Exempel 1 Situation: Ett antal förare (som är egenföretagare utan anställda) tillhandahåller tjänster till de tre leveransplattformar som är verksamma i stad B. Ett kollektivavtal har ingåtts mellan leveransplattformarna och förarna. I detta fastställs de avgifter som plattformarna ska betala till förarna för deras tjänster samt plattformarnas minimiskyldigheter på arbetsmiljöområdet gentemot förarna. Enligt kollektivavtalet ska förarna begränsa sina tjänster till en viss del av staden. För detta ändamål delas staden genom avtalet in i tre separata områden, varsitt för förarna för vardera plattform. Förarna (som är egenföretagare utan anställda) i stad B kommer sinsemellan separat överens om att inte utföra fler än 20 leveranser per fyra timmar under en arbetsdag. Analys: Exemplet innehåller två avtal mellan företag i den mening som avses i artikel 101 i EUF-fördraget: i) Kollektivavtalet mellan plattformarna och förarna (som är egenföretagare utan anställda). ii) Det separata avtalet mellan förarna (som är egenföretagare utan anställda) om det maximala antalet leveranser. Kollektivavtalet omfattas av dessa riktlinjer eftersom det är resultatet av kollektiva förhandlingar och reglerar arbetsvillkoren (avgifter, arbetsmiljövillkor) för förarna (som är egenföretagare utan anställda) när de tillhandahåller sina tjänster till plattformarna. Den del av kollektivavtalet med bestämmelser om hur stadsområdet delas upp mellan de tre plattformarna saknar dock koppling till deras arbetsvillkor, och utgör i stället en uppdelning av marknaden som sannolikt kommer att begränsa konkurrensen i strid med artikel 101 i EUF-fördraget (18). Ett separat avtal mellan förare (som är egenföretagare utan anställda) om antalet leveranser per arbetsdag är däremot inte resultatet av kollektiva förhandlingar mellan soloföretagarna och deras motparter. Sådana avtal omfattas därför inte av dessa riktlinjer utan bör analyseras separat. Exempel 2 Situation: Idrottsklubbarna i medlemsstat X kommer sinsemellan överens om att inte anställa idrottare från varandra under giltighetstiden för deras avtal med respektive idrottsklubb. Klubbarna samordnar också ersättningsnivåerna för de idrottare som är äldre än 35 år. Analys: Avtalen mellan idrottsklubbarna utgör avtal mellan företag i den mening som avses i artikel 101 i EUF-fördraget. Dessa avtal omfattas inte av dessa riktlinjer eftersom de inte förhandlas fram mellan egenföretagare utan anställda och deras motparter och därför inte är kollektivavtal. Det första arrangemanget kommer sannolikt att strida mot artikel 101 i EUF-fördraget eftersom det begränsar konkurrensen mellan idrottsklubbarna när det gäller att anlita de bästa tillgängliga idrottarna. Det andra avtalet (för fastställande av löner) kommer sannolikt också att strida mot artikel 101 i EUF-fördraget eftersom det i grund och botten rör sig om ett avtal mellan konkurrenter (klubbarna) om att minska sina kostnader för insatsvaror. På det hela taget illustreras genom detta exempel åtgärder som vidtas av företag på arbetsmarknaderna, som faller utanför tillämpningsområdet för dessa riktlinjer och som sannolikt strider mot artikel 101 i EUF-fördraget. Det är framför allt sannolikt att avtalen mellan idrottsklubbar i exemplet strider mot artikel 101 i EUF-fördraget, oavsett om de skulle röra egenföretagare eller arbetstagare.