***** 
***** EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 25.07.1997 
KOM(97)417 slutlig 
RAPPORT TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET OM 
TILLÄMPNINGEN AV FÖRORDNING NR 1469/95 (SVARTA LISTAN) 
(framlagt av kommissionen) 

RAPPORT TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET OM 
TILLÄMPNINGEN AV FÖRORDNING NR 1469/95 (SVARTA LISTAN) 
1. Genom rådets förordning nr 1469/95 om åtgärder som skall vidtas gentemot vissa 
förmånstagare till transaktioner som finansieras av garantisektionen vid Europeiska 
utvecklings- och garantifonden för jordbruket1 införs ett system för identifiering och 
meddelanden. Medlemsstaterna skall vidta lämpliga förebyggande åtgärder 
gentemot aktörer som bedömts "uppvisa risk för opålitlighet" (skärpt kontroll, 
tillfällig indragning av utbetalningar, uteslutande), "svartlista" dessa aktörer och 
meddela detta till kommissionen, som i sin tur meddelar de övriga medlemsstaterna 
så att de kan kontrollera dessa aktörers verksamhet och "pålitlighet" på sina 
respektive territorier. 
I enlighet med artikel 7 skall kommissionen två år efter det att förordningen trätt i 
kraft överlämna en rapport om dess tillämpning och mot bakgrund av gjorda 
erfarenheter föreslå eventuella nödvändiga ändringar. 
2. Förordning nr 1469/95 trädde i kraft den 6 juli 1995. Föreskrifter för dess 
tillämpning fastställdes genom kommissionens förordning nr 745/96 av den 24 april 
19962. Denna förordning trädde i kraft den 28 april 1996 och började tillämpas den 
1 juli 1996. I förordningen anges bland annat identifierings- och 
meddelandesystemets tillämpningsområde närmare, genom att en tröskel på 100 000 
ecu införs. På grund av detta har identifierings- och meddelandesystemet i praktiken 
endast kunnat tillämpas sedan ett år tillbaka. 
3. För att systemet skulle kunna tillämpas konkret krävdes vissa praktiska åtgärder: 
- Enligt artikel 5.1 i förordning nr 745/96 skall varje medlemsstat utse en enda 
behörig myndighet för att utfärda och ta emot meddelandena inom systemet för 
identifiering och meddelanden. Den 1.8.1996 hade samtliga medlemsstater 
meddelat namn på den behöriga myndighet som deltar i meddelandesystemet. 
- I artikel 5.2 nämns vilka uppgifter som skall ingå i meddelandet till 
kommissionen. Där föreskrivs också att kommissionen skall komma överens med 
medlemsstaterna om ett standardformulär som de behöriga myndigheterna skall 
använda för meddelandena. Efter den överenskommelse med medlemsstaterna 
1 EGT nr L 145, 29.6.1995, s. I. 
2 EGT nr L 102,25.4.1996, s. 15. 
som träffades på sammanträdet för "Arbetsgruppen för oegentligheter och 
Ömsesidigt bistånd" den 26 juni 1996 antogs detta standardformulär (version A 
för den ursprungliga meddelandet från en medlemsstat och version B för de andra 
medlemsstaternas synpunkter) slutgiltigt genom kommissionens beslut den 
4.12.19963 
- I artikel 10.2 föreskrivs att medlemsstaterna före den 1 oktober 1996 skall 
meddela kommissionen om de ytterligare nationella bestämmelser som har 
antagits. Den 30 juni 1997 hade, trots flera uttryckliga uppmaningar från 
kommissionens sida, endast sex medlemsstater4 meddelat kommissionen sina 
ytterligare nationella bestämmelser. 
- I artikel 11.4 föreskrivs att kommissionen skall offentliggöra ett meddelande om 
genomförandet av identifierings- och meddelandesystemet i Europeiska 
gemenskapernas officiella tidning. Detta meddelande, som bland annat innehåller 
en förteckning över de behöriga myndigheter i medlemsstaterna som deltar i 
systemet, offentliggjordes den 5 december 19965. 
4. Den 30 juni 1997 hade endast fyra meddelanden från tre medlemsstater6 om 
svartlistning av en ekonomisk aktör inkommit till kommissionen. Tre av 
meddelandena gällde exportbidrag inom marknaden för nötkött, det fjärde 
exportbidrag inom marknaden för griskött. I samtliga fall hade skärpta kontroller 
gjorts, i ett av fallen tillsammans med tillfällig indragning av utbetalningar. Endast 
en minoritet av medlemsstaterna reagerade på meddelandena och meddelade att inga 
åtgärder beträffande dessa aktörer behövde vidtas på deras territorium. 
5. Det begränsade antalet meddelanden kan - delvis - förklaras genom att samtliga 
förutsättningar för att systemet verkligen skulle kunna genomföras 
(tillämpningsåtgärder med närmare definitioner av vissa nyckeldrag, utnämning av 
behöriga myndigheter och nationella åtgärder för införlivande, enighet om de 
formulär som skall användas) fanns tillstädes först långt efter det att 
grundförordningen trätt i kraft. Dessutom visade diskussioner med 
medlemsstatemas företrädare inom ramen för arbetsgruppen för oegentligheter och 
Ömsesidigt bistånd på vissa svårigheter inom medlemsstaterna att ta till sig systemet. 
Inom en relativt nära framtid kommer dock ett helt datoriserat meddelandesystem att 
finnas tillgängligt (genom nätet AFIS7), vilket bör underlätta systemets tekniska 
sida. 
Icke desto mindre hade medlemsstaterna tillräckligt med tid på sig för att meddela 
oegentligheter och vidtagna åtgärder med tillämpning av förordning nr 1469/95. 
3 Dok. C(96) 3593 
4 Tyskland, Österrike, Finland, Italien, Förenade kungariket, Sverige. 
5 EGT nr C 366, 5.12.1996, s. 11. 
6 Frankrike, Nederländerna, Förenade kungariket 
7 Antifraud Information System 
2 
Man bör komma ihåg att alla meddelanden skall utfärdas "så snart som möjligt" 
efter den första upptäckten, dvs. "den första skriftliga utvärderingen, även om den är 
intern, från en behörig administrativ eller rättslig myndighet" (artikel 1.1 i 
förordning nr 1469/95 och artikel 5.3 i förordning nr 745/96). Om denna första 
provisoriska utvärdering under det administrativa eller rättsliga förfarandet visar sig 
vara ogrundad, kan den dras tillbaka (artikel 1.2 i förordning nr 745/96). 
Om man jämför med den information kommissionen besitter från medlemsstaternas 
meddelanden i enlighet med artikel 3 i förordning nr 595/918 för 1996 och resultaten 
av de undersökningar som gjorts av kommissionen (UCLAF)9 i samarbete med 
medlemsstaterna borde fler aktörer ha svartlistats. Enbart för 1996, och enbart inom 
exportbidragsområdet (ett av de tre områden som täcks av förordning nr 1469/95), 
har medlemsstaterna i enlighet med artikel 3 i förordning nr 595/91 meddelat 72 
oegentligheter som var och en10 omfattar mer än tröskelbeloppet 100 000 ecu. 
Kommissionen (UCLAF) kommer att tillsammans med medlemsstaterna undersöka 
varför inte fler fall har meddelats inom ramen för förordning nr 1469/95. Man 
kommer också att undersöka vilket förfarande som skall följas vad gäller fall under 
behandling av generalsekretariatet/UCLAF som skulle kunna uppfylla villkoren för 
förordning nr 1469/95. 
Slutsats 
Det begränsade antal meddelanden som inkommit till kommissionen räcker inte till 
för en fördjupad utvärdering av identifierings- och meddelandesystemet. Då 
initialproblemen med igångsättningen av systemet nu bör vara ur vägen, kommer 
kommissionen att noga kontrollera hur förordning nr 1469/95 tillämpas i 
medlemsstaterna, både på området för åtgärder som vidtas gentemot aktörer som 
bedöms vara opålitliga och vad gäller meddelanden under de kommande 12 
månaderna. Därefter kommer man att lägga fram en ny rapport för 
Europaparlamentet och rådet, med en utvärdering av behovet av eventuella 
ändringar av förordningen. 
8 EGT nr L 67, 14.3.1991, s. 11. 
9 Enheten för samordning av bedrägeribekämpningen 
10 I artikel 2.1 i förordning nr 745/96 avses de sammanlagda oegentligheter som begåtts av en och 
samma aktör under ett år. 
ISSN 1024-4506 
KOM(97) 417 slutlig 
DOKUMENT 
SV 01 06 09 
Katalognummer : CB-CO-97-422-SV-C 
ISBN 92-78-23728-0 
Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer 
1,-2985 Luxemburg 
^