[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 28.11.2008

KOM(2008) 774 slutlig

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN

om den europeiska konkurrenskraftsrapporten 2008

[SEC(2008)2853]

1. INLEDNING

EU står inför en internationell verklighet som är stadd i förändring. För närvarande befinner sig finansmarknaderna i en allvarlig kris som har börjat spilla över på realekonomin. Politiker i hela världen försöker återställa förtroendet för det finansiella systemet. Under 2008 har volatila priser på råvaror, livsmedel och energi samt försvagningen av dollarn gentemot euron inverkat på den ekonomiska utvecklingen. Denna utveckling visar att det är nödvändigt för EU att ytterligare förbättra sin förmåga att anpassa sig till påfrestningar utifrån genom att utveckla en kunskapsbaserad ekonomi och stärka konkurrenskraften genom ett fortsatt engagemang för tillväxt- och sysselsättningsstrategin. EU:s konkurrenskraft står i fokus för analysen i kommissionens årliga rapport om konkurrenskraften. Dess huvudfokus ligger på den senaste tidens förändringar i EU:s produktivitetstillväxt, som är den viktigaste faktorn för konkurrenskraft på lång sikt. Dessutom analyseras i den europeiska konkurrenskraftsrapporten 2008[1] olika faktorer som kan påverka konkurrenskraften, till exempel öppenhet inom handeln och utländska direktinvesteringar samt företagens sociala ansvar och EU:s nya förslag om en hållbar industripolitik. I årets rapport behandlas även ingående konkurrenskraften hos det viktigaste segmentet i vår ekonomi: de små och medelstora företagen.

Konkurrenskraftsrapporten 2008 visat att det skett en fortsatt förbättring av den europeiska ekonomin i fråga om produktivitet och levnadsstandard i förhållande till USA, trots att bruttonationalprodukten (BNP) per capita 2007 fortfarande var ungefär en tredjedel lägre än den amerikanska. Både på makronivå och på sektorsnivå är den totala faktorproduktiviteten (TFP) en viktig orsak till skillnaden mellan USA och EU. Ett antal faktorer, till exempel innovation, bättre institutionell miljö och företagsklimat, förbättrad ledningspraxis och tillgång till IKT är en förklaring till att den totala faktorproduktiviteten bidrar mer i USA än i EU-länderna. Produktivitetsskillnaderna inom EU minskar, nya medlemsstater håller på att komma i fatt och några av de rikaste EU-medlemsstaterna presterar för närvarande bättre än USA.

2. ALLMÄNT OM KONKURRENSKRAFTEN

Fortsatt tillväxt i den europeiska ekonomin under 2007

Den ekonomiska tillväxten i EU var fortsatt stark under 2007, dock med en märkbar avmattning särskilt under det fjärde kvartalet (EU:s reala BNP växte med 2,6 %). Den starka ekonomiska tillväxten fick stöd av en betydande ökning av sysselsättningen med 1,7 %. Arbetsproduktivitetstillväxten, som normalt är mer cyklisk än sysselsättningstillväxten, försvagades något till 1,3 % 2007 (från 1,5 % 2006).

I fråga om inkomstnivåer per capita (dvs. BNP per capita) släpar EU fortfarande efter USA (EU-27 = 100, USA = 154,3). Orsakerna till denna kvarstående skillnad varierar mellan EU:s medlemsstater, men detta beror delvis på skillnader i antalet arbetade timmar per person. För vissa medlemsstater (Belgien, Frankrike och Nederländerna) förklaras skillnaden helt genom det lägre antalet arbetade timmar, eftersom arbetsproduktiviteten per timme faktiskt är högre än i USA. I fråga om de nya medlemsstaterna beror de lägre BNP-nivåerna per capita huvudsakligen på lägre arbetsproduktivitet.

[pic] Produktivitetsskillnaderna inom EU minskar

Under 2007 (liksom under 2006) var produktivitetstillväxten i EU-27 större än i USA, vilket är en positiv utveckling. Produktivitetsnivån i EU-27 är emellertid mycket lägre än i USA, eftersom en anställd i USA i genomsnitt bidrar 42 % mer till BNP än sin motsvarighet i EU. Produktivitetsskillnaden per arbetad timme är mindre (28 % under 2006; uppgifter för 2007 finns ännu inte tillgängliga för USA). Skillnaderna inom EU är fortfarande betydande. De nya medlemsstaterna, som hade mycket låga produktivitetsnivåer under de första åren av den postkommunistiska tiden, närmar sig eftersom de oftast har en snabbare tillväxt av arbetsproduktiviteten. Genom EU-medlemskapet har det blivit det lättare för de nya medlemsstaterna att dra nytta av avancerad teknik och förbättrad organisation och ledning.

Faktaruta: Tillväxt och produktivitet – förklaring av begrepp

Ekonomisk tillväxt kan indelas i sysselsättningstillväxt och arbetsproduktivitetstillväxt. Sysselsättningstillväxt kan vara resultatet av befolkningsökning i ett land (demografisk komponent) eller av en bättre fungerande arbetsmarknad mätt t.ex. genom sysselsättningsgrad, andelen arbetslösa samt antalet arbetade timmar (arbetsmarknadskomponent).

Högre inkomstnivåer per capita motsvarar inte nödvändigtvis ökade välfärdsnivåer. Om de höga inkomstnivåerna uppnås genom intensivt utnyttjande av arbetskraften (i förhållande till andra länder), innebär detta mindre fritid per arbetstagare, vilket bör betraktas som en minskning av välfärden om fritiden värderas positivt. Arbetsproduktivitet per arbetad timme är därför en mer direkt indikator på effektivitet än arbetsproduktivitet per anställd, eftersom antalet arbetade timmar per anställd skiljer sig mellan länderna.

Den totala faktorproduktiviteten (TFP) är en kompletterande produktivitetsindikator. TFP avser de faktorer som sammanbinder produktion och kombinationen av insatsfaktorer. Med andra ord kan förändringar i produktionen bero på förändringar av insatsfaktorer (t.ex. kapital eller arbetskraft) men kan även bero på andra förändringar. Denna senare komponent, den icke förklarade residualen, avspeglar en förändring av TFP. Det är den del av produktivitetstillväxten som genereras genom abstrakta faktorer som tekniska framsteg eller organisatorisk innovation i stället för ökat utnyttjande av konkreta tillskott såsom kapital. Bland de politiska åtgärder som har störst betydelse för TFP-tillväxt kan nämnas åtgärder avsedda att främja tekniska framsteg, organisatoriska förändringar, arbetskraftens rörlighet, ökade investeringar i FoU, IKT-användning samt konkurrens- och varumarknadsreformer. Alla dessa politiska åtgärder är centrala i den mikroekonomiska delen av Lissabonstrategin, vilket tyder på att den i hög grad kan bidra till att öka TFP.

Den strukturella arbetsproduktivitetstillväxten lägre i EU än i USA

Den årliga genomsnittliga ökningen av real BNP i EU-15 var under perioden 1995–2006 ungefär 0,8 % lägre än i USA. En rapport om den makroekonomiska tillväxten för EU-15 visar EU:s starka och svaga sidor under perioden (se bilaga):

- EU:s starka sidor: Sysselsättningsgraden har relativt sett förbättrats mer i EU-15 än i USA. Det gäller även arbetskraftens formella utbildning[2].

- EU:s svaga sidor: Den lägre tillväxttakten i EU-15 berodde huvudsakligen på en mindre gynnsam demografisk utveckling och lägre tillväxt av arbetsproduktiviteten , varvid huvudorsaken till den senare är den svaga utvecklingen av den totala faktorproduktiviteten och, i mindre utsträckning, en svagare ökning av kapitalanvändningen per anställd i produktionen.

Den långsammare tillväxten av arbetsproduktiviteten och i synnerhet av den totala faktorproduktiviteten kan hänga samman med EU:s lägre innovationsnivå. Innovation är den främsta långsiktiga faktorn bakom produktivitet. De mätningar som gjorts visar att EU närmar sig USA i fråga om innovation, men i långsammare takt än tidigare.

Sektorernas bidrag till EU:s tillväxt av arbetsproduktiviteten varierar mycket

Ett relativt litet antal sektorer står för en stor del av den årliga tillväxten av arbetsproduktiviteten i hela ekonomin under perioden 1995–2005 (1,6 %)[3]. Bortser man från icke-marknadssektorer står sex sektorer (av 49) för hälften av ökningen av arbetsproduktiviteten under perioden – jordbruk, detaljhandel, partihandel, post och telekommunikation, inlandstransporter och finansiella förmedlingstjänster. Det är resultatet av en produktivitetstillväxt över genomsnittet och av att dessa sektorer har relativt stora andelar av den totala ekonomin. Det är intressant att EU:s resultat inom dessa sektorer i förhållande till USA är blandat, eftersom EU i hälften av sektorerna (post och kommunikationer, inlandstransporter och finansiella förmedlingstjänster) uppvisar högre tillväxt av arbetsproduktiviteten. Samtidigt är USA vida överlägset EU inom detaljhandeln.

3. FAKTORER SOM INVERKAR PÅ KONKURRENSKRAFTEN

3.1. Öppenhet inom handeln och konkurrenskraft

Öppenhet inom handeln eller utländska direktinvesteringar gagnar ekonomin – det finns omfattande empiriska belägg för att öppna ekonomier är rikare och mer produktiva än slutna ekonomier. Makroekonomiska studier visar att en ökning med en procentenhet av handelns andel av BNP höjer inkomstnivån med 0,9–3 %. Ur sektorssynpunkt finner man ett positivt och signifikant samband mellan öppenhet inom handeln (såväl öppen export som importens marknadsandel) och tillväxt av arbetsproduktiviteten.

Exportörer mer produktiva än icke-exportörer

Företag som sysslar med handel är väsentligt mer produktiva än företag som inte gör detta. Av uppgifterna på företagsnivå framgår att ”exportpremien” (dvs. exportörernas bättre resultat) baserad på arbetsproduktivitet i EU uppgår till 3–10 %. Två hypoteser brukar användas för att förklara exportproduktivitetspremien: hypotesen om eget val enligt vilken de mest produktiva företagen själva väljer att gå ut på exportmarknaderna och den mer intuitiva ”lära genom att exportera”-hypotesen enligt vilken företag ökar produktiviteten genom att exportera. De båda hypoteserna utesluter inte varandra och de flesta produktiva företag kanske själva väljer att börja exportera, men när företagen kommit in på exportmarknaderna kan produktivitetstillväxten få ytterligare fart. Empiriska belägg som stöder hypotesen om produktivitetsvinster på företagsnivå genom att ”lära genom att exportera” varierar emellertid mer än de belägg som visar att endast de mer produktiva företagen själva väljer att exportera. Även om export har en blandad effekt på produktiviteten på företagsnivå så har export odiskutabelt en positiv påverkan på produktiviteten totalt sett. Liknande resultat får man fram när det gäller importörer (som även de är mer produktiva än icke-importörer) och företag som sysslar med utländska direktinvesteringar (som är mer produktiva än både exportörer och importörer). Med tanke på de produktivitetsvinster som är knutna till export, import och utländska direktinvesteringar är det motiverat att vidta politiska åtgärder för att öppna marknader utomlands och säkerställa öppna hemmamarknader.

Den inre marknadens centrala roll

För EU-länderna har den inre marknaden varit av avgörande betydelse för att få del av de produktivitetsvinster som öppenheten ger. Aktuell forskning med fokus på handeln inom EU bekräftar den inre marknadens viktiga roll för produktivitetstillväxten. Man bedömer att produktiviteten i genomsnitt skulle minska med 13 % om den bilaterala handeln inom EU eliminerades. Man anser också att produktiviteten skulle öka med 2 % om handelskostnaderna inom EU minskade med ytterligare 5 %. Dessa resultat understryker vikten av den inre marknaden, en gemensam valuta och avskaffandet av gränskontroller för handel inom EU och visar den ekonomiska potential som ytterligare förbättringar av den inre marknadens funktion kan ge.

En väl utvecklad inre marknad spelar även en viktig roll eftersom den ger Europa möjlighet att ta ledningen när det gäller att ange riktmärken och få till stånd regelkonvergens på det internationella planet. Eftersom minskade handelskostnader tidigare har främjats genom lägre transportkostnader och avgifter kan betoningen på ”mjuka” handelskostnader som ofta hänger samman med icke-tariffära handelshinder också gagna små och medelstora företag som påverkas särskilt negativt av denna typ av handelshinder.

Betydelsen av icke-tariffära handelshinder

Handelskostnaderna (uppdelade på tranportkostnader, kostnader vid gränsen inklusive tullar, valuta- och informationskostnader samt kostnader för distribution till detalj- och partihandel) kan i industriländerna uppgå till en värdetullsekvivalent på 170 %. EU-företagen anser dock att icke-tariffära handelshinder och bristande information (dvs. bristande kunskap om exportmarknaderna) är viktigare än de traditionella policybaserade handelshindren i form av importtullar och avgifter[4]. EU-företagen anser även att politiken för den inre marknaden gör det mycket lättare att göra affärer utomlands tack vare den gemensamma valutan, gemensamma tullförfaranden vid EU:s yttre gränser och lagstiftningen för den inre marknaden som inbegriper harmoniserade tekniska standarder[5].

EU:s yttre konkurrenskraftspolitik bör därför bidra till att minska kostnaderna i det land dit exporten sker. Informationskostnader och icke-tariffära handelshinder är betydande hinder i tredjeländer. Det behövs strategier inriktade på fördjupad integration med tredjeländer, helst genom strategier för att i de berörda länderna undanröja hinder för handel med varor och tjänster och för utländska direktinvesteringar samt genom att öka det internationella lagstiftningssamarbetet. Strategierna kan gälla minskade skillnader mellan olika regelverk, icke-tariffära handelshinder samt standardisering av tullförfaranden. Transatlantiska ekonomiska rådet och regionala och bilaterala ”fördjupade frihandelsavtal” med vissa asiatiska länder följer detta tillvägagångssätt. I vissa asiatiska länder med system med svagt skydd för immateriella rättigheter bör EU verka för ett effektivt skydd av innovationer.

3.2. Ekonomisk utveckling och konkurrenskraft: vikten av de små och medelstora företagens tillväxt

Det blir allt mer accepterat att entreprenörskap och små och medelstora företag är de viktigaste drivkrafterna för EU:s ekonomiska utveckling, eftersom de står för strukturell förändring, innovation och ökad sysselsättning. Att ta till vara de små och medelstora företagens tillväxtpotential är ett av huvudmålen i rättsakten för småföretag (Small Business Act), som är ett centralt inslag i EU:s tillväxt- och sysselsättningsstrategi[6].

Effekter på produktiviteten av näringslivets struktur och dynamik och skillnader mellan EU och USA

Med uppgifter om sektor och land kan man visa att en stark närvaro av små och medelstora företag visserligen inte i sig själv är en garant för hög arbetsproduktivitet eller ökning av mervärdet, men att det företagsklimat som skapas kan bidra till att generera den näringslivsdynamik och den utveckling av högtillväxtföretag i en sektor eller ett land som behövs för tillväxt av arbetsproduktivitet, sysselsättning och mervärde.

På aggregatnivå finns det belägg för att såväl inträde på marknaden som utträde bidrar till den totala produktivitetstillväxten. En jämförelse mellan EU och USA av hur inträde respektive utträde bidrar ger vid handen att inträde i genomsnitt bidrar något mer till den totala produktivitetstillväxten i Europa, men att utträde bidrar mycket mindre än i USA.

En jämförelse mellan EU och USA visar också att det finns betydande skillnader i fråga om näringslivsstruktur och näringslivsdynamik. De viktigaste skillnaderna är följande: 1. I USA expanderar framgångsrika nya företag mycket snabbare än i EU. 2. Företag som inträder på marknaden i USA är mindre och uppvisar större spridning i fråga om produktivitetsnivå än i EU. 3. I USA har de mer produktiva företagen en starkare tendens att öka sina marknadsandelar efter några år än vad som är fallet i EU. Resultatet blir att amerikanska företag i genomsnitt är större än europeiska och att fördelningen i fråga om företagsstorlek i USA visar på en avsevärt mindre andel företag och sysselsatta i kategorin mikroföretag (1–9 anställda). Andelarna för inträde, utträde och överlevnad är i stort sett jämförbara mellan EU-länderna och USA. Enligt en del källor är dock inträdesandelarna mer lika än utträdesandelarna, som ofta är mindre i EU än i USA. Sammantaget tyder dessa resultat på att marknaden är mer konkurrensbetonad i USA och uppmuntrar till experiment. Dessutom framgår det att tillväxthinder är ett större problem för företag i EU än i USA.

Snabbväxande företag finns inom alla näringsgrenar och i alla länder i EU

Anställning i nya företag är avgörande för den totala sysselsättningstillväxten och är minst lika viktig som de befintliga (högtillväxt)företagens nettobidrag till sysselsättningen. Tvärtemot vad man ofta tror visar färska uppgifter att snabbväxande företag finns inom alla näringsgrenar och i alla länder. Detta innebär att högtillväxtföretag inte bara eller ens främst återfinns inom högteknologiska sektorer. De är ett bevis på företagens entreprenörskap och vakenhet och förmåga att utnyttja möjligheter på marknaden. Det finns också uppgifter som visar att EU ligger efter när det gäller högteknologiska sektorer. I USA har många fler nya FoU-intensiva företag (eller företag baserade på ny teknik) kunnat utvecklas, växa snabbt och bli viktiga ekonomiska aktörer. Detta gör att den amerikanska ekonomin kan inriktas på lovande nya sektorer med större flexibilitet än EU.

Det finns belägg för att de industriländer som tekniskt sett ligger långt fram ger starkare incitament till företagsinnovation, medan företag i andra länder ofta följer en strategi för att komma i kapp, baserad på investeringar för tillväxt. Inom EU-15 karakteriseras högtillväxtföretag av en innovationsförmåga över genomsnittet, medan de nya medlemsstaternas satsningar på och resultat av innovationsverksamheten ligger närmare genomsnittet.

4. VIKTIGA EU-STRATEGIERS KONSEKVENSER FÖR KONKURRENSKRAFTEN

4.1. En hållbar industripolitik

För att bevara Europas konkurrenskraft i en internationell miljö med allt större utmaningar och för att främja miljömålen genom att begränsa koldioxidavtrycket främjar EU en övergång till en resurseffektiv ekonomi med låga koldioxidutsläpp. För att detta mål ska uppnås har Europeiska kommissionen föreslagit en rad åtgärder för gemenskapen, bland annat det tredje paketet om den inre energimarknaden och paketet för klimatåtgärder och förnybar energi[7] i januari 2008, som för närvarande diskuteras i rådet och Europaparlamentet. Ambitionen är att uppnå en väsentlig minskning av EU:s utsläpp av växthusgaser (20 alternativt 30 % jämfört med nivåerna 1990, beroende på den internationella situationen) och en ökning av andelen förnybar energi inom EU:s totala energiförbrukning till 20 % senast 2020, utan att EU:s konkurrenskraft äventyras.

Övergången till en ekonomi med låga koldioxidutsläpp innebär en verklig potential på växande marknader för miljövänliga produkter. Övergången ger också möjligheter med tanke på sektorns konkurrenskraft på internationella marknader. Europeisk industri har redan gjort betydande framsteg när det gäller förbättrad energi- och resurseffektivitet och ligger i framkant bland nyckelindustrierna[8]. Det finns dock fortfarande hinder som bromsar marknadspenetrationen för produkterna och tekniken på området. Ett sådant hinder är en följd av att konsumenterna ofta inte är medvetna om att dessa produkter finns eller blir avskräckta av det högre inköpspriset, trots de besparingar på lång sikt som blir följden.

Det finns belägg för att ökad marknadspenetration för energi- och resurseffektiva produkter och tekniker medför högst betydande potentiella vinster både för ekonomin och miljön. För att ta till vara denna potential antog kommissionen nyligen en handlingsplan för hållbar konsumtion och produktion samt en hållbar industripolitik som ger ett harmoniserat, integrerat och dynamiskt ramverk för att förbättra produkternas energi- och miljöprestanda[9]. Syftet med det föreslagna ramverket är att förbättra produkternas allmänna miljöprestanda under hela deras livscykel, främja och stimulera efterfrågan på bättre produkter och teknik samt hjälpa konsumenterna att göra bättre val genom enhetligare och enklare märkning. Detta bör bidra till att stärka EU:s konkurrenskraft.

4.2. Företagens sociala ansvar

När Lissabonstrategin gavs en nystart 2005 förklarade kommissionen att företagens sociala ansvar[10] ”kan bidra stort till hållbar utveckling samtidigt som …[det] stärker EU:s innovativa potential och konkurrenskraft”[11]. Vikten av företagens sociala ansvar kan inte överskattas, inte minst eftersom en lärdom av den aktuella finanskrisen är att socialt ansvariga entreprenörer och verkställande direktörer är av största betydelse för välfärden i våra samhällen.

Företagens sociala ansvar inverkar positivt på företagens konkurrenskraft

En översikt över hur företagens sociala ansvar påverkar sex olika avgörande faktorer för konkurrenskraft på företagsnivå – kostnadsstruktur, personal, kundperspektiv, innovation, riskhantering och renomméhantering samt finansiellt resultat – visar att det kan inverka positivt på konkurrenskraften. De starkaste beläggen för de positiva effekterna av företagens sociala ansvar på konkurrenskraften förefaller gälla faktorerna personal, risk- och renomméhantering samt innovation. Ett företags rykte när det gäller socialt ansvar blir allt viktigare för möjligheterna att med framgång rekrytera personal på ytterst konkurrensinriktade arbetsmarknader.

Beläggen tyder på ett betydande positivt samband mellan företagens sociala ansvar, via personaladministrationen, och konkurrenskraft, trots att merkostnaderna för det sociala ansvaret initialt kan överstiga vinsten för vissa företag. Företagens sociala ansvar är en viktig komponent i risk- och renomméhanteringen för många företag och blir allt viktigare eftersom företagen utsätts för mer omfattande granskning från allmänhetens sida. Att behandla frågor som rör företagens sociala ansvar, till exempel insyn, mänskliga rättigheter och krav som gäller leverantörskedjan ur ett riskhanteringsperspektiv har fått vissa företag att upptäcka ytterligare positiva effekter av företagens sociala ansvar.

Vissa aspekter av företagens sociala ansvar, till exempel inrättandet av ”arbetstagarvänliga” arbetsplatser kan förbättra ett företags innovationsförmåga. Det positiva sambandet mellan företagens sociala ansvar och innovation stärks av att innovationer i allt större utsträckning utvecklas i samarbete med andra och av trenden att nytt affärsvärde skapas genom innovationer som behandlar samhällsproblem.

Ett allt starkare samband mellan företagens sociala ansvar och konkurrenskraften

Många av de faktorer som påverkar affärsnyttan med företagens sociala ansvar för ett givet företag är i sig själva dynamiska och tilltar i styrka, till exempel de anställdas förväntningar, konsumentmedvetenhet, trender inom privat och offentlig upphandling, innovationsprocessernas art och den vikt som finansmarknader tillmäter sociala frågor och miljöfrågor. Näringslivets intresse för företagens sociala ansvar grundas i allt större utsträckning på möjligheter till värdeskapande och inte bara på skydd av värde genom risk- och renomméhantering.

Hur stark affärsnyttan med företagens sociala ansvar är för ett givet företag beror fortfarande på dess konkurrenspositionering. För vissa företag kan höga sociala och miljörelaterade rättsliga krav generera kostnader som undergräver konkurrenskraften. För ett allt större antal företag inom alltfler branscher blir emellertid företagens sociala ansvar nödvändigt med tanke på konkurrensen. För att leda till konkurrensfördelar behöver dessutom företagens sociala ansvar vara en central del i företagsstrategin. Företag där företagens sociala ansvar är en perifer fråga, som i princip endast används i PR-syfte, missar troligen möjligheter till konkurrensfördelar.

5. Konsekvenser för politiken

Årets konkurrenskraftsrapport får betydande konsekvenser för politiken eftersom väl utformade och genomförda strategier inom vissa specifika områden, till exempel handel, innovation och entreprenörskap samt energi, kan bidra till att göra EU:s ekonomi konkurrenskraftigare.

Analysen av årets rapport visar att prioriteringarna och de politiska rekommendationerna för perioden 2008–2010 i EU:s strategi för tillväxt och sysselsättning fortfarande är högst relevanta. EU måste ytterligare stimulera innovation, IKT-användning och konkurrens på detaljhandels- och varumarknaderna. Om rättsakten för småföretag i Europa (Small Business Act) genomförs på alla nivåer kommer detta att förbättra affärsmiljön och främja entreprenörskapet. Det kommer att gynna experimentlustan bland entreprenörer och det allmänna affärsklimatet i EU.

När det gäller konkurrenskraftens yttre dimension bör handelspolitiken inriktas på att minska kostnaderna i importlandet genom internationellt lagstiftningssamarbete och strategier för att minska icke-tariffära handelshinder och förenkla tullförfarandena. Detta kan bidra till väsentliga produktivitetsvinster för EU:s ekonomi.

Tidiga åtgärder för hållbar produktion kan medföra de fördelar som det innebär att ligga i framkant och kan innebära såväl ekonomiska vinster som miljövinster. Den handlingsplan för hållbar konsumtion och produktion samt en hållbar industripolitik som nyligen antogs är ett viktigt steg i riktning mot en konkurrenskraftig ekonomi med låga koldioxidutsläpp.

Årets konkurrenskraftsrapport har slutligen pekat på ett positivt samband mellan konkurrenskraft och företagens sociala ansvar. Kommissionen kommer fortsatt att ge politisk kraft och praktiskt stöd till alla parter som är delaktiga i företagens sociala ansvar.

Bilaga: av tillväxten. Jämförelse mellan EU-15 och USA (1995–2006).

[pic]

Källa: Mourre, G. (2008), ” What Drives Income Differentials, Underutilisation of Labour and Economic Growth in Europe? A detailed GDP Accounting Exercise ”, manuskript, Bryssels fria universitet.

[1] Europeisk konkurrenskraftsrapport 2008 KOM(2008)…

[2] Resultaten bör tolkas med försiktighet, eftersom de tillgängliga uppgifterna inte är helt samstämmiga och uppgifterna om sysselsättning fördelad efter utbildningsnivå vad gäller USA endast är tillgängliga från och med 2001.

[3] Tillväxten av produktiviteten (per arbetad timme) i hela ekonomin beräknas som det viktade genomsnittet av sektorernas tillväxt, där vikterna är sektorernas andelar av det totala antalet arbetade timmar. Resultatet kan avvika från tillväxtresultat i andra källor. Källan till uppgifterna är forskningsdatabasen EUKLEMS (www.euklems.net).

[4] Dessa resultat gäller allmänt för alla näringsgrenar som ingår i analysen, men i vissa sektorer och länder utgör importtullar fortfarande betydande handelshinder för europeiska företag som exporterar till utlandet.

[5] Enligt bedömningar som grundar sig på en enkät utförd av Europeiska observationsorganet för små och medelstora företag, Flash Eurobarometer serie nr 196.

[6] Kommissionens meddelande Tänk småskaligt först. En ”Small Business Act” för Europa – KOM(2008) 394

[7] KOM(2008) 30 slutlig, KOM(2008) 13 slutlig, KOM(2008) 16 slutlig, KOM(2008) 17 slutlig, KOM(2008) 18 slutlig och KOM(2008) 19 slutlig.

[8] Ett exempel är vindenergi, ett område där EU-företag har 60 % av världsmarknadsandelen. Solenergi är ett annat.

[9] KOM(2008) 397.

[10] Företagens sociala ansvar är ett begrepp som innebär att företag på frivillig basis integrerar sociala frågor och miljöfrågor i företagets verksamhet och i sina förbindelser med berörda parter.

[11] Meddelande inför Europeiska rådets vårmöte Att arbeta tillsammans för tillväxt och jobb. Nystart för Lissabonstrategin KOM(2005) 24.