Yttrande från Regionkommittén om "Rekommendation från Europarådets kommunalkongress om Europeiska stadgan om regionalt självstyre"

(2001/C 144/02)

BAKGRUND

Rekommendation nr 34 (1997, fjärde sessionen) från Europarådets kommunalkongress om utkastet till Europeiska stadgan om regionalt självstyre.

Europeiska regionförsamlingens deklaration om regionalismen i Europa, som antogs i december 1996.

Resolution nr 67 om problem i samband med Europas regionalisering (1970) och resolution nr 117 om de regionala myndigheterna i Europa (1980) från Europeiska ständiga konferensen för lokala och regionala myndigheter.

Resolutionen om gemenskapens regionalpolitik och regionernas roll, som Europaparlamentet antog den 18 november 1988.

ReK:s yttrande "För en verklig subsidiaritetskultur! En appell från Regionkommittén" (CdR 302/98 fin)(1).

ReK:s resolution om Europaåret för lokal och regional demokrati (CdR 55/96) samt ReK:s studie om lokal och regional demokrati i Europeiska unionen (CdR 222/98).

ReK:s tilläggsyttrande om tillämpningen av subsidiaritetsprincipen i EU (CdR 284/94 av den 5 april 1995).

ReK:s rapport från juli 1996 om lokal och regional förvaltning i Europeiska unionen.

Uleåborgsdeklarationen om god offentlig förvaltning i dagens Europa, antagen av Europeiska kommuners och regioners råd den 17 juni 2000.

Presidiets beslut av den 15 februari 2000 att i enlighet med artikel 265 femte stycket i EG-fördraget utarbeta ett yttrande i detta ärende och att ge utskottet för institutionella frågor i uppdrag att förbereda ärendet.

Det yttrande (CdR 39/2000) som antogs av utskottet för institutionella frågor den 27 oktober 2000 (föredragande: Risto Koivisto (FIN-PSE) och José María Muñoa Ganuza (E-AE) (CDR 39/2000 rév. 2).

Mot bakgrund av ovanstående antog Regionkommittén enhälligt följande yttrande vid sin 36:e plenarsession den 13-14 december 2000 (sammanträdet den 13 december).

1. Regionkommitténs åsikt om Europarådets stadga om regionalt självstyre

ReK har följande konkreta synpunkter på utkastet till stadga om regionalt självstyre:

1.1. Alla deklarationer om regionalt självstyre bör innehålla fyra grundläggande punkter, nämligen behörighetsområden, befogenheterna eller formerna för myndighetsutövningen, finansiering och organisation samt slutligen ett försvar av självstyret.

1.2. Stadgan om regionalt självstyre uppfyller dessa krav, eftersom den tar upp dessa olika punkter.

1.3. Utkastet till stadga utgår från att regionalt självstyre måste befästas rättsligt, och påpekar därför att självstyret, om möjligt, bör erkännas i konstitutionen.

1.4. Man anger också helt riktigt i utkastet till stadga att självstyret bör befästas rättsligt på tillräckligt hög nivå, t.ex. i en konstitution, en lag eller i internationell rätt. Om självstyret erkänns genom lag kommer i alla händelser ett särskilt förfarande att krävas för antagandet.

1.5. Definitionen av regionalt självstyre innebär att man erkänner en beslutsnivå mellan den statliga och den lokala. Fördelning av beslutsbefogenheter mellan nationella, regionala och lokala myndigheter är en uppgift för nationella myndigheter. Detta är en logisk följd av demokratin och grundar sig på subsidiaritetsprincipen.

1.6. De regionala myndigheternas egna behörighetsområden utgör en av de grundläggande principerna för deras utformning, och behörighetens omfattning är ett av uttrycken för hur utvecklat det regionala självstyret är. Förslaget till stadga är intressant i det sammanhanget, eftersom det definierar olika begrepp i samband med behörighetsområdena. Det definierar begreppen "egna behörighetsområden" och "delegerade behörighetsområden". Begreppet "regionalt intresse" definieras som ett intresse på en annan eller högre nivå än det som i strikt mening faller inom ramen för regional behörighet.

1.7. Begreppet "intresse" är mycket viktigt i samband med regionalt självstyre, eftersom andra myndigheters behörighet kan ha omfattande följder i den berörda regionen. Därför bör regionens insatser inte begränsas till de egna behörighetsområdena utan även inbegripa medbeslutande i frågor där man har intresse. Detta deltagande bör ske med respekt för tillämplig rättsordning.

1.8. Regionerna bör å andra sidan fullgöra sina åligganden under demokratiska former, ha medborgarnas bästa för ögonen och ta det ansvar som internationell solidaritet kräver. Solidaritet blir ett viktigt villkor för rätten till självstyre.

1.9. I sin verksamhet knyter regionerna kontakter med lokala myndigheter och andra regioner, såväl i den egna staten som utanför denna. Det sistnämnda faller under kategorin "gräns-överskridande kontakter".

1.10. Samtidigt innebär det regionala myndighetsutövandet att regionerna kan få tillträde till de statliga organ där man fattar beslut som rör dem. När den politiska verksamheten nu blir allt internationellare bör regionerna även få inflytande i europeiska och internationella frågor genom att få vara med och rösta om internationella fördrag eller ingå i de europeiska organ där man antar resolutioner som faller inom ramen för en regions intressen eller behörighet.

1.11. Att man erkänner regionalt självstyre bör inte leda till ett minskat erkännande av självstyre på andra nivåer, i synnerhet inte när det gäller de lokala myndigheterna. Man får inte glömma att det lokala självstyret har uppmärksammats av Europarådet genom stadgan om lokalt självstyre. Det är en logisk följd av subsidiaritetsprincipen, som bör tillämpas på relationerna mellan EU, staterna, regionerna och de lokala myndigheterna.

1.12. Utkastet till stadga slår sedan fast en rad principer om regionens medel och organisation, och konstaterar att regionen bör ha en egen organisation, i likhet med andra områden med självstyre. En egen organisation innebär att man bör ha en egen regional förvaltning, där besluten avspeglar medborgarnas rättigheter genom en folkvald församling och ett verkställande organ. Dessa måste alltid ha en demokratisk legitimitet.

1.13. De regionala förvaltningarna bör även förfoga över egna ekonomiska medel och vara fullständigt oberoende av den centrala förvaltningen när det gäller beslut om hur dessa medel skall användas. På så sätt kan de föra en politik som skiljer sig från den statliga och är oberoende av anvisningar från den centrala förvaltningen. På samma sätt bör regionerna förfoga över egen personal för att genomföra sina åtgärder.

1.14. Dessa tankar uttrycks fullgott i utkastet till stadga om regionalt självstyre. Det framgår där klart att de regionala myndigheterna bör ha en bred och utvecklingsbar finansiering, som överensstämmer med den verkliga kostnaden för ansvarsområdena och är i samklang med den ekonomiska utvecklingen.

1.15. Med den ekonomiska självständigheten följer även solidaritet, och man utesluter inte möjligheten att staten överför medel till regionerna. Om detta sker förespråkar man ett system som ger regionen ensam beslutsrätt om hur medlen skall användas, så att medel inte kan anslås endast till ett visst ändamål.

1.16. Finansieringen av det regionala självstyret ses som en modell där huvudinkomsten kommer från regionala skatter, men där man även räknar med avgifter från andra förvaltningars skatter och möjligheten att gå in på kapitalmarknaden och finansiera verksamheten genom lån. Slutligen lägger man stor vikt vid en effektiv ekonomisk förvaltning och effektiv samordning med övriga myndigheter.

1.17. Denna sistnämnda aspekt av utkastet till stadga framstår också som särskilt intressant i och med att den innebär rättsliga ramar för relationerna mellan regionerna och staten. Det innebär att mekanismer för kontroll av regionen skall vara befästa i lag. Regionen kommer också att ha rätt att väcka talan i domstol för att försvara sina behörighetsområden.

1.18. Stadgan innehåller ett klart ställningstagande när det gäller ändring av regiongränser.

1.19. Efter en förfrågan från medlemsstaternas delegater i Europarådet konstaterade styrkommittén för regional demokrati att det ur teknisk synvinkel är rättsligt möjligt att utarbeta en rättslig ram för regionalt självstyre.

1.20. De ställföreträdande ministrarna godkände att redaktionskommittén fick uppdrag att utarbeta en rättslig ram för regionalt självstyre före den 31 december 2001.

1.21. I denna fråga stöder Regionkommittén helt och fullt Europarådets kommunalkongress, som förslår att man väljer en konvention som form. Det är i detta fall den lämpligaste rättsliga ramen för att trygga regionalt självstyre.

1.22. Europarådets kommunalkongress har påtalat att en sådan konvention skulle kunna göras flexibel, och vid sidan om en gemensam grund innehålla olika alternativ med hänsyn till de olika regionala förhållandena i medlemsstaterna.

1.23. Detta gör sammantaget att Regionkommittén uppmanar EU:s medlemsstater att uttala sitt stöd för detta alternativ.

2. Regionkommitténs rekommendationer om Europeiska stadgan om regionalt självstyre

2.1. Det regionala självstyret i Europa måste vila på principerna om demokrati och effektivitet och bör därför utvecklas i samklang med de politiska förändringarna i unionen och medlemsstaterna.

2.2. Den europeiska integrationens utveckling bör utgå från medlemsstaterna under hänsynstagande till de olika självstyrande enheter som de består av. Det skulle ge verksamheten större legitimitet och föra unionen närmare medborgarna, något som skulle garantera större öppenhet och respekt för demokratin.

2.3. Enligt subsidiaritetsprincipen, som slås fast i EG-fördraget, bör det politiska självstyre som finns på olika nivåer bibehålla och förstärka sina möjligheter att påverka, så att beslut fattas så nära medborgarna som möjligt. EU får endast utnyttja sina befogenheter i de fall då målen för en åtgärd inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås på nationell eller regional nivå. Därför bör denna princip utgöra en av grundpelarna i unionens utvecklingsprocess.

2.4. På senare tid har det i flertalet europeiska länder uppstått rörelser som verkar för ökat regionalt självstyre. Detta har, beroende på staternas olika konstitutionella traditioner, antingen lett till att man skapat regioner eller till att man gett dessa ökat självstyre. I och med detta befästs principen om regionalt självstyre, och för att respektera demokratin och öka integrationen bör man göra detta till en av de principer som inspirerar unionen.

2.5. Europarådet får allt större politiskt inflytande. Dess konventioner och resolutioner grundar sig på demokratiska principer och är särskilt intressanta inte minst när de tillämpas i stater som genomgår så djupgående politiska förändringsprocesser som de som nu pågår i Europa.

2.6. Principen om regionalt självstyre är som sagt en faktor som legitimerar de moderna demokratierna, och därför välkomnar kommittén att Europarådet utarbetar en stadga om regionalt självstyre. Den kommer att vara till stor nytta för regionernas utveckling.

2.7. ReK välkomnar att utkastet till stadga om regionalt självstyre definierar vilka grund-läggande områden som faller inom ramen för regionens behörighet. ReK vill också understryka att dessa aspekter måste befästas rättsligt på tillräckligt hög nivå.

2.8. ReK anser att utkastet till stadga mycket väl beskriver regionens olika former av behörighet och begreppet "regionalt intresse". Dessa befogenheter bör utövas med hjälp av ett eget finansieringssystem som tar hänsyn till ekonomisk självständighet och solidaritet mellan en stats olika regioner.

2.9. I detta sammanhang är det särskilt viktigt att regionen har en egen organisation, liksom att det regionala självstyret kan försvaras genom talan i domstol.

2.10. Regionkommittén erkänner att det är viktigt med självstyre också för de lokala myndigheterna. Även detta har studerats av Europarådet, något som ledde till att man antog stadgan om lokalt självstyre. Denna stadga om lokal självstyrelse har under snart 15 år haft avgörande betydelse för den lokala demokratin i Europa. Särskilt viktig har den under senare år varit för uppbyggnaden av de nya demokratierna i Öst- och Centraleuropa. Den lokala självstyrelsestadgan är utgångspunkt för en självstyrelsestadga på världsnivå inom ramen för UNCHS.

2.11. ReK välkomnar att regionerna enligt utkastet till stadgan kan få tillträde till de statliga organ där man fattar beslut som rör regionerna.

2.12. ReK välkomnar att utkastet till stadga erkänner regionernas rätt att ingå i de europeiska organ där man antar resolutioner som rör regionala intressen eller behörighetsområden, liksom rätten att vara med och rösta om internationella fördrag.

2.13. ReK anser att man i stadgan om regionalt självstyre måste beakta de många olika modeller som tillämpas i Europa för att administrera regionalt självstyre.

2.14. ReK hoppas att medlemsstaterna snarast möjligt antar utkastet till stadgan om regionalt självstyre.

2.15. Kommittén uppmanar även staterna att omvandla utkastet till stadga till en konvention.

2.16. ReK vill uttrycka sin önskan att så snart som möjligt upphöjas till en EU-institution i formell bemärkelse, så att lokala och regionala myndigheter på ett effektivt sätt kan föra fram sina intressen inom EU.

2.17. Slutligen stöder ReK innehållet i utkastet till stadga om regionalt självstyre, men betraktar den främst som en utgångspunkt för ett ökat erkännande och en utveckling av regionernas befogenheter. Därför uppmanar ReK medlemsstaterna att fortsätta på den väg som man nu har slagit in på. Det kommer att gynna regionerna, staterna och unionen - kort sagt, Europas medborgare.

Bryssel den 13 december 2000.

Regionkommitténs

ordförande

Jos Chabert

(1) EGT C 198, 14.7.1999, s. 73.