Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV om skydd för miljön genom strafflagstiftning

(framlagt av kommissionen)

MOTIVERING

1. Inledning

För att säkerställa en hög miljöskyddsnivå (artikel 174.2 i EG-fördraget) måste det växande problemet med miljöbrottslighet åtgärdas.

Gemenskapen har antagit många rättsakter om miljöskydd. Medlemsstaterna är skyldiga att införliva och genomföra denna lagstiftning. I enlighet med artikel 10 i EG-fördraget skall de, om så krävs, införa effektiva, avskräckande och proportionerliga påföljder för att se till att gemenskapsrätten respekteras. [1]

[1] Se till exempel EG-domstolens dom av den 8 juli 1999 i mål C-186/98, brottmål mot Nunes och de Matos, REG 1999, s. I-4883 och av den 28 januari 1999 i mål C-77/97, Österreichische Unilever GmbH mot Smithkline Beecham Markenartikel GmbH, REG 1999, s. I-431. Se också kommissionens meddelande av den 3 maj 1995 om sanktionernas roll vid genomförandet av gemenskapslagstiftningen med avseende på den inre marknaden (KOM(95) 162 slutlig) och rådets resolution av den 29 juni 1995 om enhetlig och effektiv tillämpning av gemenskapsrätten och om sanktioner som skall tillämpas vid överträdelser av dennas bestämmelser om den inre marknaden (EGT C 188, 22.7.1995, s. 1). Kommissionen har därefter försökt se till att bestämmelser om lämpliga påföljder tas med i gemenskapsåtgärder, när så behövs.

Det har visat sig att medlemsstaternas påföljder inte alltid är tillräckliga för att uppnå fullständig åtlydnad av gemenskapsrätten. Alla medlemsstater har inte infört brottspåföljder för de allvarligaste överträdelserna av gemenskapens miljöskyddslagstiftning. Det finns fortfarande många exempel på grova brott mot gemenskapens miljöskyddslagstiftning där det saknas tillräckligt avskräckande och effektiva straff.

Gemenskapsrätten innehåller visserligen redan vissa bestämmelser som indirekt ålägger medlemsstaterna att införa påföljder i enlighet med artikel 10 i EG-fördraget, men det saknas för närvarande en gemenskapsbestämmelse som uttryckligen kräver att påföljder införs. Det råder således inte bara osäkerhet om medlemsstaternas skyldigheter i detta avseende, utan det saknas också miniminormer och ett gemenskapsrättsligt regelverk för miljöbrott.

I många fall kan endast brottspåföljder ha en tillräckligt avskräckande verkan. För det första är brottspåföljder en kraftfullare markering av ogillande från samhällets sida än administrativa påföljder eller civilrättsligt skadestånd. Brottspåföljder sänder ut ett tydligt budskap med betydligt större avskräckande verkan till lagöverträdare. Administrativa avgifter eller andra ekonomiska påföljder kan sakna avskräckande verkan om lagöverträdaren saknar tillgångar eller om denne tvärtom har en mycket stark ekonomisk ställning.

För det andra ger straffrättslig lagföring (och bistånd mellan medlemsstaterna) tillgång till kraftfullare verktyg än vad förvaltnings- och civilrätten kan erbjuda. Därmed ökas effektiviteten hos utredningarna. Vidare finns det starkare garantier för utredningens opartiskhet, eftersom andra myndigheter än de som beviljat exploaterings- eller utsläppstillstånd ansvarar för brottsutredningarna.

Det krävs därför miniminormer vad som skall utgöra brott mot gemenskapens miljöskyddslagstiftning. Målet, en bättre och mer enhetlig tillämpning av dessa normer i samtliga medlemsstater, kan bättre uppnås på gemenskapsnivå (artikel 5 andra stycket i EG-fördraget).

2. Rättslig grund

Europeiska rådet i Tammerfors den 15 och 16 oktober 1999 efterlyste insatser för att enas om gemensamma definitioner, grunder för åtal och påföljder, som i ett första skede bör koncentreras till ett begränsat antal sektorer med särskild betydelse, däribland miljöbrott.

Den 28 september 2000 enades rådet (rättsliga och inrikes frågor) om att sådana gemensamma bestämmelser om miljöbrott skulle införas. Den 7 juli 2000 [2] yttrade sig Europaparlamentet positivt över ett danskt initiativ om ett rambeslut om miljöbrott [3].

[2] EP-dokument A5-0178/2000.

[3] EGT C 39, 11.2.2000, s. 4.

Frågan om lämplig rättslig grund har diskuterats intensivt i rådets arbetsgrupp om materiell straffrätt och i den samordningskommitté som inrättats genom artikel 36 i EU-fördraget. Eftersom ämnet rör både miljöskydd och straffrättsligt samarbete, har frågan varit huruvida bestämmelserna i EG- eller EU-fördraget är tillämpliga.

Kommissionen är av den åsikten att gemensamma regler om miljöbrott kan och skall införas genom gemenskapslagstiftning (se det interna arbetsdokumentet av den 7 februari 2001 [4]). Detta gäller i synnerhet definitionen av vilka förorenande handlingar som skall vara belagda med brottspåföljder. Ämnet faller inom gemenskapens kompetensområde enligt artikel 175 i EG-fördraget, eftersom syftet är att skydda miljön. EU-fördraget ger i artiklarna 47 och 29 klart företräde åt gemenskapsrätten. Det finns därför inget utrymme för en rättsakt av det slag som avses i artikel 34 i EU-fördraget.

[4] SEK(2001) 227.

3. Kommentarer till de enskilda artiklarna

a) Syfte och tillämpningsområde (artiklarna 1 och 3)

Direktivet föreslås bara vara tillämpligt på handlingar som bryter mot gemenskapens miljöskyddslagstiftning eller mot bestämmelser som medlemsstaterna infört för att följa denna lagstiftning. Brottsrekvisiten skall alltså läsas mot bakgrund av motsvarande definitioner i befintlig gemenskapslagstiftning. Uttrycket "utsläpp av spilloljor" hänför sig till exempel till direktiv 75/439/EEG om omhändertagande av spilloljor. [5]

[5] EGT L 194, 25.7.1975, s. 23; svensk specialutgåva, område 15, volym 1, s. 229. Se särskilt artiklarna 1 och 4 i det direktivet.

Förslaget täcker inte alla verksamheter som regleras i gemenskapsrätten, utan bara betydande förorening som kan hänföras till fysiska eller juridiska personer. Direktivet omfattar till exempel inte föroreningar från diffusa källor, även om sådana utsläpp i stor utsträckning omfattas av gemenskapslagstiftning där det anges kvalitetsmål.

b) Brott (artikel 3)

Enligt proportionalitetsprincipen skall gemenskapen inte vidta någon åtgärd som går utöver vad som är nödvändigt för att uppnå målen i fördraget (artikel 5 tredje stycket i EG-fördraget). Därför omfattar förslaget bara förorenande handlingar som vanligen orsakar eller kan orsaka betydande försämring av eller väsentlig skada på miljön. När sådana handlingar begås uppsåtligen eller av grov oaktsamhet måste de anses som brottsliga.

Artikel 3 innehåller en uppräkning av överträdelser av gemenskapens miljölagstiftning eller av medlemsstaternas lagstiftning som införlivar dessa bestämmelser med de nationella rättsordningarna. Vi har bara tagit med överträdelser som skadar miljön allvarligt. Det faktum att sådana handlingar fortfarande begås i vissa delar av gemenskapen är en tydlig fingervisning om att befintliga påföljder inte alltid har en tillräckligt avskräckande verkan.

I rättsligt klargörande syfte innehåller bilagan till direktivet en uttömmande uppräkning av relevanta gemenskapsbestämmelser som förbjuder de handlingar som beskrivs i artikel 3. I samtliga dessa fall anser vi att brottspåföljder är nödvändiga för att uppnå en tillräcklig avskräckande verkan i hela gemenskapen. Alla ändringar av direktiven i bilagan kommer automatiskt att påverka det här direktivet. I framtida gemenskapslagstiftning kommer det i varje enskilt fall särskilt att anges i vilken utsträckning det behövs brottspåföljder.

En del av handlingarna i artikel 3 är förbjudna i sig genom olika gemenskapsbestämmelser, oavsett huruvida det finns tecken på en konkret skadlig påverkan på miljön i enskilt fall. Enligt gemenskapsrätten är sådana handlingar skadliga eller särskilt farliga för miljön. Därför bör de också anses som brottsliga, eftersom miljörisken ligger i själva handlingen, oberoende av eventuella skador.

Tillämpningen av gemenskapens miljöskyddslagstiftning, som i stor utsträckning utgör grunden för medlemsstaternas lagstiftning på området, är en mycket uppmärksammad fråga i hela gemenskapen. Av de områden där tillsyn sker på gemenskapsnivå är miljöområdet det där det sker flest överträdelser vid den praktiska tillämpningen. Kommissionen kommer vidare att utreda om det finns behov av att införa brottspåföljder för otillåtna hantering av radioaktiva ämnen. Denna fråga måste eventuellt behandlas enligt Fördraget om upprättandet av Europeiska atomenergigemenskapen.

c) Påföljder, medhjälp och anstiftan (artikel 4)

I överensstämmelse med proportionalitets- och subsidiaritetsprinciperna regleras inte lagföring eller straffprocessuella frågor i direktivet. Medlemsstaternas rättsvårdande myndigheter får avgöra om brotten i artikel 3 skall lagföras och likaså om påföljdseftergift kan beviljas i mindre allvarliga fall, där påverkan på miljön varit obetydlig.

Direktivet ålägger medlemsstaterna att införa effektiva, avskräckande och proportionerliga påföljder för fysiska personer som brutit mot gemenskapslagstiftningen på angivet sätt. Om miljöskyddet skall bli effektivt, är det viktigt att även införa påföljder för medverkan (medhjälp och anstiftan) till brotten i artikel 3. Medlemsstaterna måste föreskriva en möjlighet till fängelsestraff vid grova brott. De har dock ett utrymme för skönsmässig bedömning när det gäller att avgöra vad som är att anse som grovt brott.

Det är av avgörande betydelse för en effektiv tillämpning av gemenskapens miljöskyddslagstiftning att juridiska personer kan ställas till ansvar och att påföljder för juridiska personer införs i hela gemenskapen. För vissa medlemsstater är det dock svårt att införa brottspåföljder för juridiska personer utan att inkräkta på grundläggande principer i deras rättsordning. Därför får medlemsstaterna införa påföljder som inte är av straffrättslig natur, bara påföljderna är effektiva, proportionerliga och avskräckande. De får till exempel föreskriva administrativa avgifter, rättslig övervakning, rättsliga beslut om att avveckla verksamheten eller fråntagande av rätt till offentliga förmåner eller stöd.

4. Direktivets karaktär

Förslaget innehåller minimiregler för skydd av miljön genom strafflagstiftningen. Enligt artikel 176 i EG-fördraget får medlemsstaterna behålla eller införa strängare skyddsåtgärder. De får till exempel kriminalisera fler handlingar och införa andra påföljder. De får också förbjuda fysiska personer att bedriva verksamhet som kräver officiellt tillstånd eller godkännande eller att bilda, styra eller leda ett bolag eller annan association.

5. Eventuella ytterligare åtgärder enligt Fördraget om Europeiska unionen

Utöver bestämmelserna i detta direktiv måste kanske ytterligare åtgärder vidtas enligt EU-fördraget för att förbättra det rättsliga samarbetet. Med utgångspunkt i de pågående diskussionerna i rådet om Danmarks initiativ, kan man dessutom tänka sig att ett rambeslut antas enligt artikel 34.2 b i EU-fördraget. Ett sådant beslut skulle kunna omfatta domstols behörighet i brottmål, utlämning av brottslingar och samordning av lagföringsåtgärder.

Vad beträffar brottsrekvisiten skulle ett sådant rambeslut kunna hänvisa till det här gemenskapsdirektivet. Rambeslutet skulle särskilt kunna inriktas på organiserad brottslighet och terrorism, mot bakgrund av artikel 31 e i EU-fördraget och rådets och kommissionens handlingsplan för att på bästa sätt genomföra bestämmelserna i Amsterdamfördraget om upprättande av ett område med frihet, säkerhet och rättvisa från 1998. [6]

[6] EGT C 19, 23.1.1999, s. 1, punkt 46.

2001/0076 (COD)

Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV om skydd för miljön genom strafflagstiftning

EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 175.1 i detta,

med beaktande av kommissionens förslag [7],

[7] EGT C [...], [...], s. [...].

med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande [8],

[8] EGT C [...], [...], s. [...].

med beaktande av Regionkommitténs yttrande [9],

[9] EGT C [...], [...], s. [...].

i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget [10], och

[10] EGT C [...], [...], s. [...].

av följande skäl:

(1) Enligt artikel 174.2 i fördraget skall gemenskapens miljöpolitik syfta till en hög skyddsnivå.

(2) Gemenskapen är oroad över ökningen av miljöbrotten och effekterna av dessa, vilka allt oftare når utanför de staters gränser i vilka brotten begåtts. Dessa brott utgör ett hot mot miljön och bör därför bekämpas.

(3) Det bör införas effektiva, avskräckande och proportionerliga påföljder för handlingar som strider mot gemenskapslagstiftningen eller mot bestämmelser som medlemsstaterna antagit för att följa gemenskapslagstiftningen. Påföljder bör införas av samtliga medlemsstater.

(4) Det har visat sig att befintliga påföljder inte är tillräckliga för att uppnå fullständig åtlydnad av gemenskapsrätten. Åtlydnaden kan och bör förbättras genom införande av brottspåföljder, som är en kraftfullare markering av samhällets ogillande än administrativa påföljder eller civilrättsligt skadestånd.

(5) Gemensamma bestämmelser om brottspåföljder skulle göra det möjligt att inom och mellan medlemsstaterna använda effektivare utredningsmetoder och handräckningsformer än vid administrativt samarbete.

(6) Genom att i stället för administrativa myndigheter ge rättsvårdande myndigheter i uppgift att utdöma påföljder läggs ansvaret för att lagföra miljöbrott på myndigheter, vilka är oberoende av de myndigheter som beviljar exploaterings- och utsläppstillstånd.

(7) Ett effektivt miljöskydd kräver i synnerhet mer avskräckande påföljder för förorenande handlingar som normalt orsakar eller sannolikt kan orsaka betydande försämring av miljön.

(8) Sådana handlingar bör därför anses som brott i hela gemenskapen, om de begås uppsåtligen eller av grov oaktsamhet, och medföra brottspåföljder, däribland frihetsberövande vid grova brott.

(9) Om ett effektivt miljöskydd skall uppnås, bör medhjälp och anstiftan till sådana handlingar också anses som brott. Det gäller även underlåtenhet att handla, om det finns en rättslig skyldighet att handla. Underlåtenhet kan nämligen få samma följder som aktiva handlingar och bör därför medföra samma påföljder.

(10) Effektiva, avskräckande och proportionerliga påföljder bör också kunna utdömas för juridiska personer i hela gemenskapen, eftersom överträdelser av gemenskapsrätten ofta begås i juridiska personers intresse eller för deras vinning.

(11) Medlemsstaterna bör underrätta kommissionen om genomförandet av detta direktiv, så att kommissionen kan bedöma direktivets verkningar.

(12) Denna rättsakt respekterar de grundläggande rättigheter och iakttar de principer som erkänns såsom allmänna gemenskapsrättsliga principer, bland annat i Europeiska unionens stadga om grundläggande rättigheter.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1 - Syfte

Syftet med detta direktiv är att säkerställa en effektivare tillämpning av gemenskapens miljöskyddslagstiftning genom att i hela gemenskapen fastställa gemensamma miniminormer i hela gemenskapen för vad som skall utgöra miljöbrott.

Artikel 2 - Definitioner

I detta direktiv avses med

(a) juridisk person: varje rättssubjekt som har denna status enligt tillämplig nationell lagstiftning, med undantag för stater eller andra offentliga organ under utövning av offentliga maktbefogenheter samt offentliga internationella organisationer.

(b) handlingar: aktivt handlande och underlåtenhet att handla, om det finns en rättslig skyldighet att handla.

Artikel 3 - Brott

(1) Medlemsstaterna skall säkerställa att följande handlingar är straffbara, om handlingarna begås uppsåtligen eller av grov oaktsamhet och om de strider mot bestämmelser i den gemenskapslagstiftning till skydd för miljön som anges i bilagan eller mot bestämmelser som medlemsstaterna har antagit för att följa denna gemenskapslagstiftning:

(a) Utsläpp av kolväten, spilloljor eller avloppsslam i vatten.

(b) Utsläpp, emission eller tillförsel av ämnen i luft, mark eller vatten samt behandling, bortskaffande, lagring, transport, export eller import av farligt avfall.

(c) Dumpning av avfall i mark eller vatten, inbegripet vid drift av avfallsdeponier.

(d) Innehav, insamling, skadande, dödande av eller handel med fridlysta vilda djur eller växter eller delar av sådana.

(e) Betydande försämring av en skyddad livsmiljö.

(f) Handel med ämnen som bryter ned ozonskiktet.

(g) Drift av en anläggning där farlig verksamhet bedrivs eller där farliga ämnen eller beredningar lagras eller används.

Artikel 4 - Påföljder

Medlemsstaterna skall säkerställa att de brott som avses i artikel 3 samt medhjälp och anstiftan till sådana brott beläggs med effektiva, proportionerliga och avskräckande påföljder.

a) Medlemsstaterna skall föreskriva brottspåföljder för fysiska personer, inbegripet frihetsberövande vid grova brott.

b) Medlemsstaterna skall föreskriva följande påföljder för fysiska och juridiska personer: administrativa avgifter, fråntagande av rätt till offentliga förmåner eller stöd, tillfälligt eller permanent näringsförbud, rättslig övervakning och rättsliga beslut om att avveckla verksamheten.

Artikel 5 - Rapporteringsskyldighet

Medlemsstaterna skall underrätta kommissionen om genomförandet av detta direktiv genom en rapport vart tredje år. Kommissionen skall med utgångspunkt i dessa rapporter lämna en gemenskapsrapport till Europaparlamentet och rådet.

Artikel 6 - Införlivande

(1) Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den [1 september 2003] och skall genast underrätta kommissionen om detta.

(2) När en medlemsstat antar dessa bestämmelser skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda.

(3) Medlemsstaterna skall se till att till kommissionen överlämna texterna till de bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.

Artikel 7 - Ikraftträdande

Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.

Artikel 8 - Adressat

Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

Utfärdat i Bryssel den

På Europaparlamentets vägnar På rådets vägnar

Ordförande Ordförande

BILAGA Förteckning över gemenskapslagstiftning till skydd för miljön som det hänvisas till artikel 3 [11]

[11] Den lagstiftning det hänvisas till i det följande omfattar också alla ändringar som antagits till den 1 mars 2001.

Rådets direktiv 70/220/EEG av den 20 mars 1970 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om åtgärder mot luftförorening genom avgaser från motorfordon [12].

[12] EGT L 76, 6.4.1970, s. 1; svensk specialutgåva, område 15, volym 1, s. 122.

Rådets direktiv 72/306/EEG av den 2 augusti 1972 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om åtgärder mot utsläpp av föroreningar från dieselmotorer som används i fordon [13].

[13] EGT L 190, 20.8.1972, s. 1; svensk specialutgåva, område 13, volym 2, s. 142.

Rådets direktiv 75/439/EEG av den 16 juni 1975 om omhändertagande av spilloljor [14].

[14] EGT L 194, 25.7.1975, s. 23; svensk specialutgåva, område 15, volym 1, s. 229.

Rådets direktiv 75/442/EEG av den 15 juli 1975 om avfall [15].

[15] EGT L 194, 25.7.1975, s. 39; svensk specialutgåva, område 15, volym 1, s. 238.

Rådets direktiv 76/464/EEG av den 4 maj 1976 om förorening genom utsläpp av vissa farliga ämnen i gemenskapens vattenmiljö [16].

[16] EGT L 129, 18.5.1976, s. 23; svensk specialutgåva, område 15, volym 2, s. 46.

Rådets direktiv 76/769/EEG av den 27 juli 1976 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om begränsning av användning och utsläppande på marknaden av vissa farliga ämnen och preparat (beredningar) [17].

[17] EGT L 262, 27.9.1976, s. 201; svensk specialutgåva, område 13, volym 5, s. 229.

Rådets direktiv 77/537/EEG av den 28 juni 1977 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om åtgärder mot utsläpp av föroreningar från motorer som används i jordbruks- eller skogsbrukstraktorer med hjul [18].

[18] EGT L 220, 29.8.1977, s. 38; svensk specialutgåva, område 13, volym 7, s. 178.

Rådets direktiv 78/176/EEG av den 20 februari 1978 om avfall från titandioxidindustrin [19].

[19] EGT L 54, 25.2.1978, s. 19; svensk specialutgåva, område 15, volym 2, s. 79.

Rådets direktiv 79/117/EEG av den 21 december 1978 om förbud mot att växtskyddsprodukter som innehåller vissa verksamma ämnen släpps ut på marknaden och används [20].

[20] EGT L 33, 8.2.1979, s. 36; svensk specialutgåva, område 3, volym 15, s. 126.

Rådets direktiv 79/409/EEG av den 2 april 1979 om bevarande av vilda fåglar [21].

[21] EGT L 103, 25.4.1979, s. 1; svensk specialutgåva, område 15, volym 2, s. 161.

Rådets direktiv 80/68/EEG av den 17 december 1979 om skydd för grundvatten mot förorening genom vissa farliga ämnen [22].

[22] EGT L 20, 26.1.1980, s. 43; svensk specialutgåva, område 15, volym 2, s. 211.

Rådets förordning (EEG) nr 348/81 av den 20 januari 1981 om gemensamma regler för import av valprodukter [23].

[23] EGT L 39, 12.2.1981, s. 1; svensk specialutgåva, område 15, volym 3, s. 3.

Rådets direktiv 82/176/EEG av den 22 mars 1982 om gränsvärden och kvalitetsmål för kvicksilverutsläpp från klor-alkaliindustrin [24].

[24] EGT L 81, 27.3.1982, s. 29; svensk specialutgåva, område 15, volym 3, s. 211.

Rådets direktiv 83/129/EEG av den 28 mars 1983 om införsel i medlemsstaterna av skinn från vissa sälungar och produkter av sådana skinn [25].

[25] EGT L 91, 9.4.1983, s. 30; svensk specialutgåva, område 15, volym 4, s. 121.

Rådets direktiv 83/513/EEG av den 26 september 1983 om gränsvärden och kvalitetsmål för kadmiumutsläpp [26].

[26] EGT L 291, 24.10.1983, s. 1; svensk specialutgåva, område 15, volym 4, s. 140.

Rådets direktiv 84/156/EEG av den 8 mars 1984 om gränsvärden och kvalitetsmål för kvicksilverutsläpp från andra källor än klor-alkaliindustrin [27].

[27] EGT L 74, 17.3.1984, s. 49; svensk specialutgåva, område 15, volym 4, s. 183.

Rådets direktiv 84/360/EEG av den 28 juni 1984 om bekämpning av luftförorening från industrianläggningar [28].

[28] EGT L 188, 16.7.1984, s. 20; svensk specialutgåva, område 15, volym 4, s. 199.

Rådets direktiv 84/491/EEG av den 9 oktober 1984 om gränsvärden och kvalitetsmål för utsläpp av hexaklorcyklohexan [29].

[29] EGT L 274, 17.10.1984, s. 11; svensk specialutgåva, område 15, volym 6, s. 159.

Rådets direktiv 86/278/EEG av den 12 juni 1986 om skyddet för miljön, särskilt marken, när avloppsslam används i jordbruket [30].

[30] EGT L 181, 4.7.1986, s. 6; svensk specialutgåva, område 15, volym 7, s. 127.

Rådets direktiv 86/280/EEG av den 12 juni 1986 om gränsvärden och kvalitetsmål för utsläpp av vissa farliga ämnen som ingår i förteckning 1 i bilagan till direktiv 76/464/EEG [31].

[31] EGT L 181, 4.7.1986, s. 16; svensk specialutgåva, område 15, volym 7, s. 134.

Rådets direktiv 88/77/EEG av den 3 december 1987 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om åtgärder mot utsläpp av gasformiga föroreningar från dieselmotorer som används i fordon [32].

[32] EGT L 36, 9.2.1988, s. 33; svensk specialutgåva, område 15, volym 8, s. 36.

Rådets direktiv 88/609/EEG av den 24 november 1988 om begränsning av utsläpp till luften av vissa föroreningar från stora förbränningsanläggningar [33].

[33] EGT L 336, 7.12.1988, s. 1; svensk specialutgåva, område 15, volym 9, s. 27.

Rådets direktiv 89/369/EEG av den 8 juni 1989 om förhindrande av luftförorening från nya kommunala avfallsförbränningsanläggningar [34].

[34] EGT L 163, 14.6.1989, s. 32; svensk specialutgåva, område 15, volym 9, s. 61.

Rådets direktiv 89/429/EEG av den 21 juni 1989 om minskning av luftförorening från befintliga kommunala avfallsförbränningsanläggningar [35].

[35] EGT L 203, 15.7.1989, s. 50; svensk specialutgåva, område 15, volym 9, s. 81.

Rådets direktiv 90/219/EEG av den 23 april 1990 om innesluten användning av genetiskt modifierade mikroorganismer [36].

[36] EGT L 117, 8.5.1990, s. 1; svensk specialutgåva, område 15, volym 9, s. 198.

Rådets direktiv 90/220/EEG av den 23 april 1990 om avsiktlig utsättning av genetiskt modifierade organismer i miljön [37].

[37] EGT L 117, 8.5.1990, s. 15; svensk specialutgåva, område 15, volym 9, s. 212.

Rådets direktiv 91/271/EEG av den 21 maj 1991 om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse [38].

[38] EGT L 135, 30.5.1991, s. 40; svensk specialutgåva, område 15, volym 10, s. 93.

Rådets direktiv 91/689/EEG av den 12 december 1991 om farligt avfall [39].

[39] EGT L 377, 31.12.1991, s. 20; svensk specialutgåva, område 15, volym 10, s. 199.

Rådets direktiv 92/43/EEG av den 21 maj 1992 om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter [40].

[40] EGT L 206, 22.7.1992, s. 7; svensk specialutgåva, område 15, volym 11, s. 114.

Rådets direktiv 92/112/EEG av den 15 december 1992 om åtgärder för harmonisering av programmen för att minska och slutligen eliminera förorening genom avfall från titandioxidindustrin [41].

[41] EGT L 409, 31.12.1992, s. 11; svensk specialutgåva, område 15, volym 12, s. 32.

Rådets förordning (EEG) nr 259/93 av den 1 februari 1993 om övervakning och kontroll av avfallstransporter inom, till och från Europeiska gemenskapen [42].

[42] EGT L 30, 6.2.1993, s. 1; svensk specialutgåva, område 15, volym 12, s. 43.

Rådets direktiv 93/76/EEG av den 13 september 1993 om begränsning av koldioxidutsläpp genom en förbättring av energieffektiviteten (SAVE) [43].

[43] EGT L 237, 22.9.1993, s. 28; svensk specialutgåva, område 12, volym 2, s. 168.

Europaparlamentets och rådets direktiv 94/12/EG av den 23 mars 1994 om åtgärder mot luftförorening genom avgaser från motorfordon och om ändring av direktiv 70/220/EEG [44].

[44] EGT L 100, 19.4.1994, s. 42; svensk specialutgåva, område 13, volym 26, s. 44.

Europaparlamentets och rådets direktiv 94/63/EG av den 20 december 1993 om begränsning av utsläpp av flyktiga organiska ämnen (VOC) vid lagring av bensin och vid distribution av bensin från depåer till bensinstationer [45].

[45] EGT L 365, 31.12.1994, s. 24; svensk specialutgåva, område 12, volym 2, s. 196.

Rådets direktiv 94/67/EG av den 16 december 1994 om förbränning av farligt avfall [46].

[46] EGT L 365, 31.12.1994, s. 34; svensk specialutgåva, område 15, volym 14, s. 186.

Rådets direktiv 95/21/EG av den 19 juni 1995 om tillämpning av internationella normer för säkerhet på fartyg, förhindrande av förorening samt boende- och arbetsförhållanden ombord på fartyg som anlöper gemenskapens hamnar och framförs i medlemsstaternas territorialvatten (hamnstatskontroll) [47].

[47] EGT L 157, 7.7.1995, s. 1.

Rådets direktiv 96/59/EG av den 16 september 1996 om bortskaffande av polyklorerade bifenyler och polyklorerade terfenyler (PCB/PCT) [48].

[48] EGT L 243, 24.9.1996, s. 31.

Rådets direktiv 96/61/EG av den 24 september 1996 om samordnade åtgärder för att förebygga och begränsa föroreningar [49].

[49] EGT L 257, 10.10.1996, s. 26.

Rådets direktiv 96/82/EG av den 9 december 1996 om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga olyckshändelser där farliga ämnen ingår [50].

[50] EGT L 10, 14.1.1997, s. 13.

Europaparlamentets och rådets direktiv 97/68/EG av den 16 december 1997 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om åtgärder mot utsläpp av gas- och partikelformiga föroreningar från förbränningsmotorer som skall monteras i mobila maskiner som inte är avsedda att användas för transporter på väg [51].

[51] EGT L 59, 27.2.1998, s. 1.

Rådets förordning (EG) nr 338/97 av den 9 december 1996 om skyddet av arter av vilda djur och växter genom kontroll av handeln med dem [52].

[52] EGT L 61, 3.3.1997, s. 1.

Europaparlamentets och rådets direktiv 98/69/EG av den 13 oktober 1998 om åtgärder mot luftförorening genom avgaser från motorfordon och om ändring av rådets direktiv 70/220/EEG [53].

[53] EGT L 350, 28.12.1998, s. 1.

Europaparlamentets och rådets direktiv 98/70/EG av den 13 oktober 1998 om kvaliteten på bensin och dieselbränslen och om ändring av rådets direktiv 93/12/EEG [54].

[54] EGT L 350, 28.12.1998, s. 58.

Rådets direktiv 1999/13/EG av den 11 mars 1999 om begränsning av utsläpp av flyktiga organiska föreningar förorsakade av användning av organiska lösningsmedel i vissa verksamheter och anläggningar [55].

[55] EGT L 85, 29.3.1999, s. 1.

Rådets direktiv 1999/31/EG av den 26 april 1999 om deponering av avfall [56].

[56] EGT L 182, 16.7.1999, s. 1.

Rådets direktiv 1999/32/EG av den 26 april 1999 om att minska svavelhalten i vissa flytande bränslen och om ändring av direktiv 93/12/EEG [57].

[57] EGT L 121, 11.5.1999, s. 13.

Europaparlamentets och rådets direktiv 1999/96/EG av den 13 december 1999 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om åtgärder mot utsläpp av gas- och partikelformiga föroreningar från motorer med kompressionständning som används i fordon samt mot utsläpp av gasformiga föroreningar från motorer med gnisttändning drivna med naturgas eller motorgas (LPG) vilka används i fordon och om ändring av rådets direktiv 88/77/EE [58].

[58] EGT L 44, 16.2.2000, s. 1.

Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/53/EG av den 18 september 2000 om uttjänta fordon [59].

[59] EGT L 269, 21.10.2000, s. 34.

Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/59/EG av den 27 november 2000 om mottagningsanordningar i hamn för fartygsgenererat avfall och lastrester [60].

[60] EGT L 332, 28.12.2000, s. 81.

Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/60/EG av den 23 oktober 2000 om upprättande av en ram för gemenskapens åtgärder på vattenpolitikens område [61].

[61] EGT L 327, 22.12.2000, s. 1.

Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 2037/2000 av den 29 juni 2000 om ämnen som bryter ned ozonskiktet [62].