RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN OM GENOMFÖRANDET AV ÅTGÄRDER SOM VIDTAGITS INOM RAMEN FÖR DE YTTRE FÖRBINDELSERNA 1996-1999 FÖR FRÄMJANDE AV RESPEKTEN AV MÄNSKLIGA RÄTTIGHETER OCH DEMOKRATISKA PRINCIPER

FÖRORD

Christopher Patten

Ledamot av kommissionen med ansvar för yttre förbindelser

Principerna om frihet, demokrati, respekt för de mänskliga rättigheterna och rättsstatsprincipen utgör en hörnsten för Europeiska unionen. När nu kommissionen fastställer nya prioriteringar för att konsolidera och utveckla dessa principer ger denna rapport en god översikt över den långa rad av verksamheter som stöds av unionen genom Europeiska initiativet för demokrati och mänskliga rättigheter. Mellan 1996 och 1999 anslogs över 300 miljoner euro till projekt över hela världen bara från det initiativet. I detta belopp ingår inte bidrag från andra delar av EU:s budget, t.ex. utvecklingssamarbetet och samarbetet med associerade länder.

Europaparlamentet, medlemsstaterna och våra samarbetspartner i det civila samhället har efterlyst större öppenhet och ökat ansvarstagande vid användandet av gemenskapsmedel. Denna rapport är ett gensvar på denna begäran. Den visar ingående var och hur pengarna har använts. Genom att ta upp enskilda projekt som exempel visar rapporten också de konkreta åtgärder som möjliggjorts genom gemenskapsfinansiering. Rapporten visar också anledningen till att vissa åtgärder har genomförts och fäster uppmärksamheten på Europaparlamentets nyckelroll såväl vid policyutvecklingen som vid utökningen av tillgängliga resurser.

I denna översikt över gemenskapens verksamhet klargörs det för det första att unionen har prioriterat utvecklingen av sitt partnerskap med icke-statliga organisationer och det civila samhället. I motsats till vissa andra delar av gemenskapens verksamhet är de icke-statliga organisationerna gemenskapens viktigaste partner vid genomförndet av projekt inom ramen för Europeiska initiativet för demokrati och mänskliga rättigheter. Utan deras oumbärliga bidrag skulle de allra flesta av de verksamheter som beskrivs i denna rapport aldrig ha kunnat genomföras. Utöver detta partnerskap är ett av EU:s främsta mål att bidra till att stärka ett starkt och pluralistiskt civilt samhälle världen över.

För det andra kan man i fråga om verksamhetens utveckling mellan 1996 och 1999 se att finansieringen har ökat markant på vissa områden. Exempelvis visar sig de prioriteringar som unionen gjort för att främja medvetenheten och yrkeskompetensen beträffande de mänskliga rättigheterna i den stora ökningen av antalet projekt som rör utbildning om mänskliga rättigheter. Likaledes visar ökad hjälp för att stärka rättssystemen på en allt större inriktning på institutionell utveckling och rättsstatsprincipen. För viss verksamhet, t.ex. de projekt som beskrivs i avsnittet om målgrupper, minskade resurserna under 1999. Detta beror på att projekt som varit inriktade på vissa kategorier av individer gjorts om till instrument som garanterar ett bättre skydd för dessa individer genom mera omfattande tematiska program.

Denna rapport kan bli ett viktigt bidrag till dialogen mellan kommissionen och dess samarbetspartner om frågor och åtgärder som rör mänskliga rättigheter. Rapporten visar framför allt att Europeiska unionen alltid kommer att ställas inför en efterfrågan på hjälp på området för mänskliga rättigheter som överstiger dess möjligheter att finansiera de många angelägna projekten. Med hjälp av rapporter som denna kommer vi emellertid lättare att kunna fastställa en strategi för att utnyttja våra resurser på bästa sätt.

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

1. Tematisk översikt 8

1.1. DEMOKRATISERING OCH RÄTTSSTAT 8

1.1.1. Val och övergång till demokrati 9

1.1.2. Parlamentarisk verksamhet 11

1.1.3. Rättssystem, rättsväsende och dödsstraff 12

1.1.4. Rättshjälp för medborgerliga och politiska rättigheter 15

1.1.5. Offentliga organ och försvaret av de mänskliga rättigheterna 17

1.1.6. Öppenhet i offentlig förvaltning 19

1.2. ETT PLURALISTISKT CIVILT SAMHÄLLE 21

1.2.1. Yttrandefrihet och pressfrihet 21

1.2.2. Undervisning och allmän medvetenhet om mänskliga rättigheter 23

1.2.3. Lika möjligheter och icke-diskriminering 26

1.2.4. Icke-statliga organisationer 28

1.3. FÖRTROENDESKAPANDE ÅTGÄRDER FÖR ATT ÅTERSTÄLLA FRED 31

1.3.1. Konfliktförebyggande och konfliktlösning 31

1.3.2. Åtgärder för att ställa förövare av allvarliga brott mot de mänskliga rättigheterna och humanitär rätt inför rätta 33

1.3.3. Nationella insatser för att underordna de väpnade styrkorna under de civila myndigheterna 36

1.3.4. Övervakning av de mänskliga rättigheterna 37

1.4. INITIATIV FÖR OLIKA MÅLGRUPPER 40

1.4.1. Grupper som kräver särskilt skydd 41

a) Ökad delaktighet för kvinnor 41

b) Barn 43

c) Nationella minoriteter 45

d) Ursprungsbefolkningar 48

e) Flyktingar och fördrivna personer 50

f) Fångar 53

g) Tortyroffer 55

1.4.2. Prioriterade grupper för skydd och ökad medvetenhet 57

a) Journalister och personer som är verksamma inom medierna 57

b) Domare, jurister samt domstols- och fångvårdspersonal 59

c) Militär-, polis- och säkerhetsstyrkor 61

2. Geografisk sammanfattning 63

2.1. AVS-staterna, inbegripet Sydafrika och Nigeria 63

2.2. Latinamerika 65

2.3. Central- och Östeuropa samt republikerna i före detta Jugoslavien, de nya oberoende staterna och Mongoliet 69

2.4. Meda-länderna och Turkiet 73

2.5. Asien 77

3. Organisatoriska aspekter 80

a) Samordning mellan avdelningarna 81

b) Organisationen av kommissionens avdelningar 82

c) Förslagsinfordran 84

d) Särskilda projekt (målinriktade projekt) 85

e) Mikroprojekt 85

f) Samarbete med internationella organisationer 85

g) Flerårig programplanering 85

h) Stimulansbidrag 86

i) Tekniskt bistånd 86

Inledning

I denna rapport ges en översikt över de verksamheter för skydd och främjande av mänskliga rättigheter och demokrati som Europeiska kommissionen finansierat inom ramen för sina yttre förbindelser mellan 1996 och 1999. De viktigaste prioriterade områdena och de regionala strategierna för dessa åtgärder undersöks. Vissa organisatoriska aspekter analyseras också. I rapporten ingår dessutom en utvärdering av kommissionens resultat på detta område.

* Bakgrund

I denna rapport, den fjärde i sitt slag, redogörs i stora drag för användningen av de tillgängliga resurserna inom ramen för Europeiska initiativet för demokrati och mänskliga rättigheter (kapitel B7-70 i EU:s budget) under budgetåren 1996, 1997, 1998 och 1999. Under den period som bedöms i denna rapport anslogs enbart från denna del av budgeten ca 300 miljoner euro till projekt rörande mänskliga rättigheter och demokrati.

Den period som undersöks i denna rapport är ovanligt lång, vilket förklaras av flera olika faktorer. För det första var de år som granskningen omfattar en tid av viktiga förändringar för Europeiska unionen, med dess övergång från en ekonomisk enhet till ett politiskt samfund och utvecklingen av unionens politik i fråga om mänskliga rättigheter. Amsterdamfördraget utgjorde ett stort steg framåt för denna politik, genom att på nytt bekräfta att unionen "bygger på principerna om frihet, demokrati och respekt för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna samt på rättsstatsprincipen" och understryka vikten av samstämmighet med Europakonventionen om de mänskliga rättigheterna.

1998 var ett särskilt krävande år för kommissionen vad gällde genomförandet av budgetposterna för mänskliga rättigheter och demokrati. EG-domstolens dom den 12 maj 1998 i mål C-106/96, rörande avsaknaden av en rättslig grund för genomförandet av vissa gemenskapsåtgärder, medförde att användningen av kapitel B7-70 upphörde under juni och juli 1998. Genomförandet återupptogs först efter det att ett avtal slutits mellan institutionerna i slutet av juli 1998. Under 1999 påverkades förvaltningen av EU:s medel till stöd för mänskliga rättigheter och demokrati av två betydelsefulla händelser, nämligen antagandet av en ny rättslig grund och bytet av kommission, med efterföljande omstrukturering av kommissionens tjänstegrenar. I april 1999 antog rådet två förordningar (975/99 och 976/99) som gav en rättslig grund för all verksamhet rörande mänskliga rättigheter och demokratisering inom ramen för kapitel B7-70 i EU:s budget. Den nya kommissionen började omorganisera sin förvaltning med, för första gången, en enda kommissionsledamot som har allt ansvar för främjandet av de mänskliga rättigheterna, och med en ombildad enhet för mänskliga rättigheter och demokrati som omfattar alla världens regioner.

* Reaktioner på den föregående rapporten

Vid utarbetandet av detta dokument har kommissionen beaktat Europaparlamentets kommentarer i resolution A4-0381/97 och i betänkandet från parlamentets vice ordförande Renzo Imbeni [1], som sammanfattar ett antal rekommendationer beträffande bedömningen och utvärderingen av kommissionens verksamhet för främjandet av de mänskliga rättigheterna och demokratin. Denna rapport är ett uppriktigt menat försök att bemöta många av dessa rekommendationer. För det första vill kommissionen, genom att i det tematiska avsnittet ingående beskriva centrala projekt, visa vilka initiativ som varit särskilt framgångsrika och anledning till detta, i stället för att bara lämna en "katalog över goda gärningar". För det andra har kommissionen så långt möjligt velat undvika en sammanfattning av verksamheten, uppdelad efter teman och geografiska områden. I stället innehåller det geografiska avsnittet en mer analytisk översikt över de regionala strategierna och den betydelse som tillmätts viss verksamhet. För det tredje har bedömningarna av kommissionens åtgärder för första gången analyserats i samband med denna rapport. Det skall dock påpekas att det inte har varit möjligt att följa alla Renzo Imbenis förslag på denna punkt. Kommissionens personalresurser har inte räckt till för den uppgiften. Kommissionen delar dock Renzo Imbenis uppfattning att den grundliga utvärderingen av projekten måste förbättras.

[1] Europaparlamentets betänkande om rapporten från kommissionen om genomförandet av de åtgärder som vidtagits för främjande av de mänskliga rättigheterna och demokratiseringen (för 1995) (KOM (96) 0672 - C4 - 0095/97 av den 2 december 1997, A4-0381/97, föredragande: Renzo Imbeni.

Ett av parlamentets önskemål var ett klarläggande av betydelsen av denna rapport och av tidigare rapporter från kommissionen som antagits i enlighet med rådets resolution från november 1991 om mänskliga rättigheter, demokrati och utveckling [2]. Denna rapport omfattar alla projekt som finansierats inom ramen för Europeiska initiativet för demokrati och mänskliga rättigheter (kapitel B7-70) i alla länder utanför gemenskapen, medan rapporterna enligt rådets resolution från november 1991 avsåg verksamhet beträffande mänskliga rättigheter och demokrati i utvecklingsländer som finansierats såväl genom kapitel B7-70 som genom samarbetsinstrument (t.ex. Europeiska utvecklingsfonden eller de delar av EU:s budget som rör relationerna med olika regioner eller länder). Denna rapport rör den del av rådets resolution från 1991 som avser kapitel B7-70.

[2] Europaparlamentets resolution, A4-0381/97.

Rapporten omfattar endast projekt som finansierats av kommissionen som en del av gemenskapens externa åtgärder. Den omfattar inga andra externa verksamheter som rör mänskliga rättigheter och demokratisering eller verksamhet som rör mänskliga rättigheter inom gemenskapen. Rapporten omfattar inte heller något av de andra instrument i EU:s budget som i betydande grad också bidrar till skydd och främjande av de mänskliga rättigheterna. Det finns två anledningar till detta. För det första har föregångarna till denna rapport behandlat samma budgetposter, och kommissionens resurser har inte tillåtit något att ämnesområdet utvidgats för denna rapport. För det andra skulle det vara komplicerat och eventuellt vilseledande att isolera de aspekter som rör mänskliga rättigheter eller demokrati i storskaliga insatser som t.ex. inom utvecklingssamarbetet. Betydelsen av dessa instrument för främjandet av mänskliga rättigheter och demokrati bör dock inte underskattas, varken beträffande investeringarnas omfattning eller dessa åtgärders förenlighet med de projekt och program som beskrivs i denna rapport. Integreringen av frågor om mänskliga rättigheter och demokrati i utvecklingspolitiken höjer regeringarnas medvetenhet i dessa frågor och främjar samstämmigheten och komplementariteten med andra budgetposter.

Denna rapport är ett komplement till EU:s årsrapport om de mänskliga rättigheterna som antogs av rådet i oktober 1999. Denna rapport avser verksamhet som Europeiska kommissionen finansierat genom Europeiska initiativet för demokrati och mänskliga rättigheter från 1996 till 1999, medan EU:s årsrapport om de mänskliga rättigheterna har ett mera omfattande ämnesområde. Rapporterna har dock samma syften: att stärka öppenheten, samstämmigheten och enhetligheten i unionens politik för mänskliga rättigheter.

* Gemenskapsåtgärder för att stödja mänskliga rättigheter och demokrati

Europeiska unionen har i många år förbundit sig att respektera och främja de mänskliga rättigheterna och de demokratiska principerna. Unionen har numera ett betydande regelverk för främjandet av de mänskliga rättigheterna i sin utrikespolitik och är medveten om att den är av stor betydelse som internationell aktör på detta område. Gemenskapen omsätter aktivt sitt engagemang för de mänskliga rättigheterna och demokratin i praktiken genom att stödja den verksamhet som bedrivs av internationella, regionala och icke-statliga organisationer som specialiserat sig på frågor som rör mänskliga rättigheter och demokrati. En viktig åtgärd för att stärka detta engagemang var Europaparlamentets initiativ 1994 att samla en rad särskilda budgetposter avseende främjandet av de mänskliga rättigheterna i ett eget kapitel (B7-707) under rubriken "Europeiska initiativet för demokrati och mänskliga rättigheter". Till stor del tack vare Europaparlamentet har gemenskapen numera betydande resurser för att stödja in politik och sina deklarationer. För 1987 uppgick budgeten för särskild verksamhet rörande mänskliga rättigheter till endast 200 000 euro. I slutet av 1999 hade detta belopp ökat till hela 100 miljoner euro.

Rådets förordningar 975/99 och 976/99 (nedan kallade "förordningarna om mänskliga rättigheter") omfattar verksamhet som syftar till att främja och försvara mänskliga rättigheter, stödja demokratiseringsprocessen och stödja åtgärder för att hindra konflikter [3].

[3] Rådets förordningar (EG) nr 975 och (EG) nr 976 av den 29 april 1999 (EGT L 120).

I denna rapport undersöks prioriterade åtgärder ur såväl tematisk som geografisk synvinkel. Till de tematiska områden som behandlas hör demokratisering och rättsstatsprincipen, främjande av det civila samhället, konfliktförebyggande åtgärder samt initiativ till förmån för särskild målgrupper. För varje område belyses anledningen till EU:s ingripande på ett särskilt fält och diskuteras projekt med avseende på mål och verksamhet samt resultat.

>Hänvisning till>

Euro

Demokratisering och rättsstaten: 61 748 170

Ett pluralistiskt civilt samhälle: 113 435 488

Förtroendeskapande åtgärder

för att återupprätta fred: 42 139 004

Målgrupper: 62 187 747

Organisatoriska aspekter: 28 056 524

TOTALT 307 566 933

I den geografiska sammanfattningen undersöks regionala strategier och resursanvändningen i Central- och Östeuropa och republikerna i f.d. Jugoslavien, sydöstra Europa, de nya oberoende staterna och Mongoliet (nedan används förkortningarna CEEC, SEE respektive NIS i vissa diagram), länderna i Afrika, Västindien och Stillahavsområdet, inbegripet Sydafrika och Nigeria (de så kallade AVS-länderna), Latinamerika, Medelhavsområdet och Turkiet samt Asien.

>Hänvisning till>

// Detta diagram visar en geografisk fördelning där alla hänvisningar som avser flera regioner har beaktats.

Del 3 behandlar de organisatoriska aspekterna vid finansieringen av dessa åtgärder och i del 4 görs en generell bedömning av den verksamhet rörande mänskliga rättigheter som Europeiska kommissionen har finansierat. Syftet med rapporten är att ge en översikt över all verksamhet som Europeiska unionen finansierat de fyra senaste åren för att aktivt främja respekten för de mänskliga rättigheterna och demokratin.

Del 1

1. Tematisk översikt

1.1. DEMOKRATISERING OCH RÄTTSSTAT

>Hänvisning till>

1.1.1. Val och övergång till demokrati

* Bakgrund

Enligt artikel 21 i den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna skall val vara fria, verkliga och periodiska. Europaparlamentet har framhållit vikten av att stödja demokratiseringsprocessen, i synnerhet "EU-åtgärder för att stödja valprocesser och möjliggöra en heltäckande och effektiv valövervakning" [4]. Parlamentet inrättade 1997 en särskild budgetpost för att samla insatserna till stöd för valförfaranden och för att förbättra samordningen. [5] Budgetposten är i första hand avsedd för förberedelser inför valövervakningsuppdrag. Stöd till valförfaranden finansieras dock fortfarande genom de andra regionala budgetposterna. [6]

[4] Europaparlamentets resolution A4-0410/98.

[5] Budgetpost B7-709: Stöd till och övervakning av valförfaranden.

[6] B7-7702, B7-703, B7-705, B7-7000, B7-706P och B7-701.

Enligt förordningarna om mänskliga rättigheter kan gemenskapen ge stöd till demokratiseringsprocessen, särskilt till valförfaranden och för att verka för att alla människor kan delta i valförfarandena på lika villkor. [7] EU prioriterar utvecklingen av yrkesmässiga metoder, logistik och utbildning och att öka synligheten hos unionens bistånd. På begäran av parlamentet har kommissionen utarbetat ett meddelande om utvärdering av Europeiska unionens deltagande i valövervakningsuppdrag under de senaste åren, med syfte att förbättra Europeiska unionens förmåga att på ett framgångsrikt sätt främja demokratisering genom stödåtgärder i samband med val. [8] I detta meddelande identifieras flera olika sätt att göra EU:s insatser på detta område mer effektiva och bättre samordnade och fastställs riktlinjer och ramar för EU:s framtida stöd till och övervakning av val. I meddelandet framhålls behovet en permanent valenhet inom kommissionen, en gemenskapsstrategi för val grundad på behovet av partnerskap och samordning med andra internationella organisationer.

[7] Rådets förordningar (EG) nr 975/1999 artikel 2 första stycket punkt 2 f och (EG) nr 976/1999 artikel 3 första stycket punkt 2 f.

[8] Meddelande från kommissionen om EU:s stöd till och övervakning av val av den 11 april 2000, KOM (2000) 191 slutlig.

* Verksamhet och målgrupper

EU har lämnat stöd till program för samhällsupplysning i syfte att informera medborgarna, i synnerhet kvinnorna, om valdeltagande, deras rättigheter som väljare och vilka rättsliga åtgärder de kan vidta för att försvara dessa rättigheter. Kommissionen har också gett stöd till kurser i valövervakning för att skapa en reserv av väl förberedda valobservatörer, utbildning av poliser som skall övervaka val och av journalister samt undervisning i demokratiska parlamentsförfaranden för politiker och parlamentstjänstemän. Ett nära samarbete mellan gemenskapen och Europeiska medieinstitutet har resulterat i en metod för kvantitativ och kvalitativ mätning av mediernas bevakning och kandidaternas tillgång till medierna samt bedömningar av rättsliga ramar och mediestrukturer.

* Anslag

>Hänvisning till>

// 1996 : 2 717 599

1997 : 3 099 849

1998 : 4 283 012

1999 : 3 050 847

TOTALT: 13 151 307

* Regional fördelning

>Hänvisning till>

* Exempel: Valövervakning - en gemensam europeisk strategi

Under 1999 fick Styrelsen för internationell utveckling i Sverige 990 000 euro av kommissionen för att genomföra detta nyskapande projekt för främjande av en gemensam europeisk standard för valövervakning. [9] Syftet med projektet är att skapa en gemensam strategi för att utbilda valobservatörer innan de placeras ut och en toppmodern metodik på detta område. En handbok för valövervakning, som omfattar alla aspekter såväl kort- som långfristiga uppdrag, är en viktig del av denna process.

[9] B7-709, Projekt nr 99-079: SIDA - Valövervakning , en gemensam europeisk strategi.

En gemensam standard för valövervakning, toppmodern utbildning och en heltäckande webbplats // Till de övriga målen hör att utbilda över 200 observatörer till en europeisk insatsgrupp som skall vara redo för uppdrag på fältet, att betona vikten av att ställa upp riktlinjer för en enhetlig slutrapportering efter utfört uppdrag och att bedöma valobservatörer.

Den allsidiga utbildningen av observatörer ger en möjlighet att pröva de teoretiska principerna i handboken och att utbilda väl förberedda observatörer med en gemensam strategi. En annan central beståndsdel är webbplatsen för valövervakningsfrågor med bl.a. regelbundet uppdaterad information för utbildare, en förteckning över professionella valobservatörer, en elektronisk version av handboken och information om tidigare valövervakningsuppdrag, fältrapporter och planerade händelser. Genom webbplatsen får användarna direkt tillgång till all information som finns tillgänglig för valexperter, kommissionens delegationer och icke-statliga organisationer.

1.1.2. Parlamentarisk verksamhet

* Bakgrund

Fria och rättvisa val gör inte i sig ett land demokratiskt och ger det inte heller den politiska stabilitet som krävs för att demokratin skall blomstra. Valen måste ingå i en mera omfattande process som befäster utvecklingen mot demokrati. En del av denna process måste vara att säkerställa att statens viktigaste institutioner, t.ex. den lagstiftande församlingen, fungerar lagligt och effektivt. Som kommissionen konstaterade i ett meddelande från 1998 måste de lagstiftande församlingarna ha den institutionella kapacitet som krävs för att utforma, genomföra och övervaka en politik som är inriktad på folkets behov. Gemenskapen skall därför stödja den lagstiftande makten för att

"...göra det möjligt för parlamenten att på ett oberoende och effektivt sätt fullgöra båda sina uppgifter, dvs. att kontrollera den verkställande makten och att stifta lagar." [10]

[10] Meddelande från kommissionen av den 12 mars 1998 om demokratisering, rättsstat, respekt för de mänskliga rättigheterna och god förvaltning av offentlig verksamhet - Utmaningar för partnerskapet mellan Europeiska unionen och AVS-länderna, KOM (98) 146 slutlig, at 12.

* Verksamhet och målgrupper

Syftet med de åtgärder som stöds inom ramen för Europeiska initiativet för demokrati och mänskliga rättigheter är att ge parlamentsledamöterna möjlighet att fullgöra sin verkliga demokratiska funktion. I nya demokratier har de unga parlamentsledamöterna utbildats i de mänskliga rättigheternas och demokratins invecklade historia och inbördes beroende samt i parlamentets funktion i en demokrati. Parlamentsledamöterna har fått utbildning i relevant lagstiftning och lämpliga budgetförfaranden och i metoder för att utveckla partnerskap med det civila samhället. Utbildningsprogrammen har kompletterats med studiebesök och praktiktjänstgöring vid sedan länge etablerade parlament och projekt rörande regionalt samarbete mellan parlamenten. Annan verksamhet har varit inriktad på frågan hur internationella normer om mänskliga rättigheter påverkar den nationella lagstiftningen. Stödet till parlamenten i de minst utvecklade länderna har omfattat utrustning av parlamentsbyggnaderna och medverkan i deras förvaltning.

* Anslag

>Hänvisning till>

// 1996 : 974 318

1997 : 1 915 463

1998 : 1 401 996

1999 : 220 000 TOTALT: 4 511 777

* Regional fördelning

>Hänvisning till>

* Exempel: Bistånd till Etiopiens parlament

Genom ett initiativ som genomfördes av Interparlamentariska unionen fick det etiopiska parlamentet 511 860 euro i bistånd från kommissionen under 1998. [11] Syftet med projektet var att stärka de etiopiska parlamentsledamöternas möjlighet att fatta välgrundade beslut under hela lagstiftningsförfarandet, tolka konstitutionen och kontrollera regeringen.

[11] B7-702, Projekt nr ET/ED/69/97: Interparlamentariska unionen, bistånd till Etiopiens parlament.

Att stärka det etiopiska parlamentets möjlighet att kontrollera regeringen // Ryggraden i ett parlamentariskt system är tillgången till information, och därför var projektet i första hand inriktat på den generella frågan om handhavandet av information till parlamentet och hur denna process kan göras mer effektiv.

I detta ingick tillhandahållandet av de tekniska resurser som krävs för att stödja denna process och bidra till effektivitetssträvandena. I moderniseringen av informations- och kommunikationshanteringen ingick förbättrade dokumentationsresurser (särskilt utrustning för parlamentsbiblioteket) och ny informationsteknik i parlamentsförfarandena.

Syftet med projektet var också att förbättra de tillgängliga personalresurserna. Utbildningstillfällen planerades för parlamentsledamöterna för att utveckla deras tekniska färdigheter vid användningen av de nya verktygen, liksom seminarier om nationell lagstiftning och lagstiftningsteknik. Projektet inriktades också på andra aspekter av den lagstiftande församlingens verksamhet, inbegripet parlamentets förvaltning, återgivandet från parlaments överläggningar, protokollfrågor samt offentliga relationer och relationer med medierna.

1.1.3. Rättssystem, rättsväsende och dödsstraff

* Bakgrund

EU har klart fastställt sambandet mellan rättsstaten och de demokratiska principerna. I sin årsrapport förklarar EU att rättsstatsprincipen och ett tillgängligt rättssystem är en väsentlig förutsättning för demokrati och mänskliga rättigheter och att regeringar och offentliga tjänstemän måste handla i enlighet med lagstiftningen och inom de gränser som fastställts av lagen. [12] Kommissionen har angivit vissa centrala element i en rättsstat, bland annat en lagstiftande makt som iakttar och till fullo tillämpar de mänskliga rättigheterna, en oberoende dömande makt, effektiva möjligheter till rättslig prövning och ett rättssystem där alla är lika inför lagen. [13] I förordningarna om mänskliga rättigheter föreskrivs särskilt att gemenskapen skall stödja demokratiseringsprocessen, i synnerhet genom att främja och förstärka rättsstaten, stödja och förstärka den dömande och den lagstiftande maktens oberoende i förhållande till den verkställande makten och genom att stödja konstitutionella reformer och lagstiftningsreformer, såsom dödsstraffets avskaffande. [14]

[12] EU:s årsrapport om de mänskliga rättigheterna 1998-1999, antagen av rådet i oktober 1999.

[13] KOM (98) 146 slutlig.

[14] Rådets förordning (EG) nr 975/1999, artikel 2 första stycket punkt 2 a och b och (EG) nr 976/1999 artikel 3 första stycket punkt 2 a och b.

EU har i många år arbetat för dödsstraffets avskaffande. I den 55:e sessionen i FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna anmodade EU medlemsstaterna att ratificera det andra fakultativa protokollet till den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter, om dödsstraffets avskaffande, genom att hävda att risken för felaktiga dödsdomar och straffets oproportionerliga användning mot missgynnade grupper är tungt vägande argument mot dödsstraffets tillämpning. [15] Europaparlamentet, som länge varit motståndare till dödsstraffet, behandlade ämnet som ett globalt tema i sin årsrapport om de mänskliga rättigheterna och uttalade att dödsstraffet "är en omänsklig, medeltida bestraffningsform som inte hör hemma i ett modernt samhälle" [16] Även om antalet länder som har kvar dödsstraffet har minskat finns det kvar i lagstiftningen i nära hälften av FN:s medlemsstater. Dödsstraffet har ingen bevisad avskräckande effekt, tillämpas godtyckligt och föregås ofta av en bristfällig eller orättvis rättegång. Enligt parlamentet är det ett stort framsteg att samtliga länder i Central- och Östeuropa som ansökt om medlemskap i EU nu har avskaffat dödsstraffet.

[15] Den 55:e mötet i FN:s kommission för mänskliga rättigheter, resolution 1999/61 i frågan om dödsstraff, uttalande av EU.

[16] Europaparlamentets årsrapport om de mänskliga rättigheterna 1999.

* Verksamhet och målgrupper

Kommissionen har bekostat internationell och nationell experthjälp vid utformningen av nya konstitutionella bestämmelser och nationell lagstiftning, genom arbetsgrupper, seminarier och expertråd. Programmen har vänt sig till beslutsfattare inom rättsväsendet och rättssystemet. Institutionell uppbyggnad inom rättssystemet har prioriterats och inbegripit en omfördelning av behörighetsområden mellan inrikes- och justitieministerierna. Kapacitetsuppbyggnaden fick också stöd inom området för akademisk utbildning och yrkesutbildning för jurister, domare och åklagare och genom reformering av domstolsförfaranden, strafflagar och fängelser. Även utgivning av officiella tidningar för tillkännagivanden och offentliggörande av lagar ingick i de verksamheter som erhöll stöd.

I de gemenskapsfinansierade programmen till stöd för internationella insatser för dödsstraffets avskaffande ingick upplysningskampanjer i länder där dödsstraffet fortfarande tillämpas och direkt hjälp till dödsdömda fångar. Kommissionen och Europarådet upprättade ett gemensamt program för att stärka den allmänna opinionen i olika frågor beträffande dödsstraffets avskaffande i Ryssland, Turkiet, Albanien och Ukraina. Genom programmet fick parlamentsledamöter, juridiska experter och allmänheten information om det andra fakultativa protokollet och kriminalpolitiska argument mot dödsstraff.

* Anslag

>Hänvisning till>

// 1996 : 7 249 499

1997 : 7 535 042

1998 : 4 676 656

1999 : 8 741 896

TOTALT: 28 203 093

* Regional fördelning

>Hänvisning till>

* Exempel: Stärkande av skyddet av de mänskliga rättigheterna, rättsväsendets oberoende och reform av rättssystemet i Ryssland

Europarådet och Europeiska kommissionen enades 1999 om det fjärde gemensamma programmet för stärkande av skyddet av de mänskliga rättigheterna och rättssystemet i Ryssland. [17] Under 1998 och 1999 anslogs 2 500 000 euro anslogs till programmen. Ett av de primära målen för programmen var att uppmuntra Ryska federationen att ratificera och genomföra konventionerna om de mänskliga rättigheterna, inbegripet Europakonventionen om de mänskliga rättigheterna, Europeiska sociala stadgan, Europeiska konventionen till förhindrande av tortyr och omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning samt ramkonventionen för skyddet av nationella minoriteter. I programmet ingick utgivningsverksamhet, utbildning av lärare och kurser om konventionernas innehåll och effekter och skyddsmekanismernas funktion. Den ryska lagstiftningens överensstämmelse med kraven i de internationella konventionerna undersöktes och bedömningar lades fram vid expertseminarier och för behöriga ryska institutioner. Lokala experter och partner i hela federationen har deltagit aktivt i alla skeden i processen.

[17] B7-701, projekt nr 99/073c: Europarådet - Gemensamt program "Ryssland IV".

Stöd till strukturreformer, utbildning inom rättsväsendet och förbättring av kriminalvårdssystemet // Ett annat centralt mål var att förbättra de rättsliga institutionernas. Exempelvis ges stöd till strukturreformer inom justitieministeriets förvaltning, beträffande överföring av ansvaret för fängelseförvaltningen till

justitieministeriet och reformering av kriminalvårdssystemet, inbegripet utbildning av fängelsepersonal. Åtgärder i samarbete med inrikesministeriet har bl.a. varit inriktade på samarbete med andra brottsbekämpande organ under inledande brottsutredningar. Med riksåklagarämbetet har inletts en dialog och anordnats utbytesprogram för att anpassa åklagarmyndighetens arbetsmetoder till rättsstatens principer. För att stärka rättssystemets oberoende krävs stöd till institutionell utveckling och utveckling av yrkesfärdigheter och yrkesteknik. Högsta domstolen har därför fått hjälp med verksamheten vid sin domstolsavdelning, som handhar domstolarnas organisation och förvaltning, och med verksamheten vid den rättsvetenskapliga akademin, som ansvarar för yrkesutbildning av domare. Hjälp ges till utformning av författningar, förvaltning av domstolarna och utbildning av domare, t.ex. utbildning av domare vid lägre domstolar i tillämpning av Europakonventionen om de mänskliga rättigheterna i den nationella rättskipningen.

1.1.4. Rättshjälp för medborgerliga och politiska rättigheter

* Bakgrund

Även om de rättsliga institutionerna har inrättats enligt internationella normer måste alla medborgare ha fullständig och lika tillgång till dessa institutioner för att de skall vara meningsfulla. Parlamentet har erinrat "med eftertryck om den allmänna principen om att den åtalade i en rättsprocess skall var fri och i fullt åtnjutande av sina rättigheter". [18]

[18] Europaparlamentets resolution A4-0468/98, punkt 18.

Utöver rättsstatsprincipen och institutionella reformer medger förordningarna om mänskliga rättigheter gemenskapsstöd för "organisationer som erbjuder konkret hjälp till människor som varit utsatta för kränkningar av de mänskliga rättigheterna". [19] För kommissionen är ett rättssystem som garanterar likhet inför lagen och ger "effektiva och tillgängliga mekanismer för medborgarna att få sin sak prövad i domstol" en viktig del av rättsstaten. [20]

[19] Rådets förordningar (EG) nr 975/1999 artikel 2 första stycket punkt 1 f och (EG) nr 976/1999 artikel 3 första stycket punkt 1 f.

[20] KOM (98) 146 slutlig.

* Verksamhet och målgrupper

Över hela världen har människor som varit utsatta för kränkningar av de mänskliga rättigheterna fått rättshjälp genom stöd från gemenskapen. I Europa har stödet varit inriktat på juridisk hjälp till asylsökande och minoriteter som exempelvis romer. I AVS-staterna har tyngdpunkten legat på stöd till nationella program för rättshjälp och till byråer för juridisk rådgivning. Även o latinamerikanska projekt har också omfattat rättshjälp och varit inriktade på samordning av rättshjälpsprojekt som genomförts av organisationer i regionen. I Asien har stöd givits till initiativ som ger upprättelse åt brottsoffer, och i Meda-regionen har rättshjälpen varit koncentrerad till människorättsproblem i Israel och Palestina. En stort antal internationella människorättsorganisationer, bl.a. Helsingforskommittén och Röda korset, har hjälpt till att genomföra gemenskapsåtgärder på detta område, och dessutom har universitet, juridiska dokumentationscenter och lokala rättshjälpscenter varit inblandade.

* Anslag

>Hänvisning till>

// 1996 : 739 582

1997 : 1 108 275

1998 : 316 200

1999 : 2 789 447

TOTALT: 4 953 504

* Regional fördelning

>Hänvisning till>

* Exempel: Rättshjälpsprogram i Armenien

1997 fick Féderation Internationale des Droits de l'Homme 116 108 euro av kommissionen till ett program för rättshjälp till offer för kränkningar av de mänskliga rättigheterna i Armenien. [21] Syftet med projektet var att skapa en tjänst för rådgivning och bistånd i rättsliga angelägenheter, med målet att förbättra det rättsliga skyddet för Armeniens medborgare. Fyra rättscentrer inrättades i Yerevan, Gyumri, Vanadzor och Kapan. Människor som varit utsatta för kränkningar av de mänskliga rättigheterna fick information och råd av armeniska juristlag.

[21] TACIS D. Projekt nr 98-4001: Féderation Internationale des Droits de l'Homme - Rättshjälpsprogram för människor som varit utsatta för kränkningar av de mänskliga rättigheterna i Armenien.

Förbättrat rättsligt skydd för Armeniens medborgare // Därutöver anordnades utbildning för att förbättra sakkunskapen om tillämpningen av

internationella normer avseende mänskliga rättigheter för fyrtio personer inom den armeniska partnerorganisationen Avangard. Under en åttadagarskurs gavs utbildning i grundprinciperna för och förvaltningen av icke-statliga organisationer för mänskliga rättigheter, mekanismer för återupprättelse vid kränkning av de mänskliga rättigheterna och informationshantering. I verksamheten i samband med etableringen av de rättscentren ingick att samla in information om kränkningar, upprätta en central databas, utöva påtryckningar på myndigheterna och att ge ut en bulletin om mänskliga rättigheter och rättsfall.

1.1.5. Offentliga organ och försvaret av de mänskliga rättigheterna

* Bakgrund

Nationella kommissioner och ombudsmän är något relativt nytt inom skyddet av de mänskliga rättigheterna. Vid det 55:e mötet i FN:s kommission för mänskliga rättigheter uppmärksammades vikten av effektiva, oberoende, pluralistiska nationella institutioner för de mänskliga rättigheterna, och för första gången ägnade kommissionen ett särskilt möte åt de nationella institutionernas medverkan. [22] Dessa organ arbetar ofta i nära samband med de nationella ministerier som ansvarar för skyddet av de mänskliga rättigheterna och det behövs ytterligare resurser nödvändiga för att säkerställa deras oberoende, vilket betonas i FN-kommissionens resolution. Ombudsmannainstitutionens ställning betonades i fredsavtalet i Dayton genom vilket skapades ett ämbete som ombudsman för de mänskliga rättigheterna i Bosnien och Hercegovina.

[22] Det 55:e mötet i FN:s kommission för mänskliga rättigheter, resolution 1999/72 om nationella institutioner för främjande och skydd av de mänskliga rättigheterna.

Förordningarna om mänskliga rättigheter möjliggör stöd till lokala, nationella, regionala eller internationella institutioner som verkar för att skydda de mänskliga rättigheterna. [23] Kommission har redogjort för huvuddragen i sin positiva, konstruktiva inställning till de mänskliga rättigheterna, inbegripet prioriteringen av stödet av lokala, nationella, regionala institutioner som verkar för att främja och skydda de mänskliga rättigheterna, inbegripet ombudsmän och andra i liknande ställning. [24]

[23] Rådets förordningar (EG) nr 975/1999 artikel 2 första stycket punkt 1 e och (EG) nr 976/1999 artikel 3 första stycket punkt 1 e.

[24] Europeiska kommissionens meddelande om Europeiska unionen och den externa dimensionen av mänskliga rättigheter: Från Rom till Maastricht och framöver, KOM (95) 567 slutlig (officiell svensk översättning saknas).

* Verksamhet och målgrupper

I Central- och Östeuropa har en rad lokala "ambassader för demokratin" fått stöd. Projekt i AVS-staterna har omfattat åtgärder för att stärka den regionala demokratin, utbildningen av ombudsmän med kvasijuridisk ställning och inrättandet av kontor för främjande och skydd av de mänskliga rättigheterna. I Latinamerika har tyngdpunkten lagts på att stärka de nationella kommissionerna för mänskliga rättigheter och ombudsmännen i regionen. I de flesta fall har gemenskapens partner vid genomförandet varit de olika ländernas inrikes- eller justitieministerier, de lokala kommunstyrelserna och ombudsmannaorganisationerna själva.

* Anslag

>Hänvisning till>

// 1996 : 1 035 315

1997 : 3 051 762

1998 : 497 000

1999 : 0

TOTALT: 4 584 077

* Regional fördelning

>Hänvisning till>

* Exempel: Ombudsmannaämbetet i Etiopien

Under 1998 gav kommissionen, i samarbete med talmannen ("Speakers Office") i Etiopiens folkförsamling ("House of People's Representatives"), 582 355 euro till en stor konferens om en kommission för mänskliga rättigheter och ombudsmannaämbetet. [25] Folkförsamlingen sammankallade konferensen för att fullgöra det konstitutionella uppdraget att inrätta dessa båda institutioner.

[25] B7-702, projekt nr ET/ED/5/97: Office of the Speaker of the Parliament - Konferens om en kommission för mänskliga rättigheter och ombudsmannaämbetet.

Att lära av internationella erfarenheter om institutioner för skydd av mänskliga rättigheter // Syftet med den internationella konferensen var att ge etiopiska lagstiftare på federal och delstatlig nivå, poliskåren och personer i bredare rättsliga och politiska kretsar möjlighet att utbyta åsikter med

tjänstemän och forskare från länder som har erfarenhet av att skydda de mänskliga rättigheterna genom nationella kommissioner för mänskliga rättigheter och ombudsmannainstitutioner. Syftet var att hjälpa de etiopiska lagstiftarna med utformningen av lagstiftningen. Dessutom var syftet med den publicitet som omgav processen att öka den etiopiska allmänhetens medvetenhet om dessa frågor. Temat för konferensen var "Internationella erfarenheter inom institutioner för skydd av mänskliga rättigheter", med särskild inriktning på rättsväsendets, människorättskommissionernas och ombudsmännens funktioner.

1.1.6. Öppenhet i offentlig förvaltning

* Bakgrund

Korruption är inte bara ett moraliskt problem. Den påverkar också den offentliga förvaltningen, snedvrider beslutsfattandet och undergräver regeringarnas legitimitet och utgör därigenom ett allvarligt hot mot demokratin. Öppenhet, ansvarstagande och kraftfulla åtgärder mot korruption är centrala beståndsdelar i ett gott styre och en viktig del av kommissionens strategi för att främja institutionella och administrativa reformer i förbindelse med demokratisering och rättsstatsprincipen. Kommissionen har inlett flera reformer som är värda särskild uppmärksamhet, bl.a. administrativ decentralisering, varigenom den lokala demokratin kan utvecklas på gräsrotsnivå, så att medborgarna kan "skapa ett partnerskapsförhållande snarare än ett beroendeförhållande till staten", samt åtgärder för att förhindra bedrägeri och korruption. [26]

[26] KOM (98) 146 slutlig.

Parlamentet har också klargjort att omfattande korruption minskar tilltron för statens handlingsförmåga och att det viktigaste sättet att motverka detta är att bidra till öppenhet och insyn i de offentliga institutionerna. [27] I förordningarna om mänskliga rättigheter betonas också att gemenskapens verksamhet skall syfta till att främja ett sunt styre, "särskilt genom att stödja öppenhet i förvaltningen samt förebyggande och bekämpning av korruption". [28]

[27] Europaparlamentets resolution A4-0411/98, punkt 5.

[28] Rådets förordningar (EG) nr 975/1999 artikel 2 första stycket punkt 2 d och (EG) nr 976/1999 artikel 3 första stycket punkt 2 d.

* Verksamhet och målgrupper

Gemenskapens stöd på detta område har huvudsakligen avsett finansiering av initiativ för att öka öppenheten i förvaltningen på lokal nivå. I Europa har centrala teman varit program för kommunalt självstyre samt utbildning och bistånd till lokala demokratiska strukturer och lokalt valda tjänstemän inom den egna administrationen, öppenhet och tillhandahållande av information till medborgarna. I AVS-staterna har inrättats program om korruption, öppenhet och ansvarstagande som omfattar flera regioner. I Meda-regionen har genomförts program för att främja ledarskap på lokal nivå och nya former av lokal demokrati, och i Asien har programmen undersökt begreppet "ansvarskännande medborgare" och medborgarnas delaktighet i förvaltningen av naturresurserna. I Latinamerika har tyngdpunkten legat på forskning om decentralisering av makten och nya politiska reformrörelser i regionen. Gemenskapens partner har typiskt sett varit universitet och forskningscentrer, regionala fredsgrupper, center för vuxenutbildning, internationella människorättsorganisationer och ministerier.

* Anslag

>Hänvisning till>

// 1996 : 2 241 601

1997 : 2 592 029

1998 : 930 682

1999 : 580 000

TOTALT: 6 344 312

* Regional fördelning

>Hänvisning till>

* Exempel: Öppenhet och ansvarstagande i Zimbabwe

Mot bakgrund av den stora internationella oron med anledning av den omfattande korruptionen i Zimbabwe gav kommissionen 1999 ett stöd på 580 000 euro till ett initiativ från organisationen Transparency International Zimbabwe. [29] Målet för projektet är att avslöja och sätta stopp för korruption på hög nivå i Zimbabwe. Projektet är riktat mot korruption som snedvrider det offentliga beslutsfattandet och har allvarliga konsekvenser för landets utveckling.

[29] B7-7021, projekt nr 99/0007: Transparency International Zimbabwe - Program för öppenhet och ansvarighet (ZIM).

Verka för inrättandet av en permanent och oberoende myndighet för korruptionsbekämpning med adekvata befogenheter // Målet för programmets är att öka allmänhetens medvetenhet om att korruptionen är ett allvarligt fenomen, den skada som korruptionen förorsakar och behovet att göra slut på den. Inom projektet bedrevs också lobbyverksamhet för inrättande av en permanent och oberoende myndighet för korruptionsbekämpning med adekvata befogenheter att upprätthålla lag och ordning, för fastställandet av etiska riktlinjer för parlamentsledamöter,

ministrar och högre statstjänstemän samt för konstitutionella reformer för att skapa och stödja öppenhet inom regeringen. Bland de särskilda åtgärderna inom projektet ingår upprättandet av ett nätverk av likasinnade personer som skall samarbeta med regeringen vid genomförandet av de nationella antikorruptionsprogram som anges i handlingsplanen från Zimbabwes "National Integrity Workshop", anordnande av konferenser, seminarier och arbetsgrupper, upprättandet av en databas för korruptionsbekämpning, undervisning för skolbarn, utgivning av ett nyhetsbrev och nära band med medierna för att åstadkomma informationskampanjer. Med hjälp av Transparency Internationals huvudkontor i Berlin och dess kontor i Danmark har inrättats en internationell pool med experter på korruptionsbekämpning.

1.2. ETT PLURALISTISKT CIVILT SAMHÄLLE

>Hänvisning till>

1.2.1. Yttrandefrihet och pressfrihet

* Bakgrund

Rätten att fritt yttra sig och att ta emot och meddela information via medierna är grundläggande friheter erkända i artikel 19 i den allmänna förklaringen om mänskliga rättigheter. Vid världskonferensen i Wien betonades vikten av en fri press för objektiv, ansvarsfull och opartisk information om de mänskliga rättigheterna. Begränsningar av denna frihet är ett typiska tecken på allvarlig kränkningar av de mänskliga rättigheterna, och undertryckandet av fria medier tyder på en djupgående brist på respekt för demokratin. Såsom dokumenterats av sådana organisationer som Index on Censorship och Article 19 drabbas journalister och programföretag allt oftare av censur, hårda straff och till och med avrättning vid utövandet av sitt yrke.

Europaparlamentets utskott för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik har uttalat följande:

"Fria medier är avgörande för att ett samhälle skall fungera demokratiskt. Att det finns oberoende journalister är en garanti för att regeringar och myndigheter ställs till svars för sina handlingar." [30]

[30] Europaparlamentet årliga betänkande om mänskliga rättigheter 1999.

Förordningarna om mänskliga rättigheter utgör grunden för främjande och skydd av åsiktsfrihet, yttrandefrihet och religionsfrihet [31], och kommissionen har framhållit gemenskapens ökade stöd till medierna med projekt för att främja deras självständighet och öka deras medvetenhet om sin roll i samhället. [32]

[31] Rådets förordningar (EG) nr 975/1999 artikel 2 första stycket punkt 1 j och (EG) nr 976/1999 artikel 3 första stycket punkt 1 j.

[32] KOM (95) 567 slutlig.

* Verksamhet och målgrupper

Mellan 1996 och 1999 har gemenskapen genom finansiering stött utvecklingen av oberoende medier och radio- och tv-sändningar, ökad professionalitet inom medierna och skapandet av nätverk för information och utbyte av information om mänskliga rättigheter inom olika regioner. Projekten har omfattat produktion av referensmaterial för journalister, utbildningsprogram om exempelvis medier och val och mångfalden i medierna, medialagstiftning och journalisternas roll i konflikter. Även särskilda publikationer, etablering av journalistinstitut och nätverk för journalister, mediaövervakning och yrkesutbildning avseende medier samt utvecklingsfrågor har fått stöd. Partnerorganisationerna har omfattat journalistförbund och pressinstitut, icke-statliga organisation för yttrandefrihet, nyhetsbyråer, enskilda tidningar samt radio- och tv-organisationer.

* Anslag

>Hänvisning till>

// 1996 : 4 334 918

1997 : 4 654 231

1998 : 6 047 683

1999 : 9 703 196

TOTALT: 24 740 028

* Regional fördelning

* Exempel: IPS-Inter Press Service pilotprojekt

Att bidra till starka medier som företräder en mångfald olika åsikter är ett kraftfullt sätt att ge de demokratiska värderingarna konkret form. Att främja bättre information och öka mediernas kapacitet i utvecklingsländerna bidrar till de globala ansträngningarna för att värna om de mänskliga rättigheterna. Under 1999 genomförde den internationella nyhetsbyrån IPS-Inter Press Service, med 497 000 euro i finansiering från kommissionen, ett pilotprojekt för att pröva metoder för ökad den professionella nyhetsrapporteringen om mänskliga rättigheter, inbegripet politiska, ekonomiska och sociala rättigheter. [33]

[33] B7-702, projekt nr ACP/CO/74/98: IPS - Bättre information i det civila samhället.

I AVS-staterna och Asien har IPS tillsammans med drygt 100 nationella tidningar och radiostationer bildat regionala grupper för utbyte av nyheter rörande mänskliga rättigheter. Genom att slå samman knappa journalistresurser har de kunnat erbjuda läsarna nya perspektiv på situationen för de mänskliga rättigheterna i deras region. Det civila samhället var en central partner och icke-statliga organisationer på alla nivåer började förse dessa regionala mediatjänster med pressmeddelanden och rapporter.

Ökad kapacitet för medierna i utvecklingsländerna stärker de globala ansträngningarna för att värna om de mänskliga rättigheterna // En av detta projekts viktigaste insikter var att visa att diskussioner om "universella värden" och de skiljaktigheter som finns mellan regioner eller samhällen inte enbart är europeiska begrepp, utan delas av de länderna på södra halvklotet. Att på detta sätt bygga broar för ökad kommunikation är ett värdefullt och viktigt

bidrag för att överbrygga klyftorna. Projektet var både "högteknologiskt" och "lågteknologiskt". Mer än tusen pressklipp som samlats in från utvalda publikationer visade att rapportering om mänskliga rättigheter är både efterfrågad och nödvändig. Artiklarna trycktes över hela världen, bl.a. i Zimbabwe Daily News, Manila Standard och Jamaican Observer. Bland hundratalet medverkande radiostationer fanns Capital Radio Sri Lanka och de statliga stationerna inom South African Broadcasting Corporation. Även Internet användes för att tillhandahålla nyheter på veckobasis och för att skapa en sökbar databas med information om mänskliga rättigheter. Under 1999 utbildades fyrtio journalister från Asien, Afrika och Västindien av professionella redaktörer från IPS i rapportering om mänskliga rättigheter, med betoning på genusperspektivet. Dessa journalister åstadkom mer än 250 artiklar förra året. Ledande personligheter inom området för mänskliga rättigheter, t.ex. FN:s kommissarie Mary Robinson och Aung San Suu Kyi, den burmesiska förkämpen för demokrati, bidrog med krönikor som publicerades i olika stora tidningar.

1.2.2. Undervisning och allmän medvetenhet om mänskliga rättigheter

* Bakgrund

Undervisning om mänskliga rättigheter är ett viktigt verktyg för att sprida kunskap om förekomsten och tillämpligheten av standarder för mänskliga rättigheter och demokratiska normer. Detta bekräftades i Wiendeklarationens handlingsprogram, där undervisning om de mänskliga rättigheterna fastställdes som en av de främsta prioriteringarna. När FN:s generalförsamling 1994 utropade årtiondet för undervisning om de mänskliga rättigheterna uppmanade de internationella organisationerna att öka sitt engagemang på detta område. [34] Utbildning och undervisning är grundvalen i gemenskapens åtgärder för att främja ett pluralistiskt samhälle. Europaparlamentet har uppmanat kommissionen att "starta program för att göra de europeiska ungdomarna medvetna...i syfte att uppnå en hög kunskapsnivå om mänskliga rättigheter." [35] På samma sätt föreskrivs i förordningarna om mänskliga rättigheter tekniskt och ekonomiskt bistånd i syfte att "stödja utbildning och sensibilisering om de mänskliga rättigheterna." [36]

[34] FN:s generalförsamling, resolution 49/184 av den 23 december 1994.

[35] Europaparlamentets rapport A4-0223/96 punkt 120.

[36] Rådets förordningar (EG) nr 975/1999 artikel 2 första stycket punkt 1 g och (EG) nr 976/1999 artikel 3 första stycket punkt 1 g.

* Verksamhet och målgrupper

Mellan 1996 och 1999 finansierade kommissionen en flertal informationsnät och utbildningsprojekt om gemenskapens verksamhet i syfte att öka allmänhetens medvetenhet om värdet av mänskliga rättigheter och demokrati och öka kvalifikationerna hos dem som arbetar med mänskliga rättigheter. Utbildningen om de mänskliga rättigheterna inriktades på de särskilda behoven i olika regioner.

Projekten i Östeuropa speglade behovet av utbilda allmänheten om demokratiseringsprocessen och av yrkesutbildning för politiker, militär och polis. Ökad medvetenhet om rättigheterna för minoriteter betonades också särskilt. I Afrika har, utöver program avseende demokrati, de mänskliga rättigheterna och medieprojekt, stöd också gått till program som rör tillämpligheten hos sådana regionala normer som till exempel Afrikastadgan. Utbildningsprogram i Latinamerika har belyst sambanden mellan mänskliga rättigheter och utveckling samt det civila samhällets roll vid konflikter. I Europa har projekten omfattat program för högre utbildning, utbildning av personer som kämpar för de mänskliga rättigheterna och symposier med experter. I Mellanöstern har programmen varit inriktade på sårbara grupper, t.ex. kvinnor och barn, och i denna region utgår stöd till utbildnings- och debattforum som överskrider gränserna mellan de olika befolkningsgrupperna. Bland de organ som genomför programmen fanns lokala icke-statliga människorättsorganisationer, juristföreningar och advokatsamfund, institut för mänskliga rättigheter, kyrkliga grupper, läkarsamfund, universitet och nationella ministerier för de mänskliga rättigheterna.

* Anslag

>Hänvisning till>

// 1996 : 10 648 478

1997 : 13 145 396

1998 : 5 889 565

1999 : 22 974 528

TOTALT: 52 657 967

* Regional fördelning

>Hänvisning till>

* Exempel: Europeisk mastersutbildning i mänskliga rättigheter och demokratisering

Ett av gemenskapens viktigaste bidrag till målen om undervisning i mänskliga rättigheter är den europeiska mastersexamen i mänskliga rättigheter och demokratisering (EMA). [37] Under 1999 anslog kommissionen 1 811 320 euro till projektet. Kursen skapades 1997 i samverkan med 15 ledande universitet, ett i vardera EU-land, och är den enda regionala kursen i mänskliga rättigheter i världen. Den första halvan av den tio månader långa utbildningen är förlagd till Venedig i Italien, där studenterna undervisas av gästföreläsare från partneruniversiteten. Under den andra delen av utbildningen placeras studenterna vid ett av de femton universiteten, beroende på deras forskningsinriktning. Mastersutbildningen skapades i syfte att utbilda experter som skall arbeta vid internationella organisationer, nationella institutioner och icke-statliga organisationer. För att tillgodose dessa organisationers behov måste utbildningsprogrammen skapa ett band mellan den akademiska utbildningen och arbetet för de mänskliga rättigheterna på fältet. Därför är en viktig aspekt av den europeiska mastersutbildningen dess praktiska inriktning.

[37] B7-704, projekt nr 99/069: Universitetet i Padua - Verksamhet till stöd för det europeiska mastersprogrammet om mänskliga rättigheter och demokratisering.

Förutom en akademisk utbildning av hög kvalitet får studenterna, som har en varierande bakgrund (juridik, statsvetenskap, historia, filosofi), undervisning av personer med praktisk erfarenhet från fältarbete för internationella organisationer och icke-statliga organisationer. Inom ramen för mastersutbildningen ges också utbildning på fältet. Exempelvis har studenter under de tre senaste åren åkt "på uppdrag" till Bosnien och Hercegovina, där de har träffat personal på fältet från mellanstatliga organisationer, icke-statliga organisationer samt jurister och statstjänstemän som varit engagerade i återupprättandet av demokratin och respekten för de mänskliga rättigheterna. Mastersutbildningen har varit en framgång. FN:s kommissarie för de mänskliga rättigheterna har med de ansvariga för mastersutbildningen ingått ett officiellt samförståndsavtal till vilket UNESCO, Europarådet och OSSE har anslutit sig.

Utbildningsprogrammen måste skapa ett band mellan den akademiska utbildningen och arbetet för de mänskliga rättigheterna på fältet // Detta är det första steget i riktning mot ett internationellt nätverk av experter på mänskliga rättigheter och demokrati, som inte bara består av dem som genomgått utbildningen, utan också av de forskare och den personal på fältet som deltar i utbildningen. Kommissionsledamoten för externa förbindelser, Chris Patten, har beskrivit mastersutbildningen som "en utmärkt investering". [38]

[38] Yttrande av kommissionsledamoten Christopher Patten vid EU:s diskussionsforum för mänskliga rättigheter i Bryssel den 30 november 1999. En rapport från konferensen återfinns på http://europa.eu.int/comm/dg1a/human_rights/intro.

I samband med femtioårsdagen för den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna förband sig Europeiska unionen att vidareutveckla samarbetet på området för mänskliga rättigheter, t.ex. utbildnings- och undervisningsverksamhet, och garantera att mastersutbildningen fortsätter. Vidare konstateras i rapporten från "Comité des Sages", den så kallade "Agenda 2000", att den europeiska mastersutbildningen har varit "innovativ och framgångsrik". [39]

[39] "Leading by example: A Human Rights Agenda for the European Union for the Year 2000", Comité des Sages, Europeiska universitetsinstitutet, 1998.

1.2.3. Lika möjligheter och icke-diskriminering

* Bakgrund

Rätten till icke-diskriminering är av central betydelse i de normsystem som framgår av FN:s konvention om avskaffandet av all slags diskriminering av kvinnor, FN:s konvention om avskaffandet av alla former av rasdiskriminering, Europakonventionen om de mänskliga rättigheterna och ILO:s konvention nr 111. För Europeiska unionen är upprätthållandet av den grundläggande principen om icke-diskriminering grundläggande för dess tolkning innebörden av mänskliga rättigheter och demokrati. Som det betonas i EU:s årsrapport om de mänskliga rättigheterna:

"Bland EU:s gemensamma värderingar finns också den fasta övertygelsen att mångfald är en av de grunder som Europeiska unionen har byggts på." [40]

[40] EU:s årsrapport om mänskliga rättigheter 1999.

Genom artikel 13 i Amsterdamfördraget infördes bestämmelser som gör det möjligt att bekämpa all slags diskriminering. Parlamentet har ofta uttryckt sitt engagemang för lika rättigheter och icke-diskriminering och betonat att "alla människors lika värde, oberoende av kön, ras, bakgrund eller sexuell läggning, är för de flesta av oss en självklarhet". [41] I förordningarna om mänskliga rättigheter nämns särskilt främjandet av lika möjligheter och lika behandling, inbegripet åtgärder för att bekämpa rasism och främlingsfientlighet. [42]

[41] Europaparlamentets årliga betänkande 1999.

[42] Rådets förordningar (EG) nr 975/1999 artikel 2 första stycket punkt 1 i och (EG) nr 976/1999 artikel 3 första stycket punkt 1 i.

I artikel 13 i EG-fördraget (som infördes genom Amsterdamfördraget) finns bestämmelser om diskriminering på grund av kön, ras, etniskt ursprung, religion eller övertygelse, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning. Kommissionen har antagit ett förslag till ett nytt åtgärdspaket mot diskriminering på grundval av artikel 13 i EG-fördraget. [43] Som en led i sina allmänna insatser för att bekämpa diskriminering är kommissionen starkt engagerad i kampen mot rasism. Kommissionen antog 1998 en handlingsplan mot rasism med målet att integrera kampen mot rasism i alla gemenskapens program och politiska riktlinjer. [44] För att stimulera denna process har en arbetsgrupp inrättas för att sammanföra olika avdelningar inom kommissionen i syfte att utveckla en enhetlig strategi och främja gemensamma initiativ.

[43] Meddelande från kommissionen till rådet, Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén om vissa gemenskapsåtgärder för att bekämpa diskriminering, KOM (1999) 564 slutlig.

[44] Meddelande från kommissionen - En handlingsplan mot rasism, KOM (98) 183 slutlig.

* Verksamhet och målgrupper

De centrala värderingarna om lika möjligheter och icke-diskriminering är följaktligen verkligt "genomgående" krav i gemenskapens arbete och kommer till uttryck på de flesta av gemenskapens åtgärdsområden, främst vad gäller kvinnors rättigheter, minoriteters rättigheter och utbildning. Bland de särskilda verksamheter som stöds på detta område ingår utbildningsprogram om lika möjligheter, främjande av handikappades och äldres rättigheter, projekt för att hjälpa migrerande personer och flyktingar och för att förstärka lokala romska grupper samt åtgärder som stödjer världskonferensen om rasism. Bland de grupper som fått stöd finns lokala sammanslutningar och kvinnoforum, internationella icke-statliga organisationer för mänskliga rättigheter och utveckling samt regionala mellanstatliga organisationer.

* Anslag

>Hänvisning till>

// 1996 : 157 314

1997 : 566 813

1998 : 310 350

1999 : 7 189 767

TOTALT: 8 224 244

* Regional fördelning

>Hänvisning till>

* Exempel: Handikappades rättigheter i Madagaskar

Under 1999 anslog kommissionen 765 000 euro åt ett projekt i samarbete med organisationen Handicap International som syftade till att ge handikappade möjlighet att göra gällande sina rättigheter i Madagaskar. [45] Syftet med projektet var att ge handikappade personer möjlighet att hävda sina rättigheter genom att skapa och främja en landstäckande sammanslutning, öka medvetenheten hos allmänheten i hela Madagaskar och stärka de lokala handikappföreningarnas organisatoriska och operativa kapacitet.

[45] B7-7020, projekt nr 99/0350: Handicap International - Handikappades möjlighet att göra gällande sina rättigheter.

Att öka respekten för de handikappades åsikter och skapa en organiserad nationell rörelse // Bland de resultat som på lång sikt förväntas av projektet ingår att det inrättas en nationell handikappbyrå som kan informera handikappade om deras rättigheter, att experter skall kunna bidra till att försvara de handikappades rättigheter på nationell nivå och att det etableras föreningar som kan föra de handikappades talan i alla Madagaskars provinser.

Andra planerade resultat är ökad respekt för de handikappades åsikter, nationella och regionala evenemang som anordnas av handikappsammanslutningar, etablering av nätverk med föreningar som kan utveckla regionala projekt, tillgång till högutbildade speciallärare i kampen mot diskriminering och utbildning av sådana lärare samt att det skapas bättre resurser för de handikappades familjer.

De särskilda verksamheterna omfattar bl.a. en rad seminarier, arbetsgrupper, utbildningstillfällen, utgivning av handböcker och dokumentation för forskning och utbildning om handikappades rättigheter samt radio- och tv-sändningar om material av betydelse i sammanhanget. Detta projekt finansieras också med medel från UNICEF och USA:s ambassad i Madagaskar.

1.2.4. Icke-statliga organisationer

* Bakgrund

De stora framstegen i utvecklingen och främjandet av de mänskliga rättigheterna och de demokratiska normerna under de senaste 50 åren hade inte varit möjliga utan de icke-statliga organisationernas bidrag. Som Rachel Brett påpekat är en viktig roll för icke-statliga människorättsorganisationer att

"utveckla en människorättskultur genom att göra människor medvetna om sina rättigheter, sitt ansvar för att inte inkräkta på andras rättigheter och om möjligheterna till upprättelse". [46]

[46] Rachel Brett, "Non-Governmental Actors in the Field of Human Rights", i "An Introduction to the International Protection of Human Rights", Hanski & Suski (redaktörer), Åbo Akademi, 1998, s. 327.

Europaparlamentet har ofta framhållit de icke-statliga människorättsorganisationernas betydelse och uppmanat till inrättandet av ett forum för mänskliga rättigheter som skulle experter från de icke-statliga organisationerna möjlighet att göra rekommendationer om människorättsaspekter inom EU:s politik. [47] EU:s diskussionsforum för mänskliga rättigheter i november 1999 var ett stort steg framåt i utvecklingen av unionens partnerskap med de icke-statliga organisationerna. I detta forum medverkade företrädare från ledande icke-statliga organisationer som Amnesty International, Human Rights Watch och Internationella Juristkommissionen i närvaro av personer på hög nivå från de europeiska institutionerna, däribland parlamentets vice ordförande Renzo Imbeni och kommissionsledamoten Chris Patten, samt företrädare för medlemsstaterna och den akademiska världen. [48] Resultaten från forumet undersöks närmare i del 4 i detta dokument.

[47] Europaparlamentets resolution A4-0409/98, punkt 13.

[48] Konferensrapport återfinns på http://europa.eu.int/comm/dg1a/human_rights/intro.

I förordningarna om de mänskliga rättigheterna anges tydligt att ett av gemenskapens mål är att "stödja lokala, nationella, regionala eller internationella institutioner, däribland icke-statliga organisationer, som verkar för att skydda, främja eller försvara de mänskliga rättigheterna". I förordningarna anges vidare "icke-statliga organisationer...gemenskapsorganisationer samt offentliga eller privata organisationer" som sådana partner som kan erhålla finansiellt stöd. [49] För kommissionen utgör icke-statliga organisationer, frivilligorganisationer och stiftelser "viktiga grundpelare i vår demokrati" genom att de nu spelar en viktig roll som förmedlare i informations- och åsiktsutbytet mellan staten och medborgarna, och genom att de "förser medborgarna med medel att kritiskt granska regeringarnas förslag och åtgärder" [50] Att stödja och stärka dessa organisationer är därför en viktig angelägenhet för Europeiska initiativet för demokrati och mänskliga rättigheter.

[49] Rådets förordningar (EG) nr 975/1999 artikel 2 första stycket punkt 1 e och (EG) nr 976/1999 artikel 3 första stycket punkt 1 e.

[50] Meddelande från kommissionen om föreningar och stiftelser i Europa, KOM (97) 241 slutlig.

* Verksamhet och målgrupper

Såsom framgår av EU:s årliga rapport om mänskliga rättigheter ges gemenskapen omfattande stöd till icke-statliga organisationer och till åtgärder för att stärka det civila samhället världen över. Kommissionen har ansträngt sig för att stärka den roll det civila samhället och icke-statliga organisationer spelar som deltagare, initiativtagare och förmånstagare. [51] I de åtgärder som genomfördes mellan 1996 och 1999 ingick i allmänhet att öka effektiviteten hos de icke-statliga organisationernas verksamhet och "kapacitetsuppbyggnad", att bilda eller stärka fackföreningar, icke-statliga organisationer med inriktning på t.ex. kvinnors rättigheter eller arbetsrätt samt lokala initiativ, t.ex. ungdomscenter och rådgivningscenter för allmänheten.

[51] EU:s årsrapport om mänskliga rättigheter 1999.

De ökade möjligheter som ny teknik som Internet erbjuder har uppmuntrats genom skapandet av nätverk för informationsutbyte mellan de icke-statliga organisationerna. Utbildning i arbetet för mänskliga rättigheter och hjälp med de administrativa ansvaret är viktiga faktorer för att öka göra de icke-statliga organisationerna mer professionella. Bland de genomförande partnerna har det funnits nationella fackföreningar, medborgarsammanslutningar och konsumentföreningar, forskningscenter och universitetet samt icke-statliga organisationer av olika slag, från små lokala sammanslutningar till etablerade internationella organisationer. En användbar metod för stöd till icke-statliga organisationer har varit mikroprojekt, dvs. småskaliga åtgärder för att främja demokratin som fastställs och förvaltas av kommissionens delegationer, särskilt i länderna i Central- and Östeuropa, före detta Jugoslavien och förutvarande Sovjetunionen.

* Anslag

>Hänvisning till>

// 1996 : 8 407 054

1997 : 6 602 471

1998 : 5 030 521

1999 : 7 773 203

TOTALT: 27 813 249

* Regional fördelning

>Hänvisning till>

* Exempel: Tekniskt bistånd till ryska icke-statliga människorättsorganisationer

Moskva-centret för forskning om mänskliga rättigheter (Moscow Research Centre for Human Rights), som samordnas av Human Rights Foundation for Civil Society i Moskva, är en sammanslutning av oberoende icke-statliga människorättsorganisationer. Centret bildades 1993 och erhöll 1996 erhöll 58 540 euro från kommissionen för sitt tekniska biståndsprogram. [52] Eftersom flertalet av de organisationer som arbetar för att främja de mänskliga rättigheterna i Ryssland ligger i Moskva är ett av centrets främsta mål att stärka arbetet för mänskliga rättigheter i alla Rysslands regioner. Genom att stärka såväl de formella som de informella sammanslutningarna av icke-statliga organisationer stödjer centret direkt aktivister som är verksamma inom de områden där de icke-statliga organisationerna är minst utvecklade, t.ex. jurister, forskare, journalister, kvinnorättsgrupper, konsumenträttsförespråkare, miljöaktivister m.fl.

[52] TACIS D. projekt nr 97-0234: Human Rights Foundation for Civil Society: Tekniskt bistånd till ryska regionala icke-statliga organisationer.

Direkt stöd till verksamhet där de icke-statliga organisationerna är minst utvecklade // Projektet har också omfattat tekniskt bistånd med anknytning till de demokratiska principerna och rättsstaten till olika yrkeskategorier i de berörda regionerna. Exempelvis har företrädare för riksåklagaren regelbunden kontakt

med centret. En annan viktig funktion för centret är att sprida information till människorättsgrupper. Centret ger varannan månad ut bulletinen "Mänskliga rättigheter i Ryssland" och regelbundna informationsblad om de mänskliga rättigheterna. Projektets framgångar bekräftades när det av EU och USA tilldelades en utmärkelse för arbetet för demokratin och det civila samhället.

1.3. FÖRTROENDESKAPANDE ÅTGÄRDER FÖR ATT ÅTERSTÄLLA FRED

>Hänvisning till>

1.3.1. Konfliktförebyggande och konfliktlösning

* Bakgrund

Sedan 1990 har de väpnade konflikternas karaktär ändrats, delvis beroende på att det kalla kriget är över, att nationalstaterna urholkats och, som OECD förklarar,

"...det ökade lokala trotset mot rådande politiska system baserat på etnisk tillhörighet och religion samt globaliseringens alltmer negativa effekter, t.ex. migration, socialt sönderfall och fördrivning". [53]

[53] OECD:s direktorat för utvecklingssamarbete, Informal DAC task force on conflict, peace and development cooperation. Term of reference for a conceptual framework for an integrated approach to security sector reform.

Kommissionen har framhållit att lösningen på konflikthantering är att reagera snabbt och aktivt förebygga dem genom ett effektivt genomförande av målinriktade åtgärder. [54] Den har flera olika instrument för icke-militär krishantering, inbegripet tekniskt och finansiellt stöd till regionala och internationella organisationer, icke-statliga organisationer, nationella, regionala och lokala myndigheter och offentliga organ, lokalt baserade organisationer samt offentliga eller privata institutioner eller aktörer. Stöd till dessa krishanteringsaktörer kommer också från andra samarbetsavtal med geografisk inriktning, t.ex. Europeiska utvecklingsfonden för AVS-staterna, och andra relevanta åtgärdsformer i kapitel B7 i EU:s budget. I förordningarna om mänskliga rättigheter föreskrivs uttryckligen gemenskapsåtgärder för verksamheter avseende förebyggande av konflikter samt stöd för att hantera deras följder, bl.a. för att stödja inrättande av strukturer och system för tidig varning och förtroendeskapande åtgärder, främja humanitär rätt och stödja internationella, regionala eller lokala organisationer som verkar för att förebygga konflikter. [55]

[54] KOM (95) 567 slutlig.

[55] Rådets förordningar (EG) nr 975/1999 artikel 2 första stycket punkt 3 a - e och (EG) nr 976/1999 artikel 3 första stycket punkt 3 a - e.

* Verksamhet och målgrupper

De icke-statliga organisationerna och aktörerna i det civila samhället har alltid varit av betydelse för att förebygga och lösa våldsamma konflikter. Att förebygga och lösa konflikter kräver en samordnad strategi och därför ett starkt, aktivt samarbete mellan alla berörda organisationer på området. Mellan 1996 och 1999 gav kommissionen stöd till många fredsskapande initiativ världen över. I före detta Jugoslavien har initiativen bl.a. omfattat social och ekonomisk återintegrering av flyktingar, fördrivna personer och återvändande. I Kosovo har det upprättats ett permanent forum för dialog mellan albaner och serber för att möjliggöra en offentlig och öppen debatt i de känsligaste frågorna. Även kampanjer, seminarier, diskussioner och opinionsundersökningar om fred, konfliktlösning, dialog, medlingsförsök och projekt som möjliggör övergång till demokrati har fått stöd. Kommissionen har finansierat publikationer om fredsinitiativ och stött åtgärder för att öka medvetandet om fredsprocessen.

* Anslag

>Hänvisning till>

// 1996 : 2 853 637

1997 : 3 518 912

1998 : 3 761 673

1999 : 5 092 457

TOTALT : 15 226 679

* Regional fördelning

>Hänvisning till>

* Exempel: Cyprus-Israel/Palestine Peace link: utbildningsprojekt för konfliktlösning

Fyra organisationer har varit engagerade i detta projekt: Cyprus Peace Centre, Stitching COME, Neve Shalom (ISR) och PCPD (PAL). [56] Det totala bidraget från gemenskapen under 1998 var 100 000 euro. Syftet med projektet var att skapa en länk för fredssamarbete mellan icke-statliga organisationer som är aktivt engagerade i försoning mellan stridande grupper, dvs. palestinier och israeler samt grekiska och turkiska befolkningsgrupper på Cypern.

[56] B7-705, projekt nr. 98/MAS10, Cyprus Peace Centre: Nätverk för fred mellan icke-statliga organisationer: utbyte av konfliktlösningsgrupper.

Intensivundervisning i konfliktlösning för att främja ett civilt samhälle grundat på tolerans // I projektets mål ingick bl.a. att upprätta en fredslänk mellan Cypern och Israel/Palestina via centrala fredsskapande organisationer, dela med sig av och jämföra metodik för konfliktlösning samt ta fram och prova nya konfliktlösningsmetoder som kan tillämpas

för Mellanöstern och Cypern, utbilda nya turkcypriotiska och grekcypriotiska kontaktpersoner som svar på den allt större efterfrågan på kontakter och försoning mellan de två befolkningsgrupperna, utbilda nya israeliska och palestinska kontaktpersoner för konfliktlösningsgrupper inför behovet av fler fackmän på båda sidor och att låta ungdomsledare från Cypern genomgå intensivutbildning i konfliktlösning i Israel så att de effektivt kan främja ett civilt samhälle baserat på tolerans, ömsesidig respekt och förståelse.

Bland verksamheterna ingick utbildning av lärare i Cyperns program för konfliktlösning för de båda befolkningsgrupperna. Utbildningsprogram och studiecirklar behandlade kommunikationsproblemen genom att lära ut effektivare kommunikationsmetodik, t.ex. att utveckla empatin för den andra sidan och hantera skiljaktigheter direkt. Utbytesbesök mellan de båda regionerna skapade synergier mellan de olika icke-statliga organisationerna som gav en konstruktiv ömsesidig förståelse av konfliktlösningsfrågorna.

1.3.2. Åtgärder för att ställa förövare av allvarliga brott mot de mänskliga rättigheterna och humanitär rätt inför rätta

* Bakgrund

För att hantera efterverkningarna av konflikter anser EU att vissa åtgärder är viktiga förebyggande faktorer, särskilt med tanke på dem som förövar brotten. Straffrihet skapar rädsla och blir en grogrund för utökat våld. Risken för att konflikterna skall flamma upp igen är mindre när de som begått allvarliga brott mot den humanitära rätten och de mänskliga rättigheterna ställs inför rätta.

Med tanke på vikten av att ställa dem som gjort sig skyldiga till krigsförbrytelser och brott mot mänskligheten inför rätta har EU skapat en särskild budgetpost för finansiering av program genom icke-statliga organisationer och andra internationella organisationer som syftar till att stödja den internationella brottmålsdomstolen (ICC) och dess värderingar på nationell, regional och internationell nivå. Som EU framhöll vid FN:s 54:e generalförsamlingsmöte kommer ICC, när den väl är inrättad och har kommit igång med sin verksamhet, att utgöra ett nytt och kraftfullt verktyg för att behandla och avskräcka från de allvarligaste brott som bekymrar det internationella samfundet som helhet och därigenom bidra till att skapa ett klimat för efterlevnad av de grundläggande internationella regler som skyddar mänskligt liv och mänsklig värdighet. [57]

[57] Uttalande av EU vid FN:s generalförsamlings tredje utskott, New York, 20 oktober 1999.

I stadgarna som fastställdes i Rom läggs grunden till en effektiv och trovärdig internationell brottmålsdomstol som kommer att fastställa ett personligt ansvar för dem som har brutit mot den internationella lagstiftningen, inbegripet den internationella humanitära rätten. ICC kommer att få stor betydelse för att avskräcka från krigsförbrytelser, brott mot mänskligheten och folkmord och säkerställa att förövarna ställs inför rätta. ICC skiljer sig från de särskilda tribunalerna genom sin nya domsrätt över brott av internationell karaktär och sitt mandat som omfattar folkmord och andra brott mot mänskligheten som förövas både under inre och internationella konflikter. Europaparlamentet har vädjat till medlemsstaterna att ratificera stadgan och uppmanat kommissionen och rådet att göra undertecknandet och ratificeringen av stadgan till ett väsentligt inslag vid förhandlingar om framtida avtal med tredje länder. [58]

[58] Europaparlamentets resolution B5-0126 av den 6 maj 1999, EGT C 279.

I förordningarna om mänskliga rättigheter föreskrivs uttryckligen stöd för "inrättandet av internationella straffrättsliga domstolar för ändamålet samt initiativ för att inrätta en permanent internationell brottmålsdomstol". [59] För att kunna stödja ICC skapade parlamentet 1995 budgetpost B7-706 (då A-3041) i avsikt att stödja FN:s krigsförbrytartribunaler för Rwanda och före detta Jugoslavien och arbetet för att förbereda inrättandet av ICC. De särskilda målen för budgetpost B7-706 är att täcka utgifter för tekniskt stöd till befintliga krigsförbrytartribunaler (Rwanda, före detta Jugoslavien), bidrag till arbetet för att förbereda upprättandet av och verksamheten vid en permanent internationell brottmålsdomstol och utbildning av anställda vid tribunalerna, inbegripet vad gäller integrering av genusaspekter.

[59] Rådets förordningar (EG) nr 975/1999, artikel 2 första stycket punkt 3 e och (EG) nr 976/1999, artikel 3 första stycket punkt 3 e.

* Verksamhet och målgrupper

Stöd har gått till projekt som syftar till att övervinna några av de största hindren för att de särskilt inrättade tribunalerna skall fungera effektivt och som bidrar till att upprättandet av den internationella brottmålsdomstolen fortskrider. Mellan 1996 och 1999 finansierade kommissionen tekniskt stöd till de särskilt inrättade tribunalerna, inbegripet tillhandahållandet av juridiska medarbetare, ett initiativ för övervakning av nationella rättegångar, stöd till biblioteks- och informationstjänster liksom bistånd till enheten för offer och vittnen.

Initiativen för att öka medvetenheten om verksamheten hos ICTY och ICTR var inriktade på arbetet vid ICTY:s åklagarmyndighet och på att offentliggöra ICTR:s arbete i Rwanda, t.ex. att informera medierna om ICTR för att minska den propaganda som kan skapa våld i regionen, där befolkningen inte har tillgång till andra informationskällor. Bland andra projekt fanns ett projekt för att identifiera saknade personer och skapa en "ante-mortem"-databascentral i Bosnien och Hercegovina och ett projekt för övervakning av en grupp kriminaltekniska experters öppnande av massgravar.

* Anslag

>Hänvisning till>

// 1996 : 3 256 000

1997 : 3 300 000

1998 : 2 794 039

1999 : 3 201 796

TOTALT: 12 551 835

* Regional fördelning

>Hänvisning till>

* Exempel: Internationell krigsförbrytartribunal för före detta Jugoslavien

Det övergripande målet för detta tillsammans med FN genomförda program är att åtgärda tre stora problem som har hindrat den internationella tribunalen för före detta Jugoslavien att genomföra sitt mandat: [60] För det första, att försöka rätta till de missuppfattningar om ICTY:s arbete som en stor del av befolkningen i länderna i före detta Jugoslavien har; för det andra, säkerställa lämplig rättshjälp och en rättvis rättegång för åtalade personer, inbegripet ett utbildningsprogram för försvarsadvokater, och slutligen säkerställa att domarna och medlemmarna i tribunalen på ett effektivt sätt kan genomföra rättsundersökningar.

[60] B7-706, projekt nr 99-076, program som genomförs tillsammans med FN: Stöd till den internationella krigsförbrytartribunalen för före detta Jugoslavien.

Att övervinna de allvarligaste hindren för att genomföra ICTY:s mandat // Det första problemet har angripits genom att motverka den snedvridna informationen från de starkt partiska medierna i området som täcker händelser som är relaterade

till ICTY:s åtgärder på ett övervägande negativt sätt. Syftet med den personal som fanns på fältet var att skapa nära arbetsrelationer med dem som påverkar den allmänna opinionen. Denna process med förtroendeskapande verksamhet riktar sig också till särskilda målgrupper i befolkningen. Det andra problemet angreps genom att förse alla fackmän som är involverade i tribunalerna med nödvändig sakkunskap. ICTY arbetar med en blandning av olika straffrättsliga bestämmelser från såväl kontradiktoriska som inkvisitoriska system. Båda parterna vid domstolen måste ha jämlikhet i fråga om medel för att kunna arbeta effektivt. Att utvidga det undersökningsmaterial som står till förfogande för ICTY:s personal, domare och medlemmar för att stärka rättsundersökningar, skriftliga rättsliga beslut och utvecklingen av rättsvetenskapen utgjorde en metod för att angripa det tredje stora hindret för att ICTY skulle fungera effektivt. De frågor som ICTY behandlar klarläggs ytterligare genom omfattande jämförande undersökningar, och tribunalens bibliotek har fått ökad tillgång till juridiska tidskrifter, direktanslutna och fristående databaser och en komplett samling av nationella lagar från såväl rättspraxissystem som civilrättsliga system.

1.3.3. Nationella insatser för att underordna de väpnade styrkorna under de civila myndigheterna

* Bakgrund

De väpnade styrkorna har ett centralt inflytande på den politiska stabiliteten i många länder. Det är därför nödvändigt att öka respekten för de demokratiska bestämmelserna inom säkerhetsstyrkorna och stärka den civila kontrollen över dessa genom förbättrad lagstiftning och ökad medvetenhet i det civila samhället. Rådet åberopar att ett mål för gemenskapens finansiering är att "stödja nationella insatser för en gränsdragning mellan civila och militära befogenheter samt sensibilisering av och utbildning av civil och militär personal när det gäller respekt för de mänskliga rättigheterna". [61]

[61] Rådets förordningar (EG) nr 975/1999, artikel 3 första stycket punkt 2 g och (EG) nr 976/1999 artikel 3 första stycket punkt 2 g.

* Verksamhet

Att stärka den demokratiska styrningen av säkerhetsstyrkorna genom att överföra erfarenheterna på området för civil kontroll av de väpnade styrkorna och främja goda relationer mellan det civila och det militära och civil delaktighet har tillmätts särskild betydelse. Inte bara officerare, utan också parlamentsledamöter, statstjänstemän, icke-statliga organisationer, journalister och andra aktörer i det civila samhället har deltagit i utbildningskurser om det demokratiska samhällets värderingar och arméns roll.

Många utbildningsprogram, seminarier och konferenser har fått anslag i detta syfte. En annan verksamhet har inbegripit en förbättring av säkerhetsstyrkornas öppenhet och den demokratiska kontrollen över dessa. Övervakning har varit en viktig faktor i denna process, och omfattat undersökning av lagstiftningsinitiativ om tillgången till information, bristfällig lagstiftning och säkerhetsstyrkors kränkningar av individers rättigheter samt skapande av ett internationellt nätverk av korrespondenter, inbegripet icke-statliga organisationer, akademiker, journalister och parlamentsledamöter, för att sammanställa och dela med sig av information i frågor som rör säkerhetsstyrkorna.

* Anslag

>Hänvisning till>

// 1996 : 966 420

1997 : 509 922

1998 : 726 856

1999 : 0

TOTALT: 2 203 198

* Regional fördelning

>Hänvisning till>

* Exempel: Civil kontroll över militär- och säkerhetspolitik i Georgien

Caucasian Institute for Peace, Democracy and Development i Tblisi i Georgien har hjälpt till att genomföra detta projekt, till vilket kommissionen 1997 anslog 148 752 euro. [62]

[62] TACIS D. projekt nr. 98-4009, Caucasian Institute for Peace, Democracy and Development: Civil kontroll över militär- och säkerhetspolitik i Georgien.

Att gynna utvecklingen av en demokratisk modell för förbindelser mellan det civila samhället och militären i Georgien // Syftet med detta projekt var att främja det civila deltagandet i uppbyggnaden av ett statligt skyddsnät för att gynna utvecklingen av en demokratisk modell för förbindelser mellan det civila samhället och militären i Georgien.

De särskilda målen var att övervaka och samla in information om militär- och säkerhetspolitiken i Georgien och utbilda olika målgrupper inom det säkerhetspolitiska området och det civila samhället beträffande relationer mellan det civila och det militära, inbegripet parlamentsledamöter, statstjänstemän, militära företrädare och officersaspiranter, icke-statliga organisationer och medierna. Distribution av information om de mest aktuella frågorna beträffande relationer mellan det civila och det militära i ett demokratiskt samhälle var ett viktigt inslag i projektet. Bland verksamheterna fanns studiecirklar, utbildning, etablering av ett informationscentrum med en databas för civila och militära frågor och att hjälpa statliga organ med deras lagstiftningsarbete och uppläggning av politiken. Informationscentret har också övervakat medierna i regionen och regelbundet gett ut en bulletin samt en lärobok som också innehåller resultatet av utbildningsverksamheten. Fem tv-filmer har producerats för att öka allmänhetens medvetenhet i frågan.

1.3.4. Övervakning av de mänskliga rättigheterna

* Bakgrund

Övervakning är av avgörande betydelse för att säkerställa efterlevnad av de internationella normerna för mänskliga rättigheter. Övervakningens funktion, som alternativt beskrivs som "verifiering" eller "efterforskning av fakta", är i första hand förebyggande. Övervakning kan fungera som en tidig varning om en hotande katastrof och ha en avskräckande inverkan på dem som vet att de kommer att ställas till ansvar. Efter konflikter eller allvarliga brott kan övervakning också vara ett slags hjälp för myndigheterna vid återuppbyggnaden av en infrastruktur för mänskliga rättigheter. Som Alston och Weiler säger är övervakning

"...en nödvändig faktor i varje strategi för att vinna stöd från det civila samhället och samhället i stort för åtgärder för att främja och värna om utsatta gruppers mänskliga rättigheter." [63]

[63] Alston, P. & Weiler, J.H.H. An EU Human Rights Policy i Alston, P. 'The EU and Human Rights', Oxford 1999, sid. 55.

För Europeiska unionen är stöd till sådan övervakning en väsentlig faktor i dess strategi för mänskliga rättigheter. Vidare är tillförlitlig information om situationen för de mänskliga rättigheterna i vissa länder en nödvändig förutsättning för att målinrikta medel efter särskilda behov. Parlamentet har uppmanat kommissionen att den skall stödja "sig på information från internationella organ och/eller institutioner som arbetar med att övervaka respekten för de mänskliga rättigheterna". [64] I förordningarna om mänskliga rättigheter föreskrivs tekniskt och finansiellt bistånd i syfte att "stödja åtgärder som syftar till övervakning av de mänskliga rättigheterna, inbegripet utbildning av observatörer". [65]

[64] Europaparlamentets resolution A4-0381:97, punkt 10.

[65] Rådets förordningar (EG) nr 975/1999, artikel 2 första stycket punkt 1 h och (EG) nr 976/1999, artikel 3 första stycket punkt 1 h.

* Verksamhet och målgrupper

Gemenskapen har gett stöd till övervakning som utförs av internationella icke-statliga organisationer som t.ex. specialiserat sig på barns rättigheter i t.ex. Bangladesh, de palestinska territorierna, Kroatien och Ryssland. Medel har också anslagits till FN:s övervakningsinsatser och uppdrag på fältet i Rwanda, Angola och Colombia.

* Anslag

>Hänvisning till>

// 1996 : 7 723 711

1997 : 3 274 424

1998 : 308 612

1999 : 850 545

TOTALT: 12 157 292

* Regional fördelning

>Hänvisning till>

* Exempel: Kontor för mänskliga rättigheter i Colombia

Mot bakgrund av den försämrade situationen för mänskliga rättigheter i Colombia uttryckte FN:s kommission för mänskliga rättigheter djup oro för våldet i landet, tortyren, straffriheten och kränkningar av rätten till liv. [66] Ordföranden uttalade att kommissarien för mänskliga rättigheter, på initiativ av Colombias regering och efter identifiering av adekvata finansieringskällor borde inrätta ett permanent kontor i Colombia med mandat att hjälpa de colombianska myndigheterna att utforma en politik för att främja och värna om de mänskliga rättigheterna. Emellertid fanns det inga omedelbart uppenbara adekvata finansieringskällor. Kommissarien omfattades av allvarliga finansiella restriktioner och hade inte kunnat finansiera en sådan fältoperation annat än genom frivilliga bidrag, vilket skulle ha krävt ogörligt lång tid med tanke på den brådskande situationen. Detta utgjorde därför ett idealiskt tillfälle för Europeiska unionen att inrikta sitt stöd på ett konkret projekt för skydd av de mänskliga rättigheterna.

[66] 53:e mötet i FN:s kommission för mänskliga rättigheter, uttalande från ordföranden, punkt 9, av den 23 april 1996.

Att tillhandahålla högt kvalificerade experter för att genomföra kommissariatets mandat // Kommissionens mål var att hjälpa kommissarien att åstadkomma den välbehövliga förändringen av situationen för de mänskliga rättigheterna, särskilt genom att tillhandahålla högt kvalificerade experter för att genomföra kommissariatets mandat i Bogota och utvärdera dess arbete. Dessutom föreskrev kommissionen ett ändamålsenligt

utbyte av erfarenheter, information och dokumentation mellan experterna och andra latinamerikanska organisationer som erhöll stöd från gemenskapen. Efter intensiva förhandlingar mellan kommissariatet, Colombias regering och kommissionen slöts ett avtal om upprättandet av ett kontor, som undertecknades den 26 november 1996. Gemenskapen möjliggjorde därigenom kontorets verksamhet i tre år efter 1996 genom att finansiera fem observatörer av de mänskliga rättigheterna med ett bidrag på ca 1,3 miljoner euro. [67]

[67] B7-703, projekt nr DEM/COL/96/57 & DEM/COL/97/39, ICJ: Kontoret för mänskliga rättigheter i Bogotá: 5 tjänstemän för mänskliga rättigheter.

De fem observatörerna av de mänskliga rättigheterna valdes på grund av sina erfarenheter av FN:s operationer på fältet och kunskaper i internationell lagstiftning om mänskliga rättigheter och humanitär rätt. I deras uppgifter ingick att i en situation som kännetecknas av ständigt återkommande våld ge de colombianska myndigheterna råd vid formulering och genomförande av politik och program för de mänskliga rättigheterna i samarbete med regeringen, colombianska icke-statliga organisationer och Internationella rödakorskommittén. De fick också i uppdrag att ta emot klagomål om påstådda kränkningar av de mänskliga rättigheterna och den humanitära rätten, analysera dessa påståenden och överlåta dem till behöriga nationella, regionala och internationella organ (t.ex. FN:s fördragsorgan, arbetsgrupper och särskilda rapportörer). Kontoret har ökat det internationella samfundets medvetenhet om situationen för de mänskliga rättigheterna i Colombia, och utan hjälp från kommissionen skulle kontoret inte ha kunnat öppnas. Övervakning av de mänskliga rättigheterna är under många omständigheter svårt, och det bör ske en noggrann utvärdering av gemenskapens engagemang i sådana projekt.

1.4. INITIATIV FÖR OLIKA MÅLGRUPPER

>Hänvisning till>

I stället för att bara se individen isolerat, har kommissionen utvecklat en strategi som inriktar sig på samhällets mest utsatta grupper. [68] Detta har inneburit en inriktning på dem som diskrimineras eller fråntas sina grundläggande rättigheter, i syfte att förbättra skyddet för dem som individer. I dessa grupper ingår kvinnor, barn, nationella minoriteter, ursprungsbefolkningar, flyktingar och fördrivna personer, fångar och tortyroffer. Denna strategi kompletteras av initiativ som riktar sig till yrkeskategorier som påverkar situationen för de mänskliga rättigheterna, t.ex. journalister, jurister och domare samt militär-, polis- och säkerhetsstyrkor.

[68] KOM (95) 567 slutligt ibid.

1.4.1. Grupper som kräver särskilt skydd

a) Ökad delaktighet för kvinnor

* Bakgrund

FN:s konvention om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor och åtgärdsplattformen från fjärde internationella kvinnokonferensen i Beijing har i omfattande grad ratificerats och hyllats. Emellertid undviker man i många fall att tillämpa de rättigheter som förordas i dessa, och kvinnor och flickor världen över utsätts allt oftare för allvarlig diskriminering och våld.

Europeiska unionen fäster största vikt vid att behandla kvinnors rättigheter som en del av agendan för mänskliga rättigheter och upprepar på alla nivåer det tydliga budskapet i åtgärdsplattformen från Beijing att kvinnors rättigheter ingår i de mänskliga rättigheterna. Genom Amsterdamfördraget stärks den rättsliga grunden för gemenskapsåtgärder påtagligt till förmån för jämställdhet mellan könen. I artiklarna 2, 3 och 13 i Romfördraget formaliseras unionens åtagande om integrering av ett jämställdhetsperspektiv. EU har stött initiativet att komplettera konventionen mot diskriminering av kvinnor med ett frivilligt protokoll som ger möjlighet till enskilda klagomål mot staten och har sedan 1996 utformat en politik på europeisk nivå för kampen mot handel med kvinnor. I slutsatserna från Europeiska rådets möte i Tammerfors hänvisas i kapitlet om frihet, säkerhet och rättvisa särskilt till kampen mot denna företeelse.

Parlamentet har definierat respekten för kvinnors rättigheter som den viktigaste uppgiften för 2000-talet i sin första årsrapport om mänskliga rättigheter, i vilken det förklarades att Europeiska unionen har ett stort ansvar för att främja kvinnors rättigheter världen över. [69] Parlamentet inriktade sig på förebyggande av våld mot kvinnor och upphörande av social och ekonomisk diskriminering av dessa. Parlamentet kom fram till att det för att stoppa kvinnovåldet behövs ett nära samarbete mellan å ena sidan internationella organ som FN och EU och å andra sidan nationella regeringar och icke-statliga organisationer.

[69] Europaparlamentets årsrapport om internationella mänskliga rättigheter och Europeiska unionens politik för de mänskliga rättigheterna 1999, PR\387649EN.doc.

I förordningarna om mänskliga rättigheter föreskrivs också att kvinnor skall behandlas som prioriterade grupper för gemenskapsstöd. Den nya kommissionen har föresatt sig att till fullo utnyttja de nya befogenheter den medges enligt fördraget. Den jämställdhetsstrategi som fastställdes vid konferensen i Beijing har blivit central för kommissionens jämställdhetspolitik. Kommissionen har deltagit aktivt i revideringen efter fem år av åtgärdsplattformen från Beijing. Kommissionen har förklarat 1999 som året mot kvinnovåld och stod i spetsen för Europeiska gemenskapens delegation till uppföljningsmötet i FN:s generalförsamling om "Beijing + 5" i juni 2000.

* Verksamhet och målgrupper

Över hela världen har kommissionen gett stöd för att förbättra kvinnornas ställning och skydda dem mot diskriminering och våld. Bland projekten i Mellanöstern fanns projekt som stött ökad ekonomisk och politisk delaktighet för kvinnorna, inbegripet främjandet av lika tillträde till val, och hjälp till kvinnor som utnyttjats sexuellt. I Latinamerika har rättshjälpsprogram och polisutbildningskurser om könsbaserade våldshandlingar finansierats. I Asien har rehabilitering av sexarbeterskor och andra typer av bistånd åt offer för handel varit ett tema, och i Medelhavsområdet har rättshjälp och projekt som främjar kvinnors rättigheter vid konflikter fått stöd.

Åtgärderna i Afrika har omfattat bistånd till kvinnors självhjälpsgrupper, kvinnors delaktighet i demokratin, centrum för juridisk rådgivning och sommarskolor om kvinnors rättigheter. I Europa har de områden som fått stöd bl.a. utgjorts av kapacitetsuppbyggnad för kvinnoföreningar, rådgivning åt våldtäktsoffer och terapi för kvinnliga krigsoffer. Utbildning för jurister, icke-statliga organisationer och tjänstemän vid lokala förvaltningar samt förhindrande av kvinnohandel har också varit centrala stödområden.

* Anslag

>Hänvisning till>

// 1996 : 3 067 811

1997 : 3 880 405

1998 : 2 512 648

1999 : 585 466

TOTALT: 10 046 330

* Regional fördelning

>Hänvisning till>

* Exempel: "La Strada": Kamp mot kvinnohandel i Central- och Östeuropa

Nederländska Foundation against Traffic in Women (STV) hjälper till att ta fram strategier mot kvinnohandel och ger offren stöd. Deras program "La Strada" (Gatan), som framför allt är inriktat på Tjeckien, Polen och Ukraina, har erhållit 400 000 euro från kommissionen sedan 1996. [70] Antalet kvinnor från Central- och Östeuropa samt de nya oberoende staterna som tvingas till prostitution ökar med största sannolikhet. Den ekonomiska situationen i dessa länder och handlarnas falska löften lockar kvinnorna att söka en bättre tillvaro i ett annat land, där de utsätts för allvarliga brott mot sina mänskliga rättigheter. Eftersom kvinnorna har kommit in i det nya landet olagligt och berövats sina pass, tyngs av falska skulder eller hotas att avslöjas för myndigheterna, håller handlarna dem i ständig skräck.

[70] PHARE D. projekt nr 97-0111p & 97-0226T och PHARE D. & TACIS D. 98-3049 STV: La Strada-programmet: Kamp mot kvinnohandel i Central och Östeuropa.

Att utveckla specialiserade icke-statliga organisationer i regionen för att bekämpa handeln och stödja offren // Syftet med La Strada är att uppmärksamma allmänheten och myndigheterna på detta problem, stödja offren och varna kvinnor för farorna med denna företeelse. STV har ett nära samarbete med lokala icke-statliga organisationer

och strävar att utveckla specialiserade icke-statliga organisationer i regionen för att bekämpa handeln. Det finns tre huvudverksamheter: press- och lobbykampanjer, förebyggande kampanjer/utbildningskampanjer och stödkampanjer för offren. I Polen har "ungdomsmedierna" varit det viktigaste målet för en kampanj för att upprätta kontakter och underlätta utbyte med kolleger från andra partnerländer. En nationell tv-dokumentär och en audiens hos den polske presidenten har väckt ett avsevärt intresse. Kampanjen för förebyggande/utbildning riktade sig till unga flickor och kvinnor med broschyrer som delades ut i kyrkor och skolor och en jourtelefonlinje. En grupp frivilliga gav offer rättsligt, medicinskt och emotionellt stöd.

I Tjeckien har ett tjeckiskt-slovakiskt-nederländskt utbildningsseminarium om kvinnohandel ökat medvetenheten om ämnet hos socialarbetare som redan arbetar med prostituerade och resulterat i en handlingsplan för att förebygga handeln och hjälpa offren. Baserat på sakkunskapen från La Strada håller Internationella organisationen för migration (IOM), inom ramen för den transatlantiska dialogen mellan EU och USA, på att utforma två kampanjer för att bekämpa kvinnohandeln i Ungern och Bulgarien.

b) Barn

* Bakgrund

FN:s konvention om barnets r