SV Europeiska unionens officiella tidning CE 286/5

Onsdag 16 december 2009

Begränsande åtgärder som påverkar individens rättigheter efter Lissabonfördragets ikraftträdande

P7_TA(2009)0111

Europaparlamentets resolution av den 16 december 2009 om restriktiva åtgärder mot vissa med Usama bin Ladin, nätverket al-Qaida och talibanerna associerade personer och enheter, mot Zimbabwe och mot bakgrund av situationen i Somalia

2010/C 286 E/02

Europaparlamentet utfärdar denna resolution

med beaktande av den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna, FN:s samtliga konventioner om mänskliga rättigheter och deras fakultativa protokoll, den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter och de två fakultativa protokollen till denna samt FN:s stadga, i synnerhet artiklarna 1 och 25 och, i kapitel VII, artiklarna 39 och 41,

med beaktande av Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (Europakonventionen om de mänskliga rättigheterna) och protokollen till denna, och med beaktande av Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (EU-stadgan) – särskilt avdelning VI (rättskipning) – som trädde i kraft den 1 december 2009,

med beaktande av de relevanta bestämmelserna i Lissabonfördraget som ändrar fördraget om Europeiska unionen (EU-fördraget) och fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen (EU-fördraget), särskilt artiklarna 75, 215 och 275 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, och med beaktande av de bestämmelser om demokratiska principer som stadfästs i avdelning II i EU-fördraget,

med beaktande av tidigare relevanta bestämmelser i EU-fördraget (artiklarna 3, 6, 11, 13, 19, 21, 29 och 39) och i EG-fördraget (artiklarna 60, 133, 296, 297, 301 och 308),

med beaktande av relevanta rådshandlingar inom detta område (1),

med beaktande av rådets gemensamma ståndpunkter 2001/930/Gusp om bekämpande av terrorism (2) och 2001/931/Gusp om tillämpning av särskilda åtgärder i syfte att bekämpa terrorism (3), båda av den 27 december 2001, och rådets förordning (EG) nr 2580/2001 av den 27 december 2001 om särskilda restriktiva åtgärder mot vissa personer och enheter i syfte att bekämpa terrorism (4),

med beaktande av rådets gemensamma ståndpunkt 2002/402/Gusp om restriktiva åtgärder mot Usama bin Ladin, medlemmar av al-Qaida-organisationen, talibanerna och andra personer, grupper, företag och enheter associerade med dem (5), rådets förordning (EG) nr 881/2002 beträffande införande av vissa särskilda restriktiva åtgärder mot vissa med Usama bin Ladin, nätverket al-Qaida och talibanerna associerade personer och enheter (6), båda av den 27 maj 2002, och det berörda kommissionsförslaget och rådets text (7),

med beaktande av gemensam ståndpunkt 2009/138/Gusp av den 16 februari 2009 om restriktiva åtgärder mot Somalia (8) och det berörda kommissionsförslaget (9) samt med beaktande av gemensam ståndpunkt 2004/161/Gusp av den 19 februari 2004 om ändring och förlängning av restriktiva åtgärder mot Zimbabwe (10), ändrad genom gemensam ståndpunkt 2008/632/Gusp av den 31 juli 2008 (11), och det berörda kommissionsförslaget (12),

med beaktande av sina relevanta resolutioner inom området, särskilt sin resolution av den 4 september 2008 om utvärdering av EU:s sanktioner som en del av EU:s åtgärder och politik på området för mänskliga rättigheter (13),

med beaktande av den av utskottet för rättsliga frågor och mänskliga rättigheter inom Europarådets parlamentariska församling framlagda rapport av den 16 november 2007 om FN:s säkerhetsråds och Europeiska unionens svarta listor, samt tillägget till denna, av den 22 januari 2008,

med beaktande av de relevanta rättsfall som behandlats i Europeiska gemenskapernas domstol och särskilt domstolens avgörande den 3 september 2008 i förenade målen C-402/05 P och C-415/05 P Kadi och Al Barakaat International Foundation mot rådet och kommissionen (14),

med beaktande av Europeiska datatillsynsmannens yttrande av den 28 juli 2009 om förslaget till rådets förordning om ändring av rådets förordning (EG) nr 881/2002 beträffande införande av vissa särskilda restriktiva åtgärder mot vissa med Usama bin Ladin, nätverket al-Qaida och talibanerna associerade personer och enheter,

med beaktande av skrivelsen av den 12 november 2009 från ordföranden för utskottet för utveckling till ordföranden för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor,

med beaktande av frågorna till kommissionen och rådet O-0135/2009 (B7-0233/2009) och O-0136/2009 (B7-0234/2009) av den 16 november 2009 om restriktiva åtgärder,

med beaktande av de synpunkter som framfördes vid rättsutskottets sammanträde den 3 december 2009 om den rättsliga grunden för de förslag som framlagts om texterna om Usama bin Ladin, nätverket al-Qaida och talibanerna, Somalia och Zimbabwe under Lissabonfördraget,

med beaktande av artiklarna 115.5 och 110.2 i arbetsordningen, och av följande skäl:

A. Respekt för de mänskliga rättigheterna är en av unionens grundläggande värderingar (artikel 2 i EU-fördraget) och detta kommer också till uttryck i dess yttre åtgärder. Enligt artikel 21.1 i EU-fördraget ska dess åtgärder på den internationella arenan ”utgå från de principer som har legat till grund för dess egen tillblivelse, utveckling och utvidgning och som den strävar efter att föra fram i resten av världen: demokrati, rättsstatsprincipen, de mänskliga rättigheternas och grundläggande friheternas universalitet och odelbarhet, respekt för människors värde, jämlikhet och solidaritet samt respekt för principerna i Förenta nationernas stadga och i folkrätten”.

B. EU har förbundit sig att bekämpa alla former av terrorism, oberoende av om den har sitt ursprung eller kommer till uttryck inom eller utanför EU:s gränser, och att med olika instrument och resurser agera inom de ramar som fastställts av rättsstatsprincipen och respekten för grundläggande rättigheter. Det krävs största försiktighet för att se till att grundläggande rättigheter respekteras helt och fullt inom detta område och att alla åtgärder som vidtas i terrorismbekämpningssyfte är proportionella, lämpliga och effektiva.

C. De medel som unionen har till sitt förfogande för att uppnå ovan angivna mål, inbegripet att bekämpa terrorism, omfattar (men begränsas inte av) restriktiva åtgärder (sanktioner) mot såväl regeringar i tredjeländer som fysiska eller juridiska personer, grupper eller enheter som inte är stater. Det råder dock fortfarande osäkerhet om huruvida FN och EU har framlagt tillräckliga bevis på att man med dessa har lyckats begränsa finansieringen av terroristhandlingar. Detta ska ses i ljuset av den avgörande inverkan dessa åtgärder har haft på trovärdigheten för EU:s och FN:s engagemang för de grundläggande rättigheterna.

D. I linje med det allmänna förfarandet inom EU används i denna resolution termerna ”sanktioner” och ”restriktiva åtgärder” utan åtskillnad (15). Rådet har påpekat att sanktioner bör utformas på ett sådant sätt att de har största möjliga inverkan på dem vars beteende de är avsedda att påverka. Genom sådana noga inriktade sanktioner bör man kunna hålla eventuellt skadliga humanitära konsekvenser till ett absolut minimum och samtidigt undvika såväl oavsiktliga följder för personer som inte är föremål för sanktionerna som följder som skulle kunna vara till skada för grannländerna.

E. I artikel 215.2 i EUF-fördraget föreskrivs följande: ”Om så föreskrivs i ett beslut som har antagits i enlighet med avdelning V kapitel 2 i fördraget om Europeiska unionen, får rådet i enlighet med förfarandet i punkt 1 besluta om restriktiva åtgärder mot fysiska eller juridiska personer, mot grupper eller mot enheter som inte är stater.” Vidare föreskrivs i artikel 75 första stycket i EUF-fördraget följande: ”Om det är nödvändigt för att uppnå målen i artikel 67, när det gäller att förebygga och bekämpa terrorism och därmed sammanhängande verksamhet, ska Europaparlamentet och rådet genom förordningar i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet fastställa en ram för administrativa åtgärder avseende kapitalrörelser och betalningar, såsom frysning av tillgångar, finansiella medel eller ekonomiska vinster som tillhör, ägs eller innehas av fysiska eller juridiska personer, av grupper eller av enheter som inte är stater.”

F. I artikel 275 andra stycket i EUF-fördraget föreskrivs därtill följande: ”Domstolen är dock behörig att […] pröva talan, utformad enligt artikel 263 fjärde stycket i det här fördraget om kontroll av lagenligheten av beslut om sådana restriktiva åtgärder mot fysiska eller juridiska personer som rådet har antagit på grundval av avdelning V kapitel 2 i fördraget om Europeiska unionen.”

G. I artikel 16.2 i EUF-fördraget uppmanas parlamentet och rådet att fastställa ett tydligt och stabilt ramverk för skydd av personuppgifter med bestämmelser ”om skydd för enskilda personer när det gäller behandling av personuppgifter hos unionens institutioner, organ och byråer och i medlemsstaterna, när dessa utövar verksamhet som omfattas av unionsrättens tillämpningsområde, samt om den fria rörligheten för sådana uppgifter”. I samma artikel föreskrivs att ”oberoende myndigheter ska kontrollera att dessa bestämmelser följs”. Härav följer att ovanstående bestämmelser också ska gälla vid behandling av personuppgifter hos unionens institutioner inom ramen för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Artikel 39 i EU-fördraget (i kapitel 2 under rubriken ”Särskilda bestämmelser om den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken” ) ska ses som ett undantag från artikel 16 i EUF-fördraget som anger att rådet ska ”anta ett beslut om bestämmelser om skydd för enskilda personer i fråga om behandling av personuppgifter i medlemsstaterna, när dessa utövar verksamhet som omfattas av detta kapitels tillämpningsområde, samt om den fria rörligheten för sådana uppgifter”. I likhet med artikel 16.2 i EUF-fördraget funktionssätt föreskrivs att ”oberoende myndigheter ska kontrollera att dessa bestämmelser följs”.

H. I det ovannämnda målet Kadi och Al Barakaat International Foundation mot rådet och kommissionen ogiltigförklarade EG-domstolen förordning (EG) nr 881/2002, för så vitt den rör Yassin Abdullah Kadi och Al Barakaat International Foundation, och fastslog att en gemenskapsmyndighet som i enlighet med förordning (EG) nr 881/2002 beslutar om frysning av tillgångar och ekonomiska resurser som tillhör en enskild person eller enhet måste underrätta den berörda personen eller enheten om skälen för beslutet, i syfte att rätten till försvar, särskilt rätten att bli hörd och rätten till domstolsprövning, ska iakttas. Vidare slog domstolen fast att eftersom dessa personer eller enheter inte har upplysts om de omständigheter som lagts dem till last har de i fråga om dessa omständigheter heller inte under tillfredsställande förhållanden kunnat försvara sina rättigheter inför gemenskapsdomstolen.

I. I sin rättspraxis betonar Europeiska gemenskapernas förstainstansrätt behovet att hålla fast vid kravet på domstolsprövning eftersom den utgör den enda rättsliga garantin på att en rättvis avvägning görs mellan behoven att bekämpa internationell terrorism och att skydda grundläggande rättigheter (16). Vid sina tidigare avgöranden (förenade målen T-110/03, T-150/03 and T-405/03, Sison mot rådet (17) godkände förstainstansrätten tre på varandra följande beslut av rådet att vägra Jose Maria Sisons advokater tillträde till de handlingar som ligger till grund för rådets beslut att föra upp honom på förteckningen över personer som ska omfattas av särskilda restriktiva åtgärder i enlighet med artikel 2.3 i förordning (EG) nr 2580/2001.

J. Studier har visat att ”i nationella system är frysning av tillgångar en tillfällig åtgärd som vidtas i avvaktan på ett domstolsavgörande för att fastställa huruvida en person har medverkat i brottslig verksamhet. Det ska påpekas att på FN- och EU-nivå betraktas inte dessa sanktioner som tillfälliga åtgärder i avvaktan på domstolsavgöranden utan som de facto alternativ till domstolsavgöranden”. (18)

K. Resolution S/RES/1822 (2008) från FN:s säkerhetsråd innebär vissa förbättringar härvidlag. Detta gäller krav på att de skäl som anförs för att uppföra en person på förteckningen på sanktionskommitténs webbplats offentliggörs, en skyldighet för medlemsstaterna att, i överensstämmelse med nationell lagstiftning och praxis, vidta alla tänkbara åtgärder för att i god tid anmäla eller informera individen eller enheten som uppförts på förteckningen om detta samt till meddelandet bifoga såväl kopia på den del av inlagan som kan offentliggöras som övriga relevanta uppgifter, inrättandet av en kontaktpunkt dit svartlistade personer kan inge klagomål (19) samt en fullständig översyn av samtliga namn på den konsoliderade förteckningen.

L. Det finns ännu ingen internationell rättslig mekanism för att kontrollera/övervaka vare sig tillförlitligheten i de uppgifter som ligger till grund för den svartlistning som görs vid FN:s sanktionskommitté eller behovet av eller proportionaliteten hos de åtgärder som vidtas. Berörda individer har ännu ingen rätt att få sin sak prövad i en domstol eller ett domstolsliknande organ på FN-nivå. (20)

Behovet av ett enhetligt och tydligt tillvägagångssätt med vederbörlig medverkan av parlamentet

1. Europaparlamentet ser det som viktigt att fundera kring en allmän ram för samtliga riktade sanktioner som EU riktar mot fysiska eller juridiska personer, enheter eller organ, och som säkerställer att deras grundläggande rättigheter respekteras.

2. Europaparlamentet anser att inom det specifika området för sanktioner i terrorismbekämpningssyfte är det svårt att i praktiken särskilja mellan ”externa” och ”interna” hot, inte minst med tanke på att sådana sanktioner även kan komma att inkräkta på de rättigheter som EU-stadgan tillerkänner EU-medborgare och personer bosatta i unionen. (21) Parlamentet anser att en rättslig ram i enlighet med artikel 75 i EUF-fördraget bör fastställas för åtgärder avseende kapitalrörelser och betalningar, såsom frysning av tillgångar, finansiella medel eller ekonomiska vinster som tillhör, ägs eller innehas av fysiska eller juridiska personer, av grupper eller av enheter som inte är stater. Såsom också rättsutskottet har påpekat bör denna även omfatta restriktiva åtgärder mot vissa med Usama bin Ladin, nätverket al-Qaida och talibanerna associerade personer och enheter. Detta skulle säkra ett lämpligt mått av demokratisk kontroll, i form av parlamentets deltagande genom medbeslutandeförfarandet (det ordinarie lagstiftningsförfarandet). Man bör även beakta behovet att involvera de nationella parlamenten på ett lämpligt sätt.

3. Vad framtida åtgärder beträffar – exempelvis de restriktiva åtgärder som ska införas mot Zimbabwe och de specifika restriktiva åtgärder som ska införas mot vissa fysiska och juridiska personer, enheter och organ mot bakgrund av situationen i Somalia, varom beslut fattats i enlighet med artikel 215.2 i EUF-fördraget – anser Europaparlamentet att man bör beakta möjligheten till ett frivilligt samråd med parlamentet (i överensstämmelse med den ”högtidliga förklaring om Europeiska unionen” som Europeiska rådet avgav i Stuttgart den 19 juni 1983, enligt vilken parlamentet ska rådfrågas inofficiellt i internationella frågor även om de inte omfattas av fördragen). Ett sådant förfarande kan anses överensstämma med såväl andan i Lissabonfördraget som parlamentets tidigare (rådgivande) roll på detta område.

4. Europaparlamentet upprepar sin begäran att genomförandet av bestämmelserna om restriktiva åtgärder och effektiviteten hos dessa årligen blir föremål för grundlig utvärdering och att parlamentet hålls underrättat på ett vederbörligt sätt och i god tid. Av detta skäl bör tydliga riktmärken alltid knytas till sanktionerna.

5. Europaparlamentet uppmanar kommissionen att upprätta ett nätverk av oberoende experter med uppgift att ge rådet förslag på de mest lämpade restriktiva åtgärderna i en given situation, rapportera regelbundet om förändringar av situationen i ljuset av referenskriterierna och de mål som eftersträvas samt, när så är lämpligt, föreslå hur sanktionerna kan tillämpas på ett mer effektivt sätt. Parlamentet anser att upprättandet av ett sådant nätverk skulle inbjuda till större insyn, höja kvaliteten på debatten om sanktioner i allmänhet och stärka tillämpningen och den kontinuerliga övervakningen av sanktioner i de enskilda fallen.

6. Europaparlamentet påpekar att den verksamhet som icke-statliga organisationer bedriver på ett konkret sätt bidrar väsentligt till att främja utveckling, demokrati och mänskliga rättigheter, och att det kan ha ett värde att samråda med dem om EU:s terrorismbekämpningspolitik i syfte att inhämta värdefull information om den situation som råder lokalt. Vidare påpekar parlamentet att repressiva terrorismbekämpningsåtgärder inte bör utgöra hinder för dessa organisationers målsättningar inom områdena för utveckling, demokrati och mänskliga rättigheter.

7. Europaparlamentet understryker att synpunkterna nedan hänvisar till bl.a. innehållet i de förslag som kommission lade fram inom den gamla rättsliga ramen och som med tanke på den rättsliga ram som fastställts genom Lissabonfördraget nu är föråldrade. Parlamentet påpekar att alla hänvisningar till rådets beslut 1999/468/EG av den 28 juni 1999 om de förfaranden som ska tillämpas vid utövandet av kommissionens genomförandebefogenheter (22) ska betraktas som föråldrade.

Om restriktiva åtgärder mot vissa med Usama bin Ladin, nätverket al-Qaida och talibanerna associerade personer och enheter

8. Europaparlamentet påpekar att frysningen av vissa personers, gruppers och enheters ekonomiska tillgångar har betraktats som ett lämpligt sätt att uppfylla skyldigheten att bekämpa terrorism samtidigt som de mänskliga rättigheterna iakttas. Parlamentet betonar att det krävs att genomförandet av sådana åtgärder alltid åtföljs av kraftfulla och tillräckliga skyddsmekanismer och garantier som utformats med hänsyn till ”svartlistningens” mycket allvarliga konsekvenser för de berörda personerna eller organisationerna. Parlamentet påpekar att i fråga om restriktiva åtgärder mot vissa med Usama bin Ladin, nätverket al-Qaida och talibanerna associerade personer och enheter ska artikel 75 i EUF-fördraget tillämpas.

9. Europaparlamentet understryker behovet att noga överväga de viktiga konsekvenser som sanktioner i terrorismbekämpningssyfte får för strafflagstiftningen och att lämpliga möjligheter till prövning antas på nationell nivå för sådan svartlistning.

10. Europaparlamentet påminner om att förfarandena för att ange/stryka namn på de förteckningar som uppförts i FN:s och EU:s regi har i starka ordalag kritiserats för det bristfälliga skydd de erbjuder såväl grundläggande rättigheter (både processrättsliga och sakrättsliga) som rättssäkerheten. Parlamentet välkomnar därför de initiativ som nyligen tagits på EU-nivå för att åtgärda dessa brister. Parlamentet beklagar dock att särskilt rådet har visat lite intresse för att se till att den ändrade förordningen (EG) nr 881/2002 säkerställer respekten för de berörda personernas och enheternas grundläggande rättigheter.

11. När de gäller de skäl för svartlistning som ska anföras ifrågasätter Europaparlamentet om endera kommissionens förslag eller rådets text uppfyller de krav som anges i domstolens avgörande i det ovannämnda målet Kadi och Al Barakaat International Foundation mot rådet och kommissionen. Domen åberopar skyldigheten att meddela de skäl som i dessa fall anförs för att uppföra en person eller enhet på förteckningen, och hänvisar särskilt till de berörda personernas eller enheternas rätt att informeras om de bevis som åberopats mot dem.

12. Europaparlamentet understryker att i vissa fall bygger bevisningen i huvudsak på uppgifter som tillhandahållits av underrättelsetjänster som eventuellt lyder under särskilda nationella bestämmelser. Parlamentet upprepar sin ståndpunkt från 2008 att myndigheters anspråk på rätten att undanhålla information får varken utgöra hinder för rätten att få sin sak prövad i domstol eller leda till straffrihet vid brott mot internationell rätt. Parlamentet uppmanar i detta sammanhang de nationella parlamenten att noga övervaka såväl sina respektive regeringars verksamhet, och kräver ett fullständigt och snabbt genomförande av en gemenskapsrättsakt grundad på artikel 15 i EUF-fördraget. Parlamentet betonar än en gång att det måste involveras i det arbete som redan utförs inom konferensen av tillsynskommittéer för medlemsstaternas underrättelsetjänster.

13. Europaparlamentet anser att en fullständig utvärdering av effektiviteten hos EU:s och FN:s sanktionsordningar för terroristbekämpning bör genomföras inom en rimlig tidsram. Vidare konstaterar parlamentet med oro att sanktioner i terrorismbekämpningssyfte tycks ha skadat ansträngningar att lösa konflikter och främja utvecklingen i ett flertal områden, och kräver att hänsyn till detta tas då dessa ordningar ska utvärderas.

14. Europaparlamentet anser att man bör påskynda ansträngningarna att förbättra de förfaranden som följs för att ange/stryka namn på FN:s förteckning, och att också medlemsstaterna bör sträva efter att förbättra sina interna förfaranden för (dvs. genomförandet av) dessa riktade sanktioner, i linje med de förslag som presenteras i den ovannämnda rapporten från utskottet för rättsliga frågor och mänskliga rättigheter inom Europarådets parlamentariska församling, och i tillägget till denna.

Om vissa restriktiva åtgärder som ska införas mot Zimbabwe och om vissa specifika åtgärder som ska införas mot vissa fysiska och juridiska personer, enheter och organ mot bakgrund av situationen i Somalia

15. Europaparlamentet välkomnar såväl syftet med rådets gemensamma ståndpunkt 2008/632/Gusp och det därpå följande förslaget (till förordning) om att utvidga de restriktiva åtgärderna mot dem som bär ansvaret för brott mot de mänskliga rättigheterna i Zimbabwe till att även omfatta personer och enheter utan anknytning till regeringen. Parlamentet välkomnar även den överensstämmelse som skapats mellan lagstiftningen och de avgöranden som EG-domstolen nyligen har meddelat avseende den grundläggande rätten till ett korrekt rättsförfarande som tillkommer personer och enheter som är föremål för restriktiva åtgärder.

16. Europaparlamentet anser att noggrann övervakning krävs för att avgöra huruvida de anförda skälen för restriktiva åtgärder fortfarande föreligger och för att utforska hur restriktiva åtgärder kan kombineras med trovärdiga incitament för att främja demokrati och mänskliga rättigheter i Zimbabwe.

17. Europaparlamentet välkomnar och stödjer de föreskrifter som avser att se till att EU uppfyller sina internationella åtaganden att omgående tillämpa de riktade sanktioner som FN har antagit gentemot personer och enheter som har befunnits utföra eller lämna stöd till handlingar som hotar freden, säkerheten eller stabiliteten i Somalia, bryta mot vapenembargot och därmed sammanhängande åtgärder eller hindra leveranser av humanitärt bistånd.

18. Europaparlamentet ifrågasätter dock huruvida texterna i kommissionens förslag om den information som ska tillhandahållas personer eller enheter vars namn uppförts på förteckningen – beträffande de skäl som anförts för svartlistningen och beträffande deras juridiska rättigheter – är tillfyllest i ljuset av det ovannämnda målet Kadi och Al Barakaat International Foundation mot rådet och kommissionen.

19. Europaparlamentet påpekar att – som dess rättsutskott har betonat – artikel 215 i EUF-fördraget kan tillämpas på dessa åtgärder, dock under förutsättning att följande villkor uppfylls: Åtgärderna måste exempelvis bygga på ett förslag från kommissionens vice ordförande/EU:s höga representant för utrikes frågor och säkerhetspolitik, och kommissionen måste föreslå nödvändiga bestämmelser om rättsliga garantier.

20. Europaparlamentet anser att artikel 291 i EUF-fördraget bör beaktas vid antagande av genomförandeåtgärder då artikel 215 i EUF-fördraget används som rättslig grund för kommande förslag.

Aspekter på skyddet av personuppgifter

21. Europaparlamentet välkomnar de nya bestämmelserna i kommissionens förslag om al-Qaida-texten men uppmärksammar Europeiska datatillsynsmannens kommentarer om skyddet av personuppgifter, särskilt vad gäller förtydligandet av de undantag från uppgiftsskyddsprinciperna som kan bli nödvändiga och av rätten till tillgång till sekretessbelagda uppgifter. Parlamentet understryker att dessa förbehåll från datatillsynsmannen kan lika väl gälla för kommissionens samtliga tre förslag. Parlamentet beklagar att rådet i sin text har strukit den tydliga hänvisningen i artikel 7e.5 till de rättigheter som tillkommer de registrerade enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 45/2001 av den 18 december 2000 om skydd för enskilda då gemenskapsinstitutionerna och gemenskapsorganen behandlar personuppgifter och om den fria rörligheten för sådana uppgifter (23), som endast nämns i artikel 7d.1.

22. Europaparlamentet uppmärksammar att för att dessa uppgifter ska skyddas på ett adekvat sätt måste eventuella överföringar till tredjeländer och internationella organisationer ske i enlighet med artikel 9 i förordning (EG) nr 45/2001. Eventuellt behöver bestämmelser om detta uttryckligen anges i förslaget och en uppgörelse ingås med FN. Parlamentet konstaterar att förslaget inte har någon inverkan på ansvarsfrågan vid olaglig behandling och offentliggörande av personuppgifter.

23. Europaparlamentet understryker att den information som enligt EG-domstolen ska ges ut till berörda personer och enheter bör vara så omfattande som möjligt och att de uppgifter om förtecknade personer som anges i bilagor bör förtydligas (24).

24. Europaparlamentet konstaterar att oberoende dataskyddsmyndigheter kan spela en viktig roll genom att kontrollera att de personuppgifter som anges i svarta listor över terrorister behandlas på ett lagenligt sätt, varmed dessa myndigheter skulle utöva en domstolsliknande roll som på ett effektivt sätt skulle kunna komplettera domstolarnas prövning (25).

25. Europaparlamentet anser att det är av största vikt att en generell ram för skyddet av personuppgifter i enlighet med artikel 16 i EUF-fördraget antas så snart som möjligt, och att även de särskilda bestämmelser som föreskrivs i artikel 39 i samma fördrag antas.

*

* *

26. Europaparlamentet uppdrar åt talmannen att översända denna resolution till rådet, kommissionen, medlemsstaternas regeringar och parlament samt FN:s och Europarådets generalsekreterare.

(1) Meddelande från arbetsgruppen med råd för yttre förbindelser av den 22 januari 2004 om ”övervakning och utvärdering av restriktiva åtgärder (sanktioner) inom ramen för Gusp – förverkligande av ett införande av ”sanktioner” av arbetsgruppen med råd för yttre förbindelser (Relex/sanktioner)” (dok. 05603/2004); sekretariatets meddelande av den 7 juni 2004 om grundläggande principer för användningen av restriktiva åtgärder (sanktioner) (dok. 10198/1/2004); sekretariatets meddelande av den 2 december 2005 om riktlinjer för genomförande och utvärdering av restriktiva åtgärder (sanktioner) inom ramen för EU:s gemensamma utrikes och säkerhetspolitik (dok. 15114/2005); sekretariatets meddelande av den 9 juli 2007 om restriktiva åtgärder – EU:s bästa praxis för effektivt genomförande av restriktiva åtgärder (dok. 11679/2007) och meddelandet från arbetsgruppen med råd för yttre förbindelser av den 24 april 2008 om restriktiva åtgärder (sanktioner) – uppdatering av dokumentet om EU:s bästa praxis (dok. 08666/1/2008).

(2) EGT L 344, 28.12.2001, s. 90.

(3) EGT L 344, 28.12.2001, s. 93.

(4) EGT L 344, 28.12.2001, s. 70.

(5) EGT L 139, 29.5.2002, s. 4.

(6) EGT L 139, 29.5.2002, s. 9.

(7) KOM(2009)0187 och rådets dokument 12883/2009.

(8) EUT L 46, 17.2.2009, s. 73.

(9) KOM(2009)0393.

(10) EUT L 50, 20.2.2004, s. 66.

(11) EUT L 205, 1.8.2008, s. 53.

(12) KOM(2009)0395.

(13) EUT C 295 E, 4.12.2009, s. 49.

(14) REG 2009, s. I-6351.

(15) Formerna för de restriktiva åtgärderna varierar och omfattar vapenembargon, handelssanktioner, finansiella/ekonomiska sanktioner, frysning av tillgångar, flygförbud, restriktioner rörande inresa, diplomatiska sanktioner, bojkott av sport- eller kulturevenemang och avbrytande av samarbete med ett tredjeland.

(16) Dom i mål T-228/02, Organisation des Modjahedines du peuple d’Iran mot rådet, REG 2006, s. II-4665, punkt 155.

(17) REG 2005, s. II-1429.

(18) Cameron, I., ”Respecting Human Rights and Fundamental Freedoms and EU/UN Sanctions: State of Play”, studie från politiska avdelningen vid generaldirektoratet för EU-extern politik, oktober 2008, s. 21.

(19) Kontaktpunktens funktion är endast att ta emot klagomål.

(20) Cameron, ibid, s. 37.

(21) Cameron, ibid, s. 16–17.

(22) EGT L 184, 17.7.1999, s. 23.

(23) EGT L 8, 12.1.2001, s. 1.

(24) Exempelvis skulle en bestämmelse kunna ingå i texten med följande lydelse: ”Bilagan […] ska endast innehålla uppgifter som krävs för att kontrollera identiteten på de fysiska personer som uppförs i förteckningen, och får under inga omständigheter innehålla uppgifter utöver vad som anges i punkterna a) till […]”.

(25) Se H. Hijmans and A. Scirocco, ”Shortcomings in EU Data Protection in the Third and Second Pillars. Can the Lisbon Treaty be expected to help?”, Common Market Law Review 2009, s. 1512.