EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 23.01.1996 
KOM(96)8 slutlig 
MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN 
TILL RÅDET, EUROPAPARLAMENTET, 
EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN 
OCH REGIONKOMMITTÉN 
Interimsrapport från utvärderingen av HELIOS Il-programmet 

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET, 
RÅDET, EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN OCH 
REGIONKOMMITTÉN 
INTERIMSRAPPORT FRÅN UTVÄRDERINGEN AV HELIOS Il-programmet 
1. Inledning 
Gemenskapens tredje handlingsprogram för att bistå personer med funktionshinder, det 
s.k. Helios Il-programmet, inrättades genom rådets beslut 93/136/EEG av den 25 februari 
1993 l. Det omfattar perioden 1 januari 1993 till och med den 31 december 1996. 
Enligt artikel 11.2 i beslutet ska kommissionen senast den 31 december 1995 överlämna 
en interimsrapport till Europaparlamentet, rådet och Ekonomiska och sociala kommittén 
med en utvärdering av Helios II, vid behov tillsammans med ett förslag till beslut om 
omprövning av programmet. 
I enlighet med punkt 1.2 i bilagan till beslutet av den 25 februari 1993 ska en oberoende 
och objektiv utvärdering ske med avseende på var och en av de beslutade 
verksamheterna. Kommissionen har därför, efter ett anbudsförfarande, uppdragit åt 
Tavistock Institute (Storbritannien), i samarbete med tre andra forskningsinstitut - Nexus 
(Irland), ECWS (Nederländerna och Prisma (Grekland) - att svara för utvärderingen. 
Den interimsrapport som den oberoende utvärderingsgruppen lagt fram har i sin helhet 
tagits in i detta meddelande som bilaga. Den är grundad på uppgifter som hämtats in 
under de första arton månaderna av utredningsarbetet och presenterar en rad första 
slutsatser och rekommendationer. Den tar också upp vissa frågor som kommer att studeras 
närmare i den senare delen av utvärderingsrarbetet. Det är alltså inte fråga om en 
utvärdering av all verksamhet i programmet, inte heller en fullständig analys av de 
uppgifter som hittills hämtats in. 
2. SAMMANFATTNING OCH KOMMENTARER TILL RAPPORTEN 
2.1 Nyskapande aspekter på Helios II 
Enligt utvärderingen är Helios II nyskapande i tre avseenden: 
1. Programmet är grundat på ett handikappoli tiskt synsätt som bygger på ett erkännande 
av funktionshindrade personers rättigheter, i stället för på ett synsätt som är inriktat på 
hjälp. 
I rapporten understryks att målen för Helios II - att främja lika möjligheter för och en 
integrering av personer med funktionshinder - ansluter sig till en handikappolitik vars 
synsätt grundas på mänskliga rättigheter i stället för social välfärd. Programmet 
återspeglar därmed på ett korrekt sätt de aktuella förändringar som håller på att ske i 
handikappolitiken i dagens europeiska samhälle. 
1 (1) EGT nr L 56, 9.3.1993, s. 30-36. 
I utvärderingen understryks emellertid att det på olika nivåer finns olika och ibland 
motsägelsefulla synpunkter när det gäller detta synsätt som leder till att det i vissa 
avseenden finns olösta motsättningar inom programmet som leder till tvetydigheter, 
missförstånd eller förvirring. 
Enligt utvärderingsgruppen ger sig detta till känna framför allt genom 
- avsaknaden av en närmare definition av nyckelbegrepp som t.ex. "lika möjligheter", 
"självständigt liv" och "goda exempel", 
- de stora olikheterna i fråga om typ av deltagare i programmet och deras synpunkter, 
- relativt stora skillnader i synen på vilka åtgärds-, interventions- och utvecklingsmodeller 
som är lämpligast för programmet, 
- det segmenterade deltagandet i programmet, 
- viss skepsis i fråga om programmets effekter för personer med funktionshinder. 
Kommissionen har med intresse tagit del av utvärderingsgruppens analys på denna punkt 
och anser att den i viss utsträckning kan vara tillämplig. 
Det bör emellertid understrykas att främjandet av åtgärder som bygger på principen om 
lika möjligheter alltid utgjort grunden för gemenskapens agerande, också i de tidigare 
programmen, även om Helios II representerar ett steg vidare i detta avseende. 
Kommissionen måste dock tillstå att programmet av flera skäl delvis återspeglar de 
motsägelser som genomgående finns i de handikappolitiska åtgärdsprogrammen så som 
de tillämpas i medlemsstaterna, särskilt spänningarna mellan den "medicinska" och den 
"sociala" uppfattningen av funktionshinder (2). 
2 Det kan i sammanhanget vara värt att erinra om vad som skiljer de två uppfattningarna 
åt: 
Den första, och kanske i praktiken fortfarande vanligaste, den så kallade medicinska, ser 
funktionshinder som ett i huvudsak medicinskt problem och betonar individens 
funktionella begränsningar. Begreppet antyder att funktionshindret finns hos indidviden, 
och att det ankommer på de som arbetar yrkesmässigt med återanpassningsåtgärder att 
så långt som möjligt förbättra individens funktionsförmåga. I det här sammanhanget 
hänvisas inte alls, eller mycket litet, till den omgivning i vilken funktionshindret 
förekommer. 
Den andra uppfattningen, den sk. sociala, flyttar över tyngpunkten från individen till 
omgivningen. Handikappet betraktas inte i första hand som en egenskap hos individen 
utan som resultatet av ett handikappande samhälle. Enligt detta synsätt bör åtgärderna 
framför allt inriktas på att förändra omgivningen. Personer med funktionshinder betraktas 
som en grupp bland andra i samhället. Gruppens huvudproblem hänger inte samman med 
^ 
en funktionell begränsning utan med en egenskap, fysisk eller psykisk, som tjänar som 
förevändning för diskriminerande attityder från den övriga befolkningens sida. I detta 
synsätt betraktas alltså handikappolitiken som en strävan att uppnå lika rättigheter och 
inte som ett försök att överkomma funktionella begränsningar. 
När det gäller till exempel arbetslösheten bland personer med funktionshinder inriktas 
insatserna enligt det medicinska synsättet på den berörda personens egenskaper, 
personliga historia och kvarstående produktionsförmåga, medan man i det sociala 
angreppssättet undersöker det sociologiska sammanhanget, den ekonomiska politiken, 
konjunkturläget, gällande bestämmelser om sociala rättigheter samt arbetsgivarnas och 
befolkningens attityder. 
Dessa två uppfattningar kompletterar och överlappar helt klart varandra i det att de 
beaktar sociala och individuella faktorer, men står i konflikt med varandra genom sina 
underförstådda prioriteringar. 
Det visar sig, när man granskar den politik som EU:s medlemsstater bedriver, att denna 
spänning finns på alla nivåer och även att det pågår en gradvis utveckling som i högre 
grad grundar sig på social syn på funktionshinder. Det är också viktigt att notera att 
utvecklingen inte sker lika snabbt och inte heller har nått samma nivå i de olika 
medlemsstaterna. 
Gemenskapens åtgärder syftar just, med iakttagande av subsidiaritetsprincipen, till att 
främja denna utveckling och ett närmande av de olika synsätten, särskilt genom att på 
olika nivåer främja ett informations- och erfarenhetsutbyte på unionsnivå. Åtgärderna 
återspeglar sålunda, på olika nivåer, de olika angreppssätt som tillämpas i 
medlemsstaterna, vilket inte går att undvika, allra helst som medlemsstaterna till stor del 
svarar för programstrukturerna och urvalet av deltagare till verksamheterna. 
Men, som också understryks i utvärderingen, det faktum att programmet, som helt och 
hållet är grundat på en dialog, gör det möjligt för olika visioner att mötas i ett organiserat 
sammanhang kan ses som ett av dess viktigaste fördelar. Åtskilliga exempel från 
genomförandet av programmet vittnar om att denna fredliga konfrontation mellan olika 
handikappmodeller och handikappkulturer kan leda till samförstånd om de lämpligaste 
sätten att främja lika möjligheter och full delaktighet. 
Detta perspektiv illustreras särskilt av de arbetsmetoder som tillämpas inom de fyra 
sektorerna för informations- och erfarenhetsutbytet: deltagarna uppmanas här att inom 
ramen för i förväg fastställda prioriterade teman själva, med hjälp av sammanträffanden 
och dialog och genom att låta sina respektive metoder konfronteras med varandra, arbeta 
fram de metoder som de anser mest lämpliga. Det är framför allt detta arbete som i 
programmets slutskede kommer att ligga till grund för handböckerna om goda exempel, 
som alltså kommer att bygga på det samförstånd som uppnåtts mellan olika synsätt. 
Kommissionen har vidare för avsikt att allmänt främja en europeisk debatt om 
nyckelbegreppen i handikappolitiken. Organiserandet av Europadagen för personer med 
funktionshinder kring grundläggande frågor som till exempel definitionen av 
funktionshinder och icke- diskriminering har möjliggjort ett faktiskt erfarenhetsutbyte och 
ett klargörande av begreppen. Publikationer som tidskriften Helioscope, som ges ut på de 
M 
elva EU-språken, har vidare gjort det möjligt att diskutera centrala frågor som lika 
möjligheter och självständigt liv från olika synpunkter. 
Mot bakgrund av vad som anförs i rapporten kan det emellertid enligt kommissionens 
mening vara lämpligt att i fortsättningen närmare definiera den gemensamma 
referensramen för åtgärder för att åstadkomma lika möjligheter för personer med 
funktionshinder, som kan tjäna som vägledning för genomförandet och utvärderingen av 
verksamheter i eventuella nya program. Det är framför allt i detta perspektiv som 
kommissionen planerar att under 1996 utfärda en rekommendation om principer för 
förverkligandet av lika möjligheter för personer med funktionshinder. 
2.1 programmet ryms två åtgärdsmodeller: en som går ut på ett erfarenhetsutbyte bland 
deltagarna i verksamheten och en som är inriktad på att dessa erfarenheter ska spridas 
vidare i ett större sammanhang. 
Det framhålls i utvärderingen att programmet samtidigt syftar till 
- nyskapande, informations- och erfarenhetsutbyte och spridning av kunskap mellan de 
olika deltagarna, och 
- identifiering och utvärdering av nyskapande åtgärder som tillämpas lokalt i syfte att 
sprida dem på politisk nivå. 
I rapporten understryks att det råder viss oklarhet bland deltagarna beträffande de två 
åtgärdstyperna och att detta kan leda till betydande skillnader dels i fråga om de åtgärder 
som vidtas, dels vad gäller den bedömning som görs av åtgärderna. 
Denna dubbla aspekt på programmet uttrycks emellertid klart i beslutet om Helios II och 
i de olika mekanismer och strukturer som inrättats i programmet. Det rör sig för övrigt 
om kompletterande, inte alternativa inriktningar. Helios II är uppbyggt kring 
nyckelbegrepp som ömsesidig inlärning, nyskapande och spridning. Åtgärder som framför 
allt informations- och utbytesverksamheterna oeh Europrogrammen är de mekanismer som 
inrättats för att få i gång dessa inlärnings- och spridningsprocesser, som går in i varandra. 
Syftet är alltså både att stimulera till och söka efter goda exempel bland deltagarnätverken 
och att sprida dessa resultat utanför dessa nätverk för att en förändring i betydligt större 
skala ska kunna komma till stånd. 
Även om, som framhålls i rapporten, det synes uppenbart att det finns många konkreta 
exempel i programmet på direkta fördelar för deltagarna, så förefaller det vara svårare att 
utvärdera programmets effekter i vidare bemärkelse. Mekanismer för överföring och 
spridning av resultaten är naturligtvis processer som är svårare att etablera, särskilt av 
deltagarna själva liksom på nationell nivå. 
Oberoende av slutsatserna, som inte kommer att redovisas förrän i utredningens 
slutrapport, har kommissionen redan tagit följande initiativ för att på olika nivåer fa en 
ökad spridning av erfarenheter till stånd: 
t 
- Deltagarna i utbytes- och informationsverkamheterna har stimulerats att studera frågan 
om överföring och de lämpligaste metoderna för detta. 
- Medlemsstaterna har i samband med de nationella informationsdagarna uppmanats att 
införa mekanismer på nationell nivå för att sprida deltagarnas erfarenheter. 
- Parallellt med Helios-pristävlingen har kommissionen satt i gång ett arbete med att 
utarbeta handböcker med "goda exempel" som ska bygga på de bästa erfarenheter som 
framkommit inom ramen för programmet. 
3. Ett aktivt deltagande av personer med funktionshinder 
I utvärderingen framhålls de ansträngningar som gjorts i programmet för att personer med 
funktionshinder ska bli fullt delaktiga i det. För kommissionen är ett sådant deltagande 
för övrigt en självklarhet i en modell som grundar sig på lika möjligheter. 
Personer med funktionshinder deltar i programmet på i huvudsak två sätt: 
- Genom att konsultationer sker med de funktionshindrade via Europeiskt 
handikappforum. 
- Genom Europrogrammen som gör det möjligt för handikapporganisationerna att 
organisera speciella arrangemang och informationsutbyten. 
Som framhålls i rapporten har också väsentliga ansträngningar gjorts för att personer med 
funktionshinder i ökad utsträckning ska bli involverade i de andra delarna av programmet: 
i informations- och utbytesverksamheterna (även om kommissionen är begränsad här 
genom medlemsstaternas utnämningar), i Handynet-nätverket och i informationsåtgärderna 
och andra åtgärder för att påverka allmänhetens inställning. 
På grund av de positiva erfarenheterna från europeiskt handikappforum har kommissionen 
för sitt nya sociala 1995-1997 handlingsprogram beslutat att ett permanent rådgivande 
organ, med yttranderätt i alla frågor som hör till gemenskapens kompetens, ska inrättas 
så snart Helios Il-progfammet avslutats. Kommissionen delar utvärderingsgruppens 
uppfattning att denna erfarenhet i det nuvarande programmet är väsentlig liksom 
erfarenheterna av samarbetet mellan handikapporganisationerna på transeuropeisk nivå, 
som särskilt kommer till uttryck i organiserandet av Europadagarna för personer med 
funktionshinder. 
2.2 De största problemen 
Förutom de punkter som redan berörts framhålls i rapporten att programmet möter 
följande större problem 
1. Alltför stora förväntningar i förhållande till programmets storlek och unionens 
kompetens 
Det framgår av rapporten att det finns en besvikelse som beror på alltför stora 
förväntningar i förhållande till programmets målsättningar. Som understryks i utredningen 
är Helios II ett mycket ambitiöst program som dock begränsar sig till erfarenhetsutbyte. 
Dess uppgift är inte att komplettera eventuella brister i åtgärdsprogram som 
medlemsstaterna ensamma bär ansvaret för. Denna aspekt framhålls för övrigt tydligt i 
övervägandena till beslutet. 
Programmet har inte heller samma mål som programmet Horizon i initiativet 
Sysselsättning, som visserligen ställer resurser till förfogande för samfinansiering av 
initiativ men är begränsat till sysselsättningsområdet. Horizon eftersträvar inte att anlägga 
en global syn på handikapproblematiken, inte heller att stimulera till politiska 
överväganden i denna fråga. En jämförelse av budgeten för de två programmen är alltså 
inte alls relevant. 
Denna oklarhet beträffande programmet har naturligtvis vissa negativa effekter i den mån 
den påverkar deltagarnas motivation och verksamhetsinriktning, och den är också en källa 
till felaktiga bedömningar av programmet. Kommissionen kommer därför att se till att det 
sker ett klarläggande i denna fråga. 
2. För långtgående uppsplittring av programmet 
Det understryks i utvärderingen att de olika programdelarna tenderar att fungera 
oberoende av varandra och att detta inverkar negativt på möjligheterna att åstadkomma 
en global och sammanhängande helhetssyn på programmet. 
Kommissionen måste medge att det förekommer en viss uppsplittring av programmet. 
Detta beror naturligtvis delvis på de olika uppfattningarna om handikappolitiken och på 
kommissionens skyldighet att beakta olika synpunkter. Kommissionen har dock tagit en 
rad initiativ som syftar till att de olika delarna av programmet ska ha bättre kontakt med 
varandra. Det gäller särskilt 
- organiserandet av gemensamma seminarier mellan de olika sektorerna inom informations-
och utbytesverksamheterna och Europrogrammen, 
- genomförandet av gemensamma möten mellan Handynetcentrumen och 
handikapporgani sati onerna, 
- samverkan som etablerats mellan Hel i os-pristävlingen och utbytesverksamheterna, 
- nationella informationsdagar som gör det möjligt för alla deltagarna i de olika 
sektorerna i varje medlemsstat att sammanträffa och ömsesidigt utbyta erfarenheter. 
Beslutet om inrättandet Helios II har utformats så att det inte är möjligt att gå utöver 
dessa initiativ. Enligt kommissionens mening är det emellertid nödvändigt att denna fråga 
tas upp i samband med diskussionerna om eventuellt nya gemenskapsåtgärder. 
3. Samrådsorganisationens roll 
y 
Rapporten poängterar den viktiga roll som samrådsorganen i programmet har att spela, 
dvs. rådgivande kommittén, europeiskt handikappforum och förbindelsegruppen. 
Som nämnts i det föregående har de positiva erfarenheterna av forumet lett till att 
kommissionen planerar att inrätta ett internt permanent rådgivande organ inom 
kommissionen. 
Trots att försök har gjorts håller kommissionen med om att det är svårt att fa till stånd 
en maximalt givande dialog vid sammanträdena med dessa organ. Förutom de praktiska 
svårigheterna, som hänger samma med det begränsade antalet möten som är möjliga, 
samrådsorganens storlek och kravet på att fa fram dokumenten i tid på alla språken -
härvidlag har dock en betydande förbättring skett -, finns det också skäl att framhålla att 
samtliga dessa organ präglas av en viss brist på gemensamt synsätt. 
Genom att bilda mer informella arbetsgrupper och införa smidigare former för att 
diskutera dokumenten anser sig kommissionen ändå ha kunnat fa till stånd ordentliga 
debatter och diskussioner med dessa samrådsorgan. Dessa ansträngningar bör fullföljas. 
Särskilt har rådgivande kommittén och forumet därför uppmanats att själva redovisa 
innehåll och uppläggning för kommande möten med förbindelsegruppen. 
4. Samordningen på nationell nivå 
Samordningen av de åtgärder som vidtas på nationell nivå är ett av de viktiga elementen 
för en framgångsrik spridning av de åtgärder som vidtas inom ramen för programmet. I 
det nuvarande programmet ligger ansvaret till stor del på medlemsstaterna själva, och de 
får i detta syfte lämpligt stöd av kommissionen inom ramen för de nationella 
informationsdagarna. 
Det framgår av rapporten att det förekommer mycket stora skillnader mellan de olika 
medlemsstaterna i fråga om metoder och dynamik i detta avseende. Oavsett vilken 
situation som gällt framhålls dock i utvärderingen att gemenskapsåtgärderna ofta inneburit 
ett framsteg i och med att de underlättat samordningen på nationell nivå mellan ansvariga 
på offentlig nivå och handikapporganisationerna. En förstärkning av strukturer och 
mekanismer för samordningen på nationell nivå bör också finnas med på dagordningen 
inför alla nya gemenskapsinitiativ. 
5. Samordningen på gemenskapsnivå 
Politiskt innebär programmet framför allt att man ska verka för att de funktionshindrades 
intressen och behov beaktas i strukturer och program som riktar sig till befolkningen i 
stort. 
En av de viktigaste uppgifterna för kommissionens enhet för integrering av personer med 
funktionshinder är att bevaka att så sker. Detta är skälet till att kommissionen i samband 
med inrättandet av programmet den 9 oktober 1991 beslöt att under enhetens ansvar bilda 
en intern arbetsgrupp med uppgift att svara för intern samordning av olika 
gemenskapsprogram, åtgärder och initiativ som berör personer med funktionshinder. 
s 
Liksom när det gäller medlemsstaternas interna politik går det inte att förneka att målet 
att handikappaspekterna ska inkluderas stöter på hinder också på gemenskapsnivå på 
grund av de vitt utbredda fördomarna. 
Som understryks i rapporten har emellertid betydande framsteg gjorts under programmet, 
vilket bland annat de nära kontakter vittnar om som etablerats med bland annat 
programmen Horizon, Tide, Socrates, Leonardo och Eures. Dessa kontakter har ofta gått 
utöver enbart informationsutbyte och gemensamma diskussioner och har gjort det möjligt 
att utanför Helios Il-programmet utveckla en integrerad insats när det gäller personer med 
funktionshinder. 
Inrättandet av det permanenta rådgivande organet för handikappfrågor torde också gör det 
möjligt längre fram att ytterligare förstärka denna integrerade ansats. 
3. Avslutning 
Även om det bara är fråga om preliminära slutsatser ger interimsrapporten från 
utvärderingen av Helios II värdefulla upplysningar om problemen i programmet och de 
erfarenheter de gett. 
Som framhålls i rapporten har kommissionen redan tagit ett antal initiativ som syftar till 
att i vissa avseenden förbättra programmet. Det rör sig framför allt om åtgärder som 
syftar till 
- bättre integrering sinsemellan av programmets olika delar, 
- att verka för att programmet och de övriga gemenskapsinitiativen kompletterar varandra, 
- bättre spridning av de erfarenheter och resultat som kommer fram, 
- ett ökat deltagande av personer med funktionshinder i alla delar av programmet, 
- förbättrade administrativa rutiner när det gäller till exempel utbetalningen av 
kostnadsersättningar och utsändandet av handlingar. 
Dessa ansträngningar kommer att fullföljas. Mot bakgrund av vad som anförs i 
interimsrapporten kommer kommissionen vidare att under programmets sista år försöka 
- ytterligare förtydliga centrala begrepp och det politiska målet för programmet, 
- skapa större klarhet bland deltagarna om de utvecklingsmodeller som används i 
programmet och om dess institutionella begränsningar, 
- förbättra mediabevakningen av programmet. 
Enligt kommissionens mening finns det inte anledning att föreslå en ändring av beslutet 
om Helios II för att åtgärda de problem som påtalats i utvärderingen. Det finns emellertid 
problem som inte kan fa en tillfredsställande lösning annat än genom formuleringen av 
ett nytt program. Interimsrapporten ger värdefulla riktlinjer i detta avseenden. 
q 
UTDRAG UR INTERIMSRAPPORTEN 
UTVÄRDERING AV HELIOS II 
(Oktober 1995) 
SLUTSATSER 
yle 
7. SLUTSATSER 
Ett ambitiöst program 
Helios II försöker genomföra ett ambitiöst program som kombinerar dels en orientering mot social 
välfärd och en orientering mot lika möjligheter, dels en åtgärdsmodell för pol icy utveckling ("top-
bottom") och en åtgärdsmodell för social inlärning ("bottom-up"). 
Brist på samförstånd och brett stöd 
I Helios II har vidare deltagare av mycket olika slag, däribland icke-statliga organisationer, personer 
med funktionshinder och personer som arbetar med policyfrågor bjudits in, och mekanismer för deras 
medverkan har etablerats. Det är inte så märkligt att programmet lätt kritiseras med tanke på bristen 
på föregående samförstånd på handikappområdet och bland programdeltagarna. Ändå finns ett utbrett 
stöd för intentionerna bakom Helios II, till och med bland dem som kritiserar programmet. 
Behovet av en ram för ett framväxande samförstånd 
Programmets breda syften, en resurstilldelning som inte ligger i nivå med dessa syften, bristen på 
definition av grundläggande begrepp och skiljaktiga intressen bland programdeltagarna och 
intressenterna medverkar både till programmets styrka och förklarar kritiken och (ibland) konflikterna. 
Programmet synes ha viss framgång när det gäller att tillhandahålla en ram inom vilken nya former 
av samförstånd kan utvecklas. Detta fyller ett viktigt behov. 
Det faktum att Helios II rymmer skiljaktiga, ibland motstridiga, modeller och angreppsätt samt mål 
som är breda och ibland oklara eller tvetydiga utgör emellertid från utvärderingssynpunkt speciella 
problem. Kriterierna för "framgång" är inte enkla och klara. 
Olika kriterier på framgång och misslyckande 
Olika intressenter förespråkar olika kriterier, så att vad som i ett "top-bottom"-inriktat program kanske 
ses som ett "misslyckande" (t ex. brist på samförstånd mellan olika aktörer) kan betraktas som en 
framgång i perspektivet "bottom-up" social inlärning (t.ex. försök att få personer med olika intressen 
och modeller att utbyta erfarenheter och potentiellt lära av varandra). 
Att åtgärda oklarheterna 
Medan mycket av det som nu nämnts är oundvikligt när det gäller riktlinjer och åtgärder på 
handikappområdet finns också särskilda källor till osäkerhet och otydlighet som kan undvikas och 
som bör åtgärdas. Ett exempel är den roll som programmets samrådsorganisation skall spela när det 
gäller att påverka programmets policy. Forumet representerar en av de potentiellt mest verkningsfulla 
"verksamheterna" i programmet när det gäller att identifiera områden i det europeiska samarbetet som 
direkt påverkar berör funktionshindrade personers liv och som skulle kunna tas upp inom ramen för 
programmet och när det gäller att uppmuntra till aktivt samarbete mellan en del av de mycket olika 
organisationer som är engagerade på handikappområdet. 
Oklarhet beträffande "top-down" och "bottom-up" modellerna. 
M 
Det råder också, både bland de partner som utsetts av de nationella regeringarna och inom 
Europrogrammet, oklarhet beträffande den roll som informations- och utbytesverksamheterna ska spela. 
Det är oklart i vad mån de är tänkta som instrumentella aktiviteter i avsikt att identifiera och klarlägga 
kriterier för goda exempel och nyskapande som sedan kan främjas på europeisk nivå på andra sätt, eller 
om avsikten är att de i sig ska främja goda exempel och nyskapande verksamheter. I och med att 
medlemsstaterna har förfarit på olika sätt vid urvalet av partner har kanske förverkligandet av det första 
syftet försvårats. Resursbegränsningar och verksamhetsbegränsningar för lokala organisationer och institut 
gör det kanske svårt att förverkliga det andra. I alla händelser tyder åtskilligt på att många deltagare 
anser verksamheterna vara till nytta när det gäller att identifiera nya sätt att åstadkomma integrering och 
lika möjligheter. De har också lett till den första etappen i utarbetandet av ett antal handböcker om goda 
exempel som kommer att utvecklas vidare och distribueras under 1996. 
Parallell i stället för integrerad verksamhet 
Det finns vissa tecken som tyder på att, under pressen att bygga upp Helios II, program element och 
verksamheter har bedrivits parallellt i stället för som en integrerad helhet. Detta förstärks ytterligare av 
programdeltagarnas "segregering", dvs. av att det i regel inte är samma grupper som är engagerade i en 
del av programmet som är involverade i andra. Sannolikt kommer bedömningarna av Helios II i "externt" 
avseende (allmänhetens bedömningar och de politiska bedömningarna) att bli mera positiva om 
programmet bedöms som helhet. Detta har konsekvenser för ledningen av Helios II. Det är vissejligen 
motiverat att påstå att synergin mellan olika delar av programmet börjar ses som en ledningsfråga men 
detta behöver utvecklas ytterligare. 
I detta interimsskede av utvärderingen vill vi framföra följande särskilda rekommendationer: 
Ökad fokusering och klargörande av sambandet mellan mål och verksamheter behövs 
Programmet skulle gynnas av 
- fortsatta ansträngningar att klargöra dess centrala syften och mål, 
- tydligare angivanden, i syfte att öka integrationen inom programmet, av programmets verksamheter och 
hur dessa förhåller sig till varandra, 
- ett klargörande av sambandet mellan verksamheter, syften och mål och ett tydligare angivande av den 
eller de åtgärdsmodeller som tillämpas, 
- ökad tydlighet i fråga om programmets begränsningar i termer som olika partner kan förstå, 
- ökade insatser när det gäller påverkan av allmänhetens inställning, särskilt den bredare allmänheten, 
som komplement till länkarna till personer som arbetar yrkesmässigt med handikappfrågor och till de 
funktionshindrade själva, 
-starkare och mera strukturerade länkar till andra program och general di rektorat, som understryker att 
handikappfrågorna inte bara hör till DG V:s ansvarsområde. Detta är en del av ett begränsande sätt att 
se på handikappfrågorna som vid varje tillfälle måste bekämpas. 
Riktlinjer för den fortsatta policyutvecklingen 
Utvärderingsgruppen är, slutligen, medveten om att det finns gränser för hur långt dessa 
rekommendationer kan åtgärdas inom ramen för Helios-programmet. De börjar också belysa riktlinjer 
för pol icy utvecklingen som med fördel kan tas in i framtida initiativ och program från kommissionen 
som syftar till ökad integrering och lika möjligheter för personer i Europa med funktionshinder. 
45 

ISSN 1024-4506 
KOM(96) 8 slutli cr 
o 
DOKUMENT 
SV 05 
Katalognummer : CB-CO-96-012-SV-C 
ISBN 92-77-99564-5 
Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer 
L-2985 Luxemburg 
A H