A4-0384/96

Resolution om kommissionens studie över alternativa strategier för utvecklingen av relationer på jordbruksområdet mellan EU och de associerade staterna för en framtida anslutning av dessa stater (Jordbruksstrategier) (CSE(95)0607 - C4- 0023/96)

Europaparlamentet utfärdar denna resolution

- med beaktande av kommissionens studie (CSE(95)0607 - C4-0023/96)

- med beaktande av betänkandet från utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling och yttrandena från utskottet för regionalpolitik och utskottet för externa ekonomiska förbindelser (A4-0384/96),

A. Enligt Europeiska rådets beslut i Köpenhamn 1993 kan de associerade länderna i Central- och Östeuropa bli medlemmar av Europeiska unionen om de uppfyller bestämda villkor. Hänsyn bör också tas till det faktum att i december 1994 och juli 1995, Europeiska rådet i Essen och Cannes bekräftade detta beslut, fattade beslut om en strategi för att ansluta de central- och östeuropeiska länderna till Europeiska unionen samt underströk att «den europeiska kontinentens stabilitet och fred» kommer att främjas genom de associerade europeiska ländernas anslutning.

B. Uppdraget i artikel A i Fördraget om Europeiska unionen kräver en «allt fastare sammanslutning mellan de europeiska folken...» och EG-fördragets ingress förespråkar en «uppmaning till de övriga folken i Europa -» att ansluta sig till denna sammanslutning.

C. Toppmötet i Köpenhamn 1993 framställde en demokratisk och rättsstatlig ordning genom institutionell stabilitet som ett avgörande villkor för anslutning och krävde samtidigt en fungerande marknadsekonomi, som kan klara sig på den inre marknaden liksom den självklara beredskapen att överta alla ytterligare åtaganden som följer av medlemskapet.

D. En utvidgning av EU-15 med tio central- och östeuropeiska stater kommer att öka unionens totala sammanlagda areal med en tredjedel, det vill säga med 1,1 miljoner m2. För närvarande finns det avsevärda skillnader i fråga om ekonomisk styrka och levnadsstandard och de central- och östeuropeiska ländernas bruttonationalprodukt uppgår för närvarande endast till cirka 3 % av EU:s ekonomi.

E. Europeiska unionens jordbruksarealer kommer efter de central- och östeuropeiska ländernas medlemskap att öka med 44% och den odlingsbara arealen med 55%, antalet konsumenter kommer att växa med 106 miljoner till närmare 500 miljoner, och de central- och östeuropeiska ländernas jordbruk spelar en väsentligt större roll än den i EU-15, vilket framgår av att knappt 6% av den förvärvsarbetande befolkningen i unionen är sysselsatt inom jordbruket som svarar för 2,5% av BNP, medan i genomsnitt 25% av den förvärvsarbetande befolkningen är sysselsatt inom jordbruket som svarar för 8% av BNP i de tio central- och östeuropeiska länderna.

F. Före systemskiftet - med undantag av Polen och Slovenien - var jordbruksarealerna helt kooperativa eller statsägda. Övergången till privat ägo fortgår med varierande hastighet, uppstår i olikartade former (helt eget ägande, arrendedrift, aktiebolag, statliga bolag) och leder till en mer eller mindre stark splittring av ägandeförhållandena och jordbruksstrukturen, vilket kan fördröja bildandet av «effektiva enheter».

G. Det är bara ett fåtal verksamheter, som redan har uppnått EU-standard och godkänts.

H. På jordbruksområdet i de central- och östeuropeiska länderna beviljas privata krediter med tveksamhet på grund av ännu inte avslutade förändringar och osäkra vinstutsikter och därför föreslås statliga krediter och program, utan vilka en allmän stabilisering på jordbruksområdet skulle ske mycket långsamt.

I. Enskilda central- och östeuropeiska länders jordbruk utgör fortfarande ett hinder för sysselsättning under industrins omstrukturering, något som har lett till små företag och försvårat den nödvändiga moderniseringen av jordbruket.

J. Prisnivån har stigit avsevärt i de central- och östeuropeiska länderna efter systemskiftet genom avskaffandet av massiva prisstöd för livsmedel och de privata hushållen betalar mellan 30 och 60% av inkomsten för livsmedel, även om livsmedelspriserna mestadels är lägre än motsvarande priser inom Europeiska unionen.

K. Hittills har det existerat ett överskott i Europeiska unionens handel med jordbruksprodukter med de tio central- och östeuropeiska länderna (överskottet år 1994 var mer än 3 miljarder ecu), och exporten dit ökar ständigt(tillväxten år 1994 var 7,7% till cirka 12 miljarder ecu). De central- och östeuropeiska länderna strävar efter att främja exporten av jordbruksprodukter, fastän de har svårt att täcka det egna behovet och finna tillräckligt med handelspartner i unionen, vilket beror på produktionsgenombrottet efter vändpunkten. Dessa länder kommer dock i framtiden att med bättre teknik kunna öka sin produktion till över självförsörjningsnivå.

L. Unionens konsumenter kräver hög standard på området för livsmedelshygien, veterinärkontroll och växtskydd. Epidemier kan få förödande konsekvenser för såväl producenterna som konsumenter.

M. Landsbygden inom unionens alla delar drabbas i allt högre grad av ekonomisk nedgång, avfolkning, ökad arbetslöshet, sämre serviceutbud och minskade utbildnings- och yrkesutbildningsmöjligheter.

N. De europeiska jordbrukarna fyller genom sin verksamhet och sin närvaro på landsbygden en funktion på näringslivets och exportens område och likaså fyller de en funktion gentemot samhället i och med att de bebor landsbygden, tar hand om markerna och vårdar miljön: de tryggar själva livet inom landsbygdsregionerna.

O. När det skall avgöras om ett central- eller östeuropeiskt land skall bli upptaget i unionen är detta lands jordbruksutveckling, -struktur och - potential viktiga, om än inte avgörande, kriterier. En totalbedömning måste också omfatta de ovan nämnda kriterierna från toppmötet i Köpenhamn.

P. Kommissionen har lagt fram ett frågeformulär beträffande alla näringsområden för de central- och östeuropeiska länderna, som besvarades före slutet av juli 1996 som kommer att möjliggöra för kommissionen att avge yttrande om medlemskapet.

Q. Europeiska unionen och dess medlemsstater ställde inom perioden 1990-1994 totalt 38 745 miljoner ecu till förfogande för de central- och östeuropeiska länderna och är i dag huvudfinansiär av näringslivets modernisering, varigenom jordbruksområdet har beviljats 578 miljoner ecu inom ramen för Phare-programmet.

R. Kommissionen anser att inte alla mål för reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken (GJP) uppnåtts, och därför är det också, oberoende av de central- och östeuropeiska ländernas integration, nödvändigt med en fortsättning av GJP-reformen samt att det i unionens inre skall drivas en förstärkt integrerad «politik för befrämjande av landsbygdens utveckling», varigenom nya «alternativa eller kompletterande» inkomstkällor måste skapas för traditionell jordbruksverksamhet att utvärdera den gemensamma jordbrukspolitiken för att effektivera reformen.

S. Kommissionen anser att en förenkling av jordbrukspolitiken är ett eftersträvansvärt mål.

T. Kommissionen har för avsikt att på lång sikt utveckla en "strategi för förverkligande av större marknadsorientering och konkurrensförmåga", frigöra sambandet mellan marknadspolitik och inkomststöd och minska avståndet mellan den interna prisnivån och världsmarknadspriserna; samtidigt vill kommissionen med hjälp av följdåtgärder begränsa de negativa följderna för inkomsterna så mycket som möjligt, som till exempel genom att skapa tilläggsinkomster från sysselsättning och ersättning till jordbrukarna för «ekologisk service» samt genom att använda förnyelsebara material och biomassa.

U. Kommissionen kommer att göra bevarandet av landsbygden samt en «multifunktionell» roll för jordbrukaren till den viktigaste frågan i sitt «vidareutvecklingskoncept».

V. En revision av strukturfonderna, kommer att ske 1999. Samtidigt påbörjas granskningen av GATT-avtalet som efter en respit löper ut senast år 2003. Europeiska unionens finansieringssystem har inte heller fastställts längre än till år 1999.

W. Efter integrationen av de central- och östeuropeiska länderna kommer den genomsnittliga BNP att falla liksom antalet regioner inom EU - 15, som fortfarande kan falla under mål 1 (mindre än 75% av genomsnittliga BNP i EU).

X. Kommissionen har hittills inte lagt fram något konkret förslag för hur omorienteringen av den gemensamma jordbrukspolitiken skall genomföras. Samarbetet mellan kommissionen och parlamentet kommer att lida i denna viktiga fråga om det enbart stannar vid avsiktsförklaringar.

Grunderna för integrationen av de central- och östeuropeiska länderna

1. Parlamentet anser att först efter en framgångsrik «förnyelse» av Europeiska unionen och ett befästande av den politiska unionen samt en utökning av den demokratiska grundvalen i Europeiska unionen, något som är målet för den påbörjade regeringskonferensen, kan den fastställda och ändamålsenliga integrationen av de central- och östeuropeiska länderna bli framgångsrik för båda parter,

2. påpekar att jordbrukets situation i de enskilda länderna i Central- och östeuropa inte är homogen och därför motiverar ett differentierat, välövervägt och försiktigt tillvägagångssätt i utvidgningsförhandlingarna. Därför skall fastställandet av åtgärder och perioder för förberedelsen för anslutning jämte åtgärder och perioder för övergången efter en integration ta den faktiska situationen i vart och ett av de associerade länderna i beaktande,

Utvidgningen av EU och den gemensamma jordbrukspolitiken

3. är av uppfattningen att utvecklingen inom de närmaste åren på ett flertal sätt och i betydande grad kommer att påverka jordbrukssektorn och att den gemensamma jordbrukspolitiken måste ta hänsyn till denna utveckling. Som led inom utvecklingen kan förväntas ingå en köpkraftspräglad efterfrågeökning på världsmarknaden för jordbruksprodukter och dessutom följande: det moderna industrisamhällets krav på jordbruket i fråga om produktkvalitet och miljövänlig jordbruksdrift samt det faktum att nästa förhandlingsrunda inom ramen för Världshandelsorganisationen börjar, vartill kommer de finansiella ramarna för EU:s budget, vilka skall fastställas på nytt år 1999,

4. understryker att en noggrann analys av konsekvenserna av tillämpningen av 1992 års reform av den gemensamma jordbrukspolitiken och slutförandet av reformerna av de gemensamma organisationerna av marknaden för de sektorer som ännu inte genomgått reformer, i enlighet med riktlinjerna från 1992 och från 1993 års «jumborådssammanträde», utgör förhandsvillkor för varje ändring av den gemensamma jordbrukspolitiken. Hänsyn skall också tas till de olika sektorernas specifika egenskaper och de ekonomiska utmaningar de står inför samt det faktum att inga förenklingsförfaranden får inbegripa en åternationalisering av den gemensamma jordbrukspolitikens interventions- och stödmekanismer,

5. anser att anpassningen av den gemensamma jordbrukspolitiken måste vara fastställd i grundläggande drag vid den tidpunkt då förhandlingarna med de medlemskapssökande staterna i Centraleuropa avslutas; detta för att dessa stater också skall ha kännedom om den kommande jordbrukspolitiken såsom beslutsunderlag i samband med deras ansökningar om medlemskap,

6. betonar att alternativet att utveckla den gemensamma jordbrukspolitiken i enlighet med tillvägagångssättet från 1992 bör utvärderas med större noggrannhet och att de olika förhållanden i vilka jordbruket befinner sig och skillnaderna i klimatet i EU och i de centraleuropeiska länderna måste tas i beaktande,på grundval av de ursprungliga riktlinjerna för 1992 års reform av den gemensamma jordbrukspolitiken. Formuleringen i alternativ 3 «utveckling av tillvägagångssättet från 1992" beträffande de förändringar som krävs inom ramen för dagens gemensamma jordbrukspolitik, är därför uppenbarligen otillräcklig, om man tar i beaktande att sådana förändringar inte får innebära nya problem och kriser för gemenskapsjordbruken och för den europeiska landsbygden,

7. anser det vara nödvändigt att länderna som ansöker om medlemskap delar Europeiska unionens visioner om Europa och dess mål, liksom att länderna skall vara införstådda med att de engagerar sig till förmån för en verklig gemensam jordbrukspolitik,

8. kräver att regional- och sammanhållningspolitiken fortsätter i de fattigaste regionerna på grundval av geografiska och tematiska kriterier, varvid stödets omfång i de enskilda regionerna skall bero på den vid vart och ett tillfälle berörda medlemsstatens möjlighet och beredvillighet att bidra till finansieringen, samtidigt som det också är självklart att solidaritet måste visas mot de förfördelade regionerna i de rikare medlemsstaterna,

9. kräver att utvidgningen inte leder till att den nuvarande omfattningen av det bistånd som beviljas jordbrukssektorn i enlighet med avtalet från Uruguayrundan ifrågasätts och att den inte får negativa följder för det europeiska jordbrukets konkurrenskraft,

10. anser också att den gemensamma jordbrukspolitikens framtida form sedan de central- och östeuropeiska länderna blivit medlemmar inte får analyseras utan att man tar hänsyn till de följder som inrättandet av en frihandelszon med Maghreb-länderna och Mercosur-länderna får,

11. fastställer att den reformerade gemensamma jordbrukspolitiken från 1992 givit ett viktigt resultat på grund av reduceringen av överproduktion samtidigt som ett växande snår av bestämmelser kväver jordbruksföretagens egna initiativ,

12. påminner om att «pappersfloden» sväller och tvingar jordbruksföretagen till ett omfattande papperskrig, som måste tas med i beräkningen som en ytterligare kostnadsfaktor i företaget,

13. kräver därför att de central- och östeuropeiska ländernas anslutning inte skall försvaga den gemensamma jordbrukspolitiken och att denna gör det möjligt för det europeiska jordbruket att också i fortsättningen

- bevara sin egenart, d.v.s. strukturen med familjejordbruk och ett proportionerligt utnyttjande av marken,

- utveckla den avgörande roll det har för ekonomin och landsbygden,

- behålla den ställning det har uppnått på världsmarknaden, och

- bidra till en vidare utveckling av unionen.

14. anser dessutom att den nya anslutningens följder för den gemensamma jordbrukspolitiken måste studeras långt innan själva utvidgningen äger rum,

15. anser att det för att möjliggöra att anta nya integrationsstrategier, är av avgörande betydelse att de kvantitativa, individualiserade och särskilda utredningar av effekterna på den regionala ekonomin och ekonomin som helhet fördjupas samt studierna om de sociala effekter som följer av de enskilda central- och östeuropeiska ländernas integrationsprocesser, såväl för EU som för vart och ett av dessa länder. Det är därför viktigt att hålla en bred debatt om utvidgningen med många representanter, främst arbetsmarknadens parter och lantbrukarorganisationer i de enskilda medlemsstaterna,

16. kräver i detta sammanhang att också alla följder av de sista konsekvenserna av tillämpningen av Uruguayrundan och av en utveckling av frihandelsavtalen studeras och kvantifieras,

17. fastställer att efterfrågan på livsmedel på världsmarknaden på lång sikt förväntas stiga, vilket kräver en förändring av unionens jordbrukspolitik så att dess jordbrukare kan bli aktiva aktörer på en växande och mera köpstark världsmarknad,

EU:s jordbrukspolitik och subsidaritet

18. kräver att genomförandet av EU:s jordbrukspolitik skall genomföras i enlighet med subsidiaritetsprincipen och att principerna för den gemensamma jordbrukspolitiken, det vill säga finansiell solidaritet, gemenskapspreferens och enhetlig marknad, behålls,

19. kräver att det närmare skall utredas i vilken mån vissa delar av EU:S jordbrukspolitik, till exempel subventionspolitiken till förmån för vissa landskaps- och naturvärden, kan organiseras på regional basis enligt subsidiaritetsprincipen, avvisar emellertid tanken på en åternationalisering av pris- och inkomstpolitiken eftersom detta skulle leda till snedvridningar inom konkurrensen inom unionen,

20. kräver att genomförandet av EU:s jordbrukspolitik långtgående måste regionaliseras i enlighet med subsidiaritetsprincipen och om sammanhållningsprincipen och att Europeiska unionens organ i framtiden bara skall markera den politiska och ekonomiska ramen, som medlemsstaterna därefter fyller och ansvarar för inför EU-organen,

Europaparlamentets medbestämmande

21. kräver att parlamentet även i den gemensamma jordbrukspolitiken måste tillerkännas full medbeslutanderätt,

Landsbygdspolitik

22. understryker att man i samband med den nödvändiga reformen av strukturfonderna och den gemensamma jordbrukspolitiken måste ägna större uppmärksamhet åt det faktum att sociala, ekonomiska och miljörelaterade problem oftast har ett antal orsaker och berör helt olika politiska områden som social-, ekonomi-, jordbruks-, regional-, miljö- och trafikpolitik och att detta i högsta grad gäller «landsbygden» som helhet,

23. anser att EU:s jordbrukspolitik i framtiden i ännu högre utsträckning måste inriktas på att förena kraven på bärkraftig och kvalitetsmedveten livsmedelsproduktion med bevarandet av landsbygdens ekonomi och ekologi och hur jordbrukspolitiken kan bidra till att landsbygdens livskraft bevaras långsiktigt, samt att det med jordbruks- och livsmedelsproduktionens nuvarande förhållanden endast i högst begränsad omfattning är möjligt att med ett högre marknadspris kompensera de merkostnader, som beror på miljöskyddskostnader och ekologiskt nödvändiga produktionsbegränsningar,

24. anser att eftersom EU:s jordbrukspolitik inriktas mer på de olika regionerna och deras särdrag leder detta till att en arbetsplatstryggande produktion av högkvalitativa livsmedel, med därtill hörande förädling och marknadsföring, bibehålls och tryggas genom insatser till förmån för regionala marknader där konsumenterna är beredda att uppskatta det speciella värde som dessa livsmedel har ur social och ekologisk synvinkel betraktat,

Hållbar hushållning

25. anser att endast en hållbar hushållning på landsbygden kan uppfylla de ovannämnda kraven och att hållbarhet inte kan begränsas till miljövänlighet i snäv mening, som bara avser konsekvenser för mark, vatten och luft,

26. betonar att detta förutsätter ett övergripande synsätt som måste se längre gå utöver den givna produktionssektorn och omfatta sociala, kulturella och etiska aspekter, understryker att hållbart jordbruk närmast är energi- och resursextensivt, anser att hållbar hushållning har som mål att bevara och utveckla livets och hushållandets själva grundvalar och därigenom rädda framtiden för kommande generationer,

Extra-inkomster genom ekologiska tjänster och miljövänlig energiproduktion

27. kräver att en jordbrukare som vidtar åtgärder för att skydda miljön och vårda landskapen skall få ersättning som om de utför en konkret tjänst samtidigt som specialförhållandena i regionen tas i beaktande,

28. påpekar att jordbrukaren på så sätt i framtiden inte bara kommer att stå för livsmedelsproduktion utan samtidigt också för «ekologisk service» och att denna roll i samhället blir helt jämförbar med den «sociala servicens» roll,

29. kräver emellertid att man noggrant måste definiera vilka uppgifter ett sådant hållbart jordbruk med socialt och miljöbevarande ansvar helt konkret skall ha i respektive region, eftersom allmänheten accepterar att betala för «ekologiska service»-uppgifter, först när ersättning utgår för så konkreta uppgifter att medborgarna själva förmår bedöma dem,

30. betonar dock att när kulturlandskapet bevaras och utformas genom verksamhet på jordbrukets område så sker detta just som ett led i själva jordbruksarbetet och därför bör man undvika att livsmedelsproduktionen och tjänsterna på landskapsvårdens område lösgörs från sitt samband med varandra,

31. betonar att arbetstillfällen också i framtiden kommer att försvinna inom den egentliga, traditionella sektorn för jordbruksproduktion; kräver att antalet arbetstillfällen på landsbygden skall bevaras eller ytterligare utökas med hjälp av insatser till förmån för alternativa arbetsmöjligheter; anser att sysselsättningen på landsbygden kan bevaras genom att inkomsttillfällena där får en mera mångsidig karaktär, exempelvis genom framställning av biomassa, alternativt bruk av ekonomibyggnader som står tomma samt olika former av direkt marknadsföring; betonar dock att det måste skapas ytterligare arbetstillfällen utanför jordbruket så att stabiliteten inom arbetsmarknaden på landsbygden kan bevaras, varvid modern informationsteknik och goda kommunikationer i ökad omfattning gör det möjligt för landsbygden att vara en god livsmiljö och samtidigt arbetsplats,

Kvalitetspolitik och märkning av livsmedel

32. uppmanar kommissionen att utveckla en politik (till exempel en europeisk kvalitetsmärkning) så att konsumenten klart kan få kännedom om jordbrukssektorns strävanden på miljöns och ekologins område och har en möjlighet att kontrollera dessa,

33. kräver att livsmedelsproduktionen i sin helhet i högre grad måste knytas till en hög kvalitetsnivå, ett heltäckande system med ursprungsbeteckning, framför allt för livsmedel av animaliskt ursprung, en fullständig kvalitets- och ursprungskontroll, en artrelaterad kreaturshållning samt en hållbar hushållning för de områden som odlas och att livsmedlen märks tydligt i enlighet med detta, eftersom dessa frågor har blivit allt viktigare för konsumenterna,

34. kräver att en ekologisk jordbruksreform måste påbörjas för att förhindra att odling förbrukning och export av förnybara råvaror på sikt måste subventioneras med skattemedel; kräver också att bestämmelserna om djurs välbefinnande tillämpas på ett striktare sätt, oberoende om det gäller uppfödning eller transport, för att undvika grymma transportförhållanden,

Världshandeln

35. anser att vid framtida GATT-förhandlingarna inte bara bör förhandlas om ömsesidiga tullsänkningar och undanröjande av handelshinder utan att miljölagstiftningen, principen om hållbar utveckling, och att vissa sociala missförhållanden som leder till illojal konkurrens samtidigt måste tas upp vid dessa förhandlingar,

36. fäster uppmärksamheten på att den växande efterfrågan på livsmedel på världsmarknaden som utgör ett viktigt tillfälle för att bevara unionens marknadsandel av dessa produkter,

Grunderna för inträde i EU

37. kräver att de framtida medlemsstaterna redan från början betraktas som «partners» och måste få ingående information om kommande reformer inom unionen, så att de å sin sida kan rätta sig efter förändrade omständigheter och vid behov anpassa sina normer,

38. erkänner att de hittillsvarande kontakterna varit mångsidiga och framgångsrika på lägre nivå och mellannivå, men kritiserar att den «strukturerade dialogen» på regeringsnivå sällan kommer längre än det till intet förpliktande, trots att det är nödvändigt att redan i förberedelsefasen för en anslutning på högsta nivå rådgöra om de svårigheter som uppstår för att reda ut oklarheter och undvika besvikelser, bland annat är det väsentligt att kontakterna underlättas och utbyggs mellan å ena sidan ämbetsverken och näringslivets branschorganisationer inom länderna och å andra sidan Europeiska unionen, något som kommer att vara av avgörande betydelse både med tanke på förberedelserna för integrationen och för att integrationen skall kunna genomföras med framgång,

39. kräver att kommissionen så snart som möjligt på ett konkret sätt måste redogöra för vad den avser med en reformerad regionalpolitik och en gemensam jordbrukspolitik så att de central- och östeuropeiska länderna genast kunde göra sig förtrogna med de ovannämnda principerna för en ny regionalpolitik, i synnerhet «landsbygdspolitiken " och «hållbarheten»,

40. understryker att det också i den utvidgade unionen måste finnas en gemensam jordbrukspolitik, som varje nations hittillsvarande jordbrukspolitik skall integreras i och att det därför måste behållas både en gemensam ansökarfinansiering och en utgiftskontroll som utövas av EU:s institutioner,

41. kräver att jordbruket i ansökarländerna måste utvärderas tillsammans med alla andra områden i enlighet med den förteckning över kriterier som lades fram i Köpenhamn och att det därmed måste tas hänsyn till att det inte räcker med att rent formellt ta över de normer som behövs utan att det är nödvändigt med en tillförlitlig och hållbar integrering av dessa kriterier på alla områden,

42. anser att länderna i Centraleuropa har mindre behov av höga priser eller kompensationer till jordbrukarna än av ett bistånd som är inriktat på omstrukturering, modernisering och diversifiering av produktionskapaciteten inom jordbrukssektorn samt till förbättring av landsbygdens infrastrukturer inom sektorer som är relaterade till jordbrukssektorn,

43. uppmanar därför kommissionen att främja genomförandet av en jordbrukspolitik i länderna i Centraleuropa som hindrar att de interna livsmedelspriserna blir för höga för hushållen och övervakar att den inte leder till att sysselsättningen inom denna produktionssektor minskar drastiskt,

44. anser även att en social och ekologisk utvidgningsstrategi behöver bestämmelser om lämpliga minimisjälvkostnadspriser, som dels garanterar att varor som importeras till EU saluförs till gängse EU-priser, dels avvärjer social och ekologisk dumpning,

Kostnaderna för integreringen av de central- och östeuropeiska länderna

45. varnar för att i fortsättningen lägga fram prognoser som grundar sig på den föråldrade åsikten att strukturfondernas och den gemensamma jordbrukspolitikens rådande system kan överföras till de nya medlemsstaterna utan att någon reform sker först och uppmanar kommissionen att så snart som möjligt lägga fram kostnadsberäkningar som tar hänsyn till marknadernas utveckling och den gemensamma jordbrukspolitiken samt mekanismer som spelar huvudrollen vid utdelningen av medel från strukturfonderna,

46. betonar att man, då man räknar ut kostnaderna för integreringen, också måste ta hänsyn till vilka kostnader och problem som skulle uppstå på flera områden om det inte sker en integrering,

47. kräver att, emedan jordbrukssektorn är ekonomiskt och socialt mycket känslig, varje beslut på detta område, och i synnerhet i fråga om utvidgningarna, måste ha stöd i ett föregående klargörande av ramen för de kommande budgetberäkningarna,

48. anser att jordbruksföretagen i de central- och östeuropeiska länderna allt mer kunde organisera sig i kooperativ när det gäller att producera och avsätta sina produkter för att effektivare kunna försvara sina ekonomiska intressen inom handeln och att de efterföljande ekonomiska områdens konkurrensförmåga därför kan stärkas varvid för ändamålet lämpliga europeiska institutioner också kan bidra med investerings- och räntestöd till en förbättrad produktion och avsättning,

EU normer på veterinär-, växtskydds- och livsmedelsområdet

49. kräver att man i de kommande likvärdighetsförhandlingarna mellan EU-15 och de centraleuropeiska länderna fastställer och kompromisslöst kräver fasta EU-normer vad gäller livsmedelshygien, veterinärkontroller och växtskydd, eftersom det är av avgörande betydelse att konsumenter och producenter skyddas från alla slags sjukdomar, och bristen på livsmedelshygien och veterinärkontroller och -normer kan leda till massiva och ödesdigra fall i försäljningen; anser att det är viktigt att resultaten av de betydande ansträngningar som gjorts av producenterna inom gemenskapen under flera årtionden inte får förstöras, ansträngningar som gjort det möjligt för producenterna att uppnå en hög nivå både ur hälsosynvinkel och veterinärmedicinsk synvinkel,

50. anser att EU:s hälsonormer bör utgöra rättesnöret för de central- och östeuropeiska länderna, så att dessa länder med unionens finansiella stöd snabbt kan ta itu med att installera och effektivt hantera sina kontrollsystem vid Europeiska unionens nya östgräns,

Sysselsättning och utveckling av jordbruksproduktionen

51. fastställer att de central- och östeuropeiska länderna, med tanke på de ofta höga sysselsättningssiffrorna inom jordbruket jämfört med siffrorna i gemenskapen, på längre sikt måste skapa nya och alternativa arbetstillfällen för de som förvärvsarbetar inom jordbruket, eftersom dessa, precis som i EU-15, inte kommer att kunna behålla någon lönsam sysselsättning inom jordbruket på grund av den fortsatta strukturomvandlingen,

52. understryker att erfarenheterna av migrationen från unionens fattigare till dess rikare medlemsstater visar, att man måste räkna med en migration om ca 3 procent och att det t.o.m. är ett avsevärt gap mellan levnadsstandarden i de central- och östeuropeiska länderna och EU:s fattigaste medlemsstater, vilket kan leda till en migration om minst 6 milj. arbetssökande samt att den fortsatta arbetslösheten inom Europeiska unionen gör det för närvarande omöjligt att svälja ett så stort arbetskraftstillskott,

53. anser att det, med tanke på övergångsproblemen ännu kommer att dröja många år innan jordbruksproduktionen på nytt har stigit till åtminstone den nivå som rådde före systemskiftet och att alla försök att med direkt eller indirekt stöd av unionen höja den fortfarande avsevärt lägre prisnivån på jordbruksprodukter i de central- och östeuropeiska länderna kan få ekonomiskt skadliga, socialt oacceptabla och politiskt destabiliserande konsekvenser, så länge de privata hushållen fortsätter att använda 30-60 % av sin disponibla inkomst till livsmedel och inflationen fortsätter att ligga mellan 10 och 30 % eller ännu högre,

Ökat stöd från EU före anslutningen

54. kräver att det finansiella stödet till de central- och östeuropeiska länderna också måste förstärkas före anslutningen och att kompletterande medel behövs t.ex. för vidareutvecklingen av ett kreditsystem för att bygga upp egna gräns- och kontrollstationer vid unionens framtida nya gränser mot öst och betonar att utländskt kapital och utländska företagsetableringar visserligen är önskvärda och oundgängliga, men att uppbyggnaden av inhemska strukturer som t.ex. regionala produktions- och bearbetningskooperativ t.ex. inom kött- och mjölkhanteringen är nödvändig för att undvika ett framtida beroende,

55. anser att det finansiella stödet från EU i främsta hand måste beviljas till att omstrukturera, modernisera och diversifiera produktionskapaciteterna inom jordbruket i de central- och östeuropeiska länderna, till att förbättra infrastrukturen på landsbygden, samt till miljöprogram, och att stödet till utbildning och vidareutbildning av fackfolk måste öka,

56. anser att det, med tanke på den nuvarande prissituationen i de central- och östeuropeiska länderna och utjämningsstödet i unionen, inte är tillrådligt att betala utjämningsstöd till de central- och östeuropeiska länderna, men uppmanar oberoende därav kommissionen att fastställa de exakta ekonomiska konsekvenserna av de det tredje reformförslaget som det hänvisades till i dokumentet om jordbruksstrategier, något som parlamentets budgetutskott krävde vid utfrågningen i maj 1996,

57. kräver att unionens stöd före anslutningen emellertid bör samordnas genom upprättandet av en specifik fond med IMP (Integrerade Medelhavsprogrammet) som förebild och dessutom omfatta utvidgade eller utökade, redan existerande EU-program och -instrument (t.ex. de transeuropeiska nätverken),

58. påpekar att de existerande strukturfonderna förväntas revideras före den 31 december 1999 och att de nya stödprogrammen för de central- och östeuropeiska länderna då kan integreras i det nuvarande strukturfondsscenariot och att finansieringen av detta program skulle antingen kunna ske genom att omfördela utgifterna eller att utnyttja utrymmet inom de egna medlens maximigränser,

59. betonar emellertid att finansiellt stöd före anslutningen inte får befästa ineffektiva strukturer, som efter integrationen av de central- och östeuropeiska länderna säkert inte kommer att klara konkurrensen från andra företag i unionen och att de principer som redan nu styr stödet till jordbrukare i de central- och östeuropeiska länderna måste orienteras mot de ovan fastställda principerna för en ny gemensam jordbrukspolitik, vars förebild är «hållbarhet» och stöd till landsbygden,

60. anser att marknaderna för jordbruksprodukter är betydelsefulla i länderna i Central- och Östeuropa och det råder stora skillnader mellan dessa och jordbruket i EU, i synnerhet i fråga om priser och den andel av den disponibla inkomsten som används för inköp av livsmedel. Uppmanar till att lämpliga åtgärder vidtas under tiden före anslutningen för att inte trycket för att uppnå en harmonisering med den inre marknaden skall resultera i allvarliga störningar på jordbruksmarknaderna i öst, antingen det rör sig om prisbilden eller om fördelningen av arealen och sysselsättningen,

61. anser att det är viktigt att vidta brådskande åtgärder för att utöka och förbättra veterinär - och växtskyddsstrukturer och -utrustning, stöd för att främja harmoniseringen av övervakningstekniker och lagstiftning samt stöd till bevarande av jorden för att förhindra att den drabbas av erosion och miljöförstöring,

62. anser att det tillhör de av kommissionen presenterade förberedande åtgärderna inför anslutningen förslag utöver de gällande avtalen, vars effekter på de olika jordbruksmarknaderna och -regionerna inte har vare sig undersökts eller kvantifierats. Det förslag som föreskrivs i nu gällande avtal och som inte utnyttjas till fullo om att tillåta länderna i Central- och Östeuropa att mellan sig överföra outnyttjade kvoter är dock acceptabelt,

Tidsram för de central- och östeuropeiska ländernas inträde

63. fastslår att de central- och östeuropeiska länderna kommer att ansluta sig gruppvis vid olika tidpunkter med tanke på de fortfarande mycket olika förberedelsenivåerna i dessa länderna och de riktlinjer för integrationen som drogs upp i Köpenhamn och Madrid,

64. uppmanar kommissionen och rådet att före anslutningen regelbundet, åtminstone en gång om året, överlämna en rapport till parlamentet om i vilket skede förhandlingarna med de enskilda central- och östeuropeiska länderna befinner sig, varvid den första rapporten i det slaget är att vänta efter det att svaren på de frågeformulär som sänts till de central- och östeuropeiska länderna har utvärderats,

65. fastställer att Europaparlamentet noggrant skall följa förhandlingarna med de central- och östeuropeiska länderna och utnyttja alla möjligheter till en diskussion med de central- och östeuropeiska länderna, präglad av öppenhet och partnerskap, samt att det i förhandlingarnas slutfas själv bör fatta beslut om hur, i vilka grupper och med vilka tidsramar integrationen skall ske,

66. uppdrar åt sin ordförande att vidarebefordra denna resolution till Europeiska rådet, kommissionen, medlemsstaternas regeringar och parlament samt de central- och östeuropeiska ländernas regeringar och parlament.