[pic] | EUROPEISKA KOMMISSIONEN |

Bryssel den 15.12.2009

KOM(2009)674 slutlig

UTKAST TILL RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET

Utkast till gemensam sysselsättningsrapport 2009–2010

UTKAST TILL RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET

Utkast till gemensam sysselsättningsrapport 2009–2010

1. SYSSELSÄTTNINGSSITUATIONEN UNDER 2009 OCH UTSIKTERNA FÖR 2011

Trots att man börjar se tecken på en ekonomisk återhämtning i EU är prognosen för arbetsmarknaden generellt ganska dyster. Arbetslösheten ökar fortfarande, om än i mindre utsträckning. Efter en period av kraftigt förbättrade sysselsättningstal fram till början av 2008 hotar den globala finanskrisen och ekonomiska krisen nu de tidigare framstegen. Situationen är betydligt värre i vissa medlemsstater än i andra, men generellt har utvecklingen sedan halvårsskiftet 2008 inneburit minskad efterfrågan på arbetskraft (ca -30 %), sjunkande sysselsättning (-1,9 % = 4,3 miljoner jobb) och ökad arbetslöshet , särskilt bland människor som redan före krisen hade svårare att hävda sig på arbetsmarknaden (ungdomar, lågutbildade och invandrare). Denna kraftiga försämring avspeglar dels nedgången inom de hårdast drabbade sektorerna och yrkena, dels den ökade förekomsten av flexibla arbetslösningar, särskilt för arbetstagare med mindre arbetslivserfarenhet, som var de första som drabbades av arbetslöshet (mellan andra kvartalet 2008 och andra kvartalet 2009 minskade sysselsättningen bland visstidsanställda med 1,7 miljoner, varav 1 miljon i Spanien).

Arbetslösheten ökade inte så mycket som man hade kunnat förvänta sig med tanke på den snabba BNP-minskningen. Flera länder har vidtagit åtgärder för att förhindra massuppsägningar, bland annat lönesubventioner och arbetstidsförkortning. Återhållsamhet i löneutvecklingen och andra eftergifter i utbyte mot fortsatt anställning har också bidragit till att bevara jobben inom flera sektorer[1].

Enligt den senaste prognosen från kommissionen kommer ekonomin gradvis att återhämta sig under de kommande två åren (EU:s BNP +0,7 % under 2010 och +1,6 % under 2011)[2]. En positiv effekt på arbetsmarknaden kommer dock att låta vänta på sig, eftersom det ekonomiska läget påverkar sysselsättningen med en viss fördröjning. Enligt prognoserna kommer sysselsättningen att ha minskat med 2,3 % under 2009 och med ytterligare 1,2 % under 2010 (vilket motsvarar omkring 7,5 miljoner färre arbetstillfällen under de två åren), medan arbetslösheten förväntas öka ytterligare i nästan alla medlemsstater. Arbetslösheten kan komma att öka till 10,3 % under 2010 och ligga kvar på 10,2 % under 2011, vilket är tre procentenheter högre än 2008.

Huruvida den ekonomiska återhämtningen kommer att leda till en större sysselsättningsökning eller till tillväxt utan nya jobb beror till stor del på om man lyckas införa avvecklingsstrategier som gör det möjligt för arbetstagarna och företagen att möta strukturella utmaningar och vidta effektiva offentliga åtgärder för att modernisera arbetsmarknaderna för att skapa både flexibilitet och trygghet. Medlemsstaterna kommer att behöva göra regelbundna bedömningar av krisåtgärdernas verkan genom en konstruktiv dialog med arbetsmarknadens parter som stöds av en ömsesidig process där alla EU-länder lär av varandra.

2. MEDLEMSSTATERNAS SYSSELSÄTTNINGSÅTGÄRDER 2009

För att direkt stimulera ekonomin och skydda utsatta grupper från krisens effekter på arbetsmarknaden har medlemsstaterna intensifierat sina sysselsättnings- och socialpolitiska åtgärder inom de tre prioriteringarna för den europeiska sysselsättningsstrategin[3].

2.1. Öka arbetskraftsutbudet och modernisera de sociala trygghetssystemen

På grund av risken för ytterligare ökad arbetslöshet och för att bevara kompetensen är det fortfarande nödvändigt att agera för att undvika långtidsarbetslöshet och permanent utestängning från arbetsmarknaden. Det krävs också fortsatta insatser för att öka arbetskraftsutbudet, särskilt bland grupper med strukturellt lågt arbetskraftsdeltagande, för att återställa en hållbar ekonomisk tillväxt och stärka den sociala sammanhållningen. Trots de insatser som gjorts för att tillgodose trängande behov för vissa grupper (ungdomar, invandrare, lågutbildade och människor med funktionsnedsättning) har det visat sig vara svårt att skapa rätt incitament till arbete för dessa grupper, och det är ännu svårare i kristider. Medlemsstaterna har satsat på att stärka incitamenten till arbete och göra arbete lönsamt genom skattesänkningar eller bättre förmåner för förvärvsarbetande: högre skattefri inkomst eller en ändring av skatteklasserna (AT, BE, DE, DK, FI, LV, MT, SE och SK); höjt inkomststöd och riktade skatteincitament för förvärvsarbetande (BE, ES, FR, LT, LV, NL, SE och SK) och sänkt inkomstskatt, ofta särskilt för låginkomsttagare (AT, DK, FI, FR, HU, LT, LU, LV, PL, SE och UK). Andra skattelättnader syftar till att få mödrar att komma tillbaka på arbetsmarknaden (MT) eller stödja familjer (AT). Dessa reformer har stärkt incitamenten till arbete för låginkomsttagare, men ytterligare insatser krävs för att uppnå ett högt och balanserat arbetskraftsdeltagande med avseende på utbildningsnivå, ålder och kön (eftersom särskilt kvinnor riskerar att bli utestängda från arbetsmarknaden, i synnerhet om de har omsorgsansvar).

Sysselsättningssituationen för ungdomar

Arbetslösheten har under 2009 ökat särskilt kraftigt bland ungdomar i åldern 15–24 år och det krävs kraftfullare insatser, i synnerhet för att underlätta övergången från skola till arbete, samt bättre yrkesutbildning med bland annat företagsstöd från såväl EU som staten. Yrkesutbildningssystemen kan begränsa krisens konsekvenser för ungdomar (DE) och den utbyggda lärlingsutbildningen (FIN, FR och UK) kan bli ett stående inslag i yrkesutbildningssystemen. Efterfrågan på unga arbetstagare stöds genom subventionerade arbeten (BG, EL, FR, IT och UK).

Segmenteringen på arbetsmarknaden är ett strukturellt problem i flera medlemsstater och krisen har visat hur den lett till att ungdomar fått bära den tyngsta bördan för flexibiliteten på arbetsmarknaden till följd av allt fler atypiska anställningsavtal. Det krävs kraftfulla insatser för att minska antalet ungdomar som lämnar skolan med enbart grundskoleutbildning och minska segregeringen och diskrimineringen av ungdomar med invandrar-, eller minoritetsbakgrund eller funktionsnedsättning. Framsteg har dock gjorts och flera nya initiativ går i rätt riktning: utbildningsgarantier (AT och DE), direkt stöd från arbetsförmedlingen till ungdomar i riskzonen (DK), stöd från arbetsstiftelsen till arbetslösa ungdomar (AT) samt uppsökande tjänster för ungdomar som varken utbildar sig eller arbetar (MT och SI).

Den aktuella arbetsmarknadsprognosen gör det ännu viktigare att införa heltäckande strategier för aktiv inkludering med balanserade och integrerade åtgärder på de tre områdena: inkluderande arbetsmarknader, tillgång till kvalitativa tjänster och adekvat inkomststöd. Skattereformer som innebär lägre skatt på arbete (se s. 6) kan bidra till att underlätta integrering på arbetsmarknaden. Många medlemsstater har infört aktiva åtgärder för att stödja dem som befinner sig längst bort från arbetsmarknaden : riktade anställningsbidrag (FI, FR, HU, IT, LT, PL och SE) och incitament för att anställa människor med funktionsnedsättning (ES, IE och RO). Kompletterande åtgärder vidtas också för att utöka utbildningsprogram och/eller göra dem mer tillgängliga i de flesta medlemsstater och för att främja arbeten i den sociala ekonomin eller icke-vinstdrivande sektorn (AT, ES, PL, PT och SI) och bidrag kopplade till arbete (LV). Nya arbetstillfällen inom den offentliga sektorn planeras bara i ett fåtal länder (ES, CY, HU och SK), antingen på grund av budgetinskränkningar eller för att man inte är övertygad om att sådana åtgärder är effektiva. De flesta medlemsstaterna har integrerat insatserna i sin politik för att stödja utsatta grupper. När det gäller de särskilda problem som romer och andra marginaliserade grupper möter har vissa länder en tydlig strategi som dock inte utesluter andra åtgärder. Det är viktigt att framstegen på detta område fortlöpande övervakas och utvärderas och att man undersöker hur dessa insatser samverkar med den övriga politiken.

Äldre arbetstagare har i tidigare kristider inte löpt särskilt stor risk att bli arbetslösa, men om de blir det är det betydligt svårare för dem att hitta ett nytt arbete. Flera medlemsstater har vidtagit särskilda åtgärder för att stödja äldre arbetstagares arbetskraftsdeltagande (NL, PL och PT) och stimulera efterfrågan på äldre arbetstagare (NL). Det råder allmän enighet om att förtida pensionering bör undvikas, men det finns tecken på att vissa länder kan komma att återgå till denna metod. För att motverka detta behövs bättre sysselsättningsmöjligheter för äldre arbetstagare genom stöd till kompetenshöjning för att underlätta ett återinträde på arbetsmarknaden samt förstärkta incitament till fortsatt arbete genom pensionssystemen och andra skatte- och bidragsstrukturer.

Trots sjunkande efterfrågan på ny arbetskraft fortsätter några länder (BE, DE, FI, FR och LT) med brist på arbetskraft och kompetens att öka arbetskraftsutbudet genom ekonomisk migration . Man har vidtagit särskilda åtgärder för att locka högutbildade arbetstagare (DE, FI, FR och LT) och infört förenklade förfaranden för att förlänga visum och uppehållstillstånd (FI och PT) respektive särskilda visum och uppehållstillstånd för högutbildade (FR och IE). Medlemsstaterna måste dock satsa mer på långsiktig integration av de invandrare med familjer som redan bor i EU, eftersom arbetslösheten har ökat kraftigt i denna grupp under krisen. Dagens politik är främst inriktad på att höja utbildningsnivån och underlätta integration i allmänhet. Det krävs ytterligare åtgärder bland annat för att få företagen att rekrytera från en bredare bas, till exempel genom överenskommelser om att främja mångfald (BE, DE, ES och FR).

De offentliga arbetsförmedlingarna måste hantera ett ökat antal arbetslösa och modernisering är ett effektivt sätt att klara av de nya utmaningarna. Man har hanterat detta genom organisatoriska sammanslagningar och ett utökat samarbete när det gäller tjänster på integrations- och försäkringsområdet (DK, EE, EL, FI, FR, HU, NL och SI), nya typer av tjänsteleverans med både webbaserade och personliga tjänster (EE, EL, IE, MT, RO och UK/Skottland), utbildningsrådgivning för företag och tidiga förebyggande insatser vid uppsägning (AT, BG, DK, EE, IE, MT och NL) samt vägledning för arbetstagare och arbetsgivare när det gäller outplacement (anställning utanför den aktuella arbetsplatsen) (DE, BE, FI, IE, LU, PT och UK). Vissa offentliga arbetsförmedlingar har utökat samarbetet med privata arbetsförmedlingar (AT, FR och NL). Dessa strategier kan inspirera vidare reformer i andra länder och en mer systematisk utvärdering kan ge ett större underlag för att bedöma vilka förfaranden och program som är mest verkningsfulla och effektiva, särskilt under perioder med budgetåtstramning.

De sociala trygghetssystemen har utsatts för hård belastning till följd av den kraftigt ökade arbetslösheten. De automatiska stabiliseringsmekanismerna har varit viktiga för att mildra de omedelbara sociala konsekvenserna av recessionen, dock i varierande grad i de olika EU-länderna. Flera EU-medlemsstater ansåg därför att det fanns ett behov av att ändra utbetalningsperioderna (CZ, ES, LT och RO), förmånernas storlek (BE, BG, CZ och EL) eller täckning (IT och PT) eller införa nytt eller utökat inkomststöd för dem som inte har rätt till arbetslöshetsförmåner (till exempel FR och LV). Vissa medlemsstater också ökat stödet till utsatta grupper (BE, CY, FR och PL) och pensionstagare med låga inkomster (CY och RO). Förmågan att tillgodose den ökade efterfrågan på social trygghet varierar kraftigt mellan medlemsstaterna. Denna utmaning kommer oundvikligen att bli allt större och detta understryker behovet av kraftfulla aktiveringsåtgärder.

Kvinnors sysselsättning

Arbetsmarknadsstatistiken visar att kvinnor inte drabbats lika hårt av arbetslöshet som män under 2009. Stora skillnader mellan könen kvarstår dock i många medlemsstater, där arbetskraftsdeltagandet är lägre och arbetslösheten är högre bland kvinnor. På grund av krisen har vissa jämställdhetsåtgärder försenats eller slopats och inga nya åtgärder har vidtagits utom för att stödja nya jobb inom vård och omsorg (FI, NL och UK). Jämställdhetsintegrering bör användas mer aktivt i sysselsättningspolitiken, särskilt när det gäller att utforma och genomföra återhämtningspolitiken. Många medlemsstater har fortsatt satsningen på att göra det lättare att kombinera arbete och familj, främst genom utbyggd och bättre barnomsorg och anhörigvård (ES och PT). Nya reformer för mammaledighet och/eller moderskapsförmåner har införts för att stödja kvinnors deltagande på arbetsmarknaden och återgång till arbetslivet (AT, DE och HU) och för att utöka rätten till föräldraledighet och pappaledighet och stärka skyddet för arbetstagare som tar ut ledighet (BG, NL och PT). Rätten till flexibla arbetslösningar (HU, RO, SK och UK) och skyddet för arbetstagare med flexibla anställningsformer (LT och SK) har förbättrats. De flesta medlemsstater har inte gjort tillräckligt för att få bukt med löneskillnaderna mellan könen . Vissa nya åtgärder har dock vidtagits: ökad öppenhet och insyn (DE och UK), omprövning av arbetsbedömningssystem (BE), medverkan av arbetsinspektionen och ny forskning (NL) samt en ny trepartsstrategi (FI).

2.2. Förbättra arbetstagarnas och företagens anpassningsförmåga

Medlemsstaterna har under de senaste två åren satsat på att utveckla strategin för att skapa flexibla och trygga arbetsmarknader och har börjat utarbeta omfattande handlingsalternativ på det här området med beaktande av det egna landets utgångsläge och strukturella utmaningar. Krisen har lett till mycket större krav på anpassningsförmågan och fokus har flyttats från ett kortsiktigt perspektiv till åtgärder som underlättar en anpassning till det aktuella läget. Här ingår främst tillfällig anpassning till minskad produktion genom flexibla arbetslösningar , oftast arbetstidsförkortning i syfte att undvika uppsägningar och kompetensförlust[4].

Vissa medlemsstater har under starkt ekonomiskt tryck tillämpat eller planerar att tillämpa återhållsamhet i löneutvecklingen inom den offentliga sektorn (BG, EL, LT, LV och RO). I Nederländerna har en generellt dämpad löneökningstakt på medellång sikt införts i utbyte mot sänkta socialförsäkringsavgifter.

Höga lönebikostnader och en betydande skattekil är stora hinder för sysselsättningen. Trots de senaste årens positiva utveckling ligger den genomsnittliga skattekilen för arbetskraftskostnaderna kvar på 2000 års nivå, dvs. ca 40,5 %. Bland de åtgärder som vidtagits för att minska skatten på arbete kan nämnas sänkta sociala avgifter (BE, BG, CZ, DE, ES, FI, HU och SE) och en ändring av skattesystemet för att minska arbetskraftskostnaderna. För att säkra jobben och/eller främja nyanställning har arbetskraftskostnaderna minskats i en rad medlemsstater. I vissa länder inriktas denna åtgärd på låginkomsttagare (CZ), små och medelstora företag (NL) eller egenföretagare (SK) eller består i skatte- och bidragsincitament för att få arbetslösa att starta företag (PT). En alternativ metod som testats i Sverige är fördröjd inbetalning av sociala avgifter och skatter i tolv månader för att förbättra kontantflödet och underlätta kredittillgången.

Segmenteringen på arbetsmarknaden är fortfarande ett problem. Några länder (BG, CY, EE, HU, LT och PT) har ändrat reglerna om anställningsskydd under de senaste åren enligt strategin för flexibla och trygga arbetsmarknader, men det krävs ytterligare insatser för att förebygga segmentering av arbetsmarknaden eftersom den hotar sysselsättningsläget på lång sikt, särskilt för vissa utsatta grupper. Redan under 2008 minskade andelen visstidsanställda (även personaluthyrning) i de flesta medlemsstater eftersom krisen slår först mot dessa typer av anställningar. Utvecklingen under 2009 visar att segmenteringen på arbetsmarknaden innebär att det främst är visstidsanställda som står för ”flexibiliteten”. Denna ojämlikhet är skadlig och leder till ineffektivitet. Det krävs en bättre balans mellan flexibilitet och trygghet för alla arbetstagare.

Odeklarerat arbete är fortfarande vanligt, och utgör i flera medlemsstater omkring en femtedel av ekonomin. Vissa åtgärder har vidtagits: I Portugal bestraffas nu falskt egenföretagande hårt. I några länder (BG, CY, EL, HU och MT) har man infört bättre inspektionsmekanismer och strängare påföljder, eller kupongsystem som verkar fungera bra (BE). Generellt sett behövs mer kraftfulla insatser för att se till att odeklarerat arbete omvandlas till formell anställning.

Den geografiska rörligheten i EU är fortfarande låg. Endast ett fåtal medlemsstater har tagit nya initiativ som regionala jobbmässor (BG), särskilt stöd för flytt mellan regioner (DE, ES och LT) samt investeringar i transportinfrastruktur (LT och SK). Incitamenten till rörlighet (till exempel skatteavdrag för pendlare) har förstärkts i AT, DE, ES, LT, NL och SK.

2.3. Investera mer i människor och kompetens

Den ekonomiska nedgången skapar ett ännu mer trängande behov av utbildningsreformer, ökade investeringar i kompetenshöjning och bättre matchning av utbildning, kompetens och arbetsmarknadens behov samt ökad rörlighet exempelvis genom bättre språkkunskaper. Här står de flesta medlemsstater inför en rad olika strukturella utmaningar. Vissa reformer har redan genomförts, men resultaten är fortfarande blandade och mycket återstår att göra, med särskild fokus på områden som kan generera tillväxt (utbildning, innovation och ”grön” teknik).

Kompetenshöjning har använts som en omedelbar insats i flera medlemsstater, ofta med stöd från Europeiska socialfonden. För att värna arbetstagarnas anställbarhet har man satsat mer på fortbildning (AT, BG, CY, EL, IT, LU, MT, PT, SE och UK). Dessa åtgärder fungerar bäst när de inriktas på att kartlägga nya sysselsättningsmöjligheter och motsvarande kompetenskrav. Flera medlemsstater har utvecklat nya strategier för kompetensutveckling som bättre kan tillgodose arbetsmarknadens behov (AT, BE, DK, MT, RO och SK). Dessutom har man förstärkt insatserna för att förbättra samarbetet mellan arbetsmarknadens parter när det gäller att göra prognoser över framtida behov och utveckla kursplaner (BE, BG, MT och SI), och i vissa medlemsstater är arbetsmarknadsparternas medverkan viktig (BG, DK, FI och LU).

Medlemsstaterna har olika kapacitet när det gäller kompetensprognoser och planering . Ett nytt avancerat system har utvecklats i Finland med stöd från Europeiska socialfonden. Kortsiktiga prognoser behövs för att förebygga ”flaskhalsar”. Vissa medlemsstater rapporterar att man stöder undersökningar och olika strategier för kompetensprognoser (arbetsmarknadsanalyser, arbetsgivarundersökningar i CY, IE, LT och RO), ofta med stöd från Europeiska socialfonden. Man bör satsa mer på både kompetensprognoser och planering i framtiden, även genom att låta näringslivet och utbildarna vara med och bedöma de framtida behoven.

Vissa medlemsstater (AT, BE, DE, EE, ES, IE, MT, NL och PT) har utarbetat särskilda långsiktiga planer för förvärv av kvalifikationer . Utvecklingen går i riktning mot kompetensbaserad undervisning och inlärning, särskilt i skolans kursplaner. Införandet av en europeisk ram för kvalifikationer, som ger tydligare kvalifikationer på grundval av läranderesultat, befinner sig nu i ett avgörande skede. De flesta medlemsstater gör stora framsteg med att utveckla nationella ramar för kvalifikationer som omfattar utbildning på alla nivåer och av alla slag samt när det gäller att koppla de nationella ramarna till den europeiska ramen för kvalifikationer senast 2010. Vissa medlemsstater har ökat insatserna för att underlätta validering av icke-formellt och informellt lärande (AT, ES, FR, IE, LT, LU, NL, SE och SI)[5]. Några länder har tagit initiativ för att stärka den roll som högre utbildning spelar när det gäller fortbildning och personlig utveckling för dem som redan ingår i arbetskraften (BE, EL, FI, IT, LT och NL). Högskolan behöver dock ännu starkare incitament för att utveckla flexiblare kursplaner och deltagande i utbildningar och för att förbättra möjligheterna att validera tidigare lärande.

Finansieringen av livslångt lärande är en viktig aspekt särskilt med tanke på det strama budgetläget för såväl staten som företag och privatpersoner. Många medlemsstater har ökat utgifterna för livslångt lärande för lågutbildade och arbetslösa. Vissa länder har infört stöd för att kombinera arbetstidsförkortning med vidareutbildning (BE, CZ, DE, FR, IE, LU, LV och PT). När det gäller vuxenutbildning och omskolning vidtas till exempel åtgärder för att styra medel till högre utbildning (DE, IE och UK). Finansieringsmekanismer har införts för att hjälpa små och medelstora företag att utbilda arbetstagarna (DE, HU och SI).

2.4. Använda EU-medel för att stärka prioriterade insatser

För att ge medlemsstaterna möjlighet att finansiera krisåtgärder med särskilda EU-medel för att hjälpa människor har kommissionen ändrat programplaneringen och förvaltningen av Europeiska socialfonden (ESF) för att fonden snabbare ska kunna genomföra program med inriktning på de sektorer och grupper där behoven är störst. Vissa medlemsstater (AT, DE, HU, IE, LT, LV, NL och UK) har utnyttjat möjligheten att krisanpassa sina operativa program, medan andra har utnyttjat det utrymme som redan finns i ESF-programmen för att rikta åtgärderna till de som drabbas av krisen.

Medlemsstaterna har också använt Europeiska socialfonden för att stödja arbetet med prioriteringarna för den ekonomiska återhämtningsplanen för Europa , till exempel för att se till att fler omfattas av arbetslöshetsförmånerna (IT), ge alla åldersgrupper möjlighet att få stöd från socialfonden (AT), utöka användningen av arbetstidsförkortning (DE och EL) och kombinera detta med utbildning (CZ) eller öka stödet till entreprenörskap (PT). Andra medlemsstater har ändrat sina ESF-program genom att vidta särskilda kortsiktiga krisåtgärder för arbetslösa, och till exempel styrt medel till åtgärder som syftar till att förbättra arbetslösa personers anställbarhet (UK/Wales), prioritera insatser för arbetslösa högre (IE) eller anpassa en viss region till stora socioekonomiska förändringar (ES/Navarra). Polen har ändrat urvalskriterierna för att se till att ESF-projekten är öppna för arbetstagare i de sektorer som drabbats särskilt hårt av krisen.

Antalet ansökningar från medlemsstater till Europeiska fonden för justering av globaliseringseffekter ökade kraftigt under 2009 (20 jämfört med 5 under 2008). Totalt har tolv länder ansökt om stöd för 24 300 arbetstagare som förlorat sina arbeten inom sektorer som stål- och bilindustrin, tillverkning, byggnads- och anläggningssektorn samt flygindustrin, till ett totalt belopp på 152,7 miljoner euro.

3. EN BLICK FRAMÅT

Medlemsstaternas sysselsättningsåtgärder under krisen har bidragit starkt till att stabilisera ekonomin och i många fall till att minska de negativa effekterna på sysselsättningen under 2009. EU står dock inför en rad utmaningar . Krisen har lyft fram strukturella problem , särskilt risken för ökad långtidsarbetslöshet och högre strukturell arbetslöshet, kvarstående skillnader mellan utbudet och efterfrågan på kompetens samt utestängning från arbetsmarknaden för särskilt utsatta grupper. Dessutom äventyras den sociala och territoriella sammanhållningen av de stora variationerna i sysselsättningssituationen som beror på att krisen slagit mycket olika mot de olika länderna och regionerna.

Med prognosen fortsatt ökad arbetslöshet och brist på lediga platser under 2010 behövs fortfarande kraftfulla arbetsmarknadsåtgärder på kort sikt. Här är det viktigt att stärka kopplingen mellan kortsiktiga åtgärder och långsiktiga strukturreformer .

Vissa av de åtgärder som vidtagits under de senaste månaderna för att mildra krisens effekter på sysselsättningen har medfört stora utgifter som kan få negativa konsekvenser för produktiviteten och arbetsmarknadsläget och dessutom belasta medlemsstaternas budgetar. Det är särskilt viktigt att värna sysselsättningstryggheten, underlätta övergångar och minska segmenteringen på arbetsmarknaden samtidigt som man ser till att hålla budgeten i balans. Det behövs därför heltäckande politiska åtgärder enligt strategin för flexibla och trygga arbetsmarknader. Med de positiva signalerna om en måttlig ekonomisk uppgång under 2010 kommer huvudfrågan under de kommande månaderna att vara att avgöra när krisåtgärderna ska avvecklas och hur detta ska ske. Om stimulansåtgärderna avvecklas för snabbt kan det få negativa konsekvenser för sysselsättningen och efterfrågan på arbetskraft. Om de avvecklas för långsamt kan det inverka på återhämtningen och äventyra tillväxtmålen på medellång sikt till följd av en långsammare minskning av arbetslösheten, låg produktivitet eller en ohållbar budgetsituation.

Eftersom förutsättningarna skiljer åt mellan länderna krävs olika strategier, men medlemsstater har ändå en rad gemensamma sysselsättningsmål . Utvecklingen i riktning mot högre arbetslöshet måste vändas och förhindras från att bli strukturell. Övergångar på arbetsmarknaden måste underlättas, särskilt genom bättre matchning av kompetens och arbeten. Det krävs varaktiga insatser för att stödja ungdomar och andra som drabbats särskilt hårt av krisen. Insatserna för att höja kompetensen måste få en starkare koppling till arbetsmarknadens krav. Arbetskraftsdeltagandet måste öka, särskilt bland kvinnor, äldre arbetstagare och invandrare. Det krävs samordnade insatser i hela EU med aktivt deltagande av arbetsmarknadens parter för att uppnå dessa mål.

Det finns utmaningar på tre huvudområden för morgondagens sysselsättningspolitik där krisåtgärderna behöver anpassas till de pågående strukturella reformerna:

– Behovet av att förstärka dagens krisåtgärder . Det gäller särskilt (men inte bara) de medlemsstater där arbetslösheten förväntas öka nästa år. Här ligger fokus på att göra åtgärderna mer verkningsfulla . På kort sikt kan särskilt arbetstidsförkortning fortfarande vara berättigad för att värna sysselsättningen så länge arbetslösheten fortsätter att öka – men kraven måste vara mycket strängare än under 2009. Dessa åtgärder, som kan mildra de sociala konsekvenserna av krisen på kort sikt, besparar företagen stora utgifter i samband med uppsägning och nyrekrytering och förhindrar att företagsspecifik kompetens går förlorad. Detta kan dock leda till alltför hög personalbeläggning på längre sikt och till att nödvändiga omstruktureringar fördröjs. De medlemsstater där arbetslösheten förväntas öka bör också överväga att satsa mer på andra åtgärder som har visat sig kunna påverka arbetsmarknaden i positiv riktning, särskilt för att förbättra de offentliga arbetsförmedlingarnas förmåga att ge arbetstagarna mer individanpassad hjälp med arbetssökning innan de blir friställda. En rad kortsiktiga förändringar som gjorts under krisen kan också vara en öppning mot mer långsiktiga strukturella reformer som förbättrar specifika arbetsmarknadsinstitutioners effektivitet och verkningsfullhet . Det gäller i synnerhet de förändringar som gjorts i vissa länder beträffande arbetslöshetsförsäkringens eller de aktiva arbetsmarknadsåtgärdernas utformning. Kortsiktiga åtgärder enligt strategin för flexibla och trygga arbetsmarknaden – med bland annat starka incitament till arbete – kan vara viktiga instrument för att motverka segmenteringen på arbetsmarknaden.

– Behovet av att ge krisåtgärderna en ny inriktning . Det gäller särskilt länder där det finns ett stort behov av budgetåtstramning. Här gäller det främst att minska risken att bli utestängd från arbetsmarknaden och hamna i en ”arbetslöshetsfälla” (och särskilt främja kvinnors arbetskraftsdeltagande), och samtidigt sörja för trygga inkomster vid övergångar och för de mest behövande. Visserligen bör man undvika de passiva åtgärder som prövats utan framgång under tidigare recessioner (förtida pensionering, utträde med invaliditets- eller sjukpension), men inkomststöd har hjälpt många under den nuvarande krisen och har bidragit till att förebygga fattigdom. Dessutom visar erfarenheten att det är ytterst svårt för dem som befinner sig längst bort från arbetsmarknaden att faktiskt tillgodogöra sig aktiva åtgärder som utbildning och yrkesrådgivning. Medlemsstaterna bör också överväga att förbättra den interna och externa flexibiliteten . Man bör prioritera åtgärder för att minska segmenteringen på arbetsmarknaden för att förbättra situationen för människor med okonventionella anställningsavtal som ofta omfattas i otillräcklig grad av arbetslöshetsförsäkringen och aktiva arbetsmarknadsåtgärder (på grund av kopplingen till förmåner). Det slutliga målet är att flytta fokus från anställningstrygghet till trygghet på arbetsmarknaden .

– Behovet av att avveckla krisåtgärderna . Detta kommer att vara en omedelbar angelägenhet i de länder där prognoserna för ekonomin och arbetsmarknaden är mest gynnsamma och där man kan inrikta sig helt på strukturella reformer . Här kommer högre krav att ställas på mer långsiktiga arbetsmarknadsreformer med tanke på det ökade antalet arbetslösa, och insatser för mer verkningsfulla åtgärder på detta område kommer att prioriteras. Det behövs reformer enligt strategin för att skapa flexibla och trygga arbetsmarknader, bland annat för att skapa balans mellan anställningstrygghet och trygghet på arbetsmarknaden, minska skillnaderna mellan framväxande behov och dagens utbud av kompetens på arbetsmarknaden, främja arbetstagarnas rörlighet mellan olika regioner och yrken och se till att löneutvecklingen avspeglar produktivitetsutvecklingen. Det slutliga målet är att göra ekonomin mer robust gentemot framtida sektors- eller landsspecifika kriser.

[1] En utförlig redogörelse för utvecklingen och de politiska åtgärder som vidtas för att mildra krisens konsekvenser för sysselsättningen ges i kommissionens bakgrundsdokument till mötet i rådet (sysselsättning och socialpolitik, hälso- och sjukvård samt konsumentfrågor) den 30 november 2009. Närmare uppgifter finns också i den arbetsmarknadsrapport ( Labour Market Monitor ) som ges ut varje månad av generaldirektoratet för sysselsättning, socialpolitik och lika möjligheter vid Europeiska kommissionen samt rapporten om sysselsättningen i EU ( Employment in Europe ) 2009.

[2] EU:s höstprognos från den 3 november 2009.

[3] Se kommissionens rapport om den ekonomiska återhämtningsplanen för Europa från december 2009.

[4] Mer information om arbetstidsförkortning finns i kommissionens underlag till mötet i rådet (sysselsättning och socialpolitik, hälso- och sjukvård samt konsumentfrågor) (se fotnot 1).

[5] KOM(2009) 640, 24.11.2009.