RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET om kvicksilver från klor-alkaliindustrin

1. Inledning

1.1. Bakgrund

1.1.1. Kvicksilverbaserad klor-alkaliframställning inom EU och kandidatländerna

1.1.2. Kvicksilverproduktion och användning

2. Rättsliga frågor

2.1. Direktivet om samordnade åtgärder för att förebygga och begränsa föroreningar (IPPC-direktivet)

2.2. Relevant gemenskapslagstiftning om vatten

2.3. Relevant gemenskapslagstiftning om avfall

2.3.1. Kvicksilver från avvecklade klor-alkalianläggningar

2.4. Relevant gemenskapslagstiftning om yrkeshygien

2.5. Rotterdam-konventionen om tillämpningen av PIC-förfarandet

2.6. Oslo-Paris-konventionen (OSPAR)

3. Konsekvenserna av avvecklingen av kvicksilverceller

3.1. Återanvändning

3.2. Mellanlagring

3.3. Slutlig förvaring

4. Ett globalt perspektiv

4.1. Kvicksilverstrategier i Nordamerika

4.2. Internationella initiativ

5. Slutsats 16BILAGA I: Klor-alkalianläggningar som använder kvicksilvercellprocessen samt klorframställnings kapaciteterna i Europeiska unionen, EFTA och kandidatländerna 2001

1. Inledning

I slutsatserna från rådets möte (miljö) den 7 juni 2001 uppmanas kommissionen att "klargöra rättsläget vad gäller omställningen av klor-alkaliindustrin, fastställa möjliga konsekvenser, för alla berörda parter, av användningen av kvicksilver och rapportera till rådet, helst senast i slutet av 2001, om det eventuella behovet av en samordnad aktion inom EU och kandidatländerna".

1.1. Bakgrund

I klor-alkaliindustrin framställs klor och alkali genom elektrolys av en saltlösning. De huvudtekniker som används vid klor-alkaliframställningen är kvicksilver-, diafragma- (asbest) och membrancellelektrolys. Dessa tekniker undersöktes som en del av informationsutbytet om bästa tillgängliga teknik (BAT) som genomfördes enligt IPPC-direktivet [1] av Europeiska ICCP-byrån [2]. Resultaten av informationsutbytet dokumenterades i BAT-referensdokumentet om klor-alkaliframställning [3]. De identifierade den bästa tillgängliga produktionstekniken och lyfte också fram den betydelse som restkvicksilver från denna industrisektor har på miljön, i det fall då all kvicksilvercellteknik ersätts.

[1] Se avsnitt 2.1, direktivet om samordnade åtgärder för att förebygga och begränsa föroreningar (IPPC-direktivet).

[2] Europeiska IPPC-byrån är en del av GFC:s institut för tekniska framtidsstudier i Sevilla.

[3] Referensdokument om bästa tillgängliga teknik i klor-alkaliindustrin (oktober 2000) som antogs av kommissionen i december 2001 (offentligt tillgängligt på Internet på http://eippcb.jrc.es).

Kvicksilver- och diafragmacellprocesserna härstammar båda från slutet av 1800-talet medan membrancellprocessen utvecklades under 1970-talet. Den geografiska spridningen för klor-alkaliprocesserna i världen skiljer sig märkbart åt, med en övervikt för kvicksilvercellprocessen i Västeuropa (54 procent av klorkapaciteten 2001) och för diafragmacellprocessen i Centraleuropa, Östeuropa och USA. I Japan dominerar membrancellprocessen helt.

I kvicksilvercellprocessen utgörs katoden av flytande kvicksilver. Kvicksilverceller inom Europeiska unionen innehåller för närvarande ungefär 10 000-12 000 ton kvicksilver. Ytterligare 3 000 ton finns i anläggningar, byggnader och avfall. Den totala mängden kvicksilver som skall avvecklas uppgår till ungefär 12 000-15 000 ton. Ytterligare cirka 2 000 ton kvicksilver förväntas komma från kvicksilverbaserade klor-alkalianläggningar inom EFTA och kandidatländerna.

Kvicksilvercellprocessen inom den europeiska klor-alkaliindustrin kommer successivt att avvecklas under de kommande åren när äldre anläggningar närmar sig slutet av sin ekonomiska livslängd och/eller då tillståndet för dem skall uppdateras enligt kraven i IPPC-direktivet. Den exakta tidtabellen för denna avveckling beror på hur behöriga myndigheter i medlemsstaterna tolkar och genomför IPPC-direktivet och om den rekommenderade avvecklingen av kvicksilverceller genomförs eller inte.

1.1.1. Kvicksilverbaserad klor-alkaliframställning inom EU och kandidatländerna

Inom Europeiska unionen saknar Danmark och Luxemburg klor-alkaliframställning och Österrike och Irland har ingen kvicksilverbaserad klor-alkaliframställning. Därmed återstår elva medlemsstater som påverkas av avvecklingen av kvicksilverceller. Klor-alkaliindustrin sysselsätter omkring 40 000 människor i Västeuropa och den totala omställningskostnaden uppskattades 2001 till 3 100 miljoner euro, baserat på siffror från Euro Chlor.

När det gäller kandidatländerna har Tjeckien, Ungern, Polen, Rumänien och Slovakien kvicksilvercellbaserade klor-alkalianläggningar. Dessa fem kandidatländer kommer också att påverkas av avvecklingen av kvicksilverceller.

En detaljerad beskrivning av situationen för de kvicksilverbaserade klor-alkalianläggningarna och klorframställningskapaciteterna i Europa 2001 finns i bilaga 1.

Under de senaste femton åren har åtminstone 34 anläggningar i Nederländerna, Tyskland, Förenade Kungariket, Finland, Frankrike, Sverige, Norge, Italien, Portugal, Belgien, Spanien, Österrike och Danmark stängt hela eller delar av sin produktion där kvicksilvercellprocess används. Alla avvecklade anläggningar har återanvänt restkvicksilvret i andra återstående kvicksilverbaserade klor-alkalianläggningar för att ersätta det kvicksilver som släppts ut till luften, vattnet, via produkter och avfall under drift, och/eller har sålt det på den öppna kvicksilvermarknaden.

1.1.2. Kvicksilverproduktion och användning

Kvicksilverbrytningen i världen är för närvarande begränsad till omkring tio länder, där de största mängderna kommer från Spanien och Kirgizistan. Den genomsnittliga produktionen av kvicksilver under de senaste tio åren uppskattas till 2 500 ton per år men världsproduktionsvärdena är mycket osäkra. Den årliga brytningen av kvicksilver i världen minskar och uppskattades [4] till 1 630 ton 1999 och 1 640 ton 2000.

[4] U.S. Geological Survey, Minerals Yearbook 2000.

Den enda europeiska kvicksilvergruvan - den största i världen - ligger i Almadén i Spanien, sydväst om Madrid, och ägs av Minas de Almadén y Arrayanes SA - MAYASA. Gruvan erhåller stöd i form av "subventioner för delverksamheter" från spanska staten. Ett åtagande om att minska gruvdriften är knutet till subventionerna. 1995 utbetalades 5,222 miljoner euro [5] till holdingbolaget MAYASA, vilket omfattar Almadén-gruvan. 1999 var omkring 100 personer direkt sysselsatta i företagets gruvavdelning.

[5] Slutrapport från EUPHEMET (augusti 2000), finansierad av GD Forskning, kontrakt nr ENV4-CT97-0614.

De direkta utsläppen av kvicksilver till luften från Almadén-gruvan uppskattades till omkring fyra ton [6] 1995 från en produktion av 1 500 ton kvicksilver [7].

[6] Uppgifter från Ferrara et al. (1998) som presenterades vid den sjätte internationella konferensen om kvicksilver som en global förorening i Minamata, Japan, i oktober 2001 av L. Hylander, Evolutionsbiologiskt centrum, Uppsala universitet, Sverige.

[7] Enligt BREF-dokumentet( om icke-järnmetaller är utsläppet av kvicksilver från primär kvicksilverproduktion mellan 5-10 (på vintern) och 10-20 (på sommaren) kg per ton producerat kvicksilver. Detta skulle innebära att mellan 7,5 och 30 ton kvicksilver släpptes ut från Almadén-gruvan 1995.

Kvicksilver återvinns, förutom från gruvdrift, även exempelvis under framställning av andra icke-järnmetaller, i huvudsak koppar, zink och bly, från återvinningen av dentalt amalgam och från silveroxidbatterier samt från rening av naturgas. Det finns ingen tillgänglig detaljerad information om framställningen av kvicksilver från återvinning i Europa. Det finns dock en zinkframställningsanläggning i Finland, i vilken normalt 50-70 ton kvicksilver framställs per år som en biprodukt (50 ton [8] 1999). I Nederländerna produceras cirka tio ton [9] per år vid behandling av naturgas.

[8] Information från M. Himmi, Outokumpu, Finland, till Europeiska IPPC-byrån i Sevilla, Spanien.

[9] Slutrapport från EUPHEMET (augusti 2000), finansierad av GD Forskning, kontrakt nr ENV4-CT97-0614.

Kvicksilveranvändningen i Västeuropa och Nordamerika har minskat på grund av omfattande begränsningar av användningen av produkter som innehåller kvicksilver. Klor-alkaliindustrin kommer också gradvis att upphöra att vara en av huvudanvändarna. Samtidigt har tillgången på sekundärt och återvunnet kvicksilver ökat på grund av miljölagstiftningen. Detta innebär att de mest utvecklade länderna är nettoexportörer av kvicksilver och har lett till stadigt sjunkande kvicksilverpriser. Marknadspriset sedan 1990 har varit mycket lågt: priserna 1997-1999 låg runt fyra euro per kilo kvicksilver.

Överskottet av kvicksilver på marknaden håller kvicksilverpriset nere, vilket kan stimulera ytterligare användning och öka efterfrågan på global nivå, särskilt utanför OECD. Kvicksilver exporteras till utvecklingsländer för återanvändning vid prospektering av guld, vid tillverkning av kosmetika, färg och pesticider, utöver den användning som även förekommer i OECD-länderna, såsom i mätanordningar och elektriska anordningar. I detta avseende måste fullständig hänsyn tas till effekterna av europeiska företags fortsatta export av kvicksilver till utvecklingsländer, där användningen av kvicksilvret kan orsaka föroreningar och inverka negativt på människors hälsa. Vidare finns en risk för att en betydande andel av kvicksilvret kunna komma tillbaka till Europa som långväga gränsöverskridande luftföroreningar.

2. Rättsliga frågor

De rättsliga instrumenten beträffande omställningen till kvicksilverfri teknik i klor-alkaliindustrin och hanteringen av kvicksilver omfattar IPPC-direktivet, gemenskapslagstiftningen om vatten, avfall och yrkeshygien, Rotterdamkonventionen och OSPAR-beslut 90/3.

2.1. Direktivet om samordnade åtgärder för att förebygga och begränsa föroreningar (IPPC-direktivet) [10]

[10] Rådets direktiv 96/61/EG om samordnade åtgärder för att förebygga och begränsa föroreningar.

Klor-alkaliindustrin omfattas av IPPC-direktivet. I artikel 9.3 och 9.4 krävs att anläggningar har tillståndsvillkor som bygger på bästa tillgängliga teknik (BAT). Kvicksilvercellprocessen anses inte vara bästa tillgängliga teknik för klor-alkalisektorn [11]. I direktivet anges i artikel 5 att befintliga anläggningar, dvs. anläggningar som togs i drift innan den 30 oktober 1999, skall drivas i överensstämmelse med kraven i direktivet senast den 30 oktober 2007.

[11] Referensdokument om bästa tillgängliga teknik i klor-alkaliindustrin (oktober 2000) som antogs av kommissionen i december 2001 (offentligt tillgängligt på Internet på http://eippcb.jrc.es).

Enligt artikel 9.4 skall den behöriga myndigheten då tillståndsvillkoren, som skall bygga på bästa tillgängliga teknik, fastställs för den enskilda anläggningen, ta hänsyn till den aktuella anläggningens tekniska egenskaper och geografiska belägenhet samt de lokala miljöförhållandena. Det är därför den lokala behöriga myndigheten som fattar beslut om de särskilda tillståndsvillkoren.

2.2. Relevant gemenskapslagstiftning om vatten

På grundval av direktiv 76/464/EEG om förorening genom utsläpp av vissa farliga ämnen i gemenskapens vattenmiljö antog rådet särdirektiv 82/176/EEG om gränsvärden och kvalitetsmål för kvicksilverutsläpp från klor-alkaliindustrin, i vilket gränsvärden för utsläpp och kvalitetsmål för kvicksilverutsläpp från klor-alkaliindustrin föreskrivs. Som ett resultat av genomförandet av detta direktiv vid sidan av direktiv 84/156/EEG om gränsvärden och kvalitetsmål för kvicksilverutsläpp från andra källor än klor-alkaliindustrin, har kvicksilverföroreningarna i vattenmiljön minskat betydligt.

I enlighet med direktiv 2000/60/EG om upprättandet av en ram för gemenskapens åtgärder på vattenpolitikens område fastställdes nyligen att kvicksilver är ett "prioriterat farligt ämne". Detta innebär att åtgärder kommer att läggas fram för att stegvis eliminera utsläpp eller spill av kvicksilver inom 20 år efter det att dessa åtgärder har antagits. I direktivet krävs därför en granskning av ovan nämnda direktiv 82/176/EEG senast i slutet av 2003 för att uppnå den stegvisa elimineringen av utsläpp.

2.3. Relevant gemenskapslagstiftning om avfall

Enligt ramdirektivet om avfall [12] i dess lydelse efter ändringar, definieras avfall som "varje föremål, ämne eller substans [...] som innehavaren gör sig av med eller avser eller är skyldig att göra sig av med" [13].

[12] Rådets direktiv 75/442/EEG om avfall, senast ändrat genom rådets direktiv 91/156/EEG av den 18 mars 1991 och kommissionens beslut 96/350/EG av den 24 maj 1996.

[13] Artikel 1a i direktivet hänför sig till ämnen eller substanser "som ingår i de kategorier som anges i bilaga 1". Det är viktigt att observera att förteckningen i bilaga 1 är ofullständig, på grund av att kategori Q16 hänför sig till "Samtliga material, ämnen och produkter som inte omfattas av någon av ovanstående kategorier". Därför är definitionen av "avfall" öppen i det avseendet att den omfattar varje substans eller föremål som innehavaren gör sig av med eller avser eller är skyldig att göra sig av med.

Skillnaden mellan avfall och produkt är ett rättsligt särskiljande som är utformat för att fastställa en lämplig balans mellan handelsfrihet och ansvarsfull miljövård när det gäller avfall. Domstolen har vid upprepade tillfällen uppmanats att tolka avfallsdefinitionen och har utvecklat ett antal huvudkriterier som hjälpmedel för att fastställa förekomsten av avfall i praktiken. Domstolen har vid ett flertal tillfällen också bekräftat att definitionen inte bör tolkas restriktivt då det i artikel 174.2 i EG-fördraget bekräftas att gemenskapens miljöpolitik skall syfta till en hög skyddsnivå och särskilt skall bygga på försiktighetsprincipen och på principen att förebyggande åtgärder bör vidtas [14]. Domstolen har dessutom uttryckligen angivit att det är utan betydelse för den rättsliga definitionen av avfall om ett ämne eller ett föremål kan ha ett kommersiellt värde eller är återanvändbar ut ekonomisk synvinkel [15].

[14] Se punkterna 39-40 i EG-domstolens dom i mål C-418-419/97, ARCO Chemie Nederland Ltd, REG 2000, s. I-4475.

[15] Mål C-359/88, Zanetti, Rec. 1990, s. I-1509.

Domstolen har också betonat att termen "göra sig av med" måste tolkas mot bakgrund av målet i ramdirektivet om avfall och påpekar att det i detta avseende i det tredje övervägandet preciseras att "[a]lla bestämmelser om [slutligt omhändertagande] av avfall måste främst syfta till att skydda människors hälsa och miljön mot skadliga effekter som uppkommer i samband med insamling, transport, behandling, förvaring och deponering av avfall" [16].

[16] Mål C-418-419/97, ARCO Chemie Nederland Ltd (supra), punkt 38 i domen.

Om det saknas gemenskapsbestämmelser står det medlemsstaterna fritt att välja bevismedel för att fastställa att ett omhändertagande sker, under förutsättning att gemenskapslagstiftningens effektivitet därmed inte undergrävs. Domstolen har ansett att effektiviteten av artikel 174 i EG-fördraget och av ramdirektivet för avfall skulle undergrävas om bevismedel används som skulle få till följd att direktivets tillämpningsområde begränsades och att ämnen, substanser och produkter som motsvarar definitionen av begreppet "avfall" i den mening som avses i direktivet inte skulle omfattas [17].

[17] Mål C-418-419/97, ARCO Chemie Nederland Ltd (supra), punkt 42 i domen.

Vidare har domstolen även identifierat ett antal andra kriterier för att bedöma närvaron av avfall, i huvudsak behandlat i samband med restprodukter [18]. EG-domstolen har också klargjort att då särskilda försiktighetsåtgärder måste vidtas när en restprodukt används, på grund av att dess sammansättning utgör en fara för miljön, kan detta tas som ett bevis på omhändertagande [19].

[18] Se särskilt punkterna 44-97 i dom i mål C-418/97, ARCO Chemie Nederland Ltd (supra), och dom av den 18 april 2002 i mål C-9/00, Palin Granit Oy (ännu inte rapporterad).

[19] Domstolen mål C-418 och 419/97, (ARCO), punkterna 86 och 87.

Tillämpningen av avfallsdefinitionen leder till ett antal konsekvenser. Då ett material anses vara avfall omfattas det inte endast av kraven och kontrollerna som finns i gemenskapens grundläggande ramregelverk som gäller avfall, nämligen ramdirektivet om avfall, direktivet om farligt avfall [20] samt förordningen om avfallstransporter [21], som genomför Basel-konventionen inom EU, däribland dess bestämmelser om förbud av export av farligt avfall till länder som inte tillhör OECD. Det omfattas även av ett antal av gemenskapens särskilda rättsliga instrument som rör särskilda behandlingsverksamheter [22] och avfallsströmmar [23].

[20] Direktiv 91/689/EEG av den 12 december 1991 om farligt avfall.

[21] Rådets förordning (EEG) nr 259/93 av den 1 februari 1993 om övervakning och kontroll av avfallstransporter inom, till och från Europeiska gemenskapen.

[22] Framförallt direktiv 99/31/EG av den 26 april 1999 om deponering av avfall och direktiv 2000/76/EG av den 4 december 2000 om förbränning av avfall.

[23] Framförallt direktiv 75/439/EEG av den 16 juni 1975 om omhändertagande av spilloljor (med ändringar), direktiv 94/62/EG av den 20 december 1994 om förpackningar och förpackningsavfall, direktiv 2000/53/EG av den 21 oktober 2000 om uttjänta fordon.

2.3.1. Kvicksilver från avvecklade klor-alkalianläggningar

Kvicksilver fås från avvecklade celler och vid behandling av utrustning och avfall som innehåller kvicksilver. Detta kvicksilver är rent och av en liknande kvalitet som den som säljs på den öppna marknaden.

Med hänsyn till definitionen av avfall i ramdirektivet om avfall 75/442/EEG och tillgänglig rättspraxis, kan rent kvicksilver som sugits bort ur kasserade elektrolysceller för försäljning på den öppna marknaden inte förutsättas vara avfall. Detta beror på om ägaren till de avvecklade anläggningarna i själva verket gör sig av med eller avser eller är skyldig att göra sig av med kvicksilvret enligt nationell lagstiftning. Detta måste bestämmas från fall till fall beroende på de enskilda omständigheterna.

Kravet i IPPC-direktivet 96/61/EG om att avveckla kvicksilvercellprocessen inom klor-alkaliindustrin anses inte tillräckligt för att göra det allmänna antagandet om, i det fall då en klor-alkalianläggning skall avvecklas, att man kommer att göra sig av med, eller avser att göra sig av med det eliminerade kvicksilvret eller att det finns en skyldighet att göra sig av med det rena kvicksilvret. Man kan därför inte dra slutsatsen eller anta att rent kvicksilver som sugits bort ur kasserade elektrolysceller i avvecklade klor-alkalianläggningar är avfall enligt gemenskapslagstiftningen om avfall.

Mot denna bakgrund regleras inte det eliminerade kvicksilvret automatiskt genom gemenskapslagstiftningen om avfall eller genom kraven i Basel-konventionen. Detta innebär att det inte finns några särskilda villkor för behandlingen av kvicksilver eller några krav när det gäller handeln inom och utanför EU.

2.4. Relevant gemenskapslagstiftning om yrkeshygien

Vid kvicksilverhantering skall hänsyn tas till rådets direktiv 98/24/EG om skydd av arbetstagares hälsa och säkerhet mot risker som har samband med kemiska agenser i arbetet. I detta direktiv fastställs minimikrav för skydd av arbetstagare liksom möjligheten att fastställa ett yrkeshygieniskt gränsvärde och biologiskt gränsvärde för kvicksilver.

EU:s Vetenskapliga kommitté om yrkeshygieniska gränsvärden för kemiska agens (SCOEL) har nyligen antagit en rekommendation om yrkeshygieniska gränsvärden för elementärt kvicksilver och oorganiska tvåvärda kvicksilverföreningar (SCOEL/SUM/84 slutlig). Efter externa samråd om rekommendationen kan kommissionen föreslå ett europeiskt yrkeshygieniskt gränsvärde för kvicksilver.

2.5. Rotterdamkonventionen om tillämpningen av PIC-förfarandet

Rotterdamkonventionen, om förfarandet med förhandsgodkännande sedan information lämnats för vissa farliga kemikalier och bekämpningsmedel i internationell handel (PIC-förfarandet), ingicks 1998. Den undertecknades av Europeiska gemenskapen den 11 september 1998. Konventionen träder i kraft på den nittionde dagen efter det att det femtionde ratifikations-, godtagande-, godkännande- eller anslutningsinstrumentet deponerats [24].

[24] I juli 2002 hade tretton parter ratificerat konventionen.

Konventionen bygger på principen att kemikalier som är förbjudna eller underkastade stränga restriktioner och som återfinns i bilaga 3 till konventionen bara får exporteras med den importerande partens förhandsgodkännande sedan information lämnats (Prior Informed Consent, nedan förkortat PIC). Genom konventionen inrättas ett förfarande för att inkludera ytterligare substanser, under förutsättning att vissa kriterier är uppfyllda.

Kommissionen har lagt fram ett förslag till rådets förordning om export och import av farliga kemikalier [25] för att tillämpa bestämmelserna i konventionen inom gemenskapen. Den föreslagna förordningen skulle genomföra konventionen och ersätta rådets förordning (EEG) nr 2455/92. Kemikalierna, för vilka en exportanmälan skall ske och de som är PIC-anmälningspliktiga samt omfattas av ett internationellt PIC-förfarande, finns angivna i bilaga 1 till den föreslagna förordningen.

[25] Förslag till rådets förordning om export och import av farliga kemikalier - KOM(2001) 803 slutlig.

Metalliskt kvicksilver är för närvarande inte upptaget, varken i förteckningen i bilaga 1, den föreslagna förordningen eller i bilaga 3 till konventionen. Metalliskt kvicksilver förefaller dock uppfylla kriterierna för upptagande och det bör vara möjligt att lägga till metalliskt kvicksilver både i bilaga 1 till den nya förordningen och i bilaga 3 till konventionen.

2.6. Oslo-Paris-konventionen (OSPAR)

Europeiska gemenskapen är en avtalsslutande part för OSPAR-konventionen för skydd av den marina miljön i Nordostatlanten.

I OSPAR-beslut 90/3 av den 14 juni 1990 rekommenderas att befintliga klor-alkalianläggningar med kvicksilverceller bör avvecklas så snart det är praktiskt möjligt med målet att de skall var helt avvecklade till 2010. Rekommendationen i beslut 90/3 om avvecklingen av kvicksilverceller sågs över 1999-2001 men inga ändringar gjordes.

Rådet har inte formellt godkänt OSPAR-beslut 90/3. Gemenskapen har därför ingen skyldighet att handla i överensstämmelse med beslutet.

3. Konsekvenserna av avvecklingen av kvicksilverceller

Avvecklingen av kvicksilvercellprocessen i den europeiska klor-alkaliindustrin har redan startat och kommer att fortsätta i minst tio år. Den exakta tidtabellen för denna successiva avveckling beror på hur behöriga myndigheter i medlemsstaterna tolkar och genomför IPPC-direktivet och om den rekommenderade avvecklingen av kvicksilverceller till 2010 i OSPAR-beslut 90/3 följs. Vissa medlemsstater verkar vara inställda på en tidig avveckling av kvicksilverceller medan andra ännu inte har tillkännagett det troligaste tillvägagångssättet.

Avvecklingen av kvicksilverbaserade klor-alkalianläggningar utgör i princip ett steg framåt för miljön. Det kommer att leda till en betydande minskning av kvicksilverutsläppen och energiförbrukningen i denna industrisektor. Avvecklingen av kvicksilverceller kommer dock att leda till att ungefär 12 000-15 000 ton kvicksilver kommer att finnas tillgängligt inom EU de närmaste åren. Om detta kvicksilver inte hanteras korrekt kommer det att utgöra en större risk för miljön än den nuvarande slutna användningen inom klor-alkaliindustrin. Vad som på sikt händer med det eliminerade kvicksilvret är därför mycket viktigt om fördelarna med avvecklingen skall kunna garanteras.

Det finns tre grundscenarier för vad som händer på sikt med kvicksilvret från klor-alkaliindustrin:

1. Återanvändning

2. Mellanlagring

3. Slutlig förvaring.

I tabellen nedan summeras de olika scenarierna enligt nyckelindikatorer.

>Plats för tabell>

3.1. Återanvändning

Eliminerat kvicksilver från klor-alkalianläggningar återanvänds för närvarande på olika sätt. Det återanvänds inom klor-alkaliindustrin, släpps ut på marknaden och tas om hand av gruvan i Almadén.

Återanvändning inom klor-alkaliindustrin

En del av kvicksilvret återanvänds i återstående klor-alkalianläggningar med kvicksilverceller som kommer att stängas vid en senare tidpunkt. Detta är allmän praxis idag men under de kommande åren, när avvecklingstakten ökar, kommer det att finnas mer kvicksilver tillgängligt än de återstående europeiska anläggningarna kan använda. Återanvändningen av kvicksilver inom klor-alkaliindustrin skulle i själva verket inte eliminera kvicksilvret utan bidra till fortsatt spridning av kvicksilver till miljön genom avfall och produkter från produktionsprocessen.

I ett senare skede, när tekniken är helt ersatt i Europa kommer det inte att finnas någon efterfrågan på kvicksilver inom den europeiska klor-alkaliindustrin. Kvicksilvret kan då säljas till kvicksilvercellanläggningar utanför Europa. Detta skulle flytta problemet utanför Europa. Det skulle minska behovet av primärt utvunnet kvicksilver.

Utsläppandet på marknaden

Restkvicksilver tas om hand av varje enskilt företag, med vissa restriktioner från de lokala myndigheterna. Hittills har alla avvecklade anläggningar sålt sitt överskott av kvicksilver på den öppna marknaden utan restriktioner.

Behovet av kvicksilver i världen är osäkert men det överstiger inte 5 000 ton/år [26]. Kvicksilverförbrukningen i världen uppskattades till 3 800 ton 1993 [27] och till 3 400 ton 1996 [28]. Mängden kvicksilver som fås från återvinningsverksamheterna ökar och den legala användningen av kvicksilver minskar, vilket innebär att det kommer att finnas en ökande mängd kvicksilver tillgängligt på en krympande marknad.

[26] Slutrapport från EUPHEMET (augusti 2000), finansierad av GD Forskning, kontrakt nr ENV4-CT97-0614.

[27] Slutrapport från EUPHEMET (augusti 2000), finansierad av GD Forskning, kontrakt nr ENV4-CT97-0614.

[28] ERM-rapport (december 1998), på uppdrag av GD III, referens 5260.

Vad som händer på sikt med det eliminerade kvicksilvret är osäkert. En betydande andel kvicksilver skulle kunna hamna i användningar som saknar restriktioner, såsom småskalig guldbrytning i Kina, Filippinerna, Indonesien, Brasilien, Colombia och andra länder.

Omhändertagande av kvicksilvergruvan i Almadén

Kvicksilvret säljs och transporteras till kvicksilvergruvan i Almadén, Spanien. Kvicksilverextraktionen skulle minska och ersättas av lämplig lagerkapacitet.

Euro Chlor, som representerar den europeiska klor-alkaliindustrin, har en avtalsmässig förbindelse med Minas de Almadén. I avtalet anges att Minas de Almadén kommer att köpa överskottskvicksilver från de västeuropeiska klor-alkalianläggningarna och släppa ut det på marknaden i stället för att producera nytt kvicksilver. Alla EU-medlemmarna i Euro Chlor har gått med på att sälja sitt överskottskvicksilver till Almadén. Euro Chlor anser att det även skulle vara möjligt att sluta ett avtal med medlemmarna i Central- och Östeuropa. Det bör noteras att inte alla länder med klor-alkalianläggningar med kvicksilverceller i kandidatländerna är medlemmar i Euro Chlor.

Den spanska gruvan är den största producenten i världen och enligt uppgift har kvicksilverförsäljningen uppgått till mellan 700 och 1 300 ton/år [29]. Om omkring 400-500 ton kvicksilver/år görs tillgängliga från den västeuropeiska klor-alkaliindustrin skulle det, enligt Euro Chlor och Minas de Almadén, kunna absorberas av marknaden. Dessa siffror baseras på scenariot att avvecklingen kommer att ske inom mer än 20 år, enligt vad som uttrycktes i diskussionerna om en översyn av PARCOM 90/3-rekommendationen från OSPAR.

[29] Risks to Health and the Environment Related to the Use of Mercury Products, slutrapport framställd för Europeiska kommissionen, GD Näringsliv, juli 2002.

Om det däremot skulle bli en framtvingad avveckling tidigare än 2020 skulle detta leda till problem, eftersom marknaden inte skulle kunna absorbera de årliga mängderna från kvicksilveröverföringen till gruvan. I detta fall skulle man bli tvungen att lagra kvicksilvret. Avtalet mellan Euro Chlor och Minas de Almadén gäller upp till 1 000 ton kvicksilver/år. Om det finns mer tillgängligt något år måste villkoren i avtalet ses över.

2000 uppgick överföringen av kvicksilver till Minas de Almadén från de västeuropeiska klor-alkalianläggningarna till 354 ton. 2001 steg den till 506 ton och för 2002 är uppskattningen att en mängd i storleksordningen 450 ton kommer att överföras. 2000 framställde Almadén 236 ton [30] kvicksilver och sålde totalt 1 095 ton, vilket visar att Almadén bryter mindre och i stället säljer kvicksilver från lager och klor-alkalianläggningar.

[30] Information från IGME (Instituto Geologico y Minero d'España) till Europeiska byrån för samordnat förebyggande och förhindrande av föroreningar i Sevilla, Spanien.

Det är viktigt att notera att den uppskattade totalmängden för eliminerat kvicksilver från klor-alkaliindustrin i Västeuropa (12 000-15 000 ton) skulle motsvara ungefär 7-9 års världsproduktion, baserat på en världsproduktion på 1 650 ton 2000.

Avtalet med Minas de Almadén är en del av de västeuropeiska klor-alkaliproducenternas strategi för ett säkert slutligt omhändertagande av metalliskt kvicksilver från avvecklade celler.

Återanvändning

Fördelar // Nackdelar

Efterfrågan på primärt utvunnet kvicksilver skulle minska.

Effekten på miljön i området runt gruvorna skulle förbättras på grund av mindre utvunnet kvicksilver.

Långväga gränsöverskridande kvicksilverutsläpp från gruvbrytningen skulle minska.

Verklig acceptans hos industrin eftersom det inte leder till ytterligare kostnader för avvecklingen. // Problemet med restkvicksilver skjuts upp eller flyttas till länder utanför Europa.

Lokala eller långväga gränsöverskridande utsläpp till luften från användning av kvicksilver kvarstår.

Det är osäkert vad som på sikt händer med det eliminerade kvicksilvret. En betydande andel av kvicksilvret skulle troligen hamna i länder utan restriktioner eller restriktioner som inte verkställs och leda till stor hälso- och miljöpåverkan i vissa delar av världen.

3.2. Mellanlagring

Kvicksilvret skulle kunna lagras på ett säkert sätt under en okänd tidsperiod tills en strategi för återanvändning och/eller säkert slutligt omhändertagande finns tillgänglig. Detta kan ske vid produktionsplatsen, vid Almadén-gruvan i Spanien eller på annan plats, där lämplig lagring skulle kunna ske. Kvicksilvret kan slutligt återanvändas eller omhändertas. Miljösäker lagringskapacitet måste byggas upp.

Eftersom detta skulle vara en tillfällig lösning skulle det leda till ytterligare kostnader under en icke förutsebar tidsperiod. Under lagringstiden är ägaren av lagringsutrymmet ansvarig. Lagrat kvicksilver skulle kunna återanvändas eller slutligt omhändertas när lämpliga användare eller anläggningar för slutligt omhändertagande finns tillgängliga. Det finns risk för ytterligare utsläpp vid hanteringen.

Mellanlagring

Fördelar // Nackdelar

Om lagring sker på samma plats som klor-alkalianläggningarna skulle ansvaret fortfarande ligga hos dessa verksamhetsutövare.

Båda alternativen, återanvändning respektive slutligt omhändertagande av kvicksilvret, är möjliga.

Det skulle fortfarande finnas möjlighet för offentlig kontroll av vad som händer på sikt med kvicksilvret. // Eftersom det är en temporär lösning skulle detta innebära extra kostnader för en slutlig lösning.

Kapaciteter måste byggas upp.

Det finns risk för utsläpp till miljön vid hanteringen och/eller återanvändningen.

Vad som slutligen händer med kvicksilvret skulle fortfarande vara osäkert.

3.3. Slutlig förvaring

Slutligt omhändertagande av kvicksilveröverskottet skulle vara den optimala lösningen och en hållbar metod för att minska kvicksilverutsläppen ur miljösynpunkt. Fördelarna för miljön med avvecklingen av kvicksilvercelltekniken är uppenbara. Om eliminerat kvicksilver slutförvaras upphör utsläppen från detta kvicksilver och mycket mindre energi används av klor-alkaliindustrin. Det finns dock ännu inga lämpliga metoder som är fullt utvecklade och kostnaderna är relativt höga. Principen "förorenaren betalar" kan kanske tillämpas men detta skulle påverka konkurrenskraften för den europeiska klor-alkaliindustrin i jämförelse med konkurrenterna utanför Europa.

Kvicksilver skulle kunna bearbetas till ett olösligt amalgam, med till exempel sulfid, och tas om hand i därför avsedda avfallsdeponier eller avfallsdeponier för farligt avfall. Bearbetningskapaciteten för EU måste byggas upp och tekniska lösningar måste utvecklas. Kostnaderna för bearbetning och tillgängliga kapaciteter i medlemsstaterna är för närvarande inte kända.

De svenska myndigheterna har planer på en slutlig lagring av allt kvicksilver och allt kvicksilverinnehållande avfall djup nere i berggrunden. Deras uppskattning av kostnaderna för denna metod, exklusive förbehandlingskostnader, är 15-22 euro/kg kvicksilver. För Västeuropas 12 000-15 000 ton eliminerat kvicksilver skulle detta omräknat bli 180-330 miljoner euro, som skall jämföras med den uppskattade kostnaden för omställningen på 3,100 miljoner euro [31] för Västeuropa. En grov uppskattning ger då en ytterligare kostnad på 6-10 procent för det slutliga omhändertagandet av eliminerat kvicksilver i Västeuropa.

[31] Enligt Euro Chlor är en typisk kostnad för omställningen 530 euro per ton klorproduktionskapacitet och den totala kvicksilverbaserade klorkapaciteten i Västeuropa var 5 850 000 ton år 2001 vilket ger en total omställningskostnad på 3100 miljoner euro.

Slutlig förvaring

Fördelar // Nackdelar

Hållbar metod att minska kvicksilverutsläppen.

Det finns en klar fördel för miljön när det gäller avvecklingen av kvicksilvercelltekniken. Kvicksilverutsläppen upphör helt och energiförbrukningen blir lägre i klor-alkaliindustrin.

Europa skulle kunna bli ett bra exempel för andra länder och därmed skynda på den globala minskningen av kvicksilverutsläpp. // Inga kapaciteter för omhändertagande finns tillgängliga för närvarande. Lämpliga metoder är inte fullt utvecklade. Mer forskning krävs.

Kostnaderna för ett slutligt omhändertagande är ännu inte kända men jämfört med de andra scenarierna är kostnaderna för industrin eller skattebetalarna mycket högre.

Ett motstånd från industrin är troligt eftersom denna metod leder till extrakostnader för avvecklingen.

4. Ett globalt perspektiv

Kvicksilver är inget lokalt problem. Förhöjda bakgrundsnivåer för kvicksilver finns i hela världen. Koleldad kraftproduktion anses idag som den största enskilda globala källan för atmosfäriska kvicksilverutsläpp. Eldning av andra fossila bränslen är också en stor bidragande källa. En annan global källa är användningen av kvicksilver i småskalig guldbrytning. Denna gruvteknik omfattar uppvärmning av kvicksilver så att det förångas vilket innebär att praktiskt taget allt kvicksilver som används släpps ut till atmosfären. Klor-alkaliindustrin är en stor användare av kvicksilver, även om de direkta utsläppen från anläggningarna är relativt små. Dessa källor, och andra, bidrar till den globala tillgången på kvicksilver i biosfären.

Orsakerna till kvicksilvernedfall från atmosfären - flödet av kvicksilver från luften till land och hav - är både lokala och globala. Förutom lokala källor, såsom kolförbränning, industri och småskalig guldbrytning, ger de allmänna bakgrundskoncentrationerna i den globala luften ett betydande bidrag till kvicksilverbelastningen överallt på jorden. Lokala källor å andra sidan bidrar till de globala bakgrundsnivåerna. [32] Detta beror på att kvicksilver är flyktigt och att dess utsläpp sprids över långa avstånd i atmosfären och i haven.

[32] Bergan et al (1999); Lindquist et al (1984) som nämns i "Experiences from phasing out the use of mercury in Sweden", K. von Rein och L.D. Hylander, Reg Environ Change (2000) 1:126-134.

Utsläpp av kvicksilver som orsakas av människan har alltsedan förindustriell tid lett till ett 0,5-3 gånger ökat genomsnittligt nedfall runt hela världen [33]. I och runt regionerna med de högsta koncentrationerna av industriell verksamhet - Europa, Nordamerika, sydöstra Kina - har nedfallet ökat med en faktor 2-10 under de senaste 200 åren.

[33] Utgivet av kommissionen och tillgängligt på GD Miljös webbplats på adressen http://europa.eu.int/comm/environment/air/ambient.htm (rulla ned till "The fourth Daughter Directive" och "Position paper on Mercury").

Effekten av kvicksilverföroreningen, som i början betraktades som ett akut och lokalt problem, anses nu även vara ett globalt, diffust och kroniskt problem. Kvicksilver är ett svårnedbrytbart och bioackumulerbart ämne. Toxiciteten för kvicksilver och dess föreningar är välkänd och dokumenterad: negativa effekter på den neurologiska utvecklingen, toxiska effekter på nervsystemet samt negativa effekter på hjärt-kärlsystemet, immunsystemet, reproduktionssystemet samt njurarna. Störningarna av den neurologiska utvecklingen och de psykomotoriska effekterna som är utmärkande för toxicitet för det centrala nervsystemet är de känsligaste och mest väldokumenterade effekterna.

Kvicksilver omvandlas delvis till metylkvicksilver av naturliga processer och bioackumuleras i näringskedjan med självklara risker för djur och människor. Befolkningar som äter mycket fisk, inklusive skaldjur och marina däggdjur, är särskilt utsatta. [34] Metylkvicksilver överförs till fostret. Det passerar blod-hjärnbarriären och hämmar troligen även vid låga halter den mentala utvecklingen, ofta utan att modern uppvisar några kliniska symtom. [35]

[34] UNEP Global Mercury Assessment, första utkastet till rapport av den 25 april 2002. Tillgängligt på UNEP GMA:s webbplats http://www.chem.unep.ch/mercury/report/1stdraft-report.htm.

[35] Toxicological Effects of Methylmercury (2000), U.S. National Research Council. Rapporten togs fram på uppdrag av USEPA och finns tillgänglig på webbplatsen http://www.nap.edu.

4.1. Kvicksilverstrategier i Nordamerika

Kvicksilvrets effekter har varit ett stort bekymmer i Nordamerika under många år. Kanada, USA och Mexico har kommit överens om en åtgärdsplan för kvicksilver.

Förenta staternas regering innehar mer än 5 000 ton kvicksilver. Detta har hållits i lager sedan 1994 då frågor väcktes om eventuella effekter på miljön om detta lager frigjordes för världens varumarknad. Därför har den tillfälliga politiken varit att lagra federala innehav av kvicksilver av miljömässiga skäl. En studie av miljöeffekterna är på gång där man kommer att be om allmänna råd om vad som skall göras med detta kvicksilver.

Dessa frågor är mycket viktiga och behandlades vid den nordamerikanska konferensen "Breaking the Mercury Cycle: Long Term Management of Surplus & Recycled Mercury & Mercury-Bearing Waste", som sponsrades av U.S. Environmental Protection Agency, Environment Canada och andra, i Boston, Massachusetts, 1-3 maj 2002. [36]

[36] http://www.newmoa.org/Newmoa/htdocs/prevention/mercury/breakingcycle/toc.cfm

4.2. Internationella initiativ

Kvicksilver är en internationell fråga och vissa internationella åtgärder har redan vidtagits. Klor-alkalianläggningar med kvicksilvercellprocessen omfattas, förutom av OSPAR beslut 90/3, även av 1998 års protokoll från FN:s ekonomiska kommission för Europa (UN/ECE/) till 1979 års konvention om långväga gränsöverskridande luftföroreningar (LRTAP) avseende tungmetaller.

Syftet med LRTAP-protokollet avseende tungmetaller är att "kontrollera utsläpp av tungmetaller vilka orsakats av människans aktiviteter och sprids långväga i atmosfären samt sannolikt har påtagligt skadlig verkan på miljö eller människors hälsa". Klor-alkaliframställningen enligt kvicksilvercellmetoden är en av de verksamheter som finns angivna med motsvarande kvicksilverutsläppsnivåer.

Kvicksilver och dess föreningar är även föremål för en övergripande bedömning av UNEP i samarbete med andra medlemmar av IOMC (Inter-Organisation Programme for the Sound Management of Chemicals). Denna bedömning kommer att baseras på bidrag från regeringar samt mellanstatliga och icke-statliga organisationer. Rapporten [37] kommer att presenteras för UNEP:s styrelse vid dess tjugoandra session (GC 22) 2003.

[37] Ett första utkast till Global Mercury Assessment var ute på remiss den 25 april 2002 och finns offentligt tillgängligt på http://www.chem.unep.ch/mercury/Report/1stdraft-report.htm.

5. Slutsats

Rådet har bett kommissionen att "klargöra rättsläget vad gäller omställningen av klor-alkaliindustrin, fastställa möjliga konsekvenser, för alla berörda parter, av användningen av kvicksilver och rapportera till rådet, helst senast i slutet av 2001, om det eventuella behovet av en samordnad aktion inom EU och kandidatländerna".

I sitt svar på rådets begäran har kommissionen beskrivit den nuvarande situationen för kvicksilver från avvecklade klor-alkalianläggningar och identifierat ett antal nyckelfaktorer. Detta visar på följande:

-Det finns tydliga bevis på att kvicksilverbelastningen på miljön fortfarande är betydande och behöver minskas ytterligare.

-Kvicksilver är en långväga gränsöverskridande luftförorening och om mer släpps ut på marknaden kommer detta att leda till kvicksilverutsläpp som kommer att bidra till de redan förhöjda lokala och globala bakgrundsnivåerna i miljön.

-De fyrtiosju kvicksilverbaserade klor-alkalianläggningarna inom EU kommer att ge upphov till ungefär 12 000-15 000 ton kvicksilver när de är avvecklade. Ytterligare cirka 2 000 ton kvicksilver förväntas komma från kvicksilverbaserade klor-alkalianläggningar inom EFTA och kandidatländerna.

-Kvicksilver från avvecklade klor-alkalianläggningar i Europa kommer att vara en stor kvicksilverkälla. Om det inte hanteras på ett säkert och hållbart sätt kan det leda till betydande skador på miljön inom EU, i framtida medlemsstater liksom i tredje länder.

-Efterfrågan på kvicksilver inom EU och Nordamerika är låg men det finns en global efterfrågan. En fortsatt tillgång till överskottskvicksilver kommer att hålla priset nere och användningen av kvicksilver kommer att fortsätta att vara attraktiv.

Den rättsliga situationen som avser den kvicksilverbaserade klor-alkaliindustrin har avslöjat följande:

-IPPC-direktivet är det enda rättsligt bindande instrumentet som styr avvecklingen av kvicksilverceller. Kvicksilvercellprocessen anses inte vara bästa tillgängligt teknik för klor-alkalisektorn och det kommer därför att vara upp till den lokala behöriga myndigheten att besluta om tillståndsvillkor grundade på bästa tillgängliga teknik för enskilda anläggningar, anläggning för anläggning. Alla befintliga anläggningar bör uppfylla tillståndsvillkoren grundade på bästa tillgängliga teknik och drivas i enlighet med kraven i direktivet senast den 30 oktober 2007.

-Kvicksilvret från cellerna från avvecklade klor-alkalianläggningar kan inte automatiskt antas falla inom avfallsdefinitionen. Om det eliminerade kvicksilvret är avfall kan endast bestämmas från fall till fall, beroende på om anläggningens ägare gör sig av med eller avser att göra sig av med eller är skyldig att göra sig av med kvicksilvret enligt nationell lagstiftning.

Mot denna bakgrund regleras inte det eliminerade kvicksilvret automatiskt av gemenskapslagstiftningen om avfall eller av kraven i Basel-konventionen. Detta innebär att reglerna enligt gemenskapens avfallslagstiftning och Basel-konventionen för behandling och handel inom och utanför EU inte är allmänt tillämpliga.

Huvudmålet vid hanteringen av stora kvantiteter kvicksilver som blir tillgängliga från avvecklade kvicksilverbaserade klor-alkalianläggningar är att säkerställa en hög skyddsnivå när det gäller miljön och människors hälsa. För att en lösning skall vara effektiv måste hänsyn tas till den globala situationen, lösningen var hållbar på längre sikt och innebära att risken för snedvridning på den inre marknaden uppmärksammas.

Detta mål kan uppnås genom ansvarsfull hantering av kvicksilvret och genom att se till att det endast köps och säljs efter moget övervägande av risken för negativa effekter på miljön. Med de befintliga rättsliga begränsningarna finns det i huvudsak två vägar för att gå vidare med att uppfylla detta mål.

-Kvicksilverbaserade klor-alkalianläggningar i kandidatländerna och framtida kandidatländer skulle kunna uppmuntras att följa samma plan som de västeuropeiska medlemmarna i Euro Chlor, vilket innebär kvicksilvret säljs till kvicksilvergruvan i Almadén. Detta skulle förenkla övervakningen av kvicksilverströmmarna utan att införa ytterligare rättsliga restriktioner.

-Under förutsättning att de nödvändiga kriterierna uppfylls skulle metalliskt kvicksilver kunna tas med i bilaga 3 till Rotterdamkonventionen om förfarandet med förhandsgodkännande sedan information lämnats för vissa farliga kemikalier och bekämpningsmedel i internationell handel (PIC-förfarandet). Det skulle också kunna läggas till i bilaga 1 till rådets förslag till ny förordning om export och import av farliga kemikalier [38] vid en senare tidpunkt. Målet med detta skulle vara en situation där företag som handlar med metalliskt kvicksilver skulle vara mer informerade om dess eventuella effekter. Ett hinder när det gäller att lyckas med denna ändring är att en annan part i konventionen från en annan geografisk region också måste anmäla metalliskt kvicksilver.

[38] KOM(2001) 803 slutlig.

Sett ur miljösynpunkt skulle ett slutligt omhändertagande av överskottskvicksilver vara den optimala lösningen under beaktande av att lämpliga metoder inte ännu är helt utvecklade och att kostnaderna är relativt höga. Principen med att "förorenaren betalar" kan kanske tillämpas men detta skulle påverka konkurrenskraften för den europeiska klor-alkaliindustrin i jämförelse med konkurrenterna utanför Europa.

En samstämmig och hållbar strategi skulle i bästa fall, förutom att ta hand om problemen med kvicksilver från klor-alkaliindustrin, även omfatta åtgärder som hör samman med primärframställningen av kvicksilver i Europa.

BILAGA I: Klor-alkalianläggningar som använder kvicksilvercellprocessen samt klorframställningskapaciteterna i Europeiska unionen, EFTA och kandidatländerna 2001

>Hänvisning till>

Antal klor-alkalianläggningar som använder kvicksilvercellprocessen i Europeiska unionen, EFTA och kandidatländerna 2001

Translation of the graphic

English // Swedish

MS with mercury cell production // Medlemsstater som använder kvicksilvercellprocessen

AC with mercury cell production // Kandidatländer som använder kvicksilvercellprocessen

MS without mercury cell production // Medlemsstater som inte använder kvicksilvercellprocessen

AC without mercury cell production // Kandidatländer som inte använder kvicksilvercellprocessen

EFTA // EFTA

>Plats för tabell>