[pic] | EUROPEISKA KOMMISSIONEN |

Bryssel den 13.4.2011

KOM(2011) 168 slutlig

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET, RÅDET, OCH EUROPEISKA EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN

Smartare energibeskattning för EU:förslag på ändring av energiskattedirektivet

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET, RÅDET, OCH EUROPEISKA EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN

Smartare energibeskattning för EU: förslag på ändring av energiskattedirektivet

Behovet av att åtgärda energi- och miljöskatter

Energibeskattning som en nyckelfaktor för att uppnå Europas 2020-mål

EU har fastställt flera krävande rättsligt bindande klimat- och energimål som senast 2020 ska uppfyllas av unionen. Målen anges i Europa 2020-strategin som beskriver de utmaningar Europa står inför under nästa årtionde på ekonomiska, miljömässiga och sociala områden. I strategin prioriteras också hållbar tillväxt som ska ge en resurseffektivare, grönare och konkurrenskraftigare ekonomi[1].

I detta ingår åtagandet att energibeskattningen ska närmas EU: för energi- och klimatförändringsmål i enlighet med slutsatserna från Europeiska rådet i mars 2008[2] som kommissionen prioriterade i 2011 års årliga tillväxtöversikt[3].

Energibeskattning som ger rätt incitament spelar en viktig roll för att uppnå dessa mål. Energiförbrukningen motsvarar lejonparten (79 %) av de totala utsläppen av växthusgaser. I Europa 2020-strategin ingår att medlemsstaterna åtar sig att ange nationella mål för energieffektivitet som omfattar betydande energibesparingar.

Den finansiella och ekonomiska krisen förändrade dock förutsättningarna radikalt. Den har lett till enormt tryck på företag och samhällen i Europa och på de offentliga finanserna. Rättsligt bindande energi- och klimatförändringsmål är emellertid en del av vår hållbara framtid och långsiktiga väg mot en hållbar och stark återhämtning från krisen. Uppgiften blir nu att uppnå målen på kostnadseffektivast sätt, både för samhället, företagen och medborgarna, på ett sätt som samtidigt gagnar ekonomin. Vi behöver politiska åtgärder som förstärker varandra, och som inte bara förbättrar miljön utan även stödjer ekonomin utan att de sociala påfrestningarna blir för stora.

Nyckelfrågor i fråga om reformeringen av energibeskattningen

Det är mot denna bakgrund som kommissionen lägger fram sitt förslag om genomgång av direktiv 2003/96/EG[4] (nedan kallat energiskattedirektivet ) så att medlemsstaterna ska kunna använda ett befintligt instrument på bästa sätt inom ett nytt politiskt ramverk. En energibeskattning som är rationellare och mer riktad kommer att på ett teknikneutralt sätt bidra till renare och effektivare energiförbrukning och främjar därigenom ”hållbar tillväxt”. I korthet innehåller förslaget till ändring av energiskattedirektivet följande:

- Objektiv omfördelning (baserat på energiinnehåll och CO2-innehåll) av skatter mellan olika bränslen, inklusive förnybara energislag.

- Ett ramverk för CO2-beskattning på den inre marknaden så att CO2-utsläpp får ett pris som inte täcks av EU:s system för handel med utsläppsrätter.

Förslaget rimmar också väl med de pågående diskussionerna om omstrukturering och modernisering av skattesystemen som del av de nationella strategierna för att komma ur den finansiella och ekonomiska krisen. Det visar också vägen mot ett kvalitativt sett bättre sätt att skapa inkomster i enlighet med Europa 2020 och behovet av att uppmuntra ekonomisk återhämtning och skapa nya arbetstillfällen. Förslaget i sig har dock inte som mål att skapa ytterligare inkomster, utan snarare att omfördela skatterna mellan olika energikällor och energikonsumenter (både inom och utom EU:s system för handel med utsläppsrätter).

Om medlemsstaterna väljer att tillämpa ett ändrat energiskattedirektiv så att det skapas extrainkomster, kommer kommissionen att uppmuntra dem att använda de inkomsterna på lämpligt sätt mot bakgrund av respektive budgetsituation, till exempel för att konsolidera de offentliga finanserna. Att använda extrainkomsterna helt eller delvis för att sänka skatten på arbete, vilket gynnar tillväxten, skulle överensstämma med 2020-strategin. Ett annat sätt som kan leda till ökad tillväxt är att använda ytterligare inkomster för att stödja grön forskning och utveckling, samt gröna investeringar, framförallt från små och medelstora företag. Ökade inkomster kan också användas för att mildra åtgärdernas effekt på hushållens inkomster. Riktade bidrag till hushåll med låga inkomster (klumpsummor utan koppling till energiförbrukning) är det bästa exemplet.

Nedanstående diagram visar hur miljöskatternas och energiskatternas procentuella andel av de totala skatteintäkterna i EU-25 utvecklats från och med 1995 till 2008. Bägge har minskat med cirka 1 % under den perioden, vilket visar att det finns utrymme för högre energiskatter och, mer allmänt, högre miljöskatter.

[pic]Källa: Taxation trends in the European Union, 2010 edition, Eurostat, Europeiska kommissionen

Miljöbeskattningen behöver samordnas ytterligare

Även om energiskattedirektivet är en av grundstenarna, måste och kan man göra mer i fråga om miljöskatter för att driva på 2020-strategin. Framförallt behövs en intensifierad debatt om hur skatter kan användas för att bidra till övergången till en hållbar ekonomi. Man bör även beakta ny utveckling (t.ex. införandet av skatter på avfall, plastpåsar och flygbiljetter). Enligt artikel 1.2 i direktiv 2008/118/EG står det medlemsstaterna fritt att införa sådana skatter, under förutsättning att de inte leder till gränsformaliteter. Medlemsstaterna ska också se till att skatterna är icke-diskriminerande för att förhindra snedvridningar på den inre marknaden (artiklarna 34-36 och 110 i Fördraget om Europeiska unionens funktionssätt). En väl fungerande inre marknad bör åtminstone leda till att medlemsstaternas skatter på det här området samordnas och att informationen om dem är enhetlig så att man exempelvis tar itu med diskriminering mellan konkurrerande produkter som omfattas av olika skattesystem.

Kommissionen är fast besluten att föra dessa diskussioner vidare och stödja nödvändig samordning, bland annat genom lämpliga samråd med medlemsstaterna (t.ex. i den skattepolitiska gruppen och på rådsnivå) samt med andra intressenter. Sett ur ett bredare politiskt perspektiv är resultatet från FN:s konferens om klimatförändring som hölls i Cancun, Mexiko, mellan den 29 november och den 10 december 2010, oerhört viktigt för utvecklingen av EU:s ambitioner på området.

Bakgrund till förslaget

Det nuvarande energiskattedirektivet är inte hållbart och ger felaktiga incitament

I energiskattedirektivet anges miniminivåer för beskattning av energiprodukter som används som motorbränsle, för energiprodukter som används som uppvärmningsbränsle, och för elektricitet. Miniminivåerna tillämpas generellt sett för hur stor volym av energiprodukten som förbrukats. I nedanstående diagram visas dagens miniminivåer för de vanligaste energiprodukterna med beaktande av CO2-utsläpp (beskattning i euro per ton CO2) och energiinnehåll (beskattning i euro per gigajoule (GJ)[5]:

Motorbränslen

[pic][pic]

Uppvärmningsbränslen

[pic][pic]

Källa: Egna beräkningar.

Av figurerna framgår tydligt att dagens miniminivåer som är baserade på den volym energiprodukter som förbrukas inte återspeglar energiinnehållet (se figurerna 2 och 4) eller CO2-utsläppen (se figurerna 1 och 3) från energiprodukterna. Detta leder till ineffektiv energianvändning och snedvridningar på den inre marknaden. Miniminivåerna skapar också incitament som går emot EU:s energi- och klimatförändringsmål eftersom de till exempel gynnar användning av kol som uppvärmningsbränsle (i form av lägre skattesats när man beaktar både dess CO2-utsläpp och dess energiinnehåll uttryckta som GJ). I fråga om motorbränslen, förstärker de lägre miniminivåerna för diesel dess naturliga övertag jämfört med bensin beroende på dieselns högre energiinnehåll. Dagens miniminivåer leder också till att förnybara energislag diskrimineras, eftersom de i princip beskattas lika högt som de konventionella bränslen som de ersätter även om de har lägre energiinnehåll. Detta illustreras av diagram 2 som visar att E85 beskattas hårdare än bensin, vilket innebär att dess lägre energivärde och lägre CO2-utsläpp inte beaktas. De aktuella miniminivåerna skapar inte heller rättvisa villkor för företagskunder då vissa ekonomiska operatörer i praktiken gynnas mer än andra beroende på den energikälla de använder.

Det är nödvändigt att ändra energiskattedirektivet så att det blir mer enhetligt med annan EU-politik

Ur energipolitisk synvinkel finns det i energiskattedirektivet inga incitament eller ens prissignaler för att främja alternativa energislag eller uppmuntra energisparande. I och med att beskattningen baseras på volym, är etanol i praktiken den högst beskattade energiprodukten. Det samma gäller energikällor som används för uppvärmning, där kol för närvarande är den lägst beskattade energikällan.

Ur miljöpolitisk synvinkel står sektorer som inte omfattas av EU:s system för handel med utsläppsrätter, till exempel transporter, små industriinstallationer, jordbruk och hushåll, för hälften av CO2-utsläppen. En eventuell bristande samordning mellan energiskattedirektivet och systemet för handel med utsläppsrätter skulle kunna ge dubbla bördor eller omvänt möjlighet att smita undan ansvar för utsläpp. I värsta fall bidrar inte dessa sektorer till att uppnå Europas miljöförändrings- och energimål till år 2020. Dagens behandling av biobränslen gör också att man inte kan utnyttja dess positiva miljöpotential fullt ut.

Ur den inre marknadens perspektiv kan det hända att medlemsstater för närvarande inte beskattar CO2-utsläpp i den utsträckning de skulle vilja, eftersom det skulle missgynna deras industri eller locka konsumenterna att köpa bränsle i medlemsstater med lägre skatter, vilket leder till inkomstförluster. Medlemsstaterna har börjat använda olika typer av miljöbeskattning, vilket innebär att det finns risk för snedvridningar och dubbelbeskattning på den inre marknaden.

Varför just nu?

Eftersom många medlemsstater för närvarande utformar politiska strategier för att komma ur den ekonomiska och finansiella krisen och överväger strukturreformer av sin finanspolitik och sina skattesystem, kommer ändringen av energiskattedirektivet vid en mycket läglig tidpunkt eftersom den innebär möjligheter att samtidigt uppnå både miljömässiga och ekonomiska mål.

Rätt utformad beskattning kan ha stor betydelse när det gäller att uppnå EU:s energi- och klimatförändringsmål och främja hållbar tillväxt, som ger en resurseffektivare, grönare och konkurrenskraftigare EU-ekonomi. Detta gäller även när energipriserna ökar, eftersom det då blir allt viktigare en ändra energibeskattningen så att man skapar incitament för att sänka den totala energiförbrukningen och använda energi från miljövänligare källor.

Medlemsstaterna utformar och genomför sina strategier för att uppfylla EU:s energi- och klimatförändringsmål för 2013–2020. I det här förslaget förklaras tydligt vilken roll skatterna kan spela i det sammanhanget. Det ändrade energiskattedirektivet är också utformat för att komplettera den tredje fasen i EU:s system för handel med utsläppsrätter (2013–2020) och det är därför nödvändigt att förslaget blir klart så snart som möjligt så att rådet kan fatta beslut om det.

Ur den inre marknadens perspektiv är det också viktigt att fastställa ett gemensamt ramverk för CO2-beskattning nu. Medlemsstater börjar införa egna CO2-skatter och tillvägagångssätten kan skilja sig åt. Ett lapptäcke av olika regler kan ställa till problem för företag som bedriver verksamhet i flera medlemsstater och snedvrida konkurrensen inom EU. Det är bättre att införa ett EU-tillvägagångssätt nu när många medlemsstater fortfarande överväger lagstiftning på området än senare när det kan komma att krävas komplicerade ändringar av nationella lagar.

Alla dessa skäl gör att det är mycket viktigt att, i enlighet med kommissionens förslag, ändra energiskattedirektivet.

Förslagets huvuddelar

Genom förslaget till ändring av energiskattedirektivet förenklas dagens energiskatter och införs ramregler för CO 2 -beskattning på den inre marknaden på ett sådant sätt att CO2-skatter på ett effektivt sätt kan komplettera EU:s system för handel med utsläppsrätter.

Genom förslaget delas miniminivån för beskattning av energiprodukter in i två delar:

- CO 2 -kopplad beskattning baserad på energiproduktens CO 2 -utsläpp , fastställd till 20 euro per ton CO2. Den del av beskattningen som kopplas till CO2 skulle vara noll för alla biobränslen som uppfyller hållbarhetskriterierna i artikel 17 i direktiv 2009/28/EG. Därigenom skulle alla energikällor med lågt CO2-innehåll få en teknikneutral fördel. Att införa CO2-kopplad beskattning innebär också att energiskattedirektivet anpassas bättre till EU:s system för handel med utsläppsrätter. Beskattningen kommer att gälla alla utsläpp som inte omfattas av det systemet, de utsläpp som redan nu beskattas samt små installationer som inte omfattas av systemet, även om de använder energi till annat än uppvärmning. Samtidigt kommer utsläpp som omfattas av systemet att undantas från CO2-beskattning oavsett den faktiska omfattningen av systemet.

- Allmän energiförbrukningsbeskattning, baserad på energiinnehåll uttryckt i gigajoule , oavsett vilken energiprodukt det rör sig om, vilket ger incitament att spara energi. Skatten ska återspegla den faktiska energi en produkt genererar och energieffektiv förbrukning ska belönas automatiskt. Minimibeskattningen av motorbränslen är fastställd till 9,6 euro per gigajoule, vilket motsvarar dagens miniminivå för bensin minus motsvarande CO2-del av miniminivån. I fråga om uppvärmningsbränslen gäller dagens miniminivå för elektricitet på 0,15 euro per gigajoule (motsvarande cirka 0,5 euro per MWh) för alla energiprodukter som används för uppvärmning, med beaktande av energiinnehållet hos respektive produkt. Omfattningen av energibeskattningen lämnas orörd och omfattar användning för uppvärmning och användning som motorbränsle samt elförbrukning i liknande situationer.

För att bibehålla incitamentet bör minimibeskattningens realvärde bevaras över tiden. Miniminivåerna för den allmänna energiförbrukningsbeskattningen bör automatjusteras med jämna mellanrum så att hänsyn tas till utvecklingen av deras realvärde och dagens harmoniseringsnivå bevaras. Eftersom CO2-kopplad beskattning kompletterar tillämpningen av direktiv 2003/87/EG, bör minimibeskattningen av CO2 följa utvecklingen av marknadspriset för CO2-utsläppsrätter. Kommissionen anser att en metod för att automatberäkna en sådan anpassning bör införas. En sådan metod måste dock grundas på objektiva bevis från observationer av hur marknaden för utsläppsrätter fungerar enligt fas III i EU:s system för handel med utsläppsrätter. Av den anledningen är det omöjligt att ta itu med den frågan när det här förslaget presenteras. Den kommer i stället att tas upp i den översyn som kommissionen avser att lägga fram första gången 2015, så att det kan föreslås en metod för automatisk anpassning som kan träda i kraft så snart som möjligt efter det.

Kontraproduktiva stöd tas bort…

Genom ändringen av energiskattedirektivet avlägsnas dagens stöd och inkonsekvenser på energibeskattningsområdet. Den minskar skatterna på förnybar energi och omfördelar skattetrycket mellan olika fossila bränslen på ett objektivt sätt genom att det nu baseras på energiinnehåll och CO2-utsläpp. Resultatet blir att energikällor med hög CO2-halt eller högt energiinnehåll kommer att beskattas mer per fysisk volymenhet. På så vis uppmuntras förbrukningen av energikällor som släpper ut mindre CO2 och ökad energieffektivitet, vilket ligger i linje med EU:s klimat- och energipolitik. Energiprodukter med högt energiinnehåll (som diesel, LPG och CNG) kommer även i framtiden att vara attraktiva, men de kommer att konkurrera på rättvisare villkor utan extra skattesubventioner. De ändringar förslaget medför överensstämmer helt och hållet med 2020-politiken och återspeglar redan gjorda åtaganden från EU:s medlemsstater. Detta innebär också att skillnaderna i skattesatser mellan privat och kommersiell transportanvändning försvinner. Därigenom ser man till att transportsektorn, som är den sektor där utsläppen ökar mest, också får ta sitt ansvar för att minska utsläppen

… men hänsyn tas till det bredare perspektivet...

Med tanke på konkurrenter utanför EU och för att undvika att CO2-kopplad beskattning jagar i väg företag från Europa samtidigt som de globala utsläppen är oförändrade eller ökar (”koldioxidläckage”) införs genom förslaget en metod som liknar den fria tilldelningen av rättigheter inom EU:s system för handel med utsläppsrätter för sektorer där risken för koldioxidläckage bedöms som mycket stor. Små industriinstallationer som omfattas av CO2-kopplad beskattning kommer att beviljas en skattekredit i form av en klumpsumma som räknats fram på underlag av ett bränsleriktmärke. På det viset bibehålls skattens miljöeffekt samtidigt som företagen kompenseras. Andra sektorer eller delsektorer av ekonomin kan också utsättas för koldioxidläckage. Kommissionen förbereder en rapport om risken för koldioxidläckage i jordbrukssektorn. När den rapporten föreligger, kommer kommissionen att vidta lämpliga uppföljningsåtgärder så att alla sektorer som kan drabbas av koldioxidläckage behandlas på samma sätt inom ramen för det kommande energiskattedirektivet. Detta ska ske antingen genom att slutsatserna i rapporten beaktas vid de pågående diskussionerna i rådet om förslaget att ändra energiskattedirektivet eller, om förslaget antas innan rapporten är färdig, genom separata lagstiftningsinitiativ.

Slutligen, för att ta hänsyn till utformningen av EU:s åtaganden om utsläppsminskningar till år 2020 och principen om solidaritet mellan medlemsstaterna, föreslår kommissionen att man beviljar övergångsperioder för ett gradvist införande av CO2-kopplad beskattning för användningsområden förutom användning som motorbränsle i de situationer där vissa medlemsstater (Bulgarien, Tjeckien, Estland, Lettland, Litauen, Ungern, Polen, Rumänien och Slovakien) behöver anstränga sig mindre för att uppfylla dessa åtaganden.

… men vissa förhållanden kommer att behöva fortsatt särskild behandling …

När kommissionen utarbetade förslaget såg den till att det inte leder till några kraftiga prisförändringar som skulle kunna leda till oacceptabla svårigheter eller umbäranden för dem som berörs:

Kommissionen inser att skillnader i beskattning av uppvärmning av bostäder spelar mindre roll för att den inre marknaden ska fungera på rätt sätt och att uppvärmningskostnader spelar stor roll för sociala villkor i vissa medlemsstater och föreslår därför att man behåller möjligheten för medlemsstater att bevilja skatteundantag eller skattenedsättningar för energiprodukter och el och att utvidga dem till alla uppvärmningsbränslen.

CO 2 -intensiva energikällor (exempelvis kol) kommer att beskattas högre i det ändrade systemet. Ändringen gör att alla energikonsumenter, alltså inte bara de som omfattas av EU:s system för handel med utsläppsrätter, sporras att gå över till renare energikällor. Samtidigt införs genom förslaget regeln att externa kostnader för CO2-utsläpp bara ska tas upp en gång. Direkta prisföljder för kolkonsumenter skulle bli begränsade, eftersom kol till största delen används inom den tunga industrin och i elproduktion som redan omfattas av EU:s system för handel med utsläppsrätter. Enlig förslaget kan medlemsstaterna dessutom välja om de vill mildra effekterna för hushållen, eller se till att de inte drabbas över huvud taget.

Minimiskatterna per liter diesel kommer gradvis att bli högre än för bensin helt enkelt beroende på att diesel har högre energiinnehåll och också ger upphov till mer CO2-utsläpp per liter än bensin. Diesel kommer även i det nya systemet att gynnas om man utgår från antal körda kilometer, men slopandet av dieselsubventioner kommer att uppmuntra förbättringar av bensinmotorers energieffektivitet och kommer också att skapa en marknad för energikällor med lägre CO2-utsläpp och alternativa energikällor som förväntas bli vanligare på bränslemarknaden under nästa årtionde. En ombalansering av bensin- och dieselbeskattning kommer också att bidra till att ombalansera tillgång och efterfrågan på den europeiska bränslemarknaden, där behovet av att importera diesel blir allt större. Med tanke på att europeiska biltillverkare har gjort stora investeringar i dieselteknik och att fordon som drivs med alternativa bränslen eller med alternativa drivsystem ännu inte finns i större antal, kommer anpassningen av beskattningen av motorbränsle att ske i tre steg under perioden 2013–2023. Det stegvisa införandet av nya skatter för diesel kommer också att ge den kommersiella transportsektorn tid att anpassa sig.

Lägre minimiskattesatser används för motorbränslen som används inom jordbruk, vattenbruk och trädgårdsnäring och de kommer inte att beröras av ändringen av energiskattedirektivet. Ändringen berör dock dagens möjligheter för medlemsstaterna att helt och hållet skattebefria motorbränslen, uppvärmningsbränslen och elektricitet som används i de sektorerna. I och med ändringen av energiskattedirektivet kommer de att omfattas av den CO2-kopplade delen av skatten och av den del som avser allmän beskattning av energiförbrukning. Även i framtiden kommer det att vara möjligt att slippa den delen av skatten, men i utbyte mot energieffektivitetsförbättringar, till skillnad från dagens situation där ingen motprestation krävs. Medlemsstaterna kommer alltså att kunna fortsätta skattegynna primärsektorerna, samtidigt som beskattningen i sektorn, som för närvarande kännetecknas av en uppsjö av olika undantag, blir mer enhetlig.

Förslagets följder

Kommissionen genomförde en konsekvensanalys av följderna av de olika alternativen för ändring av energiskattedirektivet. Konsekvensanalysen, som offentliggörs tillsammans med det här meddelandet och förslaget om att ändra energiskattedirektivet, utgör plattformen för några viktiga slutsatser.

Ändringen av energiskattedirektivet kan ge dubbla vinster, men är i vilket fall som helst lönande …

Det ändrade energiskattedirektivet gör att skatterna omfördelas mellan fossila och icke-fossila energikällor och samma omfördelning sker även i viss utsträckning mellan de sektorer som omfattas av EU:s system för handel med utsläppsrätter och dem som inte gör det. Det är visserligen medlemsstaterna som bestämmer hur eventuella ytterligare inkomster ska användas, men i modellen i konsekvensanalysen antas att inkomsterna används för att sänka skatten på arbete. Antagandet återspeglar verkligheten i många medlemsstater som har genomfört reformer av miljöskatter och ligger i linje med energiskattedirektivets allmänna inriktning[6], som framhåller principen om skatteneutralitet som ett sätt att modernisera nationella skattesystem för att gynna miljön och sysselsättningen. Modellerna visade att en ändring av energiskattedirektivet gör att energibeskattningen under alla omständigheter bidrar till Europa 2020-målen och dessutom skapar påtagliga ekonomiska fördelar. Även om inkomsterna från energiskatter inte överförs till ekonomin via lägre skatt på arbete, skulle bidraget till att konsolidera de offentliga finanserna bidra till att tillfredsställa de höga budgetbehov som beror på krisen.

Genom förslaget skapas lika villkor för europeiska företag . Den nya miniminivån kommer att bli ett riktmärke på den inre marknaden genom att den ger ett objektivt värde för alla energikällor och därigenom för alla energikonsumenter.

… även om de exakta följderna beror på de val medlemsstaterna gör

De exakta följderna av ett ändrat energiskattedirektiv kommer att till stor del bero på tidigare skattenivåer i medlemsstaterna och de val som medlemsstaterna gör i enlighet med subsidiaritetsprincipen, framförallt i fråga om balansen mellan skattens CO2- och energikomponent och vilka skattesatser som används. Vilka följder förslaget får kommer också att bero på i vilken utsträckning medlemsstaterna använder sig av övergångsperioderna och alternativen i förslaget för att beakta sammanhanget och de specifika situationer som beskrivs i avsnitt 3 ovan. När det gäller uppvärmningsbränslen kan man till exempel urskilja följande två scenarier för troliga följder:

- Ett maximiscenario 1 där man antar att medlemsstaterna inför CO2-kopplad beskattning motsvarande den föreslagna miniminivån på 20 euro per ton CO2 förutom de befintliga nationella skattesatserna. Deras gällande satser skulle därefter bli deras allmänna energiförbrukningsskatter.

- Ett scenario 2 där man antar att medlemsstaterna dels ändrar sina skattesatser endast om det behövs för att uppnå EU-miniminivån, dels fastställer den CO2-kopplade beskattningen till 20 euro per ton CO2. De skulle alltså dela upp dagens skattesatser i en CO2-kopplad del på 20 euro per ton och en del med allmänna energiförbrukningsskatter.

Nedanstående tabell visar de sammanlagda följderna av dessa scenarier för EU-27 under förutsättning att inkomsterna används för att minska skatten på arbete i enlighet med beräkningarna i förslagets konsekvensanalys:

Påverkan från ändringen av energiskattedirektivet i form av ändringar av skatt på uppvärmningsbränslen (EU 27)

Budgetpåverkan (Årlig förändring av skatteinkomster) | Miljöpåverkan (Minskade CO2-utsläpp till 2020 från sektorer som inte omfattas av EU:s system för handel med utsläppsrätter) | Påverkan på samhället (procentuell förändring av hushålls reala inkomster till 2020) |

Scenario 1 | +39,6 miljarder euro | -4 % | +0,29 % |

Scenario 2 | +20 miljarder euro | -0,84 % | +0,08 % |

Källa: Konsekvensanalys – följedokument till förslaget till rådets direktiv om ändring av direktiv 2003/96/EG – kapitel 5.2., 5.3. och 5.4. (scenario 1), modellering med E3ME av ekonomer från Cambridge University (scenario 2)

Ovanstående siffror måste utvärderas i förhållande till de övergripande målen för EU:s 2020-strategi enligt ovan.

Minskningen av CO2-utsläppen är betydande och skulle kunna uppgå till 2 % av de totala EU-utsläppen eller cirka 4 % av utsläppen utanför EU:s system för handel med utsläppsrätter. I absoluta tal motsvarar detta 92 miljoner ton CO2 och står för mer än en tredjedel av (cirka 37 %) av den minskning av växthusgaser som är nödvändig utanför EU:s system för handel med utsläppsrätter.

Dessutom kan de ytterligare arbetstillfällen som ett ändrat energiskattedirektiv ger upphov till, bli fler allteftersom och i absoluta tal bli så många som en miljon till 2030 om det mest ambitiösa politiska alternativet blir verklighet[7]. Det alternativet kan också ge ytterligare ekonomisk tillväxt motsvarande 0,27 % av BNP. Den positiva påverkan på sysselsättningen grundas på antagandet i beräkningarna att ytterligare inkomster från energibeskattning används för att minska arbetsgivaravgifterna.

… och en övergripande bedömning efter fem år som möjliggör en grundlig utvärdering av den förda politiken och nödvändiga anpassningar av regelverket.

Det aktuella förslaget vilar visserligen på en bred konsekvensanalys och politiska analyser, men de ekonomiska förutsättningarna samt de miljömässiga och tekniska villkoren kan komma att ändras. Kommissionen anser därför att det är lämpligt att granska effekterna av det ändrade energiskattedirektivet efter fem år (räknat från antagandet) så att man får en bättre bild av hur den nya skatteutformningen påverkar målen för den föreslagna ändringen. Därför kommer kommissionen att lägga fram en rapport för rådet, med förslag på ändring av relevanta regler om det är lämpligt. Det gäller framförallt för det första antagandet av minimiskattenivåer för CO2 kopplade till marknadspriset i EU på CO2-utsläppsrätter för att fastställa en automatisk koppling mellan priset på CO2-utsläppsrätter och minimiskattenivån för CO2, för det andra anpassning av nationella system i fråga om undantag och skatteminskningar för hushåll, för bränsle som används för luft- och sjöfart mot bakgrund av resultaten av internationella förhandlingar, el som produceras på land och som direktmatas till fartyg i hamn (landström), alternativa bränslen, avskiljning och lagring av koldioxid, och för det tredje beskattning av el som används för transport.

Slutsats

Kommissionens förslag till ändring av energiskattedirektivet leder till att dagens energiskattesystem omstruktureras så att det blir effektivare och enhetligare. Det förbättrar den inre marknadens funktion och skapar rättvisa villkor för företag som kommer att behandlas lika oavsett om de förbrukar olja, naturgas, kol eller biomassa. Viktigast är dock att det kommer att ge mycket goda miljömässiga styreffekter och därigenom bidra till att målen i Europa 2020-strategin uppnås. På lång sikt hjälper det nya EU-ramverket medlemsstaterna att genomföra en mer ambitiös politik på hemmaplan, vilket kommer att krävas för att dels uppnå miljömålen, dels för att uppfylla ekonomiska behov. Därför har förslaget utsikter att ge effektivitetsvinster som är betydligt mer långtgående än den påverkan och de vinster som uppkommer vid tidpunkten för genomförandet. På så vis hjälper det medlemsstaterna att uppnå sina åtaganden i fråga om Europa 2020 på ett kostnadseffektivt sätt och ger också rättslig säkerhet för de strukturreformer av finanspolitiken och skattesystem som pågår för att komma ur den ekonomiska och finansiella krisen. Samtidigt kommer det nya ramverket att främja hållbar ekonomisk tillväxt och stödja skapandet av nya arbetstillfällen. Kort och gott bidrar smart energibeskattning både till bättre miljö och bättre ekonomi.

[1] Meddelande från kommissionen: Europa 2020 En strategi för smart och hållbar tillväxt för alla, KOM(2010) 2020, 3.3.2010.

[2] Europeiska rådets möte den 13-14 mars 2008, ordförandeskapets slutsatser (7652/1/08 version 1, 20.5.2008).

[3] Årlig tillväxtöversikt (KOM (2011) 11).

[4] Rådets direktiv 2003/96/EG av den 27 oktober 2003 om en omstrukturering av gemenskapsramen för beskattning av energiprodukter och elektricitet, EUT L 283, 31.10.2003, s. 51.

[5] Källa: Egna beräkningar baserade på dagens energiskattedirektiv (bilaga I, tabell A) direktiv 2006/32/EG (produkters energiinnehåll), kommissionens beslut 2007/589 (CO2-utsläppsfaktorer. E85 är en energiprodukt som består av 85 % etanol och 15 % bensin).

[6] Se skäl 11 i direktiv 2003/96/EG.

[7] För hänvisningar och ytterligare förklaringar, se motsvarande konsekvensanalys från kommissionen.