[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 21.9.2007

KOM(2007) 546 slutlig

2002/0222 (COD)

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET

enligt artikel 251.2 andra stycket i EG-fördraget om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om konsumentkreditavtal

2002/0222 (COD)

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET

enligt artikel 251.2 andra stycket i EG-fördraget om rådets gemensamma ståndpunkt inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om konsumentkreditavtal

1. BAKGRUND

Kommissionens förslag till Europaparlamentet och rådet (KOM(2002) 443 slutlig – 2002/0222 COD) | 12.9.2002 |

Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande | 17.7.2003 |

Europaparlamentets yttrande vid första behandlingen | 20.4.2004 |

Kommissionens första ändrade förslag | 29.10.2004 |

Kommissionens andra ändrade förslag | 7.10.2005 |

Rådets politiska överenskommelse (konkurrenskraft) | 21.5.2007 |

Rådets gemensamma ståndpunkt | 20.9.2007 |

2. SYFTE MED KOMMISSIONENS FÖRSLAG

FÖRSLAGET TILL NYTT DIREKTIV OM KONSUMENTKREDITER HAR EN DUBBEL MÅLSÄTTNING: ATT SÄKERSTÄLLA ETT KONSUMENTSKYDD PÅ HÖG NIVÅ OCH ATT LÄGGA GRUNDEN FÖR EN RIKTIG INRE MARKNAD PÅ OMRÅDET KONSUMENTKREDIT.

1987 års direktiv grundade sig på harmonisering på en miniminivå. Nästan alla medlemsstaterna har gått längre än miniminivån, men olika långt, vilket skapar hinder för den inre marknaden. Genom en fullständig harmonisering av de fem viktiga delarna i direktivet (förhandsinformation, kontraktsinformation, effektiv ränta, ångerrätt och rätt att betala i förtid) hoppas man skapa en inre marknad för konsumentkrediter, så att kreditgivarna inte behöver anpassa sina produkter till nationell lagstiftning i olika medlemsstater.

Nu gällande direktiv om konsumentkrediter (87/102/EG) antogs 1987 och ger bara ett grundläggande konsumentskydd. Marknaden har på senare tid utvecklats i en riktning som kräver en anpassning av reglerna.

3. KOMMENTARER TILL DEN GEMENSAMMA STÅNDPUNKTEN

3.1 Allmänna anmärkningar

Kommissionen betraktar harmonisering av förhandsinformation, kontraktsinformation, effektiv ränta, ångerrätt och rätt att betala i förtid som de viktigaste delarna i rättsakten.

Kommissionen stöder förslaget att säkerställa kreditgivarens skyldighet att ge förhandsinformation genom att införa ett standardformulär.

3.2 Europaparlamentets ändringar vid den första behandlingen

Ändringsförslag som togs med i den gemensamma ståndpunkten

När det gäller direktivets tillämpningsområde föreslog Europaparlamentet ett antal undantag som antingen godtogs helt eller i ändrad form.

Avtal om ställande av säkerhet undantogs från direktivets tillämpningsområde i det ändrade förslaget liksom i den gemensamma ståndpunkten [artikel 2.1].

Förslaget att undanta inte bara inteckningslån utan också lån mot någon annan jämförbar säkerhet finns också med i den gemensamma ståndpunkten [artikel 2.2 a], och rådet lade till (på kreditområdet) nya undantag för finansiering vid köp av fast egendom (se 3.3 nedan).

Europaparlamentet föreslog att undanta kreditavtal på upp till 500 euro och på över 100 000 euro. I kommissionens ändrade förslag tänkte man sig en lättreglering för krediter upp till 300 euro. Rådet godtog full befrielse för krediter under 200 euro och följde Europaparlamentets yttrande i fråga om en övre gräns på 100 000 euro [artikel 2.2 c]. Detta är en lämplig lösning eftersom konsumenter i hela EU när det gäller smålån kan skyddas av sin egen medlemsstat om den anser att skyddsregler behövs. Dessutom tas sådana smålån sällan upp över nationsgränserna. Krediter över 100 000 euro är inte typiska konsumentkrediter och är därför inte i behov av någon skyddsreglering enligt direktivet.

När det gäller kontokrediter och överskridande följde kommissionen och rådet Europaparlamentets förslag till lättreglering (dvs. kortare kravlista) för att slå vakt om produkternas flexibilitet [artikel 2.3 och 2.4]. Men uppgörelsen i rådet stannade på en längre lista än vad Europaparlamentet och kommissionen hade föreslagit.

På basis av kommissionens ändrade förslag införde rådet lättreglering för andra särskilda kreditavtal (kreditavtal som tecknas med en organisation [artikel 2.5]) och överenskommelser om uppskov med betalningen mellan kreditgivare och konsument om konsumenten redan har förfallna tidigare lån [artikel 2.6]. Europaparlamentet hade föreslagit ett fullständigt undantag för dessa fall.

När det gäller definitioner gavs i kommissionens första förslag en vid definition av sammanlagd kreditkostnad (samtliga de kostnader som konsumenten måste betala för krediten). Europaparlamentet föreslog en snävare definition som bara inbegrep av kreditgivaren kända kostnader kopplade till förvaltningen av kreditavtalet och bortsåg från utgifter till tredje part (notarier, skattemyndigheter). Kommissionen godtog ändringsförslaget och dels inkluderade sådana kostnader i samband med kreditavtalet som kreditgivaren känner till, dels exkluderade utgifter till andra parter. Men kommissionen föreslog också att inkludera kostnader för kompletterande tjänster till kreditavtalet (särskilt försäkringspremier) om sådana tjänster är ett krav för kreditgivningen eller för den angivna räntan och om avtalet om dessa tjänster ingås med kreditgivaren eller på vissa villkor med en tredje part. Den gemensamma ståndpunkten är i linje med kommissionens ändrade förslag utom när det gäller skatter, som inte utelämnades [artikel 3 g]. Det hade visserligen varit bättre att utelämna skatterna, men kommissionen kan godta lösningen som en kompromiss.

Rådet behöll Europaparlamentets definition av kombinerat kreditavtal med smärre ändringar [artikel 3 n].

När det gäller informationsplikt i reklam tar den gemensamma ståndpunkten hänsyn till kommissionens ändrade förslag, där man föreslår en lista på viktiga uppgifter (effektiv ränta, kreditavtalets löptid, avbetalningarnas antal och storlek samt total kreditkostnad) som ska lämnas om reklamen inte innehåller något konkret låneerbjudande [artikel 4]. Men i den gemensamma ståndpunkten görs den påbjudna uppgiftslistan avhängig av om huruvida reklamen innehåller en uppgift om räntesats eller någon annan sifferuppgift. Härigenom tar man hänsyn till att konsumenter behöver mer information (t.ex. effektiv ränta) om en sifferuppgift finns i reklamen, eftersom konsumenterna då behöver skyddas från att bli vilseledda av en enda siffra. Rådet ansåg att bestämmelsen inte behövde tillämpas i de fall då medlemsstaternas nationella lagstiftning kräver att den effektiva räntan anges om reklamen saknar sifferuppgift [artikel 4.1 andra meningen]. Kommissionen instämmer (undantaget gäller bara fall som inte omfattas av direktivet och det innebär att de berörda medlemsstaterna kan behålla sin lagstiftning).

Den påbjudna uppgiftslistan ändrades och rådet införde en möjlighet för medlemsstaterna att inte kräva uppgift om effektiv ränta för kontokrediter [artikel 4.2 c]. Detta handlingsutrymme för medlemsstaterna är godtagbart eftersom kontokrediter för närvarande inte har så gott som någon inverkan över gränserna.

När det gäller kraven på förhandsinformation inlemmade kommissionen återigen Europaparlamentets ändringsförslag helt eller delvis i sitt ändrade förslag, varur rådet tog valda delar. Rådet kompletterade med nya inslag (t.ex. standardformulär för förhandsinformation, se 3.3 nedan).

När det gäller kreditgivarens allmänna skyldigheter innan ett kreditavtal sluts följde rådet idén i kommissionens ändrade förslag att kräva en bedömning av konsumentens kreditvärdighet. Kreditgivaren blir skyldig att göra en bedömning av konsumentens kreditvärdighet på grundval av tillräckliga uppgifter som om det är lämpligt inhämtas från konsumenten och om det behövs från en databas [artikel 8.1]. Rådet avstod dock från principen om ansvarsfull utlåning. Detta kan accepteras eftersom rådet godtog skyldigheten för medlemsstaterna att se till att kreditgivarna lämnar den information konsumenten behöver för att kunna avgöra om ett låneerbjudande passar hans eller hennes behov och ekonomiska situation [artikel 5.6].

Europaparlamentet och rådet kompletterade den ursprungligen kortare listan över påbjuden förhandsinformation med nya punkter. Av Europaparlamentets förslag till tillägg (extrakostnader som kreditgivaren känner till, kostnad för ett konto som öppnas särskilt för lånet i fråga, avgifter för olika betalningssätt, kostnader för betalningstransaktioner, sammanlagd kreditkostnad för konsumenten, utövande av ångerrätten, återbetalningssätt, dröjsmålsränta och förseningsavgifter, tillvägagångssätt för villkorsändringar och avgifter vid avtalsbrott) behöll rådet avgifter för ett eller flera konton [artikel 5.1 i], avgifter för att använda ett betalningssätt och övriga avgifter [artikel 5.1 i] och informationen om betalningsförseningar [artikel 5.1 l]. På grundval av kommissionens ändrade förslag kompletterade rådet vidare listan med information om notariatsavgifter [artikel 5.1 j], krav på att teckna avtal om en kompletterande tjänst till kreditavtalet [artikel 5.1 k], förekomst eller avsaknad av ångerrätt [artikel 5.1 o], rätt till förtidsbetalning [artikel 5.1 p], rätt att informeras om resultatet av en datasökning [artikel 5.1 q] och avbetalningar från konsumenten som inte omedelbart leder till amortering av lånebeloppet [artikel 5.5]. På eget initiativ kompletterade rådet vidare listan med uppgift om typen av kredit [artikel 5.1 a], kreditgivarens identitet och adress [artikel 5.1 b], en varning avseende konsekvenserna av uteblivna betalningar [artikel 5.1 m], rätt att på begäran få en kopia av utkastet till kreditavtal [artikel 5.1 r] och, i förekommande fall, den tidsperiod under vilken kreditgivaren är bunden av förhandsinformationen [artikel 5.1 s].

Kommissionen framhöll visserligen att listan över kraven på förhandsinformation inte borde bli längre än vad den hade varit i det ändrade förslaget för att undvika en alltför stor mängd information, men godtog den nuvarande listan eftersom en del av tilläggen bara gäller i vissa fall och bara kommer att finnas med på det obligatoriska formuläret i de fallen (se 3.3).

När det gäller förhandsinformation i särskilda fall, t.ex. kontokrediter, inlemmades Europaparlamentets förslag till lättreglering i den gemensamma ståndpunkten, men informationslistan förlängdes [artikel 6.1, 6.2, 6.3]. Eftersom dessa särskilda fall knappast har någon transnationell dimension godtog kommissionen listan. Samma bedömning gjordes när det gäller det handlingsutrymme medlemsstaterna fick när det gäller uppgift om effektiv ränta vid kontokrediter [artikel 6.2].

På området databastillgång föreslog Europaparlamentet att man skulle stryka kravet på medlemsstaterna att säkerställa en central databas. Kommissionen och rådet samtyckte till det ändringsförslaget [artikel 9]. Europaparlamentet föreslog att man skulle behålla kravet att kreditgivare från en annan medlemsstat måste få åtkomst till befintliga databaser på samma villkor som de hemmabaserade kreditgivarna. Kommissionen tillfogade att åtkomst måste ges utan diskriminering, vilket rådet behöll [artikel 9.1]. Nästa bestämmelse, som Europaparlamentet ville behålla, gäller kostnadsfri och omedelbar information till konsumenten om resultatet av en sökning i en databas. Bestämmelsen togs med i kommissionens ändrade förslag men inskränktes till att gälla på begäran av konsumenten. Rådet inskränkte skyldigheten att informera konsumenten ytterligare till fall där en kreditansökan avslås efter en sökning i en databas [artikel 9.2]. Detta är godtagbart eftersom den situation där det är viktigast för konsumenten att känna till databassökningen fortfarande täcks.

När det gäller kontraktsinformation ville Europaparlamentet lägga till information om hur man ska utöva rätten att säga upp kreditavtalet, vilket hörsammades [artikel 10.2 r].

När det gäller effektiv ränta hade Europaparlamentet föreslagit att försäkringskostnader borde räknas med bara om de vara ett krav för att få lånet. Detta accepterades av kommissionen och av rådet, men av tydlighetsskäl placerades ändringen i definitionen av sammanlagd kreditkostnad [artikel 3.g]. Europaparlamentet föreslog också två beräkningsmodeller baserade på antaganden när räntesatsen förväntas variera under kontraktstiden eller när en rabatterad räntesats erbjuds enbart för början av kontraktstiden. Förslaget accepterades helt av kommissionen och rådet och ingår nu i bilaga I.II i och I.II j.

När det gäller krediträntan föreslog Europaparlamentet extra villkor för rörlig räntesats. Dessa tillägg togs med och är nu inbegripna i definitionen av ”fast kreditränta” (dvs. inte rörlig) i artikel 3 k.

När det gäller förtidsbetalning hade Europaparlamentet föreslagit ändringar i lydelsen som inkluderades i den gemensamma ståndpunkten: konsumenten får göra avbetalningar på lånet när som helst [artikel 16].

När det gäller överlåtelse av rättigheter hade Europaparlamentet föreslagit att konsumenten skulle informeras om att avtalet hade överlåtits till en tredje part. Detta integrerades i den gemensamma ståndpunkten, men det ska inte tillämpas när den ursprungliga kreditgivaren i överenskommelse med den tillträdande ägaren fortfarande handhar krediten gentemot konsumenten [artikel 17].

När det gäller kombinerade transaktioner och ångerrättens inverkan på sådana transaktioner bekräftade kommissionen och rådet att konsumenter som frånträder ett köpekontrakt med hänvisning till gemenskapsrätten inte heller ska vara bundna av det därtill knutna kreditavtalet (artikel 15). Europaparlamentet föreslog dessutom att medlemsstaterna borde få behålla eller införa nationella bestämmelser om solidariskt ansvar. Detta har förts in i den gemensamma ståndpunkten (artikel 15.2).

Rådet och kommissionen tog till sig Europaparlamentets idé att varje avtalspart bör kunna häva ett kreditavtal med obestämd löptid genom enkel uppsägning. För att skydda konsumenterna föreskrivs i den gemensamma ståndpunkten dessutom att kreditgivaren måste säga upp avtalet minst två månader i förväg (artikel 13).

När det gäller överskridande godtogs den del av Europaparlamentets ändringsförslag som gällde konsumentupplysning (straffavgifter och dröjsmålsränta) och den införlivades med den gemensamma ståndpunkten (artikel 18).

När det gäller kontroll av kreditgivare och kreditförmedlare infördes Europaparlamentets ändringsförslag om att deras verksamhet skulle regleras i lag eller övervakas av ett oberoende organ eller en oberoende myndighet i den gemensamma ståndpunkten (artikel 20). Men kreditförmedlarna finns inte längre med i den artikeln.

Ändringsförslag som inte togs med i den gemensamma ståndpunkten men som kommissionen godkände

Europaparlamentet föreslog att kreditgivaren skulle kunna uppfylla kraven på förhandsinformation genom att tillhandahålla ett förslag till kreditavtal som skulle innehålla all påbjuden information. Rådet behöll inte det förslaget. Mot bakgrund av att villkoren i ett kreditavtal är mycket svåra att förstå för en genomsnittskonsument och att det obligatoriska formuläret (se 3.3) är ett bra sätt att förse konsumenten med begriplig förhandsinformation godkänner kommissionen att kreditgivarna åläggs att alltid använda formuläret.

I bestämmelsen om kombinerade transaktioner hade Europaparlamentet föreslagit att en obligatorisk förutsättning för anspråk från konsumenten mot kreditgivaren om leveransen uteblir, inte är komplett eller inte svarar mot beställningen borde vara att det redan finns ett avtal mellan kreditgivaren och leverantören. Detta godtogs av kommissionen, men rådet behöll inte idén. Enligt den gemensamma ståndpunkten faller det på medlemsstaterna, vilket föreslogs av Europaparlamentet, att avgöra i vilken utsträckning och på vilka villkor dessa anspråk ska kunna resas.

När det gäller kreditavtal med obestämd löptid hade kommissionen inget emot kravet på uttryckligt medgivande från långivaren före förlängning av avtalet, men detta bibehölls inte i den gemensamma ståndpunkten.

Europaparlamentets ändringsförslag om artikeln om fullgörande av avtalet om ställande av säkerhet var däremot inte tillämpligt, eftersom allt som rörde säkerheter uteslöts från direktivets tillämpningsområde. Samma gäller artikeln om betalningskrav och verkställighet .

Ändringsförslag som inte kan godkännas

Europaparlamentets förslag att kreditavtal måste vara skriftliga togs inte med i den gemensamma ståndpunkten därför att kommissionen och rådet anser att formkraven måste vara förenliga med försäljning på distans. Men rådet inkluderade en möjlighet för medlemsstaterna att bibehålla eller införa nationella giltighetsregler för ingående av kreditavtal [artikel 10.1 tredje meningen].

Europaparlamentet hade föreslagit att beräkningsformeln för den effektiva räntan (artikel 19) skulle förklaras närmare i den relevanta artikeln. Rådet och kommissionen ansåg att det räckte att ha formeln i bilagan, som är mer än vägledande, faktiskt en del av rättsakten.

Europaparlamentets förslag att basera beräkningen av effektiv ränta för kreditavtal med obestämd löptid på ett antaget konstant kapitalbelopp godkändes inte eftersom det inte svarar mot verkligheten bakom sådana kreditavtal.

När det gäller kombinerade transaktioner hade Europaparlamentet föreslagit att konsumenter som frånträder kreditavtalet inte skulle vara bundna av det därtill kopplade köpeavtalet längre. Detta godkändes inte av kommissionen och rådet därför att direktivet handlar om kreditavtal och inte om köpeavtal. Detta skulle dessutom kunna leda till att leverantörer väntar med att leverera varor eller tjänster tills ångertiden har löpt ut. Men medlemsstaterna får införa eller behålla sådana regelsystem på nationell nivå.

När det gäller överskridande godtogs inte Europaparlamentets föreslagna ordval ”otillåtet överskridande”, eftersom övertrasseringen i sig är något som kreditgivaren tillåter och därför inte kan vara ”otillåten” [artikel 18].

När det gäller harmoniseringens omfattning hade Europaparlamentet föreslagit en klausul om harmonisering på miniminivå i direktivet. Detta togs inte med i den gemensamma ståndpunkten. Kommissionen anser att minimiklausulen i det nu gällande konsumentkreditdirektivet har lett till stora skillnader mellan lagstiftningen i olika medlemsstater, med ty åtföljande handelsbarriärer och fragmentering av marknaden. Eftersom en av direktivets centrala målsättningar var att skapa en riktig inre marknad för konsumentkredit anser kommissionen att fullharmonisering enligt vad som anges i den gemensamma ståndpunkten (artikel 22) är ett oeftergivligt krav, inte bara när det gäller den effektiva räntan, vilket föreslogs i Europaparlamentets ändringsförslag, utan också på andra centrala punkter i direktivet.

3.3 Nya bestämmelser som rådet infört

Rådet utökade listan över undantag från direktivets tillämpningsområde med kontokrediter som måste betalas tillbaka inom en månad [artikel 2.2 e]. Men en kort informationslista måste lämnas innan avtalet sluts [artikel 6.5]. Eftersom det rör sig om krediter som löper över en mycket kort tid och därför inte skapar några stora kostnader är undantaget godtagbart.

På området inteckningslån lade rådet till två nya undantag för krediter avsedda att finansiera köp av fast egendom på ett sätt som liknar inteckningslån [artikel 2.2 a, det andra alternativet)] och krediter från banker som driver verksamhet enligt muslimska principer i Storbritannien [artikel 2.2 b]. Kommissionen stöder dessa undantag därför att de syftar till att täcka särskilda regelsystem som finns i vissa medlemsstater och liknar inteckningslån.

I linje med lättregleringen för kontokrediter och överskridanden införde rådet definitioner för båda dessa typer av kredit, varvid definitionen av överskridande baserades på ett förslag från kommissionen [artikel 3 d och e].

När det gäller förhandsinformationen införde rådet ett obligatoriskt standardformulär som kommer att vara exakt likadant i alla medlemsstater och måste användas av kreditgivarna till att ge konsumenterna förhandsinformation [artikel 5.1 andra meningen / bilaga II]. Detta stöder kommissionen helt och fullt därför att formuläret kommer att göra det lättare för konsumenterna att jämföra erbjudanden och förhandsinformationen kommer att bli mer begriplig för konsumenterna.

För lättregleringsfallen har rådet tagit fram ett särskilt standardformulär (bilaga III) som inte är obligatoriskt men som kan användas av kreditgivarna till att uppfylla kraven på förhandsinformation [artikel 6.1 fjärde och femte meningen].

Rådet införde några nya bestämmelser för kreditavtalet i sig. Till kraven på information lades information om andra avtalsvillkor [artikel 10.2 t], tillsynsmyndigheten [artikel 10.2 u] och en allmän varning avseende konsekvenserna av uteblivna betalningar [artikel 10.2 m]. Med hänsyn till kontokrediter fick medlemsstaterna samma spelrum som när det gäller angivande av effektiv ränta [artikel 10.2 g]. Alla dessa tillägg kan kommissionen stödja, men rådets förslag att artikel 10 inte ska påverka tillämpningen av nationella giltighetsregler för kreditavtal är svårare att svälja. Artikel 10 är tänkt att åstadkomma fullständig harmonisering, då kan medlemsstaterna inte ha frihet att bestämma om formkrav (t.ex. handskriven underskrift på kreditavtalet) på nationsnivå. Sådana icke-harmoniserade formkrav kan bli hinder för den inre marknaden.

När det gäller information om krediträntan [artikel 11] har rådet angett att information om en ändring av krediträntan endast ska ges med fasta tidsintervall om den är knuten till en ändring av referensräntan, detta för att undvika onödig byråkrati och alltför mycket information till konsumenten.

Rådet har gjort beskrivningen utförligare när det gäller förfarandet för att utöva ångerrätten . Vidare lade rådet till en punkt (artikel 14.6) enligt vilken medlemsstaterna får behålla nationella bestämmelser som föreskriver en tidsperiod under vilken avtalet inte får börja gälla.

När det gäller förtidsbetalning (artikel 16) kompletterade rådet med en möjlighet för kreditgivare att på vissa villkor kräva ersättning av konsumenter som betalar i förtid. Medlemsstaterna får förbjuda krav på ersättning vid förtidsbetalning av belopp under ett fastställt tröskelvärde på högst 10 000 euro. Ersättningen får inte vara större än 1 % av återbetalningsbeloppet om räntan är bunden på mer än ett år, annars 0,5 %. Kreditgivaren har vidare ingen rätt till ersättning om ECB:s referensränta har stigit mellan den dag då kontraktet slöts och den dag då återbetalningen gjordes. Kommissionen tror att harmonisering av ersättningsnivåer är bra med hänsyn till målsättningen att skapa en inre marknad och att de villkor rådet enats om inte inskränker konsumentskyddet. Men kommissionen hade önskat en mera långtgående harmonisering på detta område.

Rådet kompletterade med möjligheten att använda kommittéförfarandet (enligt artikel 5a.1–4 i beslut 1999/468/EG och med beaktande av bestämmelserna i artikel 8 i det beslutet) till att fastställa de antaganden som ska ligga till grund för beräkningen av den effektiva räntan vid vissa typer av krediter [artikel 19.5]. Detta finns i artikel 25 i den gemensamma ståndpunkten och stöds av kommissionen. Eftersom det rör sig om en mycket teknisk fråga passade den inte för en grundlig genomgång i rådet, som bestämde att hänskjuta den till ett bättre lämpat förfarande.

På ett antal punkter ger direktivet medlemsstaterna valmöjligheter vid lagstiftningen: lättreglering för vissa typer av kreditavtal [artikel 2.5 och 2.6], möjlighet att endast kräva uppgift om effektiv ränta i annonsering [artikel 4.1], möjlighet att avstå från krav på uppgift om effektiv ränta för kontokrediter i annonsering, förhandsinformation och kontraktsinformation [artikel 4.2 c, artikel 6.2, artikel 10.2 g], möjlighet att anpassa biståndet till konsumenterna [artikel 5.6], möjlighet att utesluta ångerrätten vid notarieförmedlade kontrakt [artikel 14.5], rätt att bestämma om rättsmedel vid kombinerade kreditavtal [artikel 15.2], rätt att bibehålla eller införa giltighetsregler för ingående av kreditavtal [artikel 10.1] och rätt att fastställa en övre gräns på högst 10 000 euro, under vilken ingen ersättning får krävas vid förtidsbetalning [artikel 16.4]. Rådet tillfogade ett krav på medlemsstaterna att underrätta kommissionen när de använder sig av de flesta av dessa valmöjligheter, så att informationen kan publiceras offentligt (artikel 26). Detta kompletterades med en bestämmelse som föreskriver övervakning från kommissionens sida av effekterna av dessa lagstiftningsval på konsumenter och på den inre marknaden [artikel 27.2]. Kommissionen godkänner tilläggen.

4. SLUTSATS

DEN GEMENSAMMA STÅNDPUNKTEN ÄR TILLFREDSSTÄLLANDE MED HÄNSYN TILL FYRA AV DE FEM VIKTIGA DELARNA I DIREKTIVET. OMRÅDENA FÖRHANDSINFORMATION, KONTRAKTSINFORMATION, EFFEKTIV RÄNTA OCH ÅNGERRÄTT ÄR FULLSTÄNDIGT HARMONISERADE, VILKET TRYGGAR KONSUMENTUPPLYSNING OCH KONSUMENTSKYDD PÅ EN HÖG NIVÅ OCH SAMTIDIGT SKAPAR FÖRUTSÄTTNINGAR FÖR EN RIKTIG INRE MARKNAD PÅ OMRÅDET KONSUMENTKREDITER. DET STANDARDFORMULÄR FÖR FÖRHANDSINFORMATION SOM RÅDET INTRODUCERADE KOMMER ATT GE KONSUMENTER EN STABIL GRUND FÖR JÄMFÖRELSER MELLAN ERBJUDANDEN.

Kommissionen hade välkomnat ytterligare harmonisering i fråga om förtidsbetalning. Kommissionen ställde sig inte bakom möjligheten för medlemsstaterna att bibehålla eller inför nationella giltighetsregler för ingående av kreditavtal. Kommissionen finner dock att rådets kompromiss sedd som helhet kan stödjas, med hänsyn till framstegen på de andra centrala områdena och till svårigheterna att nå någon överenskommelse över huvud taget i rådet.