglering , överdrivet detaljerad lagstiftning och byråkrati. Bilden av ett avlägset EU som lägger sig i alltig förblir stark. I många länder gäller de kritiska kommentarerna både det demokratiska underskottet och de Europeiska institutionernas bristande öppenhet. I många fall efterlyses en större delaktighet för medborgarnas i beslutsprocessen.

Dessutom anser medborgarna i flera länder att kommissionen inte behandlar alla medlemsstater lika . Denna uppfattning är starkast företrädd i små länder, där man anser att reglerna om alltför stora underskott i statsfinanserna eller konkurrensreglerna inte tillämpas rättvist. Samma uppfattning gäller tillämpningen av gemenskapslagstiftningen.

Opinionsundersökningar har visat på en mycket bristfällig kunskap om och förståelse för hur unionen fungerar , dess institutioner och deras roll. Men det föreligger en efterfrågan på kunskap, och under de senaste månaderna har kommissionens representationer i medlemsstaterna noterat en ökad efterfrågan bland studenter på information om studie- och utbytesprogram i andra medlemsstater.

Språkfrågan tycks inte ha spelat någon viktig roll i de nationella debatterna, men framträdde tydligt som en central fråga inom ”Debate Europe”, där folk direkt konfronteras med utmaningen att kommunicera med medborgare från en annan kulturell miljö. I dessa diskussioner efterlyste de flesta deltagare ett gemensamt andraspråk för alla EU-medborgare.

Debatten visade hur vissa frågor var viktiga i en del medlemsstater och av begränsat intresse på annat håll: Österrikarna diskuterade utländska studenters tillgång till österrikiska universitet och transittrafik genom Alperna, medan subsidiaritetsfrågan ofta aktualiserades i regionala tyska debatter. I Danmark diskuteras möjligheten att överge de danska undantagen. EU:s reaktion i samband med Muhammedteckningarna debatteras också flitigt, med divergerande uppfattningar om Europeiska unionens reaktion. Slutligen var attityden till Turkiet särskilt viktig på Cypern.

2.3. Gränserna för Europa och dess roll i världen

Utvidgningen är fortfarande en av de mest diskuterade frågorna i debatterna. Genomsnittligen uppfattar 55 % av EU-medborgarna att utvidgningen är positiv. Men 63 % fruktar att en vidare utvidgning skulle öka problemen på de nationella arbetsmarknaderna. Inom EU-15 (de femton medlemsstaterna före den senaste utvidgningen) ansåg de som gav uttryck åt tvivel ibland att tidigare utvidgningar hade gått för långt och för snabbt, samtidigt som de i allmänhet ifrågasatte vidare utvidgning och särskilt Turkiets medlemskap. Dessa medborgare förefaller frukta en identitetsförlust inom ett Europa med otydliga gränser och ökade kulturella skillnader.

Debatternas karaktär skiftade från land till land, med en stark tveksamhet till ytterligare utvidgning i visa fall och en mer positiv attityd i andra (Slovenien och Storbritannien). Historiska och geografiska perspektiv synes påverka medborgarnas uppfattningar i frågan. Vissa länder är mer positiva till Kroatien och västra Balkan än till Turkiet.

I flera länder hänvisar medborgarna till behovet av ett starkt Europa med gemensamma utrikespolitiska initiativ och en mer utvecklad försvars- och säkerhetspolitik samtidigt som i stort sett alla anser att insatser för att främja fred och demokrati i världen bör göras. Finländare och letter gav uttryck åt ett behov av mer samarbete mellan EU och Ryssland. En förbättring av EU:s förmåga till krishantering och intensifiering av de transatlantiska förbindelserna togs upp då och då.

2.4. Hur unionen fungerar: ”Det är dags att gå från ord till handling”

Det finns en tydlig uppfattning om att EU-insatser är viktiga och förknippade med starka förväntningar. Tanken på Europa som ett politiskt projekt för fred och solidaritet samt en plats där man åtnjuter frihet och rättvisa omfattas av de allra flesta medborgarna. För dem är Europeiska unionen väl skickad att försvara den europeiska modellen i världen, bekämpa terrorism och gripas sig an andra säkerhetsutmaningar.

Miljö, livsmedelssäkerhet och energiförsörjning är frågor som medborgarna oroar sig för och områden där de uppfattar de positiva aspekterna av gemenskapsintegrationen. På områden där EU har goda meriter anser den europeiska allmänheten att unionen skall fortsätta med sitt arbete och få ökade befogenheter. Detta gäller särskilt främjandet av demokrati och fred i världen, samarbete inom forskning och innovation samt miljöskydd.

Men det finns också de som anser att unionens sätt att fungera kan bli ett hinder för politiska resultat. Medborgarna är mer kritiska till hur Europeiska unionen agerar än till den politik som förs och de vill bli mer delaktiga i beslutsfattandet. Det finns en önskan om att EU ska agera för att uppnå konkreta resultat på områden där man uppfattar att ett mervärde tillkommer.

I debatterna förefaller medborgarna uppfatta de institutionella frågorna som abstrakta och komplexa och de är mer intresserade av konkret politik med inverkan på deras dagliga liv t.ex. såsom sysselsättning, miljö och energi. Det konstitutionella dilemmat och EU-institutionernas roll var emellertid en viktig fråga inom ”Debate Europe”, där positiva och kritiska bidrag blandades. Den europeiska allmänheten anser också (25 %) att konstitutionen skulle vara av godo för det framtida Europa, en tredjeplacering efter jämförbar levnadsstandard och införandet av euron i samtliga medlemsstater.

3. Sammanfattning

Kommissionens åtagande för demokrati, dialog och debatt kommer inte att överges för att den s.k. perioden av eftertanke löper ut. Kommissionen kommer att fortsätta med att genomföra tretton insatser som beslutades inom plan D i oktober 2005, och den är öppen för att göra nya insatser var och när det anses lämpligt. Därigenom kommer den även fortsättningsvis att vara beroende av såväl nära samarbete med EU-institutionerna och medlemsstaterna som ökade ansträngningar och ett större engagemang från vissa av dem.

Hittills har vi kunnat dra vissa värdefulla lärdomar av perioden av eftertanke. På plussidan är det värt att notera en uppenbar lust att debattera om var Europa skall agera, vilket tydligt visats av de mycket konstruktiva och framåtblickande initiativ som tagits av vissa medlemsstater, i form av offentliga debatter och fora, en aktiv kontakt med nationella parlament, regioner och lokala organ. EU skulle utan tvekan dra nytta av att sådana initiativ togs av fler medlemsstater.

Från EU-institutionernas sida har det interparlamentariska forum som arrangerades av Europaparlamentet och österrikiska förbundsdagen den 8 och 9 maj samt ett antal värdefulla initiativ från Europaparlamentets utskott banat väg för en nödvändig, bred parlamentarisk diskussion och inblandning som därmed fördjupar kopplingen mellan det europeiska projektet, folket och de folkvalda.

På samma sätt har Regionkommittén och Europeiska ekonomiska och sociala kommittén inrättat strukturer som garanterar att regionerna och arbetsmarknadens parter inte bara involveras utan också att deras åsikter beaktas i utformandet av EU-politiken.

Det bör emellertid understrykas att det fortfarande föreligger ett behov av att snarast se dessa initiativ som en permanent funktion i utvecklingen av EU:s angelägenheter samt att därefter garantera strukturer – på europeisk, nationell, regional och lokal nivå – för att möjliggöra återkoppling från medborgarna. Det är särskilt viktigt att få med ungdomar, eftersom de är fast beslutna att spela en större roll i utvecklingen av Europeiska unionen och därmed utveckla sitt aktiva europeiska medborgarskap [5] .

Perioden av eftertanke har visat att medborgarna har relativt ringa kunskap om och ett svalt intresse för hur EU-institutionerna fungerar. Samtidigt har de höga förväntningar på resultat och politiskt innehåll. Detta medför höga krav på att EU-institutionerna blir bättre på att få med medborgarna på alla nivåer inom den politiska processen.

Kommissionen kommer att spela en speciell roll i detta avseende och den kommer – tillsammans med medlemsstaterna och EU-institutionerna som viktiga bidragsgivare – att behöva se till att återkopplen tas på allvar och att lyssnandet följs av konkreta åtgärder. Kommissionen kommer att överväga hur den skall bemöta denna respons och de initiativ som kommer från medborgarna i den politiska processen.

Kommissionen är redo att förse rådet med ytterligare uppgifter, analyser och sammanfattningar av sina fortsatta ansträngningar i detta avseende.

BILAGA

Plan D – övergripande sammanfattning av de åtgärder som vidtagits av kommissionen

Oktober 2005 - april 2006

Utöver hundratals besök i medlemsstaterna, inklusive fler än 100 besök av kommissionens ordförande och ledamöter i nationella parlament har kommissionen arrangerat en rad speciella prestigebesök som en del av sitt plan D-program för att föra en verklig debatt med Europas medborgare. En del av dessa initiativ beskrivs nedan.

1. Exempel på åtgärder som vidtagits sedan oktober 2005

Att stimulera till en bredare offentlig debatt

- Besök av kommissionsledamöterna i medlemsstaterna : Utöver kommissionsledamöternas vanliga besök har fem särskilt utformade besök gjorts inom ramen för plan D. Det har varit besök av ordförande Barroso, vice ordförande Wallström, vice ordförande Barrot samt kommissionsledamöterna Špidla, Ferrero-Waldner och Potočnik. Dessa besök erbjöd en unik blandning av möten med nationella och lokala myndigheter, nationella parlament, media, organisationsväsendet och allmänheten för att möjliggöra ett utbyte med en sant representativ del av samhället.

- I och med nästa besök inom ramen för plan D i Danmark den 18 och 19 maj och i Lettland och Litauen i juni kommer totalt åtta plan D-besök ha gjorts vid tidpunkten för Europeiska rådets möte.

- Kommissionsledamöternas tillgänglighet för de nationella parlamenten : År 2005 avlade kommissionsledamöter nästan 100 besök vid nationella parlament. I april 2006 hade kommissionsledamöter avlagt fler än 40 besök vid nationella parlament i nästan alla medlemsstater. Vid några av dessa möten var det första gången som nationella parlament hade tagit emot besök av kommissionens ordförande eller enskilda kommissionsledamöter.

- Representationer öppna för allmänheten samt Europe Direct-kontor : Varje månad eller vecka arrangerar samtliga kommissionens representationer i medlemsstaterna ”öppet hus” för konferenser, pressdragningar och konferenser och ämnesspecifika presentationer.

Att främja medborgarnas deltagande i den demokratiska processen

- Att främja effektivare rådgivning : Vitboken om EU:s kommunikationspolitik som antogs av kommissionen den 1 februari 2006 [6] kommer att leda till en konkret åtgärdsplan efter en sex månaders rådgivningsperiod, under vilken alla berörda EU-medborgare och andra intressenter är välkomna att lämna sina synpunkter (över 500 bidrag hade registrerats i början av maj 2006) [7] .

- Stöd till projekt till förmån för EU-medborgarna : Den 17 mars 2006 lanserade kommissionen en ansökningsomgång omfattande 2 miljoner euro för att tillhandahålla ekonomiskt stöd till projekt för att arrangera transnationella medborgarevenemang [8] (som omfattar minst 4–5 medlemsstater per projekt). För närvarande pågår urvalsprocessen. Ansökningsomgången syftar till att uppmuntra europeiska organisationers initiativ för att främja allmänhetens deltagande i debatter om ämnen som gäller EU enligt beskrivningen i plan D.

- Större öppenhet : Kommissionen välkomnade rådets slutsatser av den 21 december 2005, enligt vilka rådet förbinder sig att hålla ett större antal möten öppna för allmänheten, varigenom öppenheten och insynen ökas. Dessutom har rådet inrättat ett offentligt register över de expertgrupper [9] som hjälper kommissionen med att förbereda lagstiftningsförslag och politiska initiativ. Registret finns på nätet sedan november 2005. Som en del av det europeiska initiativet för att främja öppenhet som lanserades i november 2005 antog kommissionen dessutom den 3 maj 2006 en grönbok vars syfte är att inleda en debatt om lobbyverksamhet. Debatten är också tänkt att gälla införandet av rättsliga skyldigheter för medlemsstaterna att offentliggöra uppgifter om vilka som får ta emot medel inom ramen för delad förvaltning och om kommissionens rådgivningspraxis.

Verktyg för att få igång en dialog om EU-politiken

- Särskild Eurobarometer om Europas framtid : En kvantitativ och kvalitativ undersökning gjordes i samtliga 25 medlemsstater i februari-mars 2006.

- Webbplats : Den 27 mars 2006 lanserade kommissionen ett elektroniskt diskussionsforum kallat ”Debate Europe” på 20 språk [10] . Den 4 maj 2006 hade 5 354 bidrag kommit från medborgarna.

- Fokusgrupper : Vår i Europa 2006 , som lanserades i januari 2006 (då dess femårsdag firades), är ett initiativ som togs och arrangerades – under aktivt deltagande av kommissionen – för att stimulera intresset för och debatten om Europa bland ungdomar. Den 4 maj 2006 hade 7 354 skolor deltagit i Vår i Europa .

Partnerskap med EU:s institutioner och organ

Ett smidigt samarbete och synergier stod i centrum vid mötet i den interinstitutionella gruppen för information (IGI) den 17 januari 2006. I och med mötet kunde partnerskapet omvandlas till praktiska och konkreta åtgärder. Som ett resultat deltog EU-institutionernas och -organens ledamöter och medarbetare exempelvis i besök i medlemsstaterna och lämnade bidrag till ”Debate Europe”. De främjade också och deltog i verksamhet vid skolor i samband med initiativet Vår i Europa. Många av de evenemang inför den 9 maj som planerades i medlemsstaterna arrangerades gemensamt av kommissionens representation och Europaparlamentets kontor, samtidigt som ett interparlamentariskt forum med nationella parlament arrangerades i Bryssel av Europaparlamentet och den österrikiska förbundsdagen. Dessutom har Regionkommittén och Europeiska ekonomiska och sociala kommittén spelat en viktig roll i genomförandet av plan D, genom att de till fullo använt sin förmåga att på lokal och regional nivå kommunicera med sociala aktörer.

Stärkta relationer med de nationella parlamenten

Ytterligare ansträngningar kommer att göras i nära samarbete med Europaparlamentet och de nationella parlamenten, exempelvis för att undersöka olika sätt att garantera tillförlitlig information om såväl den årliga politiska strategin som det årliga arbets- och lagstiftningsprogrammet. Kommissionen är också öppen för att ta emot intryck från de nationella parlamenten om initiativ i den lagstiftningsförberedande fasen, grundade på bestämmelserna i nuvarande fördrag.

2. Bedömning

- Plan D är ingen insats för att rädda konstitutionen

Plan D syftar till ”att uppmuntra en bred diskussion mellan EU-institutionerna och medborgarna.” Intentionen är att utveckla en metod genom vilken medborgarna kan involveras i den europeiska beslutsprocessen. Innehållet i de debatter som förs inom ramen för plan D kan föra fram idéer om både politikens innehåll och nya instrument och verktyg, varav några är kopplade till effektivt och ansvarsfullt beslutsfattande.

- Det är nödvändigt att medlemsstaterna deltar

Kommissionen ser sig själv främst som en förmedlare. Sex månader efter antagandet av plan D måste det framhållas att medlemsstaternas deltagande i arbetet med att inleda debatter alltjämt är skiftande.

- En långsiktig uppgift

Åtgärderna inom ramen för plan D inleddes första halvåret 2006 och det är därför för tidigt att dra några tydliga slutsatser. Plan D är en del av ett långsiktigt arbete som bygger på nya metoder för att kommunicera med medborgarna. En konstruktiv dialog kan inte etableras från en dag till en annan. Inte heller kan en sådan dialog inledas bara på initiativ från EU-institutionerna eller ”Bryssel”. Den måste vara lokal, och den kräver medlemsstaternas aktiva stöd och engagemang.

- Flerspråkighet

Kommissionen vidtar åtgärder inom ramen för plan D på samtliga EU:s officiella språk (elektroniskt diskussionsforum och Vår i Europa), medan initiativ som genomförs nationellt, regionalt och lokalt av kommissionens företrädare i medlemsstaterna genomförs på de berörda ländernas respektive språk. Det skall i detta sammanhang understrykas att flerspråkigheten är ett centralt redskap för att fördjupa en sann dialog med medborgarna. Därför strävar kommissionen och övriga EU-institutioner efter att avfatta sin allmänna information på nätet på så många språk som möjligt.

[1] Flash Eurobarometer 171 och 172 – European Constitution: post-referendum survey in France and in The Netherlands.

[2] ”Kommissionens bidrag under och efter perioden av eftertanke: Plan D som i demokrati, dialog och debatt” KOM(2005) 494:

[3] Eurobarometer 65.1 om Europas framtid – maj 2006.

[4] KOM(2006) 211, 10.5.2006.

[5] ”Youth takes the floor” Europeiska ungdomars oroskänslor och förväntningar på utvecklingen av Europeiska unionen, analys från Standard Eurobarometer 63, offentliggjord i december 2005.

[6] Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén: Utvecklingen av marknaden för digital television i Europeiska unionen Rapport mot bakgrund av Europaparlamentets och rådets direktiv 95/47/EG av den 24 oktober 1995 om tillämpning av standarder för sändning av televisionssignaler, KOM(2006) 35.

[7] http://www.europa.eu.int/comm/communication_white_paper/charter_code/index_sv.htm

[8] http://europa.eu.int/comm/dgs/ health_consumer/index_en.htm

[9] http://europa.eu.int/comm/secretariat_general

[10] http://europa.eu.int/debateeurope/