A4-0149/97

Resolution om internationella fiskeriavtal

Europaparlamentet utfärdar denna resolution

- med beaktande av artikel 148 i arbetsordningen,

- med beaktande av kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet: Fiskeriavtal - redogörelse och framtidsutsikter (KOM(96)0488 - C4-0590/96),

- med beaktande av EU:s fiskemöjligheter i internationella fiskezoner genom Organisationen för fisket i nordvästra Atlanten (NAFO), Fiskerikommissionen för Nordatlantens östra del (NEAFC), Organisationen för bevarande av laxbestånden i Nordatlanten (NASCO) och Internationella fiskerikommissionen för Östersjön (IBSFC),

- med beaktande av kommissionens memorandum om följderna av att gemenskapen eventuellt upphör att sluta fiskeriavtal (5 juni 1996),

- med beaktande av sin resolution av den 13 mars 1996 om (i) Europaparlamentets yttrande om sammankallande till regeringskonferensen och (ii) utvärdering av reflektionsgruppens arbete och precisering av Europaparlamentets politiska prioriteringar inför regeringskonferensen ((EGT nr C 96, 1.4.1996, s. 77.)) och i synnerhet punkt 17 i denna,

- med beaktande av den resolution om fiskeri inom ramen för AVS-EEG-samarbetet ((EGT nr C 234, 30.8.1993, s. 42.)) som antogs av AVS-EU:s gemensamma församling den 1 april 1993 i Gaborone,

- med beaktande av artikel 228 i EG-fördraget och i synnerhet punkt 3 i denna,

- med beaktande av Fernández Albors förslag till resolution om nya sätt att underlätta tillgången till tredje lands fiskeresurser för gemenskapens fiskeflottor (B4-0126/96),

- med beaktande av den uppförandekodex ((EGT C 89, 10.4.1995, s. 69.)) som parlamentet och kommissionen undertecknade den 31 mars 1995 och i synnerhet punkterna 1 och 3.10 i denna,

- med beaktande av den gemensamma förklaring om förbättring av informationen till den budgetansvariga myndigheten om fiskeriavtal ((EGT nr C 20, 20.1.1997, s. 109.)) vilken undertecknades av parlamentet, kommissionen och rådet den 12 december 1996,

- med beaktande av betänkandet från fiskeriutskottet och yttrandena från budgetutskottet, utskottet för externa ekonomiska förbindelser och utskottet för utveckling och samarbete (A4-0149/97), och med beaktande av följande:

A. De internationella avtalen får allt större betydelse och är en avgörande faktor för upprätthållandet av gemenskapsflottans fiskeriverksamhet. Denna verksamhet bör utövas på grundval av ett rationellt och ansvarsfullt utnyttjande och med hänsyn till följdverkningarna för havets ekosystem.

B. Den gemensamma fiskeripolitiken bör även bidra till att nå ett av de mål som i dag har högsta prioritet för Europeiska unionen, dvs. bevarande av de arbetstillfällen, både till sjöss och inom beredningsindustrin, som främst ges i randområden vilka är starkt beroende av fiskeriverksamheten.

C. Många av världens levande marina resurser är utsatta för överdrivet hårt tryck och överutnyttjas eller håller på att utfiskas i betydande utsträckning. Den ökade efterfrågan på fiskeriprodukter kommer så gott som säkert att leda till ännu hårdare konkurrens om dessa resurser i framtiden. Denna situation ställer alla berörda parter inför en rad utmaningar.

D. Det är viktigt att på internationell nivå avgöra vilka levande marina resurser, i vilka fiskevatten, som är utsatta för överdrivet hårt tryck, så att dessa arter i större utsträckning kan skyddas inom fiskeriverksamheten.

E. En betydande del av EU:s internationella fiskeriavtal sluts med AVS-länder och trots att det rör sig om handelsavtal får de positiva följder på utvecklingsnivå (sysselsättning, livsmedelsförsörjning etc.), varför en samordning av gemenskapens fiskeripolitik och utvecklingspolitik i dessa fall är nödvändig.

F. Livsmedelssäkerheten för växande befolkningar i världen är ofta sårbar och kan förbättras genom att man använder deras havsresurser. I kustregioner, i synnerhet i fattiga och underutvecklade länder, finns detta behov av att använda havsresurser för att skapa sysselsättning och främja ekonomisk utveckling,

G. Gemenskapen är en viktig aktör inom det internationella fisket och kan på inga villkor undandra sig det ansvar som denna roll innebär.

H. I enlighet med artikel 62 i Förenta nationernas havsrättskonvention (UNCLOS) har kuststaten ansvar för att fastställa fångstkapaciteten för de fiskresurser som finns i dess exklusiva ekonomiska zon (EEZ), och när denna stat saknar tillräcklig kapacitet för hela den tillåtna fångsten har den skyldighet att ge andra stater tillgång till överskottet, antingen genom fiskeriavtal eller på annat sätt.

I. Gemenskapen har undertecknat FN:s havsrättskonvention om bevarande och förvaltning av gemensamma bestånd och ständigt vandrande arter och erkänt FAO:s uppförandekodex för ansvarsfullt fiske.

J. Fiskebeståndens utbredning omfattar ofta två eller flera länders exklusiva ekonomiska zoner och därför måste en regional strategi följas vad gäller exploateringen av dessa bestånd.

K. I artikel 64 i Lomékonventionen erkänner AVS-länderna den roll EU:s medlemsstaters fiskeflottor, vilka är lagligt verksamma i AVS-staternas vatten, kan spela för den ekonomiska utvecklingen av dessa länders fiskeripotential. AVS-länderna förklarar sig vara beredda att förhandla fram avtal med gemenskapen i syfte att säkerställa ömsesidigt tillfredsställande villkor för fiskeriverksamhet på de fartyg som seglar under gemenskapens medlemsstaters flagg.

L. Artikel 64 i Lomékonventionen föreskriver även att AVS-länderna efter slutande eller ikraftträdande av fiskeriavtal inte har rätt till någon diskriminering av gemenskapen eller någon av dess medlemsstater.

M. Artikel 68 i Lomékonventionen föreskriver att den kompensation som gemenskapen förbinder sig att ge inom ramen för fiskeriavtalet skall stå i proportion till betydelsen och värdet av de fiskemöjligheter som erbjuds i de ifrågavarande AVS-ländernas exklusiva ekonomiska zoner (EEZ).

N. Enligt artikel 130v i EG-fördraget åläggs gemenskapen att ta hänsyn till sina målsättningar för utvecklingssamarbetet «då den genomför sådan politik som kan beröra utvecklingsländerna», och det är otänkbart att förkasta kraven på överensstämmelse mellan olika typer av gemenskapspolitik.

O. Artikel 130b i EG-fördraget föreskriver att målen i artikel 130a, vilka innebär att eftersläpningen i de minst gynnade regionerna skall minskas och den ekonomiska och sociala sammanhållningen inom hela gemenskapen skall stärkas, skall beaktas vid utformningen och genomförandet av gemenskapens politik och åtgärder.

P. I artikel J 1 i Fördraget om Europeiska unionen står det att den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken skall främja internationellt samarbete, och Europeiska rådet i Lissabon i juni 1992 bekräftade vikten av politisk och ekonomisk stabilitet i världens regioner.

Q. Gällande fiskeriavtal med utvecklingsländer har inte som huvudsakligt syfte att bidra till utvecklingen av lokala ekonomier. Denna uppgift åligger andra av gemenskapens finansieringsinstrument och hör till utvecklingspolitiken.

R. Utvecklingspolitiken bör för sin del först och främst gälla aspekterna av övergripande utveckling, vilket innebär att fiskeripolitikens viktiga roll för sektorns utveckling i många länder utanför unionen måste erkännas.

S. I de exklusiva ekonomiska zoner (EEZ) som tillhör stater som bedriver storskaligt fiske som inte övervakas och kontrolleras i tillräcklig grad finns det stor risk att vissa bestånd minskas till ohållbara nivåer.

T. Det är nödvändigt att de länder med vilka EU har slutit fiskeriavtal kräver att inte bara EU, utan även icke-medlemsstater, vidtar åtgärder för att bevara resurserna i deras exklusiva ekonomiska zoner.

U. Förutom de tillfälliga kontrollåtgärder som upprättats genom fiskeriavtalen skall, vad gäller EU:s fiskeflotta, förordning (EEG) 2847/93, vilken upprättar ett kontrollsystem som är tillämpligt på den gemensamma fiskeripolitiken ((EGT nr L 261, 20.10.1993, s.1.)), följas av medlemsstaterna och tillämpas på de fartyg som seglar under gemenskapsflagg och fiskar i vatten som lyder under tredje lands suveränitet och lagstiftning.

V. Gemenskapsmedel motsvarande 280 miljoner ecu tilldelas uteslutande för finansiering av fiskerirättigheterna. Denna summa motsvarar 0,31 % av gemenskapsbudgeten och 29,99 % av samtliga de gemenskapsmedel som tilldelas fiskesektorn.

W. Gemenskapsflottan har avsevärt minskats under det senaste årtiondet.

X. Inom budgeten för den gemensamma fiskeripolitiken minskades budgetposten för de internationella fiskeriavtalen från 278,5 miljoner ecu 1996 till 273,3 miljoner ecu 1997 och ingen ökning är planerad för 1998. Samtidigt som gemenskapsbudgeten ökar är budgeten för den gemensamma fiskeripolitiken praktiskt taget oförändrad, vilket innebär att den gemensamma fiskeripolitikens finansiella betydelse inom gemenskapsbudgeten minskar.

Y. Europeiska unionen importerar en betydande mängd fiskprodukter från tredje land för att motsvara efterfrågan på marknaden, och gemenskapsflottans fångst är mycket mindre än konsumtionen i EU.

Z. Avtal om tillgång till resurser i utbyte mot finansiell kompensation är en viktig aspekt av gemenskapspolitiken och bör helt och hållet finansieras genom gemenskapsbudgeten. Ändå står fartygsägarna för i genomsnitt en tredjedel av den totala kostnaden för dessa avtal. Så sker inte vid någon annan typ av avtal, t.ex. med Grönland och Norge, vilka inte innebär någon kostnad för fartygsägarna.

AA. Att gemenskapens utvecklingssamarbete omfattar tredje lands fiskesektor och att gemenskapen samtidigt fiskar i tredje lands vatten är ingen motsägelse, eftersom gemenskapsflottan endast tillåts fiska ett fastställt överskott och gemenskapens fiskeriverksamhet dessutom har en tydlig positiv effekt på de sektorer och den infrastruktur som är knutna till fisket i dessa länder. Det kan tilläggas att allteftersom dessa länder utvecklar sina fiskerisektorer minskar möjligheterna till överskott för gemenskapsflottan, vilket klart har visat sig när det gäller Marocko.

AB. Fiskeriverksamheten i tredje lands exklusiva ekonomiska zoner är inte tillräcklig för att lösa problemet med gemenskapsflottans överkapacitet.

AC. En del av överutnyttjandet i tredje lands exklusiva ekonomiska zoner är ett resultat av verksamhet bedriven av flottor från tredje land. Deras fiskeansträngning och kontrollen av den typ av fiskeri de bedriver borde vara föremål för mer och bättre information och för därtill hörande diskussion i de internationella organ som eventuellt kan komma ifråga, om att stärka den multilaterala dialogen med alla inblandade parter.

AD. Tillgång till fiskbestånd i tredje lands fiskevatten kan bara erhållas för begränsade perioder och möjligheterna att förnya avtal om tillgång kommer alltid att vara avhängiga av politisk, ekonomisk och biologisk utveckling.

AE. Trots de svårigheter som följer av slutandet och förnyandet av avtalen med tredje land så är dessa avtal av grundläggande ekonomisk betydelse för att upprätthålla sysselsättningen i de av Europeiska unionens randområden som omfattas av mål 1 där fiske bedrivs och det saknas alternativ sysselsättning.

AF. Dessa fångster är av avgörande vikt för den europeiska beredningsindustrin, som hela tiden blir mer beroende av denna råvara eftersom produktionen från gemenskapens vatten inte är tillräcklig.

AG. Gemenskapen saknar en uttalad policy för sina internationella fiskeriavtal, och tillfälliga lösningar är inget tillfredsställande svar på den utmaning gemenskapen står inför.

AH. Internationella fiskeriavtal utarbetas i förhandlingar mellan tjänstemän från unionen och tredje land utan någon föregående diskussion med parlamentet om syftet med och målsättningarna för dessa avtal.

AI. Parlamentet rådfrågas alltid för sent, under tidspress och utan att ha fått den information som är nödvändig för att bedöma ett avtal. Ett särskilt system för uppföljning av avtalen skulle förbättra insynen och demokratin samt främja sund förvaltning och effektivitet.

AJ. EU är part till flera olika typer av internationella fiskeriavtal. Detta beror både på de varierande behov som gemenskapens fiskeflottor och industrier har, och på varierande ekonomiska, sociala och politiska förutsättningar i de berörda tredje länderna, liksom på den biologiska mångfalden i de fiskevatten avtalen gäller, den varierande graden av utveckling i de berörda länderna, varierande intressen vad gäller de motprestationer EU kan erbjuda och, i några fall, kapaciteten vad gäller att i tillräcklig omfattning ta emot och förvalta de motprestationer som tas för givet inom ramen för några av avtalen.

AK. Det ligger i EU:s intresse att främja rättvisa och ömsesidigt förmånliga fiskeriavtal.

AL. Internationella och multilaterala avtal utgör en viktig faktor i den gemensamma fiskeripolitiken.

1. Parlamentet påminner om fiskerisektorns sociala och ekonomiska betydelse för EU och begär därför att möjligheten för gemenskapens fiskare att få tillgång till resurserna skall tryggas, stärkas och diversifieras eftersom detta är nödvändigt för att bromsa handelsunderskottet och trygga den direkta och indirekta sysselsättningen inom fiskenäringen och därtill kopplade industrier,

2. bekräftar att EU måste uppnå balans mellan sina egna omedelbara intressen och flottans framtida överlevnad samtidigt som den måste inse att långsiktig hållbarhet är viktig både för EU och kuststaterna utanför EU,

3. stödjer gemenskapens fiskeflotta och kräver att dess verksamhet och de sysselsättningstillfällen den ger bibehålls, både till sjöss och på land, och betonar att de internationella fiskeriavtalen är ytterst viktiga,

4. välkomnar ovannämnda meddelande från kommissionen, vilket parlamentet ser som en positiv inledning till översyn av kommissionens tillvägagångssätt och uppmanar kommissionen att utarbeta förslag till gemenskapens fiskeriavtal,

5. betonar emellertid att fiskeriavtalen måste vara fullständigt förenliga med gemenskapens internationella åligganden och övergripande målsättningar och återspegla gemenskapens strävan att värna om andras intressen för att i slutändan gynna de egna intressena i sin helhet,

6. anser att EU:s inflytande som en viktig internationell fiskeriaktör kan användas på ett positivt sätt för att påverka utvecklingen av världsfisket,

7. uppmanar kommissionen att inleda förhandlingar med andra länder som har stora flottor som fiskar utanför de egna fiskevattnen för att säkerställa att alla länder som förhandlar fram fiskeriavtal med utvecklingsländer uppfyller sina skyldigheter i enlighet med de multilaterala avtalen,

8. anser att gemenskapen bör tillämpa välgrundade principer och god praxis som kan tjäna som exempel, främja gemenskapens internationella ställning och vara en värdefull tillgång både för strävandena efter ett rationellt utnyttjande av världens levande marina resurser och för förebyggande av konflikter,

9. anmodar kommissionen och medlemsstaterna att beakta att de i egenskap av avtalsparter till FAO:s uppförandekodex för ansvarsfullt fiske har åtagit sig att samarbeta med andra viktiga aktörer då det gäller att fullfölja och genomföra de målsättningar och principer som finns i denna kodex,

10. anser, eftersom det är svårt att få tillgång till tredje lands exklusiva ekonomiska zoner, att arrangemang rörande tillgång kan utvidgas på kort sikt genom att andra och så kallade tredje generationens avtal förhandlas fram, och uppmanar kommissionen att undersöka vilka alternativ som finns när det gäller att ersätta avtalen om ekonomisk ersättning när detta är möjligt,

11. anser att det med tanke på omfattningen av nuvarande omständigheter, och utan att det påverkar EU:s åtagande vad gäller utvecklingssamarbete med tredje land, är nödvändigt att bibehålla ett stort urval avtal för att möjliggöra en givande och gradvis exploatering av båda parters verkliga potential,

12. påpekar att det är kuststaterna som har det fulla ansvaret för att fastställa fångstkapacitet på sina vatten, och som ett resultatet av detta har gemenskapens fiskeflotta bara tillgång till överskottet i samtliga fall,

13. betonar i samband härmed att de flesta AVS-länder med vilka gemenskapen har fiskeriavtal inte har några industriella fiskeflottor; detta innebär att gemenskapens fiskeflotta fångar förgängliga resurser som annars inte skulle ha fiskats alls eller som skulle ha fiskats illegalt av andra fiskeflottor, eller i bästa fall gått till länder vars fiskerilagstiftning avseende kontroll, förvaltning och bevarande av fiskeresurser inte överensstämmer med de begränsningar som gemenskapens bestämmelser ålägger sina fiskare, och vars åtagande att stödja utveckling kan vara obefintligt, något som inte skulle gagna vare sig AVS-länderna eller andra utvecklingsländer det minsta,

14. understryker att gemenskapen, allt eftersom den minskar överkapaciteten i sin fiskeflotta i de zoner där den fortfarande inte gjort det, samtidigt måste öka sitt regionalstöd till särskilt drabbade regioner och rikta in sina åtgärder på främjande av varaktiga villkor för ekonomiskt välstånd,

15. anser även att redarnas och fiskarnas sociala och ekonomiska intressen vederbörligen bör skyddas i de fall det sker oförutsedda avtalsbrott.

PRINCIPER

16. uppmanar kommissionen att utarbeta ett förslag till förordning som kan utgöra en ram för gemenskapens internationella fiskeriavtal och som bör omfatta följande principer:

(i) hållbart utnyttjande av de levande marina resurserna och skydd mot utfiskning både av de arter som fiskas medvetet och de som inte gör det, och mot skada på den marina miljön,

(ii) garanterad tillgång till resurser för gemenskapens fiskeflotta,

(iii) samarbete mellan samtliga relevanta aktörer vad beträffar uppskattning av bestånden, forskning, åtgärder för bevarande, övervakning och kontroll, förbindelser mellan industriellt och småskaligt fiske, upprättande och genomförande av regionala åtgärder m.m.,

(iv) fullständig överensstämmelse mellan fiskeriavtalen och Europeiska unionens politik på andra områden, i synnerhet vad gäller effekterna på sysselsättningen i områden som är beroende av fisket,

17. betonar hänvisningarna till försiktighetsprincipen i artikel 130r i EG- fördraget, artikel 7.5 i FAO:s uppförandekodex för ansvarsfullt fiske och artikel 6 i FN:s överenskommelse om gemensamma bestånd och ständigt vandrande arter och uppmanar kommissionen att följa bestämmelserna i dessa dokument, i synnerhet med avseende på försiktighetsprincipen,

18. begär att internationella fiskeriavtal skall slutas inom ramen för parlamentets samtyckesförfarande,

19. anmodar kommissionen att notera de effekter som de internationella fiskeriavtalen har vad gäller iakttagandet av artiklarna 130a och 130b i EG- fördraget,

20. anmodar kommissionen att bedriva en politik som innebär regelbunden information, övervakning och kontroll vad gäller avtal med tredje land och att vidta åtgärder för att förbättra dem genom att, där så är möjligt, göra det möjligt att utöka de förfaranden som fastställts för länder som Marocko och Mauretanien,

21. uppmanar gemenskapen att garantera att fiskeriavtalen är fullständigt förenliga med internationell rätt och internationella förhållningspraxis inom fiskerinäringen,

22. understryker att eftersom många av de länder som gemenskapen slutit avtal med lider allvarlig brist på resurser för lämplig förvaltning av fisket finns det ofta ingen som helst möjlighet att uppnå de fastställda målsättningarna om dessa länder inte entydigt ansluter sig till och tillämpar principen om samarbete,

23. uppmanar kommissionen att utveckla en integrerad strategi för gemenskapens förbindelser med utvecklingsländer på fiskeriområdet,

RIKTLINJER

24. uppmanar kommissionen att utarbeta riktlinjer för att göra det möjligt att tillämpa ett enhetligt förfarande vid utvärderingen av genomförandet av fiskeprotokoll efter att dessa slutat gälla och vid förberedandet av förhandlingar om nya protokoll eller avtal; riktlinjerna bör omfatta följande:

(i) inhämtande av så fullständiga uppgifter som möjligt om beståndens tillstånd innan ett avtal undertecknas och, i största möjliga omfattning, regelbunden utvärdering av bestånden medan avtalet gäller,

(ii) utvärdering av resurser för den vetenskapliga forskning, övervakning, kontroll och yrkesutbildning som finns tillgänglig i tredje land och bedömning av landets behov av stöd,

(iii) rådfrågning av representanter för det småskaliga fisket och beaktande av deras rättmätiga intressen,

(iv) samordning med annan gemenskapsverksamhet som påverkar fiskerinäringen i det berörda området,

(v) en samhällsekonomisk lönsamhetsanalys av avtalet som omfattar samtliga kriterier, inte bara de ekonomiska,

(vi) införlivande av villkor, där det är relevant, som är utformade så att de säkerställer att lokal lossning av fiskprodukter inte undergräver den lokala fiskmarknadens funktion, utan på ett positivt sätt bidrar till den lokala ekonomiska utvecklingen,

(vii) ett arrangemang genom vilket tredje land till EU rapporterar resultat av forsknings-, utbildnings- och yrkesutbildningsprogram som finansierats av gemenskapen,

(viii) gemenskapsflottans avkastningsmöjligheter och åtgärder för att kvalitativt och kvantitativt komma till rätta med underskottet på gemenskapsmarknaden,

(ix) införande av ett offentligt register över de företag som drar nytta av avtalet, och publicering av kriterierna för tillträde till de vatten i tredje land som omfattas av de aktuella avtalen,

ANMÄRKNINGAR TILL BUDGETEN

25. påminner om hur viktigt det är att på rätt sätt tillämpa ovannämnda gemensamma uttalandet från de tre institutionerna Europaparlamentet, rådet och kommissionen om att förbättra informationen till den budgetansvariga myndigheten angående fiskeriavtalen som undertecknades den 12 december 1996 och som lades som bilaga till Europaparlamentets resolution av samma dag om förslaget till Europeiska unionens allmänna budget för budgetåret såsom ändrat av rådet ((EGT nr C 20, 20.1.1997, s. 101.)),

26. hävdar än en gång att de tre institutionerna i detta uttalande erkänner de kriterier som Europaparlamentet formulerade för införande i förekommande fall av anslag som har att göra med de internationella fiskeriavtalen (B7-800) i reserven (B0-40) och att detta avtal gör det möjligt att undvika att rådet och kommissionen systematiskt använder sig av en provisorisk tillämpning av fiskeriavtal och därtill hörande finansprotokoll,

27. framhåller att artikel B7-800 i budgeten också skall täcka icke-obligatoriska utgifter på grund av det manöverutrymme som lämnats till kommissionen för förvaltningen av dessa utgifter liksom den finansiella karaktären på vissa av de protokoll som bifogats fiskeriavtalen,

28. påminner om att den budgetansvariga myndigheten inom ramen för det årliga budgetförfarandet och gällande budgetplan (98/99) skall besluta om budgetanslaget för de internationella fiskeriavtalen; påminner därför om att varje flerårig finansieringsöversikt inte är något annat än en uppskattning av utgifter och att inga utbetalningar eller åtaganden kan införas på grundval av dessa,

PARLAMENTETS ROLL

29. anmodar kommissionen att regelbundet och rutinmässigt avge rapporter till Europaparlamentets fiskeriutskott om i vilken omfattning de olika avtalen har genomförts och vilka resultaten har varit, så att kommissionens upplysningsplikt i förhållande till parlamentet respekteras och grundvalen för parlamentets yttranden garanterat är av hög kvalitet,

30. bekräftar sina kriterier för att definiera betydande budgetmässiga följder i enlighet med artikel 228.3 andra stycket i EG-fördraget i avvaktan på att utgången av regeringskonferensen i framtiden garanterar att Europaparlamentet konsulteras angående alla fiskeriavtal och de därtill hörande finansprotokollen enligt samtyckesförfarandet,

31. anmodar kommissionen att rådfråga parlamentet om de förhandlingsbefogenheter som rådet tilldelar kommissionen,

32. uppdrar åt sin ordförande att vidarebefordra denna resolution till rådet och kommissionen, vice ordförandena i AVS-EU:s gemensamma församling, regeringarna i samtliga stater med vilka EU har slutit fiskeriavtal, medlemsstaternas regeringar och parlament samt de nationella fiskeriorganisationerna i medlemsstaterna.