EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 03.05.1995 
KOM(95) 163 slutlig 
VITBOK 
FÖRBEREDELSE AV DE ASSOCIERADE STATERNA 
I CENTRAL- OCH ÖSTEUROPA FÖR INTEGRERING 
MED DEN INRE MARKNADEN I UNIONEN 
(framlagt av kommissionen) 

INNEHÅLLSFÖRTECKNING 
Sammanfattning 
1. Inledning 
2. Den inre marknaden och den förberedande anslutningsfasen 
3. Gemenskapslagstiftning för den inre marknaden 
4. Tillståndet i länderna i Central- och Östeuropa 
5. Specialiserat tekniskt bistånd 
6. Slutsatser 
BILAGA 
SAMMANFATTNING 
Den föreliggande vitboken utgör en del av den anslutningsstrategi för de associerade 
länderna i Central- och Östeuropa som antogs vid Europeiska rådet i Essen i december 
1994. Dess syfte är att ange riktlinjer som stödjer de associerade länderna i sitt 
anpassningsarbete för att kunna fungera enligt villkoren på unionens inre marknad. 
Anpassning till den inre marknaden skall särskiljas från anslutning till unionen, vilket 
innebär ett antagande av hela gemenskapens regelverk. 
I vitboken fastställs de viktigaste åtgärder som bör vidtas inom varje sektor av den inre 
marknaden och föreslås i vilken prioritetsordning åtgärderna för anpassning av 
lagstiftningen skall vidtas. Ett enbart formellt inlemmande av lagstiftning är dock inte 
tillräckligt för att uppnå de önskade ekonomiska effekterna eller säkerställa att den inre 
marknaden fungerar tillfredsställande efter ytterligare utvidgning. Lika viktig är därför 
upprättandet av passande strukturer för dess genomförande och verkställande, vilket kan 
vara den svåraste uppgiften. Införandet av lagstiftning inom områdena konkurrens och 
social- och miljöpolitik, av vilka delar är av avgörande betydelse för den inre marknadens 
funktion, skall säkerställa en balanserad ansats. 
De associerade länderna ansvarar själva för anpassningen till den inre marknaden och skall 
själva prioritera åtgärderna inom varje sektor. Unionen tillhandahåller dock redan bistånd, 
framförallt genom PHARE-programmet, för en anpassning av lagstiftningen, och detta bör 
nu förbättras och anpassas till vitbokens rekommendationer. 
Ytterligare bistånd kommer att lämnas, framförallt med hjälp av ett nytt 
informationskontor för utbyte av tekniskt bistånd som administreras av kommissionen 
inom ramen för ett PHARE-program gällande flera länder. Detta kontor skall underlätta 
administrationen av bistånd med hjälp av en databas, som skall innehålla information om 
anpassning till den inre marknaden och närliggande områden och finnas tillgänglig för alla 
intresserade parter och även fungera som en central för samordning mellan varje 
biståndsbegäran och tillgänglig rådgivande och sakkunnig expertis inom unionen. Detta 
bistånd skall tillhandahållas av kommissionen, medlemsstaterna och privata organ. I 
vitboken ges anvisning om samordning av bistånd och kontroll av hur genomförandet av 
dess rekommendationer fortlöper. 
Anpassning till den inre marknaden förväntas förstärka det ekonomiska reformarbetet och 
omstruktureringen av industrin samt stimulera handel och varuutbyte. I vitboken anges de 
åtgärder som skall vidtas av kommissionen, de associerade länderna och medlemsstaterna 
för att säkerställa att dessa gynnsamma effekter uppnås. 
la 
I- INLEDNING 
Strategi vid anslutning 
1.1 Som ett stöd för de associerade länderna i Central- och Östeuropa (CÖE) att 
förbereda sin anslutning till Europeiska unionen antog Europeiska rådet i Essen 1994 en 
generell strategi. Rådet fastställde att de associerade ländernas förberedelse till 
integrering i den inre marknaden är "den viktigaste delen i strategin för att minska klyftan 
mellan länderna" och anmodade kommissionen att utarbeta en vitbok. Betydelsen av 
denna process ligger från unionens sida i behovet att skapa de förutsättningar som krävs 
för att den inre marknadens skall fungera på vederbörligt sätt efter utvidgningen till nytta 
för alla unionens medlemmar. 
1.2 Vitboken är endast en del av den anslutningsstrategi som fastställdes i Essen. 
Strategin grundar sig på två huvudinstrument: Europaavtalen och det strukturerade 
förhållandet mellan de associerade länderna och Europeiska unionens institutioner. De 
associeringar som upprättades genom Europaavtalen kommer, för de avtalsslutande 
parternas del, att hjälpa de cental- och östeuropeiska länderna att uppnå slutmålet att bli 
medlemmar i unionen. I avtalen fastställs utvecklingsmålet att mellan parterna införa de 
ekonomiska friheter på vilka unionen och framförallt dess inre marknad grundar sig. Enligt 
avtalen förväntas särskilda insatser för ett närmande till EU, inklusive anpassning av 
lagstiftningen. 
1.3 Det strukturerade förhållandet med unionens institutioner kompletterar de 
bilaterala associeringsavtalen med en multilateral ram för närmare dialog och samråd. Vid 
Europeiska rådet i Essen underströks att en strukturerad dialog borde vara till hjälp för att 
utveckla ett praktiskt samarbete mellan medlemsstaterna och de associerade länderna. 
Detta samarbete och de tillfällen till upprätthållande av en dialog som det erbjuder är av 
betydelse för att underlätta de cental- och östeuropeiska ländernas integrering med den 
inre marknaden. 
Bakgrund och syfte med vitboken 
1.4 En vitbok om förberedelse till den inre marknaden föreslogs första gången i två 
betänkande av kommissionen i juli 19941. Syftet var att fastställa ett program för de 
åtaganden som måste uppfyllas för en integrering med den inre marknaden och som kunde 
genomföras av varje associerat land och kontrolleras av unionen. Det betonades särskilt 
att detta skulle ske i partnerskap med de associerade länderna och att varje associerat land 
skulle upprätta sitt eget program tillsammans med en tidsplan. Kommissionen betonade 
vidare omfattningen av detta arbete och nödvändigheten av nära samarbete och tekniskt 
stöd. Medlemsstaterna, inklusive de som mest nyligen genomfört en anpassning av 
lagstiftningen inför anslutning till unionen, kunde lämna bistånd i form av sakkunskap. 
1 13 juli (COM(94) 320 slutlig version) 
26 juli 1994 (COM(94) 361/3) 
1.5 Anpassningsprocessen kan endast genomföras av de associerade länderna själva. 
För att stödja dem i detta arbete tar vitboken hänsyn till det arbete som redan genomförts i 
alla CÖE-länder, särskilt genom påverkan av Europaavtalen. CÖE-länderna är i färd med 
att införa samordnade metoder, som skall driva på och övervaka anpassningsprocessen, 
samt omfattande lagstiftningsåtgärder som återspeglar deras egna intressen och 
prioriterade områden. Som ett stöd vid deras planering och förberedelse innehåller 
vitboken mer än enbart en förteckning över den tillämpliga lagstiftningen. I vitboken 
fastställs de viktigaste åtgärderna inom varje sektor och föreslås den ordning enligt vilken 
anpassningsprocessen kan genomföras. Detta är vitbokens första specifika bidrag för att 
underlätta CÖE-ländernas anpassningsarbete. 
1.6 Genom att godkänna förslaget till en vitbok om CÖE-ländernas förberedelse 
inför en integrering med den inre marknaden insåg Europeiska rådet att detta arbete 
omfattade mer än enbart anpassning av lagstiftningen. Ställningstagandet i Essen hänvisar 
till "skapandet av förutsättningar för att införa en enhetlig marknad" och beskriver de 
uppgifter som de associerade länder har framför sig, inklusive införande av "lagstiftande 
och reglerande system, normer och certificeringsmetoder som överensstämmer med de 
som används inom Europeiska unionen ". Förutom en beskrivning av anpassning av 
lagstiftning ges i vitboken en närmare beskrivning av de strukturer som krävs för att 
lagstiftningen skall vara effektiv. Detta är vitbokens andra bidrag. 
1.7 Vidare beslöts i Essen att CÖE-länderna skulle behöva hjälp med att genomföra 
denna uppgift. Stöd vid anpassning av lagstiftning ges redan i unionens regi till de 
associerade länderna genom PHARE-programmet inom ramen för Europaavtalen. 
Vitboken beskriver hur detta stöd nu kan förbättras och anpassas för att stödja den 
förberedande anslutningsprocessen och att återspegla vitbokens rekommendationer. Den 
föreskriver riktlinjer för genomförandet av ett kraftfullt och sammanhängande program i 
vilket medlemsstaterna uppmanas att delta. Detta är vitbokens tredje specifika bidrag. 
Den rättsliga ramen 
1.8 Vitboken är en del av strategin inför en anslutning och ingår inte i 
anslutningsförhandlingarna. Anslutningsförhandlingarna omfattar samtliga områden för 
gemenskapslagstiftning och politik, medan vitboken fokuserar på de åtgärder som skapar 
och bevarar den inre marknaden. 
1.9 Vitboken förändrar inte heller de avtalsenliga förhållanden mellan unionen och 
CÖE-länderna som grundar sig på Europaavtalen. Enligt avtalen kontrolleras 
anpassningen av lagstiftningen genom en särskild underkommitté. Avtalen är föränderliga 
och består av vissa steg mot en närmare integrering som sker efter en bestämd tid och 
andra avtal som är förhandlingsbara, inklusive till exempel avtal om ömsesidigt 
erkännande. 
Den ekonomiska ramen 
1.10 Europeiska rådet betonade även att en god makroekonomisk politik är av 
väsentlig betydelse för en framgångsrik reform- och anslutningsstrategi. En stegvis 
anpassning till unionens politik för den inre marknaden förstärker CÖE-ländernas 
ekonomiska konkurrenskraft och ökar fördelarna med övergången och medverkar därför 
till att skapa och konsolidera makroekonomisk stabilitet. Den omedelbara åtgärden skall 
vara att anpassa prioritetsordningen och hastigheten i tillnärmningsprocessen av 
lagstiftningen i varje associerat land så att den förstärker den ekonomiska reformen. 
1.11 De ekonomiska reformerna i Central- och Östeuropa utvecklar de institutioner 
som utgör grundstenarna för en marknadsekonomi. De omfattar ett system av juridiska 
regler och affärsregler (t.ex. handelskoder, äganderättslagar, konkurslagstiftning, 
avtalslagar, konsumentlagar) som säkerställer både rättslig säkerhet och insyn för de 
ekonomiska operatörerna. De omfattar även institutioner som företag, marknader och 
reglerande organ som ger möjlighet till en decentraliserad finansiell förmedling genom 
privata operatörer, ytterligare framsteg med privatisering är av avgörande betydelse i detta 
sammanhang. Ansträngningar att skapa bättre kvalificerad arbetskraft är också en mycket 
viktig förutsättning för att lyckas med den ekonomiska reformen och övergången till 
marknadsekonomi. 
1.12 En anpassning till unionens lagstiftning på den inre marknaden innebär mer än de 
ekonomiska reformer som krävs för att skapa en marknadsekonomi. Vitbokens syfte är att 
underlätta integreringen av ekonomierna i CÖE-länder, som befinner sig på olika 
utvecklingsstadier men fortfarande i övergångsfas, med unionens marknadsekonomier 
inom industrisektorn. Mer tid kommer att behövas både för lagstiftning och för att skapa 
institutioner och genomföra en verklig tillämpning av nya lagar. Utan detta skulle ett 
antagande av den inre marknadens lagstiftning snarast innebära en formell överflyttning av 
regler. Detta skulle inte utgöra en tillräcklig grund för det ömsesidiga förtroende mellan 
alla medverkande parter som den inre marknaden grundar sig på. Inte heller skulle detta 
ge de verkliga ekonomiska effekter och fördelar som de associerade länderna önskar. 
1.13 Den prioritetsordning och hastighet som varje CÖE-land använder i sin strategi 
för en stegvis anpassning till unionens lagstiftning för den inre marknaden måste 
regelbundet revideras för att bibehålla samordning med dess ekonomiska reformåtgärder. 
En öppnare konkurrens- och handelspolitik, som är harmoniserad med unionens politik i 
medellångt perspektiv, kommer även att krävas för en kraftfull integrering av EU: s och 
CÖE-ländernas ekonomier och för en samtidigt gynnsam ekonomisk reform. 
Vitbokens utformning och struktur 
1.14 I vitboken fästs tonvikten på den lagstiftning som är väsentlig för att den inre 
marknaden skall fungera. Denna lagstiftning förklaras på ett sätt som visar de viktigaste 
åtgärderna och de åtgärder som logiskt bör vidtas först, men den försöker inte prioritera 
mellan olika sektorer. Den beskriver även ganska ingående vilka administrativa och 
organisatoriska strukturer som krävs inom varje sektor för att lagstiftningen skall kunna 
införas och genomdrivas effektivt. 
1.15 Vitboken riktar sig till de sex länder som redan har associeringsavtal (Polen, 
Ungern, Tjeckien, Slovakien, Bulgarien och Rumänien) och skall tillämpas likvärdigt för 
dem som har för förhandlingar om Europaavtal med unionen (för närvarande de tre 
baltiska republiker som har undertecknade avtal samt Slovenien). Vitboken är ett generellt 
referensdokument där rekommendationerna inte är anpassade efter något speciellt lands 
krav. Varje CÖE-land skall själv bestämma vilka åtgärder som skall prioriteras och 
fastställa sin egen tidsplan med hänsyn till sina ekonomiska, sociala och politiska 
förhållanden och med hänsyn till redan genomförda åtgärder. 
1.16 Vitboken presenteras i två delar. I den första delen analyseras programmets syfte, 
ram och innehåll i politiskt hänseende med anvisningar om hur den kan följas upp. I den 
andra delen i bilagor ges en närmare presentation av gemenskapens lagstiftning på den inre 
marknaden. 
Kapitel 1:1 detta kapitel beskrivs vitbokens ram, omfattning och utformning. 
Kapitel 2: I detta kapitel beskrivs bakgrunden till programmet och identifieras den inre 
marknadens viktigaste egenskaper och förklaras dess betydelse. Där beskrivs även hur 
gemenskapens lagstiftning har tillämpats för att eliminera olika hinder för fri rörlighet samt 
även konkurrenspolitikens viktiga roll med hänsyn till den inre marknaden. 
Kapitel 3: I detta kapitel beskrivs hur urvalet och prioriteringen av den lagstiftning som 
avser skapandet och upprätthållandet av den inre marknaden har skett för vitbokens del. I 
kapitlet förklaras sektorsvis hur informationsbladen i bilagan har skapats och syftet med 
dem. 
Kapitel 4: I detta kapitel beskrivs generellt situationen i CÖE-länderna i fråga om 
lagstiftning och struktur och påpekas vissa deras speciella svårigheter vid anpassningen till 
gemenskapens regler och praxis. 
Kapitel 5: I detta kapitel diskuteras det fortsatta bistånd som unionen lämnar till CÖE-
länderna för att stödja dem i förberedelsen för den inre marknaden och anvisas ett ny ram 
inom vilken de nuvarande åtgärderna för EU kan förstärkas, kompletteras och göras mera 
konsekvent. Särskilt betonas en närmare samordning mellan medlemsstaterna tekniska 
stödaktiviteter. 
Kapitel 6: I detta kapitel förklaras de fördelar som genomförandet av vitbokens 
rekommendationer kan förväntas föra med sig och de åtgärder som skall vidtas av 
kommissionen, de associerade länderna och medlemsstaterna för att säkerställa att dessa 
fördelar förverkligas. 
Bilaga 
Denna större volym innehåller en sektorsvis analys av de viktigaste områdena i den 
nuvarande gemenskapslagstiftningen och en förklaring av syftet med och utvecklingen av 
lagstiftningen inom varje sektor tillsammans med en beskrivning av de strukturer som 
krävs för att säkerställa dess genomförande och upprätthållande och förslag på en 
prioritetsordning enligt vilken lagstiftningen inom varje sektor kan behandlas. 
Kommissionen anser att genom att framhålla för de associerade länderna hur viktigt det är 
att säkerställa en verkningsfull lagstiftning kommer detta att underlätta för dem och i 
slutändan för en utvidgad union att uppnå en verklig, snarare än endast formell 
anpassning. 
2. DEN INRE MARKNADEN OCH DEN FÖRBEREDANDE ANSLUTNINGSFASEN 
Vikten av att unionens mål genomförs på den inre marknaden 
2.1 Gemenskapens inre marknad är inte ett mål i sig utan snarare ett av de viktigaste 
instrumenten för att uppnå en hel serie av mål: 
balanserad och hållbar tillväxt, hög sysselsättningsnivå och socialt skydd, bättre 
levnadsstandard och livskvalitet samt ekonomiskt och socialt samband. 
2.2 Den inre marknaden tjänar dessa mål genom att förbättra de ekonomiska 
resultaten för de ekonomier som ingår i gemenskapen. Den uppnår detta genom att främja 
en effektivare tilldelning av produktionsfaktorerna, vilket ger en högre produktion och en 
möjlighet att utnyttja de skapade marknaderna, förbättrar de ekonomiska resultaten 
genom större konkurrens och stimulerar till investeringar. 
2.3 Ekonomisk integration som uppnås i en gränsfri inre marknad är ett vidare 
samarbete än någon annan form av samarbete, såsom frihandelsområden, tullunioner och 
gemensamma marknader som bibehåller sina fysiska gränser. Den förhöjer därmed sin 
positiva ekonomiska verkan. Den lagstiftning som i globalt hänseende ger en rättslig ram 
för att uppnå dessa ekonomiska effekter har därför valts som ett område som de 
associerade länder som förbereder en anslutning särskilt skall beakta. 
2.4 En inre marknad utan inre gränser grundar sig på en hög nivå av ömsesidigt 
förtroende och överensstämmande regleringsmetoder. Varje större misslyckande med 
tillämpningen av de gemensamma reglerna på någon del av den inre marknaden utgör en 
risk för hela systemet och påverkar dess tillförlitlighet. Detta är en annat skäl för kraftfulla 
åtgärder för att fastställa riktiga villkor för hur denna lagstiftning skall tillämpas. 
2.5 Målet för anpassning till den inre marknadens regler och praxis utesluter inte en 
selektiv och gradvis anpassning för att återspegla förhållandena i varje CÖE-land och för 
att hjälpa dem att genomföra den ekonomiska övergången och uppnå makroekonomisk 
stabilitet. Det är synnerligen viktigt att de associerade länderna anpassar hastigheten i sina 
anpassningsprogram efter den ekonomiska reformens utveckling. 
Principer 
2.6 Den inre marknaden är definierad i fördragets artikel 7a som ett område utan inre 
gränser, inom vilket fri rörlighet för varor, personer, tjänster och kapital garanteras. Den 
är även en marknad med social dimension och där aktiv konkurrens uppmuntras. Varje 
systematisk kontroll och kontoller som behövs för att säkerställa att reglerna följs, sker 
inom marknaden och inte när nationella gränser passeras. I fördraget fastställs följande 
grundläggande regler som säkerställer att dessa villkor kan uppnås: 
Artikel 6 förbjuder varje diskriminering på grund av nationalitet. 
Artikel 8a fastställer medborgarnas rättighet att röra sig och bosätta sig fritt inom 
gemenskapens territorium. 
Artikel 9-12 kräver att tullar och skatter upphävs med likvärdig effekt i handeln 
mellan medlemsstaterna. 
Artikel 30-36 förbjuder kvantitativa begränsningar och åtgärder med likvärdig effekt 
i handeln med varor. 
Artikel 37 förbjuder diskriminering med hjälp av statliga monopol. 
Artikel 48-51 inför principer som säkerställer fri rörlighet för arbetstagare, artikel 52-
57 säkerställer fri rörlighet och fri etableringsrätt för företagare och artikel 58 för 
företag. 
Artikel 59-66, inför fritt tillhandahållande av tjänster. 
Artikel 67, senare ersatt av Artikel 73b, föreskriver om avskaffandet av restriktioner 
av fri rörlighet av kapital. 
Artikel 85-86 förbjuder företag att använda konkurrenshämmande metoder, vilket 
annars kunde upphäva den inre marknadens effekter. 
Artikel 92 föreskriver strikta villkor för statliga bidrag till företag för att skydda den 
inre marknadens principer. 
Artikel 95 behandlar medlemsstaternas skyldighet att inte diskriminera i 
skattemässiga frågor. 
2.7 De principer som fastställts av Europadomstolen för tolkning av fördraget är 
grundläggande för utvecklingen av unionens rättsliga struktur. En sådan princip användes 
av domstolen i dess utslag i ärendet "Cassis de Dijon" 1979, nämligen principen om 
ömsesidigt erkännande. Varje vara som cirkulerar lagligt i en medlemsstat skall även 
vara tillåten att omsättas fritt var som helst inom gemenskapen, utom när en medlemsstat 
kan uppvisa att bestämmelserna i ursprungsmedlemsstaten inte medger likvärdigt skydd av 
det allmänna bästa. Tillämpningen av denna princip säkerställer fri rörlighet av många slag 
av varor och tjänster inom gemenskapen utan att lagstiftning på gemenskapsnivå behöver 
utövas. 
2.8 Domstolens utslag har även varit viktiga för tolkningen av vissa villkor i 
fördraget, såsom åtgärder med "likvärdig effekt" till kvantitativa restriktioner (artikel 30 
och följande). Dessa tolkningar har underlättat skapandet och upprätthållandet av den inre 
marknaden utan ytterligare lagstiftning inom ett stort antal icke harmoniserade sektorer. 
2.9 Tillämpningen av dessa principer har inneburit avskaffande av fysiska, tekniska 
och skattemässiga hinder samt tullmurar. I själva fördraget föreskrivs att skapandet av den 
inre marknaden skall vara en stegvis process. Borttagandet av fysiska kontroller vid de 
inre gränserna (som ännu inte är genomförd i fråga om personers fria rörlighet) blev 
endast möjlig, efter det att medlemsstaterna hade kommit överens om förfaranden att med 
andra medel och på andra platser genomföra de kontroller som i många fall hade 
tillämpats vid själva gränserna. 
2.10 Fördraget, domstolens tolkning av fördraget och principen om ömsesidigt 
erkännande räcker dock inte för att skapa fri rörlighet inom gemenskapen för varor och 
tjänster och i en mindre omfattning för personer och kapital. Mer detaljerad sekundär 
lagstiftning har också krävts i de fall stora skillnader mellan regler och praxis i 
medlemsstaterna utgör hinder för fri rörlighet. Gemenskapens lagstiftare måste respektera 
principen om subsidiaritet och endast lagstifta på gemenskapsnivå, om samma eller bättre 
effekt inte kan uppnås på nationell eller regional nivå. 
2.11 Nationella bestämmelser följer i allmänhet legitima politiska mål som tillämpas av 
alla medlemsstaterna, t.ex. allmän säkerhet (som inbegriper bekämpning mot brott, 
bedrägeri och olaglig handel), skydd av människors hälsa och säkerhet, miljöskydd, 
konsumentskydd, bevarande av allmänhetens förtroende för den finansiella tjänstesektorn 
och garantier för lämpliga kvalifikationer för att fa utöva vissa specialistyrken. Dessa 
politiska mål måste upprätthållas och i de flesta fall kan nationella bestämmelser 
harmoniseras, så att endast ett regelverk för samma område kan tillämpas, eller anpassas 
till en nivå där medlemsstaterna är beredda att tillämpa principen om ömsesidigt 
erkännande. En sådan anpassning genom lagstiftning på gemenskapsnivå har ofta stridit 
mot nationella bestämmelser och praxis. 
2.12 Kommissionen måste enligt fördragets artikel 100a.3 använda en hög skyddsnivå 
vid beredningen av sina förslag till harmonisering av nationell lagstiftning avseende 
folkhälsa, säkerhet, miljövård och konsumentskydd. Samtidigt kan några medlemsstater 
önska bibehålla en ännu högre nivå efter harmoniseringen och enligt artikel 100a. 4 är detta 
möjligt. I detta och andra speciella fall kan begränsningar av fri rörlighet vara berättigad, 
under förutsättning att de inte i grunden är ämnade som handelshinder och att de står i 
rimlig proportion till och är adekvata för sitt syfte. 
2.13 En annat skäl för att lagstifta på gemenskapsnivå har varit behovet att skapa och 
bibehålla likvärdiga villkor för ekonomiska operatörer. Konkurrensen kan snedvridas om 
företag i en del av gemenskapen måste bära mycket högre kostnader än i någon annan del, 
och detta skulle utgöra en risk för att den ekonomiska aktiviteten flyttar till platser där 
kostnaderna är lägre. I dessa kostnader ingår de kostnader för miljöskydd, 
konsumentskydd och socialt skydd som läggs på regeringar och ekonomiska operatörer. 
Införandet av höga generella skyddsnormer ingår i unionens mål och säkerställer på 
samma gång en avpassad "nivå på spelplanen". 
2.14 Den inre marknaden är även nära sammankopplad med andra politiska områden. 
Den inre marknaden kunde inte ha skapats utan genom successiva fördragsrevideringar 
förstärkta regler på andra viktiga politiska områden. Detta gäller framförallt de principer 
som förstärker det ekonomiska och sociala sambandet och för miljö- och 
konsumentskydd. En inriktning på enbart ekonomiska frågor eller marknadsintegrering 
skulle ha skapat en obalanserad gemenskap som inte hade accepterats av flertalet 
medlemsstater. Förhållandet mellan den inre marknaden och andra politiska områden 
behandlas vidare i kapitel 3. 
Sekundär lagstiftning för att undanröja hinder 
2.15 Lagstiftning på gemenskapsnivå har sålunda varit nödvändig, när skillnaden 
mellan medlemsstaterna har varit för stor för att grundprinciperna om fri rörlighet och 
ömsesidigt erkännande skulle kunna tillämpas direkt. Syftet med denna vitbok är 
huvudsakligen att förklara för de associerade länderna den stora mängden av sekundär 
lagstiftning. I kapitel 3 beskrivs hur detta har skett och närmare förklaringar lämnas i 
bilagan. 
2.16 Den större delen av lagstiftningen för den inre marknaden sker i form av direktiv 
i enlighet med de tillämpliga artiklarna i fördraget. Dessa är till sin verkan bindande för 
medlemsstaterna som skall vidta nödvändiga åtgärder för att genomföra dem. (Om 
medlemsstaterna inte har antagit bestämmelserna inom den angivna tiden eller gör detta på 
ett ofullständigt eller olämpligt sätt, kan medborgare genomdriva sina rättigheter genom 
att åberopa ett direktiv, under förutsättning att direktivet är så tydligt formulerat att 
medlemsstaten inte har någon handlingsfrihet, vilket flera av domstolens utslag har visat). 
Direktiv är ibland ganska detaljerade och lämnar endast en begränsad valmöjlighet till den 
nationella lagstiftaren. I andra fall fastställs endast generella mål eller väsentliga villkor, 
vilket medför att nationell lagstiftning kan införliva dem på olika sätt. Denna teknik 
säkerställer att de traditionella och föredragna metoder som används i varje land i största 
möjligaste mån kan bibehållas. 
2.17 Förordningar, vilka är gemenskapsakter som är direkt tillämpliga i medlemsstaterna, 
är också en del av lagstiftningen för den inre marknaden, särskilt inom jordbrukssektorn 
och även t.ex beträffande samordningen av socialförsäkringsbestämmelser för migrerande 
arbetstagare. Det fastställs också beslut, instrument som är bindande för dem som de 
riktar sig till. 
10 
Lagstiftning som säkerställer fri rörlighet av varor 
2.18 Den största delen av den sekundära lagstiftningen för den inre marknaden gäller 
produktion och avsättning av varor. Dessa lagar avser områden, där principen om 
ömsesidigt erkännande inte kan tillämpas på grund av för stora skillnader i nationell 
lagstiftning och sålunda hade "en likvärdig effekt" på tariffer eller kvantitativa 
restriktioner, så kallade tekniska handelshinder. I tidigare direktiv brukade närmare 
gemenskapsregler fastställas som ersättning för nationella regler. Den senaste metoden för 
teknisk anpassning - " den nya metoden" innebär att ett begränsat antal betydelsefulla 
villkor fastställs, medan arbetet med de mer detaljerade bestämmelserna lämnas till andra 
normgivande organ på frivillig basis. 
2.19 På vissa produktområden, särskilt livsmedel och mediciner och även sådana 
produkter som är potentiellt farliga men allmänt använda, t.ex. motorfordon, är den gamla 
metoden med full harmonisering fortfarande ansedd som mest lämplig. I denna lagstiftning 
införs även stränga krav på provning och certifiering såväl som kontrollåtgärder av 
marknaden i vissa fall. Ett annat problemområde som gemenskapslagstiftningen inriktar 
sig på är harmonisering av olika nationella regler om frågor om t.ex. beteckning, 
märkning och/eller förpackning av vissa produkter. 
2.20 Dessa regler, tillsammans med principen om ömsesidigt erkännande, säkerställer 
att en producent, tillverkare eller importör var som helst inom gemenskapen kan införa en 
produkt på marknaden och tryggt avsätta den var som helst inom EU utan att komma i 
konflikt med lokala regler. En medlemsstat som ingår i den inre marknaden skall inte 
endast kunna framställa varor som överensstämmer med gemenskapens normer (detta 
gäller varje land som exporterar till EU) utan även kunna garantera att alla varor på dess 
marknad uppfyller dessa normer. Den skall även kunna garantera fri rörlighet inom sitt 
territorium för alla varor från andra medlemsstater. Systemet kräver sålunda inte bara rätt 
lagstiftning i alla medlemsstaterna utan också hela den ram av strukturer som behövs för 
att säkerställa ett effektivt genomförande av denna lagstiftning. Dessa strukturer - vare sig 
de är provlaboratorier, meteorologiska institutioner eller tullstationer vid gemenskapens 
yttre gränser - behöver alla erkännas av gemenskapen som helhet om principen om 
ömsesidigt erkännande skall kunna tillämpas. 
Lagstiftning som garanterar fri rörlighet för tjänster 
2.21 En ytterligare stor kategori av sekundär lagstiftning gäller de villkor enligt vilka 
vissa tjänster kan erbjudas. Denna lagstiftning var nödvändig på grund av att 
medlemsstaternas lagstiftning, även om den inte uppenbart diskriminerade icke 
medborgare, varierade för mycket för att fri rörlighet skulle kunna erhållas genom 
tillämpning av principen om ömsesidigt erkännande. Mycket av denna lagstiftning gäller 
den finansiella tjänstesektorn och fastställer minsta tillrådliga krav, t.ex. för inrättandet av 
banker eller försäkringsbolag. Dess syfte är också att öppna marknader som traditionellt 
har dominerats av nationella monopol inom t.ex. transport- och 
telekommunikationssektorn och vissa delar av transport- och energisektorn. 
ii 
Lagstiftning som garanterar fri rörlighet för personer 
2.22 I artikel 8a i fördraget ingår det omfattande begreppet "personers fria rörlighet 
och rätt till bosättning" som en grundläggande rättighet, som inte har samband med ett 
ekonomiskt syfte hos medborgaren men som är föremål för den tillämpliga sekundära 
lagstiftningen. Denna lagstiftning består av regler som säkerställer en enhetlig utveckling 
av arbetsmarknaden och som förhindrar snedvridning av konkurrens samt regler som 
fastställer villkor som ger medborgare från andra medlemsstater tillgång till dessa 
marknader. Den största delen av den tillämpliga gemenskapslagstiftningen behandlar de 
sist nämnda frågorna som rör t.ex. bosättnings- och uppehållstillstånd, restriktioner för 
utlämning och familjebidrag. (Den här delen av gemenskapens regelverk kan inte anses 
ingå i det nuvarande arbetet med gradvis anpassning, även om det utan tvivel är en viktig 
del vid upprättandet av den inre marknaden efter en medlemsstats anslutning. 
2.23 Delar av den lagstiftning som gäller fri rörlighet för personer har nära samband 
med friheten att erbjuda tjänster, särskilt de tjänster som kräver låg yrkeskompetens. 
Liksom för varor sökte gemenskapen i början en nära harmonisering, så att 
gemenskapsregler kunde ersätta nationella regler för t.ex. yrkeskategorierna arkitekter, 
doktorer och sjuksköterskor. De nyare direktiven är utformade enligt en horisontell syn 
och fastställer allmänna villkor, som gör att principen om ömsesidigt erkännande av 
utbildningsbevis kan användas. 
2.24 Lagstiftning behövs även för att säkerställa att en arbetstagare som migrerar 
inom gemenskapen kan fortsätta att utnyttja fulla sociala rättigheter. Detta avser inte 
enbart ekonomiska rättigheter utan även rättigheter inom utbildning och sjukvård. 
Medlemsstaternas socialförsäkringssystem har inte anpassats, men enligt artikel 51 i 
fördraget måste de samordnas för att garantera att en migrerande arbetstagare inte 
förlorar sina förvärvade rättigheter på grund av detta. 
2.25 Bolagsrätt ingår också i detta kapitel. Enligt Fördragets artikel 58 skall företag 
behandlas på samma sätt som enskilda personer i fråga om fri rörlighet. I gemenskapens 
lagstiftning utjämnas vissa större skillnader i nationell lagstiftning avseende det sätt på 
vilket företag upprättas och styrs. Enligt gemenskapslagstiftningen garanteras dock ännu 
inte fri rörlighet för företag i fråga om fusioner och företagsuppköp över gränserna och 
ändring av företags huvudsäte. 
12 
Lagstiftning som garanterar fri rörlighet för kapital 
2.26 Fri rörlighet för kapital är nödvändig inte endast av ekonomiska skäl utan även 
därför att det är en förutsättning för fri rörlighet för finansiella tjänster och personer. 
Fullständig liberalisering av kapitalöverföringar har dock endast nyligen genomförts inom 
gemenskapen, eftersom kontroller har varit ett viktigt instrument i den makroekonomiska 
politiken i de flesta medlemsstaterna. Artikel 67-73, som reglerade detta område fram till 
slutet av 1993, är mer försiktigt formulerade än övriga bestämmelser om fri rörlighet och i 
artikel 73 föreskrivs om en säkerhetsåtgärd i händelse av störningar på kapitalmarknaden. 
Enligt den sekundära lagstiftningen tillåts ett gradvis upphävande av kontroller i 
medlemsstaterna. Från och med 1994 ersätter artikel 73b-73g, som avser omfattande 
förbud mot restriktioner, de ursprungliga bestämmelserna och är direkt tillämpliga. 
Konkurrenspolitik 
2.27 Konkurrenspolitik är väsentlig för att kunna genomföra den inre marknaden. 
Utan texten i artikel 3g "inrättandet av ett system som säkerställer att konkurrensen på 
den gemensamma marknaden inte snedvrids" skulle den inre marknaden inte fungera. 
2.28 För att handelshinder skall kunna avskaffas krävs nya klara regler för 
konkurrensreglering. Utan sådana regler skulle den önskade optimala resurstilldelningen 
hindras genom konkurrenshämmande metoder. Konkurrensregler behöves för att reglera 
både företag och stater inom följande fyra huvudområden: 
När en stats handelshinder avlägsnas kan företag lockas att gå samman för en 
uppdelning av marknaden och andra restriktiva avtal, eller att missbruka sina 
dominerande ställningar för att skydda sig mot konkurrens. Detta berövar 
marknaden fördelen med fri handel och aktiv konkurrens. Vinsten från 
handelshinder, som tidigare tillföll staten (t.ex. i form av importtullar), går dock 
nu till avtalets privata parter. Det är således viktigt att införa effektiva regler för 
att hindra sådant missbruk från företagen. 
Den inre marknaden innebär nya utmaningar för företag, som de kanske bättre 
kan utnyttja genom att forma strategiska allianser i form av fusioner och 
företagsövertaganden. Även om detta i princip är en laglig affärsstrategi, måste 
man se till att marknadsstrukturerna förblir konkurrensmässiga. En reglering 
behövs för att undvika att dominerande ställningar skapas och missbrukas och 
därmed minskar den globala välfärden. 
Vid öppnade gränser kan regeringar också lockas att lämna statliga bidrag för att 
skydda sina industrier mot ökande konkurrens. Om statliga bidrag beviljas för att 
främja allmänna mål såsom forskning och utveckling, miljövård eller regional 
enhetlighet, kan de godkännas i de fall den gjorda investeringen ger en positiv 
effekt för samhället, som inte företaget självt kan tillägna sig. Andra 
bidragsformer som medför att konkurrensen snedvrids utan att ge några fördelar 
skall fördömas. Detta motiverar till en strikt kontroll av statliga bidrag på den 
inre marknaden. 
13 
Statliga monopol av kommersiell kjiraklär, offentliga bolag och företag 
med särskilda och exklusiva rättigheter utgör också en fara för fri och 
öppen konkurrens. Det förekommer att ekonomiska räntor avsiktligt 
skapas för vissa operatörer grundat på en förmodan att vinsten används 
för att ge offentlig service och kommer staten till del som intäkt. Även om 
detta i grund och botten är oantastligt, är det en svår uppgift att minska 
snedvridningen av marknaden till vad som är absolut nödvändigt i det 
allmännas intresse, t.ex. i syfte att ge service åt allmänheten i avsides 
belägna områden. 
2.29 Med hjälp av en aktiv konkurrenspolitik skapas sunda ekonomiska 
strukturer och onormalt höga vinster undviks, vilket är av väsentlig betydelse vid 
skapande av den inre marknaden inom politiska sektorer såsom energi, transport 
och telekommunikation. Inom konkurrenspolitiken liksom på övriga områden 
krävs inte enbart nya lagar och strukturer. Det krävs ett fortsatt arbete för att 
genomdriva politiken, göra den känd och accepterad och skapa förväntningar om 
att den kommer att tillämpas. Endast då kan marknaden förverkliga alla sina 
möjligheter. 
Genomförande och verkställande 
2.30 På gemenskapsnivå skall kommissionen och domstolen säkerställa att 
gemenskapslagarna tillämpas, men det verkliga verkställandet av gemenskapslagen, 
vare sig den är direkt tillämpbar i medlemsstaterna eller har integrerats i den 
nationella lagstiftningen, beror på om det i medlemsstaterna existerar ett passande 
rättsligt och administrativt system. Konstitutionsenligt är medlemsstaterna stater 
som är föremål för rättsregeln med en uppdelning av allmänna befogenheter som 
garanterar domstolarnas oavhängighet. Rättssystemet skall garantera att en enskild 
medborgare far möjlighet att vända sig till domstol, framförallt när det gäller beslut 
av offentliga myndigheter. I ett decentraliserat ekonomiskt system, vilket är 
karakteristiskt för marknadsekonomier, krävs även att ärenden behandlas relativt 
snabbt i domstolarna. En effektiv tillämpning av gemenskapslagarna beror också på 
ett antal olika speciella administrativa strukturer och tekniska och professionella 
organ inom den privata sektorn. 
14 
Slutsats 
2.31 De principer som reglerar den inre marknaden är huvudsakligen enkla, men de 
regler och strukturer som krävs för att de verkligen skall fungera är otaliga och 
komplicerade. De eliminerar hindren för fri rörlighet, säkerställer att andra viktiga 
generella politiska mål inte åsidosatts i processen, förhindrar att nya hinder uppstår och 
ser till att varken offentliga myndigheter eller privata organ vidtar kortsiktiga åtgärder 
eller åtgärder för eget ändamål, som stör en sund och aktiv konkurrens. Även om det 
fortfarande finns brister på den nuvarande marknaden, har unionen förbundit sig att 
genomföra den inre marknaden och att se till att den fungerar på vederbörligt sätt. 
15 
3. GEMENSKAPSLAGSTIFTNING FÖR DEN INRE MARKNADEN 
3.1 I bilagan till den här vitboken ges en omfattande och detaljerad beskrivning av 
unionens nuvarande lagstiftning för den inre marknaden. Inom lagstiftningen presenteras i 
tur och ordning 23 olika områden. I detta kapitel presenteras kommissionens inställning 
och behandlas vissa frågor om presentationen av informationen i bilagan. 
32 Kommissionens presentation av den detaljerade lagstiftning som behandlas i 
vitboken grundar sig på följande fyra principer: 
Vitboken bör behandla den inre marknaden och inte syfta till att omfatta hela 
gemenskapens regelverk. 
Inom de utvalda områdena bör lagstiftningen inte presenteras som en enda lista 
eller textblock utan där bör anges vilka åtgärder som är mer grundläggande och 
som logiskt bör vidtas först. 
Vitboken bör vara ett referensdokument för nuvarande och framtida associerade 
länder, och dess rekommendationer inte speciellt anpassad till något av dessa 
länders behov. 
Lagstiftningen bör presenteras för CÖE-länderna på ett sätt som klargör de 
åtgärder och strukturer som krävs för att göra lagstiftningen effektiv. 
Avgränsningen av lagstiftningen för den inre marknaden 
3.3 Vid utarbetandet av vitboken krävdes ett beslut om avgränsning av den inre 
marknaden med hänsyn till lagstiftningen. Såsom nämnt i föregående kapitel grundar sig 
en framgångsrik inre marknad inte bara på en omfattande ram av detaljerad lagstiftning för 
att undanröja de formella hindren utan kräver också att många ekonomiska villkor är 
uppfyllda. Detta innefattar särskilt en öppen och sund konkurrens mellan ekonomiska 
operatörer. Detta i sin tur beror på införandet av formella och klara konkurrensregler och 
även på en gemensam ram som säkerställer att miniminivåer för social standard och 
tillfredsställande miljöskydd tillämpas i unionens hela territorium. 
3.4 Själva fördraget utgör en noggrann balans mellan olika mål och principer, vilket 
innebär att ingen del av regelverket i praktiken kan avskiljas från resten. I fördraget 
framhävs särskilt detta ömsesidiga beroende, t.ex. i artikel 130r som föreskriver att 
miljöskyddskrav skall vara integrerade i definitionen och genomförandet av gemenskapens 
övriga politik. Eventuella anslutningsförhandlingar med CÖE-länderna skall omfatta hela 
gemenskapens lagstiftning. Arbetet med att anpassa hela lagstiftningen är därför viktigt. 
Europaavtalen föreskriver redan om tillnärmning och anger ett stort antal speciellt viktiga 
områden, såsom konkurrenspolitik, miljövård, socialpolitik och konsumentskydd. 
16 
3.5 I vitboken används ett samlat synsätt för att beskriva den tillämpliga 
lagstiftningen. De artiklar i fördraget och den sekundära lagstiftning som hänvisas till i 
bilagan är de som direkt påverkar den fria rörligheten av varor, tjänster, personer och 
kapital. Utan denna lagstiftning skulle hinder för fri rörlighet fortfarande finnas eller 
återuppstå. Annan lagstiftning som indirekt påverkar den enhetliga marknadens 
verksamhet, till exempel för att den påverkar företags konkurrenssituation, ingår inte i den 
detaljerade presentationen. 
3.6 Denna metod ger praktiska fördelar, särskilt vad gäller volymen av den 
tillämpliga sekundära lagstiftningen. På detta sätt kan anpassningen ske mer systematiskt 
genom ett samlat arbetsprogram och med hjälp av specialiserat tekniskt stöd. Tillnärmning 
inom andra områden kommer fortsättningsvis att omfattas av enskilda initiativ inom den 
förberedande anslutningsstrategin. 
3.7 Vid fastställandet av den lagstiftning som är väsentlig för att den inre marknaden 
skall fungera har det varit nödvändigt att speciellt noga granska socialpolitik och 
miljöpolitik för att få rätt balans. Även inom andra områden krävs en förklaring till hur 
uppdelningen har skett. 
3.8 Den sociala dimensionen är en viktig del av den inre marknadens politik. Detta 
gäller explicit i fördraget. Dessutom har mycket social lagstiftning anpassats med hänsyn 
till den inre marknaden. En ojämn syn på arbetstagares rättigheter, hälsa och säkerhet på 
arbetsplatsen kan medföra ojämna kostnader för de ekonomiska operatörerna och hota att 
snedvrida konkurrensen. På grund av detta har i en stor del av den lagstiftning som antogs 
före 1985 fördragets artikel 100 använts som rättslig grund. 
3.9 Samtidigt syftar inte den största delen av den sociala lagstiftningen först och 
främst till att uppnå ett balanserat verksamhetsfält. Höga sociala skyddsnivåer är ett 
grundläggande mål för unionen. För detta är de ekonomiska vinsterna från den inre 
marknaden till nytta. I vitbokens presentation av lagstiftning som berör den inre 
marknaden ingår de delar av social lagstiftning som påverkar den inre marknadens 
funktion eller som är nödvändiga komplement till andra åtgärder som anses som 
huvudinstrument, framförallt inom bolagslagstiftningen. Vid tidigare europeiska råd har 
det framhållits att anpassningen av den sociala sektorn inte skall negligeras av de 
associerande länderna, emedan den utgör en viktig del av deras förberedelse inför 
anslutning till unionen. 
3.10 Liknande hänsyn gäller lagstiftningen om miljön. Miljöpolitiken och den inre 
marknaden stöder varandra. Fördraget syftar till en bibehållen tillväxt och höga nivåer av 
miljöskydd och föreskriver att miljökrav skall integreras i definitionen och genomförandet 
av övrig politik. En integrerad metod som gör en mer hållbar social- och ekonomisk 
utveckling möjlig är inte endast avgörande för själva miljön utan även för en på lång sikt 
framgångsrik inre marknad. 
17 
3.11 Vitboken innehåller den lagstiftning som direkt påverkar den fria rörligheten för 
varor och tjänster men omfattar inte lagstiftningen om miljöförstöring från fasta källor och 
gäller processer mer än produkter, som därför endast indirekt gäller den inre marknaden. 
Detta innebär att den mesta delen av miljölagstiftningen inte ingår. Viktig lagstiftning om 
kvalitetsnormer för luft och vatten och naturvård behandlas inte alls och avfallsstrategi 
endast i begränsad utsträckning. Detta dokument om den inre marknaden kommer därför 
att behöva kompletteras med mer omfattande regler på miljöområdet, vilket är ett mål i 
sig. 
3.12 Beträffande energisektorn måste anpassningen inom detta område omfatta 
tillämpning av konkurrensregler. Så är till exempel gemenskapens ram för statliga bidrag 
avgörande, om en snedvridning av konkurrensen skall undvikas på en integrerad 
energimarknad. Lagstiftningen om tranparens vid prissättning måste även omfatta 
tillämpning av konkurrensregler, inklusive sanktioner. Energipolitiken har också ett nära 
samband med miljöpolitik och övrig politik. Det skulle t.ex. vara svårt att godkänna 
import av elektricitet på grundval av transitdirektivet, om produktionen av elektricitet i 
det exporterande landet inte respekterar samma nivåer avseende miljöskydd eller 
kärnkraftsäkerhet. 
3.13 Jordbruk är ett annat viktigt område i fråga om både lagstiftningens omfattning 
och dess roll i många CÖE-länders ekonomi. Många områden inom jordbrukspolitiken 
och jordbrukslagstiftningen behandlas inte i vitboken, därför att de avser program för 
marknadsstöd i stället för varors fria rörlighet. Även om omfattningen och medlen för 
jordbruksstöd påverkar den inre marknaden för jordbruksprodukter, är de inte väsentliga 
för att kunna uppnå och bibehålla fri rörlighet. Kommissionen kommer att lägga fram ett 
särskilt betänkande om jordbruket inom ramen för strategin för förberedelse inför 
anslutning före årets slut. Vitboken omfattar därför veterinärkontroller, phytosanitära 
kontroller och kontroller av djurfoder, samt även marknadsföringskrav för olika artiklar. 
Syftet med denna lagstiftning är att skydda konsumenter, allmänhetens hälsa, djurhälsa 
och växtskydd. 
Presentation av lagstiftningen för den inre marknaden i bilagan 
3.14 Information om tillämplig gemenskapslagstiftning presenteras i en serie av 
analyser i 23 avsnitt i bilagan. Några avsnitt behandlar breda politiska områden och är 
indelade i delavsnitt. Varje politiskt område föregås av en allmän inledning till sektorn i 
vilken de grundläggande målen och metoden för lagstiftningen presenteras. I inledningen 
förklaras varför lagstiftning är nödvändig och, i de flesta fall, hur den har utvecklats med 
tiden. En förklaring mellan nationell och gemenskapens lagstiftning förklaras också. 
18 
3.15 Den mer detaljerade presentation i varje sektor är avsedd att stödja de 
associerade länderna vid planeringen av en strategi för en gradvis anpassning till 
gemenskapslagstiftningen och dess genomförande och verkställande. Framförallt 
innehåller varje analys angivelser om den ordning enligt vilken de associerade länderna 
kan genomföra anpassningen samt ett avsnitt om de förhållanden som krävs för att 
tillämpa lagstiftningen. 
Förslag till prioriterade åtgärder vid anpassning av lagstiftning 
3.16 Även om varje del av gemenskapens lagstiftning i princip är viktig och eftersom 
en anslutning till unionen endast kan ske genom att anta hela gemenskapslagstiftningen, 
anser kommissionen att det är lämpligt att vid förberedelsen inför anslutningen föreslå en 
tillämplig ordning enligt vilken de associerade länderna kan införliva lagstiftningen på 
varje större område. Resurserna för anpassningsarbetet är begränsade både i gemenskapen 
och de associerade länderna, vare sig det gäller juridiskt och tekniskt stöd, parlamentarisk 
tid eller utbildningsmöjligheter. Dessa resurser bör inriktas på de områden där de kan ge 
den största effekten. 
3.17 Kommissionen presenterar därför lagstiftningen på varje område på ett sätt som 
skiljer "nyckelåtgärder" från samtliga tillämpliga åtgärder och med förslag på en vidare 
indelning av nyckelåtgärderna i två faser. Indelning av åtgärderna i fas 1 och fas 2 visar de 
viktigaste åtgärderna, vilka framgår genom logiken i själva lagstiftningen, och ger de 
associerade länderna en anvisning om den mest effektiva prioriteringsordningen för deras 
arbetsprogram om anpassning, genomförande och verkställande av lagstiftningen. 
3.18 Åtgärderna under fas 1 har vanligtvis valts ut med hjälp av ett eller flera av 
följande kriterier: 
Åtgärderna skapar hela ramen för en mer detaljerad lagstiftning. 
Åtgärderna avser grundläggande principer eller beskriver de grundläggande 
förfaranden som reglerar den berörda sektorn. 
Åtgärderna är en förutsättning för att den inre marknaden skall fungera effektivt 
inom den sektorn. 
Inom vissa områden kan fas 1 också innehålla åtgärder som kräver särskilt långa ledtider 
för att kunna genomföras effektivt. 
3.19 Följande allmänna punkter bör också noteras i fråga om kommissionens 
tillvägagångssätt. För det första finns inom vissa sektorer nyckelåtgärder som ännu inte 
har antagits av unionen men som är under beredning. Många åtgärder som endast nyligen 
antagits ingår också, ibland i fas 1. Det faktum att medlemsstaterna antog dessa åtgärder 
eller kommer att anta dem först i en relativt sent steg i utvecklingen av den inre 
marknaden minskar nödvändigtvis inte deras betydelse för CÖE-länderna. Åtgärder som 
är under beredning kommer sannolikt att ingå i det regelverk som skall antas av framtida 
medlemsstater. 
19 
3.20 För det andra är de kriterier som användes för att fastställa den rekommenderade 
prioritetsordningen för anpassning av varje sektor av lagstiftningen grundade på en 
konsekvent inställning till själva lagstiftningen utan hänvisning till de ekonomiska 
kostnaderna eller fördelarna av dess införande. Den ekonomiska omfattningen är något 
som varje associerad stat skall bedöma själv, när den fastställer strategin för anpassningen. 
3.21 För det tredje avser de föreslagna prioriterade åtgärderna endast varje enskild 
analys eller lagstiftningsområde. Det har inte varit avsett att skapa en total 
prioritetsordning inklusive bedömmngar om betydelsen av tidigt genomförda åtgärder 
inom olika lagstiftningsområdena. Detta är i viss utsträckning den logiska följden av den 
inställning som beskrivs i föregående stycke. På grund av att en total ekonomisk analys 
saknas finns det inga tydliga objektiva kriterier som kan användas för att fastställa 
prioriteringsordningen mellan sektorerna. Vissa delar av den lagstiftning som omfattas av 
detta dokument, såsom grundläggande bolagsrätt, måste anses som väsentliga 
"byggnadsblock" för en fungerande marknadsekonomi och som sådan redan avklarad av 
de associerade länderna i ett tidigare skede av den ekonomiska övergångsperioden. De 
prioriteringar som CÖE-länderna gör i fråga om olika sektorer beror på den politiska och 
ekonomiska situationen i varje associerat land. Valet måste göras av dessa länder och inte 
av unionen. 
3.22 För det fjärde är det inom ett begränsat antal områden inte möjligt att fastställa 
bestämda faser, eftersom lagstiftningen i dessa fall utgör en helhet och att endast behandla 
en enskild del av hela området kan inte ge någon fördel. 
3.23 För det femte bör det noteras att lagstiftning presenteras, oberoende av vad som 
redan har genomförts av de associerade länderna, även i de fall när samtliga av dem kan 
anses ha antagit den ifrågavarande lagstiftningen. Detta är i riktlinje med kommissionens 
syfte att framställa ett generellt referensdokument, som kan användas av alla framtida 
medlemsstater. Dessutom är vitboken inte avsedd att göra en bedömning av 
överensstämmelsen med hänsyn till en specifik nationell lagstiftning. 
3.24 Slutligen har inga tidsplaner fastställts. Dessa skall beslutas av varje associerat 
land med hänsyn till dess egen situation och strategi. 
Nödvändiga villkor för att genomföra och verkställa lagstiftningen 
3.25 Huvuduppgiften för de associerade länderna vid införandet av den inre 
marknadens lagstiftning är inte anpassningen av deras lagtexter utan en anpassning av 
deras administrativa system och samhällsstrukturer enligt de villkor som krävs för att 
lagstiftningen skall fungera. Detta är en komplicerad process som omfattar skapandet eller 
anpassning av de institutioner och strukturer som krävs och fundamentala förändringar av 
ansvarsområden i fråga om både de nationella administrativa och juridiska systemen och 
den framväxande privata sektorn. Till stöd för CÖE-länderna i detta arbete ges i 
inledningen till bilagan en sammanställning av de olika strukturformer som säkerställer en 
effektivt fungerande gemenskapslagstiftning, och i varje analys identifieras de tillämpliga 
nationella (eller internationella) strukturerna för sektorn i fråga, grundat på relevant 
erfarenhet inom unionen. 
20 
3.26 Verkställande myndigheter är av avgörande betydelse för att garantera 
gemenskapens övriga medlemmar att lagstiftningen genomförs på vederbörligt sätt. För 
att dessa administrativa, rättsliga strukturer eller den privata sektorn skall fungera 
ordentligt behövs utbildningsmöjligheter för den berörda personalen. En av 
huvuduppgifterna i anpassningsprocessen är att tillhandahålla denna utbildning och lämna 
över relevant erfarenhet från gemenskapen inom detta område och dessa frågor behandlas 
vidare i kapitel 5. 
Slutsats 
Z21 Bilagan innehåller en uppsättning detaljerade rekommendationer till de 
associerade länderna om hur de skall arbeta vidare med anpassningen av lagstiftningen och 
genomförandet inom varje område av den gemenskapslagstiftning som reglerar den inre 
marknaden. Rekommendationerna är inte normativa. Det kan finnas goda skäl, politiska, 
ekonomiska eller affärsmässiga, för enskilda associerade länder att ha en annan åsikt om i 
vilken ordning lagstiftningen skall anpassas. Analyserna är i varje fall användbara genom 
att de visar vilka nyckelåtgärder som måste vidtas och vad som krävs för att de skall 
fungera effektivt. 
21 
4. TILLSTÅNDET I LÄNDERNA I CENTRAL- OCH ÖSTEUROPA 
Inledning 
4.1 Kommissionen har hållit regelbundna kontakter med de associerade länderna 
under utarbetandet av vitboken. Den sammankallade först ett möte med sex CÖE-
länderna i november 1994, där den förklarade sitt förslag och mottog av varje associerat 
land en presentation över läget i anpassningsarbetet och mottog även kommentarer om 
hur vitboken skulle utformas. I februari och mars detta år, i enlighet med besluten i Essen, 
samrådde kommissionen med CÖE-länderna på bilateral nivå. Kommissionens tjänstemän 
besökte varje huvudstad och genomförde diskussioner om varje sektor och informerade 
ländernas myndigheter om arbetet med vitboken. Diskussionerna gällde framförallt 
åtgärder under fas 1 och nödvändigheten att skapa strukturer för dess genomförande och 
verkställande. 
4.2 Dessutom har kommissionen en kontinuerlig dialog med varje associerat land 
inom Europaavtalens underkommittéer för anpassning av lagstiftning. Dessa forum ger en 
möjlighet att få information om utvecklingen i CÖE-länderna. Trots dessa kontakter är 
den information som finns tillgänglig för kommissionen ofullständig. En stor del av den 
nya lagstiftningen har inte översatts till något av gemenskapens officiella språk. Dess 
räckvidd överensstämmer ofta inte exakt med den motsvarande gemenskapslagstiftningen, 
vilket gör en jämförelse svår. I detta kapitel skall därför inte något försök göras att 
presentera en närmare analys av den lagstiftning som redan genomförts i varje land. 
4.3 Vid planeringen av framtida teknisk assistans inom detta område är det emellertid 
nödvändigt att i allmänna ordalag förstå i vilken utsträckning CÖE-länderna har 
harmoniserat sin lagstiftning med gemenskapens och skapat de nödvändiga strukturerna 
för att genomföra och genomdriva denna lagstiftning och i grova drag specificera deras 
problem. I detta kapitel ges en sådan översikt. 
Utvecklingen av anpassningen av lagstiftningen 
4.4 I de associerade länderna pågår ett arbete med att bereda och anta en stor mängd 
nya lagar och deras huvudmål är att denna lagstiftning skall överensstämma med den som 
tillämpas inom gemenskapen. De har en förpliktelse att så skall ske "i största möjliga 
grad" enligt Europaavtalen. I anpassningsarbetet med lagstiftningen har dock varje CÖE-
land själv bestämt vilka åtgärder som skall prioriteras. 
4.5 Deras val återspeglar den ekonomiska och politiska verkligheten, framförallt 
CÖE-ländernas växande handelsförbindelser med unionen, såväl som deras beslut om 
vilken lagstiftning som är viktig i samband med den ekonomiska övergången och/eller 
förberedelse för anslutning till unionen. De har också påverkats av den lista över 
prioriterade åtgärder i anpassningsarbetet som speciellt nämns i Europaavtalen. Vissa av 
dem har också åtagits sig andra internationella förpliktelser som påverkar deras beslut om 
prioriterade åtgärder. Vissa associerade länder inledde dessutom sitt arbete med att 
harmonisera lagstiftningen i syfte att erhålla medlemsskap i gemenskapen betydligt före 
andra länder. Det slutgiltiga resultatet är att det finns en stor skillnad mellan CÖE-
länderna i fråga om mängd och typ av lagstiftning som har antagits och den 
prioritetsordning som de använder i denna uppgift. 
22 
4 6 I samtliga fall har CÖE-länderna påbörjat ett systematiskt arbete med att 
genomföra program för anpassning av lagstiftningen, fastställa prioritetsordning i arbetet 
och granska överensstämmelse med tillämplig gemenskapslagstiftning. De flesta har redan 
inrättat ett samordnande organ i sina administrationer. De befinner sig också på olika 
nivåer i sitt planeringsarbete och arbetsprogram. I de flesta länder kommer en viss 
prioritering på nationell nivå redan att ha skett före vitbokens offentliggörande. Den 
vägledande prioritetsordning som visas i bilagan till detta dokument bör varje associerat 
land därför använda för att jämföra och omvärdera sin egen prioritetsordning. 
4.7 I allmänhet förekommer gammal lagstiftning, ibland flera år gammal, tillsammans 
med ny lagstiftning. Inom ett begränsat antal sektorer är den nya lagen nästan fullständig, 
medan den i andra kan vara planerad men ännu inte avfattad. Förslag till en stor mängd 
nya lagar finns eller väntas antas av nationella parlament. Utvecklingen inom en bestämd 
sektor reflekterar nödvändigtvis inte dess ekonomiska betydelse. 
4.8 Inom vissa områden inser CÖE-länderna själva att antagen eller föreslagen 
lagstiftning inte helt överensstämmer med de relevanta EU-texterna, varken som 
övervägda avsiktliga val (gradvis anpassning) eller genom de ändringar som gjorts under 
det parlamentariska lagstiftningsarbetet. I vissa fall har ny lagstiftning avsiktligt upphävts i 
väntan på ny eller ändrad gemenskapslagstiftning på området. 
4.9 Inom de flesta områden har CÖE-länderna begärt råd utifrån, ofta genom 
PHARE-programmen. De tenderar att söka efter förebilder i en eller flera medlemsstater. 
Råd om utarbetande och utformning av lagstiftning har ibland lämnats av gemenskapen 
och nationella tjänstemän, men även ofta av konsulter. 
4.10 I de flesta men inte alla associerade länder är parlamentariska tidsplaner 
fulltecknade vilket försenar utvecklingen. Lagstiftningsarbetet är enormt, ändringarna ofta 
genomgripande, frågan ofta okänd, textändringarna otaliga och utvecklingsarbetet 
långsamt. Dessutom byts regeringar och förändras de politiska prioriteringarna i CÖE-
länderna såväl som i andra länder, vilket också kan komplicera och förskjuta 
anpassningsarbetet. 
Anpassning av lagstiftning och ekonomisk reform 
4.11 De associerade länderna har ännu inte helt löst det svåra problemet med att 
anpassa sina reformprogram till den konsolidering av ekonomiska reformer som behövs. 
De svårigheter som CÖE-länderna möter kan illustreras med följande exempel: 
Inom området finansiella tjänster förstärker den inre marknadens lagstiftning 
välbetänkta krav och leder till mer avreglerade marknader. Om en sådan 
regleringsförändring sker för hastigt kan den allvarligt försvaga de finansiella 
enheterna i Central- och Östeuropa, eftersom de flesta av dem fortfarande måste 
klara av dåliga lån från tidigare. 
23 
På skatteområdet måste harmoniseringsprocessen ske samtidigt med utvecklingen 
av de olika beräkningsunderlagen för beskattning och kanske ta hänsyn till 
behovet av temporära skatteförmåner för att rätta till snedvridning från tidigare 
bidrag. 
Liberaliseringen av kapitalflöden skall ske i förhållande till den uppnådda nivån av 
full makroekonomisk stabilitet för att undvika obalanserat kapitalflöde och 
svårigheter med betalningsbalans. En sådan stabil makroekonomisk situation är 
naturligtvis beroende av olika nyckelfrågor i övergångsprocessen, såsom sunda 
offentliga finanser eller en framgångsrik omstruktureringsprocess. 
Speciella sektorer 
4.12 Syftet med vitboken är inte att granska alla sektorer men ett antal speciella 
insatser eller problem är värda att nämnas. 
4.13 Alla CÖE-länderna har infört en grundläggande bolagsrätt som en del av 
övergången till marknadsekonomi. Den har vanligtvis utformats i enlighet med 
lagstiftningen i någon av medlemsstaterna och är därför huvudsakligen i linje med 
gemenskapens krav, men dess räckvidd är i de flesta fall ofullständig. En icke­
diskriminerande behandling av utlänningar eller utländska företag är i de flesta fall 
nöjaktigt behandlad när det gäller att väcka intresse från utländska investerare. Samma sak 
gäller i huvudsak för redovisning, där många av kraven i de viktigaste EU-direktiven har 
antagits, men arbetet ännu inte har genomförts. 
4.14 Av liknande skäl har den grundläggande lagstiftningen för sektorn finansiella 
tjänster prioriterats. Banksektorn ligger generellt före försäkringssektorn men det finns 
gränser för hur långt CÖE-länderna kan gå så länge som restriktioner för kapitalrörelser 
behövs av makroekonomiska skäl, och bankerna tyngs av dåliga lån från tidigare. En stor 
mängd lagstiftning är under beredning inom denna sektor. 
4.15 Två områden som har utvecklats mycket är indirekt beskattning och tull. Alla 
CÖE-länderna har infört moms, och i flera fall tycks detta i huvudsak överensstämma med 
gemenskapens krav. Detta är ett exempel på en sektor där mycket har uppnåtts just tack 
vare att systemet kunde byggas upp från grunden. Vad gäller accisavgifter i CÖE-länderna 
täcks de flesta produktområden som omfattas av gemenskapslagstiftningen. Vissa avgifter 
behöver sänkas, men detta kommer att ske försiktigt med hänsyn till statsinkomsterna. 
4.16 Inom tullområdet har en harmonisering skett i takt med den snabba utvecklingen 
av handeln med EU. Nationella nomenklaturer som baserar sig på det harmoniserade 
systemet har antagits och en närmare anpassning till gemenskapens kombinerade 
nomenklatur sker gradvis inom ramen för Europaavtalen. Ett nära samarbete mellan 
tullmyndigheter har i de flesta fall redan inletts, både med hjälp av underkommittéerna för 
tullsamarbete enligt Europaavtalen och genom tekniskt bistånd genom PHARE-
programmet. Total anpassning är i varje fall onödig före anslutning. 
24 
4.17 Hänsyn till handeln har också påskyndat harmoniseringen av 
industristandarder. Lagstiftningskraven inom detta område tycks vara väl kända, och 
alla CÖE-länderna har påbörjat anpassningen till EU:s standarder, men det sätt på vilket 
detta uppnås sker ofta genom befintliga metoder som ursprungligen infördes för att 
utarbeta obligatoriska tekniska förordningar snarare än frivilliga standarder. Mycket 
arbete kvarstår, särskilt på nivån för själva industrin, innan full konvergens har uppnåtts. 
Försök att föra över en stor mängd lagstiftning i ett enda dokument försenar i många fall 
utvecklingen. Dessutom tenderar de avsevärda nivåskillnader som fortfarande finns i fråga 
om bedömning av produktkrav att hindra anpassningsarbetet. Möjligheten att sluta avtal 
om ömsesidigt erkännande enligt Europaavtalen uppmuntrar till ytterligare arbete inom 
detta område. (Flera synpunkter på detta område tas upp i det följande avsnittet om 
skapandet av strukturer för genomförande och verkställande av lagstiftning). 
4.18 Utvecklingen inom jordbrukssektorn (lagstiftning för den inre marknaden som 
gäller veterinär, växtskydds- och djurfodersektorn samt jordbruksprodukter som omfattas 
av speciella marknadsföringsregler, t.ex. vin) återspeglar denna sektors ekonomiska 
betydelse i det associerade landet i fråga liksom vikten av att nära följa dess intresse av 
speciella produkter. I flera associerade länder är grundläggande frågor, såsom 
landreformer, de omedelbart viktigaste åtgärderna, men anpassningen av den lagstiftning 
som kan påverka handelsvillkoren är också generellt behandlat med högsta prioritet. 
Privatisering har påbörjats i alla CÖE-länderna, inbegripet aktiviteter som har samband 
med jordbruk, men arbete kvarstår innan de är helt genomförda. De flesta av CÖE-
länderna ger bidrag till jordbruket i en viss omfattning, men gränsskyddet är fortfarande 
lågt. Samtliga CÖE-länder har redan i varierande omfattning inlett diskussioner med 
kommissionen i syfte att ingå ekvivalensavtal oavseende veterinärkontroller, 
djurfoderkontroller samt växtskydd. Även om enormt mycket arbetsinsatser kvarstår för 
att skapa en gränsfri inre marknad, kommer sådana avtal att innebära en viktig utveckling i 
rätt riktning. Gemenskapen förhandlar om anpassning av 
Europaavtalen med hänsyn till dess utvidgning och resultaten från Uruguay-rundan. 
4.19 Inom transportsektorn är effekten av Europaavtalen särskilt märkbar. Speciella 
mandat att ingå bilaterala avtal med vissa CÖE-länder inom några transportsektorer har 
framförts till rådet och har i vissa fall godkänts. Dessa avtal ger möjlighet till tillträde på 
marknaden och fastlägger enligt vilka villkor anbud på internationella transporttjänster 
skall lämnas. De kommer på detta sätt att ge kraftfulla impulser till en harmonisering av 
lagstiftningen före anslutning. CÖE-ländernas medverkan i olika internationella avtal 
tenderar att påskynda tillnärmningsprocessen. 
4.20 Utvecklingen inom energisektorn varierar mellan länderna, men den domineras 
fortfarande kraftigt av monopol inom den offentliga sektorn. Även om en stor mängd 
lagstiftning är planerad eller arbete med lagförslag pågår, återstår mycket arbete inom 
denna sektor och omstruktureringen av nuvarande rätts- och industristrukturer kommer 
att ge stora ekonomiska och sociala konsekvenser. 
25 
4.21 Detta gäller dock i mindre grad för telekommunikationssektorn, där separata 
regleringsorgan har inrättats och en betydande liberalisering redan har genomförts, 
åtminstone i några av de associerade länderna. Den praxis som investerare använder sig av 
att söka och i många fall erhålla både oinskränkta lånegarantier och generösa statliga 
garantier om giltighetstiden för särskilda eller exklusiva rättigheter kan försena 
anpassningen till gemenskapens konkurrensbestämmelser. Anpassningen till EU: s 
lagstiftning kan ofta påskyndas genom deltagande i internationella organ. Anpassning 
inom den audio-visuella sektorn har haft en liknande utveckling. 
4.22 Konkurrenspolitik är av stor betydelse under den ekonomiska 
övergångsperioden. De grundläggande reglerna har fastställts i Europaavtalen. 
Europaavtalen innehåller också tidsfrister avseende fastläggande av 
genomförandebestämmelser och en bestämmelse om att de associerade länderna 
ytterligare skall anpassa sin konkurrenslagstiftning till unionens. I detta sammanhang är 
dock CÖE-länderna skyldiga att överta principerna i gemenskapens politik, men de kan 
införa de strukturer för kontroll eller genomförande som bäst tjänar deras syften. Vid 
anslutning kommer vissa av de uppgifter som de associerade länderna nu ansvarar för att 
övertas av kommissionen. 
4.23 Vad gäller immaterialrätt varierar utvecklingsnivån, även om CÖE-länderna har 
visat intresse av utvecklingen av denna lagstiftning inom unionen och är angelägna om att 
förnya sin egen lagstiftning. Betydande framsteg har gjorts i fråga om industriell 
äganderätt, särskilt på patent- och varumärkesområdet. En viss utveckling har också skett 
av den lagstiftning som gäller upphovsrätt och närliggande områden. 
4.24 Utvecklingen av miljölagstiftningen varierar mycket, och de associerade 
länderna är starkt medvetna om de sannolika kostnaderna för att höja de nuvarande 
miljökraven till gemenskapens nivåer. Inom vissa områden, inklusive speciella 
produktområden, har de nått ganska långt inom förslagsberedning av ny lagstiftning. 
4.25 Beträffande socialpolitiksektorn anser de associerade länderna att mycket av 
deras lagstiftning ganska nära sammanfaller med EU:s normer, och de tycks lägga stor 
vikt vid denna sektor. Lagstiftningsarbete i de flesta CÖE-länderna är inriktat på sektorer 
som gäller arbetstagares hälsa och säkerhet. Kostnadsfrågan är dock återigen en 
avgörande faktor, och det återstår att se i vilken utsträckning även den lagstiftning som 
redan gäller kan tillämpas effektivt. 
4.26 Alla CÖE-länderna har insett att det krävs lagstiftningsarbete inom området 
konsumentskydd som en del i övergången till marknadsekonomi. Den inre marknadens 
funktion hänger åtminstone delvis samman med anpassningen av rglerna inom denna 
sektor. Detta nya erkännande av konsumenters rättigheter, som säkerställer deras 
medverkan vid köpuppgörelser, anses även medverka till en konsolidering av demokratin i 
de associerade länderna. Särskild konsumentlagstiftning har antagits eller är under 
utarbetande i alla CÖE-länder och konsumentpolitiska aspekter tas ofta också med i annan 
sektoriell eller horisontell lagstiftning. 
26 
Strukturer för genomförande och verkställande 
A.21 Det är speciellt svårt att fa en total uppfattning av utvecklingen i CÖE-länderna 
om införandet av de strukturer som krävs för att genomföra och verkställa lagstiftningen. 
Kommissionen har lagt avsevärd vikt vid denna del av förberedelsen inför anslutning i sina 
kontakter med de associerade länderna. Att förbättra denna kunskap är en viktig del av de 
uppgifter som skall genomföras efter offentliggörandet av vitboken och i samband med 
förberedelsen och överlämnandet av de därtill hörande tekniska stödpaketet. 
4.28 På detta stadium är det därför endast möjligt att i allmänna drag redogöra för vad 
CÖE-länderna har uträttat hitintills och några av de svårigheter som de har mött. Den 
generella bilden visar att arbetet med att upprätta, anställa personal och få de nödvändiga 
administrativa strukturerna i funktion släpar efter själva lagstiftningsarbetet. Detta varierar 
mellan de associerade länderna och från sektor till sektor, men det finns ett stort krav på 
större ansträngningar i detta avseende. 
4.29 En speciell svårighet som CÖE-länderna möter och som de nuvarande 
medlemsstaterna inte upplevde är övergången till marknadsekonomi. I färdiga 
marknadsekonomier existerar redan många av de strukturer som krävs för att garantera att 
de förpliktelser som uppstår enligt gemenskapslagstiftningen uppfylls. Enskilda 
medborgare känner normalt till sina rättigheter och har möjlighet att föra talan inför 
domstol. För de associerade länderna däremot krävs ofta nya eller anpassade strukturer, 
inklusive förändringar av rättssystemen. 
4.30 När det gäller de grundläggande byggstenarna för marknadsekonomi började alla 
CÖE-länderna att införa nya strukturer i början av 1990-talet. Konstitutionella 
förändringar skapade oberoende domstolar och deras rättssystem håller gradvis på att 
struktureras om. I vissa fall krävs ytterligare förändringar för att säkerställa att tillsättning 
av domstolsämbeten sker med full garanti för oavhängighet och med krav på höga meriter, 
och alla CÖE-länderna kommer att ha resursproblem inom rättsväsendet, vilket innebär att 
domstolar och administrativa skiljedomstolar överbelastas och snabba 
domstolsförfaranden inte alls kan garanteras. Domstolarna i de associerade länderna får 
också nya uppgifter. Immaterialrätt anges ofta som ett område för vilket nya krav ställs, 
både i fråga om utbildning och anpassning av domstolsförfarandet för att få en snabbare 
behandling av rättsfall. Vissa administrationer i CÖE-länderna inser också att de behöver 
ändra sina regler i fråga om möjlighet att gå till domstol och att genomföra lagstiftning 
inom t.ex. konsumentskyddssektorn. 
27 
4.31 Beträffande de ekonomiska basstrukturerna har alla CÖE-länderna offentliga 
register över företag samt officiella tidningar i vilka upplysningar om företag publiceras. 
Vissa har inrättat kontrollorgan för bankväsendet och myndigheter för registrering av 
intellektuella rättigheter m.m, men nivån är ojämn, och även i de länder där själva 
institutionerna har inrättats saknas ofta utbildad personal att sköta dem. Generellt saknar 
länderna tillräcklig erfarenhet. Hjälp genom TEMPUS, verksamheten inom European 
Training Foundation och de cental- och östeuropeiska ländernas deltagande i 
programmen LEONARDO och SOKRATES kommer i detta sammanhang att hjälpa dem 
att utveckla de relevanta kunskaperna. 
4.32 I vissa fall kan nuvarande strukturer användas. Detta gäller till exempel för 
inspektörer inom veterinär- och växtskyddsområdet. Flera av de associerade länderna är 
ganska väl försörjda på detta område. Det finns dock även här ett behov att modernisera 
utrustning och tjänster i hela landet. Laboratorier för att prova och mäta industriprodukter 
finns också, men de är likaså ofta i behov av en modernare utrustning. Vissa strukturer för 
nuvarande exporter till EU har redan godkänts och ansetts uppfylla gemenskapens normer 
- t.ex. slakthus för export av kött och köttprodukter - men en förberedelse för integrering 
med den inre marknaden innebär en anpassning av alla dessa strukturer till den 
erforderliga nivån. 
4.33 På området industristandarder kan övergången från ett obligatoriskt till ett delvis 
frivilligt system, som är grundat på en lagstiftning med väsentliga krav, liksom sådana 
system som kräver producenters garantier på eget ansvar medföra problem. Dessa 
förändringar kräver inte endast nya strukturer utan också ett nytt sätt att tänka. 
Förändringarna blir endast formella och ger inte den nödvändiga effekten, om inte 
attityderna förändras, både hos reglerande och ekonomiska operatörer. 
4.34 En viktig del av arbetet i ett antal områden är att säkerställa att de nya 
ordningarna är allmänt kända. Inom den offentliga förmedlingsverksamheten till exempel 
öppnas marknaderna inte i praktiken, trots att grundlagstiftningen är genomförd, därför att 
företagen ännu inte har insett att de har en verklig möjlighet att tilldelas kontrakt eller 
alternativt gamla monopol ännu inte insett att de kan förlora kontrakt. I båda fallen 
försummar de att lämna in anbud. På samma sätt har konsumentlagstiftning införts, men 
den tenderar att förbli outnyttjad, om konsumenter inte förstår sina rättigheter och/eller 
systemen för att använda dem inte existerar. 
28 
Sammanfattning 
4.35 Alla associerade länder gör kraftfulla ansträngningar för att organisera ett samlat 
anpassnings- och genomförandeprogram, särskilt för den inre marknaden. Deras 
arbetsuppgift är dock omfattande och komplicerad och kommer att kräva en speciell insats 
beträffande samordning och ett aldrig sviktande åtagande. De olika systemen för 
samordmng mellan ministerier som har inrättats behöver förbättras och arbetet med 
programmen och de prioriterade åtgärderna intensifieras. 
4.36 Unionen behöver förbättra och anpassa sitt tekniska stöd till CÖE-ländernas 
förberedelse för integrering med den inre marknaden. Kommissionen behöver särskilt av 
detta skäl förbättra sin kunskap om marknadsläget. Detta kommer att kräva en samordnad 
arbetsinsats med hjälp av all tillgänglig information från både CÖE-länderna själva och 
kommissionen och medlemsstaterna. Dessa frågor behandlas vidare i följande kapitel. 
29 
5. SPECIALISERAT TEKNISKT BISTÅND 
Inledning 
5.1 Vitbokens speciella uppgift i presentationen av den tillämpliga delen av 
gemenskapens lagstiftning är för det första att ange riktlinjer för hur lagstiftningsarbetet 
skall organiseras, för det andra att beskriva och förklara hur de strukturer som krävs för 
att helt genomföra den nationella lagstiftningen fungerar. Detta skall hjälpa CÖE-länderna 
till en målinriktad förberedelse för en integrering med den inre marknaden och säkerställa 
att anpassningen av lagstiftningen ger en verklig ekonomisk effekt. De associerade 
länderna har uttryckt att de önskar ta hänsyn till vitbokens rekommendationer när de skall 
fatta slutgiltiga beslut om sin nationella anpassningsstrategi för den inre marknaden och 
hur åtgärderna skall prioriteras. 
5.2 En annan av vitbokens uppgifter är enligt kapitel 1 att fastställa riktlinjer för 
innehåll och organisation av tekniskt bistånd. Syftet med detta kapitel är att säkerställa att 
det med utgångspunkt från vitbokens analytiska inlägg lämnas konsekvent och effektivt 
tekniskt bistånd, som omfattar både lagstiftning och strukturer, som svar på de behov som 
uppstår till följd av CÖE-ländernas nationella strategier. 
Strategier för de associerade länderna 
5.3 Endast de associerade länderna själva kan anta, tillämpa och verkställa lagar som 
uppfyller den inre marknadens krav. Enskilda arbetsprogram för att anta och genomföra 
den inre marknadens lagstiftning utformas av de associerade länderna inom ramen för 
deras generella strategier för anslutning och anpassning. Dessa arbetsprogram måste 
utformas i överensstämmelse med varje lands ekonomiska politik, reformprogram och 
övriga synpunkter om anslutningsstrategin. De bör ta hänsyn till vitbokens 
rekommendationer, omfatta alla sektorer som gäller den inre marknadens funktion och 
särskilt behandla de administrativa och organisatoriska aspekterna av tillämpning och 
verkställande av lagstiftningen. 
5.4 Varje associerat land skall samordna sina önskemål om bistånd och informera om 
genomförandet av vitbokens rekommendationer för att säkerställa att bistånden från 
unionen, medlemsstaterna och andra organ är konsekventa och har en ömsesidigt 
förstärkande effekt. 
Samordnat bistånd från unionen 
5.5 Från unionens sida skall huvudmålet vara att organisera tekniskt bistånd inom 
detta omfattande och olikartade område, så att de knappa resurserna används på bästa 
möjliga sätt. Finansieringsmöjligheterna är inte obegränsade, och de experter som de 
associerade länderna behöver utnyttja avser ett relativt litet antal tjänstemän och 
praktiserande jurister, huvudsakligen i medlemsstaterna. Unionen tillhandahåller redan 
tekniskt bistånd, framförallt genom PHARE-programmet, och detta bistånd bör nu 
utvecklas och anpassas i enlighet med vitbokens 'rekommendationer. Andra 
gemenskapsprogram som kan utnyttjas av de associerade länderna och bistånd från 
medlemsstaterna och privata organ kan också ge en gynnsam effekt. Man bör särskilt se 
30 
till att alla dessa åtgärder ger en ömsesidigt förstärkande effekt och avser samma mål. Ett 
förbättrat informationsutbyte och öppenhet om utvecklingen i de associerade länderna och 
erbjudet bistånd gör det möjligt att avpassa tillgång och efterfrågan och tillhandahålla 
allmänna tjänster där allmänna behov har identifierats. 
Specialiserat tekniskt bistånd 
5.6 Tekniskt bistånd från unionen bör omfatta planering och förslag till lagstiftning 
samt dess genomförande och upprätthållande. Bistånd kan avse följande åtgärder: 
— Hjälp . med att uppskatta kostnader och förmåner i olika 
anpassningsfaser. 
— Direkt och snabb tillgång till EU: s kompletta och aktuella lagtexter och 
rättsvetenskap samt även översättningshjälp. 
— Endast en plats på unionens sida dit en begäran om hjälp med speciella 
problem avseende lagstiftning och dess tillämpning kan riktas. 
— Råd från juridiska och tekniska experter om unionens juridiska system 
och sektorsvis om en tolkning av gemenskapens lagtexter och 
förslagsberedning till nationell lagstiftning. 
— Information om metoder för genomförande och verkställande av 
lagstiftning i medlemsstaterna och möjlighet till en direkt erfarenhet av 
hur den fungerar genom att delta i utbytesprogram. 
— Tillgång till utbildning inom administration och språk och specialiserad 
teknisk utbildning. 
— Information om hur den inre marknaden fungerar för ekonomiska 
operatörer inom speciella sektorer och för den stora allmänheten. 
Vid biståndsåtgärder bör beaktas att det finns ett behov att ha kontakt med nationella 
parlament och även administrationer. Parlamentsledamöter och parlamentstjänstemän 
behöver information om de strukturer som krävs för att genomföra och verkställa de nya 
lagarna såväl som upplysning om de gemenskapslagar som måste inlemmas i den egna 
lagstiftningen. 
5.7 Det vore också lämpligt att unionen ser till att CÖE-länderna kan få tillgång till 
de nuvarande gemenskapsprogram som är speciellt avsedda att förstärka den inre 
marknadens verksamhet, t.ex. KAROLUS (avseende utbyte av tjänstemän som ansvarar 
för genomförandet av gemenskapslagstiftning), MATTHAEUS (liknande program om 
tullagstiftning), MATTHAEUS TAX (om indirekta skatter) samt andra som skall öppnas 
för CÖE-ländernas deltagande. De exakta metoderna för detta och dess påverkan på 
budgeten kommer att anges i separata förslag från kommissionen. Utbildningsprogram 
som utvecklats inom ramen för LEONARDO-programmet och European Training 
Foundation kommer också att bidra till att förbereda CÖE-länderna för den inre 
marknaden. 
31 
Genomförandemetoder 
Nationella program 
5.8 För varje associerat land kan nationella ramprogram för anpassning till den inre 
marknadens lagstiftning upprättas, vilket skulle säkerställa att alla PHARE-program 
kompletterar varandra enligt vitbokens mål. 
5.9 Ansvaret för dessa nationella program bör i varje associerat land läggas under en 
myndighet eller ett organ som handhar frågor om bistånd och samordning inom ramen för 
anslutningsstrategin. Återkommande rapporter om utvecklingen av de nationella 
programmen bör lämnas till associationsrådet och de behöriga organen för Europaavtalen. 
5.10 PHARE-program för en femårsperiod med början detta år har redan utvecklats 
långt. Kommissionen skall inbjuda varje associerat land till diskussioner så snart som 
möjligt efter offentliggörandet av vitboken för att hjälpa till att klargöra varje lands 
program och prioriterade åtgärder mot bakgrund av vitboken. Gällande nationella 
ramprogram för ändring och anpassning av lagstiftning kan anpassas i enlighet med detta. 
Ett kontor för utbyte av teknisk information 
5.11 Vissa biståndsbehov är gemensamma för alla associerade länder. Som svar på 
dessa behov ämnar kommissionen inrätta ett kontor för utbyte av teknisk information med 
stöd av ett PHARE-program som gäller flera länder. Kontoret skall ligga i Bryssel och 
administreras av kommissionen. Det skall användas för informationsutbyte och hjälpa till 
att säkerställa att ett tillräckligt utbud av tjänster kan erbjudas de associerade länderna. 
Verksamheten kommer att underlätta möjligheten att skaffa fram högsta möjliga nivå på 
sakkunskap på det mest kostnadseffektiva sättet från olika organ inom den offentliga och 
privata sektorn. 
5.12 Det bistånd som kontoret kan erbjuda skall avse gemenskapslagstiftning, dess 
inlemmande i nationell lagstiftning, juridisk terminologi, översättning, utbildning och 
utbyten, inklusive kortidsuppdrag i kommissionens tjänst och hos tillämpliga organ i 
medlemsstaterna. Dessutom skall kontoret tjäna som en central dit en begäran om bistånd 
i form av specialiserade rådgivare kan riktas. 
5.13 Kontoret skall bli ett centrum för rådgivning och sakkunskap om lagstiftning och 
strukturer, huvudsakligen genom ett ramavtal inom PHARE-programmet, varigenom en 
expertpanel inrättas bestående av företrädare från kommissionen och medlemsstaterna 
som har tillämpliga specialistkunskaper inom olika politiska områden. Panelens tjänster 
skall också kunna användas inom nationellt upprättade programmen. 
5.14 En databas med information från kommissionen, medlemsstaterna, de associerade 
länderna och den privata sektorn skall upprättas för att skapa insyn och undvika 
dubbelarbete. Den skall finnas tillgänglig för alla intresserade parter. 
32 
5.15 Kommissionen skall se till att all information om bistånd enligt Phare och andra 
gemenskapsprogram som CÖE-länderna kan använda sig av finns införda i databasen. 
Kommissionen skall också förse databasen med uppgifter om CÖE-ländernas 
anpassningarbete av vitboken, särskilt inom de områden där tekniskt bistånd har lämnats. 
Kommissionen inbjuder de associerade länderna, medlemsstaterna och andra parter som 
tillhandahåller hjälp att lämna liknande information. 
Samordning och kontroll 
5.16 Kommissionen skall regelbundet lämna rapporter om kontorets verksamhet till 
associationskommittéerna eller de underkommittéer som har inrättats i enlighet med 
Europaavtalen. 
5.17 Avseende rapporter om kontorets verksamhet och informationen i databasen 
skall biståndet samordnas och kontrolleras för medlemsstaterna del av Phare-programmets 
administrativa kommitté och för de associerade länderna bilateralt av de behöriga organen 
enligt Europaavtalen och vid frågor som gäller flera eller samtliga associerade länder inom 
ramen för den organiserade förbindelsen. 
33 
6. SLUTSATSER 
6.1 Övergången i Central- och Östeuropa till politiska och ekonomiska system som 
är anpassade till dem som används inom europeiska unionen är en invecklad process. Den 
innebär en förstärkning av demokratin och det civila samhället, sund makroekonomisk 
politik, privatisering och omstrukturering av industrin, förändringar av lagstiftning och 
institutioner och en liberalisering av handeln i syfta att skapa ett fritt varuutbyte med 
unionen och grannländerna. Även om utvecklingsnivån varierar mellan länderna har 
övergångsprocessen kommit väl igång. 
6.2 De associerade länderna har själva det yttersta ansvaret för genomförandet av 
denna process. Men enligt den strategi som antogs i Essen skall unionen tillhandahålla 
ytterligare bistånd, inklusive ett närmare samarbete med sina egna institutioner, en 
anpassning av prioriterade sektorer inom PHARE-programmet till förändrade behov samt 
en ny kraftansträngning för att förbereda de associerade länderna inför deras kommande 
integration med den inre marknaden. 
6.3 Den nuvarande vitboken markerar början på en process och anger riktlinjer för de 
associerade ländernas anpassning av de rättsliga strukturer till de som krävs för att de i 
framtiden skall kunna delta på den inre marknaden. Den visar hur de nödvändiga 
åtgärderna skall vidtas i en logisk följd och gör det möjligt för de associerade länderna att 
upprätta arbetsprogram för den inre marknaden som är anpassade till varje lands egen 
prioritering av ekonomiska och övriga åtgärder. Enligt vitboken kan unionen också 
tillhandahålla den typ av bistånd som bäst behövs med hjälp av sakkunskap från unionens 
egna institutioner, medlemsstaterna och den privata sektorn. Det föreslagna kontoret för 
utbyte av tekniskt bistånd kommer att vara till stor hjälp vid anskaffandet av noggrant 
riktat bistånd från PHARE och från expertkällor i medlemsstaterna. 
6.4 De associerade ländernas stegvisa antagande av den inre marknadens lagstiftning 
och upprättandet av de strukturer som krävs för dess genomförande och verkställande 
gynnar den ekonomiska reformprocessen. Betydande ekonomiska fördelar inom 
företagssektorn och handeln förväntas i de associerade länderna och inom unionen. Det 
gradvisa avlägsnandet av handelshinder kommer att öka konkurrensen och ge företagen 
möjlighet att utvecklas. Samtidigt innebär vitbokens rekommendationer om lagstiftning 
inom konkurrens-, social- och miljöpolitik, områden som är viktiga för att den inre 
marknaden skall fungera på vederbörligt sätt, att anpassningen sker i balanserad takt. 
Anpassning till den inre marknaden skall särskiljas från anslutning till unionen, vilket 
innebär ett antagande av gemenskapens hela regelverk. 
6.5 Förutom den speciella process som vitboken startar skall den ge en ny impuls till 
en bredare anpassningsprocess mellan de associerade länderna och unionen och stimulera 
handeln. I kommissionens betänkande av den 13 juli 1994 om strategier inför anslutning 
fastställdes att "så snart som konkurrenspolitik och politik om statliga stöd har genomförts 
(av de associerade länderna)till en tillfredsställande nivå med samtidig tillämpning av andra 
delar av gemenskapslagstiftningen avseende den större marknaden, kan umonen besluta 
att gradvis minska användningen av skyddsåtgärder inom handeln för industriprodukter 
från de berörda länderna, eftersom detta utgör en garanti mot illojal konkurrens, 
motsvarande vad som gäller på den inre marknaden. ". 
34 
6.6 Vitbokens anpassningsmetoder underlättar för handeln genom att skapa 
gynnsamma villkor för avtal om ömsesidigt erkännande av produkttester enligt godkända 
industrinormer. Syftet med dessa avtal skall vara att säkerställa ett ömsesidigt 
godkännande av intyg, kravmärkning och testutlåtande från de tekniska organ som 
ansvarar för industristandarder i de associerade länderna och inom unionen. Det bör vara 
möjligt att inleda förhandlingar om ömsesidigt erkännande, när de förfaranden som 
används av certifieringsinstitut, provlaboratorier och liknande organ i de associerade 
länderna är anpassade till dem som gäller inom unionen. I vitboken anges riktlinjer för hur 
detta skall genomföras. Det kommer att åtföljas av ökat tekniskt bistånd genom PHARE 
inom dessa speciella områden. 
6.7 De associerade ländernas stegvisa anpassning till den inre marknaden förstärker 
den ekonomiska reformen och medverkar till att skapa gynnsamma villkor för den 
ekonomiska integrationen. Offentlig förvaltning och företag i de berörda länderna och 
inom unionen kommer även att få minskade kostnader. Kommissionen avser att göra en 
analys av dessa eventuella fördelar och framlägga resultaten av denna analys för unionens 
institutioner och de associerade länderna. 
6.8 Anpassningsprocessen för den inre marknaden har redan inletts genom samråd, 
samarbete och stöd inom ramen för Europaavtalen, PHARE samt genom upprättandet av 
den här vitboken. Efter offentliggörandet av vitboken och Europeiska rådets utlåtande 
anser kommissionen att följande åtgärder bör vidtas för att dess rekommendationer skall 
genomföras. 
6.9 Kommissionen skall 
— överlämna vitboken till de associerade länderna på deras eget språk 
tillsammans med Europeiska rådets slutsatser, 
— samråda med varje associerat land om nationella arbetsprogram för att 
genomföra vitbokens rekommendationer, om anpassning och förbättring 
av tekniskt bistånd och samordning inom varje associerat land avseende 
alla frågor som gäller vitboken, 
— inrätta ett kontor för utbyte av tekniskt bistånd enligt kapitel 5 med stöd 
av ett nytt PHARE-program som gäller flera länder, 
— samordna tekniskt bistånd och kontroll av genomförandet av vitbokens 
rekommendationer inom unionen med hjälp av den inre marknadens 
rådgivande kommitté och PHARE-programmets administrativa 
kommitté, 
— hålla de associerade länderna underrättade om förändringar av den inre 
marknadens lagstiftning, 
35 
fortsätta det förberedande arbete med att utvidga Karolus- och 
Matthaeusprogrammet till de associerade länderna och undersöka om 
andra tillämpliga program kan öppnas för dem, 
rekommendera metoder för att få de associerade länderna att medverka i 
arbetet hos de rådgivande organen inom olika sektorer, för att de skall 
få en bättre insikt i hur den inre marknaden fungerar, 
föra en dialog om ekonomisk politik med de associerade länderna om 
sambandet mellan anpassningen till den inre marknaden och den mer 
omfattande övergångsfasen, inom ramen för den organiserade 
förbindelsen med unionens institutioner, 
regelbundet rapportera om utvecklingen till den inre marknadens råd, 
rådet för allmänna ärenden och Europeiska rådet efter förberedande 
sammanträden med företrädare för de associerade länderna. 
6.10 De associerade länderna inbjuds att 
utse en enda samordnare för alla ärenden som gäller genomförandet av 
vitbokens rekommendationer, 
upprätta nationella arbetsprogram för att genomföra dessa 
rekommendationer; rådgivning och stöd för detta arbete kan erhållas 
genom PHARE-programmet, 
tillsammans med kommissionen granska nuvarande verksamhet med att 
anpassa lagstiftning och därtill hörande bistånd med sikte på att anpassa 
dessa till kraven i de nationella arbetsprogrammen, 
i full utsträckning utnyttja de möjligheter som erbjuds genom det 
föreslagna kontoret för utbyte av tekniskt bistånd för att förstärka deras 
arbete med att anpassa, genomföra och verkställa den inre marknadens 
lagstiftning. 
6.11 Medlemsstaterna inbjuds att 
tillhandahålla råd från sakkunniga om hur unionens lagstiftning för den 
inre marknaden inlemmas i nationell lagstiftning och om vilka strukturer 
som krävs för att genomföra detta, 
lämna upplysning om bistånd som de själva lämnat och om tillgång på 
sakkunnig hjälp genom PHARE-programmets administrativa kommitté 
och kontoret för utbyte av tekniskt bistånd, 
samordna planerat bistånd genom de organ som anges ovan och 
säkerställa att stöd från olika källor är effektiv och ger en ömsesidigt 
förstärkande effekt. 
36 
ISSN 1024-4506 
KOM(95) 163 slutlig 
DOKUMENT 
SV H 01 
Katalognummer : CB-CO-95-191-SV-C 
ISBN 92-77-88429-0 
Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer 
L-2985 Luxemburg 37