Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Förslag till rådets direktiv om införandet av rationella planeringsmetoder inom sektorn för el- och gasdistribution" () (96/C 204/20)

Den 19 januari 1996 beslöt rådet att rådfråga Ekonomiska och sociala kommittén enligt artikel 130s (1) i Romfördraget om ovannämnda förslag.

Sektionen för energi, kärnkraft och forskning, som hade ansvaret för kommitténs förberedande arbete i ärendet, antog yttrandet den 9 april 1996. Föredragande var Peter Morgan.

Vid sin 335:e plenarsession den 24-25 april 1996 (sammanträdet den 24 april 1996) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 108 röster for, 5 röster mot och 11 nedlagda röster.

1. Inledning

1.1. Kommittén vill först ännu en gång betona sitt starka stöd för gemenskapens mål att koldioxidutsläppen skall ha stabiliserats på 1990 års nivå fram till år 2000 inom hela gemenskapen. Men eftersom förslaget inte skall träda i kraft förrän år 1997, kommer det förmodligen endast att få en begränsad effekt på ambitionen att uppnå detta mål till år 2000. Därför är det kommitténs åsikt att förslaget måste utformas på ett sådant sätt att det bidrar till att förbättra energieffektiviteten bortom år 2000.

1.2. Det är kommitténs åsikt att energieffektivitet spelar en viktig roll för att koldioxidmålet skall kunna uppnås, och att en effektivare energianvändning också medför andra fördelar, såsom framför allt en förbättring av den europeiska ekonomins konkurrenskraft, och möjligheten för alla energikonsumenter att få sina behov av uppvärmning, ljus och energi tillgodosedda till lägsta möjliga kostnad. I socialt sammanhållningssyfte är det särskilt viktigt att elkonsumenter med låga inkomster kan komma i åtnjutande av fördelarna med energieffektivititet.

1.3. Det är också kommitténs åsikt att gas- och elektricitetsbolagen som förser majoriteten av konsumenterna inom gemenskapen med energi har en nyckelroll att spela genom att förse hushåll, företag och andra konsumenter med energieffektiv uppvärmning, ljus och energi till lägsta kostnad. I detta sammanhang vill kommittén betona de värdefulla erfarenheter som vunnits genom Save-programmet, i en rad energieffektivitetsprojekt som genomförts av gas- och elektricitetsföretagen.

1.4. Kommittén fäster stor vikt vid energieffektivitet. I sitt yttrande om Save-förslaget från 1991 ansåg kommittén att energieffektivitet borde prioriteras högre i medlemsstaterna, på grund av behovet av att spara energi och av miljöhänsyn (). I september 1994 lade kommittén fram sitt yttrande om gemenskapens energipolitik (). Dess slutsats löd:

"Rationell energianvändning är en av de energisektorer som har de bästa framtidsutsikterna. Den har enbart positiva effekter, i termer av ökad konkurrenskraft, leveranstrygghet och miljöskydd."

1.5. Kommittén inser att det finns betydande möjligheter till minskningar av koldioxidutsläppen genom byte av energiproduktionsmetoder. Men det är ett tema som ligger utanför förslagets ramar, och har därför inte beaktats under arbetet med detta yttrande.

1.6. I detta yttrande nämns vid några tillfällen de effekter avregleringen av marknaden har på gas- och elbolagens inställning till energieffektivitetsprogram och deras möjligheter att genomföra sådana, plus den roll nya företag kan spela. Dock utgår yttrandet ifrån att det i alla förekommande fall kommer att finnas sådan lagstiftning som garanterar att de krav man kan ställa på allmännyttiga tjänster uppfylls.

1.7. Kommittén välkomnar sålunda förslagets målsättningar, även om det har uppstått vissa tolkningsproblem vad gäller innebörden av texten i förslaget till direktiv. Följaktligen diskuterar vi i avsnitt 2 de kärnpunkter som konfunderat oss. I avsnitt 3 kommenterar vi ytterligare frågor som förslaget tar upp. I avsnitt 4 rekommenderar vi specifika ändringar av texten. I avsnitt 5 uttalar vi vårt stöd, med vissa förbehåll, för ett direktiv som utgår från de ändringarna.

2. Att tolka förslaget till direktiv

Artiklarna 1 och 2 i direktivet bifogas för att underlätta tolkningen.

2.1. Artikel 1

Det finns många viktiga termer i denna artikel som behöver förtydligas: "el- och gassektorn", i synnerhet skillnaden mellan leverantörs- och distributörsfunktionerna; "integrerad resursplanering" (IRP); "möjligheterna att investera"; "lika ekonomiska villkor". Det är också viktigt att klargöra vad kommissionen menar med att begränsa tillämpningen av IRP till el- och gasbolagens distributions-(och leverantörs-) funktioner.

2.1.1. Trots att förslaget till direktiv talar om distributionsbolag så är det snarare leverantörsfunktionen och inte distributörsfunktionen som utgör kontaktytan med konsumenterna, och därmed har utrymme att utveckla en "ny roll som tillhandahållare av energi" och inte enbart vara "försäljare av en handelsvara". Denna åtskillnad återfinns i kommissionens dokument om den inre marknaden, där man definierar distribution som transport av elektricitet respektive naturgas genom lågspänningsdistributionsnät eller lokala eller regionala ledningar med syftet att leverera den till konsumenterna. Man definierar leverans som: "leverans och försäljning av elektricitet eller naturgas till konsumenterna ()." Kommittén medger att i många medlemsländer är leveratörs- och distributörsfunktionerna integrerade i samma bolag, som dessutom kan ha monopol på att leverera till konsumenterna. Men när marknaden avregleras kan denna situation förändras och konkurrens inom leverantörssektorn bli en realitet. Förslaget till direktiv måste därför göra åtskillnad mellan leverans och distribution för att kunna återspegla att olika medlemsstater har olika marknadsstruktur, och även de steg som tagits mot att avreglera marknaden.

2.1.2. Med IRP menas i allmänhet det system som USA var först med att tillämpa, som innebär att man kalkylerar de relativa kostnaderna och vinsterna med att investera i ny kraftförsörjnings-, överförings- eller distributionsutrustning å ena sidan, jämfört med att investera i åtgärder som syftar till att minska konsumenternas energiefterfrågan, dvs. efterfrågestyrning å andra sidan. I en sådan situation kräver tillämpningen av IRP att en leverantör har monopol på att leverera el och gas till slutanvändarna (hushåll och företag). Dessutom underlättas IRP-metoderna väsentligt av vertikal integration. Men tvärtemot vad som är allmänt vedertaget tillämpar kommissionen IRP bara på möjligheterna till efterfrågestyrning på el- och gasbolagens distributörsfunktion och där distributörs- och leverantörsfunktionerna är åtskilda. Därför föredrar kommittén att undvika att använda termen IRP och använder istället termen "rationella planeringsmetoder", ett uttryck som dessutom ingår i titeln på förslaget till direktiv.

2.1.3. Kommittén förstår det som att kommissionens tolkning av formuleringen "möjligheterna att investera" syftar på följande:

2.1.3.1. När det gäller leverantörsföretag, i synnerhet sådana som säljer integrerade energitjänster (se punkt 3.2 nedan) istället för att koncentrera sig på att sälja största möjliga antal enheter gas eller elektricitet.

2.1.3.2. När det gäller distributionsbolag som inför metoder för efterfrågestyrning (i synnerhet för att minska efterfrågetoppar) för att undvika eller senarelägga behovet av investeringar i ökad nätkapacitet. På en fri marknad måste ett distributionsbolags förslag till efterfrågestyrningsåtgärder planeras i mycket nära samarbete med leverantörsföretagen (vilket kan visa sig bli besvärligt). Alternativt måste distributören ge lämpliga prissignaler till leverantörerna med hjälp av avgifter för utnyttjande av distributionsnätet.

2.1.3.3. I vissa länder har distributörer och leverantörer rätt att genomföra system med kraftvärmeverk, men i förslaget till direktiv nämns inte särskilt kraftvärmeverk. Trots det spelar småskaliga decentraliserade (lokala) kraftvärmeverk en viktigt roll för efterfrågestyrning och är dessutom en nyckelkomponent i integrerade energitjänster (se 3.2). I synnerhet kan kraftvärmeverk öka energieffektiviteten hos konsumenterna genom att underlätta en övergång från andra typer av uppvärmning som ger upphov till mer koldioxidutsläpp.

2.1.3.4. Dessa möjligheter kommer dock inte alltid att medföra investeringar för distributionsbolaget. Ett distributionsbolag kan helt enkelt köpa gas- eller elenheter från andra producenter och sälja dem vidare till sina konsumenter, vilket medför intäkter snarare än behov av investeringar. Formuleringen "möjligheterna att investera" är därför missvisande och bör strykas. Vi ger vårt förslag till omformulering i avsnitt 4.3.

2.1.4. För att det skall vara möjligt att tillämpa förslaget till direktiv på ett antal olika marknadsstrukturer och för att göra det förenligt med subsidiaritetsprincipen utgår kommittén ifrån att medlemsstaterna och gas- och elektricitetsbolagen kommer att få avgöra vad som är "lika ekonomiska villkor" efter eget gottfinnande.

2.1.5. För att klargöra varför detta förslag till direktiv begränsar sig till att behandla enbart gas- och elbolagens leverantörs- och distributörsfunktioner föreslår kommittén att en mening läggs till i slutet av artikel 1 (se avsnitt 4.3).

2.2. Artikel 2

En av kommitténs främsta farhågor inledningsvis var att förslaget till direktiv inte verkade ta tillräcklig hänsyn till energimarknadernas olika struktur i medlemsstaterna. Där finns hela skalan, från totalt vertikalt integrerade monopol, via marknader med monopol inom vissa sektorer och fri konkurrens inom andra; till sådana som avreglerats eller är i färd med att avregleras. Vi förstår dock numera saken så att artikel 2 är utformad som en ram för att tillgodose de olikheter som finns i fråga om näringslivsstruktur, ägande och olika marknadsstrukter i de 15 medlemsstaterna och är i allmänhet förenlig med framväxten av den gemensamma marknaden. Artikeln tar också hänsyn till subsidiaritetsprincipen och är följaktligen inte normativ utan ger medlemsstaterna stort utrymme vad gäller genomförandet av direktivet. De samlade åtgärderna skall definieras på medlemsstatsnivå för att passa förhållandena i medlemsstaterna. Man skall också förstå det som att det rationella tillvägagångssätt som förespråkas också skall vara kommersiellt gångbart och ekonomiskt. Tolkas förslaget till direktiv på detta sätt, kan det vara lämpligt att genomföra på fria marknader. Men om det skall tolkas på detta icke-normativa sätt fullt ut, krävs vissa förändringar i utformningen av artikel 2a till 2e.

2.2.1. Artikel 2a

Formuleringen "alla" resursalternativ är för bred när det bara handlar om ett enda gas- eller elektricitetsbolag och kan förorsaka praktiska problem och försena genomförandet, eftersom det är svårt att bestämma vad "alla" alternativ kan vara. Vi föreslår därför att ordet "alla" stryks i 4.4.

2.2.2. Termen "integrerade resursplaner" bör undvikas (se 2.1.2).

2.2.3. Artikel 2c

2.2.3.1. Vår första läsning av den här punkten gav upphov till viss oro vad gäller konsumentskydd, eftersom kopplingen var så tydlig till IRP-system av amerikansk modell, som kan innebära nackdelar för flertalet konsumenter. I USA har alla konsumenter behövt betala extraavgifter för att finansiera IRP, fastän bara några få vunnit fördelar av systemet. Kommittén förstår dock att det inte är kommissionens avsikt att detta system för rationella planeringsmetoder skall innebära taxehöjningar för alla, utan att enbart de konsumenter som drar nytta av det skall betala.

2.2.3.2. Vi förstår nu att kommissionen formulerat denna artikel för att se till att inte företagen förhindras att finansiera energieffektivitetsåtgärder på grund av juridiska inskränkningar i deras rätt att fakturera de deltagande konsumenterna för sådana tjänster. Detta framgår dock inte av den nuvarande formuleringen i förslaget till direktiv, varför kommittén föreslår en ändring av texten, för att förtydliga denna innebörd (se 4.6).

2.2.3.3. Formuleringen "säkerställa att de distributionsföretag som genomför program för efterfrågestyrning inte förlorar nettointäkter" ger skäl till vissa betänkligheter. Det verkar överdrivet generöst mot företagen på konsumenternas bekostnad. Lagstiftande organ som ålagts en sådan uppgift tenderar att hellre riskera att lägga straffavgifter på kunden än på företaget. Vi föreslår att denna mening stryks.

2.2.4. De frågor som artikel 2d behandlar diskuteras i avsnitt 3 i detta yttrande.

2.2.5. Artikel 2e

Kommittén förstår det som att direktivets förslag att främja integrationen av efterfrågestyrning i systemen för upphandling syftar på hur man går tillväga när man handlar upp energi inom den offentliga sektorn. Det bör innebära att när myndigheter inom den offentliga sektorn (regeringsdepartement, lokala myndigheter, myndigheter som ansvarar för hälso- och sjukvård) erbjuder energibolag att lämna offerter om att leverera energi till deras byggnader och andra inrättningar bör upphandlingskriterierna i ett tidigt skede kräva att energibehovet skall täckas med den bästa kombinationen av utbuds- och efterfrågealternativ. Men den betydelsen framgår inte som direktivet nu är formulerat, och därför föreslår kommittén en omformulering i 4.8.

3. Ytterligare frågor som direktivet tar upp

3.1. Hinder för att uppnå energieffektivitet

3.1.1. Det är viktigt att förstå varför konsumenterna inte investerar i energieffektivitet, trots att det ofta skulle vara kostnadseffektivt för dem att göra det. Brist på finansiering, utom för hushållen med små inkomster (se 3.1.5 nedan), är inget betydande hinder. De flesta hushåll och företag skulle ha råd att ta lån för att finansiera investeringar på energieffektivitetens område om de ville det.

3.1.2. Däremot är bristande information ett viktigt hinder. Konsumenterna har få källor att tillgå för oberoende information och rådgivning om energianvändning. Det finns särskilt starka ekonomiska skäl för ökad information till företagen, eftersom resurser som slösas bort på ineffektiv energianvändning skulle kunna användas mycket mer produktivt på andra områden, exempelvis till att skapa nya arbetstillfällen, höja produktiviteten och öka exporten, osv. Konsumentorganisationer har tillsammans med gas- och eldistributionsbolagen en viktig roll att spela vad gäller informationsspridning.

3.1.3. Många teoretiska kalkyler för att beräkna i vilken utsträckning energieffektivitetsåtgärderna är kostnadseffektiva underskattar säkert transaktionskostnaderna, särskilt i fråga om den tid konsumenten måste avsätta för att organisera arbetet, ordna finansiering och så vidare. Dessa kostnader gör att energieffektivitetsinvesteringar tar längre tid innan de betalar sig än vad kostnaden för själva investeringen antyder, och det får konsumenten att känna att det inte är värt besväret. Av det skälet blir många energieffektivitetsinvesteringar, som skulle åstadkomma betydande energibesparingar och minskade koldioxidutsläpp, aldrig av.

3.1.4. Ett ytterligare hinder kan vara motsättningen mellan investerare och förbrukare. Hyresvärdar kan känna obetydliga incitament att investera i isolering av sina hus om det är hyresgästen som vinner på det genom minskade förbrukningskostnader. Hyresgäster har kanske inte lust att investera i någon annans egendom. Det måste inrättas lämpliga system för att komma till rätta med detta problem, till exempel genom att låta hyrorna avspegla fastigheternas energieffektivitet.

3.1.5. Konsumenter med låga inkomster har inte det kapital som krävs för att finansiera energieffektivitetsåtgärder själva, och kan ofta inte få lån beviljade för det ändamålet. Många konsumenter med låga inkomster förbrukar lite energi och kommer därför att göra relativt små besparingar på sina elräkningar genom energieffektivitetsåtgärder, vilket gör att det tar längre tid innan investeringarna betalar sig, och möjligheterna att få kontrakt försämras.

3.2. Integrerade energitjänster

3.2.1. Avsnitt 3.1 beskrev de hinder som finns för att uppnå energieffektivitet. Kommittén medger att gas- och elleverantörerna kan överbrygga de hinder för energieffektiviteten som utgörs av informationsbrist och transaktionskostnader och betraktar detta förslag till direktiv som ett sätt att vidareutveckla denna nya leverantörsroll. Konsumenterna vill egentligen inte köpa gas- eller elektricitetsenheter - de vill ha uppvärmning, ljus och energi. Denna nya syn på energi kommer säkert att främjas genom att metoder för effektivare energianvändning införs på det sätt som förslaget skisserar. Energiförbrukarna kan få lägre elräkningar på två sätt, genom ett lägre pris per enhet eller genom att använda färre enheter. Ett företag som erbjuder integrerade energitjänster (IET) förstår detta faktum och ger konsumenten möjligheten att få en lägre räkning (och andra åtråvärda ting som ett varmare hem, högre produktivitet, större bekvämlighet...) på det sätt som bäst motsvarar konsumentens behov. IET kan inbegripa ett brett spektrum av tjänster som omfattar: gas och elleveranser, elektricitets- och värmeförsörjning från kraftvärmeverk, isolering, lågenergibelysning, en ny energisparande värmepanna för centralvärme och småskaliga kraftvärmeverk. Allt detta erbjuder ett IET-företag. Målet är att kunna garantera att även när konsumenten investerar i ny utrustning, så medför den besparing han gör på sin minskade förbrukning att totalräkningen för energitjänsterna på medellång sikt blir mindre än det han tidigare betalade enbart för sin el- och gasförbrukning. I vissa fall betalar sig de energisparande åtgärderna inom ett till två år, i många andra tar det upp till fem år, och först därefter innebär systemet nettobesparingar.

3.2.2. Begreppet energitjänster kommer att medföra att nya faktureringsrutiner måste införas. När så sker är det viktigt att prissättningen fortsätter att vara överskådlig - räkningar och fakturor måste tydligt och korrekt ange vilka avgifter som gäller rena bränsleleveranser och vilka som gäller energieffektivitetstjänster och -produkter. För att man skall kunna behålla konsumenternas förtroende anser kommittén att konsumenterna och konsumentorganisationerna måste engageras i utvecklingen och tillämpningen av dessa nya begrepp.

3.2.3. Konkurrens på energileverantörsmarknaden kan gynna energieffektiviteten och underlätta utvecklingen av systemet med integrerade energitjänster. Gas- och elbolagen lär upptäcka att ett utbud av energitjänster är ett bra sätt att vinna och behålla kunder på. Framväxten av leverantörer som erbjuder mer än en sorts bränsle är troligen nödvändig för utvecklingen av integrerade energitjänster, särskilt för hushållen. En leverantör som erbjuder fler än ett bränsle ger sannolikt mer opartiska råd om vilket bränsle kunden skall välja.

3.2.4. Energitjänster erbjuds också av oberoende bolag, och den trenden kommer säkert att öka i takt med att marknaderna avregleras. Regeringarna måste dock se till att de statliga företagen inte utnyttjar sin styrka på marknaden till att kväva sådana privata företag, och att det råder rättvisa konkurrensförhållanden.

3.2.5. För att se till att konsumenterna tar till sig de åtgärder som nämns i punkt 3.2.1 behöver kanske de företag som erbjuder integrerade energitjänster förse konsumenterna med ekonomiska incitament. Sådana incitament kan bestå i att bolagen förmedlar statliga lån (där sådana möjligheter finns), eller genom att de gör storinköp av produkter och sedan säljer dem till konsumenterna till nedsatta priser, till exempel lågenergilampor. Detta behandlas i artikel 2d, andra stycket.

3.2.6. I artikel 2d föreslås att program för efterfrågestyrning skall inrättas för konsumenter med låga inkomster. Som framgår av punkt 3.1.5 står hushållen med låga inkomster inför flera problem på grund av deras brist på kapital. Detta kan innebära att de behöver större ekonomiska incitament än andra konsumenter (se 3.2.5) för att de skall vidta energieffektivitetsfrämjande åtgärder. I den mån man inte kan erbjuda hushållen med låga inkomster energitjänster på kommersiell basis och där inte subventioner från gas- och elbolagens sida kan motiveras på kommersiella grunder, eller genomföras inom program för efterfrågestyrning (genom att man undviker investeringar i distributionskapacitet till exempel) kommer energieffektivisering för konsumenter med låga inkomster att vara beroende av möjligheten att få statliga lån.

3.2.7. Att genomföra en omvandling av marknaden från en energileverantörsmarknad till en energitjänstmarknad kan dock ta avsevärd tid, särskilt inom hushållssektorn. Med hänsyn till EU:s åtagande att minska utsläppen, måste dock denna process gå ganska snabbt. Som kommittén förstår det är ett av ändamålen med direktivförslaget att bidra till att överbrygga de barriärer som kan hindra denna omvandling av marknaden.

3.3. Konstlade incitament till energileverantörerna

Kontroller av gas- och elleverantörernas eller distributörernas intäkter (vinst- eller priskontroller) som utförs på medlemsstatsnivå kan ge viktiga signaler i riktning mot en rationell energianvändning. Men i det sammanhanget är det viktigt att inte ge energibolagen konstlade incitament att leverera eller distribuera fler enheter.

4. Specifika omformuleringar av direktivet

4.1. I detta avsnitt av yttrandet föreslås ändringar i direktivet som tacklar de frågor och problemställningar som behandlats i avsnitt 2 och 3.

4.2. Första sidan i förslaget till direktiv, nionde stycket

Ersätt följande text:

"kan inte genomföras tillfredsställande på medlemsstatsnivå" med

"måste genomföras på ett tillfredsställande sätt i alla medlemsstater."

Motivering

Åtgärderna kommer att genomföras på medlemsstatsnivå. Syftet med detta direktiv är att det skall utgöra en ram för genomförandet.

4.3. Artikel 1

Stryk den befintliga texten och ersätt med:

"Ändamålet med detta direktiv är att bidra till gemenskapens mål att stabilisera koldioxidutsläppen till år 2000 på 1990 års nivå i hela gemenskapen, och att utveckla en fungerande struktur för en ytterligare förbättring av energieffektiviteten bortom år 2000. Målet är att engagera el- och gasbolagens leverantörs- och distributörssektorer i arbetet med att höja energieffektiviteten hos slutanvändarna genom tillämpning av rationella planeringsmetoder. 'Energieffektivitet hos slutanvändarna' inbegriper småskaliga decentraliserade (lokala) kraftvärmeverk. Rationella planeringsmetoder skall användas vid utvärdering av alternativa energiresurser (minskat utbud och minskad efterfrågan av energi) på jämförbara ekonomiska villkor. Detta direktiv gäller bara för el-och gasbolagens leverantörs- och distributörsfunktioner."

Motivering

(i) Direktivet kommer att lyckas åstadkomma förhållandevis lite vad avser målsättningen för år 2000, och därför behöver man blicka bortom år 2000.

(ii) Direktivet kommer att få effekt på leverantörsfunktionen såväl som på distributörsfunktionen (se 2.1.1).

(iii) Termen "integrerad resursplanering" blir lätt vilseledande eftersom den är förknippad med hur IRP används i USA, där den tillämpas i hela kedjan: produktion, överföring, och distribution. Kommittén föredrar därför termen "rationella planeringsmetoder" (se 2.1.2).

(iv) Orden "möjligheterna att investera" har strukits, eftersom det inte alltid går att välja mellan konkurrerande investeringar (se avsnitt 2.1.3).

(v) Småskalig decentraliserad kraftvärmeverksproduktion kan göra energiförbrukningen rationellare hos slutanvändarna, och bör därför inkluderas i definitionen av "energieffektivitet hos slutanvändarna" (se 2.1.3.3).

(vi) Den sista meningen förtydligar att direktivet är begränsat till att omfatta gas- och elbolagens leverantörs- och distributörsfunktioner (se 2.1.5).

4.4. Artikel 2a

Stryk ordet "alla" på fjärde raden.

Ersätt orden "utifrån ett ekonomiskt likvärdigt perspektiv" med "ekonomiskt jämförbart perspektiv".

Motivering

Se 2.2.1.

4.5. Artikel 2b

Stryk den befintliga texten och ersätt med följande:

"De skall undersöka om de åtgärder för ekonomisk energieffektivitet vidtas som de rationella planeringsmetoderna lyft fram."

Motivering

Se 2.1.2 och 4.3 (iii).

4.6. Artikel 2c

Stryk den befintliga texten och ersätt med följande:

"De skall se över gällande lagstiftning på detta område så att det inte finns något som förhindrar gas- och elektricitetsbolagen från att fakturera konsumenter för energitjänster och energiprodukter. Alla förändringar av faktureringsrutinerna måste bevara konsumenternas möjligheter att skilja på bränsleleveranser och energitjänster. De skall också se till att det inte ställs några hinder i vägen för utvecklingen av sådana integrerade energitjänstföretag som erbjuder naturgas, elektricitet, värme, andra bränslen och energibesparande åtgärder, så att helt integrerade energitjänster kan erbjudas konsumenterna och energieffektivitetspotentialen maximeras. De skall också garantera att oberoende energitjänstföretag har möjlighet att etablera sig på marknaden."

Motivering

Se punkt 2.2.3 och 3.2.

4.7. Artikel 2d punkt 3

Stryk den befintliga texten och ersätt med:

"Rikta vissa program för integrerade energitjänster och efterfrågestyrning speciellt till konsumenter med låga inkomster."

Motivering

Se 3.2.6.

Artikel 2d punkt 4

Stryk den befintliga texten och ersätt med:

"Stödja integrerade energitjänster genom att bilda finansieringsbolag eller genom att samarbeta med befintliga finansieringsinstitut."

Motivering

Förtydligar texten i direktivet.

4.8. Artikel 2e

Stryk den befintliga texten och ersätt med följande:

"De skall uppmuntra myndigheterna att tillämpa efterfrågestyrning som ett alternativ vid offentlig upphandling av energi."

Motivering

Se 2.2.5.

5. Slutsatser och rekommendationer

5.1. Kommittén stöder kommissionens strävan att uppnå de mål gemenskapen ställt upp för en minskning av koldioxidutsläppen. Vidare stöder kommittén förslagets målsättning att el- och gasbolagen skall bidra till att målen uppfylls genom att vidta ekonomiska åtgärder med syftet att förbättra energieffektiviteten hos slutanvändarna. Men särskilt vad gäller förordet är förslaget till direktiv i sin nuvarande form oklart.

5.2. Efter samtal med kommissionen förstår kommittén kommissionens avsikt är att uppmuntra medlemsstaterna att utveckla en ram för att stimulera en effektiv energiförbrukning hos slutanvändarna, som bara skall omfatta de statliga bolagens distributörs- och leverantörsfunktioner, men ta full hänsyn till konsumentintressena.

5.3. Med utgångspunkt i vad som tidigare sagts stöder inte kommittén kommissionens förslag till ett rådsdirektiv i dess nuvarande form. Kommittén anser dock att det krävs ett direktiv för att garantera att rationella metoder för energianvändning införs inom el- och gasdistributionssektorerna. Kommittén skulle bara stödja ett direktiv som innehåller de ändringar som redogjorts för i avsnitt 4 i detta yttrande och hoppas att kommissionen kommer att anpassa förslaget till direktiv efter dessa ändringsförslag.

5.4. Kommittén rekommenderar att kommissionen reviderar texten i det förklarande PM:et, och då beaktar avsnitt 2 och 3 i detta yttrande.

Bryssel den 24 april 1996.

Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Carlos FERRER

() EGT nr C 1, 4. 1. 1996, s. 6.

() Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande om förslag till rådets beslut om främjandet av energieffektivitet inom gemenskapen (Save), (dok. KOM(90) 365 slutlig) 20. 3. 1991.

() Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande om gemenskapens energipolitik (yttrande på eget initiativ), EGT nr C 393, 31. 12. 1994.

() EGT nr C 65, 14. 3. 1992, s. 6.