Yttrande från Regionkommittén om "Förslag till rådets rekommendation om införande av minimikriterier för miljötillsyn i medlemsstaterna"

(1999/C 374/12)

BAKGRUND

Förslag till rådets rekommendation om införande av minimikriterier för miljötillsyn i medlemsstaterna (KOM(1998) 772 slutlig - 98/0358 COD) - tidigare 98/0358 (SYN)).

Rådets beslut av den 16 juli 1999 att i enlighet med artikel 265 första stycket och 175 första stycket i EG-fördraget rådfråga Regionkommittén i detta ärende.

Sammanställningen över de förslag från kommissionen som var under behandling den 1 maj 1999, för vilka Amsterdamfördragets ikraftträdande leder till nya rättsliga grunder och eventuell ändring av lagstiftningsförfarandet (SEK(1999) 580 slutlig).

Det arbetsprogram för utskott 4 som presidiet antog den 15 juli 1998. I detta arbetsprogram ges utskott 4 ("Fysisk planering, stadsfrågor, energi och miljö") i uppdrag att utarbeta ett yttrande i ärendet.

Det utkast till yttrande (CdR 179/99 rév. 1) som utskott 4 antog den 28 juni 1999 (föredragande: Margaret Eaton, UK, PPE).

Mot bakgrund av ovanstående antog Regionkommittén följande yttrande vid sin 30:e plenarsession den 15-16 september 1999 (sammanträdet den 16 september).

1. Inledning

1.1. Regionkommittén är medveten om att det under de senaste åren har märkts en växande oro över hur gemenskapslagstiftningen genomförs och efterlevs och erkänner behovet av minimikriterier för tillsyn av industrianläggningar. Det är viktigt att det nuvarande tillsynssystemet förbättras.

2. Yttrandets räckvidd

2.1. Yttrandet fokuseras på utsläpp i luft, vatten och jord från punktkällor som regleras i gemenskapslagstiftningen. Avsikten är att förslaget i en första fas skall gälla miljötillsyn av industrianläggningar som regleras genom tillståndsgivning. Gemenskapens miljölagstiftning ålägger medlemsstaterna att se till att vissa utsläpp, eller verksamhet som kan ge upphov till utsläpp, regleras genom tillstånd som måste utfärdas i förväg. Industrianläggningar och andra företag och inrättningar ("reglerade anläggningar") som omfattas av dessa krav inspekteras eller bör inspekteras av behöriga myndigheter. Minimikriterier för sådan miljötillsyn kommer att bli ett första steg mot enhetliga normer. Genom att få till stånd enhetliga normer undviker man dessutom snedvridningar av konkurrensen.

2.2. ReK samtycker till bestämmelserna kring samt räckvidden och definitionerna av miljötillsynen och stöder avsikten att genom miljötillsyn uppnå ett högt miljöskydd. ReK stöder dessutom bestämmelserna kring följande:

- Utvecklingen av en tillsynsplan eller flera tillsynsplaner som skall göras tillgängliga för allmänheten i enlighet med bestämmelserna i direktiv 90/313/EEG.

- Utredningar av svåra olyckor och tillbud samt händelser till följd av överträdelser av allvarlig art.

2.3. Kommittén anser att man, för att kunna ställa krav på att utförliga kriterier införs i samband med tillsynsbesök och att rapporter och slutsatser utarbetas vid dessa tillsynsbesök, först - och om möjligt i samarbete med nätverket Impel - bör fastställa följande:

- Exakt vilka uppgifter kommissionen är intresserad av och vad man skall använda dessa uppgifter till.

- Vilka de praktiska konsekvenserna kommer att bli för kommissionen, och i synnerhet för tillsynsmyndigheterna i medlemsstaterna, av att krav på utförliga kriterier, rapporter och slutsatser införs.

- Vilka följderna blir i fråga om personal både för kommissionen och medlemsstaterna.

- På vilka sätt man kan inhämta denna information.

I detta sammanhang kan kommittén mycket väl föreställa sig att kommissionen, i samarbete med IMPEL, utarbetar en internationell standard för miljötillstånd som kan ligga till grund för nödvändiga rapporter. En sådan standard bör införas under en övergångsperiod.

3. Allmänna kommentarer

3.1. ReK inser behovet av sådana minimikriterier för miljötillsyn och anser att kommissionens ambition att uppnå enhetliga normer i medlemsstaterna är mycket viktig och ligger i linje med kommissionens meddelande och rådets resolution, i vilka en roll föreskrivs för Europeiska unionens nät för genomförande och upprätthållande av miljölagstiftningen (Impel) i detta sammanhang. Regionerna deltar i och samarbetar med nätverket Impel för att utarbeta minikriterier för miljötillsynen, liksom för att genomföra den.

3.2. Regionkommittén är medveten om att rådets direktiv 96/61/EG om samordnade åtgärder för att förhindra och begränsa föroreningar kommer att innebära att man etablerar vägledande resultatnormer och enhetligare bestämmelser för de mest förorenande företagen.

3.3. ReK erkänner att det i vissa medlemsstater av tradition inte endast är statliga myndigheter som fungerar som tillståndsgivnings- och kontrollinstans utan även regionala och lokala instanser. Rekommendationerna bör ge utrymme för en fortsatt användning av dessa redan existerande och väl inarbetade system.

3.4. Vilka befogenheter tillsynsmyndigheterna skall tilldelas är en grundläggande fråga i debatten. Utbyte av personal och andra åtgärder för erfarenhetsutbyte mellan olika kontrollmyndigheter och mellan medlemsstaterna skulle bidra till att uppnå enhetliga standarder. Effektiv utbildning av personal runtom i medlemsstaterna är avgörande för att man skall kunna uppnå enhetliga normer. För att upprätta ett sådant system krävs extra resurser.

3.5. ReK anser att gemenskapens miljöstyrnings- och miljörevisionsordning inte enbart är en nyttig informationskälla inom ramen för miljötillsyn, utan även utgör ett ramverk som gör det möjligt för reglerade anläggningar att systematiskt angripa de miljöaspekter som är viktigast för dem, vilket ligger i linje med ambitionen om ett enhetligt tillvägagångssätt runtom i medlemsstaterna. Gemenskapens miljöstyrnings- och miljörevisionsordning kan aldrig ersätta miljötillsynen. Avseende den delegerade tillsynen bör dess objektivitet säkerställas, liksom under vilka former förvaltningen skall övervaka denna tillsyn.

3.6. ReK anser att det bör finnas en tillsynsplan för varje reglerad anläggningstyp och verksamhet. Denna plan bör omfatta både minimikrav på hur ofta tillsynsbesök skall äga rum och bestämmelser om längsta tid mellan två grundliga tillsynsförfaranden. Alltför strikta bestämmelser bör undvikas. Varje process måste dock vara föremål för en grundlig och regelbunden tillsyn för att inte tillståndsgivning och villkor skall vara meningslösa (eftersom såväl processen som standarderna förändras). Bestämmelser om den maximala tiden mellan två tillsynsförfaranden bör betraktas som ett grundläggande skydd eftersom granskningen av villkoren i samband med tillståndsgivning bör vara fortlöpande.

3.7. ReK anser att man bör fastställa särskilda bestämmelser för olika sektorer angående den maximala tiden mellan två tillsynsförfaranden. Enligt ReK:s uppfattning bör Europeiska miljöbyrån spela en viktig roll i sammanhanget - och kanske kan även Impel ha en rådgivande funktion. Följande kriterier skulle kunna användas för beslut om maximal tid mellan två tillsynsförfaranden för en viss sektor:

- Förväntad takt i den teknologiska utvecklingen.

- Sannolikheten att verksamhetsutövarna inom en sektor själva tar initiativ till förbättringar.

- Risken och nivån på de miljöeffekter som hänger samman med sektorns verksamhet.

- Kostnader för utövande av miljötillsyn för tillsynsmyndigheter och reglerade anläggningar.

- Behovet av olika tillsynsperioder för olika sektorer för att undvika överbelastning.

- Den fortlöpande granskningen av referensdokument angående effektiva metoder.

- Investeringscykler för olika sektorer.

- Huruvida verksamhetsutövaren förfogar över ett miljöstyrningssystem, till exempel EMAS eller ISO 14001.

3.8. För närvarande finns det inte något krav på att information från miljötillsyn skall offentliggöras. I direktiv 90/313/EEG av den 7 juni 1990, om fri tillgång till information om miljö, ges däremot utrymme för sådan lagstiftning. ReK välkomnar förslaget att offentliggöra information från miljötillsyn och inser att detta i hög grad skulle öka det allmänna förtroendet för regleringssystemet. Vissa inspektioner kan givetvis medföra att man samlar in uppgifter som betraktas som kommersiellt känsliga eller som skulle kunna skapa problem med avseende på nationell säkerhet om de avslöjades. Om företag vill skydda företagshemligheter förväntas de tillhandahålla underlag till tillståndsgivaren som motiverar detta. Beslutsöverklaganden måste behandlas genom ett fristående skiljedomsförfarande, eventuellt i en rättslig instans.

3.9. Det är ReK:s uppfattning att allmänheten först vänder sig till de lokala myndigheterna för information om industrianläggningar. I de fall det finns mer än en tillsynsmyndighet finns det behov av överenskommelser mellan dessa myndigheter för att säkerställa att de lokala myndigheterna har möjlighet att inom rimliga gränser svara på alla frågor angående miljöinformation, såsom föreskrivs i direktiv 90/313/EEG, oavsett om myndigheten i fråga ansvarar för tillsynen eller inte.

3.10. Medlemsstaterna skall se till att utredningar av allvarliga olyckor, tillbud och brott mot gemenskapslagstiftningen, antingen de kommer till myndigheternas kännedom genom klagomål eller på annat sätt, genomförs av den berörda kontrollmyndigheten för att

a) klarlägga orsakerna till det inträffade och dess effekt på miljön, samt i förekommande fall ansvarsfrågor och eventuella skadeståndsförhållanden i anslutning till tillbudet och dess konsekvenser; och att vidarebefordra slutsatserna till den myndighet som ansvarar för verkställighet, om det inte är kontrollmyndigheten;

b) lindra och om möjligt reparera tillbudets miljöeffekter genom att bestämma vilka åtgärder som skall vidtas av aktören eller aktörerna och myndigheterna;

c) besluta vad som skall göras för att förhindra ytterligare olyckor, tillbud och överträdelser av bestämmelserna;

d) möjliggöra eventuella åtgärder för att genomdriva beslut eller sanktioner.

4. Kostnader för lokala myndigheter

4.1. ReK är av den uppfattningen att även antagandet av dessa minimikriterier kommer att ge upphov till extra kostnader för de ansvariga myndigheterna. Kommittén stöder förslaget att kommissionen skall granska frågan om ekonomiskt stöd i samband med att rapporterna från medlemsstaterna behandlas inför beslut om lämpliga åtgärder. Kommittén föreslår att principen "förorenaren betalar" övervägs som ett möjligt alternativ för att täcka kostnaderna.

5. Slutkommentarer

5.1. ReK är medveten om att dessa reglerade anläggningar är en viktig inkomstkälla för medlemsstaterna. ReK anser att det är en positiv åtgärd att införa överenskomna tillsynsstandarder för att säkerställa att gemenskapslagstiftningen efterlevs. Besök av anläggningar bör ha som ytterligare målsättning att övertyga de företag som bedriver verksamheten att ansluta sig till EMAS eller liknande.

5.2. ReK välkomnar kommissionens vilja att uppnå kontinuerliga förbättringar när det gäller standarder för miljötillsyn och ger sitt stöd åt den fortsatta verksamheten på detta viktiga arbetsområde.

5.3. ReK uppmanar kommissionen att lägga fram framtida rekommendationer som omfattar andra ekonomiska och administrativa verksamhetsområden som medför påverkan på miljön.

Bryssel den 16 september 1999.

Regionkommitténs

ordförande

Manfred DAMMEYER