EUROPEISKA KOMMISSIONEN Bryssel den 10.12.2020 COM(2020) 798 final 2020/0353(COD) Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING om batterier och förbrukade batterier, om upphävande av direktiv 2006/66/EG och om ändring av förordning (EU) 2019/1020 (Text av betydelse för EES) {SEC(2020) 420 final} - {SWD(2020) 334 final} - {SWD(2020) 335 final}



MOTIVERING 1.BAKGRUND TILL FÖRSLAGET •Motiv och syfte med förslaget För att möjliggöra övergången till ren energi är det en strategisk nödvändighet för EU att säkerställa utveckling och tillverkning av batterier. Utvecklingen och tillverkningen av batterier är också av avgörande betydelse för EU:s fordonsindustri. I EU står transporterna för omkring en fjärdedel av utsläppen av växthusgaser och är den främsta orsaken till luftföroreningar i städerna. En allmännare användning av elfordon kommer att minska utsläppen av växthusgaser och skadliga utsläpp från vägtransporter. I EU förväntas elektrifieringen av personbilar, skåpbilar, bussar och, i mindre utsträckning, lastbilar, att öka kraftigt mellan 2020 och 2030. Detta kommer främst att ske tack vare den EU-lagstiftning i vilken det fastställs koldioxidutsläppsnormer för fordonstillverkare, men även tack vare EU-lagstiftning i vilken det fastställs minimimål för medlemsstaternas offentliga upphandling av rena fordon. Därefter kommer vissa bostadstjänster att elektrifieras, bland annat beträffande energilagring och uppvärmning, vilket kommer att bidra till att ytterligare minska utsläppen. Enligt uppskattningar från Världsekonomiskt forum behöver den globala batteriproduktionen öka med en faktor på 19 för att det ska vara möjligt att skynda på övergången till en koldioxidsnål ekonomi. Syftet med detta initiativ är att modernisera EU:s regelverk för batterier. Initiativet ingår i den gröna given, dvs. EU:s nya tillväxtstrategi, vars syfte är att omvandla unionen till en modern, resurseffektiv och konkurrenskraftig ekonomi, där i) det 2050 inte längre förekommer nettoutsläpp av växthusgaser, och ii) där den ekonomiska tillväxten inte längre är kopplad till ökad resursförbrukning, och iii) där inga människor eller platser lämnas utanför. Det bygger på de åtaganden som gjorts och de rapporter som antagits av Europeiska kommissionen, som den strategiska handlingsplanen för batterier, den nya handlingsplanen för den cirkulära ekonomin, den nya industristrategin för EU och strategin för hållbar och smart mobilitet, vars syfte är att uppnå en minskning på 90 % av de transportrelaterade växthusgasutsläppen till 2050. Utöver det arbete som utförs av kommissionen har både rådet och parlamentet efterlyst åtgärder för att stödja övergången till elektromobilitet, koldioxidneutral energilagring och en hållbar värdekedja för batterier. Europeiska investeringsbanken har också meddelat att den räknar med att öka sitt stöd till batterirelaterade projekt till mer än en miljard EUR i finansiering under 2020 . Initiativet inriktas på tre grupper av starkt sammanlänkade batterirelaterade problem. ·Den första gruppen av problem handlar om bristen på ramvillkor som ger incitament att investera i produktionskapacitet för hållbara batterier. Dessa problem hänger samman med att den inre marknaden inte fungerar effektivt på grund av att det inte råder tillräckligt likvärdiga villkor, vilket i sin tur beror på att det finns skillnader mellan de regelverk som tillämpas på den inre marknaden. De bakomliggande orsakerna till detta är det faktum att batteridirektivet inte har genomförts på samma sätt överallt och att det råder brist på tillförlitlig och jämförbar information för hela EU. ·Den andra gruppen av problem handlar om att materialåtervinningsmarknaderna inte fungerar optimalt och att det inte finns tillräckligt slutna materialkretslopp, vilket begränsar EU:s möjligheter att minska riskerna i samband med råmaterialförsörjningen. Det finns ett antal brister i det nuvarande regelverket. Bland dessa finns det faktum att det saknas tydliga och tillräckligt harmoniserade regler och att bestämmelserna i batteridirektivet varken tar hänsyn till den senaste tekniska utvecklingen eller till marknadsutvecklingen. Detta gör materialåtervinningsverksamheten mindre lönsam och motverkar investeringar i ny teknik och kapacitet för materialåtervinning av framtidens batterier. ·Den tredje gruppen av problem rör sociala och miljömässiga risker som för närvarande inte omfattas av EU:s miljölagstiftning. Här ingår följande: i) bristande transparens vad gäller anskaffning av råmaterial, ii) farliga ämnen, och iii) outnyttjad potential vad gäller att uppväga de effekter som batteriers livscykler får för miljön. De viktigaste orsakerna till dessa problem är marknadsmisslyckanden och informationsbrister. Båda dessa orsaker är kopplade till hur den inre marknaden fungerar. Dessutom förvärras situationen av en tredje faktor, dvs. batterivärdekedjornas komplexitet. Förslaget har följande tre mål: 1) att stärka den inre marknadens funktion (vad gäller produkter, processer, förbrukade batterier och återvunnet material) genom att man sörjer för likvärdiga villkor genom en uppsättning med gemensamma regler, 2) att främja en cirkulär ekonomi, och 3) att minska de miljömässiga och sociala konsekvenserna under alla stadier av batteriers livscykler. De tre målen är nära sammankopplade. •Förenlighet med befintliga bestämmelser inom området Det nuvarande regelverket, dvs. batteridirektivet, omfattar endast det stadium då batterierna är förbrukade. Det finns för närvarande ingen lagstiftning i EU som omfattar övriga aspekter av batteriernas produktions- och användningsfaser, som hållbarhet, elektrokemisk prestanda, växthusgasutsläpp och ansvarsfull anskaffning. I enlighet med principen ”en in och en ut” bör den föreslagna förordningen ersätta det nuvarande batteridirektivet. Förslaget är helt förenligt med EU:s miljö- och avfallslagstiftning. Förslaget kompletterar lagstiftningen, särskilt med avseende på följande rättsakter: Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/53/EG av den 18 september 2000 om uttjänta fordon, Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/98/EG av den 19 november 2008 om avfall och om upphävande av vissa direktiv, Europaparlamentets och rådets direktiv 2012/19/EU av den 4 juli 2012 om avfall som utgörs av eller innehåller elektrisk och elektronisk utrustning (WEEE), Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/65/EU av den 8 juni 2011 om begränsning av användning av vissa farliga ämnen i elektrisk och elektronisk utrustning, Europaparlamentets och rådets direktiv 2010/75/EU av den 24 november 2010 om industriutsläpp (samordnade åtgärder för att förebygga och begränsa föroreningar) och Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1907/2006 av den 18 december 2006 om registrering, utvärdering, godkännande och begränsning av kemikalier (Reach). Genom detta förslag införs krav med gradvis verkan i syfte att minimera batteriers koldioxidavtryck under hela deras livscykel. Åtgärderna för att minska koldioxidavtrycket inom tillverkningsprocessen kommer indirekt att leda till att man främjar förnybar energi.

•Förenlighet med unionens politik inom andra områden Initiativet är förenligt med EU:s internationella skyldigheter på handelsområdet, särskilt genom att det säkerställer att det inte förekommer diskriminering mellan produkter som tillverkas i EU och importerade produkter. Initiativet är till fullo förenligt med innovationsprincipen och relaterade främjande åtgärder inom ramen för EU:s finansiering av forskning och innovation inom ramen för Horisont 2020. Förslaget syftar också till att införa enkla och harmoniserade övervaknings- och rapporteringskrav, i syfte att begränsa den administrativa bördan för medlemsstaterna, vilket är i linje med EU:s strategi för bättre lagstiftning och kontrollen av ändamålsenligheten vad gäller rapportering och övervakning. 2.RÄTTSLIG GRUND, SUBSIDIARITETSPRINCIPEN OCH PROPORTIONALITETSPRINCIPEN •Rättslig grund Förslagets rättsliga grund är artikel 114 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (nedan kallat EUF-fördraget) enligt vilken unionen ska besluta om åtgärder som syftar till att upprätta den inre marknaden och få den att fungera. Detta innebär att den rättsliga grunden ändras, då den rättsliga grunden för batteridirektivet 2006/66/EG är artikel 175 i EG-fördraget (nu artikel 191 i EUF-fördraget) och artikel 95 i EG-fördraget (nu artikel 114 i EUF-fördraget) vad gäller de angivna produktrelaterade bestämmelserna. Förslaget tar itu med ett antal centrala problem som rör den inre marknaden. Häri ingår följande: i) att det råder ojämlika konkurrensvillkor för batterier som släpps ut på marknaden, eftersom de tillämpliga reglerna är föremål för tolkning, ii) att det finns hinder för fungerande materialåtervinningsmarknader, iii) att batteridirektivet inte tillämpas på samma sätt överallt, iv) att det finns ett akut behov av storskaliga investeringar för att följa utvecklingen på marknaden, v) att det finns behov av att stordrift, och vi) att det finns behov av ett stabilt och fullständigt harmoniserat regelverk. Därutöver finns det ett antal miljöproblem i samband med produktion och användning av batterier och hantering av förbrukade batterier. De miljöproblem som inte omfattas av EU:s miljölagstiftning och som därför kräver lagstiftningsåtgärder kan alla kopplas till den inre marknadens funktion. Ett sådant problem är de negativa miljöeffekterna av farliga ämnen i batterier när dessa inte bortskaffas på rätt sätt, vilket är ett problem som kan lösas genom korrekt insamling och materialåtervinning av bärbara batterier. Ett av skälen till att insamlingsnivåerna för bärbara batterier är låga är att det är kostsamt att inrätta insamlingssystem och att den inre marknaden inte erbjuder någon adekvat och harmoniserad lösning för att verkställa principen om att förorenaren betalar. Låga insamlingsnivåer är också ett problem ur lönsamhetssynpunkt. Detta beror på att materialåtervinningstekniken är kapitalintensiv och kräver en avsevärd storskalighet och i vissa fall behöver gå utanför de nationella marknaderna i EU. Ett annat problem är att man misslyckats med att minska batteriernas totala miljöpåverkan genom att batterivärdekedjan inte gjorts mer cirkulär. Här är det återigen fråga om ett marknadsmisslyckande. Man har misslyckats med att skapa gemensamma incitament (och sprida information om dessa) för olika aktörer i värdekedjan. På marknaden för återbruk av begagnade elfordonsbatterier finns det inte heller någon rättslig säkerhet vad gäller förbrukade batteriers avfallsstatus och inte heller tillräcklig med information för att göra det möjligt att förutsäga batteriers beteende. Syftet med förslaget är således att säkerställa genomförandet av gemensamma regler för de ekonomiska aktörerna på den inre marknaden och att motverka att konkurrensen snedvrids. Tack vare åtgärderna kommer det att vara möjligt att ytterligare harmonisera i) produktkraven för batterier som släpps ut på unionsmarknaden, och ii) omfattningen på de avfallshanteringstjänster som företagen ska tillhandahålla. Förslaget kommer också att innehålla bestämmelser för att säkerställa en välfungerande marknad för returråmaterial och för att förebygga och minska miljöpåverkan från produktion och användning av batterier samt behandling, inklusive materialåtervinning, av förbrukade batterier. Detta kommer att främja en cirkulär batteriindustri i hela Europa och motverka att industrin fragmenteras på grund av olika nationella strategier. Tillverkning och användning av batterier och den underliggande värdekedjan är, tillsammans med hanteringen av förbrukade batterier, övergripande frågor som är relevanta för många politikområden. Vid sidan av målen för den inre marknaden kommer förslaget därför också att bidra till mål som rör miljö, transport, klimatåtgärder, energi och internationell handel. Konsekvensbedömningen avseende de föreslagna åtgärdernas effekter visar att det i de flesta fallen är fråga om att uppfylla mål för den inre marknaden och att miljömålen är sekundära. Därför är det lämpligt att använda artikel 114 i EUF-fördraget som enda rättslig grund. •Subsidiaritetsprincipen (för icke-exklusiv befogenhet) Det finns ett tydligt mervärde i att fastställa gemensamma krav på EU-nivå som omfattar batteriers hela livscykel. Det är viktigt att säkerställa att det råder likvärdiga villkor för tillverkare, importörer och ekonomiska aktörer i vid bemärkelse vad gäller de harmoniserade krav som måste uppfyllas när i) ett batteri släpps ut på unionsmarknaden och ii) vad gäller den information som måste tillhandahållas kunderna vid försäljning på hela den inre marknaden. Materialåtervinnare måste också kunna arbeta i enlighet med enhetliga och likvärdiga krav som gäller för alla ekonomiska aktörer i hela EU. Så länge det inte vidtas åtgärder på EU-nivå för att fastställa harmoniserade regler leder åtgärder på nationell nivå till skillnader i de krav som de ekonomiska aktörerna måste uppfylla. Det krävs mycket kapital för att utveckla en hållbar värdekedja för batterier och en storskalighet som går utöver vad de nationella ekonomierna kan erbjuda. För detta krävs en harmoniserad och välfungerande inre marknad som omfattar alla medlemsstater och där alla ekonomiska aktörer i batterivärdekedjan omfattas av samma regler. Dessutom krävs gemensamma regler för övergången till en cirkulär ekonomi, vilket kommer att bidra till att främja innovativa och hållbara europeiska affärsmodeller, produkter och material. Medlemsstaterna kan inte ensamma fastställa dessa mål. De åtgärder som krävs är av en sådan omfattning att målet uppnås bättre på unionsnivå. Det är därför motiverat och nödvändigt att vidta enhetliga EU-åtgärder. •Proportionalitetsprincipen De föreslagna åtgärderna går inte utöver vad som är nödvändigt för att skapa den rättsliga säkerhet som krävs för att stimulera till storskaliga investeringar i den cirkulära ekonomin, samtidigt som en hög skyddsnivå för människors hälsa och för miljön säkerställs. Generellt sett innebär det föreslagna alternativet en gradvis förändring i förhållande till den befintliga rättsliga och institutionella ramen (dvs. det nuvarande batteridirektivet) . För de tidigare leden i värdekedjan, för vilka det för närvarande inte finns någon EU-lagstiftning, gäller de föreslagna ändringarna främst informationskraven och grundkraven för batterier som är avsedda att släppas ut på EU-marknaden. För vissa av de föreslagna alternativen konstaterades det i konsekvensbedömningen att en stegvis strategi skulle fungera bäst med tanke på proportionalitetsprincipen. Därför innehåller förslaget en gradvis höjning av ambitionsnivån och kraven på ett antal områden. Detta gäller till exempel bestämmelsen om prestanda- och hållbarhetskrav för laddningsbara industribatterier. Denna bestämmelse omfattar informationsskyldigheter som ett första steg. Det kommer inte att krävas att relevanta minimivärden fastställs förrän mer information blir tillgänglig. •Val av instrument

Utvärderingen av batteridirektivet och den analys som föregick konsekvensbedömningen visade att en harmonisering bättre uppnås genom en förordning än genom ett direktiv, som var det instrument som användes tidigare när räckvidden var mer begränsad. Skillnaderna mellan de nationella åtgärderna för avfallsinsamling och avfallsåtervinning har lett till inkonsekvenser i det regelverk som gäller för ekonomiska aktörer och producenter. De hinder som de olika nationella regelverken utgör kan endast undanröjas genom mer detaljerade och harmoniserade regler om hur insamlings- och återvinningsförfarandena och tillhörande ansvarsområden bör organiseras. Sådana detaljerade och harmoniserade regler bör inbegripa krav som är direkt tillämpliga på företag. I en förordning är det möjligt att fastställa direkt tillämpliga krav för alla aktörer, vilket ger den nödvändiga rättssäkerheten och möjlighet att säkra efterlevnaden på en helt integrerad marknad i hela EU. Genom en förordning är det också möjligt att säkerställa att skyldigheterna genomförs samtidigt och på samma sätt i samtliga 27 medlemsstater. Förordningen kommer också att innehålla ett antal bemyndiganden för kommissionen att utarbeta genomförandeåtgärder. Genom genomförandeåtgärderna kommer kommissionen, vid behov, att kunna vidareutveckla förordningen och gemensamma regler kan antas snabbare. Genom en förordning är det också möjligt att minska osäkerheten om tidsfristerna under den införlivandeprocess som brukar krävas för ett direktiv på ett område där tid och rättssäkerhet är av avgörande betydelse med tanke på prognoserna för ökningar av marknadens storlek och förändringar i marknadsdynamiken mer allmänt. 3.RESULTAT AV EFTERHANDSUTVÄRDERINGAR, SAMRÅD MED BERÖRDA PARTER OCH KONSEKVENSBEDÖMNINGAR •Efterhandsutvärderingar/kontroller av ändamålsenligheten med befintlig lagstiftning I april 2019 offentliggjorde kommissionen en utvärdering av batteridirektivet, i linje med kommissionens riktlinjer för bättre lagstiftning och med beaktande av specifikationerna i artikel 23 i batteridirektivet. De viktigaste resultaten av utvärderingen sammanfattas i bilaga 6 till konsekvensbedömningen och har beaktats i analysen (särskilt avsnittet om problemdefinitionen). Detta förslag omfattar åtgärder avseende frågor som identifierats i utvärderingen av batteridirektivet, i vilken det framkom att bristen på harmonisering och inte tillräckligt detaljerade bestämmelser leder till splittrade resultat på den inre marknaden. Dessa brister leder till olikvärdiga villkor, då bestämmelserna inte är tillräckliga för att skapa tydlighet och kostnadseffektivitet (t.ex. vad gäller producentansvarsorganisationer). Förslaget innehåller också ett antal åtgärder som säkerställer att regelverket är uppdaterat och ändamålsenligt för att hantera tekniska nyheter såsom elfordonsbatterier, elcyklar och elskotrar, och möjligheten till en ”andra livstid” för industribatterier. •Samråd med berörda parter I enlighet med riktlinjerna för bättre lagstiftning har ett antal samråd av olika slag genomförts. En kort beskrivning av dessa samråd följer nedan. ·Som en del av utarbetandet av ett lagstiftningsinitiativ om hållbarhetskrav för batterier anordnade GD GROW en första samrådsomgång mellan juni och november 2019. Den bestod av ett öppet offentligt samråd där 180 bidrag inkom och tre offentliga möten hölls med berörda parter om resultaten av två genomförbarhetsstudier. ·Efter det att det fattats ett politiskt beslut om att ett enda rättsligt instrument skulle ersätta batteridirektivet och införliva de hållbarhetskrav för laddningsbara batterier som GD GROW har arbetat med sedan mitten av 2018, genomfördes en andra samrådsomgång mellan februari och maj 2020. I den andra omgången ingick följande: –Riktade intervjuer med företrädare för batterivärdekedjan, konsumenter och miljöorganisationer. –En undersökning avseende företag (tillverkare, avfallshanterare och materialåtervinnare). –En undersökning avseende företrädare för forsknings- och innovationsprojekt (finansierade genom programmen Horisont 2020 och Life). –Sektorsmöten med berörda parter. –Ett möte med medlemsstaternas expertgrupp. ·En inledande konsekvensbedömning av den föreslagna förordningen offentliggjordes den 28 maj 2020, och perioden för återkoppling löpte ut den 9 juli 2020. Sammanlagt inkom 103 svar, vilka till stor del stödde de synpunkter som berörda parter framfört tidigare i processen (till exempel under de riktade samråden med berörda parter). På det hela taget visade samrådet att det finns ett allmänt erkännande bland allmänheten om att det behövs ett lagstiftningsinitiativ som omfattar hela batterivärdekedjan på ett integrerat sätt. De berörda parter som deltog i de offentliga samråden var i allmänhet medvetna om att det är tekniska, ekonomiska och sociala förändringar som ligger bakom behovet av att införa ett nytt regelverk för batterier. De berörda parterna var också överens om att det krävs bättre harmonisering av befintliga regler och en EU-ram som omfattar batteriers hela livscykel. De menade att en sådan ram bör omfatta gemensamma och strängare hållbarhetsregler för batterier, komponenter, förbrukade batterier och återvunnet material, i syfte att fastställa tydliga och gemensamma regler för att garantera att EU:s inre marknad fungerar. Företrädarna för industrin utryckte följande huvudsakliga behov: i) ett stabilt regelverk som garanterar säkra investeringar, ii) likvärdiga villkor som möjliggör hållbar batteriproduktion, och iii) effektivt fungerande materialåtervinningsmarknader för att öka tillgången på returråmaterial av hög kvalitet. De viktigaste farhågor som uttrycktes av företrädare för det civila samhället var att det är viktigt att sörja för hållbar anskaffning och att tillämpa den cirkulära ekonomins principer på batterivärdekedjan. Samtliga slutsatser från samråden med berörda parter återfinns i bilagorna 2 och 9 till konsekvensbedömningen.

•Insamling och användning av sakkunnigutlåtanden Till stöd för analysen av de olika alternativen lade kommissionen ut ett antal stödkontrakt på externa experter, bland annat för ·en undersökning av genomförbarheten för åtgärderna för att komma till rätta med bristerna i EU:s nuvarande regelverk för batterier, ·en studie som tar upp specifika ämnen (en andra livstid, begränsningar och pantsystem, etc.), ·en förberedande studie om ekodesign och energimärkning av laddningsbara elektrokemiska batterier med intern lagring, ·en uppföljande genomförbarhetsstudie om hållbara batterier, ·en förberedande konsekvensbedömning avseende ekodesign och energimärkning av laddningsbara elektrokemiska batterier med intern lagring, Experterna arbetade i nära samarbete med kommissionen under undersökningens olika faser. Utöver dessa stödundersökningar identifierades ytterligare expertis genom litteraturforskning och genom svaren från samrådet med berörda parter. •Konsekvensbedömning Förslaget grundar sig på en konsekvensbedömning. Efter att de kommentarer som nämnden för lagstiftningskontroll gjorde i sitt negativa yttrande av den 24 juni 2020 hade åtgärdats gavs konsekvensbedömningen ett positivt yttrande med reservationer den 18 september 2020. I sitt slutliga yttrande efterlyste nämnden närmare uppgifter, främst om utgångsläget och om vad de olika politiska alternativen innebär. Konsekvensbedömningen omfattar 13 åtgärder som syftar till att åtgärda följande problem: i) att det råder brist på ramvillkor som ger incitament att investera i produktionskapacitet för hållbara batterier, ii) att materialåtervinningsmarknaderna inte fungerar optimalt, och iii) att finns sociala och miljömässiga risker som för närvarande inte omfattas av EU:s miljölagstiftning. Dessa 13 åtgärder grundar sig på följande: i) analysen från utvärderingen av batteridirektivet, ii) de offentliga samråd som genomfördes inför detta initiativ, iii) de olika stödundersökningarna, och iv) politiska åtaganden, som den gröna given. Åtgärderna visar att det finns behov som behöver tillfredsställas i denna komplexa värdekedja. Inom var och en av de 13 allmänna politiska åtgärderna diskuterades flera delåtgärder. Dessa delåtgärder överlappar i många fall varandra (t.ex. för åtgärd 3 kan insamlingsnivåerna för bärbara batterier vara antingen 65 % eller 75 %, men inte båda). I andra fall är delåtgärderna utformade så att de kan vara kumulativa och/eller kompletterande (t.ex. vad gäller åtgärd 13, där batteripasset för industribatterier kompletterar informationsskyldigheterna). Samtliga delåtgärder analyseras ingående i bilaga 9 till konsekvensbedömningen och det diskuteras vilka konsekvenser delåtgärderna får i förhållande till scenariot oförändrade förhållanden. För att underlätta analysen grupperas delåtgärderna i fyra huvudalternativ, som jämförs mot ett scenario med oförändrade förhållanden. De fyra alternativen beskrivs nedan. ·Alternativ 1, oförändrade förhållanden, innebär att batteridirektivet inte ändras, och att batteridirektivet fortsätter att huvudsakligen endast omfatta det stadium då batterierna är förbrukade. De tidigare etapperna i värdekedjan omfattas för närvarande inte av någon EU-lagstiftning, varför situationen avseende dessa kommer att förbli oförändrad. Närmare uppgifter om detta alternativ ges i avsnitt 5, som beskriver utgångsläget, och i bilaga 9. ·Alternativ 2 är ett alternativ som har en medelhög ambitionsnivå. Alternativet utgår från batteridirektivet och stärker och höjer ambitionsnivån gradvis. För de tidigare leden i värdekedjan, för vilka det för närvarande inte finns någon EU-lagstiftning, gäller den föreslagna ändringen främst att införa informationskrav och grundkrav för batterier som är avsedda att släppas ut på EU-marknaden. ·Alternativ 3 är ett alternativ som har en hög ambitionsnivå. Alternativet utgår från en strategi som kommer att skapa fler störningar, men ligger fortfarande inom gränserna för vad som är tekniskt genomförbart. Det innebär till exempel att det fastställs gräns- och tröskelvärden som måste iakttas inom en fastställd tidsfrist. ·Alternativ 4 är ett alternativ som har en mycket hög ambitionsnivå och som innehåller åtgärder som går långt utöver det nuvarande regelverket och nuvarande affärsmetoder. I tabell 1 ges en översikt över de olika delåtgärder som ingår i de olika alternativen. Det alternativ som föredras utifrån konsekvensbedömningen har överstrukits i grönt. Det alternativ som föredras av kommissionen är en kombination av alternativen 2 och 3. Den kombinationen sörjer för en balanserad strategi i fråga om ändamålsenlighet (måluppfyllelse) och effektivitet (kostnadseffektivitet). Det alternativ som valts kommer att göra det lättare för EU att reagera de föränderliga marknadsvillkoren och ge ett ambitiöst stöd till övergången till ett mer utsläppssnålt samhälle, utan att detta medför alltför höga kostnader eller alltför stora störningar.

Tabell 1: Alternativ som föredras Åtgärder Alternativ 2 – medelhög ambitionsnivå Alternativ 3 – hög ambitionsnivå Alternativ 4 – mycket hög ambitionsnivå 1. Klassificering och definition Ny kategori för elfordonsbatterier Viktgräns på 5 kg för att skilja bärbara batterier från industribatterier Ny beräkningsmetod för insamlingsnivåer för bärbara batterier som baseras på de batterier som finns tillgängliga för insamling / 2. En andra livscykel för begagnade industribatterier I slutet av den första livscykeln betraktas förbrukade batterier som avfall (utom för återanvändning). Behandling för ändrad användning betraktas som en avfallshanteringsåtgärd. Batterier som bearbetats för användning för andra användningsområden (andra livscykeln) betraktas som nya produkter som måste uppfylla produktkraven när de släpps ut på marknaden. I slutet av den första livscykeln är förbrukade batterier inte avfall. Batterier som bearbetats för användning för andra användningsområden (andra livscykeln) betraktas som nya produkter som måste uppfylla produktkraven när de släpps ut på marknaden. Obligatorisk andra livscykelsberedskap 3. Insamlingsnivå för bärbara batterier Insamlingsmål på 65 % till 2025 Insamlingsmål på 70 % till 2030 Insamlingsmål på 75 % till 2025 4. Insamlingsnivå för startbatterier och industribatterier Nytt rapporteringssystem för startbatterier, elfordonsbatterier och industribatterier Insamlingsmål för batterier som driver lätta transportfordon. Tydliga insamlingsmål för industribatterier, elfordonsbatterier och startbatterier 5. Materialåtervinningsgrad och materialåtervinning Litiumjonbatterier och Co, Ni, Li, Cu: Materialåtervinningsgrad för litiumjonbatterier: 65 % senast 2025 Materialåtervinningsgrad för Co, Ni, Li, Cu: 90 %, 90 %, 35 % respektive 90 % under 2025 Blybatterier och bly: Materialåtervinningsgrad för blybatterier: 75 % senast 2025 Materialåtervinning av bly: 90 % senast 2025 Litiumjonbatterier och Co, Ni, Li, Cu: Materialåtervinningsgrad för litiumjonbatterier: 70 % senast 2030 Materialåtervinningsgrad för Co, Ni, Li, Cu: 95 %, 95 %, 70 % respektive 95 % under 2030 Blybatterier och bly: Materialåtervinningsgrad för blybatterier: 80 % senast 2030 Materialåtervinning av bly: 95 % senast 2030 / 6. Koldioxidavtryck för industribatterier och elfordonsbatterier Obligatorisk deklaration om koldioxidavtryck Prestandaklasser för koldioxidavtryck och högsta tröskelvärden för koldioxidutsläpp för batterier som ett villkor för utsläppande på marknaden / 7. Prestanda och hållbarhet för laddningsbara industribatterier och elfordonsbatterier. Informationskrav avseende prestanda och hållbarhet Minimikrav för prestanda och hållbarhet för industribatterier som villkor för utsläppande på marknaden / 8. Icke-laddningsbara bärbara batterier Tekniska parametrar för bärbara primärbatteriers prestanda och hållbarhet Utfasning av bärbara primärbatterier för allmänt bruk Total utfasning av primärbatterier 9. Återvunnet innehåll i industribatterier, elfordonsbatterier och startbatterier Obligatorisk deklaration av återvinningsnivåerna för återvunnet material under 2025 Obligatoriska återvinningsnivåer för återvunnet material under 2030 och 2035 / 10. Utökat producentansvar Tydliga specifikationer för utökat producentansvar för industribatterier Minimistandarder för producentansvarsorganisationer / / 11. Konstruktionskrav för bärbara batterier Skärpta krav på att batterierna måste kunna avlägsnas Ny skyldighet avseende att batterierna måste kunna avlägsnas Krav på driftskompatibilitet 12. Tillhandahållande av information Tillhandahållande av grundläggande information (i form av etiketter, teknisk dokumentation eller information online) Tillhandahållande av mer specifik information till slutanvändare och ekonomiska aktörer (med selektivt tillträde) Inrättande av ett elektroniskt system för utbyte av information om batterier och ett system med pass (endast för industribatterier och elfordonsbatterier) / 13. Tillbörlig aktsamhet i leveranskedjan för råmaterial i industribatterier och elfordonsbatterier Frivilliga strategier för tillbörlig aktsamhet i leveranskedjan Obligatoriska strategier för tillbörlig aktsamhet i leveranskedjan / Förklaring: grönt = det alternativ som föredras; ljusgrönt = det alternativ som föredras i avvaktan på en översynsklausul. Syftet med åtgärd 1 om klassificering och definition är att förtydliga de nuvarande bestämmelserna om batterikategorier och att uppdatera dem i enlighet med den senaste tekniska utvecklingen (alternativ 2). Genom administrativa ändringar av vissa bestämmelser i det nuvarande batteridirektivet skulle det vara möjligt att göra flera andra bestämmelser effektivare, utan att skapa några betydande ekonomiska kostnader eller administrativa bördor. Berörda parter har sagt att de accepterar denna åtgärd. Det föreslås att möjligheten att fastställa en ny metod för insamlingsnivåerna som bygger på ”tillgänglig för insamling” (alternativ 3) blir föremål för en omprövning genom en översynsklausul. När det gäller åtgärd 2, som handlar om en andra livscykel för industribatterier och elfordonsbatterier skulle de uppskattade ekonomiska och miljömässiga fördelarna för alternativen 2 och 3 vara likvärdiga (om man antar att marknadspenetrationen är likvärdig), men det är viktigt att betänka det kommer att krävas att man kompromissar mellan att, å ena sidan, främja en andra livscykel för begagnade batterier och att, å andra sidan, främja materialåtervinning av begagnade batterier. De administrativa kostnaderna för alternativ 3, enligt vilket begagnade batterier inte nödvändigtvis skulle betraktas som avfall i slutet av sin första livstid (och endast skulle betraktas som avfall när batteriinnehavaren beslutar att göra sig av med batteriet), är betydligt lägre än kostnaderna för alternativ 2. I konsekvensbedömningen ansågs alternativ 3 vara det föredragna alternativet, eftersom det bäst skulle främja utvecklingen av en marknad med batterier i en andra livstid och stöddes av berörda parter. Alternativ 2, enligt vilket batterierna blir avfall, skulle ge upphov till extra kostnader för de tillstånd som behövs för hanteringen av farligt avfall, vilket är en fråga som särskilt oroar de berörda parterna. Detta skulle därför kunna hämma utvecklingen av marknaden för batterier i en andra livstid eftersom kostnaderna är högre. Kommissionen drog slutsatsen att en kombination av alternativ 2 och alternativ 3, inom vilken det fastställs särskilda kriterier för när avfall upphör att vara avfall, inbegripet en hälsokontroll, som batterier måste uppfylla för att kunna gå vidare till behandling för ändrad användning eller till återtillverkning. är den lämpligaste vägen framåt. Detta tillvägagångssätt, som utgår ifrån kraven för utökat producentansvar, syftar till att främja att batterier behandlas för ändrad användning och återtillverkas, samtidigt som man säkerställer att förbrukade batterier genomgår korrekt behandling i enlighet med EU:s avfallslagstiftning och internationella avtal. Vad gäller åtgärd 3, som handlar om en målnivå för insamlingen av bärbara batterier, är de alternativ som föredras alternativ 2 med ett insamlingsmål på 65 % till 2025 och alternativ 3 med ett insamlingsmål på 70 % till 2030. Dessa alternativ beräknas kosta cirka 1,09 EUR respektive 1,43 EUR per capita per år och ska finansieras genom mekanismen för utökat producentansvar. Det finns två skäl till varför det är lämpligt att höja målnivåerna för insamling avsevärt i förhållande till grundnivån. Det första är att miljövinsterna ökar på ett icke-linjärt sätt tack vare den ökade insamlingen av litiumjonbatterier. Det andra är att finns belägg för att det finns möjlighet till stordriftsfördelar och effektivitetsvinster. Det är allmänt känt att berörda parter accepterar högre insamlingsmål så länge målen är realistiska och de berörda parterna ges tillräckligt med tid för att uppnå målen. Detta anses inte vara fallet för alternativ 4, som har ett insamlingsmål på 75 % till 2025. Det föredragna alternativet för åtgärd 4 är alternativ 2, som innebär ett nytt rapporteringssystem för startbatterier och industribatterier. Denna åtgärd förväntas inte medföra några betydande ekonomiska kostnader eller administrativa bördor, men den skulle kunna leda till högre insamlingsnivåer. Alternativ 3, som handlar om ett särskilt insamlingsmål för batterier som används lätta transportmedel, förväntas leda till en avsevärd höjning av insamlingsnivåerna. Eftersom det först är nödvändigt att utveckla den metod som kallas ”tillgänglig för insamling” föreslås det att detta alternativ omprövas genom en översynsklausul. Det alternativ som föredras för åtgärd 5, som handlar om återvinningsgrad och materialåtervinning, är alternativ 2, varigenom målen för blybatterier höjs, och alternativ 3, varigenom det införs nya mål för litiumjonbatterier, kobolt, nickel, litium och koppar. I alternativ 2 fastställs mål för 2025 på grundval av vad som för närvarande är tekniskt genomförbart, medan det i alternativ 3 fastställs mål för 2030 utifrån vad som kommer att vara tekniskt genomförbart i framtiden. På grund av den stora osäkerheten kring ett antal variabler har det visat sig svårt att kvantifiera de ekonomiska och miljömässiga konsekvenserna av dessa alternativ. Beräkningar visar att även enligt de mest försiktiga antagandena skulle inverkan vara positiv. Vad gäller åtgärd 6, som handlar om koldioxidavtrycket för elfordonsbatterier, föredras alternativ 2, som innebär en obligatorisk deklaration, vilket med tiden är tänkt att kompletteras med alternativ 3, i vilket det fastställs prestandaklasser för koldioxidavtryck och högsta tröskelvärden som ett villkor för utsläppande av batterier på EU-marknaden. Det skulle vara effektivare att införa alternativ 3 direkt istället för alternativ 2, men det behövs mer tid för att ta fram den information och de metoder som behövs. Genom alternativ 2 kommer det emellertid att vara möjligt att stegvis införa de åtgärder som anges i alternativ 3. Syftet med åtgärderna är att bidra till unionens mål att uppnå klimatneutralitet senast 2050 och bekämpa klimatförändringarna, såsom anges i den nya handlingsplanen för den cirkulära ekonomin, för ett renare och mer konkurrenskraftigt Europa. Det kommer att tas fram en särskild konsekvensbedömning till stöd för den delegerade akt i vilken det fastställs tröskelvärden för koldioxidutsläpp. Vad gäller åtgärd 7 som avser prestanda och hållbarhet för laddningsbara industribatterier och elfordonsbatterier, är alternativ 2 lämpligast, eftersom det därigenom införs informationskrav på kort sikt. Härigenom skulle det vara möjligt att harmonisera beräkningen av och tillgången på information om batteriers prestanda- och hållbarhetsegenskaper och därmed göra det möjligt för konsumenter och företag att fatta välgrundade beslut. När den nödvändiga informationen finns tillgänglig och standardiseringsarbetet har slutförts kommer det att bli möjligt att införa minimikrav för prestanda (alternativ 3) i ett senare skede. Kommissionen drog slutsatsen att detta alternativ är mer effektivt på lång sikt för att hjälpa marknaden att gå över till batterier med bättre prestanda och på så sätt få till stånd en övergång till mindre miljöpåverkan. När det gäller åtgärd 8 som handlar om icke-laddningsbara bärbara batterier är det alternativ som föredras alternativ 2, i vilket det fastställs parametrar för elektrokemisk prestanda och hållbarhet i syfte att minimera den ineffektiva användningen av resurser och energi. Dessa parametrar kommer också att ingå i märkningskraven i åtgärd 12 som handlar om att informera konsumenterna om batteriers prestanda. När det gäller alternativen 3 och 4 är slutsatsen att det för närvarande inte finns tillräckliga bevis för att visa att en partiell eller fullständig utfasning av icke-laddningsbara batterier skulle vara effektiv och genomförbar. Producenter och materialåtervinnare av icke-laddningsbara batterier motsätter sig dessa två mer ambitiösa alternativ. Vad gäller åtgärd 9 föredras både alternativ 2, som innebär en obligatorisk deklaration av återvunnet innehåll, på kort sikt, och alternativ 3, som innebär att det fastställs obligatoriska mål för återvunnet innehåll av litium, kobolt, nickel och bly till 2030 och 2035. De två alternativen kompletterar varandra och skulle bidra till att skapa en förutsägbar rättslig ram som skulle uppmuntra marknadsaktörerna att investera i materialåtervinningsteknik som annars inte skulle utvecklas eftersom den inte är kostnadsmässigt konkurrenskraftig i förhållande till produktionen av primära råmaterial. Vad gäller åtgärd 10, som handlar om utökat producentansvar och producentansvarsorganisationer föreslås inget alternativ med hög ambitionsnivå, eftersom det mestadels är fråga om att finjustera befintliga bestämmelser i batteridirektivet. Den föreslagna åtgärden skulle skapa likvärdiga villkor för systemen för utökat producentansvar beträffande elfordonsbatterier och industribatterier, som för närvarande klassificeras som industribatterier, och för erkända producentansvarsorganisationer för bärbara batterier. De ekonomiska kostnaderna för denna åtgärd förväntas bli försumbara och till stor del uppvägas av miljöfördelarna med en ökad insamlingsnivå. Vad gäller åtgärd 11, som handlar om konstruktionskrav för bärbara batterier, är det alternativ som föredras en förstärkning av skyldigheten att se till att batterierna kan avlägsnas (alternativ 2) och en ny skyldighet att se till att batterierna kan ersättas (alternativ 3). De ekonomiska kostnaderna för dessa alternativ är försumbara, men de kommer att ge miljövinster och resursbesparingar. Detta åstadkoms genom att man underlättar återanvändning, reparation och materialåtervinning av batterier och de apparater i vilka de ingår. Vad gäller åtgärd 12, som handlar om tillhandahållande av tillförlitlig information, föredras en kombination av alternativ 2 och alternativ 3. Alternativ 2, genom vilket det införs ett system för märkning online som ger grundläggande och mer skräddarsydd information. är det alternativ som föredras, eftersom det skulle förbättra informationen till konsumenterna och slutanvändarna och stimulera till en marknadsövergång till mer miljövänliga batterier. Själva principen för alternativ 3, som handlar om ett system för elektroniskt utbyte av information och om batteripasset, som föreslagits av Global Batteries Alliance, godtas av flera globala organisationer. Det kommer att bli en engångskostnad för att inrätta systemet för elektroniskt utbyte av information, men systemet kommer att leda till administrativ förenkling och lägre genomförandekostnader på lång sikt. Batteripasset bör dessutom göra det möjligt för aktörer i batteriernas andra livscykel att fatta välgrundade affärsbeslut och göra det möjligt för materialåtervinnare att bättre planera sin verksamhet och förbättra sin materialåtervinningsgrad. Vad gäller åtgärd 13 om tillbörlig aktsamhet för råmaterial föredras alternativ 3, med obligatoriska åtgärder. Det råder en rimlig grad av samsyn bland de berörda parterna om att detta alternativ skulle vara mer effektivt när det gäller att hantera de sociala och miljömässiga riskerna i samband med utvinning, bearbetning och handel med vissa råmaterial för batteritillverkning. Detta alternativ bör övervägas mot bakgrund av det pågående arbetet med ett förslag till sektorsövergripande lagstiftning om hållbar företagsstyrning som kommissionen planerar att lägga fram under 2021. I bilaga 3 till konsekvensbedömningen ges en sammanfattande översikt över kostnader och fördelar, samt en kvantifiering av dessa. •Lagstiftningens ändamålsenlighet och förenkling De föreslagna åtgärdernas inverkan på den administrativa bördan är försumbar.

I detta politiska förslag utnyttjas digitaliseringens potential maximalt för att minska de administrativa kostnaderna. I åtgärd 12 föreslås till exempel ett elektroniskt informationsutbyte om batterier, vilket kommer att omfatta information om alla modeller av bärbara batterier och industribatterier som släpps ut på marknaden. Inom ramen för åtgärd 12 är det tänkt att ett batteripass ska tas fram för varje enskilt industribatteri och elfordonsbatteri som släpps ut på marknaden. Utvecklingen av informationsutbytet och systemet med pass kommer att medföra avsevärda kostnader för både kommissionen och företagen. Medlemsstaternas myndigheter och kommissionen kommer emellertid att förfoga över ett kraftfullt verktyg för att se till att skyldigheterna i den föreslagna förordningen efterlevs och ett verktyg för marknadsinformation för att se över och förbättra skyldigheterna i framtiden. •Grundläggande rättigheter Förslaget har inga konsekvenser för skyddet av de grundläggande rättigheterna. 4.BUDGETKONSEKVENSER Förslaget innebär användning av personalresurser och utgifter för inköp av data och tjänster. Vissa av personalresursbehoven förväntas genomföras inom ramen för de befintliga anslagen till kommissionen, Gemensamma forskningscentrumet (JRC) och Europeiska kemikaliemyndigheten (Echa). Personalbehoven vid kommissionen ska täckas med personal inom generaldirektoratet vilka redan har avdelats för förvaltningen av åtgärden i fråga, eller genom en omfördelning av personal inom generaldirektoratet. Vid behov kommer dessa personalresurser att kompletteras med ytterligare resurser som kan tilldelas det förvaltande generaldirektoratet som ett led i det årliga förfarandet för tilldelning av anslag och med hänsyn tagen till begränsningar i fråga om budgetmedel. Förslaget innehåller flera artiklar i vilka det föreskrivs ytterligare arbetsflöden som måste genomföras för att komplettera förordningen och som skulle behöva antas genom genomförandeakter/delegerade akter inom en tidsperiod på tre till åtta år. De omfattar följande: kontroll av överensstämmelse med hållbarhetskraven, systemet för kontroll av överensstämmelse, avfallshantering, information, och märkning. Nedan följer en detaljerad förteckning över de åtgärder som planeras. ·Följa standardiseringsarbetet i CEN/Cenelec. ·Utarbeta gemensamma specifikationer för i) prestanda och hållbarhet för icke- laddningsbara bärbara batterier, ii) prestanda och hållbarhet för laddningsbara industribatterier, och iii) säkerheten hos stationära batterilagringsenergisystem. ·Stödja utvecklingen av harmoniserade beräkningsregler för i) deklarationen om koldioxidavtryck (inklusive översynen av reglerna för produktkategoriers miljöavtryck (PEFCR) för elfordonsbatterier och laddningsbara industribatterier) och ii) beräkningen av prestandaklasser för koldioxidavtryck för elfordonsbatterier och laddningsbara industribatterier. ·Stödja utvecklingen av harmoniserade beräkningsregler för i) återvunnet innehåll i elfordonsbatterier och laddningsbara industribatterier, ii) återvinningsgrad, iii) återvunnet material, och iv) avfallsklassificering. ·Utarbeta riktlinjer för hur bärbara batterier bör kunna avlägsnas och ersättas. ·Inrätta ett elektroniskt system för utbyte av information om elfordonsbatterier och laddningsbara industribatterier. ·Utarbeta kriterier för miljöanpassad offentlig upphandling av batterier. ·Ändra avfallsförteckningen i kommissionens beslut 2000/532/EG. ·Genomföra en riskbedömning av – och hantera riskerna med – ämnen som används i batterier. ·Ändra rapporteringsskyldigheterna. JRC kommer att spela en nyckelroll när det gäller att hjälpa kommissionen med en del av det tekniska arbete som krävs. Cirka 6,2 miljoner euro kommer att behövas för att finansiera nödvändiga undersökningar och en administrativ överenskommelse med JRC om hjälp till kommissionen i ett antal arbetsflöden som anges nedan. ·Utarbeta gemensamma specifikationer för i) prestanda och hållbarhet för bärbara batterier för allmänt bruk, ii) prestanda och hållbarhet för laddningsbara industribatterier och elfordonsbatterier, och iii) säkerhet för stationära batterienergilagringssystem. ·Utarbeta harmoniserade regler för i) separat insamling av bärbara batterier, ii) deklaration av koldioxidavtryck, och iii) beräkning av koldioxidavtryck, återvunnet innehåll och återvinningsgrad och iv) beräkning av prestandaklasser för koldioxidavtryck för elfordonsbatterier och laddningsbara industribatterier. ·Analysera kriterierna för miljöanpassad offentlig upphandling (inklusive samråd med berörda parter inom offentlig upphandling och rättslig kontroll av de föreslagna reglerna för offentlig upphandling).

·Utarbeta riktlinjer för hur bärbara batterier bör kunna avlägsnas och ersättas. ·Stödja utvecklingen av riktade ändringar av de poster i den europeiska avfallsförteckningen som är relevanta för batterier. ·Stödja utfasningen av icke-laddningsbara bärbara batterier för allmänt bruk. ·Stödja kraven på märkning. ·Utveckla kriterierna för miljöanpassad offentlig upphandling. Echa kommer också att bistå kommissionen vad gäller hanteringen av batteriämnen och de föreskrivna begränsningarna av dessa som en del av den befintliga Reach-verksamheten. För detta krävs totalt två nya heltidsekvivalenter för tillfälligt anställda (AD 5–7) vid Echa (en genomsnittlig kostnad på 144 000 EUR/år under sju år och därefter). Dessutom kommer det att behövas en kontraktsanställd heltidsekvivalent (CA FG III, med en genomsnittlig kostnad på 69 000 EUR/år under tre år) för att öka kunskapsbasen och göra det enklare att fastställa välgrundade prioriteringar och en välgrundad arbetsplan. Arbetsplanen bör bygga på en undersökning för att bygga upp Echas nuvarande kunskap om hur batteriindustrin hanterar farliga kemikalier i syfte att identifiera relevanta ämnen för lagstadgad riskhantering i framtiden. Undersökningen beräknas kosta 400 000 EUR (över tre år) i och med att en del av forskningsbehoven läggs på entreprenad. GD GROW har uppskattat att utvecklingen av det föreslagna systemet för elektroniskt utbyte av information om batterier kommer att kosta omkring tio miljoner EUR. En genomförbarhetsstudie, vilken kommer att inledas 2021, kommer också att bedöma vilken struktur som är bäst för det föreslagna systemet för elektroniskt utbyte av information och vilka tjänster det bör tillhandahålla. Europeiska kommissionen kommer att ansvara för förhandlingarna om förordningen, det allmänna genomförandet och antagandet av alla genomförandeakter/delegerade akter som föreskrivs i förordningen. Förutsättningarna för detta är följande: i) det arbete som utförs inom JRC och Echa, och ii) de normala beslutsprocesserna, inbegripet samråd med berörda parter och kommittéförfaranden. De nuvarande finansiella simuleringarna utgår från att det krävs två heltidsekvivalenter (AD-tjänster) för ledningsuppgifterna, dvs. för i) förhandlingarna om förordningen och det allmänna genomförandet av förordningen, och ii) de förberedande arbetet och utarbetandet av sekundärlagstiftning i enlighet med de tidsfrister som föreslås i batteriförordningen. De tekniska uppgifterna kan utföras av en utstationerad nationell expert (en heltidsekvivalent) (med tanke på den förväntade tidsplanen) och kontraktsanställda. Av de två AD-tjänsterna har en omfördelats inom GD ENV. Personalkostnaderna vid kommissionen uppgår till en total kostnad på 3 075 000 EUR, baserat på den senaste uppdateringen av kostnaderna för kommissionens personal som rapporterats på GD Budgets webbplats: https://myintracomm.ec.europa.eu/budgweb/en/pre/legalbasis/Pages/pre-040-020_preparation.aspx . Det bör noteras att informationen i finansieringsöversikten stämmer överens med förslaget till den fleråriga budgetramen för perioden efter 2020. Vissa ytterligare resurser kommer att behövas under perioden 2021–2029 för att göra framsteg i arbetet med att i) ta fram standarder och gemensamma specifikationer för batteriers prestanda och hållbarhet, ii) ta fram harmoniserade beräkningsregler för separat insamling av bärbara batterier, deklaration av koldioxidavtryck, beräkning av prestandaklasser för koldioxidavtryck, beräkning av återvunnet innehåll och materialåtervinningsgrad, iii) utarbeta riktlinjer för hur bärbara batterier bör kunna avlägsnas och ersättas, iv) besluta om format och utveckla systemen för att ta emot uppgifter inom det elektroniska informationsutbytet, och v) utveckla kriterier för miljöanpassad offentlig upphandling. Resurser för undersökningar och administrativa arrangemang i detta sammanhang kommer att täckas genom Life-programmet till ett totalt belopp på cirka 4,7 miljoner euro samt 10,7 miljoner euro inom ramen för Verksamhet och utveckling avseende den inre marknaden för varor och tjänster. Budgeten för förslaget presenteras i löpande priser utom för Echa-delen av budgeten för vilken lönerna har indexerats med 2 % per år. Ytterligare resurser kommer att behövas så att bidraget till Echa kan ökas. Den finansieringsöversikt som bifogas detta förslag innehåller uppgifter om budgetkonsekvenser samt konsekvenser för mänskliga och administrativa resurser. 5.ÖVRIGA INSLAG •Genomförandeplaner samt åtgärder för övervakning, utvärdering och rapportering Syftet med den föreslagna ändringen av klassificeringen av batterier är att uppdatera de befintliga reglerna så att de omfattar alla batterier, inklusive eventuella nya batterityper. Övervakningsarrangemangen behöver vara sådana att de säkerställer att de nya åtgärderna genomförs och verkställs på avsett sätt. För att det ska vara möjligt att fastställa ett nytt insamlingsmål för bärbara batterier krävs att insamlingsnivån övervakas i medlemsstaterna. Sådan övervakning infördes för det nuvarande målet på 45 % och inom ramen för denna har Eurostat samlat in uppgifter från medlemsstaterna varje år. Det skulle således inte medföra några ytterligare rapporteringsskyldigheter om det fastställs ett nytt mål. För att skapa ett rapporteringssystem för startbatterier och industribatterier måste den information som redan tas fram på nationell nivå samlas in. När det gäller startbatterier och elfordonsbatterier skulle rapporteringssystemet kunna bygga vidare på det system som inrättades genom direktivet om uttjänta fordon. Materialåtervinningsgraden för litiumbatterier har fastställts till 65 % från och med 2025. Eurostat har samlat in uppgifter om återvinningsgrader för blybatterier, kadmiumbatterier och andra batterier på årsbasis sedan 2014. Det skulle därför innebära ett mindre ingrepp att ta med materialåtervinningsgraden för litium i det befintliga datainsamlingsförfarandet. Skyldigheten att rapportera koldioxidavtryck för hela livscykeln (exklusive användningsfasen) för batterier som släpps ut på marknaden kräver att man utvecklar ett IT-verktyg i vilket tillverkarna kan föra in informationen direkt. Kommissionen har för avsikt att erbjuda ett webbaserat verktyg och fri tillgång till bibliotek med sekundära datauppsättningar för att underlätta beräkningen av koldioxidavtryck, på grundval av de antagna reglerna. De uppgifter som lämnas in skulle kunna användas för att fastställa riktmärken för växthusgasutsläpp, för att bedöma om det skulle vara lämpligt att införa klasser för växthusgasintensitet för att förbättra batteriers koldioxidavtryck och miljöprestanda och för att bedöma behovet av ytterligare incitament och/eller marknadsvillkorsåtgärder. På samma sätt bör skyldigheten att tillhandahålla relevant information om prestanda och hållbarhet ingå i den tekniska dokumentationen. Beroende på batterityp bör denna information också göras tillgänglig online i en batteridatabas och/eller i batteripasset.

Producenternas skyldighet att lämna information om mängden återvunnet innehåll är tänkt att genomföras i enlighet med en harmoniserad metod . Vad gäller kravet på att batterierna måste kunna avlägsnas bör de nuvarande skyldigheterna skärpas och nya bestämmelser om att batterierna måste kunna ersättas bör föreslås. Bestämmelser om koldioxidavtryck och deklarationer av återvunnet innehåll och om strategin för tillbörlig aktsamhet vad gäller ansvarsfull anskaffning av råmaterial kräver i princip tredjepartsgranskning via anmälda organ. De nationella marknadsmyndigheterna skulle ansvara för att kontrollera att den information som lämnas i syfte att uppfylla alla skyldigheter enligt förordningen är giltig. •Förklarande dokument (för direktiv) Eftersom det rättsliga instrumentet är en förordning som är direkt tillämplig i medlemsstaterna behövs inget förklarande dokument. •Ingående redogörelse för de specifika bestämmelserna i förslaget Kapitel I i förordningen innehåller de allmänna bestämmelserna. I artikel 1 anges att det i förordningen fastställs att krav på hållbarhet, säkerhet och märkning måste uppfyllas för att batterier ska kunna släppas ut på marknaden och tas i bruk, såväl som krav på insamling, behandling, återvinning och bortskaffande av förbrukade batterier. Förordningen ska tillämpas på alla typer av batterier och de fyra batterikategorierna anges, dvs. bärbara batterier, startbatterier, elfordonsbatterier och industribatterier. Artikel 2 innehåller definitioner. I artikel 3 fastställs principen om fri rörlighet på den inre marknaden för batterier som uppfyller kraven i förordningen. Artikel 4 innehåller en sammanfattning av i vilka bestämmelser det anges hållbarhetskrav, säkerhetskrav och märkningskrav och det hänvisas till kapitel II och III. Därutöver anges att batterier inte får utgöra en risk för människors hälsa, säkerheten, egendom eller miljön. Artikel 5 rör kravet på att medlemsstaterna ska utse en eller flera behöriga myndigheter som hanterar den fas i batteriers livscykel då de är förbrukade. I kapitel II i förordningen fastställs krav för hållbarhet och säkerhet. I artikel 6 och i bilaga I, fastställs begränsningar för användningen av farliga ämnen i batterier, särskilt kvicksilver och kadmium. I artikel 7 och i bilaga II fastställs regler om koldioxidavtrycket för elfordonsbatterier och laddningsbara industribatterier. Kraven är uppdelade på ett sådant sätt att det först anges ett informationskrav i form av en deklaration om koldioxidavtryck. Därefter måste batterierna klassificeras i prestandaklasser för koldioxidavtryck. Slutligen, och på grundval av resultaten av en särskild konsekvensbedömning, kommer batterierna att behöva uppfylla gränsvärden för koldioxidavtryck under hela livscykeln. Tidsfristerna för de tre kraven är den 1 juli 2024 för deklarationen om koldioxidavtryck, den 1 januari 2026, för prestandaklasserna och den 1 juli 2027 för tröskelvärdena för koldioxidavtryck under hela livscykeln. I artikel 8 föreskrivs att från och med den 1 januari 2027 ska den tekniska dokumentationen för industribatterier och elfordonsbatterier med intern lagring som innehåller kobolt, bly, litium eller nickel i de aktiva materialen innehålla information om vilken mängd av de materialen i varje batterimodell och parti per tillverkningsanläggning som är återvunna material. Från och med den 1 januari 2030 ska sådana batterier innehålla följande minsta andel återvunnet material av kobolt, bly, litium eller nickel från avfall av kobolt, bly, litium eller nickel som ingår i de aktiva materialen i sådana batterier: 12 % kobolt, 85 % bly, 4 % litium och 4 % nickel. Från och med den 1 januari 2035 ska den minsta andelen återvunnet material av kobolt, litium och nickel öka till 20 % för kobolt, 10 % för litium och 12 % för nickel. För bly ska minimiandelen ligga kvar på 85 %. Om det är motiverat och lämpligt mot bakgrund av tillgången på kobolt, bly, litium eller nickel som återvunnits från avfall eller mot bakgrund av att det råder brist på sådana ämnen, ska kommissionen ges befogenhet att anta en delegerad akt med avseende på att ändra målen. I artikel 9 och bilaga III, föreskrivs att från och med den 1 januari 2026 får bärbara batterier för allmänt bruk endast släppas ut på marknaden om vissa parametrar för elektrokemisk prestanda och hållbarhet följs. Kommissionen bör ges befogenhet att anta en delegerad akt med avseende på att fastställa minimikrav för dessa parametrar och att ändra dem mot bakgrund av den tekniska och vetenskapliga utvecklingen. Senast den 31 december 2030 måste kommissionen bedöma genomförbarheten av åtgärder för att fasa ut användningen av icke-laddningsbara bärbara batterier för allmänt bruk, och måste i detta syfte lägga fram en rapport för Europaparlamentet och rådet och överväga att vidta lämpliga åtgärder, inbegripet antagandet av lagstiftningsförslag. I artikel 10 och bilaga IV fastställs ett informationskrav avseende parametrarna för elektrokemisk prestanda och hållbarhet för laddningsbara industribatterier och elfordonsbatterier med intern lagring. Från och med den 1 januari 2026 måste laddningsbara industribatterier uppfylla de minimivärden som kommissionen kommer att ges befogenhet att anta genom en delegerad akt. Enligt artikel 11 måste tillverkarna utforma apparater i vilka bärbara batterier ingår på ett sådant sätt att förbrukade batterier lätt kan avlägsnas och ersättas av slutanvändaren eller av oberoende aktörer.

I artikel 12 och bilaga V fastställs krav på att stationära batterienergilagringssystem måste vara säkra under normal drift och användning, samt att de måste åtföljas av bevis för att de framgångsrikt har testats med avseende på de säkerhetsparametrar som fastställs i bilaga V, med hjälp av de senaste testningsmetoderna. Kommissionen bör ges befogenhet att genom delegerade akter ändra de säkerhetskrav som bör beaktas vid provning av batterisäkerhet och som anges i bilaga V. I kapitel III i förordningen fastställs märknings- och informationskrav. Enligt artikel 13 och bilaga VI bör batterier från och med den 1 januari 2027 märkas på ett synligt, läsligt och outplånligt sätt med den information som behövs för att identifiera batterierna och deras huvudsakliga egenskaper. I etiketter på batteriet eller på batteriförpackningen ska finnas information om livslängd, laddningskapacitet, krav på separat insamling, förekomst av farliga ämnen och säkerhetsrisker. Den QR-kod som trycks eller graveras på batteriet bör, beroende på batterityp, ge tillgång till relevant information om batteriet i fråga. Kommissionen bör ges befogenhet att genom en genomförandeakt fastställa harmoniserade specifikationer för vissa märkningskrav. I artikel 14 anges att laddningsbara industribatterier och elfordonsbatterier måste innehålla ett batterihanteringssystem som lagrar den information och de data som behövs för att fastställa batteriers hälsotillstånd och förväntade livslängd i enlighet med de parametrar som anges i bilaga VII. Tillträde till uppgifterna om dessa parametrar i batterihanteringssystemet måste, när som helst, ges till den juridiska eller fysiska person som lagligen har köpt batteriet eller en tredje part som agerar för dennas räkning för att utvärdera batteriets restvärde, underlätta återanvändning, behandling för ändrad användning eller återtillverkning av batteriet och för att göra batteriet tillgängligt för oberoende aggregatorer som driver virtuella kraftverk i elnät. Kapitel IV innehåller regler för bedömning av batteriers överensstämmelse och består till största delen av standardbestämmelser. Det är lämpligt att nämna artikel 17 och artikel 18. I artikel 17 behandlas förfarandena för bedömning av överensstämmelse och fastställs två olika bedömningsförfaranden beroende på vilket produktkrav som bedöms. I bilaga VIII beskrivs de tillämpliga förfarandena i detalj. Kommissionen får, på grundval av en delegerad akt, ändra förfarandena för bedömning av överensstämmelse med avseende på att lägga till kontrollsteg till förfarandet och ändra bedömningsmodulen, på grundval av utvecklingen på batterimarknaden eller i batterivärdekedjan. Artikel 18 rör EU-försäkran om överensstämmelse, i vilken det fastställs att överensstämmelse med kraven på hållbarhet, säkerhet och märkning i förordningen har påvisats. I bilaga IX till förordningen ges en detaljerad förlaga för hur EU-försäkran om överensstämmelse bör utformas. Kapitel V handlar om anmälan av organ för bedömning av överensstämmelse och består till största delen av standardbestämmelser. Vissa av bestämmelserna har ändrats för att stärka de anmälda organens oberoende. I detta sammanhang kan nämnas artiklarna 23, 25, 27, 28 och 33. I artikel 23 anges vilka krav som gäller för de anmälande myndigheterna. De anmälande myndigheterna måste vara objektiva och opartiska i sin verksamhet och måste se till att de uppgifter som de erhåller behandlas konfidentiellt. De bör dock kunna utbyta information om anmälda organ med nationella myndigheter, de anmälande myndigheterna i andra medlemsstater och kommissionen, för att säkerställa enhetlighet i bedömningen av överensstämmelse. I artikel 25 anges krav avseende anmälda organ. Det anmälda organet och den personal som det anställer bör kunna vara oberoende av ekonomiska aktörer i batterivärdekedjan och från andra företag , särskilt batteritillverkare, batteritillverkarnas handelspartner, investerare i batteritillverkarnas anläggningar och andra anmälda organ samt från de anmälda organens branschorganisationer och moderbolag och dotterbolag. Artikel 27 handlar om dotterföretag och underleverantörer till anmälda organ. Även om det är accepterat att anmälda organ lägger ut delar av sin verksamhet i samband med bedömningen av överensstämmelse på underentreprenad eller anlitar ett dotterbolag, bör det fastställas att viss verksamhet och vissa beslutsprocesser uteslutande bör utföras av det enskilda anmälda organ som utför bedömningen av överensstämmelse. Artikel 28 handlar om ansökan om anmälan. I enlighet med artikel 25 bör det anmälda organet kunna dokumentera sitt oberoende och lämna styrkande dokumentation för detta till den anmälande myndigheten. Artikel 33 handlar om de anmälda organens operativa skyldigheter. Om ett negativt certifieringsbeslut fattas bör den ekonomiska aktören ha rätt att komplettera dokumentationen om batteriet innan organet för bedömning av överensstämmelse fattar sitt andra och slutliga beslut om certifieringen. I kapitel VI fastställs de ekonomiska aktörernas skyldigheter. Bestämmelserna är standardbestämmelser, men det är värt att nämna artikel 39. Artikel 39 och bilaga X i vilka det föreskrivs att det ska antas strategier för tillbörlig aktsamhet vad gäller laddningsbara industribatterier och elfordonsbatterier som släpps ut på den inre marknaden. Kommissionen bör ges befogenhet att se över förteckningen över ämnen och riskkategorier som berörs av detta. Kapitel VII innehåller skyldigheter vad gäller hantering av förbrukade batterier. Det förefaller relevant att särskilt hänvisa till bestämmelserna om registrering, utökat producentansvar, insamling, behandling och materialåtervinning, inbegripet återvinningsgrad, information om hantering av förbrukade batterier, behandling av batterier för ändrad användning och rapportering. Reglerna i detta kapitel ersätter motsvarande regler i direktiv 2006/66/EG, vilket upphör att gälla med verkan från och med den 1 juli 2023. Enligt artikel 46 ska medlemsstaterna upprätta ett register som ska användas för att övervaka att producenterna uppfyller kraven för hantering av förbrukade batterier. Registret ska förvaltas av den behöriga myndigheten i en medlemsstat. Producenterna är skyldiga att registrera sig och måste ansöka om att bli registrerade, varvid ansökan måste innehålla alla de uppgifter som anges i artikeln. I artikel 47fastställs utökat producentansvar för batterier som tillhandahålls i en medlemsstat för första gången. Detta innebär att batteriproducenterna måste säkerställa att avfallshanteringsskyldigheterna uppfylls. För att uppfylla sina skyldigheter får tillverkarna också gå samman i en producentansvarsorganisation. Ansvaret omfattar bland annat skyldigheten att finansiera och organisera separat insamling och behandling av förbrukade batterier, rapportera till den behöriga myndigheten, främja separat insamling av batterier och tillhandahålla information, även avseende förbrukade batterier. I artikel 48 fastställs att tillverkarna, enskilt eller genom en producentansvarsorganisation måste sörja för insamling av alla förbrukade bärbara batterier, oavsett typ, märke eller ursprung. För detta ändamål måste de utan kostnad för slutanvändaren inrätta ett nätverk av insamlingsplatser i samarbete med andra berörda parter, däribland distributörer, anläggningar för återvinning av avfall som utgörs av eller innehåller elektrisk utrustning och uttjänta fordon, offentliga myndigheter och insamlingsplatser för frivillig insamling. Producenterna är dessutom skyldiga att vidta nödvändiga praktiska åtgärder för insamling och transport av förbrukade batterier från dessa insamlingsplatser för att säkerställa att de förbrukade bärbara batterierna genomgår efterföljande behandling och materialåtervinning. Producenterna av förbrukade bärbara batterier är skyldiga att se till att de insamlingsmål som fastställs i artikeln uppnås. Insamlingsförfarandena måste godkännas av den behöriga myndigheten, som måste kontrollera att producenterna uppfyller sina skyldigheter vad gäller insamling av förbrukade bärbara batterier, inbegripet att se till att målen uppfylls. Enligt artikel 49 måste tillverkare av startbatterier, industribatterier och elfordonsbatterier, enskilt eller genom en producentansvarsorganisation, organisera insamlingen av alla förbrukade startbatterier, industribatterier och elfordonsbatterier. Insamlingen måste vara kostnadsfri och får inte medföra någon skyldighet för slutanvändaren att köpa ett nytt batteri. Producenten måste återta förbrukade startbatterier, industribatterier och elfordonsbatterier från slutanvändare eller från tillgängliga insamlingsplatser i samarbete med distributörerna av dessa typer av batterier, anläggningar för behandling och materialåtervinning av avfall som utgörs av eller innehåller elektrisk och elektronisk utrustning samt av uttjänta fordon, offentliga myndigheter och tredje parter som hanterar avfall för deras räkning.

I artikel 55 fastställs de insamlingsnivåer som medlemsstaterna måste nå upp till när det gäller förbrukade bärbara batterier, med undantag för förbrukade batterier från lätta transportmedel. Insamlingsnivåerna kommer att öka gradvis så att det säkerställs att 65 % av de förbrukade bärbara batterierna samlas in vid utgången av 2025 och att 70 % av sådana batterier samlas in vid utgången av 2030. I artikel 56 fastställs de krav som behandlingsanläggningarna ska uppfylla för att säkra att alla insamlade förbrukade batterier genomgår korrekt behandling och materialåtervinning. Om behandlingsanläggningarna och behandlingsprocesserna omfattas av direktiv 2010/75/EU om industriutsläpp måste det direktivet tillämpas. Under alla omständigheter måste behandlingen utföras med bästa tillgängliga teknik och i enlighet med de krav som anges i detalj i bilaga XII.A. Med tanke på den avfallshierarki som fastställs i artikel 4 i direktiv 2008/98/EG får batterier inte deponeras eller brännas. Artikel 57 rör återvinningsgrader och materialåtervinningsmål och det fastställs att alla förbrukade batterier som samlas in ska gå in i ett materialåtervinningsförfarande. Återvinningsprocesserna måste uppnå den lägsta återvinningsgrad som fastställs i bilaga XII och som kommer att höjas med tiden. Kraven avser blybatterier, nickelkadmiumbatterier, litiumbaserade batterier och andra batterier. Artikel 59 innehåller krav avseende behandling för ändrad användning och återtillverkning för en andra livstid för industribatterier och elfordonsbatterier. Artikeln innehåller krav för att underlätta sådana åtgärder, samt för att underlätta för producenterna av dessa batterityper att ge tillgång till batterihanteringssystemet för att fastställa ett batteris hälsotillstånd för aktörer som bearbetar batterier för användning för nya ändamål. I direktivet fastställs också skyldigheter för de personer som behandlar batterier för ändrad användning eller utför återtillverkning av batterier, som innebär att de måste säkerställa att undersökning, prestandatestning, förpackning och transport av batterier och deras komponenter utförs enligt lämpliga kvalitetskontrolls- och säkerhetsinstruktioner . Personer som behandlar batterier för ändrad användning eller utför återtillverkning av batterier måste säkerställa att de batterier som de har behandlat för ändrad användning eller de batterier som de har återtillverkat uppfyller kraven i denna förordning, i annan relevant lagstiftning och i de tekniska krav som gäller för det specifika användningsändamålet när batterierna släpps ut på marknaden. Om det emellertid visas att ett batteri som genomgår behandling för ändrad användning eller återtillverkning har släppts ut på marknaden innan vissa krav avseende koldioxidavtryck, återvunnet innehåll, prestanda och hållbarhet samt tillbörlig aktsamhet i leveranskedjan (enligt artiklarna 7, 8, 10 och 39 i förordningen) har uppfyllts, bör skyldigheterna enligt dessa bestämmelser inte gälla för batteriet när det behandlas för ändrad användning eller återtillverkas. För att dokumentera att ett batteri inte längre är avfall bör den aktör som utför den relevanta behandlingen på begäran av en behörig myndighet visa följande: 1) bevis för att det gjorts en bedömning av batteriets hälsostatus eller för att det genomgått testning, 2) bevis för att den fortsatta användningen är säkrad (genom faktura eller försäljningsavtal) och 3) bevis för att det finns lämpligt skydd mot skador under transport, lastning och lossning. Denna information måste göras tillgänglig för slutanvändare och tredje parter som agerar för deras räkning, på lika villkor, som en del av den tekniska dokumentation som åtföljer batteriet som behandlats för ändrad användning när det släpps ut på marknaden eller tas i bruk. Artikel 60 innehåller krav på tillhandahållande av information om förbrukade batterier. Detta inbegriper skyldigheter för producenterna och producentansvarsorganisationerna gentemot slutanvändare och distributörer vad gäller att bidra till hanteringen av förbrukade produkter. I artikeln fastställs också skyldigheter om att tillhandahålla information som är relevant för säkerheten vid insamling och lagring av förbrukade batterier till distributörer och aktörer som deltar i insamling och avfallshantering, samt att förse dessa aktörer med information för att underlätta bortskaffandet av förbrukade batterier och efterföljande behandling. Artikel 61 handlar om hur respektive aktör i avfallshanteringen bör rapportera till den behöriga myndigheten om hanteringen av batteriavfall. Detta inbegriper bland annat krav på att tillverkare, eller producentansvarsorganisationer som agerar för deras räkning, måste rapportera om den mängd batterier som släpps ut på marknaden, om den mängd förbrukade batterier som samlas in och levereras för behandling och återvinning, samt på att återvinningsaktörerna måste rapportera om de mängder förbrukade batterier som tas in för materialåtervinning, återvinningsgraden och mängderna återvunnet material från förbrukade batterier och om den mängd batterier som har behandlats och materialåtervunnits. Artikel 62 handlar om medlemsstaternas rapportering till kommissionen. Medlemsstaterna ska för varje kalenderår och per batterityp och per kemisk sammansättning, rapportera till kommissionen om den mängd batterier som för första gången levereras för distribution eller användning inom en medlemsstats territorium, mängden förbrukade batterier därav som samlats in och uppgifter om uppnådda återvinningsnivåer samt huruvida de återvinningsnivåer som anges i förordningen har uppnåtts. Kommissionen ska genom genomförandeakter fastställa rapporteringsformatet. Kapitel VIII handlar om elektroniskt utbyte av information. Artikel 64 rör det system för elektroniskt utbyte av information som kommissionen måste ha inrättat senast den 1 januari 2026. Systemet måste innehålla information och data om laddningsbara industribatterier och elfordonsbatterier med intern lagring i enlighet med bilaga XIII. Denna information och dessa data måste vara sorterbara och sökbara och följa öppna standarder, så att tredje part kan använda dem. De berörda ekonomiska aktörerna måste kunna mata in information i systemet i ett maskinläsbart format. Kommissionen ska genom systemet offentliggöra viss information enligt artikel 62 och ska, genom en genomförandeakt, fastställa närmare bestämmelser om systemets struktur, det format i vilket informationen ska lämnas och reglerna för åtkomst till, delning av, förvaltning, utforskning, offentliggörande och återanvändning av information och data i systemet. Artikel 65 handlar om batteripasset och innehåller krav på att varje enskilt industribatteri och elfordonsbatteri som släpps ut på marknaden senast den 1 januari 2026 måste registreras elektroniskt. Registreringen ska vara unik för varje batteri och det ska anges en unik identitetsbeteckning för varje batteri. Batteripasset ska vara kopplat till information om de grundläggande egenskaperna för varje batterityp och batterimodell som lagras i datakällorna till det system som inrättas i enlighet med artikel 64 och ska vara tillgängligt online. Kapitel IX innehåller standardbestämmelser om marknadskontroll. Artikel 69 gör det möjligt för marknadskontrollmyndigheterna att kräva att ekonomiska aktörer vidtar korrigerande åtgärder på grundval av konstateranden om att batteriet inte uppfyller kraven eller om att den ekonomiska aktören överträder en skyldighet som följer av reglerna om den inre marknaden eller hållbarhet, säkerhet, märkning och tillbörlig aktsamhet. Kapitel X handlar om miljöanpassad offentlig upphandling, förfarandet för att införa nya begränsningar och ändra befintliga begränsningar för farliga ämnen och kommissionens erkännande av system för tillbörlig aktsamhet i leveranskedjan. Artikel 70 handlar om miljöanpassad offentlig upphandling och kräver att upphandlande myndigheter och upphandlande enheter, när de upphandlar batterier eller produkter som innehåller batterier, beaktar batteriers miljöpåverkan under hela livscykeln i syfte att säkerställa att miljöpåverkan begränsas till ett minimum. I detta syfte uppmanas upphandlande myndigheter och upphandlande enheter att inkludera tekniska specifikationer och tilldelningskriterier på grundval av artiklarna 7–10 för att säkerställa att den valda produkten väljs ut bland produkter som har en betydligt mindre miljöpåverkan under hela livscykeln. Kommissionen får genom delegerade akter fastställa obligatoriska minimikriterier för miljöanpassad offentlig upphandling. I artikel 71 anges förfarandet för ändring av begränsningarna för farliga ämnen, i enlighet med artikel 6 och bilaga I. Artikel 72 rör system för tillbörlig aktsamhet i leveranskedjan och kommissionens erkännande av dessa. Regeringar, branschorganisationer och grupper av berörda organisationer som har infört och övervakar system för tillbörlig aktsamhet kan ansöka hos kommissionen om att få de system för tillbörlig aktsamhet i leveranskedjan, som de har utformat och övervakar, erkända av kommissionen. Om kommissionen fastställer att ett system för tillbörlig aktsamhet i leveranskedjan, när det tillämpas effektivt av den ekonomiska aktören, gör det möjligt för den ekonomiska aktören att uppfylla kravet på att upprätta ett system för tillbörlig aktsamhet, ska kommissionen anta en genomförandeakt genom vilken det erkänns att systemet uppfyller de krav som fastställs i denna förordning. I kapitel XI fastställs delegerade befogenheter och kommittéförfarandet. I kapitel XII föreskrivs en ändring av förordning (EU) nr 2109/1020. Kapitel XIII innehåller slutbestämmelserna. 2020/0353 (COD)

Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING om batterier och förbrukade batterier, om upphävande av direktiv 2006/66/EG och om ändring av förordning (EU) 2019/1020 (Text av betydelse för EES) EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 114, med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten, med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande, med beaktande av Regionkommitténs yttrande, i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet, och av följande skäl: (1)Den europeiska gröna given är EU:s nya tillväxtstrategi, vars syfte är att omvandla unionen till ett rättvist och välmående samhälle med en modern, resurseffektiv och konkurrenskraftig ekonomi, där det 2050 inte längre förekommer några nettoutsläpp av växthusgaser och där den ekonomiska tillväxten har frikopplats från resursförbrukningen. En övergång från användning av fossila bränslen i fordon till elektromobilitet är en av förutsättningarna för att uppnå klimatneutralitetsmålet 2050. För att unionens produktpolitik ska bidra till att minska koldioxidutsläppen på global nivå måste det säkerställas att produkter som saluförs och säljs i unionen produceras av hållbara råmaterial och tillverkas på ett hållbart sätt. (2)Batterier är en viktig strömkälla och en av de viktigaste möjliggörande faktorerna för hållbar utveckling, grön rörlighet, ren energi och klimatneutralitet. Efterfrågan på batterier förväntas öka snabbt under de kommande åren, särskilt för elfordon som använder batterier för framdrivning, vilket gör denna marknad allt mer strategiskt viktig på global nivå. Den vetenskapliga och tekniska utvecklingen på området batteriteknik kommer att fortsätta. Med tanke på batteriers strategiska betydelse och för att skapa rättssäkerhet för alla berörda parter och för att motverka diskriminering, handelshinder och snedvridningar på marknaden för batterier, är det nödvändigt att fastställa regler om hållbarhetsparametrar, prestanda, säkerhet, insamling, återvinning och andra livscykeln för batterier, samt om information om batterier. Det är nödvändigt att skapa ett harmoniserat regelverk för hantering av hela livscykeln för batterier som släpps ut på marknaden i unionen. (3)Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/66/EG resulterade i en förbättring av batteriers miljöprestanda och vissa gemensamma regler och skyldigheter för ekonomiska aktörer, särskilt genom de harmoniserade reglerna för tungmetallinnehåll och märkning av batterier samt reglerna och målen för hanteringen av alla förbrukade batterier, baserat på utökat producentansvar. (4)I kommissionens rapporter om genomförandet, effekterna av och utvärderingen av direktiv 2006/66/EG framhålls inte bara vad som uppnåtts utan även vilka begränsningar som direktivet har, särskilt mot bakgrund av att kontexten har ändrats i grunden och batterier har blivit strategiskt viktiga och användningen av dem har ökat. (5)I kommissionens strategiska handlingsplan om batterier fastställs åtgärder för att stödja uppbyggnaden av en värdekedja för batterier i Europa, som omfattar råvaruutvinning, hållbar anskaffning och bearbetning av råmaterial, hållbara batterimaterial, celltillverkning samt återanvändning och materialåtervinning av batterier. (6)I den europeiska gröna given bekräftade kommissionen sitt åtagande att genomföra den strategiska handlingsplanen om batterier och att den skulle föreslå lagstiftning för att säkerställa en säker, cirkulär och hållbar värdekedja för alla batterier, inbegripet för att försörja den växande marknaden för elfordon. (7)I sina slutsatser av den 4 oktober 2019 om Ökad cirkularitet – övergång till ett hållbart samhälle efterlyste rådet bland annat en konsekvent politik till stöd för utvecklingen av teknik som förbättrar batteriernas hållbarhet och cirkularitet i samband med övergången till elektromobilitet. Dessutom har rådet efterlyst en brådskande översyn av direktiv 2006/66/EG, som bör inbegripa alla relevanta batterier och batterimaterial och särskilt inriktas på specifika krav för litium och kobolt samt på en mekanism som gör det möjligt att anpassa direktivet till framtida förändringar i batteriteknik. (8)I den nya handlingsplanen för den cirkulära ekonomin, som antogs den 11 mars 2020, anges att förslaget till ett nytt regelverk för batterier kommer att omfatta regler för återvunnet innehåll och åtgärder för att förbättra insamlings- och materialåtervinningsgraden för alla batterier, i syfte att säkerställa att värdefulla material återvinns och tillhandahålla vägledning för konsumenterna och ta itu med en eventuell utfasning av icke-laddningsbara batterier, i de fall där det finns alternativ. Vidare anges det att kraven på hållbarhet och öppenhet kommer att beaktas, med hänsyn tagen till batteritillverkningens koldioxidavtryck, etisk anskaffning av råmaterial och försörjningstrygghet för att underlätta återanvändning, behandling för ändrad användning och materialåtervinning av batterier.

(9)För att säkerställa att åtgärderna omfattar hela livscykeln för alla batterier som släpps ut på unionsmarknaden krävs det att det införs harmoniserade produkt- och saluföringskrav, inbegripet förfaranden för bedömning av överensstämmelse, samt krav för att hantera det stadium då batterierna är förbrukade. Det är nödvändigt att fastställa krav för det stadium då batterierna är förbrukade för att ta itu med batteriernas miljöpåverkan och i synnerhet för att stödja skapandet av återvinningsmarknader för batterier och marknader för returråmaterial från batterier i syfte att sluta materialkretsloppen. I syfte att göra det möjligt att uppnå de planerade målen om att låta batteriers hela livscykel omfattas av ett enda rättsligt instrument, samtidigt som handelshinder och snedvridning av konkurrensen undviks och den inre marknadens integritet skyddas, bör de regler i vilka kraven för batterier fastställs tillämpas på ett enhetligt sätt för alla operatörer i hela unionen och det bör inte finnas något utrymme för skillnader i genomförande mellan olika medlemsstater. Direktiv 2006/66/EG bör därför ersättas med en förordning. (10)Denna förordning bör tillämpas på alla typer av batterier och ackumulatorer som släpps ut på marknaden eller tas i bruk inom unionen, oavsett om det är fråga om separata batterier eller ackumulatorer eller om de ingår i apparater eller på annat sätt levereras tillsammans med elektriska och elektroniska apparater och fordon. Denna förordning bör gälla oavsett om ett batteri har utformats särskilt för en viss produkt eller om det är avsett för allmän användning och oavsett om det ingår i en produkt eller levereras tillsammans med eller separat från den produkt i vilken det är avsett att användas. (11)Produkter som släpps ut på marknaden som batterisatser, dvs. batterier eller grupper av celler som är sammankopplade och/eller inkapslade i ett yttre hölje och som utgör en komplett enhet som inte är avsedd att brytas upp eller öppnas av slutanvändaren, och som överensstämmer med definitionen för batterier, bör omfattas av de krav som gäller för batterier. Produkter som släpps ut på marknaden som batterimoduler och som överensstämmer med definitionen för batterisatser bör omfattas av de krav som gäller för batterisatser. (12)Inom förordningens breda tillämpningsområde är det lämpligt att skilja mellan olika kategorier av batterier beroende på deras utformning och användning, oberoende av batteriets kemiska sammansättning. Uppdelningen i, å ena sidan, bärbara batterier, och industribatterier och bilbatterier, å andra sidan, enligt direktiv 2006/66/EG, bör vidareutvecklas för att bättre återspegla den nya utvecklingen när det gäller användningen av batterier. Batterier som används för framdrivning i elfordon, och som enligt direktiv 2006/66/EG tillhör kategorin industribatterier, utgör en stor och växande del av marknaden på grund av den snabba ökningen av elfordon för vägtransporter. Det är därför lämpligt att klassificera batterier som används för framdrivning av elfordon i en ny kategori, dvs. elfordonsbatterier. Kategorin industribatterier enligt denna förordning kommer även fortsättningsvis att omfatta batterier för framdrivning av transportmedel inom järnvägs-, vattenvägs- och lufttransport. Kategorin industribatterier omfattar en bred grupp batterier som är avsedda för industriell verksamhet, kommunikationsinfrastruktur, jordbruksverksamhet och produktion och distribution av elektrisk energi. Utöver de batterier som ingår i denna icke-uttömmande förteckning med exempel bör alla batterier som inte är bärbara batterier, startbatterier (tidigare kallade bilbatterier) eller elfordonsbatterier anses vara industribatterier. Batterier som används för energilagring i privata miljöer eller i hemmiljöer betraktas som industribatterier vid tillämpningen av denna förordning. För att säkerställa att alla batterier som används i lätta transportmedel, som elcyklar och elskotrar, klassificeras som bärbara batterier, är det nödvändigt att förtydliga definitionen av bärbara batterier och att införa en viktgräns för sådana batterier. (13)Batterier bör utformas och tillverkas på ett sådant sätt att deras prestanda, hållbarhet och säkerhet optimeras och deras miljöpåverkan minimeras. Det är lämpligt att fastställa särskilda hållbarhetskrav för laddningsbara industribatterier och elfordonsbatterier med intern lagring med en kapacitet på över 2 kWh, eftersom sådana batterier utgör det marknadssegment som förväntas öka mest under de kommande åren. (14)I syfte att säkerställa att de skyldigheter som följer av denna förordning fullgörs och för att övervaka och kontrollera att producenter och producentansvarsorganisationer uppfyller kraven i denna förordning är det nödvändigt att medlemsstaterna utser en eller flera behöriga myndigheter. (15)Användningen av farliga ämnen i batterier bör begränsas för att skydda människors hälsa och miljön och för att minska förekomsten av sådana ämnen i avfall. Utöver de begränsningar som anges i bilaga XVII till Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1907/2006 är det därför lämpligt att fastställa begränsningar för kvicksilver och kadmium i vissa typer av batterier. Batterier som används i fordon som omfattas av ett undantag enligt bilaga II till Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/53/EG bör undantas från kadmiumförbudet. (16)I syfte att säkerställa att farliga ämnen som utgör en oacceptabel risk för människors hälsa eller för miljön när de används i batterier kan hanteras på vederbörligt sätt, bör befogenheten att anta akter i enlighet med artikel 290 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt delegeras till kommissionen med avseende på att ändra begränsningarna för farliga ämnen i batterier. (17)Förfarandet för att anta nya begränsningar och för att ändra nuvarande begränsningar för farliga ämnen i batterier bör anpassas helt och hållet till förordning (EG) nr 1907/2006. I syfte att säkerställa ett effektivt beslutsfattande och en god samordning och förvaltning av de relevanta tekniska, vetenskapliga och administrativa aspekterna av denna förordning bör Europeiska kemikaliemyndigheten, vilken inrättades genom förordning (EG) nr 1907/2006 (kemikaliemyndigheten), ges specifika uppgifter med avseende på utvärderingen av risker med ämnen i samband med tillverkning och användning av batterier, såväl som de risker som kan uppstå efter det att batterierna är förbrukade, samt med avseende på utvärdering av samhällsekonomiska faktorer och analys av alternativ, i enlighet med relevant vägledning från kemikaliemyndigheten. Följaktligen bör kemikaliemyndighetens riskbedömningskommitté och kommittén för samhällsekonomisk analys underlätta utförandet av vissa av de uppgifter som åläggs kemikaliemyndigheten genom denna förordning. (18)Den väntade massiva användningen av batterier inom sektorer som mobilitet och energilagring bör minska koldioxidutsläppen, men för att maximera denna potential är det nödvändigt att batteriernas totala livscykel har ett lågt koldioxidavtryck. Enligt reglerna för produktkategoriers miljöavtryck för högspecifika laddningsbara batterier för mobila tillämpningar är klimatförändringarna den näst viktigaste kategorin för hur batterier påverkar, efter användningen av mineraler och metaller. Den tekniska dokumentationen för laddningsbara industribatterier och elfordonsbatterier med intern lagring med en kapacitet på mer än 2 kWh som släpps ut på unionsmarknaden bör därför åtföljas av en deklaration om koldioxidavtryck, vilken vid behov bör göras per tillverkat parti. Batterier tillverkas i partier och i specifika mängder inom vissa tidsperioder. Harmoniserade tekniska regler för att beräkna koldioxidavtrycket för alla laddningsbara industribatterier och elfordonsbatterier med intern lagring med en kapacitet på mer än 2 kWh som släpps ut på unionsmarknaden är en förutsättning för att göra det möjligt att införa ett krav om att den tekniska dokumentationen för batterier måste innehålla en deklaration om koldioxidavtryck och därefter fastställa prestandaklasser för koldioxidavtryck med hjälp av vilka det blir möjligt att identifiera vilka batterier som har det minsta koldioxidavtrycket. Informationskrav och tydliga märkningskrav för batteriers koldioxidavtryck förväntas inte i sig leda till den beteendeförändring som krävs för att säkerställa att unionens mål att fasa ut fossila bränslen i sektorerna för mobilitet och energilagring, i linje med de internationellt överenskomna klimatförändringsmålen, kan uppnås. Det kommer därför att införas högsta tröskelvärden för koldioxidutsläpp, på grundval av en särskild konsekvensbedömning för att fastställa värdena i fråga. När kommissionen föreslår en nivå för tröskelvärdet för maximalt koldioxidavtryck kommer den bland annat att ta hänsyn till hur koldioxidavtrycksvärdena fördelas mellan de batterier som finns på marknaden, hur stora framsteg som har gjorts med att minska koldioxidavtrycket från batterier som släpps ut på unionsmarknaden och hur åtgärden faktiskt har bidragit och potentiellt kan bidra till unionens mål om hållbar rörlighet och klimatneutralitet senast 2050. För att skapa insyn vad gäller batteriernas koldioxidavtryck och styra unionsmarknaden mot batterier med lägre koldioxidutsläpp, oavsett var de tillverkas, är det motiverat med en gradvis och kumulativ höjning av kraven vad gäller koldioxidavtryck. Som ett resultat av dessa krav kommer de minskade koldioxidutsläppen under batteriernas livscykel att bidra till unionens mål att uppnå klimatneutralitet senast 2050. Detta kan också möjliggöra annan politik på unionsnivå och nationell nivå, som incitament och miljöanpassad offentlig upphandling, i syfte att främja produktion av batterier med mindre miljöpåverkan. (19)Vissa ämnen som ingår i batterier, som kobolt, bly, litium och nickel, utvinns ur knappa resurser som inte finns lätt tillgängliga i unionen, och vissa betraktas som råmaterial av avgörande betydelse av kommissionen. Detta är ett område där EU behöver stärka sitt strategiska oberoende och sin motståndskraft inför potentiella försörjningsavbrott på grund av hälsokriser och andra kriser. Detta mål kan uppnås genom ökad cirkularitet och resurseffektivitet, vilket kan uppnås genom ökad materialåtervinning och användning av återvunna råmaterial. (20)En ökad användning av återvunna material skulle ytterligare stödja utvecklingen av den cirkulära ekonomin och möjliggöra en mer resurseffektiv användning av material, samtidigt som unionens beroende av material från tredjeländer minskar. När det gäller batterier är detta särskilt relevant för kobolt, bly, litium och nickel. Det är därför nödvändigt att främja återvinningen av sådant material från avfall och fastställa ett krav på vilken andel återvunnet material som bör ingå i batterier som innehåller kobolt, bly, litium och nickel som aktiva material. I denna förordning fastställs obligatoriska mål för återvunnet innehåll av kobolt, bly, litium och nickel, och dessa mål bör uppnås senast 2030. För kobolt, litium och nickel gäller högre mål till 2035. Alla mål bör ta hänsyn till tillgången på avfall från vilket sådana material kan återvinnas, den tekniska genomförbarheten för de berörda återvinnings- och tillverkningsprocesserna, samt den tid som de ekonomiska aktörerna behöver för att anpassa sina leverans- och tillverkningsprocesser. Innan de obligatoriska målen blir tillämpliga bör därför kravet avseende återvunnet innehåll begränsas till offentliggörande av information om återvunnet innehåll. (21)I syfte att ta hänsyn till riskerna i samband med försörjningen av kobolt, bly, litium och nickel och för att bedöma ämnenas tillgänglighet, bör befogenheten att anta akter i enlighet med artikel 290 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt delegeras till kommissionen med avseende på att ändra målen för minimiandelen återvunnet innehåll av kobolt, bly, litium eller nickel i aktiva material i batterier. (22)I syfte att säkerställa enhetliga villkor för genomförandet av reglerna för beräkning och kontroll, per batterimodell och parti per tillverkningsanläggning, av de mängder kobolt, bly, litium eller nickel som återvunnits från avfall och som ingår i aktiva material i batterier, samt informationskraven för teknisk dokumentation, bör kommissionen tilldelas genomförandebefogenheter. (23)De batterier som släpps ut på unionsmarknaden bör vara hållbara och ha hög prestanda. Det är därför nödvändigt att fastställa prestanda- och hållbarhetsparametrar för bärbara batterier för allmänt bruk och för laddningsbara industribatterier och elfordonsbatterier. När det gäller elfordonsbatterier håller Uneces informella arbetsgrupp för elfordon och miljö på att utarbeta hållbarhetskrav för fordon, varför det i denna förordning inte fastställs några ytterligare hållbarhetskrav. Å andra sidan, när det gäller batterier för energilagring, anses de befintliga mätmetoder som används för att testa batteriers prestanda och hållbarhet inte vara tillräckligt exakta och representativa för att möjliggöra införandet av minimikrav. Införandet av minimikrav för dessa batteriers prestanda och hållbarhet bör åtföljas av lämpliga harmoniserade standarder eller gemensamma specifikationer. (24)I syfte att minska den miljöpåverkan som batterier har under hela livscykeln bör befogenheten att anta akter i enlighet med artikel 290 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt delegeras till kommissionen med avseende på att ändra prestanda- och hållbarhetsparametrarna och fastställa minimivärden för dessa parametrar för bärbara batterier för allmänt bruk och laddningsbara industribatterier. (25)Vissa icke-laddningsbara batterier för allmänt bruk kan innebära en ineffektiv användning av resurser och energi. Det bör därför fastställas objektiva krav avseende sådana batteriers prestanda och hållbarhet i syfte att säkerställa att färre icke-laddningsbara bärbara batterier för allmänt bruk med låg prestanda släpps ut på marknaden, i synnerhet om det av en livscykelanalys framgår att användning av laddningsbara batterier i stället för icke-laddningsbara ger övergripande miljöfördelar. (26)I syfte att säkerställa att bärbara batterier som ingår i apparater genomgår lämplig separat insamling, behandling och materialåtervinning av hög kvalitet när de har blivit avfall, behövs bestämmelser för att säkerställa att de kan avlägsnas och ersättas i sådana apparater. Förbrukade batterier bör kunna ersättas så att den förväntade livslängden för de apparater de ingår i kan förlängas. De allmänna bestämmelserna i denna förordning får kompletteras med krav för vissa produkter som drivs med batterier inom ramen för genomförandeåtgärder enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/125/EG. Om det i annan unionslagstiftning, av säkerhetsskäl, fastställs mer specifika krav, som att batterier måste kunna avlägsnas ur produkter (till exempel leksaker), bör dessa särskilda regler tillämpas. (27)För många produkters, apparaters och tjänsters drift och säkerhet är det av avgörande betydelse att de batterier som används är tillförlitliga. Därför bör batterier utformas och tillverkas på ett sådant sätt att det är möjligt att garantera säker drift och användning. Detta är särskilt relevant när det gäller stationära batterienergilagringssystem, vilka för närvarande inte omfattas av någon annan unionslagstiftning. Det bör därför fastställas vilka parametrar som bör beaktas vid säkerhetstester av sådana energilagringssystem. (28)För att slutanvändarna ska få transparent, tillförlitlig och tydlig information om batterier och deras huvudsakliga egenskaper och om förbrukade batterier, så att de kan fatta välgrundade beslut när de köper och gör sig av med batterier och för att göra det möjligt för avfallsaktörer att på lämpligt sätt behandla förbrukade batterier, bör batterier märkas. Batterier bör märkas med all nödvändig information om deras huvudsakliga egenskaper, inklusive deras kapacitet och innehåll av vissa farliga ämnen. För att säkerställa att informationen finns tillgänglig över tid bör den också göras tillgänglig med hjälp av QR-koder.

(29)Information om batteriers prestanda är avgörande för att säkerställa att slutanvändarna i sin roll som konsumenter ges korrekt information i god tid och i synnerhet att de har tillgång till en gemensam grund för att jämföra olika batterier innan de köper dem. Därför bör bärbara batterier för allmänt bruk och startbatterier märkas med en etikett med information om deras minsta genomsnittliga batteritid när de används i specifika tillämpningar. Det är därför viktig att vägleda slutanvändaren om hur man kan göra sig av med förbrukade batterier på lämpligt sätt. (30)Laddningsbara industribatterier och elfordonsbatterier med intern lagring med kapacitet på mer än 2 kWh bör innehålla ett batterihanteringssystem som lagrar data så att batteriernas hälsotillstånd och förväntade livslängd när som helst kan fastställas av slutanvändaren eller annan tredje part som agerar för slutanvändarens räkning. En person som har köpt ett batteri, eller en tredje part som agerar för personens räkning, i syfte att behandla batteriet för ändrad användning eller återtillverkning bör alltid ges tillträde till batterihanteringssystemet så att denne kan bedöma batteriets restvärde och så att återanvändningen, behandlingen för ändrad användning och återtillverkningen kan förenklas, samt så att batteriet kan göras tillgängligt för oberoende