Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV om ändring av direktiv 2005/36/EG om erkännande av yrkeskvalifikationer och förordning [...] om administrativt samarbete genom informationssystemet för den inre marknaden /* KOM/2011/0883 slutlig - 2011/0435 (COD) */





MOTIVERING 1. FÖRSLAGETS BAKGRUND OCH SYFTE 1.1. Allmän bakgrund Kvalificerade yrkesutövare i Europeiska unionen har låg rörlighet. Det verkar emellertid finnas en stor outnyttjad potential för rörlighet: enligt en Eurobarometerundersökning 2010[1] kan 28 % av EU:s befolkning tänka sig att arbeta utomlands. Erkännandet av yrkeskvalifikationer är en förutsättning för att EU:s befolkning i praktiken ska kunna utnyttja den inre marknadens friheter. Samtidigt får rörlighet inte gå på konsumenternas bekostnad: sjukvårdspatienter har exempelvis rätt att förvänta sig att vårdpersonal har tillräckliga språkkunskaper. Potentialen för en mer samordnad tjänstemarknad är också outnyttjad när det gäller yrkesmässiga tjänster. 2006 års tjänstedirektiv[2] erbjuder visserligen nya möjligheter, men 2005 års direktiv om erkännande av yrkeskvalifikationer[3] gick främst ut på att konsolidera de femton befintliga direktiven till en enda rättsakt. Modernisering av direktivet skulle också tillgodose behoven i de medlemsstater som upplever en ökande brist på kvalificerad arbetskraft. Rörlighet för EU-medborgare på den inre marknaden är en viktig fråga i detta hänseende. Brist på arbetskraft kommer inte bara att förekomma även i framtiden, utan förväntas öka, inte minst i hälso- och sjukvårdssektorn, inom utbildningssektorn, samt i tillväxtsektorer som byggbranschen och företagstjänster. I sin strategi för smart och hållbar tillväxt för alla (Europa 2020) har kommissionen redan betonat att det är nödvändigt att främja rörlighet inom EU. I agendan för ny kompetens och arbetstillfällen[4] varnas för att obalanser kvarstår på EU:s arbetsmarknad och att potentialen för arbetskraftens rörlighet inte utnyttjas tillräckligt. 2010 års medborgarrapport[5] betonar också behovet av modernisering inom detta område i allmänhetens intresse. I sin årliga tillväxtöversikt för 2011 och 2012[6] och i inremarknadsakten[7] fastställde kommissionen erkännandet av yrkeskvalifikationer som en viktig fråga. I inremarknadsakten underströks behovet av modernisering av de befintliga ramarna, som en del av de tolv åtgärderna för att främja tillväxt och stärka förtroendet bland medborgarna. Den 23 oktober 2011 uppmanade Europeiska rådet[8] institutionerna att göra sitt yttersta för att nå politisk enighet om dessa tolv åtgärder i inremarknadsakten, och bland annat också om kommissionens förslag till att modernisera detta direktiv. I sin rapport av den 15 november 2011[9] efterlyste även Europaparlamentet snabba åtgärder. 1.2. Syftet med förslaget Kommissionen föreslår inte ett nytt direktiv, utan en välriktad modernisering av befintliga bestämmelser, i syfte att uppnå följande mål: · Mindre komplexa förfaranden genom ett europeiskt yrkeskort som ytterligare skulle utnyttja fördelarna med det redan framgångsrika informationssystemet för den inre marknaden (IMI) (se avsnitt 4.1). · Reformer av de allmänna reglerna för etablering i en annan medlemsstat eller tillfällig flytt (se avsnitten 4.2, 4.3 och 4.4). · Modernisering av systemen för automatiskt erkännande, särskilt för sjuksköterskor, barnmorskor, apotekare och arkitekter (se avsnitt 4.5, 4.6 och 4.7). · Tillhandahållande av en rättslig ram, i direktivet, för delvis kvalificerade yrkesutövare och för notarier (se avsnitt 4.8). · Tydliga garantier för patienter vars krav på yrkesutövarnas språkkunskaper och oro för risker för missbruk bättre bör återspeglas i den rättsliga ramen (se avsnitt 4.9.). · Rättsliga krav för tillhandahållande av användarvänlig och ämnesspecifik information om reglerna för erkännande av kvalifikationer, baserade på omfattande e-förvaltningstillämpningar för hela erkännandeprocessen (se avsnitt 4.10). · En systematisk genomgång och ömsesidig utvärdering för alla reglerade yrken i medlemsstaterna (se avsnitt 4.11). 2. RESULTAT AV SAMRÅD MED BERÖRDA PARTER OCH KONSEKVENSBEDÖMNING Initiativet är resultatet av en efterhandsutvärdering av direktivet och av omfattande samråd med alla viktigare intressenter, t.ex. behöriga myndigheter, yrkesorganisationer, högskolor och allmänheten. 2.1. Utvärdering Efterhandsutvärderingen genomfördes mellan mars 2010 och maj 2011. Europeiska kommissionen vände sig till behöriga myndigheter och nationella samordnare för direktivet och mottog omkring 200 erfarenhetsrapporter, som offentliggjordes på kommissionens webbplats[10]. Dessutom beställdes en studie[11] av GHK Consulting, främst inriktad på hur de senaste reformerna på utbildningsområdet påverkar erkännande av yrkeskvalifikationer. 2.2. Offentliga samråd Den 7 januari 2010 inledde kommissionen ett offentligt samråd om direktivet. Kommissionens avdelningar mottog 370 bidrag[12]. Den 22 juni 2010 antog kommissionen en grönbok[13] om modernisering av direktivet om yrkeskvalifikationer. Cirka 420 bidrag kom in. Kommissionen höll också två offentliga konferenser om översynen av direktivet. 2.3. Samrådens resultat Alla berörda parter var överens om att det är viktigt att säkerställa en bättre tillgång till information om erkännande av kvalifikationer. De flesta människor och yrkesmässiga organisationer var positiva till enklare erkännandeförfaranden, medan företrädare för hälsosektorn även betonade behovet av att säkra tjänsternas kvalitet. Det stora flertalet intressenter inom alla kategorier såg positivt på idén om ett europeiskt yrkeskort. Många professionella organisationer uttryckte sitt stöd för en revidering av konceptet gemensamma plattformar. Majoriteten av behöriga myndigheter och av de yrkesorganisationer som företräder yrken som omfattas av automatiskt erkännande var överens om att systemet behöver moderniseras. 2.4. Styrgrupp för det europeiska yrkeskortet I januari 2011 inrättade Europeiska kommissionen en styrgrupp med externa experter för att diskutera behovet och genomförbarheten av ett europeiskt yrkeskort. Gruppen består av företrädare för olika yrkessammanslutningar och behöriga myndigheter och har genomfört ett antal fallstudier[14] som presenteras på forumet för den inre marknaden som hölls i Krakow, Polen, den 3 – 4 oktober i år. I sin förklaring välkomnade forumets deltagare idén med ett europeiskt yrkeskort. 2.5. Konsekvensanalys Kommissionen har genomfört en konsekvensbedömning av olika strategiska alternativ. Denna analys identifierar åtta grupper av problem, främst utgående från resultatet av bedömningen och från reaktionerna på grönboken. Dessa grupper av problem täcker följande områden: Tillgång till information om erkännandeförfaranden, hur effektiva erkännandeförfarandena är, hur de automatiska systemen för erkännande fungerar, villkoren för etablering och reglerna för tillfällig rörlighet, sam direktivets tillämpningsområde. Eftersom folkhälsan lyftes fram som en särskild fråga under utvärderingen, har patientskydd också nämnts i problemdefinitionen. Detta sista problem har att göra med bristande öppenhet och motivering av kvalifikationskrav i reglerade yrken. I analysen identifieras följande tre allmänna mål: Bättre rörlighet för yrkesutövare och enklare handel med tjänster inom EU, förbättrad tillsättning av högkvalificerade arbetstillfällen samt fler möjligheter för arbetssökande. Dessa mål har sedan delats upp i särskilda mål, utgående från sammanhanget och de problem som identifierats. För varje grupp av problem har ett stort antal alternativ undersökts och utvärderas mot följande kriterier: Ändamålsenlighet, effektivitet, samstämmighet och påverkan på berörda aktörer (fördelar och kostnader för mobila yrkesutövare, medlemsstater, konsumenter och patienter samt arbetsgivare). Med avseende på tillgång till information undersöks i konsekvensanalysen olika alternativ för att underlätta identifieringen av behöriga myndigheter och krav på handlingar, och för att främja användningen av elektroniska förfaranden. En utvidgning av tillämpningsområdet för de gemensamma kontaktpunkterna (som inrättats enligt tjänstedirektivet) ansågs vara att föredra. Eftersom detta alternativ innebär att befintliga strukturer vidareutvecklas, bör det inte leda till några större kostnadsökningar. När det gäller erkännandeförfarandenas effektivitet har man granskat olika alternativ för att göra förfarandena kortare och för att säkerställa ett bättre utnyttjande av kompensationsåtgärder. Inrättandet av ett europeiskt yrkeskort, som bygger på ett starkare engagemang i ursprungsmedlemsstaten, är det alternativ som föredras, eftersom det skapar gynnsamma villkor för att påskynda erkännandeförfarandet. Detta alternativ skulle kunna leda till vissa administrativa kostnader för vissa medlemsstater, men skulle innebära snabbare erkännandeförfaranden för yrkesutövare. Dessutom har en rad åtgärder har identifierats för att förbättra användningen och organisationen av kompensationsåtgärder. Slutligen visade analysen att det är nödvändig att se över konceptet ”gemensamma plattformar” för att ytterligare underlätta erkännande för vissa yrken. Vad gäller det automatiska erkännandesystemet har olika alternativ undersökts för att rationalisera förfarandet för anmälan och granskning av nya examensbevis. Inrättandet av en nationell funktion för regelefterlevnad verkade vara det mest effektiva och ändamålsenliga alternativet. Olika alternativ undersöktes för att anpassa minimikraven avseende utbildning för sektorsyrken – särskilt för läkare, sjuksköterskor, barnmorskor, apotekare och arkitekter – och för att modernisera den näringsgrensindelning som ingår i bilaga IV till direktivet. Dessa alternativ presenteras i sammanfattningen av konsekvensanalysen. Ett antal alternativ granskades för att förenkla de villkor som gäller för permanent etablering. I konsekvensanalysen visades särskilt att de kvalifikationsnivåer som definieras i artikel 11 bör bibehållas som en referenspunkt för jämförelse av kvalifikationer men inte längre bör användas för att bedöma en ansökans stödberättigande. Införandet av principen om partiell tillgång i direktivet är en annan lösning som kan minska hindren för rörlighet. De särskilda kraven för yrkesutövare från medlemsstater som inte reglerar yrket i frågaansågs onödiga i etableringslagstiftningen. När det gäller tillfällig rörlighet analyseras i konsekvensbedömningen olika alternativ som förväntas underlätta denna typ av rörlighet och stärka rättsäkerheten för yrkesutövare. Ett av de utvalda alternativen består i att förenkla de krav som ställs på yrkesutövare från medlemsstater som inte reglerar yrket i frågasom åtföljer konsumenter. Dessutom fastställs i konsekvensanalysen att varje medlemsstat bör utarbeta en förteckning över yrken med effekter på hälsa och säkerhet (för vilka en förhandskontroll av kvalifikationer krävs). I konsekvensanalysen undersöks olika strategiska lösningar för att klargöra och utvidga direktivets tillämpningsområde till nya kategorier av yrkesutövare. Konsekvensanalysen är positiv till en utvidgning av direktivets räckvidd, under särskilda förhållanden, för att även omfatta ej färdigkvalificerade yrkesutövare och notarier. Vad gäller kvalifikationer från tredjeländer ansågs bibehållandet av status quo vara att föredra. Den behandling som befolkningen i unionen har rätt till enligt direktivet bör av medlemsstaterna utvidgas till andra tredjelandsmedborgare, i den mån så krävs i internationella avtal om professionella tjänster. När det gäller skydd av patienter granskades olika alternativ för att ge bättre garantier avseende yrkesutövares status och språkkunskaper. De alternativen som föredras inom detta område omfattar införande av en varningsmekanism i kombination med ökad öppenhet mellan medlemsstaterna i fråga om fortlöpande yrkesmässig utveckling, och förtydligande av de regler som gäller för kontroll av språkkunskaper. Olika alternativ övervägdes för att förbättra insynen och motivering av reglerade yrken. Det alternativ som föredras i konsekvensanalysen består i en ömsesidig utvärdering av den nationella lagstiftning som reglerar tillträde till vissa yrken. Synergierna mellan de olika alternativen granskades för att säkerställa initiativets interna samstämmighet. Utkastet till konsekvensanalys granskades av konsekvensbedömningsnämnden, och dess rekommendationer för förbättringar togs med i slutrapporten. Nämndens yttrande offentliggörs samtidigt som detta förslag, tillsammans med den slutliga konsekvensanalysen och dess sammanfattning. 3. FÖRSLAGETS RÄTTSLIGA ASPEKTER 3.1. Rättslig grun Detta förslag grundar sig på artikel 46, artikel 53.1, artikel 62 och artikel 114 i EUF-fördraget. 3.2. Subsidiaritets- och proportionalitetsprincipen Subsidiaritetsprincipen gäller utom där förslaget avser ett område där EU är ensam behörig. Syftet med direktivet kan inte uppnås i tillräcklig grad genom insatser av medlemsstaterna som oundvikligen skulle leda till olika krav och förfarandesystem, vilket skulle göra rättssystemet mer komplext och skapa orimliga hinder för rörligheten för yrkesutövare. Dessutom innebär ändringar av den nuvarande rättsliga ordningen en ändring av ett befintligt direktiv, vilket endast kan uppnås genom unionslagstiftning. Förslaget är därför förenligt med subsidiaritetsprincipen. Enligt proportionalitetsprincipen ska varje insats vara målinriktad och inte gå utöver vad som är nödvändigt för att uppnå målen. De föreslagna ändringarna är begränsade till vad som är nödvändigt för att se till att bestämmelserna om erkännande av yrkeskvalifikationer fungerar bättre, och är därför förenliga med denna princip. 3.3. Val av instrument Förslaget grundar sig på artiklarna 46, 53.1, 62 och 114 i fördraget, som föreskriver användning av ett direktiv för ett ömsesidigt erkännande av kvalifikationer. Dessutom lämpar sig ett direktiv bäst för denna uppgift eftersom det ger medlemsstaterna den flexibilitet som krävs för att genomföra bestämmelserna med beaktande av deras nationella administrativa och juridiska särdrag. Medlemsstaterna måste emellertid ändra ett stort antal nationella rättsakter, och därför är det viktigt att anmälan av deras införlivandeåtgärder åtföljs av ett eller flera dokument som redogör för förhållandet mellan olika delar av direktivet och motsvarande del av de nationella införlivanderättsakterna. 3.4. Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) Förslaget berör Europeiska ekonomiska samarbetsområdet och bör därför omfatta Europeiska ekonomiska samarbetsområdet. 4. Närmare redogörelse om förslaget De föreslagna ändringarna av direktiv 2005/36/EG läggs fram i enlighet med de mål som anges i avsnitt 1.2. 4.1. Ett europeiskt yrkeskort och informationssystemet för den inre marknaden 4.1.1. Europeiskt yrkeskort Det europeiska yrkeskortet ska vara ett alternativt verktyg som kan tillämpas för yrken som uppfyller en rad olika kriterier: Efterfrågan från yrkesutövare, betydande rörlighet och bättre samarbete mellan behöriga myndigheter via IMI. Det europeiska yrkeskortet ger också möjligheter för yrkesutövare som huvudsakligen är intresserad av tillfällig rörlighet. Införandet av det europeiska yrkeskortet kommer följaktligen att bero på om branscherna begäran dess införande. Dess attraktivitet bör emellertid leda till att allt fler yrken antar det. Det europeiska yrkeskortet ska underlätta och påskynda erkännandeförfarandena och samtidigt göra dem mer öppna för insyn. Därför kräver kortet mer engagemang från ursprungsmedlemsstaten, vilket innebär att vissa kostnader och administrativa bördor flyttas från den mottagande medlemsstaten till ursprungsmedlemsstaten. Användningen av IMI bör emellertid minska dessa kostnader, och de nya förfarandena kan genomföras av etablerade behöriga myndigheter som ofta redan är inblandade i utarbetandet av erkännandet av nationella yrkesutövare. Om ett europeiskt yrkeskort har införts för ett visst yrke, på begäran av en yrkesperson, ska hemlandet bedöma ansökans fullständighet och, om det rör sig om en begäran om etablering, utfärda ett europeiskt yrkeskort. Ursprungsmedlemsstatens roll i är ännu viktigare vid tillfällig rörlighet, eftersom den då både utfärdar och validerar yrkeskortet. Användningen av IMI blir obligatorisk, eftersom det blir en sorts back office för det europeiska yrkeskortet. Både ursprungsmedlemsstatens deltagande och användningen av IMI kommer att bidra till minskade kostnader och kortare tid för behandling av begäran om erkännande. Detta skapar förutsättningarna för kortare tidsfrister för behandlingen av en ansökan på grundval av det europeiska yrkeskortet, jämfört med nuvarande förfarande som kommer att fortsätta att existera för yrkesutövare som föredrar att inte använda det europeiska yrkeskortet. 4.1.2. IMI blir obligatoriska enligt direktivet Eftersom IMI successivt utvidgats till att täcka alla erkännandemekanismer enligt direktivet använder ett stort antal behöriga myndigheter IMI regelbundet och med goda resultat. Men systemets potential urholkas om behöriga myndigheter inte är registrerade eller vägrar att hantera förfrågningar på grund av att IMI inte är obligatoriskt. En förutsättning för att det europeiska yrkeskortet ska fungera är dessutom att den används systematiskt. Därför går förslaget ut på att medlemsstaterna blir skyldiga att använda IMI för informationsutbyte om erkännande av yrkeskvalifikationer. 4.2. Fritt tillhandahållande av tjänster En särskild ordning för fritt tillhandahållande av tjänster på tillfällig basis infördes genom direktiv 2005/36/EG. Den omfattar mindre stränga regler för tillfälliga tjänsteleverantörer: De kan tillhandahålla tjänster utan den föregående kontroll av yrkeskvalifikationer (utom för yrken med hälso- och säkerhetsaspekter) som är regel för erkännandemekanismerna för etablering. Flera ändringar föreslås för att klargöra reglerna om fritt tillhandahållande av tjänster. Genom att stryka kravet på yrkeserfarenhet för tjänsteleverantörer från icke-reglerande medlemsstater om tjänsteleverantören åtföljer tjänstemottagaren ska förslaget bättre tillgodose behoven hos gränsöverskridande konsumenter. Där kravet på yrkeserfarenhet fortfarande gäller går förslaget ut på att sådan erfarenhet kan förvärvas i en eller flera medlemsstater, vilket ger fler möjligheter för dem som tillhandahåller tjänsterna jämfört med i dag. För yrken med hälso- och säkerhetsaspekter har medlemsstaterna genomfört förhandskontrollen av kvalifikationer på olika sätt, vilket har lett till osäkerhet om rättsläget hos tjänsteleverantörerna. Förslaget vill lösa denna fråga genom att föreskriva att medlemsstaterna inte bara tillhandahåller en förteckning över alla yrken som de anser höra till denna kategori, utan också motiverar varför varje enskilt yrke tagits med i förteckningen. Detta kommer att göra det möjligt för tjänsteleverantörer att på förhand informera sig om vilka krav de exakt måste uppfylla för fritt tillhandahållande av tjänster. Genom ökad öppenhet kommer det dessutom att minska risken för onödiga eller orimliga krav. Slutligen klargör förslaget förteckningen över dokument som en medlemsstat får kräva före det första tillhandahållandet av tjänster. Det fastställs även uttryckligen att den deklarationen som tjänsteleverantörer kan behöva göra innan de tillhandahåller tjänster ska gälla för hela medlemsstatens territorium. 4.3. Allmänt system Den första punkten i förslaget gäller den nuvarande möjligheten att på grundval av artikel 11 undanta vissa kvalifikationer från direktivets tillämpningsområde om det finns två eller flera nivåers skillnad mellan yrkespersonens utbildning och kraven i den mottagande medlemsstaten. Kvalifikationsnivåerna bör i princip endast användas som en vägledning, och inte utgöra en grund för att utesluta yrkesutövare från direktivets tillämpningsområde. Det enda undantaget gäller personer vars kvalifikationer bygger på yrkeserfarenhet, och som söker tillträde till ett yrke som kräver en universitetsexamen. Förslaget stärker dessutom kraven på medlemsstaterna att bättre motivera kompensationsåtgärder. I förslaget anges dessutom en skyldighet för medlemsstaterna att regelbundet anordna lämplighetsprov. 4.4. Partiell tillgång I enlighet med EU-domstolens rättspraxis[15] föreslås det att man inför konceptet partiell tillgång i direktivet. Detta kommer att skapa större rättslig säkerhet för yrkesutövare och ge dem möjlighet att etablera sig eller tillhandahålla tjänster där de tidigare varit uteslutna från direktivets förmåner om uppfyller villkoren för partiell tillgång. Medlemsstaterna kan emellertid välja att inte tillämpa denna princip om det finns tvingande hänsyn, t.ex. i fråga om hälso- och sjukvårdsyrken. 4.5. Automatiskt erkännande på grundval av yrkeserfarenheter De ändringar som förslås här syftar till att ge kommissionen större flexibilitet för att anpassa den förteckning över verksamheter som ingår i bilaga IV. Denna förteckning är inte längre förenlig med hur ekonomisk verksamhet struktureras i dag. Detta kan göra det svårt att identifiera de yrken som omfattas av systemet för automatiskt erkännande, och leda till osäkerhet för rättstillämparna. En modernisering av klassificering förefaller därför nödvändig. Eventuella ändringar av den nuvarande klassificeringen bör emellertid granskas noga, eftersom de kan påverka ordningens räckvidd. Den föreslagna ändringen ger därför kommissionen möjlighet att ompröva, utan att för den skull inskränka räckvidden av de verksamheter som omfattas av automatiskt erkännande. Kommissionen avser också att under 2012 genomföra en studie med berörda parter. 4.6. Automatiskt erkännande grundat på minimikrav för utbildning Vissa berörda parter pekade på bristande öppenhet i fråga om de utbildningskrav i medlemsstaterna som ligger till grund för systemet för automatiskt erkännande för sektorsyrken. I syfte att öka insynen på EU-nivå ska varje medlemsstat enligt förslaget anmäla de lagar, andra författningar och administrativa bestämmelser som den antar med anknytning till utfärdande av nya eller ändrade kvalifikationer. Medlemsstaterna kommer också att vara skyldiga att utse en lämplig befintlig myndighet eller organ, till exempel en ackrediteringsmyndighet eller ett ministerium, för att rapportera om efterlevnaden av direktivets minimikrav för utbildning. Utvärderingen av direktivet har också visat att minimiperioden för fortbildning för läkare, sjuksköterskor med ansvar för allmän hälso- och sjukvård och för barnmorskor måste klargöras. Dessutom syftar förslaget till att, mot bakgrund av framstegen i genomförandet av det europeiska systemet för överföring av studiemeriter (ECTS), införa fastställda antal ECTS-poäng som potentiella kriterier för utbildningens längd, för yrken för vilka utbildningen ges på universitetsnivå. I syfte att öka rörligheten för läkare som redan erhållit en specialisttitel och därefter vill följa en annan utbildning ger förslaget medlemsstaterna rätt att bevilja partiell befrielse från vissa delar av utbildningen om läkaren redan har slutfört dessa delar i samband med ett tidigare specialistutbildningsprogram i den medlemsstaten. De nya yrkeskraven för sjuksköterskor inom allmän hälso- och sjukvård och barnmorskor återspeglas i förslaget om att medlemsstaterna ska vara skyldiga att uppgradera antagningskraven för utbildningen till dessa yrken från 10 års allmän utbildning till 12 år. Detta är redan fallet i 24 medlemsstater. Det hade varit komplicerat att organisera automatiskt erkännande för sjuksköterskor under anslutningen av nya medlemsstater 2004 och 2007. År 2012 kommer kommissionen att göra en teknisk bedömning av kvalifikationer för polska och rumänska sjuksköterskors vars formella kvalifikationer utfärdats eller vars utbildning påbörjats före den 1 maj 2004, för att se om de ytterligare kraven för polska och rumänska sjuksköterskor enligt artikel 33.2 fortfarande är motiverade. Arkitektutbildningens minimilängd bör uppdateras för att bättre återspegla de allmänt accepterade standarderna för arkitektutbildning, i synnerhet behovet av att komplettera akademisk utbildning med yrkeserfarenhet under överinseende av kvalificerad personal. Förslaget föreskriver därför att minimilängden för arkitektutbildning bör vara minst sex år: Antingen minst fyra års studier på heltid vid universitet eller högskola och minst två års avlönade praktikprogram, eller minst fem års studier på heltid vid universitet eller högskola och minst ett års avlönad praktik. För apotekare innehåller förslaget bestämmelser om en utvidgning av deras verksamhetsförteckning, men också om upphävande av undantaget enligt artikel 21.4 som ger medlemsstaterna rätt att hindra apotekare med utländska kvalifikationer från att öppna nya apotek. Detta undantag utnyttjas inte längre av ett växande antal medlemsstater (t.ex. Nederländerna, Irland och Storbritannien). Dessutom tillåter domstolen endast territoriella begränsningar i den mån de inte medför diskriminering. 4.7. Gemensamma utbildningsprinciper – en ny ordning för automatiskt erkännande Konceptet ”gemensamma plattformar”, som infördes i 2005 års direktiv, ersätts av gemensamma utbildningsprinciper: En gemensam utbildningsram eller gemensamma utbildningsprov. Dessa syftar till att göra erkännandet av kvalifikationer som för närvarande omfattas av den generella ordningen mer automatiserat och bör anpassas bättre till yrkesbehoven. Medan de gemensamma plattformarna endast erbjöd möjligheten att harmonisera kompensationsåtgärder, ger de gemensamma utbildningsprinciperna yrkesutövare möjlighet att helt undantas från kompensationsåtgärder. De kvalifikationer som har förvärvats enligt denna ordning bör automatiskt erkännas i medlemsstaterna, även om dessa kan få undantag från tillämpningen av dem. Dessutom är villkoren för inrättande av gemensamma utbildningsprinciper mindre svåra att uppfylla än villkoren för att skapa gemensamma plattformar. Medan de gemensamma utbildningsprinciperna inte skulle ersätta nationella utbildningsprogram skulle yrkesutövare med kvalifikationer enligt denna ordning kunna får samma fördelar som de yrken för vilka minimikrav på utbildning anges i direktivet. 4.8. Utvidgning av direktivets tillämpningsområde där så är nödvändigt 4.8.1 Ej färdigkvalificerade yrkesutövare Detta förslag utvidgar direktivets tillämpningsområde till att även omfatta personer som innehar utbildningsbevis men ännu inte har avslutat en avlönad praktik som kan krävas enligt lagen i den medlemsstat där tog examen (detta kan exempelvis gälla advokater, arkitekter och lärare). Detta ändringsförslag skulle skapa större rättslig säkerhet för denna kategori av yrkesutövare, som för närvarande omfattas av fördragets bestämmelser om fri rörlighet, men inte av förfarandegarantierna i direktivet. Det grundas på EU-domstolens rättspraxis[16]. 4.8.2. Notarier I maj 2011 beslutade domstolen[17] att krav på medborgarskap inte kan påtvingas notarier. När det gäller tillämpningen av direktivet ansåg domstolen att de berörda medlemsstaterna vid utgången av den period som omfattas av det motiverade yttrandet inte rimligtvis kunde förväntas anse att direktivet bör genomföras för notarier. Domstolen ville inte utesluta att genomförandet av direktivet är en skyldighet, men anser att kravet inte var tillräckligt klart vid tidpunkten för överträdelseförfarandet. Direktivets tillämpningsområde behöver därför förtydligas. I ljuset av yrkets särdrag måste reglerna för etablering och fritt tillhandahållande av tjänster vara väl anpassade: I det första fallet bör medlemsstaterna kunna föreskriva de lämplighetsprov som behövs för att undvika all diskriminering i de nationella urvals- och nomineringsförfarandena. När det gäller fritt tillhandahållande av tjänster bör notarier inte kunna upprätta officiella handlingar och utföra liknande uppgifter som kräver användning av den mottagande medlemsstatens sigill. 4.9. Klargöra garantier för patienter och konsumenter av tjänster inom de fria yrkena 4.9.1. Språkkrav I förslaget klargörs att kontrollen av språkkunskaper ska äga rum först efter det att den mottagande medlemsstaten har erkänt kvalifikationerna. När det gäller hälso- och sjukvårdspersonal föreskrivs det även att det är de nationella hälso- och sjukvårdssystemen och patientorganisationerna som ska kontrollera huruvida de behöriga myndigheterna borde genomföra språkkontroller där detta är strikt nödvändigt. 4.9.2 Varningsmekanism I linje med svaren på det offentliga samrådet åläggs nationella behöriga myndigheter genom förslaget att varna varandra om hälso- och sjukvårdspersonal som omfattas av automatiskt erkännande enligt direktivet stängs av från utövandet av sitt yrke, även om detta är tillfälligt. För andra yrkesutövare som inte omfattas av tjänstedirektivet är medlemsstaterna också skyldiga att varna varandra vid behov. 4.10. E-förvaltning: Tillgång till information och elektroniska förfaranden För att göra det möjligt att lätt hitta den behöriga myndigheten och de dokument som behövs för en begäran om erkännande fastställs det i förslaget att de kontaktpunkter som inrättats enligt tjänstedirektivet blir centrala online-tillträdespunkter för alla yrken som omfattas av direktivet om yrkeskvalifikationer. Därför utvidgas räckvidden för de gemensamma kontaktpunkterna till att omfatta kategorier av yrkesutövare som inte omfattas av tjänstedirektivet (vårdpersonal och arbetssökande). Genom denna nya bestämmelse kan yrkesutövare utnyttja en enda struktur för alla administrativa förfaranden i samband med etablering eller tillhandahållande av tjänster i en medlemsstat. I förslaget föreskrivs det att de nationella kontaktpunkter som inrättats inom ramen för det nuvarande direktivet blir stödcentrum för att undvika en dubblering av informationsstrukturerna. Dessa stödcentrum kommer främst att inriktas på enskilda fall och ge råd och stöd till allmänheten, t.ex. per telefon eller till och med personliga möten. Vid behov ska de samarbeta med behöriga myndigheter och stödcentrum i andra medlemsstater. 4.11. Insyn och ömsesidig utvärdering Över de 27 medlemsstaterna gäller direktivet om erkännande av yrkeskvalifikationer för cirka 800 kategorier av reglerade yrken. Det finns en brist på öppenhet och insyn i fråga om förordningens omfattning och motivering, vilket kan skapa hinder för rörlighet. Detta förslag innehåller därför en skyldighet för medlemsstaterna att anmäla en förteckning över yrken de reglerar och att granska sin lagstiftning om tillträde till reglerade yrken mot principerna om nödvändighet (allmänt intresse), proportionalitet och icke-diskriminering. Varje medlemsstat ska rapportera till kommissionen om resultaten av denna granskning. Denna ömsesidiga utvärdering skulle ge medlemsstaterna möjlighet att jämföra sina regleringar och att i förekommande fall förenkla sina nationella rättsliga ramar för reglerade yrken. 5. BUDGETKONSEKVENSER Förslaget förväntas få konsekvenser för EU:s budget i den mån informationssystemet för den inre marknaden (IMI) kommer att utnyttjas som stamnät för det framtida europeiska yrkeskortet. IMI kommer att behöva anpassas till yrkeskortförfarandena, och de behov av lagring som uppstår i sammanhang med detta. Det kommer också att behöva kompletteras med vissa ytterligare funktioner, exempelvis ett särskilt gränssnitt, en varningsmekanism och ett informationsförfarande. Konsekvenserna för EU:s budget täcks redan av planerade anslag och kommer att vara obetydliga med tanke på att utnyttjandet av IMI för yrkeskortet kommer att ge avsevärda stordriftsfördelar. Dessutom är de viktigaste befintliga IMI-funktionerna och de som för närvarande utvecklas i stor utsträckning förenliga med yrkeskortkraven. Kostnaderna för anpassning och utveckling kommer därför att minska avsevärt. 2011/0435 (COD) Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV om ändring av direktiv 2005/36/EG om erkännande av yrkeskvalifikationer och förordning [...] om administrativt samarbete genom informationssystemet för den inre marknaden (Text av betydelse för EES) EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 46, 53.1, 62 och 114, med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten, med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande[18], med beaktande av Europeiska datatillsynsmannens yttrande[19], i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet, och av följande skäl: (1) Genom direktiv 2005/36/EG av den 7 september 2005 om erkännande av yrkeskvalifikationer[20] konsoliderades ett system för ömsesidigt erkännande som ursprungligen grundade sig på 15 direktiv. Det föreskriver automatiskt erkännande för ett begränsat antal yrken, utgående från harmoniserade minimikrav för utbildning (sektorsyrken), en generell ordning för erkännande av utbildningsbevis och automatiskt erkännande av yrkeserfarenhet. I direktiv 2005/36/EG fastställs också ett nytt system för fritt tillhandahållande av tjänster. Det bör erinras om att tredjelandsmedborgare som är familjemedlemmar till EU-medborgare åtnjuter likabehandling i enlighet med artikel 24 i direktiv 2004/38/EG. Tredjelandsmedborgare kan också åtnjuta likabehandling i fråga om erkännande av examensbevis, utbildningsbevis och andra yrkeskvalifikationer i enlighet med relevanta nationella förfaranden, enligt särskild unionslagstiftning, t.ex. om varaktig bosättning, flyktingar, innehavare av EU-blåkort och forskare. (2) I sitt meddelande ”Inremarknadsakten, Tolv åtgärder för att stimulera tillväxten och stärka förtroendet för inre marknaden ”Gemensamma insatser för att skapa ny tillväxt””[21] identifierade kommissionen ett behov av att modernisera unionslagstiftningen på detta område. I sina slutsatser av den 23 oktober 2011 stödde Europeiska rådet en sådan modernisering och efterlyste en överenskommelse före slutet av 2012. I sin resolution av den 15 november 2011 uppmanade även Europaparlamentet kommissionen att lägga fram ett förslag. I rapporten om EU-medborgarskapet 2010 om att avveckla hindren för EU-medborgarnas rättigheter[22] betonas behovet av att minska den administrativa bördan i samband med erkännande av yrkeskvalifikationer. (3) För att gynna den fria rörligheten för yrkesutövare och samtidigt säkerställa ett mer effektivt och transparent erkännande av kvalifikationer är det nödvändigt att införa ett europeiskt yrkeskort. Ett sådant kort behövs i synnerhet för att underlätta tillfälligt rörlighet och erkännande enligt det automatiska erkännandesystemet, samt för att främja en förenklad erkännandeprocess enligt den generella ordningen. Kortet bör utfärdas på begäran av yrkesutövare och efter inlämnande av de nödvändiga dokumenten och efter det att de behöriga myndigheterna slutfört tillhörande översyns- och verifikationsförfaranden. Kortets funktion bör stödjas av informationssystemet för den inre marknaden (IMI), inrättat genom förordning (EU) nr […] om administrativt samarbete genom informationssystemet för den inre marknaden[23]. Denna mekanism bör bidra till att skapa synergier och förtroende mellan de behöriga myndigheterna och samtidigt undanröja administrativt dubbelarbete för myndigheterna och skapa mer transparens och rättssäkerhet för yrkesutövare. Förfarandet för ansökan om och utfärdande av kortet bör vara klart strukturerat och omfatta skyddsmekanismer och tillhörande rättigheter för sökande att överklaga. Kortet och tillhörande arbetsflöden i IMI bör säkerställa de lagrade uppgifternas integritet, autenticitet och sekretess och förebygga olaglig och obehörig tillgång till informationen i systemet. (4) Direktiv 2005/36/EG gäller bara yrkesutövare som vill utöva samma yrke i en annan medlemsstat. Det finns fall där den berörda verksamheten är en del av ett yrke med mer omfattande verksamhetsområde i den mottagande medlemsstaten. Om skillnaderna mellan verksamhetsområdena är så stora att ett fullständigt utbildningsprogram i själva verket krävs för att yrkesutövarna ska kunna kompensera för brister, och på begäran av yrkesutövarna, bör den mottagande medlemsstaten under dessa särskilda omständigheter bevilja partiellt tillträde. Vid tvingande hänsyn av allmänt intresse, t.ex. när det gäller läkare eller annan hälso- och sjukvårdspersonal, bör en medlemsstat kunna vägra partiellt tillträde. (5) Tidsbegränsat och tillfälligt tillhandahållande av tjänster i en medlemsstat bör underställas skyddsmekanismer, särskilt ett krav på minst två års yrkeserfarenhet, för att skydda de lokala konsumenterna i den mottagande medlemsstaten om yrket inte är reglerat i ursprungsmedlemsstaten. Dessa garantier är emellertid inte nödvändiga om sådana konsumenter som har sin vanliga vistelseort i yrkesutövarens etableringsmedlemsstat redan har valt denne och det inte leder till några konsekvenser för folkhälsa eller säkerhet för tredje personer i den mottagande medlemsstaten. (6) Enligt direktiv 2005/36/EG får medlemsstaterna vidta åtgärder för att kontrollera en tjänsteleverantörs kvalifikationer före det första tillhandahållandet av tjänster, när det rör sig om reglerade yrken med inverkan på folkhälsan och säkerheten. Detta har lett till osäkerhet om rättsläget och medfört att den behöriga myndigheten själv kan avgöra om det finns behov av en sådan förhandskontroll. För att säkerställa rättssäkerheten bör yrkesutövare från början kunna veta om en förhandskontroll av deras kvalifikationer behövs och när ett beslut om detta kan väntas. (7) Direktiv 2005/36/EG bör också omfatta notarier. För begäran om erkännande för etablering bör medlemsstaterna ha möjlighet att kräva de nödvändiga lämplighetsproven eller föreskriva en anpassningsperiod för att undvika all diskriminering vid de nationella urvals- och nomineringsförfarandena. När det gäller fritt tillhandahållande av tjänster bör notarier inte kunna upprätta officiella handlingar och utföra liknande uppgifter som kräver användning av den mottagande medlemsstatens sigill. (8) För att tillämpa systemet för erkännande inom den generella ordningen är det nödvändigt att indela de olika nationella utbildnings- och yrkesutbildningssystemen i olika nivåer. Dessa nivåer, som endast upprättas för att den generella ordningen ska fungera, bör varken påverka de nationella strukturerna för utbildning och yrkesutbildning eller medlemsstaternas befogenheter på detta område, som exempelvis nationella strategier för genomförandet av den europeiska referensramen för kvalifikationer. Detta kan vara ett sätt att främja kvalifikationernas transparens och jämförbarhet och kan vara en bra extra informationskälla för de behöriga myndigheter som prövar erkännandet av kvalifikationer som utfärdats i andra medlemsstater. De nivåer som fastställs för tillämpningen av den generella ordningen bör i princip inte längre användas som ett kriterium för att utesluta unionsmedborgare från tillämpningsområdet för direktiv 2005/36/EG om detta står i strid med principen om livslångt lärande. (9) Ansökningar om erkännande från yrkesutövare från medlemsstater som inte reglerar yrket i frågabör behandlas på samma sätt som ansökningar från yrkesutövare från en reglerande medlemsstat. Deras kvalifikationer måste jämföras med de kvalifikationer som krävs i den mottagande medlemsstaten på grundval av kvalifikationsnivåerna i direktiv 2005/36/EG. Om skillnaden är stor bör den behöriga myndigheten ha möjlighet att införa kompensationsåtgärder. (10) I avsaknad av harmonisering av minimikraven i fråga om utbildning för tillträde till de yrken som regleras genom den generella ordningen bör de mottagande medlemsstaterna fortfarande ha möjlighet att införa en kompensationsåtgärd. Denna åtgärd bör vara proportionell och särskilt ta hänsyn till de kunskaper, färdigheter och kompetenser som den sökande har vunnit inom ramen för sin yrkeserfarenhet eller genom livslångt lärande. Beslutet om införande av en kompensationsåtgärd bör motiveras i detalj i syfte att göra det möjligt för den sökande att bättre förstå sin situation och att söka rättslig granskning vid nationella domstolar enligt direktiv 2005/36/EG. (11) Översynen av direktiv 2005/36/EG har visat att det finns ett behov av att uppdatera och med mer flexibilitet förtydliga förteckningarna över de industrigrenar, affärsverksamheter och hantverk som ingår i bilaga IV, samtidigt som ett automatiskt system för erkännande på grundval av yrkeserfarenheter bibehålls för dessa verksamheter. Bilaga IV grundas för närvarande på International Standard Industrial Classification of all Economic Activities (ISIC) från 1958, och återspeglar inte längre den ekonomiska verksamhetens nuvarande struktur. ISIC-klassificeringen har setts över flera gånger sedan 1958. Därför bör kommissionen ha möjlighet att anpassa bilaga IV för att bevara systemet för automatiskt erkännande intakt. (12) Systemet för automatiskt erkännande på grundval av harmoniserade minimiutbildningskrav bygger på att nya eller ändrade utbildningsbevis i god tid anmäls av medlemsstaterna, och offentliggörs av kommissionen. Innehavare av sådana kvalifikationer har annars inga garantier för att de kan omfattas av automatiskt erkännande. I syfte att öka insynen och öppenheten samt underlätta prövningen av nyanmälda titlar bör medlemsstaterna utse ett lämpligt organ, till exempel en ackrediteringsmyndighet eller ett ministerium, som ska granska varje anmälan och till kommissionen rapportera om efterlevnaden av direktiv 2005/36/EG. (13) Meritpoäng enligt det europeiska systemet för överföring av studiemeriter (ECTS) används redan i de flesta institutionerna för högre utbildning i EU, och deras användning blir allt vanligare även i kurser som leder till sådana kvalifikationer som krävs för utövandet av ett reglerat yrke. Det är därför nödvändigt att införa möjligheten att ange ett utbildningsprograms varaktighet även i ECTS. Detta bör inte påverka andra krav för automatiskt erkännande. En ECTS-meritpoäng motsvarar 25–30 timmars studier, och det krävs normalt sett 60 meritpoäng för slutförandet av ett läsår. (14) I syfte att främja rörlighet för läkare med specialistkompetens som redan erhållit en specialistkvalifikation och därefter följer en annan specialistutbildning bör medlemsstaterna tillåtas att bevilja undantag från någon del av utbildningen om dessa utbildningsmoment redan har fullgjorts under det föregående specialistutbildningsprogrammet i samma medlemsstat som omfattas av automatiskt erkännande. (15) Barnmorske- och sjuksköterskeyrkena har utvecklats betydligt under de senaste tre årtiondena: Samhällsbaserad hälso- och sjukvård, mer komplexa behandlingsmetoder och teknik som ständigt utvecklas förutsätter att sjuksköterskor och barnmorskor har kapacitet för att ta allt större ansvar. Barnmorske- och sjuksköterskestudenter behöver därför en solid allmän utbildningsbakgrund innan de börjar sin yrkesutbildning, så att de är förberedda att uppfylla dessa komplexa vårdbehov. Därför bör tillträdeskravet för yrkesutbildningen ökas till tolv års allmän skolutbildning eller avlagd examen på en motsvarande nivå. (16) I syfte att förenkla systemet för automatiskt erkännande av specialistutbildningar för läkare och tandläkare bör sådana specialistutbildningar omfattas av direktiv 2005/36/EG om de är gemensamma för minst en tredjedel av medlemsstaterna. (17) En förutsättning för att systemet för automatiskt erkännande ska fungera är att det finns förtroende för de utbildningsvillkor som ligger till grund för yrkesutövarnas kvalifikationer. Därför är det viktigt att minimikraven för arkitektutbildning speglar nya moment i utbildningen av arkitekter, framför allt med avseende på det erkända behovet av att komplettera akademisk utbildning med yrkeserfarenhet med handledning av kvalificerade arkitekter. Samtidigt bör minimikraven för utbildningar vara tillräckligt flexibla för att undvika att i onödan begränsa medlemsstaternas möjligheter att organisera sina utbildningssystem. (18) Direktiv 2005/36/EG bör främja ett mer automatiskt erkännande av kvalifikationer för de yrken som för närvarande inte omfattas. Därvid bör man ta hänsyn till medlemsstaternas behörighet att bestämma vilka kvalifikationer som erfordras för utövande av ett yrke på deras respektive territorium, och att fastställa hur deras utbildnings- och yrkesutbildningssystem ska organiseras och viket innehåll de ska ha. Yrkessammanslutningar och yrkesorganisationer som är representativa på nationell nivå och unionsnivå bör ha möjlighet att föreslå gemensamma utbildningsprinciper. Det bör ske i form av ett gemensamt prov som förutsättning för att förvärva en yrkeskvalifikation, eller i form av utbildningsprogram på grundval av en gemensam uppsättning kunskaper, färdigheter och kompetenser. Kvalifikationer som erhållits inom sådana gemensamma utbildningsramar bör automatiskt erkännas av medlemsstaterna. (19) Direktiv 2005/36/EG innehåller redan bestämmelser om att yrkesutövare måste ha nödvändiga språkkunskaper. Översynen av denna skyldighet har visat ett behov av att klargöra den behöriga myndighetens respektive arbetsgivarnas roll, inte minst för att värna om patienternas säkerhet. Språktest bör dock vara rimliga och nödvändiga för de berörda tjänsterna, och bör inte utgöra skäl för att utesluta yrkesutövare från arbetsmarknaden i den mottagande medlemsstaten. (20) Utexaminerade som vill avlägga en avlönad praktik i en annan medlemsstat där en sådan praktiktjänstgöring är möjlig bör omfattas av direktiv 2005/36/EG, i syfte att underlätta deras rörlighet. Det är också nödvändigt att föreskriva att ursprungsmedlemsstaten ska erkänna deras praktiktjänstgöring. (21) Direktiv 2005/36/EG innehåller bestämmelser om ett system för nationella kontaktpunkter. På grund av ikraftträdandet av Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/123/EG av den 12 december 2006 om tjänster på den inre marknaden[24], och inrättandet av gemensamma kontaktpunkter enligt det direktivet finns det risk för överlappning. Därför bör de nationella kontaktpunkter som inrättas genom direktiv 2005/36/EG bli stödcentrum vars verksamhet främst inriktas på rådgivning till medborgarna, inbegripet personlig rådgivning, för att se till att den löpande tillämpningen av inremarknadsreglerna i fall som rör enskilda följs upp på nationell nivå. (22) Även om direktivet redan innehåller detaljerade skyldigheter för medlemsstaterna att utbyta information, bör denna skyldighet förstärkas. Medlemsstaterna bör inte endast reagera på begäran om information, utan också självmant informera andra medlemsstater. Detta informationssystem bör vara av samma typ som det som avses i direktiv 2006/123/EG. En särskild varningsmekanism krävs dock för hälso- och sjukvårdspersonal som omfattas av automatiskt erkännande enligt direktiv 2005/36/EG. Detta bör även gälla för veterinärer om inte medlemsstaterna redan har utlöst den varningsmekanism som föreskrivs i direktiv 2006/123/EG. Alla medlemsstater bör varnas om yrkesutövare till följd av disciplinära åtgärder eller en brottmålsdom inte längre har rätt att flytta utövandet av sitt yrke till en annan medlemsstat. Varningen bör aktiveras genom IMI oavsett om yrkesutövaren har utnyttjat någon av rättigheterna enligt direktiv 2005/36/EG, eller om personen har ansökt om erkännande för sina yrkeskvalifikationer genom utfärdandet av ett europeiskt yrkeskort eller genom någon annan metod som fastställs i det direktivet. Varningsförfarandet bör vara förenligt med unionslagstiftningen om skydd av personuppgifter och andra grundläggande rättigheter. (23) En av de största svårigheter en person som är intresserad av att arbeta i en annan medlemsstat står inför är de komplicerade och osäkra administrativa förfaranden som måste följas. Genom direktiv 2006/123/EG åläggs medlemsstaterna redan att tillhandahålla enkel tillgång till information och slutförande av förfaranden via de gemensamma kontaktpunkterna. Personer som ansöker om erkännande av sina kvalifikationer enligt direktiv 2005/36/EG kan redan använda de gemensamma kontaktpunkterna om de omfattas av direktiv 2006/123/EG. Arbetssökande och vårdpersonal omfattas däremot inte av direktiv 2006/123/EG, och den tillgängliga informationen är begränsad. Det är därför nödvändigt att närmare specificera sådan information ur ett användarperspektiv, och att se till att informationen är lättillgänglig. Det är också viktigt att medlemsstaterna inte bara tar ansvar på nationell nivå utan också samarbetar med varandra och med kommissionen för att se till att yrkesutövare i hela EU har en enkel tillgång till användarvänlig och flerspråkig information och kan slutföra förfaranden via de gemensamma kontaktpunkterna. Länkar bör göras tillgängliga på andra webbplatser, t.ex. portalen Ditt Europa. (24) För att komplettera eller ändra vissa icke-väsentliga delar av direktiv 2005/36/EG bör befogenheten att anta akter i enlighet med artikel 290 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt delegeras till kommissionen vad gäller uppdatering av bilaga I, fastställande av kriterierna för beräkning av avgifter för det europeiska yrkeskortet, fastställande av uppgifterna i de handlingar som krävs för erhållande av europeiskt yrkeskort, anpassning av förteckningen över verksamheter i bilaga IV, anpassning av punkterna 5.1.1–5.1.4, 5.2.2, 5.3.2, 5.3.3, 5.4.2, 5.5.2, 5.6.2 och 5.7.1 i bilaga V, klargörande av vilka kunskaper och färdigheter som krävs av läkare, sjuksköterskor med ansvar för allmän hälso- och sjukvård, tandläkare, veterinärer, barnmorskor, apotekare och arkitekter, anpassning av utbildningsminimikraven för specialistutbildning för läkare och tandläkare, införande av nya medicinska specialistkompetenser i punkt 5.1.3 i bilaga V, ändringar av förteckningen i punkterna 5.2.1, 5.3.1, 5.4.1, 5.5.1 och 5.6.1 i bilaga V, införande av nya specialistkompetenser för tandläkare i punkt 5.3.3 i bilaga V, fastställande av villkoren för tillämpningen av gemensamma utbildningsramar, och fastställande av villkoren för tillämpning av gemensamma utbildningsprov. Det är av särskilt stor vikt att kommissionen genomför lämpliga samråd under det förberedande arbetet, vilket innefattar samråd på expertnivå. Kommissionen bör, då den förbereder och utarbetar delegerade akter, se till att relevanta handlingar översänds samtidigt, i god tid och på lämpligt sätt till Europaparlamentet och rådet. (25) För att säkerställa enhetliga villkor för genomförandet av direktiv 2005/36/EG bör kommissionen tilldelas genomförandebefogenheter. Dessa befogenheter bör utövas i enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 182/2011 av den 16 februari 2011 om fastställande av allmänna regler och principer för medlemsstaternas kontroll av kommissionens utövande av sina genomförandebefogenheter[25]. (26) Det rådgivande förfarandet bör användas vid antagandet av genomförandeakter i syfte att fastställa gemensamma och enhetliga regler om specifikationerna för det europeiska yrkeskortet för särskilda yrken, formatet för det europeiska yrkeskortet, vilka översättningar som krävs för en ansökan om utfärdande av ett europeiskt yrkeskort, närmare regler om bedömningen av ansökningar om ett europeiskt yrkeskort, de tekniska specifikationer och åtgärder som är nödvändiga för att säkerställa att informationen i det europeiska yrkeskortet och i IMI-akten har integritet, behandlas konfidentiellt och är korrekt, villkoren och förfarandena för att utfärda ett europeiskt yrkeskort, villkoren för tillgång till IMI-akten, de tekniska medlen och förfarandena för kontroll av ett europeiskt yrkeskorts äkthet och giltighet samt genomförandet av varningsmekanismen, med tanke på dessa genomförandeakters tekniska art. (27) Med tanke på de positiva erfarenheterna med ömsesidig utvärdering enligt direktiv 2006/123/EG bör ett liknande system införas i direktiv 2005/36/EG. Medlemsstaterna bör anmäla vilka yrken de reglerar, och av vilka skäl, och diskutera resultaten sinsemellan. Ett sådant system skulle bidra till större öppenhet och insyn i marknaden för professionella tjänster. (28) Eftersom målen för den föreslagna åtgärden, nämligen att rationalisera, förenkla och förbättra reglerna för erkännande av yrkeskvalifikationer, inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna, eftersom det oundvikligen skulle leda till olika krav och förfarandesystem som skulle göra rättssystemet mer komplext och leda till omotiverade hinder för rörligheten för yrkesutövare, och dessa mål därför, för uppnående av samstämmighet, transparens och kompatibilitet, bättre kan uppnås på unionsnivå, får unionen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördraget om Europeiska unionen. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går detta direktiv inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå dessa mål. (29) I enlighet med den gemensamma politiska förklaringen från medlemsstaterna och kommissionen om förklarande dokument av den [datum] har medlemsstaterna åtagit sig att i motiverade fall till anmälan av sina införlivandeåtgärder bifoga ett eller flera dokument om förhållandet mellan delarna i ett direktiv och motsvarande delar i de nationella rättsakter som införlivar bestämmelserna. När det gäller detta direktiv anser lagstiftaren att översändandet av sådana dokument är berättigat. (30) Direktiv 2005/36/EG bör därför ändras i enlighet med detta. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. Artikel 1 Ändringar av direktiv 2005/36/EG Direktiv 2005/36/EG ska ändras på följande sätt: (1) I artikel 1 ska följande andra stycke läggas till: ”I detta direktiv fastställs också regler för ett partiellt tillträde till reglerade yrken och tillträde till och erkännande av avlönad praktik som bedrivs i en annan medlemsstat.” (2) Artikel 2.1 ska ersättas med följande: ”1. Detta direktiv ska gälla för alla de medborgare i en medlemsstat, inbegripet fria yrkesutövare, som vill utöva ett reglerat yrke eller bedriva avlönad praktik, antingen som egen företagare eller anställd, i en annan medlemsstat än den där de har förvärvat sina yrkeskvalifikationer.” (3) Artikel 3 ska ändras på följande sätt: a) Punkt 1 ska ändras på följande sätt: i) Led f ska ersättas med följande: ”f) yrkeserfarenhet: det faktiska och lagliga utövandet av det berörda yrket på heltid eller deltid under motsvarande tid i en medlemsstat.” ii) Följande led ska läggas till: ”j) avlönad praktik: utövande av avlönad verksamhet under handledning, med sikte på tillträde till ett reglerat yrke som beviljas på grundval av en examen. k) europeiskt yrkeskort: ett elektroniskt till en yrkesutövare utfärdat bevis för erkännande av kvalifikationer för etablering i en mottagande medlemsstat eller för att yrkesutövaren uppfyller alla nödvändiga villkor för att temporärt och tillfälligt tillhandahålla tjänster i en mottagande medlemsstat. l) livslångt lärande: all allmän utbildning, yrkesutbildning, icke-formell utbildning och informellt lärande som sker genom livet och leder till ökade kunskaper och färdigheter och ökad kompetens.” b) I punkt 2 ska tredje stycket ersättas med följande: ”När en medlemsstat erkänner en sådan sammanslutning eller organisation som avses i första stycket ska den underrätta kommissionen. Kommissionen ska i enlighet med artikel 58a ha befogenhet att anta delegerade akter om uppdatering av bilaga I i de fall erkännandet uppfyller kraven i detta direktiv. När kommissionen anser att det erkännande som avses i tredje stycket inte uppfyller kraven i detta direktiv ska den anta ett genomförandebeslut om detta inom sex månader efter att den mottagit alla nödvändiga uppgifter.” (4) Artikel 4.1 ska ersättas med följande: ”1. Om den mottagande medlemsstaten erkänner yrkeskvalifikationerna ska detta ge förmånstagaren möjlighet att få tillträde i den medlemsstaten till samma yrke eller, i de fall som avses i artikel 4f, en del av samma yrke som denne är behörig för i ursprungsmedlemsstaten och att utöva det yrket i den mottagande medlemsstaten på samma villkor som dess medborgare.” (5) Följande artiklar 4a–4f ska införas: ”Artikel 4a Europeiskt yrkeskort 1. Medlemsstaterna ska på begäran av en innehavare av en yrkeskvalifikation tillhandahålla denne ett europeiskt yrkeskort, på villkor att kommissionen har antagit de relevanta genomförandeakter som avses i punkt 6. 2. Medlemsstaterna ska säkerställa att innehavaren av ett europeiskt yrkeskort åtnjuter alla de rättigheter som tillerkänns enligt artiklarna 4b–4e, när den relevanta medlemsstatens behöriga myndighet har godkänt kortet i enlighet med punkterna 3 och 4 i denna artikel. 3. Om innehavaren av en kvalifikation avser att tillhandahålla andra tjänster enligt avdelning II än sådana som omfattas av artikel 7.4 ska ursprungsmedlemsstatens behöriga myndighet skapa och godkänna ett europeiskt yrkeskort i enlighet med artiklarna 4b och 4c. 4. Om innehavaren av en kvalifikation avser att etablera sig i en annan medlemsstat enligt avdelning III kapitel I–IIIa eller att tillhandahålla tjänster enligt artikel 7.4, ska det europeiska yrkeskortet skapas av ursprungsmedlemsstatens behöriga myndighet och godkännas av den mottagande medlemsstatens behöriga myndighet i enlighet med artiklarna 4b och 4d. 5. Medlemsstaterna ska utse behöriga myndigheter för utfärdande av europeiska yrkeskort. Dessa myndigheter ska sörja för en opartisk och objektiv behandling i god tid av ansökningar om europeiska yrkeskort. De stödcentrum som avses i artikel 57b kan också agera som kompetenta myndigheter för att utfärda europeiska yrkeskort. Medlemsstaterna ska se till att de behöriga myndigheterna informerar medborgarna, inbegripet potentiella sökande, om fördelarna med ett europeiskt yrkeskort när detta är tillgängligt. 6. Kommissionen ska anta genomförandeakter som specificerar europeiska yrkeskort för specifika yrken och fastställer yrkeskortens utformning, de översättningar som krävs vid ansökningar om utfärdande av europeiska yrkeskort och närmare uppgifter om bedömning av ansökningar, med beaktande av särdragen för varje berört yrke. Genomförandeakterna ska antas i enlighet med det rådgivande förfarande som avses i artikel 58. 7. De avgifter som sökande kan behöva betala för administrativa förfaranden vid utfärdande av europeiska yrkeskort ska vara rimliga och proportionella och överensstämma med ursprungsmedlemsstatens och den mottagande medlemsstatens kostnader, och får inte avskräcka aktörer från att ansöka om ett europeiskt yrkeskort. Kommissionen ska i enlighet med artikel 58a ha befogenhet att anta delegerade akter om fastställande av kriterier för beräkning och fördelning av avgifter. 8. Erkännandet av kvalifikationer via ett europeiskt yrkeskort ska utgöra ett alternativ till erkännandet av yrkeskvalifikationer enligt de förfaranden som föreskrivs i avdelningarna II och III i detta direktiv. Det faktum att det finns ett europeiskt yrkeskort för ett specifikt yrke får inte hindra en innehavare av en yrkeskvalifikation för det yrket från att ansöka om erkännande av sina kvalifikationer enligt de förfaranden, villkor, krav och tidsfrister som föreskrivs i detta direktiv och som inte har att göra med det europeiska yrkeskortet. Artikel 4b Ansökan om ett europeiskt yrkeskort och skapande av en akt i IMI 1. Medlemsstaterna ska föreskriva att innehavare av en yrkeskvalifikation kan ansöka hos ursprungsmedlemsstatens behöriga myndighet om ett europeiskt yrkeskort på valfritt sätt, inbegripet genom ett online-verktyg. 2. Ansökningar ska styrkas av sådana handlingar som föreskrivs i artikel 7.2 och, i tillämpliga fall, bilaga VII. Kommissionen ska i enlighet med artikel 58a ha befogenhet att anta delegerade akter om fastställande av vilka uppgifter som ska finnas i handlingarna. 3. Ursprungsmedlemsstatens behöriga myndighet ska bekräfta mottagandet av ansökan och utan dröjsmål informera den sökande om det saknas handlingar. Myndigheten ska skapa en akt för ansökan som innehåller alla styrkande handlingar inom ramen för det informationssystem för den inre marknaden (IMI) som upprättas genom Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr […]*. Om samma sökande senare lämnar nya ansökningar får ursprungsmedlemsstatens eller den mottagande medlemsstatens behöriga myndigheter inte begära förnyad inlämning av handlingar som redan finns i IMI-akten och som fortfarande är giltiga. 4. Kommissionen får anta genomförandeakter som specificerar de tekniska specifikationerna för de uppgifter som finns i det europeiska yrkeskortet och i IMI-akten, de åtgärder som krävs för att säkerställa att dessa uppgifter har integritet, behandlas konfidentiellt och är korrekta och villkoren och förfarandena för att tillhandahålla innehavaren ett europeiskt yrkeskort, inbegripet möjligheten att ladda ned kortet eller inge uppdateringar till akten. Genomförandeakterna ska antas i enlighet med det rådgivande förfarande som avses i artikel 58. Artikel 4c Europeiskt yrkeskort för temporärt tillhandahållande av andra tjänster än sådana som omfattas av artikel 7.4 1. Ursprungsmedlemsstatens behöriga myndighet ska kontrollera ansökan och skapa och godkänna ett europeiskt yrkeskort inom två veckor från den dag den mottar en fullständig ansökan. Myndigheten ska informera den sökande och den medlemsstat där denne planerar att tillhandahålla tjänster om godkännandet av ett europeiskt yrkeskort. En överföring av uppgifterna om godkännande till de berörda mottagande medlemsstaterna ska utgöra den underrättelse som föreskrivs i artikel 7. Den mottagande medlemsstaten får inte kräva en ytterligare underrättelse enligt artikel 7 för de påföljande två åren. 2. Ursprungsmedlemsstatens beslut eller avsaknad av beslut inom den tvåveckorsperiod som avses i punkt 1 ska kunna överklagas enligt nationell lagstiftning. 3. Om innehavare av ett europeiskt yrkeskort önskar tillhandahålla tjänster i andra medlemsstater än de som ursprungligen informerats enligt punkt 1 eller önskar fortsätta att tillhandahålla tjänster utöver den tvåårsperiod som avses i punkt 1, får de fortsätta att använda det europeiska yrkeskort som avses i punkt 1. I dessa fall ska innehavaren av det europeiska yrkeskortet göra den underrättelse som föreskrivs i artikel 7. 4. Ett europeiskt yrkeskort ska vara giltigt så länge som dess innehavare behåller rätten att utöva verksamhet i ursprungsmedlemsstaten, på grundval av de handlingar och uppgifter som finns i IMI-akten. Artikel 4d Europeiskt yrkeskort för etablering och temporärt tillhandahållande av tjänster enligt artikel 7.4. 1. När en fullständig ansökan om ett europeiskt yrkeskort har mottagits ska ursprungsmedlemsstatens behöriga myndighet inom två veckor kontrollera och bekräfta de inlämnade styrkande handlingarnas äkthet och giltighet, skapa ett europeiskt yrkeskort, överföra det för godkännande till den mottagande medlemsstatens behöriga myndighet och informera den myndigheten om den relevanta IMI-akten. Ursprungsmedlemsstaten ska informera den sökande om hur långt förfarandet har gått. 2. I de fall som avses i artiklarna 16, 21 och 49a ska en mottagande medlemsstat besluta om godkännande av det europeiska yrkeskort som avses i punkt 1 inom en månad från dagen för mottagande av det europeiska yrkeskort som överförts av ursprungsmedlemsstaten. När det finns skälig grund för tvivel får den mottagande medlemsstaten begära ytterligare uppgifter från ursprungsmedlemsstaten. Denna begäran ska inte medföra att enmånadsfristen skjuts upp. 3. I de fall som avses i artikel 7.4 och artikel 14 ska den mottagande medlemsstaten, inom två månader från den dag den mottar för godkännande det europeiska yrkeskort som överförts av ursprungsmedlemsstaten, besluta om huruvida den ska erkänna innehavarens kvalifikationer eller låta denne genomgå kompensationsåtgärder. När det finns skälig grund för tvivel får den mottagande medlemsstaten begära ytterligare uppgifter från ursprungsmedlemsstaten. Denna begäran ska inte medföra att tvåmånadersfristen skjuts upp. 4. Om den mottagande medlemsstaten låter den sökande genomgå ett lämplighetsprov enligt artikel 7.4 ska den sökande vara förmögen att tillhandahålla tjänsten inom en månad efter det beslut som fattas enligt punkt 3. 5. Om den mottagande medlemsstaten inte fattar ett beslut inom de tidsfrister som anges i punkterna 2 och 3 eller inte begär ytterligare uppgifter inom en månad från dagen för mottagande av det europeiska yrkeskortet från ursprungsmedlemsstaten, ska det europeiska yrkeskortet anses vara godkänt av den mottagande medlemsstaten och utgöra ett erkännande av en kvalifikation för att utöva det berörda reglerade yrket i den mottagande medlemsstaten. 6. De åtgärder som ursprungsmedlemsstaten vidtar enligt punkt 1 ska ersätta alla ansökningar om erkännande av yrkeskvalifikationer enligt den mottagande medlemsstatens nationella lagstiftning. 7. De beslut som ursprungsmedlemsstaten och den mottagande medlemsstaten fattar enligt punkterna 1–5 eller avsaknaden av ett beslut från ursprungsmedlemsstatens sida ska kunna överklagas enligt den berörda medlemsstatens nationella lagstiftning. Artikel 4e Behandling av och tillgång till uppgifter om det europeiska yrkeskortet 1. Ursprungsmedlemsstatens och den mottagande medlemsstatens behöriga myndigheter ska i god tid uppdatera den berörda IMI-akten när det gäller uppgifter om disciplinära åtgärder eller straffrättsliga påföljder som vidtagits eller andra allvarliga, specifika omständigheter som kan ha följder för verksamhetsutövandet av innehavaren av ett europeiskt yrkeskort inom ramen för detta direktiv. Sådana uppdateringar ska innefatta radering av uppgifter som inte längre behövs. Innehavaren av det europeiska yrkeskortet och de behöriga myndigheter som hanterar den berörda IMI-akten ska informeras om alla uppdateringar som görs av de berörda behöriga myndigheterna. 2. Tillgången till uppgifter i IMI-akten ska vara begränsad till ursprungsmedlemsstatens och den mottagande medlemsstatens behöriga myndigheter och innehavaren av det europeiska yrkeskortet, enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 95/46/EG**. 3. Uppgifter om enskilda sökande får bara behandlas av ursprungsmedlemsstatens och den mottagande medlemsstatens relevanta behöriga myndigheter när det gäller användning av det europeiska yrkeskortet och i enlighet med reglerna om skydd av allmän säkerhet och folkhälsa och direktiv 95/46/EG. 4. De uppgifter som anges på det europeiska yrkeskortet ska vara begränsade till de uppgifter som krävs för att fastställa innehavarens rätt att utöva det yrke för vilket det utfärdats, särskilt förnamn, efternamn, födelsedatum och födelseort, yrke, tillämplig ordning, berörda behöriga myndigheter, kortnummer, säkerhetsdetaljer och referensuppgifter om giltig identitetshandling. 5. Medlemsstaterna ska se till att innehavaren av ett europeiskt yrkeskort när som helst har rätt att begära rättelse, radering och blockering av sin IMI-akt på begäran, och att innehavaren informeras om denna rätt när kortet utfärdas och påminns om denna rätt vartannat år efter utfärdandet av kortet. 6. När det gäller behandling av personuppgifter på det europeiska yrkeskortet och i alla akter i IMI ska medlemsstaternas relevanta behöriga myndigheter betraktas som registeransvariga i den betydelse som avses i direktiv 95/46/EG. När det gäller dess skyldigheter enligt punkterna 1–4 och den berörda behandlingen av personuppgifter ska kommissionen betraktas som registeransvarig i den betydelse som avses i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 45/2001***. 7. Medlemsstaterna ska föreskriva att arbetsgivare, kunder, patienter och andra berörda parter kan kontrollera äktheten och giltigheten hos ett europeiskt yrkeskort som kortinnehavaren uppvisar för dem, utan att det påverkar tillämpningen av punkterna 2 och 3. Kommissionen ska anta genomförandeakter som specificerar villkoren för tillgång till IMI-akten och de tekniska metoderna och förfarandena för kontroll enligt första stycket. Genomförandeakterna ska antas i enlighet med det rådgivande förfarande som avses i artikel 58. Artikel 4f Partiellt tillträde 1. Den mottagande medlemsstatens behöriga myndighet ska bevilja partiellt tillträde till en yrkesverksamhet på landets territorium, om följande villkor är uppfyllda: a) Skillnaderna mellan en lagligen utövad yrkesverksamhet i ursprungsmedlemsstaten och det reglerade yrket i den mottagande medlemsstaten är så stora att tillämpning av kompensationsåtgärder i praktiken skulle innebära att den sökande måste fullfölja hela det utbildningsprogram som föreskrivs i den mottagande medlemsstaten för att få tillträde till hela det reglerade yrket i den medlemsstaten. b) Yrkesverksamheten kan objektivt särskiljas från andra verksamheter som ingår i det reglerade yrket i den mottagande medlemsstaten. Vid tillämpning av led b ska en verksamhet anses vara särskiljbar om den utövas som en självständig verksamhet i ursprungsmedlemsstaten. 2. Ett partiellt tillträde får nekas om detta motiveras av tvingande hänsyn till allmänintresset, t.ex. folkhälsa, om det innebär att det eftersträvade målet uppnås och om det inte går utöver vad som är strikt nödvändigt. 3. Ansökningar om etablering i den mottagande medlemsstaten ska granskas i enlighet med avdelning III kapitel I och IV. 4. Ansökningar om ett temporärt tillhandahållande av tjänster i den mottagande medlemsstaten avseende yrkesverksamheter som har konsekvenser för folkhälsa och säkerhet ska granskas i enlighet med avdelning II. 5. När ett partiellt tillträde har beviljats och genom undantag från artikel 7.4 sjätte stycket och artikel 52.1 ska yrkesverksamheten utövas under ursprungsmedlemsstatens yrkestitel. ------------- (*) EUT [IMI-förordningen] (**) EGT L 281, 23.11.1995, s. 31. (***) EGT L 8, 12.1.2001, s. 1.” (6) Artikel 5 ska ändras på följande sätt: (a) Punkt 1 b ska ersättas med följande: ”b) om tjänsteleverantören förflyttar sig och om han/hon har utövat yrket under minst två år i en eller flera medlemsstater under de tio år som föregår tillhandahållandet av tjänsten, om yrket inte är reglerat i etableringsmedlemsstaten. Vid tillämpning av första stycket b ska kravet på två års yrkespraktik inte tillämpas i något av följande fall: a) Yrket eller utbildningen för yrket är reglerad. b) Tjänsteleverantören ledsagar tjänstemottagaren, om tjänstemottagarens vanliga vistelseort är belägen i tjänsteleverantörens etableringsmedlemsstat och yrket inte finns med på den förteckning som avses i artikel 7.4. (b) Följande punkt ska läggas till som punkt 4: "4. När det gäller notarier ska officiella handlingar och andra aktiviteter för bestyrkande som kräver ett sigill av den mottagande medlemsstaten undantas från tillhandahållande av tjänster.” (7) Artikel 7 ska ändras på följande sätt: (a) Punkt 2 ska ändras på följande sätt: i) Led e ska ersättas med följande: ”e) För yrkesutövare i säkerhetsbranschen och hälso- och sjukvårdssektorn: intyg om att dessa vare sig temporärt eller definitivt har förbjudits att utöva yrket och inte heller har dömts för något brott, om medlemsstaten kräver sådana intyg av sina egna medborgare.” ii) Följande led f ska läggas till: ”f) När det gäller bevis på formella kvalifikationer som avses i artikel 21.1 och intyg om förvärvade rättigheter som avses i artiklarna 23, 26, 27, 30, 33, 33a, 37, 39 och 43, bevis som styrker kunskaper i det språk som används i den mottagande medlemsstaten.” (b) Följande punkt ska införas som punkt 2a: ”2a. En underrättelse som lämnas av en tjänsteleverantör ska vara giltig på hela den berörda medlemsstatens territorium.” (c) Punkt 4 ska ersättas med följande: ”4. Vid första tillhandahållandet av tjänster, när det gäller de reglerade yrken som har konsekvenser för folkhälsa eller säkerhet och som inte automatiskt erkänns enligt avdelning III kapitel II eller III, kan den mottagande medlemsstatens behöriga myndighet kontrollera tjänsteleverantörens yrkeskvalifikationer innan tjänsterna tillhandahålls för första gången. En sådan förhandskontroll ska vara möjlig endast om syftet med kontrollen är att undvika allvarlig skada för tjänstemottagarens hälsa eller säkerhet till följd av att tjänsteleverantören saknar yrkeskvalifikationer och om den inte går utöver vad som är nödvändigt för detta syfte. Medlemsstaterna ska till kommissionen lämna en förteckning över de yrken för vilka en förhandskontroll av kvalifikationer är nödvändig för att undvika allvarlig skada för tjänstemottagarens hälsa eller säkerhet enligt nationella lagar och andra författningar. För varje yrke som tas upp i en sådan förteckning ska medlemsstaterna lämna en särskild motivering till kommissionen. Inom högst en månad efter det att underrättelsen och åtföljande handlingar inkommit ska den behöriga myndigheten informera tjänsteleverantören om antingen sitt beslut att inte kontrollera hans eller hennes kvalifikationer eller om resultatet av denna kontroll. Om det uppstår problem som medför försening, ska den behöriga myndigheten inom en månad meddela tjänsteleverantören orsaken till förseningen. Problemet ska lösas inom en månad efter det meddelandet och beslutet färdigställas inom två månader efter det att problemet lösts. Om väsentlig skillnad föreligger mellan tjänsteleverantörens yrkeskvalifikationer och den utbildning som krävs i den mottagande medlemsstaten ska, i den mån denna skillnad är skadlig för folkhälsa eller säkerhet och inte kan kompenseras genom yrkeserfarenhet eller livslångt lärande hos tjänsteleverantören, den mottagande medlemsstaten ge tjänsteleverantören möjlighet att bevisa att han eller hon har förvärvat den kunskap eller kompetens som fattas, i synnerhet genom ett lämplighetsprov. Under alla omständigheter ska tjänsten kunna tillhandahållas inom en månad efter det att ett beslut fattats i enlighet med tredje stycket. Vid utebliven reaktion från den behöriga myndigheten inom de tidsfrister som fastställs i tredje och fjärde stycket får tjänsten tillhandahållas. I de fall då kvalifikationer har kontrollerats enligt första till femte stycket ska tjänsten tillhandahållas under den mottagande medlemsstatens yrkestitel.” (8) Artikel 8.1 ska ersättas med följande: ”1. När det finns tvivel får den mottagande medlemsstatens behöriga myndigheter av etableringsmedlemsstatens behöriga myndigheter begära upplysningar om huruvida tjänsteleverantören är lagligen etablerad i den medlemsstaten, följer god sed och inte har ådragit sig yrkesrelaterade disciplinära eller straffrättsliga påföljder. Vid kontroll av kvalifikationer får den mottagande medlemsstatens behöriga myndigheter av etableringsmedlemsstatens behöriga myndigheter begära upplysningar om tjänsteleverantörens utbildningskurser, i den omfattning som krävs för att bedöma om det finns väsentliga skillnader som kan vara skadliga för folkhälsa eller säkerhet. Etableringsmedlemsstatens behöriga myndigheter ska lämna dessa upplysningar i enlighet med artikel 56.” (9) Artikel 11 ska ändras på följande sätt: (a) Den inledande frasen i första stycket ska ersättas med följande: ”Vid tillämpning av artikel 13 och artikel 14.6 ska yrkeskvalifikationerna indelas i följande nivåer:” (b) I led c ska led ii ersättas med följande: ”ii) reglerad utbildning eller, i fråga om reglerade yrken, yrkesutbildning med särskild uppläggning, med kompetens som går utöver vad som anges i nivå b, motsvarande den utbildningsnivå som anges i led i, om en sådan utbildning ger en jämförbar nivå av yrkesskicklighet och förbereder den studerande för jämförbart ansvar och jämförbar verksamhet, förutsatt att examensbeviset åtföljs av ett utbildningsbevis från ursprungsmedlemsstaten.” (c) Leden d och e ska ersättas med följande: ”d) ett examensbevis över avslutad utbildning på postgymnasial nivå på minst tre år och högst fyra år, eller på deltid under motsvarande tid, eller, om det är tillämpligt i ursprungsmedlemsstaten, över ett likvärdigt antal meritpoäng enligt det europeiska systemet för överföring av studiemeriter (ECTS-meritpoäng), vid universitet eller högskola eller annan utbildningsanstalt på motsvarande nivå och, i tillämpliga fall, över avslutad yrkesutbildning som krävs utöver den postgymnasiala utbildningen. e) ett examensbevis över avslutad utbildning på postgymnasial nivå på mer än fyra år, eller på deltid under motsvarande tid, eller, om det är tillämpligt i ursprungsmedlemsstaten, över ett likvärdigt antal ECTS-meritpoäng, vid universitet eller högskola eller annan utbildningsanstalt på motsvarande nivå och, i tillämpliga fall, över avslutad yrkesutbildning som krävs utöver den postgymnasiala utbildningen.” (d) Andra stycket ska utgå. (10) I artikel 12 ska första stycket ersättas med följande: ”Varje bevis på formella kvalifikationer eller uppsättning bevis på formella kvalifikationer som utfärdats av en behörig myndighet i en medlemsstat ska, även vad beträffar nivån, jämställas med bevis på formella kvalifikationer enligt artikel 11, på villkor att beviset gäller en avslutad utbildning som erhållits i unionen, på heltid eller deltid och inom eller utanför ramen för formella program, och som är erkänd som likvärdig av denna medlemsstat samt där ger samma rätt till tillträde eller utövande av ett yrke eller förbereder för utövande av detta yrke.” (11) Artikel 13 ska ersättas med följande: ”Artikel 13 Villkor för erkännande 1. När det i en mottagande medlemsstat krävs bestämda yrkeskvalifikationer för tillträdet till eller utövandet av ett reglerat yrke, ska den behöriga myndigheten i den medlemsstaten ge sökande tillträde till yrket och rätt att utöva det på samma villkor som gäller för landets egna medborgare, om de sökande innehar det kompetensbevis eller bevis på formella kvalifikationer enligt artikel 11 som krävs av en annan medlemsstat för tillträdet till eller utövandet av yrket inom dess territorium. Kompetensbevis eller bevis på formella kvalifikationer ska ha utfärdats av en behörig myndighet i en medlemsstat, vilken utsetts i enlighet med denna stats lagar och andra författningar. 2. Tillträde till ett yrke och rätten att utöva det enligt punkt 1 ska också beviljas sökande som har ett kompetensbevis eller bevis på formella kvalifikationer enligt artikel 11 vilket har utfärdats av en annan medlemsstat som inte reglerar detta yrke. Kompetensbevis och bevis på formella kvalifikationer ska uppfylla följande krav: a) De ska ha utfärdats av en behörig myndighet i en medlemsstat, vilken utsetts i enlighet med denna stats lagar och andra författningar. b) De ska visa att innehavaren förberetts för att utöva yrket. 3. I fråga om ett kompetensbevis eller bevis på formella kvalifikationer som avses i punkterna 1 och 2 eller ett bevis för reglerad utbildning eller yrkesutbildning med särskild uppläggning motsvarande den nivå som föreskrivs i artikel 11 c i, ska den mottagande medlemsstaten erkänna den nivå som intygas av ursprungsmedlemsstaten. 4. Genom undantag från punkterna 1 och 2 i denna artikel kan den mottagande medlemsstatens behöriga myndighet vägra tillträde till och utövande av ett yrke för innehavare av ett kompetensbevis där de nationella kvalifikationer som krävs för utövandet av yrket på dess territorium klassificeras enligt artikel 11 d eller e.” (12) Artikel 14 ska ändras på följande sätt: (a) Punkt 1 ska ersättas med följande: ”1. Trots bestämmelserna i artikel 13 får den mottagande medlemsstaten kräva att den sökande slutför en anpassningsperiod på högst tre år eller genomgår ett lämplighetsprov när innehållet i den sökandes utbildning i fråga om yrkesverksamhet väsentligt avviker från innehållet i den mottagande medlemsstatens utbildning.” (b) I punkt 2 ska tredje stycket ersättas med följande: ”Om kommissionen anser att det undantag som avses i andra stycket inte är berättigat eller strider mot unionslagstiftningen, ska den inom sex månader efter att den mottagit alla nödvändiga uppgifter anta ett genomförandebeslut, där medlemsstaten i fråga uppmanas att inte vidta den planerade åtgärden. Har kommissionen inte reagerat inom denna tidsfrist får undantaget tillämpas.” (c) I punkt 3 ska följande stycke införas efter första stycket: ”När det gäller notarieyrket får den mottagande medlemsstaten när den fastställer kompensationsåtgärden beakta de specifika aktiviteterna inom detta yrke på dess territorium, i synnerhet när det gäller vilken rätt som ska tillämpas.” (d) Punkterna 4 och 5 ska ersättas med följande: ”4. Vid tillämpning av punkterna 1 och 5 ska ett utbildningsinnehåll som ”väsentligt avviker” avse sådana kunskapsområden som är grundläggande för utövandet av yrket och där innehållet i invandrarens utbildning i betydande mån skiljer sig från den utbildning som krävs i den mottagande medlemsstaten. 5. Punkt 1 ska tillämpas med hänsyn till proportionalitetsprincipen. Om den mottagande medlemsstaten ämnar kräva att den sökande slutför en anpassningsperiod eller genomgår ett lämplighetsprov, ska den först kontrollera om de kunskaper och färdigheter och den kompetens som den sökande har tillägnat sig genom yrkesverksamhet och livslångt lärande, i en medlemsstat eller i ett tredjeland, är sådana att de helt eller delvis täcker det väsentligt avvikande kunskapsinnehåll som avses i punkt 4.” (e) Följande punkter ska läggas till som punkterna 6 och 7: ”6. Beslutet om införande av en anpassningsperiod eller ett lämplighetsprov ska vederbörligen motiveras. I synnerhet ska följande anges: a) Den kvalifikationsnivå som krävs i den mottagande medlemsstaten och den sökandes kvalifikationsnivå enligt den klassificering som beskrivs i artikel 11. b) De områden där väsentliga skillnader har identifierats. c) En beskrivning av innehållet i de väsentliga skillnaderna. d) En förklaring av varför dessa väsentliga skillnader innebär att den sökande inte kan utöva yrket på ett tillfredsställande sätt i den mottagande medlemsstaten. e) En förklaring av varför dessa väsentliga skillnader inte kan kompenseras genom de kunskaper och färdigheter och den kompetens som den sökande tillägnat sig genom yrkesverksamhet och livslångt lärande. 7. Det lämplighetsprov som avses i punkt 1 ska organiseras minst två gånger per år och sökande ska få göra om provet minst en gång om de underkänns vid första provet.” (13) Artikel 15 ska utgå. (14) Artikel 20 ska ersättas med följande: ”Artikel 20 Anpassning av förteckningarna över verksamhetsformer i bilaga IV Kommissionen ska i enlighet med artikel 58a ha befogenhet att anta delegerade akter om anpassning av förteckningarna över sådana verksamhetsformer enligt bilaga IV som omfattas av ett erkännande av yrkeserfarenhet enligt artikel 16, i syfte att uppdatera eller förtydliga nomenklaturen och på villkor att detta inte medför en minskning av räckvidden för de enskilda verksamhetsslagen.” (15) I artikel 21 ska punkterna 4, 6 och 7 utgå. (16) Följande artikel ska införas som artikel 21a: ”Artikel 21a Anmälningsförfarande 1. Medlemsstaterna ska till kommissionen anmäla de lagar och andra författningar som de antar när det gäller utfärdande av bevis på formella kvalifikationer på det område som omfattas av detta kapitel. När det gäller bevis på formella kvalifikationer som avses i avsnitt 8 ska anmälan enligt första stycket också göras till övriga medlemsstater. 2. Den anmälan som avses i punkt 1 ska åtföljas av en rapport som visar att de anmälda bevisen på formella kvalifikationer uppfyller relevanta krav i detta direktiv. Denna rapport ska upprättas av en lämplig myndighet eller ett lämpligt organ som utsetts av medlemsstaten och som har förmåga att bedöma huruvida bevisen på formella kvalifikationer uppfyller kraven i detta direktiv. 3. Kommissionen ska i enlighet med artikel 58a ha befogenhet att anta delegerade akter i syfte att anpassa punkterna 5.1.1–5.1.4, 5.2.2, 5.3.2, 5.3.3, 5.4.2, 5.5.2, 5.6.2 och 5.7.1 i bilaga V, genom att förteckna och uppdatera de titlar som medlemsstaterna antagit som bevis på formella kvalifikationer och, i tillämpliga fall, de organ som utfärdar bevis på formella kvalifikationer, de intyg som åtföljer dessa bevis samt motsvarande yrkestitlar. 4. När kommissionen anser att de anmälda akter som avses i punkt 1 inte uppfyller kraven i detta direktiv ska den anta ett genomförandebeslut om detta inom sex månader efter att den mottagit alla nödvändiga uppgifter.” (17) I artikel 22 ska följande andra stycke läggas till: ”Vid tillämpning av första stycket b ska medlemsstaternas behöriga myndigheter, från och med [ange dagen efter den dag som anges i artikel 3.1 första stycket] och därefter vart femte år, skicka offentligt tillgängliga rapporter till kommissionen och de övriga medlemsstaterna om sina fortbildningsförfaranden för läkare, läkare med specialistkompetens, sjuksköterskor med ansvar för allmän hälso- och sjukvård, tandläkare, specialisttandläkare, veterinärer, barnmorskor och apotekare.” (18) Artikel 24 ska ändras på följande sätt: (a) Punkt 2 ska ersättas med följande: ”2. Den medicinska grundutbildningen ska sammanlagt omfatta minst fem års studier, eller ett likvärdigt antal ECTS-meritpoäng, och ska bestå av minst 5 500 timmars teoretisk och praktisk undervisning vid universitet eller under tillsyn av ett universitet. Om studierna påbörjades före den 1 januari 1972 kan den utbildning som avses i första stycket omfatta sex månaders praktisk heltidsutbildning på universitetsnivå under tillsyn av de behöriga myndigheterna.” (b) Följande punkt ska läggas till som punkt 4: ”Kommissionen ska i enlighet med artikel 58a ha befogenhet att anta delegerade akter för att specificera följande: a) Graden av tillräcklighet när det gäller kunskaper i de vetenskaper som avses i punkt 3 a, i linje med den vetenskapliga och tekniska utvecklingen och den erforderliga kompetens som sådana kunskaper bör medföra. b) Graden av tillräcklighet när det gäller kunskaper på de områden som avses i punkt 3 b och den kompetens som krävs för sådana kunskaper, i linje med den vetenskapliga utvecklingen och utvecklingen inom utbildning i medlemsstaterna. c) Graden av tillräcklighet när det gäller kunskaper i kliniska ämnen och behandlingar enligt punkt 3 c och den erforderliga kompetens som sådana kunskaper bör medföra, mot bakgrund av den vetenskapliga och tekniska utvecklingen. d) Graden av lämplighet när det gäller klinisk erfarenhet enligt punkt 3 d och den erforderliga kompetens som sådan erfarenhet bör medföra, mot bakgrund av den vetenskapliga och tekniska utvecklingen och utvecklingen inom utbildning i medlemsstaterna.” (19) Artikel 25 ska ändras på följande sätt: (a) Punkt 1 ska ersättas med följande: ”1. För tillträde till specialistläkarutbildning ska krävas ett fullgjort program för medicinsk grundutbildning med godkända resultat enligt artikel 24.2, där den studerande har förvärvat nödvändiga baskunskaper i medicin.” (b) Följande punkt ska införas som punkt 3a: ”3a. Medlemsstaterna får i sin nationella lagstiftning fastställa partiella befrielser från vissa moment i specialistläkarutbildningen, om dessa moment redan har fullgjorts som en del av ett annat specialistutbildningsprogram som förtecknas i punkt 5.1.3 i bilaga V, på villkor att yrkesutövaren redan har erhållit den tidigare specialistkvalifikationen i den medlemsstaten. Medlemsstaterna ska se till att de beviljade befrielserna inte motsvarar mer än en tredjedel av minimilängden på en specialistläkarutbildning enligt punkt 5.1.3 i bilaga V. Medlemsstaterna ska anmäla den berörda nationella lagstiftningen till kommissionen och de övriga medlemsstaterna, med detaljerade motiveringar för sina partiella befrielser.” (c) Punkt 5 ska ersättas med följande: ”5. Kommissionen ska i enlighet med artikel 58a ha befogenhet att anta delegerade akter om anpassning av de minimilängder på utbildningen som avses i punkt 5.1.3 i bilaga V, med hänsyn till den vetenskapliga och tekniska utvecklingen.” (20) I artikel 26 ska andra stycket ersättas med följande: ”I syfte att uppdatera detta direktiv mot bakgrund av ändringar av nationell lagstiftning ska kommissionen i enlighet med artikel 58a ha befogenhet att anta delegerade akter om tillägg av nya medicinska specialiseringar i punkt 5.1.3 i bilaga V, förutsatt att dessa är gemensamma för minst en tredjedel av medlemsstaterna.” (21) I artikel 28 ska punkt 1 ersättas med följande: ”1. För tillträde till särskild allmänläkarutbildning ska krävas ett fullgjort program för medicinsk grundutbildning med godkända resultat enligt artikel 24.2.” (22) Artikel 31 ska ändras på följande sätt: (a) Punkt 1 ska ersättas med följande: ”1. För att bli antagen till utbildning till sjuksköterska med ansvar för allmän hälso- och sjukvård ska det krävas tolv års allmän skolutbildning styrkt genom examens-, utbildnings- eller annat behörighetsbevis utfärdat av de behöriga myndigheterna eller organen i en medlemsstat eller bevis på godkänt inträdesprov på motsvarande nivå till sjuksköterskeskola.” (b) I punkt 2 ska andra stycket ersättas med följande: ”Kommissionen ska i enlighet med artikel 58a ha befogenhet att anta delegerade akter om ändring av förteckningen i punkt 5.2.1 i bilaga V, i syfte att anpassa den till den utbildningsmässiga, vetenskapliga och tekniska utvecklingen.” (c) I punkt 3 ska första stycket ersättas med följande: ”Utbildningen till sjuksköterska med ansvar för allmän hälso- och sjukvård ska omfatta minst tre års utbildning bestående av minst 4 600 timmars teoretisk och klinisk undervisning, varav den teoretiska undervisningen ska utgöra minst en tredjedel och den kliniska undervisningen minst hälften av den föreskrivna minimitiden för utbildningen. Medlemsstaterna får ge partiell dispens för personer som genomgått en del av denna utbildning inom ramen för annan utbildning på minst motsvarande nivå.” (d) Följande punkt ska läggas till som punkt 7: ”Kommissionen ska i enlighet med artikel 58a ha befogenhet att anta delegerade akter för att specificera följande: (a) Graden av tillräcklighet när det gäller kunskaper i de vetenskaper som den allmänna hälso- och sjukvården bygger på enligt punkt 6 a, i linje med den vetenskapliga och tekniska utvecklingen och den erforderliga kompetens som sådana kunskaper bör medföra, i linje med den vetenskapliga och tekniska utvecklingen och den senaste utvecklingen inom utbildning. (b) Graden av tillräcklighet när det gäller kunskaper på de områden som avses i punkt 6 a och den erforderliga kompetens som sådana kunskaper bör medföra, i linje med den vetenskapliga och tekniska utvecklingen och den senaste utvecklingen inom utbildning. (c) Graden av tillräcklighet när det gäller kunskaper på de områden som avses i punkt 6 b och den erforderliga kompetens som sådana kunskaper bör medföra, i linje med den vetenskapliga utvecklingen och den senaste utvecklingen inom utbildning. (d) Graden av tillräcklighet när det gäller klinisk erfarenhet enligt punkt 6 c och den erforderliga kompetens som sådan tillräcklig klinisk erfarenhet bör medföra, i linje med den vetenskapliga och tekniska utvecklingen och den senaste utvecklingen inom utbildning.” (23) Artikel 33 ska ändras på följande sätt: (a) Följande punkt ska införas som punkt 1a: ”1a. Medlemsstaterna ska automatiskt erkänna sådana kvalifikationer till sjuksköterska med ansvar för allmän hälso- och sjukvård i fråga om vilka den sökande påbörjade utbildningen före [ange dagen för ikraftträdande av det ändrade direktivet] och kravet för att bli antagen var tio år eller motsvarande nivå på allmän skolutbildning, men där kvalifikationerna i övrigt motsvarar alla de utbildningskrav som fastställs i artikel 31.” (b) Punkt 3 ska ersättas med följande: ”3. Medlemsstaterna ska erkänna de bevis på formella kvalifikationer för sjuksköterska som utfärdats i Polen till sjuksköterskor vars utbildning avslutades före den 1 maj 2004 utan att uppfylla minimikraven för utbildning enligt artikel 31, och som bestyrks genom en kandidatexamen som grundar sig på ett särskilt kompletteringsprogram som beskrivs i artikel 11 i lagen av den 20 april 2004 om ändring av lagen om sjuksköterske- och barnmorskeyrkena och om några andra rättsakter (Republiken Polens officiella tidning av den 30 april 2004, nr 92, punkt 885) och i hälsovårdsministerns förordning av den 12 april 2010 om ändring av hälsovårdsministerns förordning av den 11 maj 2004 om närmare bestämmelser för utbildning av sjuksköterskor och barnmorskor som har examensbevis från gymnasieskola (avgångsbetyg — studentexamen) och som har avslutat sin utbildning vid medicinskt gymnasium eller vårdskolor med sjuksköterske- och barnmorskeutbildning (Republiken Polens officiella tidning av den 21 april 2010, nr 65, punkt 420), i syfte att kontrollera att vederbörande har en kunskaps- och kompetensnivå som är jämförbar med nivån för sjuksköterskor med de kvalifikationer som, i Polens fall, anges i punkt 5.2.2 i bilaga V.” (24) Artikel 34 ska ändras på följande sätt: (a) I punkt 2 ska första och andra stycket ersättas med följande: ”Den grundläggande tandläkarutbildningen ska omfatta minst fem års studier på heltid med teoretisk och praktisk undervisning, eller ett likvärdigt antal ECTS-meritpoäng, och ska minst inbegripa den utbildningsplan som anges i punkt 5.3.1 i bilaga V, vid universitet eller högskola som tillerkänts likvärdig ställning eller under tillsyn av ett universitet. Kommissionen ska i enlighet med artikel 58a ha befogenhet att anta delegerade akter om anpassning av förteckningen i punkt 5.3.1 i bilaga V, i syfte att anpassa den till den vetenskapliga och tekniska utvecklingen.” (b) Följande punkt ska läggas till som punkt 4: ”Kommissionen ska i enlighet med artikel 58a ha befogenhet att anta delegerade akter för att specificera följande: (a) Graden av tillräcklighet när det gäller kunskaper i de vetenskaper som tandläkarverksamheten bygger på och graden av insikt i vetenskapliga metoder enligt punkt 3 a, och den erforderliga kompetens som sådana kunskaper och insikter bör medföra, i linje med den vetenskapliga och tekniska utvecklingen och den senaste utvecklingen inom utbildning. (b) Graden av tillräcklighet när det gäller kunskaper på de områden som avses i punkt 3 b och den erforderliga kompetens som sådana kunskaper bör medföra, i linje med den vetenskapliga och tekniska utvecklingen och den senaste utvecklingen inom utbildning. (c) Graden av tillräcklighet när det gäller kunskaper på de områden som avses i punkt 3 c och den erforderliga kompetens som sådana kunskaper bör medföra, i linje med den vetenskapliga och tekniska utvecklingen. (d) Graden av tillräcklighet när det gäller kunskaper om kliniska discipliner och metoder enligt punkt 3 d och den erforderliga kompetens som sådana kunskaper bör medföra, i linje med den vetenskapliga och tekniska utvecklingen. (e) Graden av tillräcklighet när det gäller klinisk erfarenhet enligt punkt 3 e, i linje med den senaste utvecklingen inom utbildning.” (25) Artikel 35 ska ändras på följande sätt: (a) I punkt 2 ska andra stycket ersättas med följande: ”Utbildning till specialisttandläkare på heltid ska omfatta minst tre år, eller ett likvärdigt antal ECTS-meritpoäng, och ska ske under tillsyn av behöriga myndigheter eller organ. Den tandläkare som utbildas till specialisttandläkare ska personligen medverka i utbildningen och bära en viss del av ansvaret för den berörda verksamheten.” (b) I punkt 2 ska tredje stycket utgå. (c) Följande punkt ska läggas till som punkt 4: ”4. Kommissionen ska i enlighet med artikel 58a ha befogenhet att anta delegerade akter om anpassning av den minimilängd på utbildningen som avses i punkt 2, i syfte att anpassa den till den vetenskapliga och tekniska utvecklingen. ”I syfte att uppdatera detta direktiv mot bakgrund av ändringar av nationell lagstiftning ska kommissionen i enlighet med artikel 58a ha befogenhet att anta delegerade akter om tillägg av nya specialistområden för tandläkare i punkt 5.3.3 i bilaga V, förutsatt att dessa är gemensamma för minst en tredjedel av medlemsstaterna.” (26) Artikel 38 ska ändras på följande sätt: (a) I punkt 1 ska första och andra stycket ersättas med följande: ”Utbildningen för veterinärer ska sammanlagt omfatta minst fem års studier på heltid med teoretisk och praktisk undervisning, eller ett likvärdigt antal ECTS-meritpoäng, och ska minst inbegripa den utbildningsplan som anges i punkt 5.4.1 i bilaga V, vid universitet eller högskola som tillerkänts likvärdig ställning eller under tillsyn av ett universitet. Kommissionen ska i enlighet med artikel 58a ha befogenhet att anta delegerade akter om anpassning av förteckningen i punkt 5.4.1 i bilaga V, i syfte att anpassa den till den vetenskapliga och tekniska utvecklingen.” (b) Följande punkt ska läggas till som punkt 4: ”Kommissionen ska i enlighet med artikel 58a ha befogenhet att anta delegerade akter för att specificera följande: (a) Graden av tillräcklighet när det gäller kunskaper i de vetenskaper som avses i punkt 3 a och den erforderliga kompetens som sådana kunskaper bör medföra, i linje med den vetenskapliga och tekniska utvecklingen. (b) Graden av tillräcklighet när det gäller kunskaper om friska djurs anatomi och funktioner enligt punkt 3 b och den erforderliga kompetens som sådana kunskaper bör medföra, i linje med den vetenskapliga och tekniska utvecklingen. (c) Graden av tillräcklighet när det gäller kunskaper om djurs beteende, djurskydd och djursjukdomar enligt punkt 3 c och d och den erforderliga kompetens som sådana kunskaper bör medföra, i linje med den vetenskapliga och tekniska utvecklingen. (d) Graden av tillräcklighet när det gäller kunskaper om förebyggande medicin enligt punkt 3 e och den erforderliga kompetens som sådana kunskaper bör medföra, i linje med den vetenskapliga och tekniska utvecklingen. (e) Graden av tillräcklighet när det gäller kunskaper på de områden som avses i punkt 3 f och den erforderliga kompetens som sådana kunskaper bör medföra, i linje med den vetenskapliga och tekniska utvecklingen. (f) Graden av tillräcklighet när det gäller klinisk och annan praktisk erfarenhet enligt punkt 3 h och den erforderliga kompetens som sådan erfarenhet bör medföra, i linje med den senaste utvecklingen inom utbildning.” (27) Artikel 40 ska ändras på följande sätt: (a) I punkt 1 ska tredje stycket ersättas med följande: ”Kommissionen ska i enlighet med artikel 58a ha befogenhet att anta delegerade akter om ändring av förteckningen i punkt 5.5.1 i bilaga V, i syfte att anpassa den till den utbildningsmässiga, vetenskapliga och tekniska utvecklingen.” (b) Punkt 2 ska ersättas med följande: ”2. För att bli antagen till barnmorskeutbildningen krävs att ett av följande villkor uppfylls: a) Minst tolv års fullföljd allmän skolutbildning eller bevis på godkänt inträdesprov på motsvarande nivå till barnmorskeskola, för utbildningsväg I. b) Innehav av bevis på formella kvalifikationer för sjuksköterskor med ansvar för allmän hälso- och sjukvård enligt punkt 5.2.2 i bilaga V, för utbildningsväg II.” (c) Följande punkt ska läggas till som punkt 4: ”Kommissionen ska i enlighet med artikel 58a ha befogenhet att anta delegerade akter för att specificera följande: (a) Graden av tillräcklighet när det gäller kunskaper om de vetenskaper som barnmorskeverksamheten bygger på enligt punkt 3 a och den erforderliga kompetens som sådana kunskaper bör medföra, i linje med den vetenskapliga och tekniska utvecklingen. (b) Graden av tillräcklighet när det gäller kunskaper på de områden som avses i punkt 3 c och den erforderliga kompetens som sådana kunskaper bör medföra, i linje med den vetenskapliga och tekniska utvecklingen. (c) Graden av tillräcklighet när det gäller klinisk erfarenhet enligt punkt 3 d och den erforderliga kompetens som sådan erfarenhet bör medföra, i linje med de senaste reformerna på utbildningsområdet och den vetenskapliga och tekniska utvecklingen. (d) Graden av tillräcklighet när det gäller insikt i utbildning av hälso- och sjukvårdspersonal och erfarenhet av samarbete med sådan personal enligt punkt 3 e och den erforderliga kompetens som sådan insikt bör medföra, i linje med de senaste reformerna på utbildningsområdet och den vetens