[pic] | EUROPEISKA KOMMISSIONEN |

Bryssel den 12.4.2011

KOM(2011) 176 slutlig

RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET

på grundval av artikel 8 i rådets beslut 2007/845/RIF av den 6 december 2007 om samarbete mellan medlemsstaternas kontor för återvinning av tillgångar när det gäller att spåra och identifiera vinning eller annan egendom som härrör från brott

RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET

på grundval av artikel 8 i rådets beslut 2007/845/RIF av den 6 december 2007 om samarbete mellan medlemsstaternas kontor för återvinning av tillgångar när det gäller att spåra och identifiera vinning eller annan egendom som härrör från brott

INLEDNING

1.1 Bakgrund

Enligt rådets beslut 2007/845/RIF[1] (nedan kallat beslutet ) är varje medlemsstat skyldig att inrätta eller utse ett nationellt kontor för återvinning av tillgångar. Dessa kontor ska bidra till ett förbättrat samarbete och därmed göra det lättare att snabbt spåra tillgångar som härrör från brott oavsett vart i EU dessa tillgångar förs. Enligt beslutet har kontoren för återvinning av tillgångar möjlighet att utbyta information och bästa praxis, både på begäran och på eget initiativ, oavsett om kontoren i fråga ingår i en administrativ, en brottsbekämpande eller en rättslig myndighet. Enligt beslutet har kontoren också en skyldighet att utbyta information enligt villkoren i rambeslut 2006/960/RIF[2] ("det svenska initiativet") samt inom de gränser som sätts i bestämmelserna för dataskydd.

Beslutet syftar vidare till att ge stöd till Camden-nätverket för myndigheter för återvinning av tillgångar (nedan Carin ), som är ett världstäckande nätverk för yrkesutövare och experter och har som ändamål att förbättra den gemensamma kunskapen om metoder och tekniker när det gäller gränsöverskridande identifiering, frysning, beslagtagande och förverkande av vinning och annan egendom som härrör från brott.

1.2 Anmälningar från medlemsstaterna

Enligt artikel 8.1 i beslutet skulle medlemsstaterna senast den 18 december 2008 till rådets generalsekretariat och kommissionen översända varje bestämmelse i sin nationella lagstiftning som gör det möjligt för dem att uppfylla sina skyldigheter enligt beslutet.

Kommissionen har mottagit sådana anmälningar från följande 21 medlemsstater: AT, BE, BG, CY, CZ, DE, DK, EE, EL, FI, FR, HU, IE, LT, LU, LV, NL, PL, SK, SV och UK.

ES skickade inte sin anmälan till kommissionen, utan bara till rådets generalsekretariat.

Ingen anmälan har tagits emot från MT, IT, PT, RO och SI.

I flertalet av de anmälningar som har kommit in har medlemsstaterna endast angivit namn på och kontaktdetaljer för det eller de kontor för återvinning av tillgångar som de utsett (enligt beslutet har de möjlighet att utse fler än ett kontor), samt i vissa fall hänvisningar till berörda nationella bestämmelser. I anmälningarna från BE, EL och IE bifogas också dessa nationella bestämmelser i sin helhet.

1.3 Metod och bedömningskriterier

Enligt artikel 8.3 i beslutet ska kommissionen senast den 18 december 2010 utarbeta en rapport om hur väl medlemsstaterna genomfört bestämmelserna i beslutet.

Endast åtta av medlemsstaterna hade lämnat in sina anmälningar inom den ursprungliga tidsfrist som fastställs i beslutet. Dessutom täckte flertalet av de anmälningar som kom in endast en aspekt av beslutet, dvs. hur bestämmelsen om att utse ett kontor för återvinning av tillgångar hade uppfyllts (artikel 1). Det nämndes däremot ingenting om hur man genomfört bestämmelserna om samarbete mellan kontoren (artikel 2) , informationsutbyte dem emellan på begäran (artikel 3) respektive på eget initiativ (artikel 4) , efterlevnad av bestämmelserna om dataskydd (artikel 5) och utbyte av bästa praxis (artikel 6) .

De officiella anmälningarna behövde därför kompletteras med ytterligare information för att de grundläggande villkoren i beslutet skulle vara uppfyllda.

Uppgifter om hur de aktuella bestämmelserna hade genomförts samt om hur långt medlemsstaterna kommit med processen för att utse kontor för återvinning av tillgångar samlades in i samband med mötena inom det informella forumet för dialog mellan dessa kontor (på engelska EU Asset Recovery Offices’ Platform eller ARO Platform, nedan kallat forumet ). Forumet, som har sammanträtt regelbundet sedan början av 2009, utgörs av företrädare för de kontor för återvinning av tillgångar som utsetts i de olika medlemsstaterna samt företrädare för de myndigheter som är ansvariga för att inrätta dessa kontor eller som tillfälligt sköter de planerade kontorens arbetsuppgifter.

Vid de möten inom forumet som hölls i mars och maj 2010 lät representanterna för kontoren i medlemsstaterna kommissionen förstå att de skulle föredra en genomföranderapport som täcker ett större område än bara bestämmelserna i beslutet. Rapporten skulle t.ex. kunna behandla de utsedda kontorens struktur, befogenheter och tillgång till information, processen för att skapa ett säkert system för informationsutbyte samt de viktigaste utmaningarna som kontoren står inför.

Ovan nämnda uppgifter har hämtats från en tabell med grundläggande fakta om de kontor för återvinning av tillgångar som utsetts ( ARO Matrix ), samt från de berörda kontorens svar på ett kompletterande frågeformulär som skickades ut av kommissionen (17 av kontoren svarade på detta formulär under perioden september till november 2010). Uppgifterna har sedan kompletterats med material från en alleuropeisk konferens om kontoren för återvinning av tillgångar som hölls i Bryssel den 6–7 december 2010.

2. UTVÄRDERING

Artikel 1 – Kontor för återvinning av tillgångar

Följande kontor för återvinning av tillgångar har utsetts i enlighet med artikel 8.1 i beslutet:

Österrike: Bundeskriminalamt – Referat "Vermögensabhöpfung" (den federala kriminalpolisen).

Belgien: Organe Central pour la Saisie et la Confiscation/Centraal Orgaan voor de Inbeslagneming en de Verbeurdverklaring (centralkontor för beslagtagande och förverkande av tillgångar, inrättat den 26 mars 2003).

Bulgarien: medlemsstaten har utsett två kontor – CEPACA , som senare ändrade förkortning till CEPAIA (kommission för identifiering av tillgångar som härrör från brottslig verksamhet), samt riksåklagarämbetet.

Cypern: MOKAS-FIU Cypern (enhet med ansvar för att bekämpa penningtvätt).

Tjeckien: UOKFK (organ med ansvar för bekämpning av korruption och annan ekonomisk brottslighet, avdelningen för internationellt samarbete. Tjeckien har antagit akt nr 273/2008 för ändamålet.

Danmark: Statsadvokaten for Særlig Økonomisk Kriminalitet (särskild åklagare för grov ekonomisk brottslighet).

Estland: division V, utredningsavdelningen inom den centrala kriminalpolisen.

Finland: Centralkriminalpolisens underrättelseavdelning/kommunikationscentralen.

Frankrike: Plateforme d'Identification des Avoirs Criminels (centralt direktorat för spårning av tillgångar som härrör från brottslig verksamhet). Vidare utsåg Frankrike nyligen ännu ett kontor för återvinning av tillgångar, nämligen AGRASC, en byrå för förvaltning och återvinning av tillgångar som är föremål för beslagtagande eller förverkande. Landet förbereder en anmälan om detta andra kontor till kommissionen.

Tyskland: det finns två myndigheter utsedda till kontor för återvinning av tillgångar, nämligen Bundeskriminalamt Referat SO 35 "Vermögensabschöpfung" (inom den federala kriminalpolisen) samt Bundesamt für Justiz (justitieministeriet).

Grekland: finansministeriets enhet för ekonomisk och finansiell brottslighet har utsetts genom lag nr 3842/2010.

Ungern: Nemzeti Nyomozó Iroda (central byrå för utredningar).

Irland: Criminal Assets Bureau (byrå för frågor som rör tillgångar förvärvade genom brott), inrättad genom Criminal Assets Bureau Act 2005.

Lettland: avdelningen för ekonomisk brottslighet, som sorterar under den statliga polisens kriminalpolissektion.

Litauen: landet har utsett två kontor för återvinning av tillgångar, nämligen Lietuvos kriminalines policijos biuras (kriminalpolisen) och Lietuvos Respublikos generaline prokuratura (allmänna åklagarämbetet).

Luxemburg: Parquet du Tribunal d'Arrondissement de Luxembourg, Section éco-fin (avdelningen för utredning av ekonomisk brottslighet vid domstolen för Luxemburgs arrondissement).

Nederländerna: Bureau Ontnemingswetgeving Openbaar Ministerie (byrå för förverkande av tillgångar som förvärvats genom brott – allmänna åklagarämbetet ).

Polen: enheten för återvinning av tillgångar vid kriminalpolisen, centrala polishögkvarteret.

Slovakien: underrättelseenheten för ekobrott vid byrån för bekämpning av organiserad brottslighet inom ramen för centrala polisstyrelsen.

Spanien: två kontor för återvinning av tillgångar har utsetts: CICO, som är ett centrum för underrättelser om organiserad brottslighet samt Fiscalia Especial Antidrogas , som är ett särskilt åklagarämbete för narkotikabrott som inrättats under justitieministeriet.

Sverige: även Sverige har utsett två kontor för återvinning av tillgångar: Rikskriminalpolisen (finanspolisen) och Ekobrottsmyndigheten.

Förenade kungariket: även här har det utsetts två kontor för återvinning av tillgångar, nämligen Serious Organised Crime Agency (byrå för bekämpning av grov organiserad brottslighet) vad gäller England, Wales och Nordirland, samt Scottish Crime and Drug Enforcement Agency (byrå för brottsbekämpning och kamp mot narkotika) för Skottland.

Återstående medlemsstater rapporterade följande om sina framsteg när det gäller att inrätta eller utse kontor för återvinning av tillgångar:

Malta meddelade sin avsikt att utse den nationella enheten för bekämpning av korruption ( National Fraud Squad ).

Från Portugal förklarade man att en arbetsgrupp som tillsatts under överinseende av justitieministern hade fått i uppgift att fastställa strukturen för ett framtida kontor för återvinning av tillgångar.

I Rumänien är avsikten att inrätta ett kontor för återvinning av tillgångar inom ramen för justitieministeriet. Dess struktur kommer att samla expertis från flera områden, och de brottsbekämpande myndigheter som tillfälligt fungerat som kontor för återvinning av tillgångar kommer att ingå i strukturen. De anställda som berörs, inklusive dem som fungerar som kontaktpunkt för Carin-nätverket, kommer att överföras till det framtida kontoret.

Slovenien meddelade att man överväger att inrätta ett kontor för återvinning av tillgångar inom ramen för det allmänna åklagarämbetet.

Italien meddelade planer på att inrätta ett kontor för återvinning av tillgångar inom ramen för inrikesministeriet. De bestämmelser som behövs för att överföra befogenheterna internt håller på att utarbetas.

Hittills har sju medlemsstater ( BG, DE, ES, FR, LT, SV, UK ) utnyttjat möjligheten att utse två kontor för återvinning av tillgångar enligt artikel 1.2 i beslutet. Sammanlagt har således 28 kontor för återvinning av tillgångar utsetts i EU till dags dato.

De flesta av dessa kontor har inrättats som en del av de brottsbekämpande myndigheterna. Av de återstående har ungefär hälften inrättats inom rättsliga myndigheter, medan övriga förenar expertis från flera områden.

Med tanke på att beslutet även syftar till att inrätta formella strukturer till stöd för Carin-nätverket bör man notera att nästan alla de kontor för återvinning av tillgångar som har utsetts även utgör kontaktpunkter för Carin[3].

Artikel 2 – Samarbete mellan kontor för återvinning av tillgångar

Enligt denna artikel är medlemsstaterna skyldiga att se till att kontoren för återvinning av tillgångar samarbetar med varandra genom utbyte av information och bästa praxis för att underlätta spårande och identifiering av vinning och annan egendom som härrör från brott, såväl på begäran som på eget initiativ. Utbytet av information och bästa praxis ska ske oberoende av vilken ställning de olika kontoren för återvinning av tillgångar har, dvs. om de ingår i en administrativ, brottsbekämpande eller rättslig myndighet).

Under de diskussioner som hållits inom forumet ( ARO Platform ) har kontorens företrädare som regel uttryckt tillfredsställelse med den grad av samarbete och utbyte av bästa praxis som uppnåtts.

Det har inte meddelats något fall där ett kontor för återvinning av tillgångar har förvägrats samarbete på grund av sin ställning.

Det bör därför gå att sluta sig till att bestämmelserna i denna artikel i allmänhet tillämpas korrekt.

Artikel 3 – Informationsutbyte på begäran mellan kontor för återvinning av tillgångar

I denna artikel förklaras att systemet med begäran om information mellan kontor för återvinning av tillgångar regleras genom det s.k. svenska initiativet samt bestämmelserna för dess genomförande. Genom det svenska initiativet infördes ett antal tidsfrister för svar på informationsförfrågningar mellan brottsbekämpande myndigheter inom ramen för en brottsutredning eller kriminalunderrättelseverksamhet. Dessa tidsfrister är följande:

Åtta timmar vid en brådskande begäran om information och underrättelser beträffande allvarliga brott[4], om den begärda informationen eller de begärda underrättelserna finns tillgängliga i en databas till vilken den brottsbekämpande myndigheten har direkt åtkomst.

En vecka i icke brådskande fall som rör information och underrättelser beträffande allvarliga brott, om den begärda informationen eller de begärda underrättelserna finns tillgängliga i en databas till vilken den brottsbekämpande myndigheten har direkt åtkomst.

Två veckor i alla övriga fall (dvs. om brottet inte är allvarligt eller om myndigheten inte har direkt åtkomst till databasen).

Dessa strikta tidsfrister gäller på villkor att den myndighet som begär informationen fyller i ett antal uppgifter i det formulär som sammanställts som en del av det svenska initiativet (föremål och skäl för begäran, typ av förfarande, detaljuppgifter om de tillgångar som söks eller på annat sätt är mål för begäran, personer som förmodas vara inblandade), och att dessa uppgifter redovisas så exakt som möjligt. I alla ovan nämnda fall är det också möjligt att skjuta upp tillhandahållandet av informationen.

De utsedda kontoren för återvinning av tillgångar har angett att de i allmänhet kan hålla de tidsfrister som anges ovan. Särskilt kontoren i AT, CZ, DE, ES (ett av kontoren) HU, LT och NL svarade jakande på denna fråga. Kontoret i BE och det andra av de två kontoren i ES angav att de klarar tidsfristerna i de flesta fall. CY angav att möjligheten att hålla tiden beror på vilken typ av information som begärs, och LV att man i vissa fall inte kan hålla tidsfristen på åtta timmar, eftersom kontoret i fråga inte arbetar dygnet runt och alla veckodagar. Från IE framhöll man att det inte alltid gick att hålla tidsfristerna eftersom kvaliteten på den information man får in från de andra kontoren inte alltid håller måttet, utan kräver ytterligare kontroller.

Av lydelsen i artikel 3.2 i beslutet framstår användningen av det formulär för utbyte av information som bifogas rambeslutet (det svenska initiativet) som obligatoriskt. Vid de diskussioner som hållits inom forumet har emellertid rådets generalsekretariat framhållit att medlemsstaterna – på grundval av riktlinjerna för genomförandet av det svenska initiativet – har enats om att det inte ska vara obligatoriskt att använda formuläret.

Trots detta använder de flesta av kontoren för återvinning av tillgångar formuläret när de begär information från andra kontor (åtminstone de i AT, BE, BG, CY, CZ, DE, EE, ES, HU, IE, LT, LV, NL) , i vissa fall i kombination med andra redskap[5].

Kontoren för återvinning av tillgångar skickar alltså förfrågningar om information till andra kontor, men de använder sig också av andra kanaler såsom Carin-nätverket ( BE, DE, ES, NL ), Interpol-sambandsmän ( AT, CZ, DE, ES ), Europol ( CZ, ES ), nätverket för sambandsmän för nationella brottsbekämpande myndigheter ( AT, CZ, DE, ES, HU, NL ), de nationella finansunderrättelseenheterna ( EL, LT ) och sambandsmän för det sydösteuropeiska samarbetsinitiativet ( HU ). Flertalet av kontoren för återvinning av tillgångar (t.ex. de i AT, BE, CY, CZ, DE, EE, ES, HU, IE, LV, NL) för även statistik över sitt informationsutbyte med de övriga kontoren. Det finns emellertid betydande skillnader med avseende på vilka kategorier och indikatorer man använder. Ett säkrare system för informationsutbyte än det som används idag skulle underlätta insamlingen av uppgifter för statistikändamål.

Trots att det råder en relativ brist på jämförbara uppgifter har diskussionerna inom forumet visat att såväl antalet förfrågningar om information kontoren emellan som kvaliteten på svaren har ökat betydligt sedan beslutet antogs.

Kontorens bedömningar av kvaliteten på de svar de får varierar emellertid en hel del. Några av kontoren ( AT, CZ ) anser att informationen de fått har hållit hög klass, andra ( BE, EE, LV ) att den varit relativt bra, medan några ( DE, ES, HU, IE, LT) menar att det som regel handlat om ganska grundläggande uppgifter (som dock räckt till för att starta en utredning).

Både i de skriftliga inläggen och vid diskussionerna inom forumet har många av kontoren understrukit vikten av bättre kvalitet på den information som läggs fram på begäran.

Eftersom de tidsfrister som fastställdes genom det svenska initiativet i allmänhet hålls, formuläret har kommit till utbredd användning och kvaliteten på svaren kan sägas vara åtminstone tillfredsställande kan man dra slutsatsen att genomförandet av bestämmelserna i denna artikel går framåt.

Artikel 4 – Informationsutbyte på eget initiativ mellan kontor för återvinning av tillgångar

Enligt denna artikel har kontoren för återvinning av tillgångar också möjlighet att skicka information sinsemellan på eget initiativ, utan att det föreligger någon begäran.

Diskussionerna med dem som arbetar vid kontoren tyder på att det sker ett visst sådant spontant informationsutbyte, t.ex. mellan BE och NL, men det finns ingen statistik över hur ofta detta sker. De data som finns tillgängliga räcker således inte till för att bedöma hur denna artikel genomförs.

Artikel 5 – Dataskydd

Tillgängliga uppgifter ger ingen indikation på att det skulle ha förekommit överträdelser av bestämmelserna om dataskydd, mot bakgrund av rambeslutet från 2008[6].

Det faktum att det finns skillnader mellan de nationella bestämmelserna och de olika ländernas praxis när det gäller dataskydd (de regler för dataskydd som ska tillämpas i det enskilda fallet är den mottagande medlemsstatens) förefaller inte utgöra något väsentligt hinder för översändande eller mottagande av information. De flesta av kontoren menade att de befintliga bestämmelserna om dataskydd inte inverkar på utbytet av information kontoren emellan.

Artikel 6 – Utbyte av bästa praxis

Enligt denna artikel ska kontoren för återvinning av tillgångar utbyta bästa praxis för hur man på ett effektivare sätt kan spåra tillgångar som härrör från brottslig verksamhet.

Kontoren har kunnat ge ett flertal exempel på god praxis som har spridits genom kontakterna dem emellan. Många av dessa exempel handlar om tillämpning av Carin-rekommendationerna (vilka i sig bygger på etablerad god praxis). Vissa exempel gäller samarbete i fråga om spårning av tillgångar i enskilda bilaterala ärenden, medan andra handlar om operativa insatser som inte har att göra med själva spårningen av tillgångar (t.ex. ytterligare stöd i processen för att tillämpa gällande bestämmelser när tillgångarna väl har identifierats). Generellt sett är återkopplingen från samarbetet mellan kontoren positiva. Exempel på god praxis som har utbytts mellan kontoren tas regelbundet upp vid mötena inom EU:s informella forum.

Artikel 7 – Förhållandet till befintliga samarbetsarrangemang

Innehållet i denna artikel behöver inte införlivas i nationella bestämmelser.

3. UTMANINGAR SOM KONTOREN STÅR INFÖR

För att förstå de huvudsakliga utmaningar som kontoren för återvinning av fordringar står inför bör man utgå från vissa grundläggande fakta om de kontor som medlemsstaterna utsett:

- Flertalet av dem har relativt lite personal. Endast sex av de 28 kontor som hittills utsetts har fler än tio anställda.

- Varje kontors huvuduppgift är att spåra och identifiera tillgångar på medlemsstatens eget territorium. De flesta av kontoren har emellertid inte den (direkta eller indirekta) tillgång till alla relevanta databaser som skulle göra det möjligt att fullgöra denna uppgift effektivt.

- Även om alla kontoren har tillgång till bolagsregister, är det inte alla medlemsstater som har upprättat centrala fastighetsregister. Bara ett av alla de kontor som hittills har utsetts har tillgång till ett nationellt register över bankkonton, och sådana register existerar för övrigt bara i fem länder.

- Kontoren måste ofta utbyta känsliga uppgifter (t.ex. om bankkontonummer) via e-post eller fax, eftersom de inte förfogar över säkra system för informationsutbyte.

- Bara några av kontoren fyller även funktionen som nationella kontaktpunkter för framställningar från andra medlemsstaters myndigheter om ömsesidig rättslig hjälp med återvinning av tillgångar.

- Det är också bara ett fåtal av dem som deltar i handläggningen av frysta tillgångar.

- Ungefär hälften av kontoren saknar tillgång till rättsstatistik om frysning och förverkande av tillgångar.

Enligt kontoren själva är tillgången till finansiella uppgifter, särskilt om bankkonton, det viktigaste problemet de står inför. Därnäst kommer frågan om tillgången till ett säkert system för utbyte av information. Andra återkommande problem som nämnts av företrädarna för kontoren är att deras utredare av ekonomiska brott inte får tillräcklig specialutbildning samt att kontoren generellt sett har för små resurser.

Andra svårigheter som tagits upp är skillnaderna i nationell lagstiftning när det gäller vilka uppgifter kontoren kan få tillgång till, kontorens otillräckliga koppling till de myndigheter som ansvarar för förvaltningen av tillgångar, avsaknaden av ett utvärderingssystem för kontorens arbete, bestämmelserna om dataskydd eller banksekretess samt det faktum att register över bankkonton inte finns i alla medlemsstater.

Att skapa ett säkert system för utbyte av information mellan kontoren

Beslutet innehåller inga bestämmelser om kanalerna för det operativa samarbetet mellan kontoren för återvinning av tillgångar. En central fråga som tagits upp vid diskussionerna inom forumet är behovet av säkrare redskap för överföring av operativ information mellan kontoren. I nuläget överförs ofta känslig information via e-post, vilket kan medföra vissa säkerhetsrisker.

I sitt meddelande om vinning av organiserad brottslighet[7] uppmuntrar kommissionen Europol att anta en samordnande roll mellan de nationella kontoren för återvinning av tillgångar. I samband med detta föreslog Europols kontor för tillgångar som härrör från brott[8] att man borde undersöka möjligheterna att använda Europols system Siena[9] för bilateralt informationsutbyte mellan kontoren för återvinning av tillgångar. Förslaget togs väl emot inom forumet, och man kom fram till följande:

- Det finns ett uppenbart behov av att skapa en säker kanal för direkt informationsutbyte mellan kontoren för återvinning av tillgångar.

- Siena är redan är i drift, erbjuder en teknisk lösning för utbyte av information i samband med rättstillämpning, har en gedigen rättslig grund och är utformat enligt högsta säkerhetsstandard.

- Siena skulle utgöra ett kostnadseffektivt alternativ, eftersom systemet bygger på ett befintligt nät och det således inte skulle behövas något ekonomiskt stöd för att upprätta ett särskilt nät för ändamålet.

- Om Siena väljs som lösning för informationsutbytet mellan kontoren skulle systemet behöva innehålla en funktion för direkt bilateralt utbyte mellan två kontor. Medlemsstaterna skulle vidare behöva göra de kontor de utsett för återvinning av tillgångar till behöriga myndigheter även med avseende på Siena och det svenska initiativet. Dessutom behöver varje medlemsstat skapa tekniska länkar mellan sitt eller sina kontor för återvinning av tillgångar, å ena sidan, och sin nationella Europolenhet[10], å andra sidan.

I september 2009 beslutade Europol att starta ett inledande försök, där de kontor för återvinning av tillgångar som så önskade kunde delta. Kontor från sammanlagt 11 länder ( BG, DK, EE, ES, FR, HU, NL PL, SK, SV och UK ) beslutade sig för testa Siena som kanal för informationsutbytet dem emellan.

I juli 2010 fick åtta anställda vid dessa kontor utbildning i hur man använder Siena. Kursen gavs vid Europols högkvarter, och de anställda kom från kontoren i BG, DK, EE, HU, NL, PL och UK). Försöksfasen inleddes i juli och pågick till slutet av september 2010, och håller nu på att utvärderas.

Vid ett positivt utfall under 2011 skulle de första kontoren för återvinning av tillgångar kunna börja ansluta sig officiellt till Siena. Arbetet med att länka kontoren till Siena kommer att fortsätta, med målet att merparten av dem på sikt ska vara anslutna.

4. SLUTSATSER

Eftersom de viktigaste bestämmelserna i beslutet handlar om att kontor för återvinning av tillgångar ska inrättas eller utses, samt om hur informationsutbytet dem emellan ska bedrivas, bör genomförandet av beslutet i medlemsstaterna bedömas vara delvis tillfredsställande. I slutet av december 2010, dvs. två år efter tidsgränsen enligt beslutet, hade tjugotvå medlemsstater inrättat eller utsett kontor för återvinning av tillgångar och (åtminstone informellt) anmält detta till kommissionen.

I kommissionens meddelande om EU:s strategi för den inre säkerheten i praktiken[11] uppmanas medlemsstaterna att senast 2014 inrätta kontor för återvinning av tillgångar som har de resurser, de befogenheter och den utbildade personal som behövs för att bedriva en effektiv verksamhet samt utbyta information. Det anges också att kommissionen senast 2013 ska ta fram gemensamma indikatorer som medlemsstaterna ska använda för att utvärdera hur kontoren fungerar.

Några inledande förslag till hur sådana indikatorer för kontorens ändamålsenlighet skulle kunna utformas lades fram vid den alleuropeiska konferensen om kontor för återvinning av tillgångar, som hölls i december 2010. Det föreslogs också att det regelbundet, med hjälp av indikatorerna, bör bedömas om kontoren fungerar ändamålsenligt och att detta bör ske genom informella besök av sakkunniga, med uppföljning i form av diskussion inom forumet.

Samtidigt planeras vissa ändringar i den rättsliga ramen för förverkande av tillgångar. I meddelandet om EU:s strategi för den inre säkerheten i praktiken redogjorde kommissionen för sin avsikt att stärka EU:s rättsliga ram på detta område[12]. Det beslut som behandlas i denna rapport och som anger den rättsliga ramen för utbyte av information mellan kontoren för återvinning av tillgångar förefaller dock inte ha några allvarliga brister. Dock kommer den nya lagstiftningen att ge kommissionen, Europaparlamentet och rådet ett utmärkt tillfälle att införa vissa nya bestämmelser, t.ex. för att stärka kontorens befogenheter eller förbättra deras tillgång till information.

Kommissionen uppmanar alla medlemsstater att beakta innehållet i denna rapport och att lägga fram alla ytterligare uppgifter som krävs enligt artikel 8 i beslutet till kommissionen och till rådets generalsekretariat.

Fem medlemsstater har ännu inte utsett något kontor för återvinning av tillgångar. Eftersom ingen kedja är starkare än sin svagaste länk kan denna brist allvarligt försvaga medlemsstaternas möjligheter att spåra tillgångar som härrör från brott och som förs till andra EU-länder. Kommissionen förväntar sig således att alla medlemsstater som ännu inte genomfört beslutet gör detta utan ytterligare dröjsmål.

[1] EUT L 332, 18.12.2007, s. 103.

[2] EUT L 386, 29.12.2006, s. 89.

[3] Inom Carin ska det upprättas två kontaktpunkter per land, en inom brottsbekämpande och en inom rättsliga myndigheter eller organ. Carin-nätverket stöds av kommissionen och Europol (som står värd för dess sekretariat) och omfattar experter från över 50 olika länder och jurisdiktioner, inklusive 26 EU-medlemsstater.

[4] Såsom de brott som omfattas av artikel 2.2 i rambeslut 2002/584/RIF om en europeisk arresteringsorder.

[5] Enkla förfrågningar sker t.ex. via e-post, medan det formulär som används av kontaktpunkterna för Carin-nätverket kan fungera som medel för informationsutbyte.

[6] När det gäller beslutets regler för den mottagande medlemsstatens användning av informationen bör de tillämpliga bestämmelserna vara de som anges i rambeslut 2008/977/RIF av den 27 november 2008 om skydd av personuppgifter som behandlas inom ramen för polissamarbete och straffrättsligt samarbete, EUT L 350, 30.12.2008, s. 60. Det finns dock ingen uttrycklig hänvisning till detta rambeslut, eftersom det antogs ett år senare än beslutet.

[7] KOM(2008) 766 slutlig, 20.11.2008.

[8] Detta kontor har i uppgift att hjälpa utredare av ekobrott att spåra brottsligt förvärvade tillgångar som kan ha överförts till andra länder. Under 2007 bistod man vid sammanlagt 133 utredningar.

[9] Siena ( Secure Information Exchange Network Application ) utgör en ny generation av kommunikationsredskap och är utformat för man på ett snabbt, säkert och ändamålsenligt sätt ska kunna utbyta operativa och strategiska uppgifter och underrättelser om brott mellan medlemsstaterna, Europol och tredje part som Europol ingått samarbetsavtal med.

[10] Dessa enheter fungerar som nationella kontaktpunkter för informationsutbyte med Europol.

[11] KOM(2010) 673, 22.11.2010.

[12] Särskilt för att ge större utrymme för beslag hos tredje man och utvidgat förverkande, samt att underlätta ömsesidigt erkännande medlemsstaterna emellan av beslut om förverkande som inte grundar sig på en fällande dom.