RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET om genomförandet av rådets förordning (EEG) nr 2137/92 om gemenskapens skala för klassificering av slaktkroppar av får

1. INLEDNING

Enligt artikel 9 i rådets förordning (EEG) nr 2137/92 om gemenskapens skala för klassificering av slaktkroppar av får och om fastställande av gemenskapens standardkvalitet för färska och kylda slaktkroppar av får och om förlängning av förordning (EEG) nr 338/91 om fastställande av gemenskapens standardkvalitet för färska och kylda slaktkroppar av får [1], skall kommissionen senast den 31 juli 2002 lämna en rapport till rådet om genomförandet av förordningen.

[1] EGT L 214, 30.7.1992, s. 1. Förordningen senast ändrad genom förordning (EG) nr 2536/97 (EGT L 347, 18.12.1997, s. 6).

Enligt artikel 9 i förordning (EEG) nr 2137/92, som ändrades efter kommissionen lade fram sin senaste rapport till rådet om klassificering av slaktkroppar [2], skall rapporten i förekommande fall åtföljas av lämpliga förslag, särskilt angående skalan för klassificering av slaktkroppar, för att om möjligt göra tillämpningen av den obligatorisk.

[2] KOM(97) 250, 30.5.1997.

Sedan den senaste rapporten lades fram 1997 har det inte skett några större framsteg när det gäller tillämpningen av klassificeringsskalan, och de observationer som görs i den rapporten är fortfarande i stor utsträckning aktuella. Den reform som fastställs i rådets förordning (EG) nr 2529/2001 om den gemensamma organisationen av marknaden för får- och getkött [3] ändrar det sätt på vilket tackbidrag beräknas, vilket får konsekvenser för prisrapporteringen. För att kunna göra en bedömning av om det är lämpligt att göra det obligatoriskt att tillämpa klassificeringsskalan, är det därför nödvändigt att ta hänsyn till dessa förändringar.

[3] EGT L 341, 22.12.2001, s. 3.

2. BAKGRUND

2.1. Innan marknaden reformerades genom förordning (EG) nr 2529/2001 var fastställandet av marknadspriser inom fårnäringen av särskild betydelse, eftersom priset på gemenskapsmarknaden var en central faktor för beräkningen av det årliga tackbidraget. Marknadspriserna registrerades varje vecka i medlemsstaterna på grundval av en gemenskapsdefinition av standardkvalitet på slaktkroppar av får, vilken man kom överens om 1991. Priserna räknades sedan om till gemenskapens genomsnittliga marknadspris.

Definitionen av standardkvalitet i rådets förordning (EEG) nr 338/91 om fastställande av gemenskapens standardkvalitet för färska och kylda slaktkroppar av får [4] infördes efter 1989 års reform av ordningen, och användes för att fastställa priser och beräkna bidragsnivån. Prisrapporteringen, som grundades på standardkvaliteten fungerade ganska bra, eftersom den gjorde det möjligt att beräkna gemenskapens genomsnittliga marknadspris på grundval av jämförbara data från medlemsstaterna.

[4] EGT L 41, 14.2.1991, s. 1. Förordningen upphävd genom förordning (EG) nr 2529/2001 (EGT L 341, 22.12.2001, s. 3).

Den praktiska tillämpningen av denna definition i förordning (EEG) nr 338/91 innebar dock att man i Spanien, Italien, Grekland och Portugal inte kunde ta med lätta slaktkroppar med en vikt mellan 9 och 11,9 kg i prisrapporteringen. Då det inte fanns några normer för klassificering av slaktkroppar i kommissionens förordning (EEG) nr 956/91 av den 18 april 1991 om ändring av förordning (EEG) nr 1481/86 om fastställande av priser på färska eller kylda slaktkroppar av får på gemenskapens representativa marknader och om registrering av priserna på vissa andra slaktkroppskvaliteter för får inom gemenskapen [5], innebar dessutom begreppet "acceptabel fettandel" att det i kommissionens genomförandebestämmelser fastställdes olika övre viktgränser för slaktkoppar med hänsyn till medlemsstaternas produktionspraxis. Gränsen var 16 kg i Spanien, Italien, Grekland och Portugal, 21,5 kg i Storbritannien, Irland och Nordirland, 22 kg i Frankrike och Österrike, och 23 kg i Danmark, Tyskland, Belgien, Nederländerna, Finland och Sverige.

[5] EGT L 98, 19.4.1991, s. 8.

Genom att det fastställdes en "standardkvalitet" kom en betydande del av produktionen inte att beaktas då gemenskapens genomsnittspris beräknades. Framför allt togs det vid beräkningen inte hänsyn till priserna på lätta slaktkroppar, som utgör den största delen av produktionen i Medelhavsländerna.

Även inom ramen för standardkvaliteten rådde det prisskillnader mellan olika medlemsstater. Dessa skillnader berodde främst på variationer mellan de olika medlemsstaterna i fråga om produktions- och konsumtionsmönster, utbudets säsongsvariationer och graden av självförsörjning samt på kvalitativa skillnader beträffande slaktkroppsvikt, konformation och fettandel.

2.2. Eftersom det var nödvändigt att förbättra marknadstransparensen införde rådet 1992 ett klassificeringssystem för slaktkroppar av får. Detta klassificeringssystem, som är frivilligt på gemenskapsnivå, är ett sätt att gradera slaktkroppar enligt fastställda kriterier och således kan producenterna få betalt på grundval av dessa kriterier.

Ett av de långsiktiga målen med gemenskapens system för klassificering av slaktkroppar var att skapa grunden för en ny definition av standardkvalitet för slaktkroppar av får som skulle användas vid prisrapporteringen.

3. KLASSIFICERING AV SLAKTKROPPAR

3.1. Lagstiftning

I förordning (EEG) nr 2137/92 finns bestämmelser om gemenskapens skala för klassificering av slaktkroppar av får, bland annat en definition av slaktkropp, klassificeringskriterier och bestämmelser om prisrapportering och inspektion. Det upprättas två klassificeringssystem:

- Ett system där både konformation och fettansättning anges. Denna klassificeringsskala kallas vanligen "SEUROP-skalan".

- Ett system som bara får tillämpas för lamm under 13 kg, och där vikt, köttets färg och fettansättning anges. Denna klassificeringsskala kallas vanligen "A-skalan".

Kommissionens förordning (EEG) nr 461/93 om närmare bestämmelser för gemenskapens skala för klassificering av slaktkroppar av får [6] trädde i kraft den 6 mars 1993, och bestämmelsen om prisrapportering grundad på klassificeringen börja gälla för första gången senast den 8 april 1993.

[6] EGT L 49, 27.2.1993, s. 70. Förordningen senast ändrad genom förordning (EG) nr 823/98 (EGT L 117, 21.4.1998, s. 2).

I början av 1995 publicerade Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer broschyrer som kommissionen utarbetat på samtliga gemenskapsspråk utom svenska och finska. Där beskrivs gemenskapens skalor för klassificering av får och lätta lamm. Dessa broschyrer kan beställas från byrån (Ref.: SEUROP: CM 84-94-694; A-skalan: CM 84-94-703).

Sedan systemet infördes har det varit frivilligt för slakterierna att tillämpa slaktkroppsklassificeringen och att delta i den prisrapportering som bygger på klassificeringen.

I enlighet med bestämmelserna har kontrollbesök gjorts i alla de medlemsstater som tillämpade klassificeringsskalorna 1993-2000. Till en början var syftet med detta att se till att medlemsstaternas experter skulle samordna klassificeringsnormerna, och att säkerställa att dessa normer följdes i de slakterier som kontrollerades.

3.2. Genomförandet i medlemsstaterna

I Finland, Frankrike, Sverige och Tyskland är det obligatoriskt att klassificera slaktkroppar enligt "SEUROP-skalan". Dessutom görs viss klassificering enligt denna skala även i Danmark, Irland och i Förenade kungariket.

Slaktkroppar av lamm som väger mindre än 13 kg har i viss utsträckning klassificerats enligt "A-skalan" endast i Spanien, Portugal och Grekland.

I Österrike, Belgien, Luxemburg, Nederländerna och Italien har det praktiskt taget inte skett någon utveckling alls när det gäller klassificering av slaktkroppar.

Det har framförts ett flertal förklaringar till den långsamma utvecklingen på området klassificering av slaktkroppar, bl.a. följande:

- I många medlemsstater säljer producenterna lammen levande på boskapsmarknader eller direkt från jordbruken till slakteriägare eller mellanhänder, och har därefter inget intresse av dem. Uppgörelsen och betalningen gäller levande lamm.

- I de fall då producenterna säljer direkt till slakterierna säljs ofta lammen i parti och priset beräknas per kg slaktkropp. Med undantag av vissa producentgrupper, händer det därför att klassificeringen inte har någon ekonomisk betydelse för producenterna.

- I vissa medlemsstater är slakterierna inte privat eller kooperativt ägda, utan tillhör kommunen, och ibland finns det då inte resurser eller personal för klassificering.

- Slaktare och grossister anser ibland att gemenskapens klassificeringssystem inte är relevant för grossist- eller detaljhandeln, där det normala istället är att det görs en enkel klassificering med uppdelning på första, andra och tredje kvalitetsgrupp.

- Det kan råda oenighet mellan slakterier och producenter om vem som skall utföra och vem som skall betala för klassificeringen.

- I praktiken saknas en betydelsefull slakterinäring i de medlemsstater som traditionellt har en betydande export av levande kreatur.

4. REFORMEN AV DEN GEMENSAMMA ORGANISATIONEN AV MARKNADEN

4.1 De reformer som fastställs i förordning (EG) nr 2529/2001 om den gemensamma organisationen av marknaden för får- och getkött får viktiga konsekvenser för prisrapporteringen och den roll som slaktkroppsklassificeringen spelar.

Det faktum att kompensationsbetalningen ersätts med ett fast belopp, innebär att prisrapporteringen inte har samma betydelse som tidigare. I det nya systemet behöver man inte fastställa ett grundpris för färska och kylda slaktkroppar av får, och inte heller fastställa gemenskapens genomsnittliga veckopris. De bestämmelser genom vilka dessa skyldigheter införs har redan upphävts.

Medlemsstaterna skall fortfarande rapportera priser enligt Kommissionens förordning (EG) nr 315/2002 den 20 februari 2002 om notering av priserna för färska och kylda slaktkroppar av får på gemenskapens representativa marknader [7]. Syftet med denna prisrapportering är att trenderna på enskilda marknader skall kunna övervakas. Detta är nödvändigt för att kommissionen skall kunna fatta beslut om beviljande av stöd till privat lagring, om det uppstår en särskilt besvärlig marknadssituation. Ett sådant beslut fattas mot bakgrund av den situation som råder på den aktuella marknaden.

[7] EGT L 50, 21.2.2002, s. 47.

Det finns inte någon mekanism som innebär att privat lagring automatiskt införs om prisnivån på en viss marknad faller till, och ligger kvar på, en nivå lägre än gemenskapens säsongsjusterade grundpris. De bestämmelser som tidigare tillämpades på detta område har upphävts.

4.2 Såsom förklarats ovan innebar införandet av en "standardkvalitet" att en stor del av produktionen inte beaktades då gemenskapens genomsnittspris fastställdes. Det rådde också stora skillnader mellan priserna på slaktkroppar av standardkvalitet i olika medlemsstater. Eftersom det efter reformen inte längre är nödvändigt att fastställa gemenskapens genomsnittspris, grundat på en jämförbar slaktkroppstyp, är begreppet "standardkvalitet" inte längre användbart. De tillämpliga bestämmelserna har upphävts.

4.3. Även om kompensationsbetalningen verkade vara ett effektivt sätt att skydda producenterna från prisfall, innebar den också att producenterna skyddades från marknadens effekter. Ett viktigt skäl för att ersätta betalningen med ett fast belopp var att skapa sunda förutsättningar för att jordbrukarna skulle kunna utveckla sin produktion på ett mer marknadsorienterat sätt än vad som kanske tidigare var fallet. I detta sammanhang är den förbättrade köttkvaliteten av särskild betydelse. Dessutom får de nationella totalbeloppen, enligt artikel 11 i förordning (EG) nr 2529/2001, inbegripa utbetalningar till producenter som ägnar sig åt vissa typer av produktion.

5. Slutsatser

Bristen på framsteg i åtskilliga medlemsstater vad gäller att genomföra klassificering av slaktkroppar är en missräkning.

Det är endast i Finland, Sverige och Frankrike som klassificeringen av slaktkroppar har utvecklats i någon större omfattning. I andra länder, med undantag av Tyskland, är det upp till producenterna och slaktarna att tillämpa klassificeringsskalan. Merparten av producenterna förefaller obenägna att sälja lamm via klassificeringssystemet, bland annat på grund av att man föredrar att sälja på marknader för levande boskap eller att sälja lamm till slakterierna till ett bestämt kilopris. Med tanke på det ringa antalet frivilliga i åtskilliga medlemsstater verkar inte heller slakterierna vara särskilt benägna att delta.

Efter reformen av den gemensamma organisationen av marknaden har slaktkroppsklassificeringens betydelse för prisrapporteringen blivit mindre. Samtidigt har också prisrapporteringssystemet, framför allt behovet av jämförbara prisuppgifter på grundval av standardkvalitet, minskat i betydelse.

Mot bakgrund av ovanstående är frågan om det bör vara obligatoriskt att tillämpa gemenskapens klassificeringsskala för slaktkroppar, och det kan till och med hävdas att det inte alls behövs någon sådan klassificeringsskala.

I de fall klassificeringen används anser många producenter och slakterier att den är ett användbart verktyg för att förbättra kvaliteten på produkter som säljs både på den inhemska marknaden och exportmarknaden. I detta avseende skulle klassificeringen på längre sikt kunna leda till bättre producentpriser och bättre kvalitet, som i större utsträckning uppfyller konsumenternas krav, eftersom den utgör en objektiv grund för att mäta resultat och ge producenterna feedback.

Kommissionen anser att det inte är ett realistiskt mål att göra tillämpningen av klassificeringsskalan obligatorisk, men anser inte heller att klassificeringen borde överges. Med tanke på de klassificeringens positiva sidor vad gäller pristransparens och förbättrad kvalitet på slaktkropparna, anser kommissionen att klassificeringen är värdefull för näringen.

6. Förslag

Kommissionens förslag är att det inte skall vara obligatoriskt att tillämpa gemenskapens klassificeringsskala. I praktiken innebär detta att klassificeringen av slaktkroppar finns kvar som ett frivilligt instrument på gemenskapsnivå, som kan användas när det anses förmånligt för fårnäringen.

Mot denna bakgrund föreslår kommissionen att klassificeringsskalan för slaktkroppar inte ändras.

Kommissionen uppmanar medlemsstaterna att främja att slakterierna tillämpar klassificeringsskalan för att förbättra pristransparensen för producenter och för att bidra till att förbättra slaktkropparnas kvalitet.