RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET

om medlemsstaternas ansträngningar under 2014 för att uppnå en hållbar balans mellan fiskekapacitet och fiskemöjligheter



Inledning

Enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1380/2013 av den 11 december 2013 om den gemensamma fiskeripolitiken (nedan kallad grundförordningen om den gemensamma fiskeripolitiken) , ska medlemsstaterna utarbeta en årlig rapport om situationen för deras fiskeflottors kapacitet i förhållande till fiskemöjligheterna. För att underlätta ett gemensamt tillvägagångssätt inom unionen utarbetas de nationella flottrapporterna enligt riktlinjerna för analys av balansen mellan fiskekapacitet och fiskemöjligheter enligt artikel 22 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1380/2013 om den gemensamma fiskeripolitiken (nedan kallade kommissionens riktlinjer), som antogs av kommissionen 2014. Om en medlemsstat konstaterar en strukturell obalans måste den dessutom lägga fram en handlingsplan för det eller de segment som berörs, där anpassningsmål, medel och en tydlig tidsram för dess genomförande anges. På grundval av dessa nationella flottrapporter utarbetar kommissionen en rapport om medlemsstaternas ansträngningar för att uppnå en hållbar balans mellan fiskekapacitet och fiskemöjligheter. Denna rapport avser år 2014.

Medlemsstaternas årliga rapporter och handlingsplaner

Alla 23 kustmedlemsstater lämnade in sina rapporter till kommissionen för 2014. Vetenskapliga, tekniska och ekonomiska kommittén för fiskerinäringen (nedan kallad STECF) fick i uppdrag av kommissionen att analysera balansen mellan flottornas kapacitet och fiskemöjligheterna med hjälp av en standardmetod för alla segment i EU-flottan. Alla balansindikatorer som anges och används i STECF:s expertarbetsgrupper 15–17 beräknades enligt kommissionens riktlinjer.

STECF drog slutsatsen att medlemsstaterna hade ansträngt sig nämnvärt i utarbetandet av sina nationella rapporter. Analysen av de nationella rapporterna visar dock att indikatorerna inte alltid kan beräknas för alla flottsegment. Detta beror antingen på att det saknas data eller, i fråga om ekonomiska och tekniska indikatorer på grund av att segment slås samman (vilket sker i syfte att säkerställa skyddet av affärshemligheter). Brist på data orsakar svårigheter i beräkningen av balansindikatorer för flottsegmenten och indikatorerna blir otillförlitliga eller icke-representativa. För att förbättra indikatorernas täckning och lämplighet har STECF konstaterat att medlemsstaterna måste lämna mer omfattande datauppsättningar med större täckning av flottsegmenten och fler analyser av bestånden, dvs. biologiska uppgifter och enkätuppgifter som samlats in enligt ramen för uppgiftsinsamling. Dessutom kan fångstuppgifter i stället för landningar förbättra indikatorernas täckning och lämplighet. Detta kan kopplas till uppgifter om fångst som kastas överbord från loggböckerna, dvs. uppgifter som samlas in enligt rådets förordning (EG) nr 1224/2009 av den 20 november 2009 om införande av ett kontrollsystem i gemenskapen för att säkerställa att bestämmelserna i den gemensamma fiskeripolitiken efterlevs (nedan kallad kontrollförordningen) och som används i ramen för uppgiftsinsamling. Ett annat problem är att uppgifterna om fångster och fiskeansträngning inte sammanställs vid en lämplig geografisk stratifiering i Medelhavsområdet, vilket gör det omöjligt att koppla kapaciteten till ansträngningen och därmed till fiskemöjligheterna. Information om småskaligt fiske är också ett problem, eftersom medlemsstaterna inte samlar in uppgifter om detta fiske i samma utsträckning som för andra flottsegment. Till följd av detta övervakas det småskaliga fisket oftast inte när det gäller ansträngning, landningar och fångster. Analysen visar att vissa flottsegment som trålare är ekonomiskt beroende av bestånd som fiskas över belastningsnivåerna för maximalt hållbart uttag. Detta är också förklaringen till den låga utnyttjandegraden för fartyg i många medlemsstater. Dessa iakttagelser motiverar en fortsatt aktiv förvaltning av flottkapaciteten och anpassningar när så krävs. Medlemsstaterna bör fortsätta att övervaka sina flottors fiskekapacitet, med målet att åstadkomma ekonomiskt lönsamma flottor som driver och utnyttjar de marina biologiska resurserna på ett hållbart sätt.

Enligt den gemensamma fiskeripolitiken ska medlemsstaterna vidta åtgärder för att anpassa sina flottors fiskekapacitet till sina fiskemöjligheter efter hand. I konkreta fall med flottsegment där en strukturell överkapacitet har konstaterats är handlingsplaner för att minska obalansen en transparent och effektiv metod för att skapa balans mellan fiskeflottans kapacitet och fiskemöjligheter efter hand.

Fler medlemsstater lämnade in handlingsplaner 2015 jämfört med 2014. Totalt 17 medlemsstater identifierade flottsegment som de anser vara obalanserade eller eventuellt visar tecken på att vara obalanserade och därför kräver handlingsplaner enligt kommissionens riktlinjer. Kartläggningen gjordes med hjälp av biologiska ekonomiska eller tekniska indikatorer och/eller kompletterande information. Fem medlemsstater konstaterade att inga flottsegment visade tydliga tecken på obalans och lämnade därför inte in handlingsplaner.

Den årliga rapporten fyller en viktig funktion i detta sammanhang. Enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 508/2014 av den 15 maj 2014 om Europeiska havs- och fiskerifonden (nedan kallad EHFF-förordningen) är inlämnande av en nationell rapport om en balans mellan fiskekapaciteten och tillgängliga fiskemöjligheter enligt kommissionens riktlinjer ett förhandsvillkor för godkännande av operativa program inom ramen för Europeiska fiskerifonden. Dessutom kan särskilda åtgärder som finansieras av EHFF, t.ex. definitivt upphörande, motorbyte eller etableringsstöd för unga fiskare, endast stödjas av EHFF i flottsegment med konstaterad överkapacitet (för definitivt upphörande) eller där det inte finns strukturell överkapacitet (för motorbyte och etableringsstöd för unga fiskare).

Med hjälp av handlingsplanerna kan medlemsstaterna alltså identifiera dessa åtgärder, även definitivt upphörande i syfte att minska fiskekapaciteten för de segment som inte anses vara i balans med fiskemöjligheterna. Under de kommande åren kommer EHFF-stödet för definitivt upphörande att bidra till en minskning av EU-flottans kapacitet och därmed lindra belastningen på de marina resurserna.

Fiskeflottans kapacitet i unionen

Enligt den gemensamma fiskeripolitiken ska medlemsstaterna se till att deras flottors fiskekapacitet från och med 2014 aldrig överskrider de tak för fiskekapaciteten som fastställs i bilaga II till förordning (EU) nr 1380/2013. Såsom konstateras ovan fortsätter flottkapaciteten att minska. I linje med de senaste tio årens tendens (se bilagorna III och IV) minskade fiskekapaciteten för EU:s 28 medlemsstater mellan januari 2014 och november 2015 med 0,8 % i kilowatt (kW) och med 1,3 % i bruttotonnage (BT) (se bilaga I).

I november 2015 var 85 065 fartyg registrerade i registret över EU:s fiskeflotta, med en total kapacitet på 1 627,125 BT och 6 474,617 kW. Detta visar på en minskning under 2015 (exklusive de yttersta randområdena) med 0,6 % i antalet fartyg (se bilaga I). EU-flottans fiskekapacitet låg 18,42 % under kapacitetstaken för tonnage och 11,60 % under taken för maskinstyrka (se diagram 1). För EU:s yttersta randområden, som utgör 5,4 % av den totala EU-flottan, minskade flottkapaciteten under perioden januari 2014 till november 2015 med 0,1 % i BT och ökade med 0,9 i kW (se bilaga V).

För att säkerställa noggrannhet vid mätning i flottregistret måste medlemsstaterna enligt kontrollförordningen systematiskt certifiera nya motorer, ersättningsmotorer och tekniskt modifierade motorer på mer än 120 kW; detta gäller fartyg som omfattas av en fiskeansträngningsordning från och med januari 2012 och alla fartyg från och med januari 2013. Enligt kontrollförordningen ska medlemsstaterna dessutom kontrollera uppgifterna på grundval av en provtagningsplan. Om uppgifterna visar att motorstyrkan är större än den som anges i fartygets fiskelicens ska medlemsstaterna göra fysiska kontroller.

I slutet av december 2015 hade 18 medlemsstater antagit en provtagningsplan för kontroll av maskinstyrka.

Efter 16 administrativa förfaranden har kommissionen nu fått alla provtagningsplaner för kontroll av maskinstyrka från medlemsstaterna. Kommissionen utför för närvarande revisioner för att se till att provtagningsplanerna genomförs på ett effektivt sätt.