EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 18.10.1996 
KOM(96) 509 slutlig 
MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET 
OM 
EUROPEISKA UNIONENS PRIORITERINGAR 
INFÖR VARLDSTOPPMÖTET OM LIVSMEDELSFÖRSÖRJNING SOM 
ANORDNAS AV FÖRENTA NATIONERNAS JORDBRUKS- OCH 
LIVSMEDELSORGANISATION 
Rom, november 1996 

KOMMISSIONENS MEDDELANDE 
EUROPEISKA UNIONENS PRIORITETER INFÖR VÄRLDSTOPPMÖTET OM 
LIVSMEDELSSÄKERHET SOM ANORDNAS AV FÖRENTA NATIONERNAS 
JORDBRUKS- OCH LIVSMEDELSORGANISATION 
Rom, november 1996 
Europeiska unionen har tre anledningar till att aktivt delta i världstoppmötet om 
livsmedelssäkerhet som på FAO: s initiativ kommer att samla stats- och regeringscheferna i 
Rom den 13 till 17 november kring temat livsmedelssäkerhet. De tre motiven är för det 
första betydelsen av livsmedelssäkerheten för mänskligheten nu och i framtiden, för det 
andra EU: s roll på världsnivå dels som storproducent, nettoimportör och exportör av 
jordbruksvaror och dels som största givare av livsmedelshjälp, samt för det tredje 
Europeiska gemenskapen i egenskap av medlem i FAO. 
För att gemenskapen skall kunna utöva maximalt inflytande dels över inriktningen av den 
politiska förklaring som kommer att undertecknas av stats- och regeringscheferna samt av 
ordföranden för Europeiska unionens råd och ordföranden för kommissionen på 
gemenskapens vägnar, dels över de operationella rekommendationer som aktionsplanen 
kommer att omfatta, är det viktigt att EU fastställer klara mål och att unionen upprättar en 
prioritet mellan dem. 
För att göra detta är det nödvändigt att definiera vad som idag och i framtiden är 
problemet med livsmedelsförsörjningen i världen för att undvika att man kommer in på 
andra inriktningar som inte är önskvärda och att klart formulera våra mål för att underlätta 
att våra idéer kommer med i utkasten till förhandlingstexterna samt att de kan få bred 
spridning bland våra partner, utvecklingsländer och industriländer, europeiska icke-statliga 
organisationer och icke-statliga organisationer i utvecklingsländerna och slutligen via 
medierna. 
1. Problemet är att förse alla människor med korrekt föda genom att säkerställa 
effektiv, hållbar och likvärdig tillgång till livsmedel. 
Idag lider cirka 800 miljoner människor dvs. nästan en av sju människor, av svält eller 
allvarlig undernäring samtidigt som det i världen produceras tillräckligt med livsmedel för 
att livnära jordens sex miljarder människor. Med den fortsatta befolkningstillväxten och 
begränsningen av naturresurserna kommer det i framtiden att krävas stora insatser för att 
säkerställa en hållbar livsmedelstillgång på lång sikt genom en kombination av nödvändig 
utvecklingspolitik, vetenskaplig forskning och teknologisk förnyelse. Men 
huvudproblemet förblir tillgång till tillgängliga livsmedel såvida inte de länder där 
undernäring råder vidtar nödvändiga åtgärder med hjälp från det internationella samarbetet 
för att förbättra situationen. De inhemska och internationella konkurrenspräglade 
marknaderna spelar en central roll vad gäller livsmedelsförsörjningen. Det civila samhället 
fyller själv en avgörande uppgift. 
Tre huvudproblem hindrar en effektiv och likvärdig tillgång till livsmedel: 
a) Fattigdomen, särskilt när den beror på överdrivna skillnader i tillgång till jord, 
krediter och utbildning, särskilt för kvinnor, samt brist på produktiva arbeten, hindrar 
människor från att antingen själva producera livsmedel eller att köpa tillgängliga livsmedel. 
b) Situationer med våld - inbördeskrig, social oro, etniska och religiösa konflikter -
hämmar livsmedelsproduktionen och transport av livsmedel till förbrukningsområden. 
c) De miljöskador som orsakas av bristfälliga tillverkningsmetoder på grund av antingen 
otillräckliga vetenskapliga och teknologiska kunskaper eller brist på hjälpmedel och 
nödvändig utrustning, eller jordbrukspolitiska misstag, hotar varaktigheten på lång sikt 
särskilt i de mest sårbara regionerna dit fattigdomen ofta är koncentrerad. 
Lösningarna på dessa problem finns på olika plan: 
1 ) För det första måste de länder som är drabbade av otillräcklig livsmedelssäkerhet vida 
åtgärder för att angripa roten till det onda, dvs: 
. Sträva efter att skapa nödvändiga grundläggande förhållanden dvs. fred, mänskliga 
rättigheter, demokrati - inbegripet jämlikhet mellan män och kvinnor - samt god 
förvaltning av offentliga angelägenheter ("good governance"). 
. Följa hållbara utvecklingsstrategier med tyngdpunkt på människan och som 
prioriterar utrotning av fattigdom. Dessa strategier grundar sig på en fast 
makroekonomisk politik som stimulerar sparande och investeringar, på en social- och 
strukturpolitik som både är allmän - kreditinstitut, hälsa, utbildning, infrastruktur -
och sektorsvis - jordbruksreformer, användning av marknadsmekanismer och 
marknadssignaler för att styra produktionen, transport- och lagerinfrastruktur, 
utbildning av producenter av baslivsmedel, forskning och kunskapsspridning bland 
annat för att skydda ekosystemen. 
. Främja arbetstillfällen som är korrekt avlönade inom tillverknings- och 
tjänstesektorn för att familjerna skall kunna köpa nödvändiga livsmedel på de 
lokala marknaderna. 
2) Industriländerna har en roll att spela både vad gäller en balanserad anpassning av 
deras eget produktionssystem till miljökraven för såväl skydd av naturresurser som 
landskap, till de krav som den internationella konkurrensen som grundar sig på de 
naturliga komparativa fördelama ställer, och till kraven för deras egen livsmedelssäkerhet. 
Deras ansträngningar vad gäller teknologisk forskning och förnyelse och särskilt 
vetenskapligt samarbete med utvecklingsländerna, är värdefulla för att flytta gränserna för 
den hållbara livsmedelsproduktionen på internationell nivå. Dessa ansträngningar måste 
alltså uppmuntras och fortgå 
Slutligen måste industriländerna ge direkt stöd till livsmedelssäkerheten i de fattigaste 
länderna dels genom att öppna marknaderna, inbegripet kapitalrörelser i form av direkta 
investeringar i utvecklingsländerna, dels genom internationellt samarbete. 
3) Det internationella och regionala samarbetet, utöver genomförandet av resultaten från 
Uruguayrundan inom alla sektorer, inbegripet jordbruksmarknadema och de åtgärder som 
tillåts av GATT i syfte att stabilisera dessa, bör prioritera stöd till hållbara 
utvecklingsstrategier i länder som verkligen genomför dem genom att koncentrera stödet 
till de minst utvecklade länderna (MUL). 
Det akuta livsmedelsbiståndet förblir en prioritet. Tyngdpunkten bör dock läggas vid 
rehabiliteringen av produktions- och distributionssystemen efter de akuta krisfaserna 
medan målet för livsmedelsbiståndet mer än nånsin bör bestå i att stärka 
utvecklingspolitiken för jordbruk och livsmedel i mottagarlandet. För att uppnå 
livsmedelssäkerhet är det härvidlag särskilt värdefullt med triangeltransaktioner (mellan 
givarländer, utvecklingsländer som levererar livsmedel och mottagarländer), att omvandla 
livsmedelsbiståndet till pengar samt en klok användning av de motpartsmedel som skapats 
på detta vis. 
Livsmedelshjälpen bör integreras av utvecklingsländerna i deras politik för att förbättra 
livsmedelssäkerheten och måste bli ett verkligt utvecklingsinstrument särskilt för 
genomförandet av strategier som syftar till att bekämpa fattigdomen och till slut göra 
livsmedelshjälpen överflödig. Samordningen av livsmedelssäkerheten och program för 
livsmedelsbistånd bör förstärkas tack vare bland annat att givarna antar en uppförandekod 
för livsmedelsbiståndet. Europeiska unionen och medlemsstaterna har redan åtagit sig att 
förbättra sin egen samordning på detta område. 
2. Europeiska unionens prioriterade mål 
1) Få utvecklingsländerna att erkänna sitt högsta ansvar vad gäller förbättringen av 
tillgång till föda genom att stimulera den hållbara produktionen där den är otillräcklig men 
särskilt genom att höja livsmedeisköpkraften hos den fattigaste befolkningen genom en 
politik som utrotar fattigdomen och minskar orättvisorna. 
2) Visa betydelsen för livsmedelssäkerheten att förstärka eller återupprätta fred och 
inhemsk stabilitet genom att grunda dem på demokrati, god förvaltning och respekt för de 
mänskliga rättigheterna. 
3) Insistera på en bra inrikespolitik med makroekonomisk stabilitet, konkurrensmässigt 
fungerande av marknader för varor och faktorer (krediter och jordbruksinsatsvaror), 
tillgång till jord och andra produktionsresurser, social- och hälsopolitik särskilt för barn 
och kvinnor (utbildning, hälsa, inbegripet näringslära och familjeplanering), och ett 
erkännande av det civila samhällets roll. 
4) Säkerställa ett effektivt och lojalt genomförande av Uruguayrundans resultat, 
inbegripet Marrakechbeslutet avseende åtgärderna om de möjliga negativa effekter av 
reformprogrammet för de minst utvecklade länderna och de utvecklingsländer som är 
nettoimportörer av livsmedelsprodukter. Bidra till stabiliseringen av jordbruksmarknader 
genom åtgärder som är förenliga med GATT. 
5) Främja forskning inom livsmedelssektorn för att erbjuda sunda livsmedelsprodukter av 
högsta kvalitet ur näringssynpunkt och som kan bidra till människors hälsa. 
Främja framsteg inom jordbruksforskningen och spridningen av teknologisk förnyelse 
genom vetenskapligt samarbete mellan industriländer och utvecklingsländer, särskilt för 
att flytta gränserna för en hållbar produktion genom en effektivare användning av 
naturresurserna (j°rd, vatten, biologisk mångfald) och ekosystemen samtidigt som man 
understryker behovet att respektera miljön och att skydda den biologiska mångfalden. 
6) Så fort som möjligt vidta de åtgärder som avses i Kyotodeklarationen och 
handlingsplanen för fiskeriets bidrag till livsmedelssäkerheten. 
7) När så är möjligt förstärka och under alla omständigheter omfördela det tillgängliga 
biståndet till de fattigaste länderna för att uppmuntra dem till att genomföra övertygande 
strategier för en hållbar utveckling. Lindringen av den statliga skuldbördan för de 
fattigaste länderna som är djupt skuldsatta bör fortsätta enligt förslagen från G7 till de 
internationella finansiella institutionerna som skall diskutera dem i Washington nästa höst. 
8) Livsmedelsbiståndet 
- förblir en nödvändighet i katastrofsituationer men bör så fort som möjligt 
omvandlas till rehabilitering. Åtgärderna för livsmedelsbiståndet kan inte vara en 
långvarig lösning såvida det inte integreras i utvecklingsaktionerna som syftar till 
att återupprätta den lokala produktionen och handeln. 
- kan inte ersätta den svaga politiken för utveckling av jordbruket och 
livsmedelsproduktionen men skall däremot integreras i denna och förstärka den. 
- bör ges på ett flexibelt sätt för att bättre ta hänsyn till de lokala och nationella 
förhållandena (möjligheter och villkor). Lokala inköp eller inköp i ett grannland, 
omvandling av livsmedelsbiståndet till pengar, ekonomisk hjälp eller även tillgång 
till hårdvaluta för att främja ett större engagemang från den nationella privata 
sektorn i importen av livsmedelsprodukter och en nära integrering av 
livsmedelsbiståndsaktioner i utvecklingsbiståndet, bör betraktas som en helhet. 
9) Regionalt samarbete och en bättre integrering av marknaderna mellan grannländer 
gör det möjligt att dra större nytta av den naturliga komplementariteten och utgör därför 
en effektiv lösning för att bidra till målen för livsmedelsbiståndet i de berörda länderna. 
Europeiska unionen stöder detta tillvägagångssätt och uppmuntrar de andra givarna att 
också följa en liknande strategi. 
Slutsatser 
1. Europeiska unionen bör först och främst se till att världstoppmötet om 
livsmedelsförsörjning har sin plats i raden av de stora FN-konferenserna om den mänskliga 
utvecklingen (Rio 1992, miljö; Wien 1993, mänskliga rättigheter; Kairo 1994, befolkning; 
Köpenhamn 1995, social utveckling; Peking 1995, kvinnor; Istanbul 1996, Habitat II) och 
förstärker resultaten av dessa utan att ändra det man redan uppnått, särskilt med hänsyn 
till de mänskliga rättigheterna, lika möjligheter för män och kvinnor, hållbar utveckling, 
utrotning av fattigdom, etc. 
2. Livsmedelssäkerhetspolitiken bör vara ett led i kampen mot fattigdomen. 
Genomförandet av den grundar sig främst på strategierna för en hållbar och likvärdig 
utveckling. Den huvudsakliga lösningen på problemet med livsmedelssäkerheten är varken 
en ökning av världens jordbruksproduktion eller liberaliseringen av världsmarknaden för 
livsmedelsprodukter vilket på kort sikt skulle vara mer omfattande än Uruguayrundans 
avtal vilka givetvis bör genomföras effektivt och lojalt. Det är snarare en fråga om 
inriktningen och effektiviteten av de utvecklingsstrategier som ska utrota fattigdomen och 
minska olikheterna. 
3. Det finns ingen anledning att efter toppmötet utvidga FAO: s uppgifter. I synnerhet 
bör uppföljningen av handlingsplanen lyda under ECOSOC inom den allmänna ramen för 
uppföljning av de stora FN-konferenserna. Däremot är det viktigt att FAO vid utövandet 
av sitt mandat, ser över sina handlingsprogram så att de överensstämmer med den strategi 
som fastställs i den politiska förklaring och handlingsplan som skall godkännas i Rom den 
13 och 14 november. 
Följaktligen 
Kommissionen har utarbetat detta meddelande som tar upp de huvudpunkter utifrån vilka 
gemenskapen och dess medlemsstater kommer att delta i toppmötets arbete. 
ISSN 1024-4506 
KOM(96) 509 slutlig 
DOKUMENT 
SV 11 03 
Katalognummer : CB-CO-96-513-SV-C 
ISBN 92-78-10164-8 
Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer 
L-2985 Luxemburg