Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Ekonomin i EU: 1999 års översikt"

(2000/C 140/12)

Den 2 mars 2000 beslutade Ekonomiska och sociala kommittén att i enlighet med artikel 23.3 i arbetsordningen utfärda ett yttrande om "Ekonomin i EU: 1999 års översikt".

Kommitténs arbete förbereddes av sektionen för Ekonomiska och monetära unionen, ekonomisk och social sammanhållning, som antog sitt yttrande den 7 mars 2000. Föredragande var Harry Byrne.

Vid sin 371:a plenarsession den 29-30 mars 2000 (sammanträdet den 30 mars) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande enhälligt.

1. Inledning

1.1. Kommissionen har introducerat en ny publikation med titeln "Ekonomin i EU: 1999 års översikt", som ersätter den tidigare ekonomiska årsrapporten.

1.2. Översikten för 1999 tjänar två huvudsyften: för det första att tillhandahålla en rapport om den senaste tidens ekonomiska utveckling i Europeiska unionen och om de ekonomiska framtidsutsikterna, och för det andra att studera vissa ekonomiska teman som är av speciell betydelse för den ekonomiska politiken - de tematiska studierna.

1.3. Ekonomiska och sociala kommittén välkomnar den nya publikationen. I och med att den gemensamma valutan införts och den inre marknaden genomförts har det blivit allt mer relevant att betrakta Europeiska unionen som en sammanhållen ekonomisk enhet, och samtidigt noga övervaka sådana avvikelser inom enskilda medlemsstater som kan äventyra den ekonomiska sammanhållningen i Europeiska unionen.

1.4. Kommittén välkomnar också den djupgående analysen inom de tematiska studierna på följande fem betydelsefulla områden:

- Bakgrunden till arbetslösheten inom Europeiska unionen.

- Skatte- och bidragssystemen samt incitament till arbete.

- De långsiktiga ekonomiska och budgetmässiga konsekvenserna av befolkningens ökande genomsnittsålder.

- Skillnader i prisnivå inom Europeiska unionen.

- Utvecklingen på de europeiska aktiemarknaderna.

2. Den ekonomiska situationen och framtidsutsikterna

2.1. Prognoserna för 2000-2001 från hösten 1999

2.1.1. Prognoserna från hösten 1999 ger uttryck för mer positiva förväntningar på tillväxt och sysselsättning och fortsatta framsteg i riktning mot ekonomisk konvergens.

Huvuddragen i 1999 års prognoser: - EU-15

>Plats för tabell>

2.1.2. Nästan alla indikatorer ger en mer fördelaktig bild än tidigare, men de mest påtagliga skillnaderna jämfört med prognoserna från våren 1999 är följande:

- Tre procents tillväxt för 2000 och 2001.

- Avsevärt ökade investeringar.

- Minskade offentliga underskott och offentlig skuldsättning.

2.1.3. Även prognoserna för sysselsättning/arbetslöshet tyder på en positiv utveckling, om än i relativt blygsam takt.

2.2. 1999 års översikt

2.2.1. Översikten innehåller följande huvudpunkter:

- Det framgångsrika införandet av euron i elva medlemsstater.

- Man har lyckats vända den tendens till ekonomisk avmattning som noterades i slutet av 1998 och början av 1999, tack vare lägre räntor, en återhållsam löneutveckling samt stimulans till exportsektorn till följd av att euron förlorat i värde.

- Inflationen har hållits i schack trots trycket från kraftigt höjda oljepriser.

2.2.2. Kommissionen anser att en i grunden sund ekonomi i Europeiska unionen, tillsammans med ett förbättrat läge även utanför unionens område, motiverar en positiv syn på den ekonomiska tillväxten på kort sikt. Den största risken ligger i ett abrupt slut på högkonjunkturen i USA, något som skulle kunna leda till en ny avmattning i den internationella tillväxten, i likhet med vad som inträffade efter Asienkrisen 1998.

2.2.3. Kommissionen är i stort sett nöjd med det stabilitets- och tillväxtprogram som medlemsstaterna har lagt fram i enlighet med stabilitets- och tillväxtpakten, men anser samtidigt att några medlemsstater bör påskynda arbetet med sina program.

2.3. De tematiska studierna

2.3.1. Bakgrunden till arbetslösheten i EU

2.3.1.1. Kommissionen drar slutsatsen att den höga och varaktiga arbetslösheten i Europa är ett resultat av samspelet mellan negativa utbuds- och efterfrågechocker, kombinerat med bristande flexibilitet i arbetsmarknadssystemen och de bestämmelser som reglerar varumarknaderna. För att man skall kunna komma tillrätta med detta problem krävs det enligt kommissionen

- en sund makroekonomisk politik,

- strategier för att förbättra arbetsmarknadernas funktion,

- ekonomiska reformer i syfte att förbättra konkurrenskraften samt varu- och tjänstemarknadernas sätt att fungera.

2.3.2. Skatte- och bidragssystemen och incitament till arbete och skapande av sysselsättning

2.3.2.1. Kommissionen betonar att skatte- och bidragssystemen bör erbjuda påtagliga incitament för arbetslösa och andra personer som inte är yrkesverksamma att söka och ta arbete eller att vidareutbilda sig. Även om medlemsstaterna nu har börjat ta itu med denna fråga, konstaterar kommissionen att framstegen hittills är otillräckliga i det avseendet.

2.3.3. De långsiktiga budgetmässiga och ekonomiska konsekvenserna av befolkningens ökande genomsnittsålder

2.3.3.1. Det är inte första gången som kommissionen har riktat uppmärksamhet på effekterna av de ökade utgifter för pension och hälso- och sjukvård som hänger samman med befolkningens ökande genomsnittsålder. I sina kommentarer betonar kommissionen de konsekvenser som en potentiell ökning av de offentliga utgifterna på ca 7 procent av BNP till följd av de demografiska förändringarna kan få med avseende på stabilitet och tillväxt i Europeiska unionen.

2.3.4. Marknadsintegration och prisnivåer

2.3.4.1. Kommissionen bedömer den aktuella spridningen - prisnivån inom gemenskapen i förhållande till läget i USA. Trots vissa framsteg under åren 1985-1993 är skillnaden fortfarande stor jämfört med siffrorna för USA, och förvånansvärt nog har framstegen avstannat efter 1993.

2.3.5. Huvuddragen i utvecklingen av de europeiska aktiemarknaderna

2.3.5.1. Kommissionen analyserar de europeiska aktiemarknaderna, som har haft en svagare utveckling än sina amerikanska och japanska motsvarigheter. Här diskuterar kommissionen också huruvida aktiemarknaderna, och särskilt den amerikanska marknaden, för närvarande är övervärderade. Man kommer dock inte fram till någon definitiv slutsats.

3. Ekonomiska och sociala kommitténs kommentarer

3.1. Kommittén ser fortfarande arbetslösheten som det största problemet. ESK har tidigare uttryckt åsikten att EU måste ha ett medellångsiktigt tillväxtmål på minst 3,5 %, om man skall kunna uppnå en tillfredsställande minskning av arbetslösheten. I alla händelser uppskattar kommittén förslaget från rådets ordförandeskap om att sikta på en tillväxttakt på medellång sikt om minst 3 %, vilket förhoppningsvis kommer att godkännas av nästa europeiska toppmöte om "Sysselsättningen, den ekonomiska reformen och den sociala sammanhållningen: mot ett Europa i innovationens och kunskapens tecken".

3.2. Arbetslöshetens prognostiserade minskning till åtta procent vid slutet av år 2001 är ett välkommet men anspråkslöst tecken på framsteg. När man diskuterar arbetslösheten i EU får man inte bortse från att deltagandet på arbetsmarknaden är betydligt lägre än i USA och Japan i de flesta medlemsstater, med undantag av Danmark, Luxemburg, Storbritannien, Nederländerna, Österrike och Sverige. En av orsakerna till detta kan vara att en del människor inte anser att det tjänar någonting till att registrera sig som arbetssökande, på grund av den höga arbetslöshetsnivån. Å andra sidan kan denna potentiella extra arbetskraft delvis uppväga effekterna av befolkningens ökande genomsnittsålder under de kommande åren.

3.3. Kommittén noterar prognosen om en treprocentig ökning av BNP både under år 2000 och år 2001. Detta skulle innebära en uppmuntrande återhämtning i förhållande till den nedslående siffran på 2,1 procent för 1999. Utan några negativa yttre chocker, som exempelvis en eventuell börskrasch, verkar detta inte heller överdrivet optimistiskt. Dessutom är de farhågor som kommissionen förra året hyste beträffande deflationstendenser i vissa länder mindre befogade i dag.

3.4. ESK Instämmer till fullo med kommissionens bedömning att Europeiska unionen mycket väl kan stå inför en mer välunderbyggd återhämtning som kan ge upphov till en välbehövlig och markant sysselsättningsökning. Dessa förbättrade utsikter på sysselsättningsområdet är emellertid beroende av att man använder en lämplig blandning av strategier för att angripa problemet. Möjligheten finns dock att tillväxten kan överstiga prognosen på 3 procent.

3.5. De fortsatta framstegen i riktning mot ekonomisk konvergens och de övergripande förbättringarna när det gäller medlemsstaternas offentliga underskott och skuldsättning utgör en bra plattform för återhämtning.

3.6. Kommittén konstaterar att prognoserna av nödvändighet huvudsakligen avser antingen euroområdet eller EU som helhet. Det är viktigt att skillnaderna i de olika medlemsstaternas hållning inte förbises när de allmänna politiska riktlinjerna tolkas. Det är också viktigt att visa på framstegen som vissa medlemsstater gjort när det gäller att genomföra den ekonomiska politiken, så att man kan dra nytta av dessa erfarenheter. Det mest imponerande fallet är helt klart Irland. I den bifogade bilagan presenteras en översikt över Irlands framsteg. Översikten utgör samtidigt en anmodan till kommissionen att studera denna typ av analys närmare.

3.7. Vidare vill ESK framhålla att bristen på riskkapital och företagsfinansiering från bankernas sida i EU är en hämsko med avseende på sysselsättning och produktionstillväxt jämfört med USA. Bättre tillgång till sådan finansiering skulle få en efterlängtad stimulerande effekt på tillväxten särskilt inom högteknologisk verksamhet där traditionella investeringskriterier inte längre gäller.

3.8. En viktigare faktor när det gäller att skapa ett optimistiskt scenario är dock införandet av den gemensamma valutan i elva medlemsstater. Det var en betydande politisk och teknisk framgång. Såväl medlemsstaternas regeringar som näringslivet och konsumenterna bör skynda på sina förberedelser inför slutfasen i införandet av euron den första januari 2002.

3.9. En del bedömare har uppfattat euron som relativt "misslyckad" eftersom den har förlorat i värde jämfört med andra internationella valutor sedan den infördes. Detta innebär emellertid att man utgår ifrån att övergångskursen var "den rätta" snarare än en enbart den marknadskurs som gällde just den dagen. I praktiken förefaller det som om eurons minskade värde bättre har återspeglat den konjunkturfas som de deltagande ekonomierna befunnit sig i. Däremot skulle en ytterligare nedgång ge upphov till farhågor om ökad inflation.

3.10. I själva verket har eurons minskade värde troligen varit den viktigaste utlösande faktorn när det gäller den exportstyrda återhämtningen inom euroområdet under 1999. Man får hoppas att en högre växelkurs för euron för den skull inte kommer att bromsa återhämtningstakten i de berörda ekonomierna, och att rädslan för inflation inte leder till alltför snabba ränteökningar.

3.11. Övriga positiva effekter av euron hänger samman med den stimulans den innebär för handeln inom gemenskapen i och med att valutariskerna elimineras och den gemensamma valutan medger bättre insyn i prissättningen. Man måste komma ihåg att ett av de utmärkande dragen för euroområdet är det stora beroendet av den interna efterfrågan, vilken svarar för 90 procent av BNP. Detta motiverar ett snabbare fullbordande av den inre marknaden. Cardiff-processen är ett välkommet instrument för att åstadkomma flexiblare marknader för varor, tjänster, kapital och arbetskraft. Detta kommer att förbättra Europas konkurrenskraft när det gäller industrier med högteknologisk inriktning.

3.12. Om arbetslösheten som väntat fortsätter att sjunka (även om det finns avsevärda skillnader mellan medlemsstaterna), är viktigt att lämpliga åtgärder vidtas för att uppmuntra människor att börja arbeta. I varje återhämtningsfas kan man förvänta sig att de arbetstagare som först återvänder till arbetsmarknaden också har de bästa kvalifikationerna och har varit arbetslösa under kortare tid. När arbetsmarknadsläget förbättras ytterligare är det troligt att de nya grupper som kommer in på arbetsmarknaden har varit arbetslösa längre tid och är i behov av mer målinriktade stödinsatser för att kunna återintegreras på ett framgångsrikt sätt. Därför bör medlemsstaterna - tillsammans med arbetsmarknadens parter - ha god framförhållning i planeringen, exempelvis när gäller att förbättra kvalifikationerna. Fortbildningsinsatser och andra insatser för att förbättra kvalifikationerna måste inriktas på befintliga och förväntade arbetstillfällen. Man måste också inse att ett utbud av adekvata kvalifikationer också genererar efterfrågan på dessa kvalifikationer, och på så vis bidrar till en mer sysselsättningsintensiv tillväxt. Kommittén stöder paradigmet avseende en ekonomi som bygger på innovation och kunskap som behandlades under toppmötet i Lissabon.

3.13. För gemenskapen som helhet såg situationen mycket bra ut med avseende på inflationen under 1999. Men man får inte glömma bort att inflationen kräver ständig uppmärksamhet. I några medlemsstater kan man redan nu skönja vissa oroande inflationstendenser.

3.14. Kommissionens studier av skatte- och bidragssystemen och incitamenten till arbete välkomnas av kommittén som ett betydelsefullt bidrag när det gäller att inse vad som måste göras för att se till att lågavlönade arbetstagare inte fastnar i arbetslöshets- och passivitetsfällor. Även om man måste inse att tillväxt är det optimala botemedlet för bristen på tillgängliga arbetstillfällen är obalansen i tillgång och efterfrågan på kvalifikationer också en fråga att ta itu med.

3.15. Kommissionens rön visar tydligt att skattestrukturen i de flesta medlemsstater inte är fördelaktig för anställning av arbetskraft, särskilt inte för de mest lågavlönade arbetstagarna, och kan utgöra ett hinder i skapandet av arbetstillfällen. Mycket få medlemsstater har lyckats sänka det totala skattetrycket på arbete.

3.16. Kommissionen konstaterar i mer positiva ordalag att medlemsstaterna är på väg att intensifiera sina ansträngningar på detta område för att komma till rätta med den strukturella arbetslösheten. Samtidigt som man fortfarande bekänner sig till den europeiska samhällsmodellen, uttrycker kommittén sitt fulla stöd för medlemsstaternas beslutsamhet att gå vidare i denna riktning. I det avseendet anser kommittén att alla tänkbara ansträngningar måste göras för att integrera de olika strategiska initiativen från kommissionen, framför allt de som avser de ekonomiska riktlinjerna (artikel 103) och sysselsättningsriktlinjerna (artikel 128 i EG-fördraget).

3.17. Kommissionens kommentarer om de långsiktiga ekonomiska och budgetmässiga konsekvenserna av befolkningens ökande genomsnittsålder utgör ett komplement till tidigare meddelanden om exempelvis pensioner(1). Detta är en viktig fråga och något som kan få betydande konsekvenser för medlemsstaternas budgetsituation. Dess effekter sträcker sig längre än de mer kortsiktiga perspektiven i 1999 års översikt. Kommittén stöder kommissionens vädjan till medlemsstaterna att genomföra en integrerad reformprocess som bygger på arbetsmarknadsreformer, på att stabilitets- och tillväxtpaktens mål uppnås samt på en stark budgetposition och förbättringar i pensionssystemens och de sociala trygghetssystemens långsiktiga hållbarhet.

3.18. Frågan om befolkningens ökade genomsnittsålder är ovanlig på så vis att de långsiktiga prognoserna inte bara bygger på uppskattningar, utan på väl belagda trender som exempelvis nedgången i födelsetal och längre förväntad livslängd. Denna fråga gäller inte bara Europa; den påverkar också våra huvudkonkurrenter, dock i olika hög grad.

3.19. Tyvärr finner kommittén att inga framsteg har gjorts överlag när det gäller det totala skattetrycket, något som kan bromsa den ekonomiska tillväxten och försvaga medlemsstaternas internationella konkurrenskraft vad gäller ekonomisk styrka. Kommittén rekommenderar kommissionen att genomföra en tematisk studie om förhållandet mellan beskattning och tillväxt. Man har heller inte inlett några åtgärder när det gäller olika typer av skadlig skattekonkurrens med avseende på de olika medlemsstaterna.

3.20. Kommissionen framhåller behovet av effektivitet i de gränsöverskridande systemen för betalning av små summor till leverantörer. Det finns 31 olika avräkningskontor (clearing houses) i den starkt fragmenterade europeiska infrastrukturen för avräkning och reglering av betalningar. Kommittén anser att snabba åtgärder krävs i denna fråga. Annars urholkas fördelarna med den gemensamma valutan för medborgarna. Det kommer att skada eurons trovärdighet vid en tidpunkt då konsumenternas förtroende för EU behöver stärkas.

3.21. Kommittén noterar med viss oro att utvecklingen i riktning mot ökad priskonvergens under perioden 1985-1993 nu har stagnerat. Detta kan innebära vissa konkurrenshinder. Införandet av den gemensamma valutan bör kunna tydliggöra denna brist på konkurrens som alltjämt minskar de vinster som annars borde komma konsumenterna till del.

3.22. Förra året anmodade kommittén kommissionen att presentera scenarier på medellång sikt för att underlätta den makroekonomiska beslutsprocessen. Enligt kommittén är detta fortfarande ett nödvändigt krav inför utarbetandet av de övergripande riktlinjerna för Europeiska unionens och medlemsstaternas ekonomiska politik.

4. Slutsatser

4.1. Kommittén betonar återigen hur viktig den ekonomiska årsrapporten är för utarbetande av breda riktlinjer för den ekonomiska politiken i gemenskapen och medlemsstaterna. ESK hoppas att de olika språkversionerna av kommissionens rapport i fortsättningen skall bli tillgängliga tidigare.

4.2. Den förväntade tillväxttakten på ca 3 procent per år för EU som helhet visar att unionen definitivt har återhämtat sig från 1998 års kris, vilket kommer att resultera i ett antal nya och efterlängtade arbetstillfällen. Den måttliga minskningen av arbetslösheten till åtta procent är dock ett tecken på att alla tänkbara ansträngningar fortfarande måste göras för att öka tillväxtens sysselsättningsintensitet, särskilt i de medlemsstater som har de högsta arbetslöshetssiffrorna.

4.3. Kommittén konstaterar att ytterligare framsteg har gjorts i fråga om budgetkonsolidering och minskning av den offentliga skuldsättningen. I dagens situation med högre tillväxt bör denna utveckling kunna påskyndas med särskilda insatser i några medlemsstater. Kommittén uppmanar kommissionen att beakta nivån och kvaliteten i medlemsstaternas offentliga investeringar (utbildning, transport osv.) särskilt med avseende på deras betydelse för ökad tillväxt.

4.4. Vidare anser kommittén att "sjösättningen" av euron var en succé, men att man ännu inte har skördat alla frukter av den gemensam valutan. Den relativt låga växelkursen för euron i förhållande till dollarn har i huvudsak varit fördelaktig för den europeiska exporten. Men denna växelkurs bör inte tillåtas att sjunka ytterligare, eftersom priset på olja och andra handelsvaror sätts i dollar - och stigande råvarupriser kan leda till ökad inflation. Kommittén har förhoppningar om att euron i större utsträckning kommer att användas i samband med internationell prissättning när den får en starkare ställning.

4.5. Allmänt sett är de nuvarande sysselsättningsutsikterna goda. Denna trend kan förstärkas ytterligare om man fortsätter att föra en ändamålsenlig politik som bygger på prisstabilitet, återhållsam löneutveckling och budgetkonsolidering.

4.6. Kommittén föreslår att särskilt avseende fästs vid att hjälpa arbetslösa med det sämsta utgångsläget tillbaka in på arbetsmarknaden. Detta skulle inbegripa målinriktade åtgärder för att förbättra relevanta kvalifikationer och för att studera skatte- och bidragssystemets negativa effekter i synnerhet på lågavlönade. Man bör också undersöka de framsteg som gjorts på detta område i vissa medlemsstater, i syfte att utröna om deras metoder kan tillämpas med framgång även på annat håll.

Bryssel den 30 mars 2000.

Ekonomiska och sociala kommitténs

ordförande

Beatrice Rangoni Machiavelli

(1) Se även ESK:s yttrande om "Meddelande från kommissionen - Att skapa en inre marknad för kompletterande pensionsskydd - Resultaten av samrådet om grönboken om kompletterande pensionsskydd på den inre marknaden", EGT C 368, 20.12.1999, s. 57.

BILAGA

till Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande

Irland: ett exempel på ekonomisk-politisk framgång

1) Enligt kommissionens prognos för hösten 1999*(1) kommer den mycket gynnsamma utvecklingen av tillväxt och sysselsättning på Irland att fortsätta:

Tabell 1

>Plats för tabell>

Ny information tyder på att resultaten kan vara ännu bättre.

2) Genom denna utveckling har Irland vunnit mycket mark både beträffande BNP per capita (i köpkraftsparitet EUR 15 = 100) och sysselsättning.

Tabell 2

>Plats för tabell>

Räknat i BNP per capita överskred Irland alltså gemenskapens snitt, Storbritannien 1997 och Tyskland 1999.

Det skall noteras att "sysselsättningsundret" på Irland uppstod genom ett upprätthållande av den traditionellt starka trenden i produktivitetsökningen per anställd person. Sysselsättningsökningen är därför ett resultat av att BNP ökade mer än produktiviteten.

Tabell 3

>Plats för tabell>

Detta särskiljer Irland från andra medlemsstater (särskilt ESP och NL), vilkas resultat är bra, men huvudsakligen har åstadkommits genom en långsammare tillväxt i produktivitet per anställd arbetare.

3. Grunden till den irländska framgången lades i mitten av 1980-talet.

3.1. Det var huvudsakligen rädslan för en ohållbar tillväxt av statsskulden och räntan som ledde till en omprövning av politiken och en kraftfull budgetsanering.

Denna politik var nödvändig, särskilt eftersom merparten av statsskulden härstammade från utlandet (1987: över 40 % av skulden).

Tabell 4

>Plats för tabell>

Budgetsaneringen påverkades mycket av behärskandet av de statliga utgifterna, vilka minskade från mer än 50 % till ungefär 30 % av BNP. Detta underlättades av att räntan sjönk, som ett resultat av fallande aktiekurser (EMU-effekt) och minskad statsskuld. Den senare reducerades från mer än 110 % av BNP 1987 till en prognostiserad nivå på mindre än 40 %! Budgetunderskottet (10,7 % av BNP 1985!) har vänts till ett överskott. Samtidigt har skattetrycket och socialförsäkringsavgifterna minskat kraftigt under 1990-talet.

3.2. Den minskade beskattningen och skattereformen spelade en viktig roll i trepartsöverenskommelsen mellan regeringen, fackföreningar och arbetsgivarföreningar. Sedan 1988 har överenskommelser gjorts fyra gånger för treårsperioder; den femte överenskommelsen har förhandlats fram och håller på att antas. Avseende löneutvecklingen har dessa överenskommelser möjliggjort en ökning av lönekostnaderna per producerad enhet som är jämförbar med en låg inflation och en betydande förbättring av de externa kostnadernas konkurrenskraft. Samtidigt ökade de reella lönerna mindre än produktiviteten; vilket innebär att de egentliga lönekostnaderna per producerad enhet sjönk markant. Det ledde till en mycket gynnsam utveckling av lönsamheten för investeringar. Trots den försiktiga löneutvecklingen kunde de reella lönerna öka kraftigt. Tillsammans med ökad sysselsättning banade detta väg för stark tillväxt inom privat konsumtion och inrikes efterfrågan. Särskilt under andra halvan av 1990-talet.

Tabell 5

>Plats för tabell>

3.3. Budgetsanering och måttfulla löneökningar gjorde det möjligt att uppfylla kriterierna i Maastrichtavtalet och att lätta på de monetära förhållandena. Överensstämmelsen mellan räntan och EMU-kursen skapade särskilt gynnsamma förhållanden för tillväxt och sysselsättning under andra halvan av 1990-talet.

Tabell 6

>Plats för tabell>

Till följd av framgångsrik budgetsanering med återupprättande av konkurrenskraft och lönsamhet, till vilket löneutvecklingen kraftigt bidragit, kunde en lättnad i penningpolitiken tillåta stark tillväxt utan att äventyra prisstabiliteten.

3.4. Tack vare den gynnsamma utvecklingen för konkurrenskraften kom tillväxten igång via export. Genom minskningen av fri arbetskraft och uppkomsten av väldigt förmånliga monetära villkor under andra hälften av 1990-talet, bar de lönsamma investeringarna frukt: investeringar är tillväxtens drivkraft (mer än 13 % per år 1996-2001).

Tabell 7

>Plats för tabell>

Andelen kapitalbildning brutto har ökat kraftigt från ungefär 16 % av BNP 1992/1993 till cirka 26 % av BNP idag. Som ett resultat av budgetsaneringen kunde den stora ökningen av investeringandelen finansieras utan särskilda påfrestningar på det löpande räkenskapssaldot eller på långsiktiga räntor. De offentliga besparingarna har ökat från precis under -5 % av BNP 1974-1985 till mer än + 5 % av BNP för närvarande.

Den höga andelen investeringar tillåter en påtaglig ökning av produktionspotentialen, vilket gör att den irländska ekonomin, hittills, kan åstadkomma en väldigt hög tillväxt av BNP utan uppkomst av större kapacitetsbegränsningar.

Tabell 8

Sparande och investeringar i % av BNP

>Plats för tabell>

3.5. Dessa makroekonomiska komponenter i det "irländska undret" backades upp av en aktiv strukturpolitik, där ansträngningarna att utbilda arbetskraften förtjänar ett särskilt omnämnande. Därigenom undviks en situation där stark tillväxt hindras av flaskhalsar på arbetsmarknaden. Denna politik har verkligen gett utdelning genom att den irländska ekonomin har skapat jobb i stor skala. Reformerade skatte- och socialförsäkringssystem har tillsammans med en omfattande (åter-) inflyttning också bidragit till den ökade tillgången på arbetskraft. Sysselsättningsnivån (% av befolkningen i arbetsför ålder) har ökat till 61 % idag, mot cirka 52 % 1986-1990. Troligen kan ansenliga arbetskraftsreserver fortfarande mobiliseras (i USA ligger sysselsättningsnivån på omkring 75 %).

Uppmärksamhet skall också riktas mot en annan del av strukturpolitiken: gemensskapens strukturfonder. Snarare än att skapa ett kapitaltillskott netto till den irländska ekonomin (det löpande räkenskapssaldot har vanligtvis legat på ett överskott), har aktionerna koncentrerats på en samfinansierad strukturpolitik för regional utveckling av infrastruktur och arbetsmarknad. Då sådana aktiviteter utgör ett led i en övergripande politik inom särskilt det markroekonomiska fältet är Irland ett typiskt exempel på ett land där utnyttjandet av strukturfonderna har gett maximal utdelning.

Avslutningsvis har betydande skatteinkomster och skatteliknande statsinkomster, genererade genom tillväxten av BNP och sysselsättningen, bidragit till att underlätta strukturreformer för skatter och sektorn för skatteliknande frågor.

4. Irlands ekonomiska politik har alltså uppnått fantastiska resultat. Politiken återspeglar till fullo gemenskapens rekommendationer och har till och med föregripit dem. Att politiken förverkligades mot en bakgrund av samhälleligt samförstånd är desto märkvärdigare då frukten av ansträngningarna som gjordes under andra hälften av 1980-talet inte kunde skördas förrän på 1990-talet. Omfattningen av denna satsning och dess fortlevnad utgör ett förstklassigt "exempel på god praxis" i gemenskapen.

Uppenbarligen är frågan nu om den positiva utvecklingen kan fortsätta.

Med det i åtanke är de följande kommentarerna viktiga.

Trots att Irland redan har kommit en bra bit på väg är tillväxtpotentialen fortfarande ansenlig såväl vad gäller tillgång på arbetskraft och jobbskapande investeringar (kapitalvidgning) som i termer av produktivitetsvinster.

(i) Irland har fortfarande en betydande arbetskraftsreserv. Inte endast tack vare ökningen av andelen människor i arbetsför ålder, utan också på grund av en potentiell ytterligare ökning av andelen sysselsatta. Många av dessa människor är återvändande immigranter, särskilt från Storbritannien och USA.

(ii) Investeringarnas avkastning är utmärkt (den överskrider gemenskapens genomsnitt med mer än 70 %) och kan förbättras ytterligare genom den nya trepartsöverenskommelsen. Även utsikterna för efterfrågan är goda, vilket beror på endogena faktorer. Under dessa förutsättningar kan investeringarna skapa både produktionskapacitet och de arbetstillfällen som är nödvändiga för att tillväxten skall fortsätta.

(iii) Den redan uppnådda investeringstakten (omkring 26 % av BNP) och de fortsatta investeringarna möjliggör ett storskaligt införande av ny teknologi i produktionsprocessen. Med dessa villkor verkar det rimligt att den traditionellt starka trenden för produktivitetsvinster kan fortsätta.

Riskerna med den fortsatta tillväxtprocessen ligger i den möjliga uppkomsten av flaskhalsar på arbetsmarknaden, inadekvat infrastruktur och en återgång till inflationsglidning och överhettning. Dessa risker belyser behovet av att hjälpa fram en strukturpolitik, särskilt med tanke på arbetsmarknaden, infrastrukturens utveckling, miljöskydd och budgetsanering.

Frågan om huruvida den nuvarande inflationsökningen skapar inflationsglidning eller inte förtjänar ett svar baserat på en noggrann analys.

Två faktorer är viktiga här:

(i) Ett land som håller på att komma ikapp får - i princip alltid - en högre inflation än andra länder som ett resultat av prisjusteringar mellan olika sektorer och särskilt av en tillväxt i tjänstesektorn. Det är en marknadsmekanism som kan pågå så länge som landets konkurrenskraft inte påverkas.

(ii) Med EMU kan ett relativt litet land inte utveckla en obegränsad självstyrande inflation. Kostnadsglidning har liten inverkan på allmänna priser, men desto större på inrikes lönsamhet, extern konkurrenskraft och i slutändan på betalningsbalans och sysselsättning.

Tabell 9

>Plats för tabell>

Tabell 9 visar att Irland inte behöver "klämma fram" vinsterna och att konkurrenskraften och den ekonomiska lönsamheten fortfarande är utmärkta. Likväl visar minskningen av BNP-klyftan och av överskottet i betalningsbalansen att kapacitetsspänningar kan uppstå. En fortsatt budgetsanering, vilket rekommenderas av gemenskapen, verkar därför lämplig i den nuvarande situationen.

(1) De siffror i denna bilaga som gäller åren 1999, 2000 och 2001 motsvarar kommissionens prognos hösten 1999.