I
(Meddelanden)
REVISIONSRÄTTEN
YTTRANDE nr 2/2004
av Europeiska gemenskapernas revisionsrätt över en modell för ”samordnad granskning (single
audit)” (samt ett förslag till ram för gemenskapens interna kontroll)
(2004/C 107/01)
EUROPEISKA REVISIONSRÄTTEN HAR ANTAGIT DETTA YTTRANDE
med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska
gemenskapen, och särskilt artikel 248.4 andra stycket,
med beaktande av Europaparlamentets uppmaning i punkt 48 av
dess beslut av den 10 april 2002 om beviljande av ansvarsfrihetför kommissionen för genomförandet av Europeiska unionens all-männa budget för budgetåret 2000 (kommissionen) till revisions-rätten att utarbeta ett yttrande om möjligheten att ta fram enmodell för samordnad granskning för EU:s budget där varje kon-trollnivå utgår från den föregående så att man minskar belast-ningen på den som skall revideras och främjar revisionens kvalitetutan att man för den skull undergräver de inblandade revisions-organens oberoende ställning, och av följande skäl:
Kommissionen uppmanades i beslutet att utarbeta en rapport om
samma ärende, men detta har ännu inte skett.
Revisionsrättens yttrande är avsett som ett bidrag till gemenskaps-
institutionernas reflexioner, men det utesluter inte att revisions-rätten kan avge ytterligare yttranden i enlighet med artikel 248.4i fördraget.
I artikel 27 4 i fördraget om upprättandet av Europeiska gemen-
skapen görs kommissionen ansvarig för genomförandet av bud-geten med avseende på principerna för en sund ekonomisk för-valtning, och det anges att medlemsstaterna skall samarbeta medkommissionen för att säkerställa att anslagen används i överens-stämmelse med dessa principer.Kommissionens utövande av ansvaret för genomförandet av bud-
geten sker enligt olika metoder i enlighet med artikel 53 i rådetsförordning (EG, Euratom) nr 1 605/2002 av den 25 juni 2002med budgetförordning för Europeiska gemenskapernas allmännabudget (
1).
Det finns inte någon vedertagen definition av ”samordnad gransk-
ning (single audit)”.
Det föreligger ett behov av effektiv och ändamålsenlig intern kon-
troll av Europeiska unionens budget.
Det har gjorts betydande framsteg när det gäller förbättring av
systemen för intern kontroll, men det finns fortfarande utrymmeför att ytterligare förbättra deras utformning genom att fastställatydliga och enhetliga mål, se till att samordningen är effektiv,lämna information om kostnader och nytta, och se till att kraventillämpas konsekvent.
Systemen för intern kontroll som används för Europeiska unio-
nens inkomster och utgifter skall ge rimlig säkerhet om att inkoms-ter och utgifter uppkommer och betalas i enlighet med de rättsligabestämmelserna, och att de förvaltas effektivt.
Europeiska revisionsrätten är Europeiska unionens externa revisor
och är därför inte en del av den interna kontrollen.
I internationella revisionsnormer, som utarbetats av Internatio-
nella revisorsförbundet (IFAC) och INTOSAI, anges en ram för för-hållandet mellan extern revision och intern kontroll, samt föranvändningen av andra revisorers arbete.
(1) EGT L 248, 1 6.9.2002.30.4.2004 SV Europeiska unionens officiella tidning C 107/1
Iakttagelserna och slutsatserna i förarbetena till yttrandet redovi-
sas i det bifogade dokumentet ”Bakgrundsinformation till Euro-peiska revisionsrättens yttrande nr 2/2004 över en modell för’samordnad granskning (single audit)’ (samt ett förslag till ram förgemenskapens interna kontroll)”.
I. För att se till att den interna kontrollen av EU-medel är
effektiv och ändamålsenlig bör man utarbeta en ram för gemen-skapens interna kontroll med gemensamma principer och stan-darder som skall vara utgångspunkt vid utveckling av nya ellerexisterande kontrollsystem på alla förvaltningsnivåer.
II. Kontroller bör användas i enlighet med en gemensam
standard och bör samordnas så att man undviker onödigt dub-belarbete. Den samlade kostnaden för kontrollerna skall vara pro-portionell mot den samlade nytta de bidrar med i både monetärtoch politiskt avseende.
III. Kontrollerna bör tillämpas, dokumenteras och rapporte-
ras på ett öppet sätt och med insyn så att alla som deltar i syste-met kan använda sig av och förlita sig på resultaten. ”Ägare” tillkontrollerna bör vara Europeiska unionen, inte den enskilda kon-trollorganisationen.
IV. För att kontrollerna skall bli ändamålsenliga och effektiva
bör lagstiftningen som ligger till grund för förfarandena vara klaroch otvetydig, och undvika onödig komplexitet.
V. Systemen för intern kontroll bör utgå från en kedja av kon-
trollförfaranden där varje nivå har specifika fastställda mål somtar hänsyn till arbete som utförs av andra. Ersättningsanspråk ellerkostnader över en viss tröskel bör åtföljas av ett intyg och en rap-port utfärdade av en oberoende revisor, som utgår från gemen-samma standarder beträffande omfattning och innehåll.VI. Kommissionen bör fastställa minimikraven för systemen
för intern kontroll med hänsyn till de olika budgetområdenas spe-cifika kännetecken. Systemen inom varje område bör åtföljas avsamordnad information för att stödmottagare skall vara fullstän-digt medvetna om kontrollernas mål och konsekvenserna av attbli kontrollerad.
VII. I systemen för intern kontroll bör det ingå mekanismer
som medför att brister i själva systemen, liksom felaktigheter ochoriktigheter i transaktioner, identifieras och korrigeras, och att detgörs återvinningar när så behövs.
VIII. Systemen för intern kontroll kräver att det råder en
lämplig balans mellan kostnaderna för kontroll av ett visst bud-getområde och nyttan som kontrollerna medför i form av att ris-ken för förluster och oriktigheter begränsas till en godtagbar nivå.
IX. Det bör vara kommissionens ansvar att främja en förbätt-
ring av systemen för intern kontroll tillsammans med medlems-staterna. Rådet och Europaparlamentet skall ansvara för att god-känna balansen mellan kostnader och nytta för de olikabudgetområdena.
X. Tydligt definierade standarder och mål för system för intern
kontroll skulle innebära att det finns en objektiv bas gentemot vil-ken revisionsrätten i samband med sina granskningar kan bedömahur systemen utformats och fungerar.
XI. Många av de föreslagna principerna och standarderna
finns antingen helt eller delvis redan på plats, medan andra måsteutarbetas och införas. Det kommer att krävas ändringar av lag-stiftning och arbetspraxis vilket kommer att kräva betydande åta-ganden från både gemenskapens institutioner och medlemssta-terna.
Detta yttrande har antagits av revisionsrätten vid dess sammanträde i Luxemburg den 1 8 mars 2004.
För revisionsrätten
Juan Manuel FABRA VALLÉS
OrdförandeC 107/2 SV Europeiska unionens officiella tidning 30.4.2004
BAKGRUNDSINFORMATION TILL EUROPEISKA REVISIONSRÄTTENS YTTRANDE nr 2/2004
ÖVER EN MODELL FÖR ”SAMORDNAD GRANSKNING (SINGLE AUDIT)” (SAMT ETT
FÖRSLAG TILL RAM FÖR GEMENSKAPENS INTERNA KONTROLL)
INNEHÅLLSFÖRTECKNING
Punkt Sida
INLEDNING ................................................................ 1 – 5 4
NUV ARANDE KONTROLLRAM ................................................. 6–33 4
Intern kontroll .......................................................... 8 – 1 3 5
Extern revision .......................................................... 1 4 – 1 5 6
Nuvarande starka och svaga sidor ............................................ 1 6–30 6
Otydliga och inkonsekventa mål ......................................... 1 9 – 2 1 6
Bristande samordning ................................................. 22–23 7
Ingen information om kostnader och nytta ................................ 2 4–26 7
Inkonsekvent tillämpning .............................................. 2 7–30 7
Effekten av den administrativa reformen av kommissionen ........................ 3 1–33 8
KÄNNETECKEN PÅ EN ÄNDAMÅLSENLIG OCH EFFEKTIV INTERNKONTROLLRAM FÖR
EUROPEISKA UNIONEN ....................................................... 3 4–56 8
M å l ................................................................... 35–36 8
Förutsättningar .......................................................... 3 7–38 9
Struktur ................................................................ 39–44 9
Tillämpning ............................................................. 45–49 10
Kostnader och nytta ...................................................... 50–53 10
Roller och ansvarsområden ................................................. 5 4–56 1 1
S L U T S A T S.................................................................. 5 7–59 1 1
Ordlista med termer och begrepp ............................................................ 1 2
BILAGA I – Samordnad granskning i Förenta staterna och Nederländerna ............................ 1 3
BILAGA II – Bestämmelser för intern kontroll inom de olika områdena i EU-budgeten .................. 1 6
BILAGA III – Exempel på en kedjeliknande kontrollmodell för utgifter med delad förvaltning ............. 1 830.4.2004 SV Europeiska unionens officiella tidning C 107/3
INLEDNING
1. I mars 2002 uttryckte Europaparlamentet en önskan om
att kommissionen skulle utarbeta en rapport om möjligheten attta fram en modell för samordnad granskning för EU:s budget ” där
varje kontrollnivå utgår från den föregående så att man minskar belast-ningen på den som skall revideras och främjar revisionens kvalitet utan
att man för den skull undergräver de inblandade revisionsorganens obe-roende ställning ”.Parlamentet bad också revisionsrätten att utar-
beta ett yttrande i samma ämne (
1).
2. Det finns ingen vedertagen definition av samordnad gransk-
ning (single audit), och begreppet har, där det tillämpas, en relativtbegränsad räckvidd. Därför har detta yttrande utarbetats utifrånett vidare perspektiv omfattande hela processen för intern kon-troll och extern revision av EU:s budget (
2).
3. Revisionsrätten har i sina rapporter understrukit behovet
av att förbättra kontrollen av EU:s budget för att systemen förintern kontroll av EU:s inkomster och utgifter skall bli effektivaoch ändamålsenliga. I yttrandet introduceras tanken på en ram förgemenskapens interna kontroll, och det upprättas en rationellram för utveckling av nya eller existerande system för intern kon-troll baserade på gemensamma principer och standarder. Yttran-det är avsett som ett bidrag till gemenskapsinstitutionernas reflex-ioner, men utesluter inte revisionsrättens rätt att avge ytterligareyttranden i enlighet med artikel 248.4 i fördraget.
4. Vid utarbetandet av sitt yttrande har revisionsrätten:
— analyserat de nuvarande bestämmelserna för intern kontroll
av Europeiska unionens budget, och
— identifierat de huvudprinciper som skulle kunna ingå i en
ram för gemenskapens interna kontroll.Vidare har revisionsrätten analyserat liknande modeller som
tillämpas på andra håll, och identifierat delar som skulle kunnatillämpas i EU-sammanhang (se bilaga I).
5. Yttrandet koncentreras på de aspekter av system för intern
kontroll som säkerställer laglighet och korrekthet beträffandeinkomster och utgifter, och inte på sådana som gäller ändamåls-enlighet eller effektivitet (
3).
NUV ARANDE KONTROLLRAM
6. Europeiska unionen är en unik organisation genom sittpolitiska och rättsliga sammanhang, sin storlek och sin komplexi-tet. Både de europeiska institutionerna och medlemsstaterna (ochmottagarländer utanför gemenskapen) deltar i förvaltningen avbudgeten och denna kompliceras av det stora antalet och de varie-rande typerna av stödformer, de miljontals stödmottagarna ochdeltagandet av många olika enheter i medlemsstaterna som oftaföreträder olika förvaltningskulturer.
7 . Uppsikt över och kontroll av EU:s budget berör inte endast
kommissionen, revisionsrätten och övriga gemenskapsinstitutio-ner, utan även nationella parlament och revisionsorgan (se dia-gram 1). Eftersom detta yttrande koncentreras på intern kontrolloch extern revision inom gemenskapen behandlas inte i detaljdessa övriga organs roller.
(1) Punkt 48 i Europaparlamentets beslut om beviljande av ansvarsfrihet
för budgetåret 2000 (EGT L 158, 17 .6.2002).
(2) Liknande överväganden gäller för den interna kontrollen av Europe-
iska utvecklingsfonden.(3) Effektivitetsaspekter avseende förvaltning avviker i allmänhet i hög
grad från aspekten laglighet och korrekthet, och därför blir inrikt-ningen på den interna kontrollen annorlunda. Av vikt är till exempelhögnivåbedömningar av typen kommissionens och medlemsstaternasövergripande utformning och förvaltning av utgiftsplaner, liksomgenomförandeaspekter såsom förfaranden för projekturval ochanbudsförfaranden.C 107/4 SV Europeiska unionens officiella tidning 30.4.2004
Intern kontroll
8. Kommissionen ansvarar, i samarbete med medlemsstaterna,
för genomförandet av budgeten (1) och följaktligen för att utarbeta
och genomföra effektiva kontrollsystem som säkerställer att denekonomiska förvaltningen är sund. Över 80 % av EU:s budget för-valtas i partnerskap med medlems- eller mottagarstater (
2). Partner-
skap innebär att samtidigt som kommissionen behåller det över-gripande ansvaret för budgeten ansvarar medlemsstaten (ellermottagarstaten) för den dagliga förvaltningen och kontrollen avstöden i enlighet med bestämmelser som fastställts av gemenska-pen. I förvaltningen ingår identifiering och urval av mottagare,och att göra utbetalningar till dessa. Återstoden av budgeten (”inrepolitik”, delar av ”externa åtgärder” med direkt förvaltning (
3) samt
administration) förvaltas direkt av kommissionen, inklusive urvalav, och betalning till, stödmottagare eller leverantörer.9. Kommissionen har en internrevisionsfunktion som hjälper
ledningen se till att dess förfaranden följs och att mål nås. Intern-revisionstjänsten (IAS) är en central avdelning som genomförgranskningar av ärenden som både gäller institutionen som helhetoch enskilda intresseområden, och som ger tekniskt stöd tillinternrevisionsfunktioner vid generaldirektoraten.
10. Kommissionen är organiserad i generaldirektorat vars ansvar
det är att genomföra specifika politikområden och motsvarandedelar av EU-budgeten. Operativa enheter kontrollerar och god-känner betalningar innan de utförs. Kontrollenheter gör kontrol-ler i efterhand av att utgifterna är korrekta både inom kommis-sionen och i medlemsstaterna, och interna revisionsfunktionerhjälper generaldirektoratets ledning se till att de interna kontrol-lerna fungerar effektivt.
1 1. Förvaltningen av budgeten är komplex. Områden med
delad förvaltning omfattar många administrativa skikt, som startar
med kommissionens avdelningar och fortsätter med olika kom-binationer av centrala, regionala och lokala förvaltningar i med-lemsstaterna (eller utbetalningsställen på jordbruksområdet), framtill utbetalning av EU-stöd till enskilda stödmottagare. De olikaskikten har skilda uppgifter och ansvar men samma allmännamål: att göra utbetalningar från EU-budgeten till slutmottagare.De olika mellanliggande skikten kontrolleras av olika organ somkommissionens avdelningar, lokala eller nationella revisionsor-gan, interna revisionsavdelningar vid de aktuella organisationerna,statliga avdelningar och attesterande organ.
(1) I artikel 27 4 i EG-fördraget sägs att ”Medlemsstaterna skall samarbeta
med kommissionen för att säkerställa att anslagen används i överens-stämmelse med principerna för en sund ekonomisk förvaltning”.
(
2) Länder utanför gemenskapen som tar emot stöd från gemenskaps-
budgeten.
(3) Förvaltningen av externa åtgärder, i vilket ingår stöd till utvecklings-
länder, håller på att decentraliseras från centrala kommissionsavdel-ningar till kommissionens delegationer i tredjeland.Diagram I
Översikt över intern kontroll och extern revision av EU:s budget30.4.2004 SV Europeiska unionens officiella tidning C 107/5
12. När det gäller transaktioners laglighet och korrekthet äger
den avgörande delen av processen rum vid den övergång där utbe-
talningar görs till slutmottagare. Om det görs utbetalningar tillmottagare som lämnat in felaktiga ersättningsanspråk eller sominte följt angivna kriterier lever felaktigheterna kvar inom syste-met om de inte identifieras och korrigeras genom senare kontrol-ler.
13. Detaljerad information om bestämmelser för intern kon-
troll inom specifika budgetområden ges i bilaga II.
Extern revision
14 . Europeiska revisionsrätten är Europeiska unionens externa
revisionsorgan och är därför inte en del av den interna kontrol-len. Revisionsrätten ansvarar för att lämna oberoende översikterav den ekonomiska förvaltningen av EU-medel och rapporterartill budgetmyndigheten (Europaparlamentet och rådet). Den bedö-mer hur kommissionen har fullgjort sin uppgift att förvalta bud-geten korrekt. I samband med sitt arbete kontrollerar revisionsrät-ten att årsredovisningar är fullständiga och korrekta, transaktionerlagliga och korrekta och att förvaltningen av medel har varit sund.Revisionsrätten lägger särskild vikt vid att utvärdera kontrollsys-tem och rekommendera korrigerande åtgärder.
15. Varje medlemsstat har ett nationellt revisionsorgan med
ansvar för den oberoende externa revisionen av respektive stats-budget. Även om de nationella revisionsorganen inte har någonformell roll i den interna kontrollen (
1) eller den externa revisio-
nen av EU:s budget, skall de enligt fördraget samarbeta med revi-sionsrätten när denna utför sina uppgifter. Även om de flestanationella revisionsorgan inte granskar EU-medel direkt har deofta ansvaret för granskningen av de nationella medel som med-finansierar EU-finansierade projekt. Dessutom har medlemssta-ternas förvaltningar ofta kontrollenheter och interna revisionsav-delningar som kan kontrollera användningen av EU-medel ellernationell medfinansiering.
Nuvarande starka och svaga sidor
1 6. Ändamålsenligheten hos systemen för förvaltning och
kontroll av EU:s inkomster och utgifter – när det gäller utform-ning och/eller genomförande – har varit en källa till oro sedan ettantal år. Revisionsrätten har, sedan den inrättades, identifieratflera fall av dålig eller obefintlig kontroll, vilka förvärrats avEU-program för utgifter med hög inneboende risk för felaktighe-ter, vilket lett till felaktigheter och oriktigheter, eller till bristfälligeller ineffektiv användning av medlen.17 . Även om det på senare tid skett betydande förbättringar
av systemen är de fortfarande av varierande kvalitet. Det finnsingen samlad överblick eller samordning av de många och varie-rande systemen, och inte heller någon mekanism för att se till attförbättringar som görs av ett system beaktas vid förbättringar avde övriga.
1 8. När det gäller egna medel och områdena med delad för-
valtning (jordbruk, strukturåtgärder, föranslutningsstöd) skiljer sigsystemen åt i fråga om utformning och genomförande, och mångaaspekter överlåts till medlemsstaterna. Även när systemen bedömsvara relativt tillfredsställande, såsom det integreradeadministrations- och kontrollsystemet som tillämpas för störredelen av jordbruksutgifterna, noterar revisionsrätten exempel därdet krävs förbättringar (
2).
Otydliga och inkonsekventa mål
1 9. De aktuella ramarna för intern kontroll av de olika bud-
getområdena har utvecklats gradvis, vid olika tidpunkter, och detfinns få tecken på samordning från kommissionens sida (
3). Det
saknas en tydligt fastlagd strategi för att uppnå övergripande ellerspecifika mål för de olika systemen (till exempel vad de är avseddaatt åstadkomma) vilket gör det svårt att upprätta system som hål-ler den kvalitet som eftersträvas, fastställa vilka resurser som krävs,bedöma resultaten, och skapa en grund för senare granskningar.
20. Exempelvis skulle man utan tydliga mål kunna tolka det
som att syftet med system för intern kontroll är att garantera ellersäkerställa att alla transaktioner är fullständigt lagliga och kor-rekta. Detta är orealistiskt till följd av den oproportionerliga kost-naden för att genomföra de detaljerade kontroller på platsen somutgiftstypen nödvändiggör (till exempel information som lämnasav mottagaren) och det stora antalet geografiskt utspridda betal-ningar.
21. Både jordbruket och strukturåtgärderna är föremål för
kontrollsystem som definieras i lagstiftning. Stötestenen i bådadessa system är kontrollintensiteten på slutmottagarnivå eftersomdet är där flertalet felaktigheter förekommer. Lagstiftningen påbåda områdena anger en liknande kontrollnivå, men det finnsingenting som visar hur man kom fram till denna nivå.
(1) I några fall har nationella revisionsorgan valt att åta sig funktionen
som attesterande organ för utbetalningsställen för jordbruket, vilketär en specifik uppgift som ingår i befogenheterna för den interna kon-trollen av EU:s budget. (2) Revisionsrättens årsrapport för budgetåret 2002, kapitel 4, bilaga II
(EUT C 286, 28.1 1.2003).
(3) Såsom identifiering och spridande av bästa arbetsmetoder.C 107/6 SV Europeiska unionens officiella tidning 30.4.2004
Bristande samordning
22. Kontrollerna av EU:s inkomster och utgifter härrör från
många olika källor: fördraget som ger kommissionen det övergri-pande ansvaret för genomförandet av budgeten i samarbete medmedlemsstaterna, budgetförordningen som styr hur EU-medelskall förvaltas, beslut i Europaparlamentet och rådet, specifika för-ordningar från rådet och kommissionen gällande särskilda bud-getområden, och nationella regler och praxis i medlemsstaterna.
23. Det finns inget formellt krav på att kontrollorganen skall
samordna planeringen av dessa kontroller, eller ta hänsyn till dekontroller som utförs av andra. Om samordningen är otillräckligfinns det risk för att tillgångarna inte används på det mest effek-tiva sättet. Risken finns att olika kontrollfunktioner genomförsamma arbete vilket leder till bortkastat arbete, onödig belastningpå den som granskas och en negativ bild av förvaltningen avEU-medel. Vissa utgiftskategorier kan hamna utanför alla effek-tiva kontroller. Information som lämnas av medlemsstaterna om
resultat av kontroller är ibland bristfällig eller inkonsekvent (
1).
Ingen information om kostnader och nytta
24. På områdena med delad förvaltning (vilka står för över
80 % av utgifterna) står medlems- eller mottagarstaten för huvud-delen av kostnaderna för genomförandet av kontroller. Nyttan avdessa kontroller tillfaller emellertid EU-budgeten, och därför endastindirekt medlemsstaten själv. Detta leder till att medlemsstaternasintresse av att avsätta tillräckliga medel för kontroll av EU-medelär lågt, och förklarar varför kommissionen var tvungen att genomlagstiftning definiera kontrollförfarandenas typ och frekvens.
25. Eftersom det inte rimligtvis kan krävas av något system
att det fullständigt kan säkerställa att samtliga transaktioner ärkorrekta, bör kontrollernas omfattning och frekvens vara en lämp-lig avvägning mellan den samlade kostnaden för att verkställadessa kontroller och den samlade nytta de medför (
2). Nytta kan
vara minskning eller begränsning av förekomsten av felaktigheter,oriktigheter och ineffektiv användning av medel, liksom andrafaktorer som att gemenskapens innevånare anser att EU-budgetenförvaltas väl.26. I den nuvarande ramen finns det ingen information om
medlemsstaternas eller kommissionens kostnader för kontrol-lerna, eller om vilken nytta de medför. Det faktum att medlems-staterna står för kostnaden men nyttan tillfaller EU-budgeten ledertill brist på insyn och gör det svårt att hantera avvägningen mel-lan dem.
Inkonsekvent tillämpning
27 . De detaljerade kontroller av underliggande transaktioner
som krävs enligt de rättsliga ramarna för kontroll av jordbruk ochstrukturåtgärder skall genomföras både efter riskbedömning ochefter slumpmässiga urval. Dessa båda metoder har emellertidmycket olika mål som utesluter varandra (se punkt 48) och somnär de inte definierats tillräckligt i bestämmelserna leder till förvir-ring och minskad effektivitet (
3). Även när reglerna har definierats
tydligt har revisionsrättens granskningsarbete påvisat problem igenomförandet (
4).
28. Både kommissionen och medlemsstaterna har i hög grad
decentraliserat kontrollförfarandena, men i praktiken råder detinte alltid enhetlighet i så grundläggande frågor som arbetssätt,omfattning, timing, innehåll, marginaler och uppföljning. Tillföljd av detta finns det skillnader mellan kontrollernas kvalitet (
5).
29. Oberoende revision av ersättningsanspråk eller kostnads-
redogörelser används inom några budgetområden. Anvisningarnaför hur arbetet skall genomföras och rapporteras är ibland otill-räckliga (
6). Vidare finns det inte alltid heller standardförfaranden
för valet av revisorer (7).
(1) Årsrapporten för budgetåret 2002, punkt 4.23.
(2) Kravet i IACS på att kontrollerna skall ökas över den lagstiftade lägsta
nivån när man upptäcker en viss nivå av felaktigheter visar behovetav att man i balansen mellan kostnad och nytta tar hänsyn till de olikainneboende riskerna för olika budgetområden.(3) Revisionsrättens särskilda rapport nr 10/2001, punkt 20 (EGT C 31 4,
8.1 1.2001).
(4) Se till exempel punkt 4.51 i revisionsrättens årsrapport för budgetåret
2002.
(5) Se till exempel punkterna 4.27 och 5.32 i revisionsrättens årsrapport
för budgetåret 2002.
(6) Revisionsrättens årsrapport för budgetåret 2002, punkterna 7 .24, 7 .27
och 8.1 1, revisionsrättens särskilda rapport nr 1/2004, punkterna 44och 45 (EGT C 99, 23.4.2004), revisionsrättens särskilda rapportnr 1 1/2003, punkterna 7 6 och 77 (EUT C 292, 2.12.2003), revisions-rättens årsrapport för budgetåret 2001, punkterna 3.57 och 3.58(EGT C 295, 28.1 1.2002).
(
7) Revisionsrättens årsrapport för budgetåret 2002, punkterna 7 .24 och
7 .25.30.4.2004 SV Europeiska unionens officiella tidning C 107/7
30. Informationen om kontroller varierar mellan olika stöd-
former och medlemsstater, och stödmottagare är ofta dåligt med-vetna om möjligheten att de kan kontrolleras eller av konsekven-serna av en kontroll. Detta minskar systemets avskräckande effekt.Sanktioner för att avhålla stödmottagare från att lämna in felak-tiga ansökningar används för jordbruksutgifter, och på områdetinre politik från och med starten av sjätte ramprogrammet förforskning och utveckling (
1), men inte inom övriga budgetområ-
den (2).
Effekten av den administrativa reformen av kommissionen
31. Kommissionens breda program för administrativ
reform (3) är inriktat på genomförandet av förbättringar av för-
valtningen i allmänhet, och den ekonomiska förvaltningen i syn-nerhet. Nyckelprinciperna i reformen är förenkling, decentralise-ring och ökat ansvarstagande för avdelningscheferna (
4). Det har
skapats en central internrevisionstjänst och funktioner för intern-revision vid varje generaldirektorat. Det har tagits fram en omar-betad budgetförordning och det pågår grundläggande reforme-ring av redovisningsarbetet.
32. Parallellt med dessa åtgärder har det gjorts stora ansträng-
ningar för att förbättra systemen för intern kontroll inom kom-missionen, och man har då beaktat själva kontrollförfarandenasomfattning och kvalitet och försökt införa en kontrollkultur inomhela organisationen. Denna process har utgått från 24 standarderför intern kontroll (
5) som är tänkta att utgöra ramen för kontroll-
miljön och systemen för intern kontroll. Standarderna är allmännatill sin karaktär och skall endast tillämpas på kommissionsnivå.
33. Nyckelelement i reformprocessen när det gäller kontrol-
lens ramverk är de årliga verksamhetsrapporterna och generaldi-rektörernas förklaringar som sedan 2001 tas fram för varje gene-
raldirektorat. I dessa ingår en egenbedömning av införandet avstandarderna för intern kontroll och avsikten är att de skall gerimlig säkerhet om att de kontrollförfaranden som har införts gertillräckliga garantier beträffande underliggande transaktioners lag-lighet och korrekthet, liksom att resurser har använts till avseddaändamål. Revisionsrätten har vid sin granskning av de två förstaåren med detta förfarande kunnat konstatera att samtidigt somgeneraldirektörerna oftast kan uttala sig om systemen inom kom-
missionen, kan de inte göra detsamma om systemen i medlems-
staterna på områden med delad förvaltning (
6). Kommissionen
har vidare haft svårigheter att rekrytera personal med nödvändigekonomisk erfarenhet, och att införa en lämplig kontrollkulturinom organisationen (
7).
KÄNNETECKEN PÅ EN ÄNDAMÅLSENLIG OCH EFFEKTIV
INTERNKONTROLLRAM FÖR EUROPEISKA UNIONEN
34. För att gemenskapens medborgare skall kunna vara säkra
på att Europeiska unionens budget är föremål för en effektiv ochändamålsenlig intern kontroll föreslår revisionsrätten att det tasfram en ram för gemenskapens interna kontroll som skall använ-das vid utvecklingen av nya och existerande system för internkontroll (
8), och som baseras på gemensamma begrepp i syfte att
erhålla en optimal användning av resurser som medger insyn.
Mål
35. Målen för systemen för intern kontroll måste vara tydligt och
detaljerat definierade, och ges spridning. De allmänna målen är gemen-samma för alla systemen för intern kontroll, medan de mer detaljerademålen är beroende av det specifika områdets karaktär. Målen skall ange:
omfattning (budgetområdet), ändamål (laglighet och korrekthet,och/eller sund ekonomisk förvaltning (
9), deltagare (förvaltnings-
nivåer från kommissionen via den som gör utbetalningen till slut-mottagaren), innehåll (kontrollförfaranden baserade på gemen-samma principer och standarder), syfte (se till att det görs enkostnadseffektiv kontroll av området), begränsningar (att nollriskavseende oriktigheter varken är realistiskt eller ekonomiskt),utsträckning (kontrolltyp och kontrollfrekvens avgörs av en god-tagbar balans mellan kostnad och nytta), samt hur (öppen ochmed insyn, informationsutbyte, kontrollkedja).
36. Systemen för intern kontroll bör aktivt medverka till att för-
bättra förvaltningen av EU:s budget genom att innehålla garantier föratt det vidtas korrigerande åtgärder och görs återvinningar. Kontroll-
förfaranden kan endast förbättra den ekonomiska förvaltningenpå ett effektivt sätt om det i rätt tid vidtas fullständiga korrige-rande åtgärder avseende felaktigheter i transaktioner och brister isjälva systemen.
(1) Revisionsrättens särskilda rapport nr 1/2004, punkt 43.
(2) Eftersom det inte finns några sanktioner och ränta endast skall erläg-
gas från datum för betalningskravet, får stödmottagare som skall åter-betala gemenskapsstöd tillgång till räntefria medel. Detta ökar riskenför oriktiga ersättningsanspråk.
(
3) KOM(2000) 200.
(4) Bestämmelserna gällande utgifter har förenklats för att göra dem enk-
lare att förvalta, och centraliseringen av styrekonomens efterhands-kontroll har ersatts med att de som godkänner utgifter och utbetal-ningar bär ansvaret för dem.
(
5) I SEK(2001) 2037/4 anges de standarder för intern kontroll som har
inspirerats av COSO-ramverket (se ordlistan). En viktig del i dennaram är att den erkänner att interna kontroller ger rimlig, och inteabsolut, säkerhet om redovisningars tillförlitlighet, transaktioners lag-lighet och korrekthet och huruvida den ekonomiska förvaltningenvarit sund.(6) Revisionsrättens årsrapport för budgetåret 2002, punkt 1.97 .
(7) Revisionsrättens årsrapport för budgetåret 2002, punkt 0.8.
(8) Ramen för gemenskapens interna kontroll gäller intern kontroll av
gemenskapsbudgeten, även om några av förfarandena kan kallas revi-sion och genomförs av revisorer (t.ex. när externa revisorer granskarersättningsanspråk – se punkt 43).
(
9) Se punkt 5.C 107/8 SV Europeiska unionens officiella tidning 30.4.2004
Förutsättningar
37. Kontrollerna bör genomföras på ett öppet sätt och med insyn så
att alla som deltar i systemet kan använda sig av och hänvisa till resul-taten. ”Ägare” till kontrollerna bör vara Europeiska unionen, inte denenskilda kontrollorganisationen. Kontrollerna bör hålla godtagbar
standard, och utfört arbete, resultat och verifikationer bör ställastill förfogande för kvalitetsgranskning. Detta är ett grundläggandekrav på ett effektivt kedjeliknande system och härmed betonassystemens gemenskapskaraktär, snarare än enskilda kontrollen-heters eller kontrollorganisationers arbete.
38. För att systemen för intern kontroll skall vara ändamålsenliga
och effektiva bör lagstiftningen som ligger till grund för principer ochförfaranden vara: klar och otvetydig, tillräcklig för att se till att medlenanvänds på rätt sätt men inte onödigt komplex. Syftet med kontroller
av laglighet och korrekthet är att se till att reglerna och bestäm-melserna avseende EU:s inkomster och utgifter efterlevs. Reglernaoch bestämmelserna skall minimera utrymmet för olika tolk-ningar och inte ställa upp krav som inte senare kan kontrollerasav styrekonomer eller revisorer. Ju mer krävande och besvärligakrav, desto större risk för att de inte efterlevs antingen avsiktligeneller av misstag. Väl utformade regler och bestämmelser bidrar tillatt de uppsatta policymålen uppnås, minskar risken för felaktig-heter, förenklar nödvändiga kontroller och reducerar antalet ochkostnaden för de kontroller som krävs vid en fastställd nivå för”godtagbar risk”. Lagstiftningen skall dessutom uppmuntra stöd-mottagarna att lämna korrekta ersättningsanspråk genom att för-stärka påföljder och sanktioner och utvidga dem till att gälla samt-liga budgetområden.
Struktur
39. För att optimera resursanvändningen bör systemen för intern
kontroll utgå från en effektiv kontrollkedja som arbetar enligt gemen-samma standarder där varje nivå har specifika fastställda mål som tarhänsyn till det arbete som utförs på andra nivåer. I medlemsstaterna
bör det finnas någon som ansvarar för att garantera att det kon-trollarbete som utförs på lokal nivå håller nödvändig standard ochkvalitet, så att man kan förlita sig på det (
1). På kommissionensövervakande nivå bör man se till att medlemsstatsnivån fungerar
effektivt och som planerat. I bilaga III ges ett exempel på en ked-jeliknande modell.
40. Strukturen på enskilda system skall ta hänsyn till budget-
områdets specifika karaktär och till medlemsstaternas organisa-tioner. Alla system och strukturer skall emellertid följa allmäntvedertagna krav som att kontroller utförs i enlighet med en enhet-lig miniminivå, att man kan förlita sig på kontroller som utförtspå andra nivåer, att det finns insyn i och tillgång till resultat ochatt det råder en lämplig avvägning mellan kostnad och nytta.
41. Systemen för intern kontroll skall ta hänsyn till att en
hörnsten i systemet utgörs av de kontroller som gäller mottagar-nivån och som ger bevis för att underliggande åtgärder och kost-nader existerar och är korrekta. För utgifter görs betalningar tillslutmottagare under förutsättning att ett antal villkor har upp-fyllts. Dessa villkor kan vara fysiska (till exempel antal, storlek,belopp) eller monetära (uppkomna kostnader). Den centrala delen
när det gäller att kontrollera transaktioners laglighet och korrekt-het är att de förutsättningar som mottagarna deklarerat existeraroch är korrekta. Många av dessa kan endast kontrolleras genomfysisk inspektion på slutmottagarnivå.
42. Systemen för intern kontroll bör ta hänsyn till svårighe-
terna att kompensera för ineffektiv kontroll på slutmottagarnivågenom kontroller som görs på en mer central nivå. Det är tillexempel osannolikt att man vid genomgång av en förteckningöver ersättningsanspråk vid ett centralt ministerium kan identi-fiera alla väsentliga felaktigheter som orsakats av oriktiga eller vil-seledande ersättningsanspråk. En del kan identifieras genom skriv-bordsgranskning baserad på uppgifter, men många kan endastupptäckas på platsen. Nyckeln till ett sunt förvaltat system liggerdärför i ändamålsenliga primära kontroller på platsen i sambandmed utbetalningen, och sekundära kontroller som också är inrik-tade på denna nivå. Kostnaden för att i detalj kontrollera ersätt-ningsanspråk på platsen är ofta relativt hög jämfört med värdetav den genomsnittliga betalningen, men kontrollförfarandenassammantagna ändamålsenlighet är i stor utsträckning proportio-nell till antalet kontroller som görs på denna nivå.
43. Ersättningsanspråk avseende utgifter eller kostnader som över-
stiger ett fastställt tröskelvärde bör åtföljas av ett revisorsintyg som utfär-dats av en oberoende extern revisor eller, i fråga om offentliga organ, aven behörig offentlig tjänsteman. Det bör krävas att stödmottagare
intygar att ersättningsanspråk är verkliga och riktiga och att deföljer relevanta regler och bestämmelser (
2). Revisorsintyg bör
användas för alla ersättningsanspråk, eller periodiska serier aversättningsanspråk, som en stödmottagare lämnar in och somöverstiger ett visst tröskelvärde. Tröskelvärdet skall vara specifiktför respektive interventionsmekanism och fastställas av kommis-sionen, samt baseras på överväganden av förhållandet kostnad/nytta.
(1) Som exempel på organisationer inom nuvarande system som utför
denna funktion kan nämnas: särskilda avdelningar som inrättats ivarje medlemsstat för att koordinera, övervaka och rapportera om dekontroller som krävs enligt rådets förordning (EEG) nr 4045/89 (EGTL 388, 30.12.1 989), senast ändrad genom rådets förordning (EG)nr 2154/2002 (EGT L 328, 5.12.2002), attesterande myndigheter ivarje medlemsstat för varje strukturfondsåtgärd i enlighet med rådetsförordning (EG) nr 1260/1 999 (EGT L 1 61, 26.6.1 999).
(2) I enlighet med nuvarande tillämpning på området inre politik för
sjätte FoTU-ramprogrammet.30.4.2004 SV Europeiska unionens officiella tidning C 107/9
44. Ledningen för processen måste ta hänsyn till att reviso-
rerna väljs ut, anlitas och betalas av stödmottagaren, men rappor-terar till kommissionen, antingen direkt eller indirekt (dvs. viamedlemsstaten). Revisionsarbetets omfattning och innehåll lik-som minimikraven på väsentlighets- och tillförlitlighetsnivåer,dokumentation av granskningsarbetet, granskningsrapportensform och innehåll samt tillgången till arbetsdokument bör fast-ställas och standardiseras.
Tillämpning
45. För varje nivå i processen bör kommissionen fastställa minimi-
krav för kontrollsystemen med hänsyn till de olika budgetområdenas spe-cifika kännetecken. För detta krävs att de grundläggande byggste-
narna i systemen och kontrollförfarandena analyseras och ges engemensam definition. Vid en bedömning av transaktionernas lag-lighet och korrekthet måste man beakta aspekter som förvalt-ningskontroller, åtskillnad mellan ansvarsområden, bokföring,kontroll av införda uppgifter, samlingskonton, avstämningar ochkontroller på platsen.
46. De kontrollförfaranden som införs bör hålla en godtagbar
gemensam standard, och utfört arbete och resultat bör dokumenteras iett gemensamt format samt registreras i en databas som andra i kon-trollkedjan har tillgång till, så att de kan avgöra om de kan förlita sigpå det. I ett effektivt system krävs att det görs kontroller av trans-
aktioner och system i enlighet med en godtagbar gemensam stan-dard för metod, omfattning och kvalitet oavsett vem som utförkontrollerna, och var de utförs. Kontroller som utförts i enlighetmed en gemensam standard bör göra det möjligt för styrekono-mer på centrala nivåer att förlita sig på kontroller som utförts avandra i kontrollkedjan.
47 . Den gemensamma standarden bör tillämpas genom
användning av ett gemensamt arbetssätt i fråga om dokumente-ring, bevisning och rapportering av alla delar i processen och däriinbegripet: skäl till valet av transaktionen eller systemet, syftetmed kontrollerna, beskrivning av vilka kontroller som genom-förts, underlag, resultat, den granskades reaktioner, samt uppfölj-ning. Denna information skall samlas i centrala databaser som ärtillgängliga för alla deltagare i kontrollprocessen med förbehåll förlämpliga säkerhetsåtgärder.
48. Kontrollsystemen bör använda stickprovstagning med tydligt
definierade syften: riskbaserade stickprov skall användas för att identifieraoch rätta till oriktigheter och representativa stickprov för att bekräfta sys-temens ändamålsenlighet. Stickprov är en teknik som ofta används
för att granska stora transaktionspopulationer, särskilt när revi-sorn vill beräkna kännetecken av typen genomsnittlig nivå föroriktigheter. Vid stickprovstagning erkänns att det inte finns resur-ser för att granska (eller kontrollera) varje post. Den kan användaspå ett antal olika nivåer innefattande urval av transaktioner inomen population, liksom urval av poster för detaljerad granskninginom en transaktion. Stickprovstagning kan delas upp i två huvud-
kategorier – riskbaserad och representativ – med olika mål ochsyften.
49. Systemen för intern kontroll bör åtföljas av ett effektivt och
samordnat sätt att informera. Ju mer stödmottagare är medvetna om
att det finns ett effektivt kontrollsystem och konsekvenserna avdet, desto mer anstränger de sig kanske för att se till att derasersättningsanspråk är lagliga och korrekta. Alla mottagare skall fåsamordnad och sammanhängande information om kontrollsys-temet där gemenskapens gemensamma syfte med kontrollernaunderstryks snarare än vilka organ som utför dem.
Kostnader och nytta
50. Typen och frekvensen av kontroller inom systemen för intern
kontroll bör fastställas i förhållande till kostnad och nytta. Alla kon-
trollsystem är en avvägning mellan å ena sidan kostnaden för attgenomföra kontroller med den frekvens som fastställts, och åandra sidan den nytta dessa förfaranden innebär. Inom gemen-skapen handlar nyttan om att minska risken för att medel slösasbort, och att hålla risken för felaktigheter på en godtagbar nivå.Det är troligt att den godtagbara nivån på felaktigheter skullevariera mellan olika budgetområden beroende både på kostnadenför kontroller och på den inneboende risken att transaktionerinnehåller felaktigheter eller oriktigheter.
51. I praktiken skulle den godtagbara felaktighetsnivån fast-
ställas tillsammans med den kontrollfrekvens på slutmottagarnivåsom bedöms vara nödvändig för att uppnå detta resultat (
1).
Resultaten av kontrollerna skulle övervakas och kontrollfrekven-sen justeras i förhållande till dem för påföljande år eller period.Det är i praktiken mycket osannolikt att den tänkta balansen mel-lan kostnad och nytta skulle uppnås omedelbart, utan det behövsfinjustering över ett antal år då man tar hänsyn till informationom kostnader och till resultaten och ändamålsenligheten av olikakontrolltyper och kontrollfrekvens.
52. I systemet bör information samlas om kostnader för att utföra
kontroller liksom om nyttan uttryckt i återstående risk för oriktigheter.Kostnaden för kontroller bör vara relativt enkel att fastställa, och
med införandet av aktivitetsbaserad förvaltning kommer det attbli lättare för kommissionen att ta fram denna information. Detbör bli svårare att få fram en korrekt beräkning av medlemssta-ternas kostnader. En möjlighet skulle vara att låta kostnaderna förkontrollerna finansieras via EU-budgeten och på så sätt låta kost-naderna bli kända och samtidigt ge lämplig insyn.
(1) Till exempel skulle den godtagbara risken kunna fastställas i förhål-
lande till en godtagbar felfrekvens och den kontrollfrekvens som angessom andelen transaktioner som måste kontrolleras för att uppnådenna nivå av återstående risk.C 107/10 SV Europeiska unionens officiella tidning 30.4.2004
53. Ett sätt att mäta och övervaka nyttan av kontrollförfaran-
dena skulle vara att genom slumpmässigt representativt urvalberäkna den återstående nivån på olagligheter och oriktigheter föratt jämföra denna med den godtagbara risk som fastställts förområdet.
Roller och ansvarsområden
54. Kommissionen bör ha ansvaret för att främja förbättringar av
system för intern kontroll tillsammans med medlemsstaterna, och för attefteråt säkerställa att systemen fungerar som det var tänkt . Det faller på
kommissionen att fastställa de gemensamma kännetecknen påsystemen för de olika budgetområdena, och att vidta lämpligaåtgärder för att övervaka kostnaderna för kontroller och utvärderavilken nytta de bidrar med.
55. De budgetansvariga myndigheterna (Europaparlamentet och
rådet) bör ha ansvar för att godkänna balansen mellan kostnader ochnytta för de olika politikområdena. Avvägningen mellan kostnaderna
för kontroller och den nytta de medför är en avgörande aspekt avkontrollstrategin, och den bör vara öppen och medge insyn. Medtanke på dess avgörande betydelse bör den önskade balansen god-kännas av gemenskapens politiska myndigheter, på grundval avett detaljerat förslag från kommissionen, där det tas hänsyn tillvilka kostnader som skall avsättas till kontroll av inkomster ochutgifter och till vilka risker som skall tolereras. Sannolikt kom-mer olika budgetområden att ha olika balansnivåer baserade påde aktuella transaktionernas typ och risk.
56. Europeiska revisionsrätten, som EU:s externa revisor, granskar
systemen för intern kontroll. Enligt internationella revisionsstandar-
der krävs att revisorn skall bedöma en intern kontrolls tillförlit-lighet när granskningens utförande och omfattning fastställs (
1),
och använda sig av andra revisorers arbete (2). För den senare
aspekten krävs att andra revisorers arbete håller en godtagbaryrkesmässig standard och att det är tillgängligt för genomgångoch detaljgranskning. Tydligt definierade standarder och mål försystem för intern kontroll skulle innebära att det finns en objektivbas gentemot vilken revisionsrätten i samband med sina gransk-ningar kan bedöma hur systemen utformats och fungerar vilketskulle göra granskningsarbetet mer ändamålsenligt.SLUTSATS
57 . Revisionsrätten stödjer inrättandet av sammanhängande
och heltäckande system för intern kontroll av EU:s budget somutgår från en logisk ram med gemensamma principer och stan-darder (ram för gemenskapens interna kontroll) och som skalltillämpas på alla förvaltningsnivåer både vid institutionerna och imedlemsstaterna. Revisionsrätten anser att de interna kontrol-lerna skall ge rimlig säkerhet om transaktionernas laglighet ochkorrekthet, och om att principerna om ekonomi, effektivitet ochändamålsenlighet följs. Kostnaden för kontrollerna skall vara pro-portionell mot den nytta de bidrar med både i monetärt och poli-tiskt avseende. Systemet skall utgå från en logisk kedjestruktur därkontroller genomförs, redovisas och rapporteras i enlighet med engemensam standard som gör att alla deltagare kan förlita sig pådem. Många av byggstenarna som behövs för att införa en sådanram finns redan helt eller delvis i de nuvarande systemen, medanandra behöver införas.
58. Att det finns ett effektivt och ändamålsenligt system för
intern kontroll av EU:s inkomster och utgifter skulle vara ett bety-delsefullt stöd när revisionsrätten fullgör sin uppgift som Europe-iska unionens externa revisor som den tilldelats enligt fördraget.Genom att förlita sig på väl utvecklade och väl införda kontroll-system kommer revisionsrätten att kunna använda sina egnaresurser på bästa sätt och sålunda förbättra genomförandet avsina uppgifter.
59. EU-budgeten är ett komplext instrument som innehåller
många olika aspekter och förvaltningsnivåer. För att fastställa ochinföra ett system med gemensamma kontroller krävs det att bådegemenskapens institutioner och medlemsstater samt mottagarsta-ter gör stora åtaganden. Det kommer att krävas att alla som deltari den ekonomiska kontrollen av EU:s budget är aktiva, att det görsändringar av både lagstiftning och arbetspraxis, och att man upp-når en grad av öppenhet och insyn i förvaltningen av EU:s budgetsom ännu inte föreligger. Genom att arbeta tillsammans för att setill att EU:s budget kontrolleras på ett effektivt och ändamålsenligtsätt skulle gemenskapens institutioner och medlemsstater visa sittåtagande för en gemensam sak till nytta för medborgarna.
(1) INTOSAI:s norm för revision 3.3.1.
(2) Internationell norm för revision 600 som utarbetats av Internatio-
nella revisorsförbundet (IFAC).30.4.2004 SV Europeiska unionens officiella tidning C 107/1 1
ORDLISTA MED TERMER OCH BEGREPP
COSO: Committee of Sponsoring Organisations of the Treadway Commission – en ideell organisation inom den privata
sektorn som grundats av professionella redovisnings- och revisionsorgan i syfte att förbättra kvaliteten i framläggandet avekonomisk information genom affärsetik, effektiv intern kontroll och företagsledning. Se www.coso.org.
Direkt förvaltning: När kommissionen är ensam ansvarig för förvaltning, administration och kontroll av vissa delar i EU:s
budget.
Extern revision: En oberoende granskning av ekonomisk förvaltning som görs av en organisation som rapporterar till
intressenter om huruvida årsredovisningar är riktiga och fullständiga, och tar fram objektiva rapporter om förvaltningsas-pekter. Europeiska revisionsrätten är Europeiska unionens externa revisor.
Indirekt eller delad förvaltning: När kommissionen i partnerskap med medlemsstater ansvarar för förvaltning, adminis-
tration och kontroll av delar i EU:s budget.
Intern kontroll: Hela systemet av ekonomisk kontroll och andra kontroller, med organisationsstruktur, metoder, förfaran-
den och internrevision, som upprättats av ledningen som ett stöd för att en enhets verksamhet skall kunna bedrivas på ettregelrätt, ekonomiskt, effektivt och ändamålsenligt sätt, som säkerställer att ledningens policy följs, som skyddar tillgångaroch resurser, som ser till att redovisningshandlingar är tillförlitliga och fullständiga, och som levererar tillförlitlig ekonomiskinformation och förvaltningsinformation i rätt tid.
Internrevision: En oberoende funktion inom en organisation som hjälper ledningen se till att det finns system och att dessa
fungerar ändamålsenligt. Internrevision är en del av intern kontroll.
INTOSAI: International Organisation of Supreme Audit Institutions – ett internationellt och oberoende organ vars syfte är
att främja utbyte av idéer och erfarenheter mellan högre revisionsorgan som är verksamma inom området offentlig kontroll.Se www.intosai.org.
Kontrollförfaranden: Förfaranden för att kontrollera eller verifiera att transaktioner eller system är exakta och överens-
stämmer med erforderliga regler och bestämmelser. Kontroller kan vara administrativa (dvs. avse fordringars samstämmighet
och synbara riktighet) eller på platsen (dvs. avse den faktiska existensen av kostnader eller aspekter för vilka det görs ersätt-
ningsanspråk).
Lagstiftade kontroller: Sådana kontrollsystem och kontrollförfaranden som fastställts genom lagstiftning.
Nationellt revisionsorgan: Ett offentligt organ i en stat som rapporterar till det nationella parlamentet, och som gör en
oberoende extern revision av statsbudgeten.
Riskanalys: Teknik som används för att identifiera transaktioner som troligen innehåller felaktigheter.
Riskbaserat stickprov: Stickprov som baseras på riskanalys.
Slumpmässigt representativt stickprov: Statistisk stickprovstagningsteknik som utformats för att beräkna en given karak-
teristik för en transaktionspopulation, såsom den genomsnittliga nivån på oriktigheter. Tekniken lämpar sig inte för iden-tifiering och korrigering av enskilda fel, även om den kan användas för att identifiera områden med särskild risk.
System: En samling processer och kontrollförfaranden och/eller förfaranden för förvaltning och administration som til-
lämpas på ett organiserat och enhetligt sätt på ett avgränsat transaktionsslag eller budgetområde.
System för intern kontroll: Ett system av kontrollförfaranden som upprättats av ledningen för att förhindra eller upptäcka
och rätta till felaktigheter och oriktigheter, och se till att enhetens mål uppnås.
Tilltro till kontroller: När en revisor eller controller förlitar sig på det arbete som andra revisorer eller controllrar utfört för
att kunna bilda sig en uppfattning. Revisorn eller controllern måste få bevis för att den andres arbete håller en godtagbarstandard.C 107/12 SV Europeiska unionens officiella tidning 30.4.2004
BILAGA I
SAMORDNAD GRANSKNING I FÖRENTA STATERNA OCH NEDERLÄNDERNA
Termen (och begreppet) samordnad granskning (single audit) används i Förenta staterna (the Single Audit Act) och i Neder-
länderna (Single Audit approach). I denna bilaga ges en översikt över båda dessa exempel. Likaså identifieras paralleller medförutsättningarna i Europeiska unionen.
Förenta staterna
Omkring en sjättedel (eller 300 miljarder dollar) av Förenta staternas federala budget spenderas av icke-federala (och icke-
statliga) organisationer. Sådana organisationer kan erhålla flera olika bidrag till olika ändamål. Tidigare ledde detta till fleragranskningar av samma organisation, som ibland överlappade varandra i tid, och ofta gällde samma material. Detta ökadede sammanlagda kostnaderna för granskning och utgjorde en onödig belastning för dem som blev granskade. I Single AuditAct från 1 984 hanterades problemet genom att man fastställde att det endast behöver göras en granskning av organisationensom helhet (dvs. dess årsredovisning) – vilket ersätter behovet av enskilda granskningar av enskilda medel – och upprättadeenhetliga standarder för granskning.
”Avsikten med samordnad granskning (single audit) är att få kostnadseffektiva granskningar av icke-federala enheter. Effektiviteten ökas
betydligt när det görs en granskning av organisationen som helhet, en samordnad granskning, i stället för ett f lertal granskningar av
enskilda federala program. De parter som deltar i granskningsprocessen vet på förhand vad som förväntas och vad granskningen kommeratt resultera i. Att den som granskas upprepade gånger kommer i kontakt med en strukturerad granskningsprocess främjar dessutom ökaddisciplin i den egna redovisningen.
Revisorn avger ett yttrande om huruvida den granskades årsredovisning läggs fram på ett korrekt sätt, och alltså kan vara ett verktyg för
bedömning av den granskades ekonomiska ställning.
Med en granskningsmetod som baseras på risk säkerställs granskning av federala program som rör stora belopp och är behäftade med
hög risk, och möjliggörs granskning av program med små belopp men med hög risk. ”
Avsikten med rapporter om samordnad granskning är inte att ge detaljerad granskningsinformation om alla federala bidrag eller detaljerad
ekonomisk information om enskilda bidrag. Detta skulle vara omöjligt ur kostnadssynpunkt (1).
Betecknande för tillämpningen av samordnad granskning i Förenta staterna är att:
— Det krävs en samordnad granskning för en mottagarorganisation som spenderar mer än 300 000 dollar under ett bud-
getår. Organisationer vars årliga utgifter understiger denna tröskel skall ställa sin redovisning till förfogande för gransk-ning eller revision.
— Mottagarorganisationer skall upprätthålla effektiva interna kontroller och följa alla tillämpliga regler och bestämmelser.— Det är mottagarorganisationens ansvar att ombesörja en revision (inklusive val av revisor), se till att den blir korrekt
genomförd, lägga fram rapporten i rätt tid och vidta korrigerande åtgärder till följd av granskningsresultaten.
— Kostnaden för den samordnade granskningen finansieras genom det federala bidraget.— Granskningen genomförs i enlighet med de statliga standarderna för revision, och revisorn skall: i) avge ett yttrande
om årsredovisningen och tidsplanen för utbetalning av det federala bidraget, ii) sätta sig in i hur de interna kontrollernaav de federala programmen fungerar och testa dem, och iii) avge ett yttrande om huruvida programkraven efterlevs.
(1) Utdrag ur ”Highlights of the Single Audit Process” från oktober 2001, framställd av Grants Management Committee of
the Chief Financial Officers Council, bidragsförvaltningskommittén inom chefsekonomernas råd.30.4.2004 SV Europeiska unionens officiella tidning C 107/13
— Efter mottagande av rapporten om den samordnade granskningen har den federala tilldelningsmyndigheten sex måna-
der på sig att fatta förvaltningsbeslut om varje granskningsresultat. I beslutet specificeras vilken korrigerande åtgärdsom krävs inklusive återbetalning av medel. Den granskade har rätt att överklaga.
— För att se till att de samordnade granskningarna genomförs i enlighet med fastställd standard kan arbetsdokumenten
underställas en kvalitetskontrollerande granskning av de federala myndigheterna.
När det gäller de aspekter som är relevanta för Europeiska unionen skall följande noteras:
— Den amerikanska strukturen är enklare än den i EU. Federala avdelningar har direktkontakt med genomförandeorga-
nisationerna vilket ger en mycket plattare förvaltnings- och kontrollstruktur (ingen egentlig ”kedjereaktion”). Den sam-ordnade granskningen är därför mer begränsad och enklare att definiera och genomföra eftersom inga mellanorgani-sationer är inblandade.
— I den amerikanska modellen ingår inte tillämpning av gemensamma standarder för intern kontroll , även om undersök-
ning av sådana utgör en väsentlig del i uppdraget för den revisor som genomför den samordnade granskningen. Stor-leken (när det gäller antal mottagare och relativt låga värden på ersättningsanspråk) inom EU ställer krav på att dennaaspekt tas under särskilt övervägande.
— Det tas ingen särskild hänsyn till arbete som utförs av internrevisorer (utom troligen en värdering av deras ställning inom
den interna kontrollstrukturen som helhet).
— I fråga om en stor del av EU-budgeten (dvs. jordbruk) finns det många f ler enskilda stödmottagare , av vilka få erhåller
betydande stödbelopp. När det gäller strukturfonderna finns det fler enskilda stora stödmottagare även om inte mångaförvaltar flera olika former av stöd.
— Den amerikanska modellen påminner mera om EU:s direkt förvaltade utgifter . Användningen av en standardiserad gransk-
ningsmetod och särskilt standardiserade rapporteringsdokument är särskilt intressant, liksom systemet med förvalt-ningsbeslut.
—A t t valet av revisor görs av den som granskas är en riskfaktor (underkvalificerade eller inte tillräckligt oberoende revi-
sorer) som emellertid kan hanteras genom uttömmande direktiv i fråga om referenser, detaljerad rapportering ochgranskning av arbetsdokument.
— Den särskilda betoning som görs av korrigerande åtgärder visar på processens positiva och dynamiska natur.
— Att granskningen finansieras genom det federala bidraget bidrar i hög grad till att det finns insyn och kontroll över
processen.
Nederländerna
Definitionen och tillämpningen av samordnad granskning i Nederländerna är delvis annorlunda och något mer omfattande
än i Förenta staterna. Första steget gällde granskningen av statliga ministerier av den externa revisorn, det nederländskanationella revisionsorganet (NCOA). Detta innebar att NCOA förlitade sig på arbete som utförts av ministeriernas internre-visorer, efter att först ha satt upp gemensamma standarder och handledning för hur detta arbete skulle utföras. Det andrasteget gäller en lägre nivå i kontrollkedjan där ministeriernas revisorer förlitar sig på arbete som utförts av revisorerna vidlokala myndigheter beträffande användningen av de statliga medel dessa förvaltar. Ministerierna ger direktiv för vilka frågorden regionala eller lokala revisorn skall behandla i sitt uttalande.
Det första steget infördes som en del i en omfattande förbättring av den finansiella kontrollen och granskningen av ministerier,
som också innebar att det infördes ett lämpligt system för förfaranden för intern kontroll. Den centrala revisionsavdelningenvid finansministeriet spelade en nyckelroll när det gällde att övervaka ministerierna och lämna regelbunden information tillparlamentet om utvecklingen. På grund av politiska påtryckningar och tack vare stöd från NCOA var det möjligt att åstad-komma betydande förbättringar. Till förbättringarna hörde skapandet av effektiva flöden av information i rätt tid och lämp-liga kompatibla datasystem för redovisning och information. Särskild uppmärksamhet ägnades åt att inrätta starka och effek-tiva internrevisionsenheter vid varje ministerium, och kravet på att det varje år skall avges ett revisionsuttalande formaliserades.Uttalandena baseras på redovisningsrevisioner som i sin tur baseras på riskanalys. Det utformades och upprättades internastandarder för revision som var förenliga med NCOA:s standarder. NCOA utformade vidare standarder för kontroll av arbetesom utförts av internrevisionsenheten.C 107/1 4 SV Europeiska unionens officiella tidning 30.4.2004
Det andra steget gällde den lägre nivån av offentlig ekonomisk förvaltning i Nederländerna, det vill säga regionala och lokala
myndigheter. Dessa organisationer har sina egna redovisningsstrukturer som även omfattar lokala förfaranden för gransk-ning och beviljande av ansvarsfrihet. Den samordnade granskningen gällde de statliga medel som förvaltas av dessa organ,såsom bidrag till särskilda ändamål vilket utgör cirka 20 % av den nationella budgeten. Tidigare skulle revisorsintyg utfärdasför alla bidrag, men detta ledde, i likhet med erfarenheterna från Förenta staterna, till att olika ministerier med ansvar förolika bidrag ställde en mängd ej samordnade rapporterings- och redovisningskrav, vilket försvårade för dem som granskades.
I ett regeringsbeslut från 1 989 anges målen för den nederländska politiken beträffande samordnad granskning på lägre nivåer
enligt följande:
— Effektivisering och samordning av granskningsverksamheter.— Upprättande av effektiva och ändamålsenliga informationsflöden.— Uppnående av en tillräcklig överblick över den ekonomiska förvaltningen av uppgifter med delad förvaltning när det
gäller laglighet/korrekthet och ändamålsenlighet.
— Borttagning av hinder för decentralisering och avreglering.
Samordnad granskning på denna nivå handlar om att den lokala myndigheten eller ett annat organ endast skall behöva ta
fram en årsredovisning per år, och att revisorsintyget som utfärdas för denna årsredovisning innehåller en kontroll av attrespektive krav för de centrala statliga bidragen efterföljs. Granskningen på den lägre nivån görs så att även kraven förgranskningar på en högre nivå uppfylls.
En betydelsefull upptäckt och ett resultat av den samordnade granskningen i Nederländerna var att den tydliggjorde att det
behövdes en lagstiftning gällande användningen av statliga medel som är sammanhängande, praktisk och tillämplig. Efter-
levnaden av otillräcklig eller olämplig lagstiftning kan inte granskas effektivt, varken genom samordnad granskning eller påannat sätt. Den samordnade granskningen hade i sig en effekt som stimulerade förbättringar i lagstiftningens tydlighet, ända-målsenlighet och relevans. En ytterligare utveckling som skett på senare tid är att årsredovisningar i högre grad koncentreraspå uppnåendet av politiska målsättningar och resultatindikatorer, utöver framläggandet av grundläggande ekonomiska redo-visningsuppgifter.
När det gäller de aspekter som är relevanta för Europeiska unionen skall följande noteras:
— Modellen för samordnad granskning är just det – en granskningsmodell – och innehåller i sig inte direkt en definition
och en tillämpning av kontrollförfaranden.
— Den administrativa strukturen är något mer komplex än i Förenta staterna, men mindre komplex än den för EU:s
inkomster och utgifter.
— I den nederländska modellen för samordnad granskning står NCOA ovanför och vid sidan av processen. NCOA har
vidtagit ändamålsenliga steg för att granska andra revisorers arbete med avseende på om man kan förlita sig på det.
— Införandet av samordnad granskning i Nederländerna har inte v arit någon snabb eller enkel process, trots att det gjorts
i ett relativt litet nationellt sammanhang.
I den nederländska modellen för samordnad granskning krävs att det läggs stort ansvar och arbete på den interna revisions-
funktionen vid ministerierna, och att det finns tillräckliga resurser för att utföra de tillhörande uppgifterna.30.4.2004 SV Europeiska unionens officiella tidning C 107/15
BILAGA II
BESTÄMMELSER FÖR INTERN KONTROLL INOM DE OLIKA OMRÅDENA I EU-BUDGETEN
Egna medel är de inkomster som finansierar EU-budgeten. Över 80 % av egna medel härrör från BNI och moms och över-
förs varje månad från medlemsstaterna. Återstoden av egna medel utgörs av tullar, jordbruksavgifter och sockeravgifter.Dessa inkasseras av medlemsstaternas myndigheter (t.ex. tullen) som är skyldiga att genomföra lämpliga kontroller för att setill att insamlingen är fullständig och korrekt. Kommissionens generaldirektorat gör övervakningskontroller för att verifieraatt medlemsstaterna uppfyller sina skyldigheter. Bestämmelserna för gemensamma granskningar har utvecklats på områdettraditionella egna medel sedan 1 994, och omfattar samarbete mellan kommissionen och enheterna för internrevision i fler-talet medlemsstater. De gemensamma granskningarna har lett till utarbetandet av gemensamma granskningsplaner ochgranskningsverktyg som lägger särskild vikt vid bedömningen av huruvida kontrollsystemen för identifiering och betalningav egna medel är tillräckliga. Tre medlemsstater (Danmark, Nederländerna och Österrike) har helt antagit denna metodiksom innebär att den interna revisionsenheten vid den nationella tullmyndigheten genomför granskningsförfaranden somöverenskommits mellan dem själva och kommissionen. Kostnaderna för kontrollerna betalas av medlemsstaten. 25 % av uppburna
tullavgifter behålls av administrationerna i medlemsstaterna.
Jordbruksutgifter , med utbetalningar på 43 521 miljoner euro 2002, står för över 50 % av EU:s utgifter. I dessa utgifter
ingår flera miljoner relativt små utbetalningar till miljontals enskilda jordbrukare genom ett stort antal stödordningar. Utbe-talningarna görs av utbetalningsställen som upprättas och finansieras av medlemsstaterna i enlighet med bestämmelser somkommissionen fastställt. Utbetalningsställena skall varje år underställas en oberoende granskning, utförd av ett attesterandeorgan, där det skall intygas huruvida de ersättningsanspråk som riktats mot kommissionen har varit korrekta, och om erfor-derliga kontrollsystem är på plats samt om nödvändiga kontroller har genomförts. Utbetalningsställena är skyldiga att utföraett antal kontroller inom det integrerade administrations- och kontrollsystemet (IACS) som omfattar utbetalningar på grund-val av deklarerad areal eller antalet djur. I IACS ingår både administrativa kontroller av ersättningsanspråk, och kontroller påplatsen av stödmottagare. Utgifter som inte omfattas av IACS såsom stöd till produktion och förädling samt exportbidragskall kontrolleras (
1) av en samordningsenhet i medlemsstaten på grundval av riskanalys och beroende på vilka belopp det
gäller. Kostnaderna för kontrollerna betalas av medlemsstaten.
Utgifter för strukturåtgärder , med utbetalningar på 23 499 miljoner euro 2002, utgör 28 % av EU:s utgifter. Utgifterna
gäller betalningar till stödberättigade projekt inom ramen för operativa program, och gäller ofta ersättning av kostnader tilloffentliga organ som är verksamma inom byggnads- eller utbildningsprojekt. Utgifterna förvaltas av administrationer i med-lemsstaterna (förvaltande och utbetalande myndigheter (
2) som väljer ut projekt och gör utbetalningar till stödmottagare.
Det är i första hand medlemsstaterna som ansvarar för den ekonomiska kontrollen av EU:s utgifter. Under 1 990-talets andrahälft lade kommissionen fram en förordning (
3) med definitioner av administrativa krav och kontrollkrav beträffande utgifter
för strukturåtgärder i syfte att bemöta kritik av förvaltningens kvalitet. Här infördes kravet på att ett oberoende organ avgerett yttrande vid avslutandet beträffande tillförlitlighet samt laglighet och korrekthet när det gäller de utgifter som lagts framför ersättning från kommissionen. Sådana yttranden baseras huvudsakligen på inspektion av ett fastställt värde (5 %) avunderliggande utgifter i syfte att kontrollera dels effektiviteten i systemen för förvaltning och kontroll, dels själva transak-tionerna. I november 2002 lade kommissionen fram ett förslag till strukturfondernas tekniska grupp med beteckningen”förtroendekontrakt”. Med förtroendekontraktet införs inga nya rättsliga krav utan kontraktet baseras på: effektiv samordningmellan EU:s kontroller och nationella kontroller, medlemsstaternas framläggande av en tillfredsställande kontrollstrategi, ochtillhandahållande av årsrapporter med redovisning av kontrollverksamhet. I gengäld utlovas medlemsstaterna mindre kon-troll från kommissionens sida. Kostnaderna för kontrollerna betalas av medlemsstaten.
Stöd inför anslutningen är det andra budgetområdet som i stor utsträckning förvaltas tillsammans med mottagarländerna.
Utgifterna, som uppgick till totalt 1 752 miljoner euro 2002, skall användas för att hjälpa länderna förbereda sig inför anslut-ningen till Europeiska unionen, och ingår i tre huvudfonder – Sapard som gäller landsbygdsutveckling, och Phare och ISPAsom gäller strukturell utveckling. Utgifterna används för att finansiera både investeringsprojekt och institutionell uppbygg-nad av typen partnersamverkan, och handläggs av utbetalare i de berörda länderna som godkänns av kommissionen. Kost-
naderna för kontrollerna betalas av medlemsstaten.
(1) Rådets förordning (EEG) nr 4045/89 (EGT L 388, 30.12.1 989), senast ändrad genom rådets förordning (EG) nr 2154/
2002 (EGT L 328, 5.12.2002).
(2) Artikel 9 i rådets förordning (EG) nr 1260/1 999 (EGT L 1 61, 26.6.1 999).
(3) Kommissionens förordning nr 2064/97 , ersatt av kommissionens förordning nr 438/2001(EGT L 63, 3.3.2001).C 107/1 6 SV Europeiska unionens officiella tidning 30.4.2004
När det gäller utgifter inom området ” inre politik ” ersätter kommissionen delvis kostnader som uppkommit för privata eller
offentliga juridiska personer som deltar i gemenskapsåtgärder. Under 2002 uppgick utbetalningarna till 6 567 miljoner euro.Medfinansieringen sker genom ersättning av stödberättigande utgifter eller uppkomna kostnader för vilka slutmottagarenlämnat verifikationer. Kommissionen genomför ekonomiska och icke-ekonomiska kontroller, inklusive redovisningsrevisio-ner i efterhand, på slutmottagarnivå. När det gäller ramprogrammen för forskning, som står för över hälften av utgifternapå området inre politik, har kommissionen gett oberoende revisorer fullmakt att genomföra en del av dessa granskningarför dess räkning i enlighet med standardiserade riktlinjer. Kommissionen satte 1 999 upp målet att granska 10 % av dekontraktsparter som deltog i det femte ramprogrammet (1 998–2002) inom FoTU-ramprogrammen. Från och med det sjätteramprogrammet (2002–2006) skall redovisningarna för indirekta FoTU-åtgärder åtföljas av ett revisorsintyg där det intygasatt kostnaderna för vilka det begärs ersättning är stödberättigande och verkliga. Kommissionen är emellertid fortfarandeansvarig för bedömningen av om dessa kostnader var nödvändiga för att åtgärden skulle kunna genomföras. Kostnaden för
utfärdandet av revisorsintyg ses som en stödberättigande kostnad och ersätts, upp till ett visst tak, i sin helhet av EU.
Externa åtgärder förvaltas direkt av kommissionen och innefattar betalningar för att finansiera stödberättigade utvecklings-
projekt utanför gemenskapen, framför allt i utvecklingsländer. Under 2002 uppgick utbetalningarna till 4 424 miljoner euro.Inom ramen för decentraliseringen förvaltas en stor del av utgifterna i allt högre utsträckning av kommissionens delegationersom ansvarar för att göra utbetalningar och kontrollera projekt. Andra utbetalningar hanteras genom enskilda organisationeroch några utgifter betalas direkt av kommissionens centrala avdelningar (som även utför kontroller). För några projektgenomgår utgiftsdeklarationerna en oberoende extern revision. Kostnaderna för kontrollerna betalas genom EU-budgeten.
De administrativa utgifterna gäller driften av EU-institutionerna och handläggs direkt av kommissionen (eller andra
berörda institutioner). Utgifterna, omkring 5 212 miljoner euro 2002, gäller framför allt betalning av löner och andra per-sonalkostnader, samt kostnader för lokaler. Utgifterna kontrolleras av de berörda institutionerna, och kostnaderna betalas
genom EU-budgeten .30.4.2004 SV Europeiska unionens officiella tidning C 107/17
BILAGA III
EXEMPEL PÅ EN KEDJELIKNANDE KONTROLLMODELL FÖR UTGIFTER MED DELAD FÖRV ALTNING
Exemplet nedan visar hur en kedjeliknande kontrollmodell skulle kunna tillämpas på utgifter med delad förvaltning. Strukturerna måste
anpassas till specifika budgetområden och till organisatoriska strukturer i medlemsstaterna.
Primära kontroller är sådana kontroller som den utbetalande organisationen utför avseende stödansökningar eller ersätt-
ningsanspråk (lokal nivå). De består i allmänhet av administrativa kontroller och faktiska kontroller på plats av ersättnings-anspråk som bedöms som en risk.
Sekundära kontroller genomförs också på lokal nivå men av en separat enhet eller organisation för kontroll, och skall visa
att de primära systemen och kontrollerna fungerar effektivt, och även innefatta riskbaserade kontroller av transaktionerutifrån accepterad risknivå.
Centrala kontroller genomförs av centrala eller regionala nivåer i medlemsstaten och innebär en undersökning av hur de
primära och sekundära kontrollerna fungerar. De innefattar granskning av ett representativt urval av transaktioner för beräk-ning av den återstående risknivån i populationen.
Kommissionen håller genom övervakande kontroller uppsikt över processen i medlemsstaterna för att se till att den genom-
förs korrekt, och övervakar förhållandet kostnad/nytta.
Se diagram II och III.C 107/1 8 SV Europeiska unionens officiella tidning 30.4.2004
Diagram II
Ram för gemenskapens interna kontroll – internkontrollnivåer i en kedjeliknande kontrollmodell
Anm. Strukturen skall anpassas till specifika budgetområdens behov och till hur medlemsstaten är organiserad.30.4.2004 SV Europeiska unionens officiella tidning C 107/1 9
Diagram III
Ram för gemenskapens interna kontroll – översikt över ansvarsområden och uppgifterC 107/20 SV Europeiska unionens officiella tidning 30.4.2004