Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV om årsbokslut, sammanställda redovisningar och rapporter i vissa typer av företag /* KOM/2011/0684 / 3 - 2011/0308 (COD) */





MOTIVERING 1. Allmänna kommentarer Redovisningsdirektiven[1] (nedan kallade direktiven) behandlar årsbokslut och sammanställda redovisningar för bolag med begränsat ansvar i EU. Det finns flera centrala mål i den nuvarande översynen: (1) Att minska byråkratin och förenkla bestämmelserna, huvudsakligen för små företag. (2) Att öka de finansiella rapporternas tydlighet och jämförbarhet för de företagskategorier som har en aktivare gränsöverskridande verksamhet och ett större antal externa intressenter. (3) Att värna om grundläggande användarintressen genom att behålla redovisningsuppgifter som är nödvändiga för användarna. (4) En ökad öppenhet om betalningar till offentliga förvaltningar från utvinningsindustrin och avverkare av primärskog. Samråden har visat att intressenterna i stort sett är nöjda med det nuvarande regelverket, som i allmänhet har fungerat väl under åren. Dessa intressenter är bland annat de som upprättar eller använder finansiella rapporter samt offentliga myndigheter. De ser dock utrymme för förenkling, särskilt för att underlätta för de minsta företagen. Under de senaste 30 åren har ändringar av direktiven lagt till många krav, såsom nya regler om upplysning och värdering, inbegripet detaljerade bestämmelser om redovisning till verkligt värde. Mindre vikt har lagts vid att överväga om de befintliga bestämmelserna skulle kunna förenklas eller avlägsnas. Även om varje ändring säkerligen har varit berättigad i sig, har man i samband med dessa tillägg tenderat att bortse från de finansiella rapporternas jämförbarhet och användbarhet och även ökat rapporteringskraven och antalet alternativ för medlemsstaterna, vilket i slutändan lett till ökad komplexitet och administrativ börda för alla företag. Denna ökade belastning drabbar främst mindre företag. Intressenterna har även pekat på behovet av att öka de finansiella rapporternas tydlighet och jämförbarhet, särskilt för större företag som tenderar att ha mer omfattande gränsöverskridande verksamhet. Det huvudsakliga syftet med direktiven är att göra det obligatoriskt för bolag med begränsat ansvar att utarbeta finansiella rapporter och att införa minimikrav för att förbättra jämförbarheten mellan finansiella rapporter på EU-nivå. Detta bör i sin tur leda till en bättre fungerande inre marknad och, mer konkret, ökad tillgång till finansiering, minskad kapitalkostnad, ökad gränsöverskridande handel och fler fusioner och förvärv. Förslaget bidrar generellt sett till att förbättra EU:s konkurrenskraft genom att fastställa en lagstiftningsram som främjar en arbetsintensiv tillväxt. Förslaget kompletterar 2009 års förslag till direktiv[2] om finansiella rapporter för mikroenheter, vilket fortfarande är föremål för förhandlingar mellan EU:s lagstiftande institutioner. Med hänsyn till att rådet och Europaparlamentet nu båda har samtyckt till principen om en ordning för mikroenheter innehåller inte detta förslag något nytt politiskt förslag om mikroföretag, i enlighet med den åtföljande konsekvensbedömningen. Europeiska kommissionen är villig att tillsammans med EU:s medlagstiftare överväga hur man i det nuvarande förslaget på bästa sätt kan integrera det slutliga interinstitutionella avtalet om 2009 års direktiv. Detta förslag stöder kommissionens strategi på bolagslagstiftningsområdet som beskrivits i en rad dokument. Europa 2020-strategin[3] syftar till att skapa en intelligentare, mer hållbar och inkluderande EU-ekonomi. Inremarknadsakten[4] syftar till att förenkla tillvaron för de små och medelstora företagen, vilka utgör mer än 99 % av företagen i Europa, samt till att förbättra dessa företags tillgång till finansiering. I kommissionens meddelande – tänk småskaligt först, den så kallade småföretagsakten, erkänns behovet att beakta de små och medelstora föreagens specifika behov och att det även finns olika segment inom denna grupp. I dokumentet förordas ett ”tänk småskaligt först” synsätt. Förslaget ingår även i kommissionens löpande förenklingsprogram och initiativ för att minska företagens administrativa bördor. Förslaget som sådant svarar upp till kommissionens åtagande att se över sitt regelverk för att säkerställa att lagstiftningen är relevant, verkningsfull och proportionell, samt att minska administrativa bördor genom att förenkla regleringsramen[5]. Genom förslaget upphävs de nuvarande redovisningsdirektiven och direktiven med efterföljande ändringar ersätts av ett enda nytt direktiv. 2. Samråd med intressenter och konsekvensbedömning 2.1. Samråd med intressenter och berörda parter Kommissionen har fört en regelbunden dialog med intressenterna under översynen. Syftet var att få in synpunkter från alla berörda parter, bland annat parter som upprättar eller använder finansiella rapporter, standardiseringsorgan, offentliga myndigheter med flera. En dialog ägde rum genom – en tillfällig informell reflektionsgrupp för små och medelstora företag bestående av tio experter med olika erfarenhet och bakgrund, – två offentliga samråd om översynen av direktiven och om International Financial Reporting Standard (IFRS) för små och medelstora företag, vilka båda följdes av möten där intressenterna övervägde och diskuterade resultaten, – flera riktade möten med nationella standardiseringsorgan, företrädare för små och medelstora företag, banker, investerare och revisorer i EU, – samråd med Efrags (European Financial Reporting Advisory Group) arbetsgrupp för små och medelstora företag samt med den tillfälliga arbetsgruppen för små och medelstora företag inom föreskrivande kommittén för redovisningsfrågor, – en studie från det brittiska företaget Centre for Strategy and Evaluation Services (CSES) om vilka effekter ändringar av direktiven har på den administrativa bördan. När det gäller rapportering land för land har kommissionens avdelningar också upprätthållit en löpande dialog med olika intressentkategorier (som exempelvis de som upprättare och användare av finansiella rapporter samt offentliga myndigheter). Ett offentligt samråd genomfördes under 2010/2011 och en rad bilaterala samråd medintressenter (särskilt användare och upprättare) ägde rum under 2010 och 2011. European Financial Reporting Authority Group (EFRAG) bidrog med en uppskattning av de administrativa kostnader som är förenade med ett eventuellt krav på finansiell rapportering land för land. 2.2. Konsekvensbedömning 2.2.1. Finansiella rapporter Att upprätta finansiella rapporter betraktas som en av företagens mest betungande lagstadgade skyldigheter[6]. Små företag har förhållandevis högre administrativa bördor jämfört med medelstora eller stora företag. I konsekvensbedömningen analyserades fem övergripande politiska alternativ med utgångspunkt från grundscenariot. Alternativet att se över och modernisera utvalda krav i redovisningsdirektiven framstod slutligen som det lämpligaste. Efter att ha granskat detaljerade underalternativ framstod en särskild minimiordning för små företag som det bästa politiska valet. Minskningen av de administrativa bördorna genom denna strategi kan spara 1,5 miljarder euro genom minskade uppgiftskrav i noterna, ytterligare uppmjukning av den lagstadgade revisionen och undantag från att utarbeta sammanställda redovisningar för små företagsgrupper. Ett andra underalternativ var att höja tröskelvärdena för definitionen av små och medelstora företag i direktivet för att ta hänsyn till inflationen under perioden 2007–2011. Minskningen av bördorna genom detta förslag kan spara ungefär 0,2 miljarder euro. Den beräknade sparpotentialen beräknas därmed uppgå till totalt 1,7 miljarder euro. Mikroföretagen kommer under alla omständigheter att omfattas av den förenklade ordning som erbjuds små företag[7]. De ovanstående politiska alternativens inverkan på mikroenheter har dock inte beaktats, eftersom förslaget till direktiv om mikroenheter, vilket ska behandlas i Europaparlamentet och rådet, är särskilt inriktat på detta. Dessa politiska alternativ kommer att minska mängden uppgifter som finns tillgängliga för användarna av finansiella rapporter från små och medelstora företag, inklusive offentliga uppgifter. Skyddet för fordringsägarna stärks dock genom att de två upplysningarna om garantiförbindelser och åtaganden samt transaktioner med närstående blir obligatoriska. De tillgängliga uppgifterna från medelstora och stora företag skulle i viss mån påverkas positivt genom större tydlighet och jämförbarhet i deras finansiella rapporter. Statistiska myndigheter kan behöva anpassa sitt sätt att samla in vissa uppgifter från mindre företag, även om största möjliga harmonisering av tröskelvärdena skulle göra det möjligt för dem att samla in uppgifter om företag som objektivt sett har samma storlek i hela EU, vilket skulle förbättra jämförbarheten. Harmoniseringen av tröskelvärdena kan dock ha en negativ inverkan på insamlingen av statistiska uppgifter, särskilt i medlemsstater där andelen små företag är hög. I syfte att uppskatta nationella ekonomiska indikatorer kan dessa medlemsstater behöva se över hur de samlar in statistiska uppgifter från företagen. Kommissionens förslag att koppla samman centrala register, handelsregister och företagsregister[8] bör, som en förmildrande faktor, förbättra tillgången till företagsinformation över nationsgränserna. Skattemyndigheterna skulle även fortsättningsvis ha rätt att besluta om hur vinst beräknas för skatteändamål och om utformningen av därtill hörande rapporteringskrav. När det gäller de sociala konsekvenserna av förslaget bör förenklade redovisningskrav främja ett företagsklimat som gynnar företagsetableringar och företagaranda. Enligt konsekvensbeskrivningen förväntas initiativet åtminstone marginellt bidra till sysselsättningen i EU, genom att det frigör resurser för företagen. Vissa besparingar på företagsnivå skulle härröra från en minskning av de avgifter som betalas till revisionsbyråer eller externa revisorer. Inverkan på sysselsättningen på grund av denna överföring av resurser förväntas bli neutral eller endast marginellt negativ när det gäller den övergripande sysselsättningen. Inga mätbara miljökonsekvenser förväntas. Det är inte troligt att enklare redovisningsordningar skulle skapa hinder för små företags utveckling, eftersom redovisningen är mindre betungande än skattelagstiftningen eller den sociala lagstiftningen i detta avseende. Förslagets strategi att i första hand tänka småskaligt gör dessutom att redovisningsordningarna kan passa olika företagsstorlekar. 2.2.2. Redovisning av betalningar till offentliga myndigheter Kommissionen har offentligt uttryckt stöd för den internationella utvinningsindustrins initiativ för ökad öppenhet (Extractive Industry Transparency Initiative [EITI]) övervägt villighet att lägga fram lagstiftning om obligatoriska upplysningsskyldigheter för företag inom utvinningsindustrin[9]. En liknande utfästelse lämnades i slutdeklarationen från G8-toppmötet i Deauville i maj 2011[10], där G8-gruppens regeringar utfäste sig att införa lagstiftning om öppenhet alternativt att främja frivilliga standarder som kräver eller uppmuntrar olja som kommer att kräva att företag i olje-, gas- och gruvsektorna redovisar de betalningar de gör till offentliga myndigheter. Europaparlamentet har dessutom regelbundet lagt fram resolutioner[11] i vilka dess stöd för rapporteringskrav land för land upprepas, särskilt när det gäller utvinningsindustrin. Enligt gällande EU-lagstiftningen är inte företagen skyldiga att land för land redovisa betalningar till offentliga förvaltningar i länder där de bedriver verksamhet. Det finns därför en brist på öppenhet beträffande betalningar till offentliga förvaltningar i ett visst land, samtidigt som sådana betalningar från utvinningsindustrin (olje- och gasutvinning, gruvdrift) eller avverkningsindustrin[12] i primärskog[13] kan utgöra en väsentlig andel av ett lands inkomster, särskilt för resursrika utvecklingsländer. För att kunna utkräva ansvar av offentliga förvaltningar för dessa resurser och för att främja god statsförvaltning, föreslås en skyldighet att redovisa betalningar till offentliga förvaltningar på ett företagets individuella bolagsnivå eller koncernnivå. Detta förslag kan jämföras med den amerikanska lagen Dodd-Frank Act[14], som antogs i juli 2010, och kräver att företag i utvinningsindustrin (olja, gas och gruvbolag) som är registrerade hos börsmyndigheten Securities and Exchange Commission (SEC) offentligt redovisar betalningar till offentliga förvaltningar[15] land för land och för varje specifikt projekt. SEC:s genomförandebestämmelser beräknas kunna antas i slutet av 2011. I konsekvensbedömningen[16] analyserades fem huvudsakliga policyalternativ med utgångspunkt från ett basscenario (policyalternativ 0), därefter ett alternativ där möjliga ordningar som skulle resultera i en global överenskommelse om rapportering land för land för multinationella EU-företag och icke EU-företag undersöks (alternativ 1), samt slutligen flera alternativ där endast EU-företag skulle vara skyldiga att redovisa uppgifter land för land (policyalternativ 2-4). I policyalternativ 2 krävs att utvinningsindustrin avverkare av primärskog redovisar uppgifter om betalningar till offentliga förvaltningar landvis, medan det i policyalternativ 3 krävs att sådana uppgifter lämnas på landvis och för varje projekt. Förutom en rapport om betalningar till offentliga förvaltningar skulle policyalternativ 4 kräva att företag som är verksamma i utvinningsindustrin och en komplett uppsättning och avverkning av primärskog upprättar en hel uppsättning landvisa räkenskaper. Alternativet att av multinationella företag som är verksamma i utvinningsindustrin och med avverkning av primärskog kräva land för land rapportering av betalningar till offentliga förvaltningar på land- och projektbas (policyalternativ 3) förordades. Utvinningsindustrin täcker alla företag med verksamhet som inbegriper prospektering, upptäckt, utveckling och utvinning av mineraler, olja och naturgasfyndigheter. Avverkning av primärskog innefattar alla företag med verksamhet inom röjning, selektiv avverkning eller gallring av primärskog. Redovisningen av betalningar till offentliga förvaltningar land- och projektvis skulle bättre uppfylla intressenternas krav som efterfrågar en ökade upplysningskrav samtidigt som kostnaderna för ett sådant policyalternativ skulle förbli godtagbara om en lämplig väsentlighetströskel införs. Detta synsätt skulle vara en rimlig avvägning mellan att skapa mer öppenhet utan alltför betungande krav på företagen, och utan att skapa alltför stora konkurrensnackdelar för EU-företag. Detta bör inte äventyra EU:s framtida ansträngningar att uppnå ett internationellt avtal, samt att genom förhandlingar med internationella partners skapa globalt likvärdiga konkurrensvillkor när det gäller rapportering land för land. Den eventuella konflikt som kan tänkas föreligga mellan ett EU-upplysningskrav och ett mottagarlands nationella lagstiftning som förbjuder offentliggörande av sådan information har förts fram av vissa som ett potentiellt problem för företag som kommer att omfattas av den föreslagna lagen. Framställningar har gjorts om att ett undantag införs i sådana fall från skyldigheten att rapportera de ifrågavarande betalningarna till offentliga förvaltningar. Även om kommissionen har funnit mycket få exempel på länder som förbjuder offentliggörande av sådana uppgifter har ett mycket snävt definierat undantag införts för situationer där ett företag som uppfyller upplysningskraven skulle finna sig själv bryta mot det ifrågavarande landets strafflagstiftning. Energisäkerhetsfrågan ligger av flera skäl högt på EU:s dagordning, bland annat därför att energiproduktionen i EU:s medlemsstater inte täcker nuvarande efterfrågan. En del hävdar att det kan bli svårare för utvinningsföretag från EU att bedriva verksamhet i tredje länder, vilket skulle kunna få en följdverkningar för försörjningstryggheten i fråga om olja- och gasleveranser till Europa. Även om vissa företag redan offentliggör betalningar till offentliga myndigheter land för land utan hinder för deras verksamhet kan detta vara svårt för andra. Därför bör en översyn göras för att bland annat bedöma frågan om tryggad energiförsörjning i Europa. Risken för att sådant offentliggörande skulle kunna medföra konkurrensnackdelar för industrin i EU. Kommissionen anser att en öppen redovisning av betalningar till offentliga myndigheter på land- och projektnivå i de flesta fall inte skulle ge direkt insyn i förtrolig företagsinformation som exempelvis uppgifter om omsättnings-, kostnads- och vinstnivåer. Förstärkningen av utvinningsindustrins initiativ för ökad öppenhet (Extractive Industry Transparency Initiative [EITI]) skulle även kunna motverka en eventuellt försämrad konkurrensställning på kort sikt, eftersom den kan leda till en mer global tillämpning och ge de företag som medverkar i initiativet bättre rykte. 2.3. Budgetkonsekvenser Förslaget påverkar inte gemenskapens budget. 3. Ytterligare information 3.1. Förenklingar Genom förslaget införs en särskild ordning för små företag som väsentligt kommer att minska dagens administrativa börda för små företag när de utarbetar sina finansiella rapporter. Det begränsar upplysningarna i redovisningen, i form av noter till redovisningen, till i) redovisningsprinciper; ii) garantiförbindelser, åtaganden, oförutsedda utgifter och åtgärder som inte redovisas i balansräkningen; händelser efter balansdagen som inte redovisas i balansräkningen, iv) långsiktiga och säkra fordringar; iv) långsiktiga och säkrade fordringar; och v) transaktioner med närstående. Det bör noteras att kravet på upplysningar enligt iii) och v) kommer att leda till nya skyldigheter för små företag, eftersom en majoritet av medlemsstaterna har infört undantag från denna upplysningsskyldighet för dessa företag. Förslaget syftar också till att harmonisera tröskelvärdena för att se till att den administrativa bördan faktiskt minskas för alla små företag i EU. I dag hänförs många företag som är små enligt EU:s definitioner till kategorin medelstora eller stora företag, eftersom definitionen av små företag blivit snävare när direktiven införlivats i medlemsstaterna. Nedanstående tabell ger en kortfattad översikt över de viktigaste förenklingar som förslaget ger upphov till: Små företag ~ 1,1 miljoner företag ~ 21 % av företagen || – Maximal harmonisering garanterar att företag av samma storlek får lika villkor i hela EU. – Noterna till redovisningen begränsas till endast fem nyckelområden. – Inget krav på lagstadgad revision. – Små företagsgrupper undantas från kravet på sammanställd redovisning. 3.2. Andra åtgärder Förslaget syftar till att förbättra jämförbarheten och tydligheten i finansiella rapporter som utarbetats av medelstora och stora företag samt i begränsad utsträckning av små företag. I detta syfte syftar förslaget till att minska antalet valmöjligheter som medlemsstaterna för närvarande har tillgång till, i den mån dessa valmöjligheter inverkar negativt på de finansiella rapporternas jämförbarhet. Allmänna principer, som att innehållet är viktigare än formen, kommer att bli obligatoriska för att öka de finansiella rapporternas tydlighet. När det gäller ändringar av befintliga bestämmelser ger nedanstående tabell en kortfattad översikt över de viktigaste ändringarna: Medelstora/stora företag ~ 0,3 miljoner företag ~ 4 % av företagen || – - Allmänna principer om väsentlighet och om att innehållet är viktigare än formen införs. – - Antalet valmöjligheter för medlemsstaterna minskas. 3.3. IFRS för små och medelstora företag Det betraktades som en möjlighet att göra International Financial Reporting Standards (IFRS) för små och medelstora företag obligatoriska inom EU. Intressenterna, särskilt de offentliga myndigheterna, hade dock delade meningar om denna idé och även i konsekvensbedömningen drogs slutsatsen att denna nya standard inte skulle leda till förenkling och minskning av den administrativa bördan. Med tanke på att IFRS för små och medelstora företag dessutom är en relativt ny standard saknades fortfarande erfarenheter av dess tillämpning i världen. Ett obligatoriskt antagande av IFRS för små och medelstora företag eftersträvas inte politiskt inom ramen för detta förslag, och skillnaderna mellan det föreslagna direktivet och IFRS för små och medelstora företag när det gäller uppställning av tecknat ej inbetalt aktiekapital och avskrivningsperioderna för goodwill, vars förväntade nyttjandeperiod inte kan uppskattas tillförlitligt, innebär att ett uttryckligt och fullständigt antagande av IFRS för små och medelstora företag inte kommer att vara möjligt. 3.4. Redovisning av betalningar till offentliga myndigheter För att främja offentliga myndigheters redovisningsskyldighet och sunda förvaltning införs genom förslaget nya rapporteringskrav för företag som är verksamma i utvinningsindustrin eller inom avverkning av primärskog. Det föreslås att företag ska öppet redovisa de betalningar de gör till offentliga myndigheter i varje land de bedriver verksamhet och för varje projekt när det är av väsentlig betydelse för det mottagande landet. I linje med den övergripande målsättningen och för att begränsa den extra administrativa bördan begränsas det nya kravet till stora företag och företag av allmänt intresse. 3.5. Förslaget till direktiv och upphävande av befintlig lagstiftning Förslaget har formen av ett nytt direktiv som upphäver direktiven från 1978 och 1983 och senare ändringar av dessa. 3.6. Rättslig grund, subsidiaritet och proportionalitet Förslaget bygger på artikel 50.1 i fördraget, som är den rättsliga grunden för att antaga åtgärder som syftar till att skapa en inre marknad för bolagsrätt. I förslaget föreskrivs att bolag med begränsat ansvar ska utarbeta finansiella rapporter enligt en rad krav ämnade att förbättra jämförbarheten mellan finansiella rapporter på EU-nivå i syfte att bidra till den inre marknadens optimala funktion och öka den gränsöverskridande handeln. Enligt subsidiaritetsprincipen bör EU endast agera om det leder till bättre resultat än insatser på medlemsstatsnivå, och EU-insatserna bör begränsas till det nödvändiga och stå i proportion till målsättningarna. Målsättningen med denna översyn är av sådan art att den inte kan uppnås genom insatser på medlemsstatsnivå i ett land. En enda, gemensam uppsättning EU-regler vore fördelaktigt för små och medelstora företag, i enlighet med synsättet ”tänk småskaligt först”. Småföretag bör behandlas lika överallt i EU så att de kan dra nytta av tillgången till den inre marknaden på enhetliga villkor. Medlemsstaterna bör inte införa onödiga extrakrav. Detta kan enklast uppnås genom EU-lagstiftning. För medelstora och stora företag bör den finansiella rapporteringen bli mer jämförbar på EU-nivå eftersom sådana företag ofta är verksamma över hela EU och deras verksamhet berör intressenter över hela inre marknaden. Medlemsstaterna bör emellertid ha spelrum för extra rapporteringskrav för den typen av företag. Därför är ett direktiv den lämpligaste rättsaktstypen, eftersom det ger utrymme för medlemsstaterna att anpassa reglerna till sin situation. Ett direktiv garanterar också att den föreslagna EU-åtgärdens innehåll och form inte går utöver var som är nödvändigt och proportionellt för att uppnå lagstiftningssyftet att förenkla och minska den administrativa bördan. 4. Kommentarer till de enskilda artiklarna Följande artiklar är desamma som motsvarande artiklar i rådets fjärde direktiv 78/660/EEG och rådets sjunde direktiv 83/349/EEG, även om deras numrering i de flesta fall skiljer sig från den numrering som ursprungligen använts. De berörda artiklarna är artiklarna 1.1 (inbegripet bilagorna I och II), 2.2–2.8, 3.6–3.9, 4, 5.2–5.3, 6.2–6.3, 7, 8.1–8.5, 10, 11.1–11.7 och 11.11, 12.2, 19.2, 20, 21, 22, 28.2, 29.2 och 29.3, 30, 32, 33.1–33.2, 34.1, 35 utom 35.3, 44, 45, 47 och 51. En jämförelsetabell finns i bilaga III. För att texten ska vara koncis och tydlig lämnas förklaringar i detta avsnitt endast om förslaget medför betydande ändringar jämfört med de direktiv som ska upphävas. Ett antal ändringar har införts i hela texten för att anpassa terminologin i det föreslagna direktivet till modernt redovisningsspråk, utan inverkan på innehållet i de berörda artiklarna. Dessa åtgärder innefattar bland annat: Ändringarna innebär bland annat att ”company” ersätts med termen ”undertaking” (i den svenska översättningen ersätts ”bolag” med ”företag”, övers. anm.), att alla hänvisningar till ”accounts” har ersatts med ”financial statements” (i den svenska översättningen kvarstår i dessa fall termerna ”redovisning” respektive ”bokslut”, övers, anm.) och att alla hänvisningar till ”annual report” har ersatts med ”management report” (i den svenska översättningen kvarstår termen ”förvaltningsberättelse”, övers. anm.). 4.1. Kapitel 1 – Tillämpningsområde, definitioner och företagskategorier Artikel 2 innehåller ett antal definitioner som tidigare var spridda i de ursprungliga direktiven. Företag av allmänt intresse definieras i enlighet med direktiv 2006/43/EG om lagstadgad revision. Definitionerna av moderföretag, dotterföretag och anknutna företag har förtydligats jämfört med rådets sjunde direktiv 83/349/EEG. Den underliggande betydelsen har dock inte förändrats. Likaledes förtydligas definitionen av intresseföretag, och eftersom betydande inflytande anses föreligga när ett ägarföretag innehar 20 % eller mer av rösträtten följer definitionen den relevanta internationella redovisningsstandarden IAS 28. Genom artikel 3 skapas en rättslig grund för uttrycken ”små”, ”medelstora” och ”stora” företag och upprätthålls bruket att fastställa ett företags storlek med hänvisning till dess nettoomsättning, balansomslutning och antal anställda. Beroende på syftet med EU: s politik kan unionen använda definitioner som i viss mån skiljer sig åt från dem i denna artikel[17]. Förslaget ska fullständigt harmonisera storlekskriterierna. Tidigare kunde medlemsstaterna välja om olika företagsstorlekar skulle erkännas inom deras jurisdiktion och, inom vissa gränser, bestämma de relevanta storlekskriterierna. Små och medelstora företagsgrupper ges en tydligare definition än i rådets sjunde direktiv 83/349/EEG. Storlekskriterierna för nettoomsättning och balansomslutning höjs i linje med inflationen sedan de senast ändrades 2006. Definitionerna och undantagen för ”finansiella holdingföretag” och ”investeringsbolag” har tagits bort, eftersom branschspecifika redovisningsmetoder fungerar som ett hinder för harmonisering. Dessutom har dessa bestämmelser inte använts i någon högre grad i EU. 4.2. Kapitel 2 – Centrala bestämmelser och principer Genom artikel 4 och artikel 17 (se 4.4 nedan) skapas en helt harmoniserad ordning för upprättandet av små företags finansiella rapporter, som består av resultaträkning, balansräkning och begränsade noter. Medlemsstaterna bör inte kräva att några ytterligare upplysningar lämnas. En allmän princip om väsentlighet införs i artikel 5. Där föreskrivs att vid redovisning, värdering, uppställning och upplysning i finansiella rapporter ska hänsyn tas till graden av väsentlighet. Detta kommer exempelvis att göra det möjligt att kombinera poster i resultaträkningen eller balansräkningen, eller att utelämna upplysningar i noterna om de berörda uppgifterna är oväsentliga. På samma sätt kommer icke-väsentliga förutbetalda kostnader, upplupna intäkter och avsättningar inte att behöva redovisas. Det kommer att förbli företagets huvudansvar att bedöma väsentligheten, vare sig företaget är föremål för revision eller inte. Ett krav på att den ekonomiska innebörden av en transaktion ska läggas fram i de finansiella rapporterna, och inte bara dess juridiska form, har också införts som allmän princip i artikel 5 för att skapa gemensamma allmänna principer och därmed harmonisering i hela EU. Tidigare tilläts en sådan uppställningsmetod i direktiven, men medlemsstaterna var inte tvungna att anta principen i sin nationella lagstiftning. I artikel 6 behålls möjligheten för medlemsstaterna att tillåta redovisning baserad på omvärdering av anläggningstillgångar, som ett alternativ till redovisning baserad på historisk kostnad, men för att säkerställa ökad harmonisering av värderingsprinciperna har de alternativ för medlemsstaterna som möjliggjorde redovisning baserad på återanskaffningskostnad och inflationsbaserade redovisningsmetoder strukits. 4.3. Kapitel 3 – Balansräkning och resultaträkning De allmänna bestämmelserna i artikel 8 har ändrats för att tydligare ange att medlemsstaterna får kräva eller tillåta att intresseföretag redovisas med kapitalandelsmetoden i årsbokslutet. I det föreslagna direktivet föreslås endast en typ av balansräkning (se artikel 9). Tidigare kunde medlemsstaterna välja mellan två olika uppställningsformer. Detta kommer att garantera bättre jämförbarhet mellan finansiella rapporter från olika områden i EU. Dessutom avlägsnas bolagsbildningskostnader som tillgångskategori, eftersom deras erkännande var beroende av att de definierades i medlemsstaternas lagstiftning. En följdändring är nödvändig av kriterierna för utdelningsbara vinster i artikel 11. I artikel 11 införs även ett krav på att det belopp som redovisas för en avsättning bör motsvara företagets bästa uppskattning av skulden eller framtida utgifter. I denna artikel utesluts även LIFO-metoden (sist in – först ut) som tillåten värderingsmetod för aktier och likvärdiga poster. Dessa förändringar kommer att göra de finansiella rapporterna mer jämförbara. I artiklarna 12–15 anges endast två uppställningsformer för resultaträkningen – indelning enligt kostnadsslag och indelning enligt funktion. Tidigare tilläts fyra uppställningsformer. Målet är att skapa större jämförbarhet och samtidigt behålla en uppställning som är bekant för användarna av de finansiella rapporterna. Tidigare åtskillnad mellan normala och extraordinära poster i resultaträkningen avlägsnas. Därigenom motverkas en inneboende tendens att lägga fram ”stora” eller ”onormala” kostnadsposter som extraordinära, för att inte snedvrida uppgiften om total vinst efter skatt. Omvänt fanns en inneboende tendens att lägga fram ”stora” eller ”onormala” intäktsposter som normala för att förstärka uppgiften om total vinst. För att säkerställa en neutral framställning av sådana intäkts- och kostnadsposter finns ett nytt krav på att de ska läggas fram separat i resultaträkningen, med en förklarande not. Därför kommer alla sådana poster att tas med vid beräkning av vinsten efter skatt. Ordningen med förkortade finansiella rapporter är föremål för följdändringar i artikel 16, som avspeglar det minskade antalet uppställningsformer. 4.4. Kapitel 4 – Noter till de finansiella rapporterna I de föregående direktiven hade medlemsstaterna många valmöjligheter när det gällde upplysningar i noterna. Detta tillvägagångssätt har ersatts med ett harmoniserat tillvägagångssätt, som innebär att företag i samma storlekskategori i hela EU kommer att ha samma eller jämförbara system för upplysningar. Genom detta kapitel införs en ”nedifrån och upp”-strategi för upplysningar i noterna till de finansiella rapporterna. I artikel 17 anges de upplysningar som alla företag ska lämna i noterna. Små företag kommer i allmänhet att ha en mer begränsad ordning för upplysningar jämfört med de tidigare direktiven. I överensstämmelse med kraven i artikel 4 (se 4.2 ovan) föreslås att medlemsstaterna inte bör ställa krav på ytterligare upplysningar från dessa företagskategorier, med hänsyn till att många av deltagarna i samrådet höll med om att dessa är de centrala upplysningarna för små företag. Medelstora företag ska lämna de uppgifter som krävs enligt artiklarna 17 och 18, medan stora företag och företag av allmänt intresse ska lämna de uppgifter som krävs enligt artiklarna 17, 18 och 19. I artikel 17 införs ett krav för alla företag att offentliggöra händelser efter balansdagen i resultaträkningen eller balansräkningen. Denna viktiga upplysning har tidigare endast lämnats i förvaltningsberättelsen, och medlemsstaterna hade möjlighet att befria företag från kravet på offentliggörande. För att säkerställa större insyn blir det även obligatoriskt för företag av alla storlekar att offentliggöra transaktioner med närstående, inbegripet transaktioner mellan helägda dotterföretag i deras respektive årsbokslut. Tidigare kunde medlemsstaterna befria företag från kravet på offentliggörande oavsett deras storlek. 4.5. Kapitel 5 – Förvaltningsberättelse Det har inte gjorts några större ändringar av bestämmelserna som styr innehållet i denna rapport jämfört med dem som för närvarande finns i rådets fjärde direktiv 78/660/EEG och rådets sjunde direktiv 83/349/EEG. 4.6. Kapitel 6 – Sammanställda redovisningar Detta kapitel omfattar bestämmelserna i rådets sjunde direktiv 83/349/EEG om sammanställd redovisning, vilket skapar ett enda direktiv om formen för och innehållet i årsbokslut och sammanställda redovisningar. För att förenkla texten och undvika upprepning har stora delar av texten i direktiv 83/349/EEG tagits bort och ersatts med en princip som innebär att den redovisningsmässiga behandlingen i ett årsbokslut bör följas då en sammanställd redovisning upprättas, med beaktande av den anpassning som är nödvändig med hänsyn till de särdrag som utmärker en sammanställd redovisning jämfört med ett årsbokslut. Ändringarna i sak jämfört med de nuvarande bestämmelserna i rådets fjärde direktiv 78/660/EEG och rådets sjunde direktiv 83/349/EEG är följande: För att skapa harmoniserade kriterier för sammanställd redovisning krävs i artikel 23 sammanställd redovisning om ett företag utövar ett bestämmande inflytande eller kontroll över ett annat företag eller om företagen står under moderföretagets gemensamma ledning. Tidigare hade medlemsstaterna möjlighet att välja om sammanställd redovisning skulle krävas i dessa fall. I artikel 24 är små företagsgrupper undantagna från kravet på sammanställd redovisning. Tidigare hade medlemsstaterna möjlighet att befria dessa företag från kravet. Detta harmoniserar undantaget i hela EU och minskar den administrativa bördan på samma sätt som med årsbokslut för små företag. Medlemsstaternas möjligheter att tillåta redovisning enligt poolingmetoden och omedelbar avskrivning av goodwill till reserverna (artiklarna 20 och 30 i direktiv 83/349/EEG) har tagits bort, eftersom de inte utnyttjades i någon större utsträckning och avlägsnandet skapar mer harmoniserade principer för sammanställd redovisning. Genom artikel 25 införs även principer för redovisning av negativ goodwill i den sammanställda resultaträkningen. 4.7. Kapitel 7 – Offentliggörande Det har inte gjorts några större ändringar i bestämmelserna för offentliggörande jämfört med dem som för närvarande finns i rådets fjärde direktiv 78/660/EEG och rådets sjunde direktiv 83/349/EEG. 4.8. Kapitel 8 – Revision De allmänna kraven i artikel 34 har ändrats för att avspegla strategin att ”tänka småskaligt först” som vägleder förslaget. Detta innebär att små företag kommer att vara helt befriade från revision från EU:s bolagsrättsliga perspektiv. I denna artikel anges också att företag av allmänt intresse ska vara underkastade lagstadgad revision, oavsett storlek. I ett tillägg i artikel 35.3 klargörs hur revisionskraven tillämpas på företagsgrupper. 4.9. Kapitel 9 – Rapport om betalningar till offentliga myndigheter Nya rapporteringskrav har införts för stora företag och företag av allmänt intresse som är verksamma i utvinningsindustrin eller inom avverkning av primärskog. För varje land där dessa företag är verksamma ska de, om beloppet är väsentligt för den mottagande offentliga myndigheten, årligen öppet redovisa de betalningar de gjort till offentliga myndigheter under räkenskapsåret, samt i de fall betalningar har hänförts till projekt, betalningar för varje sådant projekt. Rapporterna ska i förekommande fall utarbetas på koncernnivå. Om en koncernrapport upprättas ska dotterbolagen och moderbolaget som upprättar rapporten undantas. Rapporten ska offentliggöras i enlighet med kraven i kapital 2 i direktiv 2009/101/EG. 4.10. Kapitel 10 – Slutbestämmelser Den kontaktkommitté som inrättades genom rådets fjärde direktiv 78/660/EEG har blivit föråldrad och ingår inte längre i detta förslag. För att ta hänsyn till den ekonomiska utvecklingen och inflationen ger artikel 42 kommissionen befogenhet att regelbundet se över tröskelvärdena för fastställande av företagens storlek i artikel 3. Detta är nödvändigt för att bevara tröskelvärdenas verkliga värde över tid. Kommissionen bör även ges befogenhet att uppdatera företagsformerna i bilagorna I och II för att se till att de motsvarar eventuella förändringar i medlemsstaterna. Väsentlighetsbegreppet när det gäller betalningar måste specificeras och vidareutvecklas för att garantera en lämplig nivå på särredovisning av betalningar till offentliga myndigheter från utvinningsindustrin och företag verksamma inom avverkning av primärskog. Det är lämpligt att använda delegerade akter för att garantera tekniskt fungerande och effektiva regler som ger kommissionen möjlighet att beakta tillgänglig expertis. Den exakta räckvidden och formerna för sådana delegerade befogenheter är noggrant avgränsade i artikel 42. Slutligen har artikel 46 tagits med för att ange att som allmän regel ska företag av allmänt intresse i princip inte ha rätt till undantag enligt direktivet. 2011/0308 (COD) Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV om årsbokslut, sammanställda redovisningar och rapporter i vissa typer av företag (Text av betydelse för EES) EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 50.1, med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten, med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande, i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet, och av följande skäl: (1) Målet med kommissionens meddelande Smart lagstiftning i Europeiska unionen[18] är att utforma och införa lagstiftning av högsta kvalitet, när det gäller subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna, samtidigt som man ser till att de administrativa bördorna står i proportion till deras nytta. I kommissionens meddelande Tänk småskaligt först – En ”Small Business Act” för Europa[19], som antogs i juni 2008 och ändrades i februari 2011[20], erkänns den centrala roll som små och medelstora företag har i unionens ekonomi. Meddelandet syftar till att förbättra den allmänna inställningen till entreprenörskap och förankra principen ”tänk småskaligt först” i beslutsfattandet från lagstiftning till offentliga tjänster. Vid Europeiska rådets möte den 24 och 25 mars 2011[21] välkomnades kommissionens avsikt att lägga fram en inremarknadsakt med åtgärder som främjar tillväxten och sysselsättningen och leder till konkreta resultat för allmänheten och företagen. I inremarknadsakten[22], som antogs i april 2011, föreslås att redovisningsdirektiven ska förenklas när det gäller kraven på finansiella uppgifter för att minska den administrativa bördan, särskilt för små och medelstora företag. Europa 2020-strategin[23] för smart och hållbar tillväxt för alla syftar till att minska den administrativa bördan och förbättra företagsklimatet, särskilt för små och medelstora företag, och att främja internationaliseringen av små och medelstora företag. Europeiska rådet krävde vid sitt ovannämnda möte att den totala administrativa bördan, särskilt för små och medelstora företag, ska minska både på europeisk och nationell nivå, och föreslog åtgärder för att höja produktiviteten, till exempel genom att undanröja byråkrati och förbättra regelverket för små och medelstora företag. Förslaget beaktar Europeiska kommissionens program för bättre lagstiftning och i synnerhet meddelandet Smart lagstiftning i Europeiska unionen, som lades fram i oktober 2010[24]. (2) Den 18 december 2008 antog Europaparlamentet en resolution om redovisningskrav för små och medelstora företag, särskilt mikroföretag[25], som anger att direktiven 78/660/EEG och 83/349/EEG ofta är mycket betungande för små och medelstora företag, särskilt mikroföretag, och uppmanar kommissionen att fortsätta arbetet med att se över dessa direktiv. (3) Samordningen av nationella bestämmelser om uppställningen av och innehållet i årsbokslut och förvaltningsberättelser, de värderingsgrunder som används i dessa system samt deras offentliggörande i fråga om vissa företag med begränsat ansvar är av särskild betydelse för skyddet av aktieägare, delägare och tredje parter. Samtidig samordning behövs på dessa områden för sådana företag, dels eftersom vissa företag är verksamma i mer än en medlemsstat, dels eftersom de endast erbjuder tredje part säkerhet i sina egna nettotillgångar. (4) I ett betydande antal handelsbolag och kommanditbolag är samtliga obegränsat ansvariga delägare antingen aktiebolag eller andra bolag med begränsat ansvar, och bör därför vara föremål för samordningsåtgärderna i detta direktiv. (5) Dessutom är det nödvändigt att på unionsnivå uppställa likvärdiga rättsliga minimikrav på omfattningen av den ekonomiska information som konkurrerande företag ska vara skyldiga att låta allmänheten ta del av. (6) Årsboksluten bör ge en sann och rättvisande bild av företagets tillgångar och skulder, ekonomiska ställning samt resultat. I detta syfte bör man föreskriva en obligatorisk uppställningsform för balans- och resultaträkningarna samt fastställa ett minsta innehåll för noterna till de finansiella rapporterna och förvaltningsberättelsen. I enlighet med principen at tänka smått först bör de obligatoriska kraven för småföretag harmoniseras fullt ut i lagstiftningen. För att undvika orimliga bördor för dessa företag bör medlemsstaterna inte ha rätt att kräva att ytterligare information läggs fram. Medlemsstaterna får däremot införa ytterligare krav för medelstora och stora företag. (7) Små, medelstora och stora företag bör definieras och skiljas åt genom hänvisning till totala tillgångar, omsättning och det genomsnittliga antalet anställda, eftersom dessa poster vanligtvis ger objektiva uppgifter om ett företags storlek. (8) För att se till att jämförbar och likvärdig information offentliggörs bör redovisnings- och värderingsprinciperna inbegripa fortlevnads-, försiktighets- och periodiseringsprincipen. Kvittning mellan tillgångs- och skuldposter och intäkts- och utgiftsposter bör inte tillåtas, och beståndsdelar av tillgångar och skulder bör värderas separat. Uppställningen av poster i finansiella rapporter bör ta hänsyn till den ekonomiska verkligheten bakom den underliggande transaktionen eller överenskommelsen eller dess kommersiella innebörd. Väsentlighetsprincipen bör styra redovisning, värdering, uppställning och upplysning i de finansiella rapporterna. (9) Poster som redovisas i årsbokslutet bör värderas enligt principen om anskaffnings- eller tillverkningskostnad för att se till att uppgifterna i de finansiella rapporterna är tillförlitliga. Medlemsstaterna bör dock ha rätt att tillåta eller kräva att företag omvärderar anläggningstillgångar för att mer relevant information ska kunna ges till dem som använder de finansiella rapporterna. (10) Behovet av jämförbara finansiella uppgifter i hela unionen gör det nödvändigt att kräva att medlemsstaterna tillåter ett system för redovisning till verkligt värde för vissa finansiella instrument. Dessutom ger system för redovisning till verkligt värde information som kan vara mer relevant för de finansiella rapporternas användare än uppgifter grundade på anskaffnings- eller tillverkningskostnad. Medlemsstaterna bör därför göra det möjligt för alla företag eller vissa kategorier av företag att anta system för redovisning till verkligt värde med avseende på både årsbokslut och sammanställd redovisning eller endast avseende sammanställd redovisning. Dessutom bör medlemsstaterna ges möjlighet att tillåta eller kräva redovisning till verkligt värde för tillgångar, med undantag av finansiella instrument. (11) En enda uppställningsform för balansräkningen är nödvändig för att de finansiella rapporternas användare ska kunna jämföra företags ekonomiska ställning i unionen. Medlemsstaterna bör dock kunna tillåta eller kräva att företag ändrar uppställningsformen och lägger fram en balansräkning som skiljer mellan kortfristiga och långfristiga poster. En uppställning av resultaträkningen som visar kostnadsslag och en uppställning av resultaträkningen som visar kostnadernas funktion bör tillåtas. Medlemsstaterna bör föreskriva användningen av en eller båda av dessa uppställningsformer. Medlemsstaterna bör också ges rätt att tillåta företag att lägga fram en resultatrapport i stället för en resultaträkning som upprättas enligt en av de tillåtna uppställningsformerna. Förenklingar av de erforderliga uppställningsformerna bör göras tillgängliga för små och medelstora företag. (12) För att underlätta jämförelsen bör en gemensam ram för redovisning, värdering och uppställning av bland annat värdejusteringar, goodwill, avsättningar, lager av varor och utbytbara tillgångar samt intäkter och utgifter av exceptionell storlek eller incidens tillhandahållas. (13) Uppgifterna i balansräkningen och resultaträkningen bör kompletteras med upplysningar i noter till de finansiella rapporterna. De som använder finansiella rapporter har vanligtvis ett begränsat behov av tilläggsupplysningar från små företag, och det kan vara kostsamt för små företag att sammanställa de tilläggsupplysningar som behöver läggas fram. En ordning med begränsade upplysningskrav för små företag är därför berättigad. Om ett litet företag anser att det är lämpligt att lämna ytterligare upplysningar av den typ som krävs av medelstora och stora företag bör det emellertid inte förhindras från detta. (14) De som använder finansiella rapporter som utarbetats av medelstora och stora företag har vanligtvis mer avancerade behov. Därför bör ytterligare upplysningar tillhandahållas inom vissa områden. Undantag från vissa av dessa upplysningskrav bör vara motiverade om upplysningarna skulle vålla skada för vissa personer eller företaget. (15) Förvaltningsberättelsen och den sammanställda förvaltningsberättelsen är viktiga inslag i den finansiella rapporteringen. En rättvisande översikt över utvecklingen av företagens verksamhet och dess ställning bör tillhandahållas på ett sätt som är förenligt med företagets storlek och komplexitet. Uppgifterna bör inte begränsas till de finansiella aspekterna av företagets verksamhet. En analys bör ges av de miljörelaterade och sociala aspekter av verksamheten som är nödvändiga för att förstå företagets utveckling, resultat eller ställning. I de fall då den sammanställda förvaltningsberättelsen och moderföretagets förvaltningsberättelse läggs fram i en enda rapport kan det vara lämpligt att särskilt betona de frågor som är väsentliga för de företag som ingår i sammanställningen som helhet. Med hänsyn till den möjliga arbetsbördan för medelstora företag är det dock lämpligt att föreskriva att medlemsstaterna får befria sådana företag från skyldigheten att tillhandahålla icke-finansiell information i förvaltningsberättelsen. (16) Medlemsstaterna bör ha möjlighet att undanta små företag från skyldigheten att upprätta en förvaltningsberättelse, förutsatt att de i en not till den finansiella rapporten tar med de uppgifter om förvärv av egna aktier eller andelar som avses i artikel 22.2 i rådets andra direktiv 77/91/EEG av den 13 december 1976 om samordning av de skyddsåtgärder som krävs i medlemsstaterna av de enligt artikel 58 andra stycket i fördraget avsedda bolagen i bolagsmännens och tredjemans intressen när det gäller att bilda ett aktiebolag samt att bevara och ändra dettas kapital, i syfte att göra skyddsåtgärderna likvärdiga[26]. (17) Eftersom företag av allmänt intresse kan ha en framträdande roll för de ekonomier inom vilka de är verksamma bör de bestämmelser i detta direktiv som rör årsberättelsen om företagsstyrning omfatta alla företag av allmänt intresse. (18) Många företag ingår i företagsgrupperingar. Sammanställda redovisningar bör upprättas så att finansiell information om sådana företagsgrupperingar kan förmedlas till delägare och tredje man. Den nationella lagstiftningen om sammanställd redovisning bör därför samordnas så att kravet på jämförbarhet och likvärdighet uppfylls när det gäller den information som företag måste offentliggöra inom unionen. (19) Den sammanställda redovisningen bör i princip framställa verksamheten i ett moderföretag och dess dotterföretag som en enda ekonomisk enhet (grupp). Företag som kontrolleras av moderföretaget bör betraktas som dotterföretag. Kontroll bör bygga på innehavet av en majoritet av rösträtterna, men kontroll kan också föreligga när det finns avtal med andra aktieägare eller delägare. Under vissa omständigheter kan kontroll utövas effektivt när moderföretaget innehar en minoritet av aktierna eller andelarna i dotterföretaget. Medlemsstaterna bör ha rätt att kräva att företag som inte är underkastade ett kontrollförhållande, som har en enhetlig ledning eller har ett gemensamt förvaltnings-, lednings- eller tillsynsorgan, tas upp i den sammanställda redovisningen. (20) Ett dotterföretag som i sin tur är moderföretag bör utarbeta en sammanställd redovisning. Medlemsstaterna bör dock ha rätt att i vissa fall undanta ett sådant moderföretag från skyldigheten att upprätta sammanställd redovisning, på villkor att dess delägare och tredje man är tillräckligt skyddade. (21) Små företagsgrupper bör undantas från skyldigheten att upprätta sammanställd redovisning, eftersom användarna av små företags finansiella rapporter inte har avancerade informationsbehov och det kan vara kostsamt att upprätta en sammanställd redovisning utöver årsboksluten för moderföretaget och dotterföretagen. Medlemsstaterna bör ha rätt att undanta medelstora grupper från skyldigheten att upprätta sammanställd redovisning på grundval av samma kostnads-/nyttoanalys. (22) Sammanställd redovisning kräver fullständigt införande av tillgångar och skulder samt kostnader och intäkter i dessa företag samt särredovisning av innehav utan bestämmande inflytande i den sammanställda balansräkningen under eget kapital och reserver och särredovisning av innehav utan bestämmande inflytande i gruppens resultat i den sammanställda resultaträkningen. Nödvändiga korrigeringar bör dock göras för att eliminera verkningarna av de inbördes ekonomiska relationerna mellan de företag som omfattas av den sammanställda redovisningen. I synnerhet bör fordringar och skulder mellan företagen, , intäkter och kostnader som hänför sig till transaktioner mellan företagen, samt vinster och förluster som hänför sig till transaktioner mellan företag som omfattas av den sammanställda redovisningen och som ingår i de bokförda tillgångsvärdena elimineras. (23) Redovisnings- och värderingsprinciper som är tillämpliga för årsbokslut bör även gälla för sammanställda redovisningar. (24) Intresseföretag bör tas in i den sammanställda redovisningen med tillämpning av kapitalandelsmetoden. Medlemsstaterna bör ha rätt att tillåta eller kräva att gemensamt förvaltade företag tas in i den sammanställda redovisningen genom tillämpning av klyvningsmetoden. (25) Den sammanställda redovisningen bör omfatta alla upplysningar i noterna till de finansiella rapporterna för de företag som ingår i sammanställningen som helhet. Uppgift om namn, säte och gruppens innehav i företagets kapital bör också läggas fram när det gäller dotterföretag, intresseföretag, gemensamt förvaltade företag och ägarintressen. (26) Årsboksluten för alla företag som omfattas av detta direktiv bör offentliggöras i enlighet med direktiv 2009/101/EG. Det är emellertid lämpligt att föreskriva att vissa undantag får beviljas även på detta område för små och medelstora företag. (27) Medlemsstaterna uppmanas att utveckla elektroniska system för offentliggörande som gör det möjligt för företag att lämna in redovisningsuppgifter, inbegripet lagstadgade finansiella rapporter, endast en gång och i en form som låter flera användare enkelt ta del av och använda uppgifterna. Sådana system bör emellertid inte vara betungande för de små och medelstora företagen. (28) Ledamöterna i ett företags förvaltnings-, lednings- och tillsynsorgan bör, som ett minimikrav, vara kollektivt ansvariga gentemot företaget för att utarbeta och offentliggöra årsbokslut och förvaltningsberättelser. Samma tillvägagångssätt bör även gälla för ledamöter i förvaltnings-, lednings- och tillsynsorgan för företag som upprättar en sammanställd redovisning. Sådana organ handlar inom ramen för den behörighet som tillkommer dem enligt nationell lagstiftning. Detta bör inte hindra medlemsstaterna från att gå längre och lagstifta om direkt ansvar gentemot aktieägare eller till och med andra intressenter. (29) Ansvaret för att upprätta och offentliggöra årsbokslut och sammanställda redovisningar samt förvaltningsberättelser och sammanställda förvaltningsberättelser grundas på den nationella lagstiftningen. Lämpliga ansvarsregler bör gälla för ledamöter av förvaltnings-, lednings- och tillsynsorgan i enlighet med den enskilda medlemsstatens nationella lagstiftning. Medlemsstaterna bör få fastställa ansvarets omfattning. (30) För att främja en trovärdig finansiell rapportering i hela unionen bör de ledamöter av företagets organ som ansvarar för företagets finansiella rapporter vara skyldiga att se till att den finansiella information som ingår i ett företags årsbokslut och förvaltningsberättelser ger en sann och rättvisande bild. (31) Årsboksluten och de sammanställda redovisningarna bör granskas. Kravet på att det i ett revisionsuttalande ska anges huruvida årsbokslutet eller den sammanställda redovisningen ger en sann och rättvisande bild i enlighet med den relevanta ramen för finansiell rapportering utgör inte en begränsning av uttalandets omfattning utan klargör det sammanhang där det uttrycks. Årsbokslut för små företag bör inte omfattas av detta revisionskrav, eftersom revisioner kan vara en betydande administrativ börda för dessa företag. I många små företag är samma personer både aktieägare och ledning. De har därför begränsat behov av att en tredje part bestyrker de finansiella rapporterna. (32) För att sörja förökad öppenhet om betalningar som görs till offentliga myndigheter bör stora företag och företag av allmänt intresse som är verksamma i utvinningsindustrin eller inom avverkning av primärskog[27] i en särskild rapport årligen redovisa väsentliga betalningar till offentliga myndigheter i länder där de är verksamma. Sådana företag är verksamma i länder med rika naturresurser, särskilt mineraler, olja, naturgas samt primärskog. Rapporten bör inkludera typer av betalningar jämförbara med dem som öppet redovisats av ett företag som deltar i utvinningsindustrins initiativ för ökad öppenhet (EITI). Initiativet kompletterar också EU-handlingsplan för skogslagstiftningens efterlevnad (FLEGT – Forest Law Enforcement, Governance and Trade)[28] och EU-regelverket för timmer[29], där det föreskrivs att de som handlar med timmerprodukter ska säkerställa att olagligt avverkat timmer inte kommer in på EU:s marknad. (33) Rapporteringen bör tjäna till att underlätta för offentliga myndigheter i resursrika länder att genomföra EITI:s principer och kriterier[30] och gentemot sina medborgare redogöra för betalningar sådana offentliga myndigheter mottar från företag som är verksamma i utvinningsindustrin eller inom avverkning av primärskog inom sin jurisdiktion. Rapporten bör ta med uppgifter på land- och projektnivå, där ett projekt anses utgöra den lägsta nivån för en driftsredovisningsenhet och den nivå på vilken företagen upprättar löpande interna verksamhetsrapporter, som exempelvis en koncession, ett geografiskt avrinningsområde etc., och där betalningar avsatts för sådana projekt. I ljuset av det allmänna målet att främja god förvaltningssed i dessa länder, bör väsentlighetsbegreppet när det gäller betalningar som ska rapporteras bedömas med beaktande av den mottagande offentliga förvaltningen. Olika kriterier för väsentlighet skulle kunna utformas, exempelvis som ett absolut belopp, eller ett tröskelvärde uttryckt i procent (som betalningar över en viss procent av ett lands BNP), och dessa kan definieras genom en delegerad akt. Rapporteringsbestämmelserna bör omfattas av en översyn och en rapport från kommissionen inom fem år efter det att direktivet träder i kraft. Översynen bör beakta bestämmelsernas effektivitet och ta hänsyn till internationella utvecklingar, inbegripet konkurrensfrågor och tryggad energiförsörjning. Översynen bör också beakta de erfarenheter som upprättare och användare av betalningsinformationen gjort och överväga huruvida det vore lämpligt att ta med ytterligare betalningsuppgifter som effektiva skattesatser och uppgifter om mottagaren (t.ex. bankkontouppgifter). (34) I enlighet med slutsatserna från G8-toppmötet i Deauville i maj 2011, och i syfte att främja lika villkor internationellt bör kommissionen även fortsättningsvis uppmuntra alla internationella parter att införa liknande krav. I detta sammanhang är det särskilt viktigt att arbetet fortsätter kring de berörda internationella redovisningsstandarderna. (35) För att ta hänsyn till framtida ändringar av medlemsstaternas lagstiftning och unionens lagstiftning om företagsformer bör befogenheten att anta akter i enlighet med artikel 290 i fördraget delegeras till kommissionen när det gäller uppdatering av förteckningarna över företag som ingår i bilagorna I och II. Användningen av delegerade akter är också nödvändigt för att anpassa kriterierna för företagens storlek, eftersom inflationen med tiden undergräver deras faktiska värde Det är särskilt viktigt att kommissionen genomför lämpliga samråd under det förberedande arbetet, inbegripet på expertnivå. För att säkerställa en relevant och lämplig nivå på särredovisning av betalningar till offentliga myndigheter från utvinningsindustrin och företag verksamma inom avverkning av primärskog samt för att säkerställa en enhetlig tillämpning av detta direktiv bör kommissionen bemyndigas att anta delegerade akter i enlighet med artikel 290 i fördraget för att specificera väsentlighetsbegreppet när det gäller betalningar. (36) Kommissionen bör, då den förbereder och utarbetar delegerade akter, se till att relevanta handlingar översänds samtidigt, i god tid och på rätt sätt till Europaparlamentet och rådet. (37) Eftersom målen för detta direktiv, nämligen att förenkla investeringar över gränserna samt att förbättra jämförbarheten inom hela unionen och stärka det allmänna förtroendet för redovisningar och rapporter genom förbättrade och konsekventa särskilda offentliggöranden, inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna och de därför på grund av åtgärdens omfattning och verkningar bättre kan uppnås på unionsnivå, kan unionen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördraget om Europeiska unionen. I enlighet med proportionalitetsprincipen i den artikeln går detta direktiv inte utöver vad som är nödvändigt för att nå dessa mål. (38) Detta direktiv står i överensstämmelse med de grundläggande rättigheter och principer som erkänns särskilt i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. Kapitel I Tillämpningsområde, definitioner och företagskategorier Artikel 1 Tillämpningsområde 1. Vad som i detta direktiv föreskrivs om samordning ska gälla (a) medlemsstaternas lagar och andra författningar om de företagsformer som förtecknas i bilaga I, (b) medlemsstaternas lagar och andra författningar om de företagsformer som förtecknas i bilaga II, om alla de obegränsat ansvariga delägarna är företag av de typer som anges i bilaga I eller företag som inte omfattas av lagstiftningen i en medlemsstat men har en rättslig form som är jämförbar med de former som anges i artikel 1 i direktiv 2009/101/EG, (c) de företagsformer som förtecknas i bilaga II, om alla de obegränsat ansvariga delägarna är följande: (i) Företag av de typer som förtecknas i bilaga I eller företag som inte omfattas av lagstiftningen i en medlemsstat men har en rättslig form som är jämförbar med de former som anges i artikel 1 i direktiv 2009/101/EG. ii) Företag av de typer som förtecknas i bilaga II, om alla de obegränsat ansvariga delägarna själva är sådana företag av den typ som anges i bilaga I eller företag som inte omfattas av lagstiftningen i en medlemsstat men har en rättslig form som är jämförbar med de former som anges i artikel 1 i direktiv 2009/101/EG. 2. Kommissionen ska bemyndigas att anpassa de förteckningar över företag i bilagorna I och II som avses i punkt 1 genom delegerade akter i enlighet med artikel 42. Artikel 2 Definitioner I detta direktiv gäller följande definitioner: (1) företag av allmänt intresse: företag som omfattas av lagstiftningen i en medlemsstat, enligt definitionen i artikel 2.13 i direktiv 2006/43/EG[31]. (2) ägarintresse: sådana andelar i andra företags kapital, oavsett om andelarna representeras av värdepapper eller inte, som genom att skapa en varaktig förbindelse med dessa andra företag är avsedda att främja verksamheten i det företag som innehar andelarna. En kapitalandel i ett företag ska anses utgöra ett ägarintresse, om andelen överstiger en procentsats som medlemsstaterna ska bestämma men som inte får överstiga 20 procent. (3) närstående: ska ha samma betydelse som i internationell redovisningsstandard 24, som antagits genom förordning (EG) nr 1126/2008. (4) anläggningstillgångar: sådana tillgångar som är avsedda att stadigvarande brukas i företagets verksamhet. (5) nettoomsättning: belopp som erhållits genom försäljning av varor och tillhandahållande av tjänster efter avdrag av försäljningsrabatter och mervärdesskatt samt andra skatter som direkt relateras till omsättningen. (6) anskaffningskostnad: inköpspris och övriga med förvärvet sammanhängande kostnader. (7) tillverkningskostnad: inköpspriset för råmaterial, förbrukningsvaror och andra kostnader som är direkt hänförliga till posten i fråga. En rimlig andel av övriga kostnader som är indirekt hänförliga till posten i fråga kan ingå i den mån de hänför sig till produktionsperioden. Distributionskostnader ska inte tas med. (8) värdejustering: ändringar i syfte att beakta värdeminskningen för enskilda tillgångsposter på balansdagen, oavsett om värdeminskningen är slutlig eller inte. (9) moderföretag: ett företag som kontrollerar ett eller flera dotterföretag. (10) dotterföretag: ett företag som står under bestämmande inflytande av ett moderföretag. (11) företagsgrupp: ett moderföretag och alla dess dotterföretag som omfattas av den sammanställda redovisningen. (12) anknutet företag: två eller flera företag som är anknutna till varandra inom en företagsgrupp. (13) intresseföretag: ett företag i vilket ett annat företag har ett ägarintresse och under vars operativa och finansiella politik det andra företaget utövar betydande inflytande. Ett företag anses utöva ett betydande inflytande över ett annat företag om det innehar minst 20 procent av röstvärdet för aktierna eller andelarna i det sistnämnda företaget. Artikel 3 Kategorier av företag och företagsgrupper 1. Små företag är företag som på balansdagen inte överskrider tröskelvärdena i två av följande tre kriterier: (a) Balansomslutning: 5 miljoner euro. (b) Nettoomsättning: 10 miljoner euro. (c) Genomsnittligt antal anställda under räkenskapsåret: 50 2. Medelstora företag är företag som inte är små företag och på balansdagen inte överskrider tröskelvärdena i två av följande tre kriterier: (a) Balansomslutning: 20 miljoner euro. (b) Nettoomsättning: 40 miljoner euro. (c) Genomsnittligt antal anställda under räkenskapsåret: 250. 3. Stora företag är företag som på balansdagen överskrider tröskelvärdena i två av följande tre kriterier: (a) Balansomslutning: 20 miljoner euro. (b) Nettoomsättning: 40 miljoner euro. (c) Genomsnittligt antal anställda under räkenskapsåret: 250. 4. Små företagsgrupper är moderföretag och dotterföretag som på gruppbasis inte överskrider tröskelvärdena i två av följande tre kriterier på moderföretagets balansdag: (a) Balansomslutning: 5 000 000 euro. (b) Nettoomsättning: 10 000 000 euro. (c) Genomsnittligt antal anställda under räkenskapsåret: 50. 5. Medelstora företagsgrupper är moderföretag och dotterföretag som inte är små grupper och på gruppbasis inte överskrider tröskelvärdena i två av följande tre kriterier på moderföretagets balansdag: (a) Balansomslutning: 20 000 000 euro. (b) Nettoomsättning: 40 000 000 euro. (c) Genomsnittligt antal anställda under räkenskapsåret: 250. 6. Medlemsstaterna ska tillåta att den kvittning som avses i artikel 25.3 första stycket eller eliminering enligt artikel 25.7 a och b inte utförs när tröskelvärdena i punkterna 4 och 5 i denna artikel beräknas. I sådana fall ska tröskelvärdena för balansomslutningen och nettoomsättningen höjas med 20 procent. 7. För medlemsstater som inte har infört euron ska beloppen i punkterna 1–5, för alla direktiv som fastställer dessa belopp, räknas om till nationell valuta genom tillämpning av den växelkurs som offentliggjordes i Europeiska unionens officiella tidning dagen för respektive direktivs ikraftträdande. 8. När ett företag på balansdagen överskrider eller upphör att överskrida två av de tre kriterierna i punkterna 1–5, ska detta förhållande endast inverka på tillämpningen av de undantag som föreskrivs i detta direktiv om förhållandet inträffar två räkenskapsår i följd. 9. Den balansomslutning som avses i punkterna 1–5 i denna artikel ska motsvaras av tillgångarna i leden a–d under Tillgångar i den uppställningsform som föreskrivs i artikel 9. 10. För att ta hänsyn till effekterna av inflationen ska kommissionen genom delegerade akter i enlighet med artikel 42 regelbundet undersöka och, där så är nödvändigt, ändra de definitioner som avses i punkterna 1–5 i denna artikel, med beaktande av inflationsmått som offentliggörs i Europeiska unionens officiella tidning. KAPITEL 2 Allmänna bestämmelser och principer Artikel 4 Allmänna bestämmelser 1. Årsbokslutet ska utgöra en helhet och ska för alla företag som ett minimum omfatta balansräkning, resultaträkning och noter. Medlemsstaterna får kräva att andra företag än små företag tar med andra uppgifter i årsboksluten utöver de handlingar som anges i första stycket. 2. Årsbokslut ska upprättas på ett överskådligt sätt och i enlighet med bestämmelserna i detta direktiv. 3. Årsbokslutet ska ge en sann och rättvisande bild av företagets tillgångar, skulder, ekonomiska ställning och resultat. Om tillämpningen av bestämmelserna i detta direktiv inte räcker till för att ge en sann och rättvisande bild av företagets tillgångar, skulder, ekonomiska ställning och resultat ska ytterligare upplysningar lämnas. 4. Om tillämpningen av en bestämmelse i detta direktiv undantagsvis är oförenlig med den skyldighet som föreligger enligt punkt 3, ska avsteg göras från denna bestämmelse för att ge en sann och rättvisande bild av företagets tillgångar, skulder, ekonomiska ställning och resultat. Varje sådant avsteg ska tas upp i en not med upplysning om skälen för avsteget och om den inverkan som detta kan ha på uppgifterna om företagets tillgångar, skulder, ekonomiska ställning och resultat. 5. Medlemsstaterna får kräva att andra företag än små företag lägger fram uppgifter i sina årsbokslut som kompletterar de uppgifter som krävs enligt detta direktiv. Artikel 5 Allmänna principer för finansiell rapportering 1. Poster som ingår i årsbokslutet ska redovisas och värderas i enlighet med följande allmänna principer: (a) Företaget förutsätts fortsätta sin verksamhet. (b) Redovisningsprinciper och värderingsprinciper ska konsekvent tillämpas från ett räkenskapsår till ett annat. (c) Redovisning och värdering ska ske med iakttagande av rimlig försiktighet. Detta innebär särskilt att i) endast per balansdagen konstaterade intäkter får redovisas, ii) alla skulder som har uppkommit under detta eller tidigare räkenskapsår ska redovisas, även om dessa skulder blir kända först efter balansdagen men före upprättandet av balansräkningen, (iii) alla avskrivningar ska redovisas, oavsett om resultatet för räkenskapsåret är förlust eller vinst. (d) Belopp som redovisas i balansräkningen och resultaträkningen ska beräknas enligt periodiseringsprincipen. (e) Den ingående balansen för varje räkenskapsår ska stämma överens med närmast föregående räkenskapsårs utgående balans. (f) Tillgångs- och skuldposternas beståndsdelar ska värderas var för sig. (g) Kvittning får inte ske mellan tillgångs- och skuldposter eller mellan intäkts- och kostnadsposter. (h) Poster i resultat- och balansräkningarna ska läggas fram med beaktande av den rapporterade transaktionens eller överenskommelsens ekonomiska innebörd. (i) Poster som redovisas i de finansiella rapporterna ska värderas i enlighet med principen om anskaffnings- eller tillverkningskostnad. (j) Vid redovisning, värdering, uppställning och upplysning i årsbokslutet ska hänsyn tas till relevanta posters väsentlighet. 2. Utöver de belopp som redovisas i enlighet med punkt 1 c ii får medlemsstaterna tillåta eller kräva att alla förutsebara skulder och möjliga förluster som uppstår under det berörda räkenskapsåret eller ett föregående räkenskapsår ska redovisas, även om dessa skulder eller förluster uppstår först under tiden mellan balansdagen och den dag då balansräkningen upprättas. 3. Avsteg från dessa allmänna principer ska tillåtas i undantagsfall för att ge en sann och rättvisande bild av företagets tillgångar, skulder, ekonomiska ställning och resultat. Varje sådant avsteg ska tas upp i en not med upplysning om skälen för avsteget samt en bedömning av den inverkan som detta kan ha på uppgifterna om företagets tillgångar, skulder, ekonomiska ställning och resultat. Artikel 6 Alternativ värderingsgrund för anläggningstillgångar till omvärderade belopp 1. Genom undantag från artikel 5.1 i får medlemsstaterna tillåta eller kräva att alla företag eller vissa kategorier av företag värderar anläggningstillgångar till omvärderade belopp. När nationell lagstiftning föreskriver en sådan värdering ska den definiera innehåll och tillämpningsområde samt reglerna för tillämpningen. 2. Om punkt 1 tillämpas ska ett belopp som motsvarar skillnaden mellan en värdering enligt anskaffnings- eller tillverkningskostnad och en värdering enligt omvärderingsprincipen tas upp i uppskrivningsfonden under Eget kapital. Uppskrivningsfonden får när som helst helt eller delvis överföras till det egna kapitalet. Uppskrivningsfonden ska minskas om det överförda beloppet till fonden inte längre behövs för tillämpningen av omvärderingsprincipen. Medlemsstaterna får besluta om regler för uppskrivningsfondens användning, förutsatt att överföringar till resultaträkningen från uppskrivningsfonden får ske endast i den mån de överförda beloppen har varit kostnadsförda i resultaträkningen eller motsvarar realiserade intäkter. Belopp från uppskrivningsfonden får inte delas ut, vare sig direkt eller indirekt, om inte beloppet utgör en realiserad intäkt. Med förbehåll för vad som anges i andra och tredje stycket i denna punkt får uppskrivningsfonden inte minskas. 3. Värdejusteringar ska beräknas varje år på grundval av det omvärderade beloppet. Genom undantag från artiklarna 8 och 12 får medlemsstaterna tillåta eller kräva att endast beloppet av värdejusteringar på grundval av anskaffnings- eller tillverkningskostnad redovisas under respektive poster i de uppställningsformer som anges i artiklarna 13 och 14 och att den skillnad som uppkommer som ett resultat av värdering enligt omvärderingsprincipen enligt denna artikel redovisas separat i uppställningen. Artikel 7 Alternativ värderingsgrund till verkligt värde 1. Genom undantag från artikel 5.1 i och med förbehåll för de villkor som anges i denna artikel (a) ska medlemsstaterna tillåta eller kräva att alla företag eller vissa kategorier av företag värderar finansiella instrument, inklusive derivatinstrument, till verkligt värde, (b) får medlemsstaterna tillåta eller kräva att alla företag eller vissa kategorier av företag värderar vissa slag av tillgångar som inte är finansiella instrument till belopp som fastställs med hänvisning till verkligt värde. Ett sådant tillstånd eller krav får begränsas till sammanställd redovisning. 2. I detta direktiv betraktas varubaserade avtal, som ger endera avtalsparten rätt att betala med kontanter eller något annat finansiellt instrument, som derivatinstrument, utom när följande villkor är uppfyllda: (a) De har ingåtts för och fortsätter att uppfylla företagets förväntade inköps-, försäljnings- eller användningsbehov. (b) De betecknades från början som varubaserade avtal. (c) De förväntas bli reglerade genom leverans av varan. 3. Punkt 1 a ska endast tillämpas för följande skulder: (a) Skulder som innehas för handelsändamål. (b) Derivatinstrument. 4. Värdering enligt punkt 1 a ska inte gälla följande: (a) Andra finansiella instrument än derivatinstrument som hålls till förfall. (b) Lånefordringar och kundfordringar som härrör från företaget och som inte innehas för handelsändamål, (c) Andelar i dotterföretag, intresseföretag och samriskföretag, ägarandelsbevis som har utfärdats av företaget, avtal om villkorad ersättning i samband med företagskombinationer liksom andra finansiella instrument av sådan särskild karaktär att instrumenten, enligt vad som är allmänt accepterat, bör redovisas på annat sätt än andra finansiella instrument. 5. Genom undantag från artikel 5.1 i får medlemsstaterna, i fråga om alla tillgångar och skulder som uppfyller kraven för en säkrad post enligt ett system för säkringsredovisning till verkligt värde, eller en bestämd del av sådana tillgångar eller skulder, tillåta värdering till det specifika belopp som fordras enligt det systemet. 6. Genom undantag från punkterna 3 och 4 i denna artikel får medlemsstaterna tillåta eller kräva redovisning och värdering av samt upplysningar om finansiella instrument i överensstämmelse med internationella redovisningsstandarder som antagits i enlighet med förordning (EG) nr 1606/2002. 7. Det verkliga värdet enligt denna artikel ska fastställas med hänvisning till ett av följande värden: (a) Ett marknadsvärde, för de finansiella instrument för vilka en tillförlitlig marknad med lätthet kan bestämmas. Om ett marknadsvärde inte med lätthet kan bestämmas för ett instrument men däremot för dess beståndsdelar eller för ett liknande instrument, får instrumentets marknadsvärde härledas från värdet på beståndsdelarna eller på det liknande instrumentet. (b) Ett värde som beräknas utifrån allmänt accepterade värderingsmodeller och värderingsmetoder för de instrument för vilka en tillförlitlig marknad inte med lätthet kan bestämmas. Sådana värderingsmodeller och värderingsmetoder ska ge en rimlig uppskattning av marknadsvärdet. Finansiella instrument som inte kan beräknas på ett tillförlitligt sätt genom någon av de metoder som beskrivs i punkterna a och b, ska värderas i enlighet med principen om anskaffnings- eller tillverkningskostnad. 8. När ett finansiellt instrument värderas till verkligt värde ska en värdeförändring trots artikel 5.1 c tas upp i resultaträkningen. En förändring av detta slag ska emellertid tas upp direkt i fonden för verkligt värde om (a) instrumentet är ett säkringsinstrument enligt ett system för säkringsredovisning som tillåter att en del av eller hela värdeförändringen inte tas med i resultaträkningen, eller eller (b) värdeförändringen är orsakad av en kursförändring på en monetär post som utgör en del av ett företags nettoinvestering i en utländsk enhet. Medlemsstaterna får tillåta eller kräva att en värdeförändring på en finansiell tillgång som är tillgänglig för försäljning, och som inte är ett derivatinstrument, tas upp direkt i fonden för verkligt värde. Fonden för verkligt värde ska justeras när belopp som anges i dem inte längre är nödvändiga för tillämpningen av led a och b. 9. När tillgångar som inte är finansiella instrument värderas till verkligt värde får medlemsstaterna trots artikel 5.1 c tillåta eller kräva att alla företag eller vissa kategorier av företag tar upp en värdeförändring i resultaträkningen. KAPITEL 3 BALANSRÄKNING OCH RESULTATRÄKNING Artikel 8 Allmänna bestämmelser om balans- och resultaträkningar 1. Balans- och resultaträkningarnas uppställningsform får inte ändras från ett räkenskapsår till ett annat. Avsteg från denna princip ska tillåtas i undantagsfall för att ge en sann och rättvisande bild av företagets tillgångar, skulder, ekonomiska ställning och resultat. Varje sådant avsteg ska tas upp i en not till den finansiella rapporten tillsammans med en förklaring om skälen till avsteget. 2. I balans- och resultaträkningarna ska de i artiklarna 9, 13 och 14 angivna posterna tas upp var för sig i angiven ordningsföljd. En mera detaljerad underindelning av posterna är tillåten, förutsatt att uppställningsformen följs. Nya poster får tillkomma såvitt deras innehåll inte täcks av de i uppställningsformen angivna posterna. Medlemsstaterna får föreskriva en sådan underindelning eller komplettering. 3. Uppställningsform, nomenklatur och terminologi för sådana poster i balans- och resultaträkningarna som föregås av arabiska siffror ska anpassas i de fall ett företags särskilda inriktning kräver det. Medlemsstaterna får kräva sådana anpassningar för företag som utgör en del av en viss ekonomisk sektor. 4. För varje balans- och resultaträkningspost ska beloppet för motsvarande post från föregående räkenskapsår anges. Varje fall av bristande jämförbarhet och eventuella justeringar av beloppen ska redovisas, med förklaringar, i en not till den finansiella rapporten. 5. Medlemsstaterna får tillåta eller kräva en anpassning av balans- och resultaträkningarnas uppställningsformer, så att dessa utvisar disposition av vinsten eller behandling av förlusten. 6. För ett intresseföretag: (a) Medlemsstaterna får tillåta eller kräva att ett intresseföretag ska redovisas i årsbokslutet enligt kapitalandelsmetoden enligt artikel 27.2–27.8, med beaktande av den anpassning som är nödvändig med hänsyn till de särdrag som utmärker årsbokslut jämfört med sammanställd redovisning. (b) Medlemsstaterna får tillåta eller kräva att den andel av resultatet som kan hänföras till sådana intresseföretag redovisas i resultaträkningen endast i fråga om belopp som motsvarar utdelningar som redan erhållits eller som kan yrkas. (c) Om det resultat som är hänförligt till det intresseföretag som redovisats i resultaträkningen överskrider beloppet av utdelningar som redan erhållits eller som kan yrkas, ska skillnaden tas upp som en reserv som inte får delas ut till aktieägarna. Artikel 9 Balansräkningens uppställningsform För uppställning av balansräkningen ska medlemsstaterna föreskriva följande uppställningsform: Tillgångar A. Tecknat men ej inbetalt kapital varav infordrat (om inte nationell lagstiftning föreskriver att det kapital som har infordrats ska redovisas på passivsidan. I så fall ska den del av kapitalet som har infordrats men ännu inte inbetalats redovisas som en tillgång antingen under A eller under D II 5). B. Anläggningstillgångar I. Immateriella anläggningstillgångar 1. Forsknings- och utvecklingskostnader, om nationell lagstiftning medger att de redovisas som tillgångar. 2. Koncessioner, patent, licenser, varumärken samt liknande rättigheter och tillgångar om de har (a) förvärvats mot vederlag och inte ska redovisas under B I 3, eller eller (b) utvecklats av företaget självt, om nationell lagstiftning medger att de redovisas som tillgångar. 3. Goodwill, om den har förvärvats mot vederlag. 4. Förskottsbetalningar. II. Materiella anläggningstillgångar 1. Mark och byggnader. 2. Anläggningar och maskiner. 3. Övriga anläggningar, verktyg och inventarier. 4. Förskottsbetalningar och pågående nyanläggningar. III. Finansiella anläggningstillgångar 1. Aktier eller andelar i anknutna företag. 2. Fordringar hos anknutna företag. 3. Ägarintressen. 4. Fordringar hos företag i vilka företaget har ägarintressen. Investeringar som innehas som anläggningstillgångar. 5. Andra långfristiga fordringar. 6. Övriga lån. 7. Egna aktier eller andelar (med uppgift om deras nominella värde eller, om sådant saknas, deras bokförda parivärde), om nationell lagstiftning medger att de redovisas i balansräkningen. C. Omsättningstillgångar I. Varulager 1. Råvaror och förnödenheter. 2. Varor under tillverkning. 3. Färdiga varor och handelsvaror. 4. Förskottsbetalningar. II. Fordringar (Fordringar som förfaller till betalning efter mer än ett år ska redovisas särskilt för varje post.) 1. Kundfordringar. 2. Fordringar hos anknutna företag. 3. Fordringar hos företag i vilka företaget har ägarintressen. 4. Övriga fordringar. 5. Tecknat kapital som är infordrat men ännu inte inbetalt (om inte nationell lagstiftning föreskriver att kapital som är infordrat ska redovisas som tillgång under A). 6. Förutbetalda kostnader och upplupna intäkter (om inte nationell lagstiftning föreskriver att dessa poster ska redovisas som tillgång under D). III. Kortfristiga placeringar 1. Aktier eller andelar i anknutna företag. 2. Egna aktier eller andelar (med uppgift om deras nominella värde eller, om sådant saknas, deras bokförda parivärde), om nationell lagstiftning medger att de redovisas i balansräkningen. 3. Övriga kortfristiga placeringar. IV. Kassa och bank D. Förutbetalda kostnader och upplupna intäkter (Såvida inte nationell lagstiftning föreskriver att dessa poster ska redovisas som tillgångar under C II 6.) Eget kapital, avsättningar och skulder A. Eget kapital I. Tecknat kapital (om inte nationell lagstiftning föreskriver att endast infordrat kapital ska redovisas under denna post. I så fall ska det tecknade kapitalet och det inbetalda kapitalet redovisas särskilt). II. Överkurs vid emission III. Uppskrivningsfond IV. Reserver 1. Lagstadgad reserv om nationell lagstiftning kräver sådan reserv. 2. Reserv för egna aktier eller andelar om nationell lagstiftning kräver uppläggning av en sådan reserv, utan att det påverkar tillämpningen av artikel 22.1 b i direktiv 77/91/EEG. 3. Reserver föreskrivna i bolagsordningen. 4. Andra reserver, inklusive fonden för verkligt värde. V. Balanserad vinst eller förlust vi) Räkenskapsårets vinst eller förlust B. Avsättningar 1. Avsättningar för pensioner och liknande förpliktelser. 2. Avsättningar för skatter. 3. Övriga avsättningar. C. Skulder (Skulder som förfaller till betalning inom ett år och skulder som förfaller till betalning efter mer än ett år ska redovisas separat för varje post, liksom summorna av dessa skulder.) 1. Obligationslån med särskilt angivande av konvertibla lån. 2. Skulder till kreditinstitut. 3. Mottagna förskottsbetalningar för varor, om de inte är öppet redovisade som avdrag från varulager. 4. Leverantörsskulder. 5. Växelskulder. 6. Skulder till anknutna företag. 7. Skulder till företag i vilka företaget har ägarintressen. Övriga skulder, inbegripet skatt och sociala avgifter. 8. Övriga skulder, inklusive skatt och sociala avgifter. 9. Upplupna kostnader och förutbetalda intäkter (om inte nationell lagstiftning föreskriver att sådana poster ska upptas under D på passivsidan). D. Upplupna kostnader och förutbetalda intäkter (Såvida inte nationell lagstiftning föreskriver att sådana poster ska redovisas under C 9 – Skulder.) Artikel 10 Alternativ uppställning av balansräkningen Medlemsstaterna får tillåta eller kräva att företag eller vissa kategorier av företag lägger fram posterna på grundval av åtskillnad mellan kortfristiga och långfristiga poster i annan uppställningsform än den som föreskrivs i artikel 9, under förutsättning att den information som lämnas är åtminstone likvärdig med den som på annat sätt krävs enligt artikel 9. Artikel 11 Särskilda bestämmelser för vissa poster i balansräkningen 1. Om en tillgång eller en skuld avser fler än en post i uppställningsformen ska förhållandet till andra poster redovisas antingen under den post där den tas upp eller i en not till den finansiella rapporten. 2. Egna aktier eller andelar samt aktier eller andelar i anknutna företag ska endast redovisas under de för detta ändamål föreskrivna rubrikerna. 3. Om tillgångar ska redovisas som anläggnings- eller omsättningstillgångar beror på det ändamål för vilket de är avsedda. 4. Rätt till fast egendom och andra liknande rättigheter, så som dessa definieras i nationell lagstiftning, ska redovisas under rubriken Mark och byggnader. 5. Anskaffnings- eller tillverkningskostnaden för anläggningstillgångar med begränsad ekonomisk livslängd ska minskas genom värdejusteringar i syfte att systematiskt skriva av tillgången över dess ekonomiska livslängd, med förbehåll för följande: (a) Finansiella anläggningstillgångar får göras till föremål för värdejusteringar i syfte att åsätta dem det lägre värde de har på balansdagen. (b) Anläggningstillgångar ska – oberoende av om de har en begränsad ekonomisk livslängd eller inte – göras till föremål för värdejusteringar i syfte att åsätta dem det lägre värde de har på balansdagen, om det kan förutses att värdeminskningen är bestående. (c) De värdejusteringar som avses i led a och b ska debiteras resultaträkningen och anges separat i en not till den finansiella rapporten om de inte har tagits upp särskilt i resultaträkningen. (d) Den lägre värdesättningen enligt led a och b får inte bibehållas, om skälen för värdejusteringen har upphört. Denna bestämmelse ska inte gälla värdejusteringar som gjorts med avseende på goodwill. 6. Omsättningstillgångar ska göras till föremål för värdejusteringar i syfte att ta upp dem till det lägre marknadsvärde eller, under särskilda förhållanden, till något annat lägre värde som kan åsättas dem på balansdagen. Den lägre värdesättningen enligt första stycket får inte bibehållas om skälen för värdejusteringen har upphört. 7. Ränta på kapital som har lånats för att finansiera produktionen av anläggnings- eller omsättningstillgångar får inräknas i tillverkningskostnaderna i den mån räntan hänför sig till produktionsperioden. Om denna bestämmelse tillämpas ska det anges i en not till den finansiella rapporten. 8. Medlemsstaterna får tillåta att anskaffnings- eller tillverkningskostnaderna för likartade lagertillgångar och andra likvärdiga poster, inräknat värdepapper, värderas antingen på grundval av vägda genomsnittspriser eller enligt FIFO-metoden (”först in – först ut”), eller någon annan jämförbar metod. 9. Om nationell lagstiftning tillåter att kostnader för forskning och utveckling tas upp under rubriken Tillgångar, ska dessa kostnader avskrivas inom högst fem år. Innan kostnaderna för forskning och utveckling har avskrivits helt får någon vinstutdelning inte äga rum, om inte för utdelning tillgängliga reserver och balanserade vinstmedel från tidigare år är minst lika stora som de icke avskrivna kostnaderna. I undantagsfall får medlemsstaterna medge undantag från bestämmelserna i föregående stycke. Sådana undantag och skälen till dem ska redovisas i en not till den finansiella rapporten. 10. Goodwill ska skrivas av systematiskt över dess nyttjandeperiod. Om dess nyttjandeperiod inte kan beräknas på ett tillförlitligt sätt ska den skrivas av inom en period av fem år. En förklaring av den period eller perioder under vilken goodwill skrivs av ska lämnas i en not till den finansiella rapporten. 11. Avsättningar ska täcka skulder som till sin karaktär är klart bestämda och som på balansdagen är antingen sannolika eller säkra beträffande sin förekomst, men som är obestämda i fråga om belopp eller tidpunkten då de uppkommer. Medlemsstaterna får även tillåta att avsättningar görs i avsikt att täcka sådana kostnader som till sin karaktär är klart bestämda och som på balansdagen är antingen sannolika eller säkra beträffande sin förekomst, men som är obestämda i fråga om belopp eller tidpunkten då de uppkommer. En avsättning ska motsvara den bästa uppskattningen av de kostnader som sannolikt kommer att uppstå, eller när det gäller en skuld, det belopp som krävs för att reglera den på balansdagen. Artikel 12 Resultaträkningens uppställningsform 1. Medlemsstaterna ska föreskriva att en av eller båda de i artiklarna 13–14 angivna uppställningsformerna ska användas för uppställning av resultaträkningen. Om en medlemsstat föreskriver båda uppställningsformerna får den tillåta företagen att välja mellan dem. 2. Genom undantag från artikel 4.1 får medlemsstaterna tillåta eller kräva att alla företag, eller vissa kategorier av företag, lämnar en resultatrapport i stället för en resultaträkning i enlighet med artiklarna 13–14, förutsatt att de lämnade upplysningarnas innehåll minst är likvärdigt med de uppgifter som krävs i artiklarna 13–14. Artikel 13 Resultaträkningens uppställningsform – med kostnadsslagsindelning 1. Nettoomsättning. 2. Förändring av lager av färdiga varor och av varor under tillverkning. 3. Arbete för egen räkning som har redovisats under tillgångar. 4. Övriga rörelseintäkter. 5. a) Råvaror och förnödenheter. b) Övriga externa kostnader. 5. Personalkostnader: (a) Löner och arvoden. (b) Sociala kostnader med pensioner särskilt angivna. 7. a) Värdejusteringar av materiella och immateriella anläggningstillgångar. b) Värdejusteringar av omsättningstillgångar i den utsträckning de överstiger normala värdejusteringar i företaget. 8. Övriga rörelsekostnader. 9. Intäkter från ägarintressen, med särskild uppgift om intäkter från anknutna företag. 10. Intäkter från övriga värdepapper och fordringar som är anläggningstillgångar, med särskild uppgift om intäkter från anknutna företag. 11. Övriga ränteintäkter och liknande intäkter, med särskild uppgift om intäkter från anknutna företag. 12. Värdejusteringar av finansiella anläggningstillgångar och kortfristiga placeringar. 13. Räntekostnader och liknande kostnader, med särskild uppgift om belopp som ska betalas till anknutna företag. 14. Skatt på resultatet. 15. Resultat efter skatt. 16. Övriga skatter som inte ingår i posterna 1–15. 17. Årets vinst eller förlust. Artikel 14 Resultaträkningens uppställningsform – med funktionsindelning 1. Nettoomsättning. 2. Kostnad för sålda varor (inklusive värdejusteringar). 3. Bruttoresultat. 4. Försäljningskostnader (inklusive värdejusteringar). 5. Administrationskostnader (inklusive värdejusteringar). 6. Övriga rörelseintäkter. 7. Intäkter från ägarintressen, med särskild uppgift om intäkter från anknutna företag. 8. Intäkter från övriga värdepapper och fordringar som är anläggningstillgångar, med särskild uppgift om intäkter från anknutna företag. 9. Övriga ränteintäkter och liknande intäkter, med särskild uppgift om intäkter från anknutna företag. 10. Värdejusteringar av finansiella anläggningstillgångar och kortfristiga placeringar. 11. Räntekostnader och liknande kostnader, med särskild uppgift om belopp som ska betalas till anknutna företag. 12. Skatt på resultatet. 13. Resultat efter skatt. 14. Övriga skatter som inte ingår i posterna 1–13. 15. Årets vinst eller förlust. Artikel 15 Särskild bestämmelse för resultaträkningen Om enskilda intäkts- eller kostnadsposter är av exceptionell storlek eller incidens ska ett företag lämna separat upplysning om dem i resultaträkningen och förklara deras storlek och art i en not till den finansiella rapporten. Artikel 16 Förenklingar för små och medelstora företag 1. Medlemsstaterna ska tillåta små företag att upprätta balansräkningar i förkortad form som endast visar de poster i artikel 9 som föregås av bokstäver eller romerska siffror, varvid särskilt ska anges – dock endast med totalbelopp för varje post – de upplysningar som krävs enligt parenteserna vid posten C II på aktivsidan och posten C på passivsidan. 2. Medlemsstaterna ska tillåta små och medelstora företag att upprätta resultaträkningar i förkortad form med följande begränsningar: (a) I artikel 13 får posterna 1–5 slås ihop till en enda post kallad ”Bruttoresultat”. (b) I artikel 14 får punkterna 1, 2, 3 och 6 slås ihop till en enda post kallad ”Bruttoresultat”. KAPITEL 4 Noter till de finansiella rapporterna Artikel 17 Innehåll i noterna till de finansiella rapporterna för alla företag 1. I noterna till de finansiella rapporterna ska alla företag, utöver eventuella andra uppgifter som krävs enligt andra bestämmelser i detta direktiv, minst lämna följande upplysningar: (a) Tillämpade redovisningsprinciper, särskilt den värderingsgrund som tillämpas för de olika posterna i årsbokslutet. (b) Om anläggningstillgångar redovisas till omvärderade belopp ska en tabell tas med som visar förändringar i uppskrivningsfonden under räkenskapsåret, med en förklaring av den skattemässiga behandlingen av posterna i denna, samt det bokförda värdet i balansräkningen som skulle ha redovisats om anläggningstillgångarna inte hade omvärderats. (c) Om finansiella instrument värderas till verkligt värde ska följande upplysningar lämnas: (i) De viktigaste bakomliggande antagandena för värderingsmodellerna och värderingsmetoderna, när verkliga värden har bestämts enligt artikel 7.7 b. ii) För varje kategori av finansiella instrument: det verkliga värdet, de förändringar av värdet som redovisas direkt i resultaträkningen liksom de förändringar som redovisas i fonden för verkligt värde. iii) För varje kategori av derivatinstrument: upplysningar om omfattning och typ, inklusive viktiga villkor som kan påverka beloppen, tidpunkten och säkerheten vad gäller framtida kassaflöden. iv) En tabell som visar förändringar i fonden för verkligt värde under räkenskapsåret. (d) Det totala beloppet för ekonomiska förpliktelser, garantier eller oförutsedda utgifter som inte är upptagna i balansräkningen, och en översikt över arten och formen för varje ställd säkerhet. Pensionsförpliktelser och förpliktelser mot anknutna företag eller intresseföretag ska anges särskilt. (e) Inriktningen på och det kommersiella syftet med de arrangemang som företaget inte tagit med i balansräkningen och arrangemangens ekonomiska inverkan på företaget. (f) Arten av väsentliga händelser som inträffar efter slutet av året, vilka inte återspeglas i resultaträkningen eller balansräkningen, och den ekonomiska effekten av dessa händelser. (g) Summan av företagets skulder med en kvarstående löptid på mer än fem år samt alla skulder för vilka företaget har ställt säkerhet med uppgift om säkerhetens art och form. (h) Transaktioner som företaget genomfört med närstående parter, inklusive det totala beloppet för sådana transaktioner, typ av närstående partsförhållande samt annan information avseende transaktionerna som är nödvändig för att bedöma företagets ekonomiska ställning, om transaktionerna inte har genomförts under normala marknadsförhållanden. Upplysningar om enskilda transaktioner får sammanföras enligt typ, med undantag för de fall då särskild information är nödvändig för att bedöma vilken inverkan transaktioner med närstående part har på företagets ekonomiska ställning. 2. Medlemsstaterna får inte kräva ytterligare upplysningar från små företag utöver vad som krävs enligt denna artikel. 3. Om noterna till balansräkningen och resultaträkningen läggs fram i enlighet med detta kapitel, ska noterna läggas fram i den ordning som posterna redovisas i balansräkningen och resultaträkningen. Artikel 18 Ytterligare upplysningar om medelstora och stora företag och företag av allmänt intresse 1. I noterna till de finansiella rapporterna ska medelstora och stora företag och företag av allmänt intresse, utöver den information som krävs enligt artikel 17 och övriga bestämmelser i detta direktiv, lämna följande upplysningar: (a) För anläggningstillgångarnas olika poster: (i) Anskaffnings- eller tillverkningskostnaden, eller om en alternativ värderingsgrund har använts, verkligt värde eller omvärderat värde i början och slutet av räkenskapsåret. ii) Tillkommande och avgående poster samt överföringar under räkenskapsåret. iii) De ackumulerade värdejusteringarna vid början och slutet av räkenskapsåret. iv) Redovisade värdejusteringar under räkenskapsåret. v) Rörelser i ackumulerade värdejusteringar som avser tillkommande och avgående poster samt överföringar under räkenskapsåret. vi) Om ränta kapitaliseras i enlighet med artikel 11.7, det belopp som har redovisats under tillgångar under året. (b) Om anläggnings- eller omsättningstillgångar är föremål för värdejustering uteslutande av skatteskäl, justeringsbeloppet och anledningen till justeringen. (c) Om finansiella instrument värderas till anskaffnings- eller tillverkningskostnaden: (i) För varje kategori av derivatinstrument: – Instrumentens verkliga värde om ett sådant värde kan bestämmas med hjälp av någon av de metoder som anges i artikel 7.7 a. – Upplysningar om instrumentens omfattning och typ. ii) För finansiella anläggningstillgångar som upptas till ett värde som överstiger det verkliga värdet: – bokfört värde och verkligt värde för antingen de individuella tillgångarna eller lämpliga grupper av dessa individuella tillgångar, – - Skälen till att det bokförda värdet inte har minskats, inklusive det stöd som finns för antagandet att det bokförda värdet kommer att återvinnas. (d) Storleken av räkenskapsårets ersättningar till ledamöterna i förvaltnings-, lednings- och tillsynsorganen på grund av deras arbetsuppgifter samt varje avtalad eller på annat sätt uppkommen förpliktelse som avser pensioner till tidigare ledamöter i dessa organ, med uppgift om summan för varje sådan kategori av befattningshavare. Medlemsstaterna får tillåta att en sådan uppgift utelämnas, om uppgiften skulle göra det möjligt att få kännedom om förhållandena för en viss ledamot i dessa organ. (e) Storleken av de förskott och krediter som har beviljats ledamöterna i förvaltnings-, lednings- och tillsynsorganen med uppgift om räntesatser, huvudsakliga villkor och eventuellt återbetalda, avskrivna eller undantagna belopp, liksom åtaganden som har ingåtts för ledamöternas räkning i form av garantier av något slag. Uppgift ska lämnas om summan för varje sådan kategori av befattningshavare. (f) Det genomsnittliga antalet anställda under räkenskapsåret, fördelat på kategorier, samt, om uppgift inte har lämnats särskilt i resultaträkningen, personalkostnaderna för räkenskapsåret, uppdelade mellan löner, sociala avgifter och pensionskostnader. (g) Uppskjutna skattebelopp i slutet av räkenskapsåret, och rörelserna i denna post under räkenskapsåret. (h) Namn och säte för varje företag i vilket företaget antingen självt eller genom en person som handlar i eget namn men för företagets räkning har ett ägarintresse, med uppgift om företagets kapitalandel i företaget samt beloppet för det senare företagets egna kapital och resultat för det senaste räkenskapsår för vilket årsbokslut har fastställts. Uppgifterna om eget kapital och årsresultat får utelämnas, om det berörda företaget inte offentliggör sin balansräkning och inte kontrolleras av företaget. Medlemsstaterna får tillåta att de upplysningar som föreskrivs i första stycket ges formen av en översikt som deponeras enligt artikel 3.1 och 3.3 i direktiv 2009/101/EG. Upplysning om deponeringen av en sådan översikt ska lämnas i en not till den finansiella rapporten. Medlemsstaterna får också tillåta att uppgifter utelämnas om de har sådan karaktär att de skulle kunna vålla allvarlig skada för något av de företag som de avser. Medlemsstaterna kan fordra att ett utelämnande får ske endast om det i förväg har godkänts av en domstol eller en administrativ myndighet. Upplysning om varje utelämnande ska lämnas i en not till den finansiella rapporten. (i) Antal och nominellt värde eller, i frånvaro av sådant värde, det bokförda parivärdet för de aktier som har