Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Sammanfattning av de första månaderna med en gemensam valuta"

(2000/C 117/05)

Den 29 april 1999 beslutade Ekonomiska och sociala kommittén att i enlighet med artikel 23.3 i arbetsordningen utarbeta ett yttrande på eget initiativ om "Sammanfattning av de första månaderna med en gemensam valuta".

Sektionen för ekonomiska och monetära unionen, ekonomisk och social sammanhållning, som svarat för det förberedande arbetet i ärendet, antog sitt yttrande den 1 februari 2000. Föredragande var Mario Sepi.

Vid sin 370:e plenarsession den 1-2 mars 2000 (sammanträdet den 2 mars) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 69 röster för, 2 röster emot och inga nedlagda röster.

1. Inledning

1.1. Att det utarbetas ett yttrande några månader efter införandet av euron kan verka förhastat, och det är otvivelaktigt så att tidsförloppet inte medger en uttömmande bedömning av de strukturella effekterna av eurosystemets penningpolitik. Med tanke på att den allmänna opinionen fäster stor vikt vid euron svarar detta yttrande dock mot ett utbrett krav, och har också som målsättning att presentera en metod som kan tillämpas i framtiden.

1.2. De två mötena(1) med Europeiska centralbankens (ECB) ordförande har varit mycket givande och bidragit till att klargöra och fördjupa penningpolitikens inriktning. Kommittén anser att dessa möten är nödvändiga för att analysera problem och skapa förutsättningar för en dialog mellan ECB och det organiserade medborgarsamhället. Kommittén vill därför att dialogen skall fortsätta på det sätt och i den form som visar sig vara lämpligast.

1.3. När det gäller metoden är det nödvändigt att analysera valutatendenserna, till exempel i fråga om krediter och räntesatser etc. Det står dock klart att kommittén i första hand är intresserad av penningpolitikens roll i utvecklingen av den reala ekonomin, till exempel sysselsättning, BNP, industriproduktion och export etc.

1.4. Euron, dess valutakurs - särskilt i förhållande till dollarn - och de eventuella effekterna av eurons ökade betydelse som reservvaluta skall uppmärksammas särskilt.

1.5. En tredje analyspunkt gäller institutionella aspekter, det vill säga förhållandet mellan kommissionen, ministerrådet, Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén och ECB samt mellan ECB och de nationella kontrollmyndigheterna inom bank- och finanssektorn.

2. Den ekonomiska situationen i euroområdet och ECB:s penningpolitik

2.1. I ECB:s månadsrapporter ges mycket nyttig information om den ekonomiska situationen, särskilt när det gäller valutatendenserna.

2.2. Efter beslutet i april att minska räntan på refinansieringstransaktioner har den hållit sig stabil på 2,5 %. De marginella utlånings- och inlåningsräntorna har legat på 1,5 respektive 3,5 %.

2.3. Den 4 november 1999 beslutade dock ECB att höja räntan med 0,5 procentenheter till 3 %.

2.4. Konjunkturen verkar vara på väg att återhämta sig efter avmattningen under de första månaderna 1999 även om signalerna naturligtvis måste bekräftas. I vilket fall som helst reviderades gemenskapens prognoser för BNP-tillväxt vid uppgången. ECB anser inte att räntehöjningen kan äventyra återhämtningen, utan att den snarare kan ligga till grund för icke-inflatorisk tillväxt.

2.5. Enligt ECB finns det två huvudsakliga orsaker. Likviditetstillväxten (enligt penningmängdsmåttet M3) i euroländerna ligger på 6,1 %, vilket skall jämföras med referensnivån på 4,5 % som fastställts av banken. Den andra orsaken är tendensen till uppgång när det gäller vissa prisindikatorer inom unionen.

2.6. Beträffande denna åtgärd, det vill säga en höjning med ytterligare 0,5 procentenheter, anser ECB att det var nödvändigt att ge en kraftig signal till finansmarknaderna när det gäller bankens avsikt att upprätthålla prisstabiliteten och i andra hand att slippa vidta ännu kraftigare åtgärder i framtiden.

2.7. Den ökade ekonomiska tillväxten - som i första hand hänger samman med den internationella uppgången, särskilt i krisområden, samt med en ökad efterfrågan inom euroområdet - borde underlätta en snabbare förändring inom industri-, handels- och tjänstesektorerna i euroområdet.

2.8. Enligt ECB:s publikationer under de senaste månaderna finns det motstridiga indikationer beträffande prisutvecklingen. Å ena sidan är det rimligt att anta att den nationella lönepolitiken och avregleringspolitiken på gemenskapsnivå skulle kunna hålla tillbaka prisökningar. Å andra sidan utgör oljeprisökningarna, men också en stor del av råvaruprisökningarna och dollarns ökade värde, problem med tanke på den kraftiga likviditetstillväxten, framför allt när det gäller de mest fluktuerande komponenterna (valuta och kortsiktiga lån).

2.9. ECB anser att dess penningpolitik, som också har bidragit till att minska räntesatserna på lång sikt, har haft maximal effekt när det gäller att bidra till att lösa de ekonomiska och sociala problem som EU står inför. Enligt banken skall den ekonomiska och sociala politiken stimulera strukturreformer som är nödvändiga för att underlätta investeringstillväxten och minskningen av arbetslösheten.

3. Euron och ekonomin

3.1. Kommittén anser att prisstabilitet är ett viktigt krav när det gäller att stimulera investeringar, vilket också bekräftas av ECB, som bör få ett erkännande för sin modiga räntepolitik.

3.2. Trots den påfallande hållbara stabiliteten och den fortfarande mycket låga räntenivån måste man dock konstatera att investeringarna i några länder dröjer. Under de senaste månaderna (från och med maj) har man noterat en återhämtning när det gäller den långa räntan, som tack vare den låga inflationen uppvisar en ökning i reala termer. Räntesatserna på lång sikt har reagerat på de internationella tendenserna, särskilt på ränteuppgången i USA (även om de ekonomiska villkoren i Europa är mycket annorlunda).

3.3. ECB skyller den försenade återhämtningen när det gäller investeringarna på den europeiska ekonomins dåliga flexibilitet. Mot bakgrund av att företagarnas förhållningssätt grundar sig på mycket invecklade bedömningar, som till en del behandlas av ECB (efterfrågestrukturen och sysselsättningsutbudet, finansmarknadens och varumarknadernas ofullständiga integrering samt den skarpa internationella konkurrensen som beror på marknadernas globalisering), anser kommittén - väl medveten om att det är för tidigt med en definitiv bedömning - att de faktorer som samverkar till den aktuella situationen är bristande dynamik när det gäller intern efterfrågan och offentliga investeringar.

3.4. Stabilitets- och tillväxtpakten har tvingat länderna att tillämpa en restriktiv politik när det gäller löner och offentliga utgifter. Resultatet är motsägelsefullt, åtminstone på kort sikt, eftersom stabilitets- och prispolitik å ena sida utgör en förutsättning för utveckling och, å andra sidan, bromsar den interna efterfrågeökningen i de flesta länder (den externa delen av efterfrågan på europeisk nivå är relativt obetydlig). Därför är det nödvändigt att euroländerna blir mer medvetna om att den externa efterfrågan spelar en underordnad roll.

3.5. Man kan alltså fråga sig om den balans som uppnåtts mellan stabilitet och utveckling inom Stabilitets- och tillväxtpakten är tillräcklig för att stimulera ett uppsving i den europeiska ekonomin som framför allt måste komma inifrån.

3.6. Från ECB:s sida har man rättfärdigat räntehöjningen med de interna indikatorernas utveckling inom euroområdet. Det står dock klart att det inte är en tillfällighet att de senaste två räntehöjningar som genomförts av det amerikanska Federal Reserve motsvarats av ett liknande beslut av ECB.

3.7. Kommitténs bedömningar av ECB:s beslut är inte avsedda att beröra tekniska frågor, och det är ännu inte möjligt att bedöma beslutets effekter på återhämtningen. Kommittén anser dock att det är på sin plats att betona att prisnivån låg klart under de 2 % som fastställts av Ecofin-rådet och att ECB:s tidigareläggning av denna åtgärd - vid sidan av dess positiva effekter på inflationen - skulle kunna leda till att konjunkturuppgången går långsammare i vissa medlemsstater där den just har påbörjats.

3.8. I sina bedömningar har ECB framför allt beaktat likviditetsutvecklingen och sedan utvecklingen hos en grupp indikatorer som definieras som indikatorer på dold inflation. Det skulle vara lämpligt om dessa indikatorer och deras inbördes betydelse kunde definieras klarare för att ge större säkerhet åt operatörerna och framför allt åt andra institutioner som för närvarande är engagerade i den ekonomiska återhämtningen i euroländerna.

3.9. Kommittén stöder ECB:s beslut att inta en rådgivande roll i sysselsättningspakten. När det gäller denna fråga anser kommittén dock att man måste utveckla ett samrådsförfarande mellan alla europeiska institutioner för att betona frågans betydelse. Mot bakgrund av detta får den makroekonomiska dialogen, där också ECB avser att delta, en avgörande betydelse.

3.10. Kommittén medger att det är nödvändigt med en förändring av de ekonomiska strukturerna för att främja en uppgång, men vill också framhålla den europeiska sociala modellen, som föreskrivs i artikel 2 i fördraget och som ingår i eurosystemets målsättningar.

3.11. ECB betonar att strukturpolitik är nödvändig för att stimulera tillväxten, men i debatten ges inte tillräckligt utrymme åt de offentliga investeringarnas potentiella roll när det gäller att förstärka den europeiska ekonomiska strukturen. Kommittén anser inte att det föreligger någon motsägelse mellan å ena sidan en politik för att avreglera och privatisera vissa företag inom den offentliga sektorn och å andra sidan en offentlig interventionspolitik för att förstärka produktionsstrukturen där de privata insatserna är otillräckliga.

3.12. År 2002 blir euron ett gångbart betalningsmedel. Det är dock nödvändigt att ytterligare betona de tekniska, psykologiska och logistiska problem som skulle kunna försvåra införandet av den nya valutan. De nationella centralbankerna måste ge lämpligt stöd till banksystemen så att de är rustade för den nya situationen. Lämpliga penningpolitiska instrument måste tillhandahållas i förväg för att undvika skadliga effekter för konsumenterna och distributionsföretagen samt rent generellt för de små och medelstora företagen. Kommittén har för avsikt att utarbeta ett särskilt yttrande i denna fråga för att kunna utveckla ärendet ytterligare.

3.13. När det gäller de medlemsstater som står utanför valutaunionen varierar deras hållning från pundets påtagliga anpassning till dollarn till de övriga valutornas större eller mindre anpassning till euron.

3.14. Kommittén anser att det är viktigt att, även på ett tidigt stadium, göra en bedömning av eurons fördelar när det gäller växelkostnader för företagen och konsumenterna för att gemenskapens lagstiftning skall tillämpas så strikt som möjligt. Kommissionen har utarbetat en kommentar i denna fråga och kommittén vill att den skall offentliggöras.

4. Institutionerna och penningpolitiken

4.1. Det europeiska centralbanksystemets (ECBS) institutionella ställning är ytterst säregen. Det har sitt ursprung i ett internationellt fördrag, styr penningpolitiken, agerar gentemot de nationella och överstatliga institutioner som styr den ekonomiska politiken och ingår i en historisk ekonomisk och politisk integrationsprocess vars institutionella ram ännu inte är färdigutvecklad.

4.2. ECBS representerar förmodligen en mycket djärv överföring av suveränitet inom ett område som är mycket betydelsefullt för medlemsstaternas traditionella politik i ett sammanhang där den verkställande och lagstiftande makten ännu inte har utvecklat en stabil struktur.

4.3. Dessutom skall ECBS prioritera prisstabiliteten, och i andra hand måste det stödja gemenskapens allmänna politik och dess målsättningar som definieras i artikel 2 i fördraget(2).

4.4. Kommittén framhåller att dialogen med de andra institutionerna efter en omvälvande inledning har börjat utvecklas trots att villkoren inte har varit de bästa med tanke på kommissionens kris och valet till Europaparlamentet.

4.5. I fördraget föreskrivs när och var möten skall äga rum. Ofta är det dock svårt att tillämpa fördragets abstrakta bestämmelser praktiskt eftersom förhållandena inte är normala ännu. Framför allt krävs en gemensam långsiktig vision när det gäller de allmänna målsättningarna för den europeiska integrationen. Mot bakgrund av detta är förfarandet med regelbundna möten med Europaparlamentets utskott för ekonomi och valutafrågor ett viktigt framsteg.

4.6. Dessutom kräver ECBS målsättningar att ECB:s penningpolitik, de överstatliga institutionernas integrationspolitik på marknaderna och de nationella regeringarnas skattepolitik sammanlänkas ytterligare. Samarbete och samordning när det gäller budgetpolitik mellan euroländernas regeringar är för närvarande ett prioriterat krav med tanke på valutaunionen. Kommittén anser dock att Stabilitets- och tillväxtpakten hittills har främjat nödvändig samstämmighet och budgetdisciplin.

4.7. Inom ramen för de institutionella frågorna skall även ministerrådets roll i eurosystemet och dess förhållande till andra institutioner definieras.

4.8. Månadsrapporterna och ECB:s ordförandes och andra direktionsledamöters uttalanden är viktiga kommunikationskanaler till sakkunniga inom detta område och till andra institutioner. Kommittén rekommenderar ändå att man i ECB:s publikationer också skall presentera uppgifter om de de enskilda länderna. Det är dessutom troligt att en insats för att öka insynen och sprida information skulle välkomnas av allmänheten. I detta avseende anser sig kommittén kunna fylla en viktig funktion som en länk till det organiserade medborgarsamhället, eftersom man är övertygad om att allmänhetens stöd är mycket viktigt för ECB:s åtgärder.

5. Finanspolitiken

5.1. Växelkursen mellan dollarn och euron kommer under de närmaste månaderna att främst bero på ränteutvecklingen i USA och Europa.

5.2. Förstärkningen av finansmarknaden i USA har främjats dels av den ekonomiska dynamiken och av skillnaden i räntesatser samt av det efterföljande flödet av ekonomiska resurser mot de amerikanska marknaderna, dels av att den europeiska finansmarknaden fortfarande är alltför fragmenterad och föga enhetlig när det gäller de enskilda ländernas bestämmelser och att merparten av den interna handeln fortfarande bedrivs i nationella valutor, även om man under den senaste tiden har sett uppmuntrande tecken på integration av valuta- och finansmarknaderna inom euroområdet.

5.3. Mot bakgrund av detta är det nödvändigt att undersöka frågan om övervakning av bankernas och finansinstitutens verksamhet samt frågan om kontroll av finansmarknaderna, som för närvarande åligger de nationella centralbankerna (eller andra specifika kontrollorgan), medan ECB enbart har en rådgivande roll. Det står dock klart att fördraget ger anvisningar i detta avseende (artikel 105), och rådet bör noga undersöka möjligheten att ge ECB en utökad samordnande roll där gemenskapens kriterier kan tillämpas gentemot de europeiska bankerna i syfte att säkerställa effektiv och enhetlig praxis.

6. Eurons internationella roll

6.1. ECB anser att centralbankerna i tredje land långsamt har börjat att diversifiera sina valutareserver till förmån för euron. Det är rimligt att tro att det inte har skett några spektakulära förändringar under dessa första månader, och sådana har inte heller främjats av att handelsbalansen fortfarande visar ett ihållande överskott.

6.2. Eurons tillväxt som internationell reservvaluta skulle dock kunna leda till mycket svårhanterliga effekter för världsekonomin. Kommittén skulle vilja att man träffade en internationell överenskommelse som gör det möjligt att genomföra denna omvandling så att nationalbankernas valutareserver i tredje land kan diversifieras utan problem.

6.3. Det finns stor risk för systemkriser på den globala finansmarknaden, vilket också skulle kunna ha negativa effekter för eurosamarbetet. Därför är det nödvändigt att stödja ansträngningarna i riktning mot global samordning, kontroll och övervakning som initierats av G7-länderna. I vilket fall som helst kommer ett europeiskt område med valutastabilitet att objektivt sett bidra till att göra kapitalmarknaderna mindre fluktuerande och oförutsägbara.

6.4. Mot bakgrund av detta borde USA:s ständiga inflytande över IMF:s (Internationella valutafonden) beslut förmå de europeiska länderna, i första hand euroländerna - som sammanlagt har större kvoter - att yttra sig med en enda röst nu när elva av EU-länderna har en gemensam valuta.

6.5. Den amerikanska valutans höga värde kan förklaras av att handelsbalansens underskott under de senaste åren har kompenserats av ett kapitaltillflöde utifrån till följd av särskilt lönsamma villkor i USA. Risken för en inflationsökning eller, mer generellt, för en förändring av de gynnsamma villkoren skulle leda till ett kapitalutflöde och följaktligen till en förändring av dollarns värde i förhållande till euron.

7. Slutsatser

7.1. Kommittén anser att införandet av den gemensamma valutan även under den här korta perioden har lett till positiva effekter för euroländernas ekonomier. I synnerhet har den förhindrat spekulation i nationella valutor och skapat förutsättningar för att förstärka de europeiska finansmarknaderna - såväl obligations- som aktiemarknaderna - vilket har lett till en sänkning av räntesatserna.

7.2. Samtidigt som euron är en stabiliserande faktor har dess införande minskat risken för att de enskilda länderna tillämpar en restriktiv politik för att bekämpa valutaspekulationer.

7.3. Med tiden kommer införandet av den gemensamma valutan att ge tredje land ett alternativ till dollarn som reservvaluta, göra EU mer enhetligt och bana väg för införande av en samstämmig budgetpolitik.

7.4. I vilket fall som helst är de framtida förväntningarna, det vill säga förväntningarna om eurosamarbetets hållbara tillväxt, ett centralt begrepp när det gäller tilltron till valutan. Med avseende på detta kan den institutionella osäkerhet som råder när det gäller eurosystemets ekonomiska förvaltning vara betungande för eurons utveckling på internationell nivå. Därför anser kommittén också i detta avseende att förstärkta institutioner, snabbare integration och översyn av marknaderna samt åtgärder som definierar utvecklingsperspektiv är grundläggande för eurons förstärkta roll på världsmarknaden.

7.5. Eurons styrka och stabilitet kommer att bero både på valutaåtgärder och, framför allt, på inkomstpolitiken eller den ekonomiska politiken för att främja strukturreformerna, sysselsättningen och den sociala sammanhållningen. Dessa åtgärder skall göra det europeiska samarbetet ännu mer konkurrenskraftigt i förhållande till andra ekonomiska områden i världen.

7.6. Kommittén anser att den institutionella dialog som inletts med ECB kan komma att få en viktig roll genom att skapa förutsättningar för en ökad samordning mellan penningpolitiska åtgärder och de målsättningar, krav och framtidsperspektiv som den europeiska ekonomin omfattar.

8. Ny höjning av reporäntan

8.1. Under de senaste tjugo åren har ecukursen gentemot dollarn varierat mellan 1,7 och 0,6 dollar per euro(3). Av detta kan man dra slutsatsen att utvecklingen den senaste tiden är långt ifrån exceptionell. Liksom amerikanerna sällan diskuterar dollarkursen bör européerna vänja sig vid eurokursens fluktuationer. För att den europeiska ekonomins positiva grundstruktur skall omvandlas till en mer gynnsam utveckling av växelkursen måste man öka takten i den strukturella reformen av marknaden för varor, tjänster och kapital (Cardiff-processen).

8.2. Det är särskilt viktigt att den europeiska kapitalmarknaden utvecklar bättre villkor för stöd när det gäller att starta nya företag inom tekniskt mer dynamiska sektorer av ekonomin.

8.3. Slutligen vill kommittén ge följande kommentar till att den amerikanska centralbanken och senare ECB höjde utlåningsräntorna med 0,25 procentenheter: Federal Reserves beslut följdes av att USA:s finansminister meddelade att man återköpt ett betydande antal statspapper, och därmed kompenserades centralbankens restriktiva åtgärd i hög grad av en förstärkning av statskassans likviditet. Detta är inte möjligt inom eurosystemet, eftersom det saknar en enhetlig ekonomisk ledning (och en finansminister) och därmed lämnar allt beslutsfattande om systemets likviditet till ECB.

Bryssel den 2 mars 2000.

Ekonomiska och sociala kommitténs

ordförande

Beatrice Rangoni Machiavelli

(1) 11 november 1997 och 30 juni 1999.

(2) Artikel 2 i ECB:s stadga: I enlighet med artikel 105.1 i fördraget skall huvudmålet för ECBS "vara att upprätthålla prisstabilitet. Utan att åsidosätta detta mål skall ECBS stödja den allmänna ekonomiska politiken inom gemenskapen i syfte att bidra till att förverkliga gemenskapens mål enligt artikel 2. ECBS skall handla i överensstämmelse med principen om en öppen marknadsekonomi med fri konkurrens som främjar en effektiv resursfördelning, och iaktta de principer som anges i artikel 4."

(3) Jmf artikeln i Wall Street Journal av den 28 januari 2000.