MOTIVERING

1.BAKGRUND TILL FÖRSLAGET

•Motiv och syfte med förslaget

I förslaget fastställs ett antal åtgärder för att bättre förebygga och bekämpa människohandel och skydda dess offer inom den rättsliga ram som finns i unionen, nämligen direktiv 2011/36/EU (direktivet mot människohandel). Direktivet mot människohandel utgör en övergripande EU-ram för att förebygga och bekämpa människohandel genom att fastställa minimiregler om fastställande av brottsrekvisit och påföljder på området människohandel, och genom att införa bestämmelser för att stärka åtgärderna för att förebygga detta brott och förbättra skyddet av dess offer, med beaktande av genusperspektivet. Direktivet innehåller gemensamma EU-regler om i) kriminalisering, utredning och lagföring av människohandel, inbegripet fastställande av brottsrekvisit och påföljder, ii) hjälp, stöd och skydd åt offer för människohandel, och iii) förebyggande av människohandel.

Antagandet av direktivet mot människohandel i april 2011 var centralt för stärkandet av EU:s insatser för att förebygga och bekämpa människohandel och skydda dess offer. Det var ett avgörande steg mot harmonisering av de relevanta reglerna i medlemsstaterna. Ett antal utmaningar har dock uppstått eller fått ökad betydelse sedan 2011. Dessa behandlas genom denna riktade översyn av direktivet.

Kommissionen kommer att fortsätta att prioritera ett korrekt och komplett införlivande och ett fullständigt genomförande av direktivet. Efter antagandet av rapporten om införlivandet fortsatte kommissionen sitt samarbete med medlemsstaterna och åtog sig att använda sina befogenheter enligt fördragen för att säkerställa ett fullständigt införlivande och genomförande av dess bestämmelser. Kommissionen antog EU:s strategi mot människohandel 2021–2025, som innebar ett multidisciplinärt och övergripande angreppssätt och innehöll detaljerade åtgärder för att förbättra genomförandet av de relevanta bestämmelserna i direktiv 2011/36/EU. Det är en robust strategi för att bekämpa människohandel som omfattar alltifrån förebyggande arbete och skydd av offren till åtgärder för att lagföra och döma människohandlare

Formerna för utnyttjande har förändrats sedan 2011. Sexuell exploatering och arbetskraftsexploatering har genomgående varit det främsta syftet med människohandel. Människohandel för sexuell exploatering har hela tiden varit den vanligaste formen av utnyttjande i EU och står för över hälften av alla offer, i första hand kvinnor och flickor. Människohandel för arbetskraftsexploatering har varit den näst vanligaste formen av människohandel i EU, och antalet offer har ökat snabbt och nästan fördubblats under de senaste fem åren. Efterhand har dock människohandel för andra ändamål blivit allt vanligare, både former av utnyttjande som redan ingår i direktivet mot människohandel (tiggeri, utnyttjande av brottslig verksamhet och avlägsnande av organ) och former som inte uttryckligen nämns i direktivet (däribland tvångsäktenskap och illegal adoption). Över 10 % av alla offer utnyttjas för andra ändamål. Syftet med förslaget är att utvidga den icke uttömmande förteckningen över former av utnyttjande som uttryckligen nämns i direktivet till att omfatta tvångsäktenskap och illegal adoption, för att se till att de nationella rättssystemen omfattar det ökande antalet människohandelssyften.

De metoder som används av människohandlare, som ofta verkar inom ramen för organiserad brottslighet, har också förändrats, vilket har lett till en ökad risk för människohandel. Tekniska framsteg gör det möjligt för människohandlare att rekrytera, annonsera ut och utnyttja offer på distans och att ge exploaterande material stor spridning på nätet. Samma tekniska hjälpmedel gör det svårare att upptäcka brottet, identifiera gärningsmännen och spåra de pengar som använts för att begå brottet och de vinster som det genererar. Syftet med förslaget är att ta itu med de utmaningar som den ökande digitaliseringen av människohandeln innebär och att stärka de straffrättsliga åtgärderna mot brott som begås med hjälp av tekniska hjälpmedel. Berörda parter, däribland EU-byråer, brottsbekämpande och rättsliga myndigheter, internationella organisationer och organisationer i det civila samhället, har särskilt under de senaste åren uttryckt oro över det ökande antal människohandelsbrott som begås eller främjas genom användning av informations- och kommunikationsteknik.

Det frivilliga system med påföljder för juridiska personer som för närvarande är i kraft, liksom i vilken utsträckning det har införlivats och tillämpas i medlemsstaterna, uppfyller inte i tillräcklig utsträckning målen med direktivet mot människohandel. Utan att göra avkall på effektiva, proportionella och avskräckande påföljder syftar förslaget till att stärka de straffrättsliga åtgärderna mot människohandelsbrott som begås till förmån för juridiska personer genom att ersätta det frivilliga påföljdssystemet med två olika obligatoriska system som är tillämpliga vid standardbrott och grova brott.

Direktivet mot människohandel antogs 2011 och föregick alltså EU:s rättsliga ram för frysning och förverkande. Kommissionen föreslår därför att hänvisningen till spårning, frysning, förvaltning och förverkande av vinning uppdateras genom en uttrycklig hänvisning till EU:s regler i dessa frågor.

Det finns fortfarande stort utrymme för förbättringar när det gäller medlemsstaternas metoder för tidig identifiering och vidareslussning, både på nationell och gränsöverskridande nivå. I synnerhet har inte alla medlemsstater en nationell vidareslussningsmekanism, och mekanismernas struktur och funktion varierar avsevärt mellan medlemsstaterna. Förslaget syftar till att säkerställa att alla medlemsstater genom lagar och andra författningar inrättar en nationell vidareslussningsmekanism, i syfte att effektivisera de berörda nationella institutionernas funktion och ytterligare harmonisera deras strukturer och praxis när det gäller vidareslussning av offer till lämpliga hjälp- och stödsystem. Detta kommer också att utgöra det första steget mot inrättandet av en europeisk vidareslussningsmekanism.

Den information som framkommit i nyligen genomförda studier och samråd med berörda parter visar att den efterfrågan som ligger till grund för människohandel inte har minskat trots den stora mängden relevanta utbildningsåtgärder och medvetandehöjande åtgärder och införlivandet av artikel 18.4 i direktivet mot människohandel i ett antal medlemsstater. Trots alla insatser från flera berörda parter kvarstår efterfrågan på sexuella tjänster, billig arbetskraft och billiga produkter. Detta underblåser i sin tur människohandel för sexuell exploatering och arbetskraftsexploatering. Förslaget syftar till att skapa ytterligare harmonisering mellan medlemsstaterna i syfte att minska efterfrågan. I förslaget erkänns också att straffrätten endast är en del av strategin för att minska efterfrågan, som även fortsättningsvis bör åtföljas av utbildningsåtgärder och medvetandehöjande åtgärder, i linje med direktivet mot människohandel.

Människohandel är ett komplext brott. För att hantera det på lämpligt sätt är det viktigt att utgå från enhetliga och tillförlitliga uppgifter. I likhet med andra brottsområden uppskattas en betydande del av alla fall av människohandel inte rapporteras. Detta är en av de faktorer som gör det svårare att få en fullständig överblick över omfattningen av människohandeln inom EU. Dessutom finns det stora luckor i insamlingen av uppgifter om rapporterade fall, och den statistik som kommissionen samlar in offentliggörs med avsevärd fördröjning efter rapporteringsperioden. Syftet med förslaget är att kräva att medlemsstaterna varje år samlar in uppgifter om människohandel och rapporterar dessa till kommissionen, och ytterligare harmoniserar uppgiftsinsamlingen, för att förbättra insamlingens kvalitet och påskynda offentliggörandet av uppgiftsrapporter.