Yttrande från Regionkommittén om "Samspelet mellan ungdomsfostran och idrott" "Ett förslag till gemenskapsåtgärder för främjande av motions- och idrottsutövningens positiva effekter i Europa"

(96/C 337/11)

Vid sin 13:e plenarsessionen den 12-13 juni 1996 (sammanträde den 13 juni 1996) antog Regionkommittén enhälligt detta yttrande.

BAKGRUND

- Regionkommitténs presidium beslutade den 18 juli 1995 att i enlighet med artikel 198c, fjärde stycket i fördraget avge ett yttrande om "Samspelet mellan ungdomsfostran och idrott" och anmodade underutskott 7 "Ungdom och idrott" att utföra det förberedande arbetet.

- Utkastet till yttrande (CdR 247/95 fin) antogs av underutskott 7 den 12 december 1995. Föredragande var David Bellotti och Dimitrios Efstathiadis.

- Regionkommitténs presidium beslutade den 17 januari 1996 att återremittera yttrandet till underutskott 7 för bearbetning.

- Det nya utkastet till yttrande (CdR 247/95 fin rev 2) antogs av underutskott 7 den 23 april. (Föredragande var David Bellotti och Dimitrios Efstathiadis).

- Punkt 4.18 om idrott i Europaparlamentets resolution om regeringskonferensen, som antogs den 13 mars 1996.

- Kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet om "EU och idrotten" av den 31 juli 1991.

1. Inledning

1.1. Idrotten är en värdefull del av Europas kulturarv. Många av de idrotter som utövas i Europa är unika för vissa regioner eller länder, och bidrar därmed till att lyfta fram Europas kulturella mångfald. Idrott är också en verkligt folklig form av kultur, eftersom fler människor deltar i någon form av idrottsutövande än i andra fritidsaktiviteter. Ett motionerande och idrottande Europa är ett regionernas och medborgarnas Europa när det är som genuinast.

1.2. Men idrotten framhäver inte bara nationella och regionala särdrag, idrotten är också en kraft som förenar européerna. Varje år lockar idrotten, vare sig den utövas på högsta tävlingsnivå eller enbart i motionssyfte, stora skaror till internationella evenemang där deltagarna lär känna varandras seder och kultur och knyter kontakter med varandra. Tack vare idrottens internationella karaktär kan den medverka på ett mycket positivt sätt till att skapa en europeisk identitet.

1.3. Många färska undersökningar visar att idrott och motion, särskilt de former som utövas av förebyggande hälsoskäl, har stor ekonomisk betydelse både ur individens och samhällets synvinkel. Vidare förbättrar de prognosen och livskvaliteten för människor som lider av allvarliga sjukdomar. Idrotten skapar också många arbetstillfällen, vilket förstärker det lokala näringslivet. Dessutom är idrotten en mycket viktig ingrediens i fostran av ungdomar (). I synnerhet bör man betona den roll ideellt arbetande idrottsklubbar och idrottsföreningar spelar.

1.4. Regionkommittén vill peka på att den fostran och de kunskaper som idrottsutövning ger kan:

- Bidra positivt till ungdomars individuella utveckling och, genom föreningsverksamhet, särskilt bidra till att utveckla deras sociala förmåga.

- Sammanföra ungdomar med olika etnisk, social och ekonomisk bakgrund, och därmed minska spänningarna mellan dessa grupper.

- Erbjuda ett gemensamt verksamhetsfält för ungdomar av båda könen, och därmed främja jämställdheten.

- Leda in ungdomar på vägen mot en sund livsföring, och därmed minska samhällets utgifter för hälso- och sjukvård på lång sikt.

- Ge de rörelsehindrade ökade möjligheter.

- Lära ungdomar att inse vikten av regler, värderingar och samarbete, vilket förbereder dem för deras roll i samhället och främjar deras integrering.

- Erbjuda ungdomar en meningsfull och konstruktiv fritidssysselsättning och ge dem tillfälle att njuta av fysiska aktiviteter.

- Bevara Europas lokala och regionala kulturarv.

1.5. Regionkommittén konstaterar emellertid att idrotten också förknippas med uppkomsten av icke önskvärda fenomen, vilket till viss del minskar dess positiva värde. Exempel på sådana följdfenomen är våld, kriminalitet och huliganism, som framför allt uppträder bland fotbollspubliken, samt missbruk av dopingpreparat, som i viss utsträckning spritt sig från elitidrotten till motionsidrotten.

2. Allmänna kommentarer till idrottens icke önskvärda effekter

2.1. I bästa fall kan idrotten hjälpa ungdomar att finna mål och mening med sina liv, men för vissa ungdomar utgör idrottsvärlden en miljö där tendenser till antisocialt beteende blir synliga. Det asociala beteendet är oftast tämligen lindrigt, och endast i sällsynta fall tar det sig uttryck i olagliga handlingar. Det är ytterst viktigt att komma ihåg att det är en mycket liten minoritet av alla elitidrottsmän, supportrar och motionärer som begår brott. Men deras gärningar påverkar en betydande mängd människor, och får ofta stor publicitet.

2.2. De sociala och individuella faktorer som ligger bakom det dåliga uppträdandet är mycket komplicerade. Det finns emellertid anledning att ge några exempel på faktorer som kan öka deltagarnas och åskådarnas tendenser till dåligt uppförande:

- Social misär, arbetslöshet, social utslagning.

- Ett starkt revirtänkande, som kan gälla staden, regionen eller nationen.

- Jämnåriga förebilder, möjligen också grupptryck.

- Provokationer från andra.

2.3. Det finns andra sidor hos idrotten som i normala fall bidrar till fina och njutbara prestationer, men som kan leda till antisocialt beteende bland idrottsutövare och publik om dessa sidors betydelse överbetonas. Exempel på sådana faktorer är:

Speciellt för idrottsutövarna:

- En stark tävlingsinstinkt.

För både utövare och åskådare:

- Vikten av att vinna.

- Aggressionsutlevelse vid idrottsevenemang.

Speciellt för åskådarna:

- Mycket stark identifikation med det egna laget.

- Konsumtion av alkohol.

2.4. Vissa idrottsevenemang erbjuder grupper med våldstendenser en vålds- och kriminalitetsbefrämjande miljö. När organisatörerna bemöter dessa tendenser genom att förstärka säkerhetsarrangemangen på idrottsarenorna och i dess omedelbara närhet, tenderar våldsamheter att utbryta lite längre bort från idrottsarenorna. Av detta framgår att det inte är tillräckligt med åtgärder för att stärka säkerhetsarrangemangen. Det krävs också sådan fostran som syftar till att minska våldsbenägenheten.

2.5. Regionkommittén anser att det finns ett särskilt behov av utbildningsåtgärder som lär ungdomar, både aktiva idrottsutövare och åskådare, att upptäcka idrottens goda sidor. Eftersom många sådana åtgärder kräver gränsöverskridande samarbete mellan medlemsstaterna bör de stödjas och samordnas av Europeiska unionen.

3. Särskilda kommentarer: åtgärder på gemenskapsnivå

3.1. Regionkommittén vill understryka att subsidiaritetsprincipen är av största vikt vid beslutsfattande i idrottsfrågor. Det är av avgörande betydelse att idrottsklubbar och idrottsförbund har möjligheten att arbeta självständigt inom ramen för de befintliga lagarna. Dessutom måste varje medlemsland kunna föra en självständig idrottspolitik, som tar hänsyn till nationella, regionala och lokala särdrag.

3.2. Men eftersom idrottens positiva effekter som de beskrevs i inledningen kan bidra till EU:s uppbyggnad, och de negativa effekterna är gränsöverskridande och berör hela gemenskapen, anser Regionkommittén att åtgärder bör vidtas på gemenskapsnivå för att bekämpa de negativa effekterna i Europa och för att förstärka idrottens positiva effekter.

3.3. Mått och steg på gemenskapsnivå har redan vidtagits för att stärka idrottens positiva effekter och motverka de negativa. Regionkommittén noterar med tillfredsställelse följande exempel:

- EU:s EURATHLON-program.

- EU:s program till stöd för handikappidrotten.

- Europeiskt idrottsforum.

- EU:s SOKRATES- och LEONARDO-program.

- Europakonventionen mot läktarvåld och dåligt uppförande vid idrottsevenemang och vid fotbollsmatcher i synnerhet.

- Europarådets "Fair-play"-kampanj.

- Europarådets antidopingkonvention.

- Europaparlamentets resolution av den 19 augusti 1985 om nödvändiga åtgärder för att bekämpa vandalism och våld inom idrotten.

- Europaparlamentets resolution av den 22 januari 1988 om vandalism och våld inom idrotten.

4. Slutsatser

4.1. Regionkommittén föreslår att gemenskapsåtgärder med syftet att främja idrottens positiva effekter skall förstärkas inom ramen för de befintliga lagarna och kompletteras på följande sätt, till exempel:

- Genom att idrotten prioriteras i ungdomsutbytesprogrammet.

- Genom att lansera ett program som ger idrotten en viktigare roll i aktiviteter förknippade med vänortsrelationer mellan städer, kommuner och regioner.

- Genom att öka antalet utbildningsprogram med syftet att förebygga icke önskvärt beteende i samband med idrott.

- Genom att införa ett program med syftet att uppmuntra mediabevakning som framhäver positiva förebilder inom idrotten.

- Genom att införa program som särskilt beaktar flickors och kvinnors intressen och behov inom idrotten.

- Genom att utöka samarbetet mellan medlemsstaterna i fråga om säkerhetsarrangemang vid idrottsevenemang, möjligen också genom att införa sådana åtgärder som tillåter tillfälliga begränsningar av röreslefriheten mellan medlemsstaterna för sådana individer som dömts för läktarvåld.

- Genom en riktad uppmaning till lokala och regionala myndigheter att ställa idrottens fostrande karaktär i centrum och se till att skapa de nödvändiga förutsättningarna för en framgångrik idrottslig fostran, inklusive kontakter mellan skolorna och idrottsklubbarna och arrangemang för den yngre tonårsgruppen.

- Genom att utveckla idrottsinitiativ på lokal nivå. Människor som bor i avsides belägna samhällen kommer att marginaliseras om de inte får möjlighet att använda de inrättningar som står tillförfogande i tätorterna. Därför bör EU utveckla idrottsinitiativ för att ge stöd åt människor som anser att redan befinliga idrottsinrättningar ligger för långt borta.

4.2. Regionkommittén anser dock att det krävs ett mer ändamålsenligt och tydligare program än det som skisserats ovan för att främja idrottens positiva effekter i Europa och för att minska dess negativa effekter. Det är väsentligt att gemenskapsåtgärderna på detta område formuleras mycket noggrant så att de kompletterar Europarådets och de europeiska idrottsförbundens åtgärder. Men att formulera ett sådant program kräver större resurser och en tydligare definierad juridisk bas.

4.3. På grundval av ovanstående föreslår Regionkommittén att nästa "lediga" år utnämns till ett motions- och idrottsår och att det gemenskapsprogram som ett sådant år kräver utarbetas.Bryssel den 13 juni 1996.

Regionkommitténs ordförande

Pasqual MARAGALL i MIRA

() Definitionen av den åldersgrupp som avses vid "fostran av ungdomar" varierar mellan medlemsländerna.