Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Vitbok om ungdomspolitik"

(2001/C 116/19)

Den 13 juli 2000 beslutade Ekonomiska och sociala kommittén i enlighet med artikel 23.3 i sin arbetsordning att utarbeta ett yttrande om "Vitbok om undgdomspolitik".

Sektionen för sysselsättning, sociala frågor och medborgarna, som svarat för det förberedande arbetet i ärendet, antog sitt yttrande den 14 november 2000. Föredragande var Jillian Hassett.

Vid sin 377:e plenarsession den 29-30 november 2000 (sammanträdet den 29 november) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 113 röster för och 1 nedlagd röst.

1. Bakgrund till yttrandet

1.1. Vid rådets möte den 23 november 1999 meddelade kommissionsledamoten Viviane Reding att kommissionen planerade att utarbeta en vitbok om ungdomspolitik. Kommissionen inledde därefter en omfattande samrådsprocess under medverkan av ungdomar, ungdomsorganisationer, medlemsstaternas regeringar, ungdomsforskare och andra aktörer på ungdomsområdet. ESK intresserar sig starkt för ungdomspolitiken och för stödet av den på gemenskapsnivå(1) och har därför ansett det vara viktigt att avge ett initiativyttrande om vitboken om ungdomspolitik som ett tidigt bidrag till diskussionen.

1.2. Sedan 1980-talets slut har gemenskapen snabbt utvecklat sina insatser på ungdomsområdet. Efter att en ny generation med ambitiösa ungdoms- och utbildningsprogram inletts förefaller tiden vara mogen att diskutera ungdomspolitiken i Europeiska unionen i ett längre perspektiv. Vid Europeiska rådets möten i Luxemburg och Lissabon öppnades nya möjligheter till samarbete mellan medlemsstaterna på politikområden som rör ungdomar, till exempel sysselsättning och utbildning. En förstärkt integration i Europa förutsätter att det EU-medborgarskap som infördes genom Maastrichtfördraget konkretiseras, så att den ökande klyftan mellan Europeiska unionen och ungdomarna kan överbryggas. Kommittén välkomnar därför Europeiska kommissionens initiativ att utarbeta en vitbok om ungdomspolitiken som skall bidra till att skapa tydliga framtidsperspektiv och en bred samsyn till förmån för kommande gemenskapsinsatser och samarbete mellan medlemsstaterna.

1.3. Gemenskapen har främst koncentrerat sina insatser på detta område till åldersgruppen 15-25 år(2). Denna åldersgrupp omfattar i stort sett perioden mellan barnaårens slut och det självständiga vuxenlivets inledning, vanligen kallat ungdomstiden. Även om ungdomstidens längd varierar mellan olika individer och olika medlemsstater, anser kommittén att ungdomspolitiken bör ha denna generella åldersgrupp i fokus(3).

2. Ungdomspolitiken i Europeiska unionen

2.1. Ungdomspolitiken på EU-nivå har syftat till att "intensifiera ... samarbetet på ungdomsområdet i syfte att stärka ungdomars medvetenhet om deras tillhörighet till Europa och att ta hänsyn till deras önskan att spela en positiv roll i byggandet av Europeiska gemenskapen"(4). I artiklarna 149 och 150 i fördraget återfinns den rättsliga grunden till gemenskapens politik på utbildnings-, yrkesutbildnings- och ungdomsområdena(5). I fördraget inskränks de ungdomspolitiska åtgärderna till att "främja utveckling av ungdoms- och ungdomsledarutbyte"(6). Gemenskapens insatser har med framgång kunnat bygga vidare på de erfarenheter och värderingar som etablerats inom ramen för Europarådet, och de har lämnat ett positivt bidrag till konsolideringen och spridningen av ett europeiskt perspektiv inom verksamhet som rör ungdom. EU:s ungdomspolitik har tagit konkret form i ett antal program till stöd för ungdomars rörlighet, ungdomsorganisationers verksamhet och yrkesutbildning. Tack vare införandet av instrument som programmet "Ungdom för Europa" och "Europeisk volontärtjänst för ungdomar" kan gemenskapens åtgärder nå ett stort antal ungdomar, både individuellt och genom ungdomsorganisationerna. Gemenskapsinsatserna har tack vare sin decentraliserade karaktär kunnat ge stimulans till diskussionerna om den europeiska ungdomspolitiken, som därigenom utvecklats avsevärt.

2.2. Ungdomspolitiska åtgärder på medlemsstatsnivå har bidragit till att förbättra ungdomarnas situation under andra hälften av 1900-talet. Ungdomar i EU är mer självständiga och har större möjligheter att förverkliga sina framtidsplaner än tidigare generationer. Ungdomarna har dock inte haft möjlighet att själva skapa det samhälle där de skall bygga sin tillvaro. Det är ett samhälle som på en och samma gång är ett arv och ett lån från kommande generationer. Ungdomsperiodens övergångskaraktär framhävs av de olika förändringar som ungdomar genomgår: Övergången från barndom till vuxenliv, från utbildning till arbete, från beroende till självständighet och till att bli en fullvärdig medborgare. Alla resurser som används för att ge ungdomar tillfälle att utveckla sina färdigheter, att delta i och bidra till samhällslivet, är en investering och måste betraktas som en sådan, eftersom den ger ungdomarna möjlighet att ta sitt fulla ansvar gentemot samhället.

2.3. Ungdomspolitikens betydelse har nyligen understrukits av politiska händelser på EU-nivå. I samband med förberedelserna inför Europeiska rådets möte i Lissabon framhöll det portugisiska ordförandeskapet Europeiska unionens engagemang för ungdomar genom följande uttalande: "De europeiska medborgarna och i synnerhet ungdomarna bör utan undantag skaffa sig grundkompetens, det vill säga att kunna studera och lösa problem, utveckla vetenskaplig, kulturell och teknisk kompetens, använda informationsteknik, tala främmande språk, utveckla initiativförmåga och företagaranda samt utöva ett aktivt, fritt och ansvarsfullt medborgarskap." För att nå dessa mål är det nödvändigt med en integrerad ungdomspolitik på alla nivåer för alla ungdomar och med så stor medverkan som möjligt från ungdomarnas sida, oavsett om denna medverkan går via institutioner eller föreningar eller om den sker på individuell basis.

2.4. Ungdomspolitiken måste bygga på andan i de åtaganden som gemenskapen gjort för ungdomarna under senare år, den måste värdesätta dem som en resurs för samhället och ge dem möjligheter att "utöva ett aktivt, fritt och ansvarsfullt medborgarskap"(7). Ungdomspolitiken ingår i en integrerad sektorsövergripande politik för ungdomar och med ungdomar, med sin utgångspunkt i ungdomarnas behov. Dess syfte är att förbättra och utveckla ungdomars livsvillkor och medinflytande, och den omfattar alla sociala, kulturella och politiska frågor som berör ungdomar och andra samhällsgrupper. Ungdomspolitiken är per definition en horisontell politik där konsekventa och samordnade insatser på olika politiska och administrativa områden genomförs i form av integrerade åtgärder. På alla nivåer samordnar ungdomspolitiken olika åtgärder som tjänar ungdomarnas intressen, och ungdomarna integreras i arbetet med att utforma det sociala, ekonomiska, politiska och kulturella livet. Ungdomar står i centrum för ungdomspolitiken, inte som klienter utan som aktörer och bidragsgivare till denna dynamiska process.

2.5. En effektiv ungdomspolitik i EU kräver att den kopplas till EU:s politik på andra områden. Utvecklingen av ungdomspolitiken får dock inte begränsa sig till att man införlivar olika ungdomsfrågor i sysselsättningspolitiken, integrationspolitiken och på andra områden. Det behövs åtgärder som riktar sig direkt till ungdomar på europeisk nivå för att värdesätta ungdomars arbete och tjänster som riktar sig till dem, särskilt om de ger utrymme för medinflytande, och därmed gör dem till någonting mer än ett inslag i socialpolitiken, snarare till en nyckel för att förnya Europas demokratier(8). Förutom riktade handlingsprogram på ungdoms- och utbildningsområdet stöder EU olika ungdomsinsatser via strukturfondsprogrammen(9). Riktlinjerna för ungdomspolitiken skulle inte bara ligga till grund för kommissionens planering och utvärdering utan också för de nationella myndigheternas utformning av samordnade program.

2.6. Ungdomar har rättigheter och skyldigheter precis som alla andra samhällsgrupper. Ungdomar måste ha samma rättigheter som andra medborgare, och det gäller oavsett alla typer av diskriminering i enlighet med definitionen i artikel 13 i fördraget. En aktiv politik för lika möjligheter måste vara ett naturlig inslag i ungdomspolitiken. Om ungdomar skall kunna utnyttja sina fullständiga rättigheter och ta på sig sina skyldigheter måste de ha en tillräcklig inkomst, kunna påverka beslut som berör deras eget liv, ha tillgång till information, ett arbete, drägliga bostadsförhållanden, hälso- och sjukvård, bra utbildningsmöjligheter, en ren miljö, fri rörlighet och fritid. FN:s konvention om barnens rättigheter utgör ett unikt rättsligt ramverk för att slå vakt om barns och ungdomars rättigheter. Europeiska sociala stadgan behandlar rättigheter som särskilt berör ungdomar, och på EU-nivå kommer också resultatet av de diskussioner som förs om stadgan om grundläggande rättigheter att få konsekvenser för ungdomarna.

2.7. Det finns i dag 46,9 miljoner ungdomar i åldersskiktet mellan 15-24 år i EU(10). Ungdomarna i de tio kandidatländerna i Central- och Östeuropa uppgick 1999 till 16,9 miljoner(11). Ungdomarnas andel av befolkningen i EU minskar konstant på grund av sjunkande födelsetal och längre livslängd. Denna befolkningsutveckling kommer att bli än mer markant under nästa decennium och obalansen mellan generationerna kommer att öka eftersom åldersgruppen över 65 år blir allt större. Detta kommer att få stor betydelse för demokratins framtid och samhällsutvecklingen. Enligt beräkningar kommer antalet personer mellan 15 och 29 år att ha minskat med 13 miljoner år 2015(12). Ungdomar kommer därför att bli en ännu viktigare resurs för förnyelse av Europas samhällen och ekonomier i inledningen av 2000-talet. Det är av helt avgörande betydelse att de i demokratisk ordning är helt och fullt delaktiga i samhället. Ungdomar blir dessutom självständiga allt senare, oftast på grund av längre utbildning men också på grund av de höga levnadskostnaderna i många länder, finansiering av studier, bristfällig social trygghet och svårigheter att komma in på arbetsmarknaden. Många ungdomar är ännu inte ekonomiskt oberoende i 25-årsåldern, vilket får både sociala och ekonomiska konsekvenser. Ungdomar kan inte helt och fullt utnyttja sina rättigheter och ta på sig sina skyldigheter, och de kan inte heller försörja sig själva.

2.8. Kommissionen har uppmärksammat många av de utmaningar som ungdomar möter i dagens samhälle och insett ungdomspolitikens betydelse, och har därför regelbundet bidragit till att utveckla EU:s ungdomspolitik under det senaste decenniet. Kommissionen har inlett omfattande diskussioner om centrala områden, till exempel ungdomsarbetslöshet, utbildnings- och ungdomsprogram, icke-statliga organisationer, däribland ungdomsorganisationer, och det civila samhället i Europa(13). I föreliggande yttrande fokuserar ESK på ungdomsarbetslöshet och social integration, utbildning och rörlighet, delaktighetsfrågor och det civila samhället.

3. Ungdomssysselsättning och social integration

3.1. Även om ungdomsarbetslösheten har minskat de senaste två decennierna är den fortfarande hög jämfört med andra åldersgrupper. För närvarande är arbetslösheten i åldersgruppen 15-24 år i EU nästan dubbelt så hög som i åldersgruppen 25-65 år, vilket betyder att cirka 5 miljoner ungdomar saknar arbete. Situationen varierar kraftigt mellan länder och mellan unga kvinnor och män. Ungdomsarbetslösheten har varit särskilt hög i Spanien, Italien, Frankrike, Grekland och Finland, och arbetslösheten bland unga kvinnor är ett allvarligt problem i Grekland, Italien och Spanien. Undersökningar visar också att sysselsättningsnivån bland etniska minoriteter och rörelsehindrade är lägre än genomsnittet. Man beräknar att 45 % av ungdomarna drabbas av arbetslöshet minst en gång, och att 20 % drabbas två eller tre gånger(14).

3.2. Även om arbetslöshet är en huvudorsak till social utslagning finns det ofta många bakomliggande orsaker. Många samverkande faktorer bidrar till att en person i praktiken utestängs från samhället, däribland låg utbildningsnivå, låg inkomst, bristfälligt socialt skyddsnät, splittrade familjer, brist på information, låg rörlighet och svagt rättsligt skydd. Övergången från barndomen till vuxenlivet och arbetslivet är en mycket känslig period för ungdomar. De som hoppar av skolan och inte kan hitta ett arbete har ofta ett svagt socialt skyddsnät. Ett arbete leder dessutom inte automatiskt till att den sociala marginaliseringen upphör eftersom ungdomar ofta är låginkomsttagare och utgör en inte obetydlig andel av gruppen "fattiga arbetstagare"(15).

3.3. Ungdomsarbetslöshet

3.3.1. Vid Europeiska rådets möte i Lissabon satte EU:s stats- och regeringschefer målet att före 2010 göra Europa till världens mest dynamiska och konkurrenskraftiga område, som bygger på innovation och kunskap och som kan främja den ekonomiska tillväxten med fler och bättre arbetstillfällen och en högre grad av social sammanhållning. Om denna vision skall kunna förverkligas krävs det stora framsteg inom ekonomin och sysselsättningen. En ihållande årlig tillväxt på 3 % kombinerad med ökad innovation och ökade utbildningsinsatser samt expansion inom servicesektorn kan skapa förutsättningar för att öka sysselsättningstalet till 70 % för män och 60 % för kvinnor. Den nya kunskapsbaserade ekonomin kräver en större, bättre grundutbildad och mer kvalificerad arbetskraft. Den generation ungdomar som efter avslutad utbildning gör sitt inträde på arbetsmarknaden under det kommande decenniet kommer därför att spela en avgörande roll för att vi skall kunna ta detta steg mot den kunskapsbaserade ekonomin.

3.3.2. Europeiska rådet i Lissabon innebar också ett viktigt framsteg vad gäller Europeiska unionens metoder för att uppnå sina mål genom att övergå från lagstiftning till "mjuk lag", representerat av den "öppna samordningsmetoden"(16). I slutsatserna från Lissabon förordas en utvidgning av den öppna samordningsmetoden till områdena social utslagning, politiken rörande e-Europa, små och medelstora företag samt forskning och innovation. Antagandet av den "öppna samordningsmetoden" på dessa områden skall garantera att målen från toppmötet i Lissabon genomförs. Detta kommer att underbyggas av att kommissionen lägger fram en årlig rapport till Europeiska rådets vårmöte om framstegen inom vissa nyckelområden. En vitbok om ungdomspolitiken måste ta denna utveckling som utgångspunkt och som nyckel till främjandet av en sektorsöverskridande ungdomspolitik på europeisk nivå, i syfte att frigöra unga människors potential som en källa till ekonomisk utveckling och innovation.

3.3.3. Enligt riktlinjerna för sysselsättningen skall medlemsstaterna senast år 2002 garantera att alla ungdomar erbjuds en ny start i form av "utbildning, omskolning, arbetslivserfarenhet, anställning eller andra åtgärder som främjar deras anställbarhet för att effektivt integreras i arbetslivet"(17). Det är nödvändigt att alla möjligheter som ges i enlighet med riktlinjerna erbjuder program av hög kvalitet på områden som intresserar de berörda ungdomarna, och som ger dem möjlighet att bestämma väg för sin egen yrkeskarriär. Dessa åtgärder bör inte enbart vara ett sätt att minska ungdomsarbetslösheten, utan bör erbjuda unga människor en slutgiltig väg ut ur arbetslösheten. Åtgärder för att främja anställbarheten som kopplas till befintliga möjligheter och luckor på arbetsmarknaden bör prioriteras. Bestämmelserna för social trygghet bör inte vara avhängiga av ett deltagande i sådana åtgärder.

3.3.4. All utbildning för ungdomar, särskilt för traditionella yrken, bör omfatta utveckling av kunnande som är anpassat till den framväxande kunskapsbaserade ekonomin. Utbildning i informations- och kommunikationsteknik är särskilt viktig för att förhindra uppkomsten av en grupp som utesluts från vissa arbeten på grund av bristande kunnande. Utbildning i IT måste börja med obligatorisk utbildning och fortsätta med vidareutbildning och livslångt lärande för att undvika ett Europa i två olika hastigheter.

3.3.5. Medlemsstaterna uppmuntras till att erbjuda stöd till företagare och små och medelstora företag enligt pelare II i sysselsättningsriktlinjerna. Åtgärder på nationell nivå som svar på riktlinjerna får inte leda till åldersdiskriminering. Unga företagare kan ge ett värdefullt bidrag till ekonomin genom innovativa idéer och genom att själva anställa personal. Gynnandet av unga företagare genom finansiellt och tekniskt stöd och genom att minimera byråkratin i samband med företagsetablering bör uppmuntras(18).

3.3.6. Många ungdomar som har arbete är trots detta utsatta för olika former av diskriminering på arbetsmarknaden och arbetsplatsen. Principen lika lön för lika arbete behöver stärkas och hela EU:s regelverk rörande arbetsvillkor måste genomföras på ett korrekt sätt på medlemsstatsnivå.

3.3.7. Den tredje sektorns roll när det gäller genomförandet av den europeiska sysselsättningsstrategin bör främjas på såväl lokal nivå som på medlemsstats- och gemenskapsnivå(19). Genom sin direkta erfarenhet av grupper som stöter på problem när de kommer in på arbetsmarknaden kan icke-statliga organisationer och ungdomsorganisationer erbjuda innovativa och värdefulla lösningar(20). Ett djupare engagemang i utarbetandet av politiken skulle också garantera att de individer som berörs av åtgärder för anställbarhet får sina intressen tillgodosedda.

3.4. Social integration

3.4.1. I slutet av 1900-talet fick unga människor se sin rätt till social trygghet inskränkas(21). I vissa länder har ungdomar inte rätt till arbetslöshetsunderstöd om de inte har arbetat tidigare, och bestämmelserna för sociala förmåner är ofta kopplade till krav på någon utbildning eller bevis på aktiva försök att söka arbete. Detta, liksom det faktum att allt fler ungdomar förlänger sin studietid, gör att unga människor flyttar hemifrån allt senare. Ungdomar blir oberoende senare och bildar också egna hushåll och skaffar barn när de är äldre. Social trygghet, ekonomiskt bidrag för högre utbildning och möjlighet till bostad skulle göra det möjligt för ungdomar att bli självständiga tidigare och dra maximal nytta av sina rättigheter - liksom att utöva sina förpliktelser - som vuxna.

3.4.2. Stödstrukturerna för unga människor är inte tillräckliga för att motverka de problem som härrör från social utslagning och de många riskerna i dagens samhälle. Det beräknas att ca 10 % av ungdomarna i vissa EU-länder befinner sig på "nollstatus", dvs. de följer ingen utbildning eller yrkesutbildning, de har ingen anställning eller har inte rätt till arbetslöshetsunderstöd(22). Ungdomar som har hoppat av från skolan och hemlösa får inte tillräcklig hjälp(23). De sociala och ekonomiska effekterna som följer av ett misslyckande att lösa dessa problem på ett tidigt stadium - liksom problem som brottslighet och drogmissbruk - blir allvarligare ju längre tiden lider, vilket stöder argumentet att sådana problem skall angripas så tidigt som möjligt. Åtgärder riktade till brottsbenägna och utstötta ungdomar måste prioriteras och särskild uppmärksamhet måste ägnas den sociala integrationen av denna grupp. För att verkningsfulla åtgärder skall kunna vidtas för att lösa detta problem måste en rad aktörer engageras, inte bara inom offentliga myndigheter utan också i näringslivet och i organisationer inom tredje sektorn som arbetar med ungdomar. Bristande insatser och passivitet i fråga om socialt marginaliserade ungdomar bör inte längre tolereras, och samtliga inblandade bör ta sitt ansvar när det gäller att införa åtgärder för att avhjälpa denna situation.

3.4.3. Diskriminering "på grund av kön, ras, etniskt ursprung, religion eller övertygelse, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning"(24) är också tydligt märkbar när det gäller ungdomar, särskilt i fråga om utbildning och sysselsättning. Enligt arbetslöshetsstatistiken drabbas unga människor av diskriminering på arbetsmarknaden, något som oftast sägs bero på deras ålder och brist på erfarenhet(25). Unga kvinnor, ungdomar ur etniska minoriteter och unga människor med funktionshinder är än mer utsatta för diskriminering på arbetsmarknaden. Mer forskning om ungdomar och diskriminering skulle göra det lättare att utarbeta politiska åtgärder och program för att hantera problemet och förhindra att unga stängs ute från arbetsmarknaden för att sedan aldrig komma in. Ungdomar och deras organisationer bör uppmuntras att arbeta mot rasism och diskriminering. Ungdomar kan hjälpa till i arbetet med att främja social integrering och mångkulturella samhällen. Om människor får fundera över sådana frågor redan vid unga år kan tolerans och öppenhet åstadkommas.

3.4.4. Det framstår klart att det på många områden inte råder någon verklig jämlikhet mellan unga kvinnor och unga män i EU. I flertalet medlemsstater är sysselsättningsgraden högre för unga män än för unga kvinnor. Eftersom de sociala förmånerna i allt större utsträckning har kopplats till en tidigare anställning har unga kvinnor sämre tillgång till sociala förmåner. Vertikal och horisontell diskriminering i fråga om utbildning och arbetsmarknad måste motverkas om man skall kunna förhindra att unga kvinnor drabbas av strukturell diskriminering och hindras ägna sig åt vissa yrken. All statistik och alla mått när det gäller unga bör ta hänsyn till könsfaktorn som ett första steg i arbetet med att förstå hur utbredd diskrimineringen är. Därmed kommer integreringen av könsperspektivet när det gäller ungdomsfrågor att stärkas.

4. Utbildning och rörlighet

4.1. Utbildning är en viktig del i unga människors liv och under loppet av de två senaste årtiondena har utbildningsfasen för ungdomar kommit att bli allt längre(26). Utbildning och tillgång till utbildning är nödvändiga beståndsdelar i socialiseringsprocessen, i den unga människans integrering i samhället, och för den personliga och sociala utvecklingen och självförverkligandet(27). I de flesta länder finns ett tydligt samband mellan utbildningsnivå och integrering på arbetsmarknaden. Framtidsutsikterna är mer begränsade för personer med låg utbildningsnivå, medan de som utbildar sig längre klarar sig bättre på arbetsmarknaden(28). År 1997 var arbetslösheten inom EU 14 % för ungdomar som enbart hade obligatorisk skolgång bakom sig, 10 % bland dem som hade motsvarande gymnasieutbildning och bara 6 % för personer med postgymnasial utbildning eller motsvarande(29). Ytterligare höjningar av utbildningsnivån måste kombineras med en förbättring av den utbildningens kvalitet och med en inriktning mot behoven på dagens arbetsmarknad.

4.2. Unga människors rörlighet (som enskilda eller i grupp) utgör ett viktigt bidrag till förståelsen mellan kulturer. Det gäller i första hand på individnivån. Rörlighetens sociala potential är fortfarande outnyttjad eftersom det totala antalet ungdomar som deltar i utbyte, studier eller volontärarbete i andra länder fortfarande är mycket litet. Interkulturell kompetens blir allt viktigare i en globaliserad ekonomi och i Europas mångkulturella samhällen. I takt med att Europa blir ett utbildningsområde med medborgare som ställs inför de utmaningar som uppstår i samband med de drastiska ekonomiska och sociala förändringarna, måste både språkkunskaper och förmågan att samspela och samarbeta med människor från andra kulturer prioriteras högt i EU:s utbildningspolitik. Att bo i ett annat land en tid, att delta i interkulturellt utbyte och i interkulturell utbildning ger unga människor större möjlighet att reflektera över sin egen kulturella bakgrund och uppskatta och respektera mångfalden i Europa. Sådan kompetens är viktig för den personliga utvecklingen, för toleransen mot andra, vilket redan i dag är egenskaper som är värdefulla på arbetsmarknaden. Grunden till denna kompetens läggs bäst i tidig ålder. Detsamma gäller språkkunskaper. En utveckling av rörligheten inom EU främjar tolerans och en känsla av att vara EU-medborgare. Därför bör alla grupper av ungdomar ha möjlighet att delta i utbyte, till exempel skolelever och universitetsstudenter, unga volontärer, ungdomar under yrkesutbildning eller i arbete, men i synnerhet också unga som inte går i skola eller har arbete.

4.3. Utbildning

4.3.1. Den europeiska arbetsmarknaden har genomgått snabba och ständiga strukturella förändringar, vilket har lett till en brist på överensstämmelse mellan tillgång och efterfrågan på arbetskraft. Det har resulterat i vad som vanligtvis kallas kunskapsklyftan. Trots att den allmänna utbildningsnivån har höjts avsevärt är det fortfarande ett problem att vissa ungdomar hoppar av utbildningen eller inte fortsätter till nästa utbildningsnivå. I vissa medlemsländer har arbetsgivarna svårigheter att rekrytera arbetskraft till vissa befattningar på grund av att den arbetskraft som står till buds har bristande kunskaper i läsning, skrivning och matematik. I hela Europa är efterfrågan på personer med lämplig utbildning och erfarenhet när det gäller sektorn informations- och kommunikationsteknik långt större än tillgången(30). Globaliseringen och framgångarna med inre marknaden har skapat en ökande efterfrågan på rörliga arbetstagare och arbetstagare med språkkunskaper. Med tanke på den snabba tekniska utvecklingen inom många sektorer måste dessutom arbetskraften kunna anpassa sig till nya behov genom livslångt lärande. Europeiska rådet enades i Lissabon om att minska antalet 18-24-åringar "som enbart har lägre sekundärutbildning och som inte är under vidareutbildning" till hälften senast 2010, samt att förbättra tillgången till Internet och utbildningen inom IT- och kommunikationstekniksektorn. Det står dock klart att fler åtgärder behöver genomföras i medlemsländerna om man vill säkerställa att framtida generationer har de kunskaper och färdigheter som behövs. Till exempel behövs åtgärder för att öka antalet personer som skaffar sig utbildning motsvarande gymnasienivå, för att se till att unga människor får de kunskaper som arbetsmarknaden kräver samt för att göra det livslånga lärandet till en väsentlig del i det aktiva deltagandet i arbetsmarknaden och samhället.

4.3.2. Det livslånga lärandet är, enligt en vid definition, "all målmedveten inlärningsaktivitet, vare sig den sker formellt eller icke-formellt(31), som bedrivs fortlöpande och syftar till personlig utveckling samt förbättring av kunskaper, färdigheter och kompetens(32)" För ungdomar är den inledande yrkesutbildningen den form av livslångt lärande som är mest relevant. Den betonar dock sällan behovet av att uppdatera kunskaper och färdigheter eftersom dess syfte i första hand är att hjälpa eleverna att komma in på arbetsmarknaden. Strategier för livslångt lärande har alltför ofta inriktats enbart mot yrkesutbildning och inte tagit hänsyn till att livslångt lärande är en process som inleds i barndomen. Den icke-formella utbildning som tillhandahålls genom ungdoms- och samhällsarbete från tidiga år och leder till beredskap inför livslångt lärande erkänns sällan officiellt, och färdigheter, kunskaper och självförtroende som kommer av deltagandet i öppet ungdomsarbete och ungdomsorganisationer värdesätts inte tillräckligt(33). När det gäller strategier för livslångt lärande har man inte betonat behovet av att förse skolungdomar med information och vägledning inför deras yrkesmässiga utveckling. Tidig yrkesvägledning är viktig för att ge de unga möjligheter att skaffa sig många alternativa vägar genom yrkeslivet. Redan innan de unga går från utbildning till yrkesliv behöver de ha skaffat sig möjligheter att gå olika vägar, eftersom de förutsättningar man har senare i livet i allt större utsträckning bestäms av val man gör tidigt.

4.3.3. Livslångt lärande, även genom icke-formell utbildning, bör utvecklas så att det blir tillgängligt även för unga människor så att de kontinuerligt kan uppdatera sina kunskaper och färdigheter och därigenom anpassa sig till de snabba förändringarna på arbetsmarknaden. Samspel och ömsesidigt erkännande av informell utbildning i olika inlärningsmiljöer har ännu inte utvecklats tillräckligt mycket. I detta sammanhang bör betydelsen av icke-formell utbildning och yrkesutbildning på arbetsplatsen få ett tydligare erkännande. "Broar" och övergångar mellan olika former av utbildning och utbildningsmiljöer förekommer fortfarande endast undantagsvis i EU.

4.4. Rörlighet

4.4.1. Rörlighet är en rättighet som befästs i artikel 18 i EG-fördraget.(34) Gemenskapen och medlemsstaterna måste vidta lämpliga åtgärder för att säkerställa att alla medborgare har samma möjlighet att tillvarata denna rättighet. För unga människor finns den i dag endast i teorin. Orsakerna kan vara brist på tillfällen och resurser, brist på erkännande av rörlighetens egenvärde och värdet av de färdigheter rörligheten kan ge, ojämnt fördelade möjligheter, socialt och kulturellt motstånd inför rörlighetstanken, samt rättsliga och administrativa hinder. Man bör därför särskilt uppmärksamma de administrativa hinder som finns i medlemsstaterna när det gäller social trygghet (särskilt a-kassa), skatter, uppehållstillstånd samt erkännande av färdigheter som erhållits såväl genom formell utbildning som genom icke-formell och informell utbildning.(35)

4.4.2. När det gäller rörlighet i form av längre utlandsvistelser (sex månader eller längre) sätter EU-programmen högskolestuderandes rörlighet i fokus. Erasmus-programmet är trots sin begränsade omfattning en stor framgång. Det är emellertid begränsat till högre utbildning. Möjligheterna till medellånga och långa utlandsvistelser för ungdomar (under 21 år) bör främjas av EU och stödjas av medlemsstaterna. Alltför få ungdomar har när de går ut gymnasiet tillbringat en längre tid i ett annat EU-land. De som har gjort det riskerar dessutom att inte få denna utbildningsperiod tillgodoräknad som en integrerad och värdefull del av sin gymnasieutbildning. Det finns ännu inte tillräckliga resurser för stöd till ungdomars rörlighet på alla nivåer, och det stora trycket på utbytesprogrammen är ett bevis på detta. Med tanke på den offentliga sektorns begränsade resurser när det gäller att stödja ökad rörlighet verkar det försumligt att inte ha undersökt möjligheten till offentlig-privata partnerskap.

4.4.3. EU och medlemsstaterna bör främja rörlighet genom att rikta sig såväl till ungdomar som till beslutsfattare och opinionsbildare (arbetsgivare, skolor, medier etc.) och betona vilka individuella, samhälleliga och ekonomiska vinster som rörlighet kan ge. Många unga människor har svårt att få tag i information, eftersom det inte finns något system för samlad information om all slags rörlighet (utlandspraktik, vänorter, volontärarbete över gränserna, ungdomsutbyte, rörlighet inom gymnasieutbildning, högskoleutbildning och yrkesutbildning etc.).(36) Det behövs innovativa idéer för att utveckla nya utbildningsbevis som erkänns i hela EU, såsom färdighetspass och Europass. Detta skulle uppmuntra unga människor att delta i projekt för allmän utbildning, yrkesutbildning och rörlighet.

4.4.4. Unga människors rörlighet skulle troligen öka om deras lärare och utbildare hade utlandserfarenhet. Även om framsteg har gjorts under det senaste årtiondet är det fortfarande en ytterst liten del av lärarkåren som har erfarenhet av att arbeta och undervisa i en annan medlemsstat. Det franska ordförandeskapets initiativ att utarbeta en handlingsplan för rörlighet bör också välkomnas. Det verkar lämpligt att denna handlingsplan genomförs genom en öppen samordningsmetod med inbördes utvärdering. Planen bör genomföras i nära samarbete med arbetsmarknadens parter och icke-statliga organisationer inom området ungdomar och utbildning.

5. Deltagande och det civila samhället

5.1. All politik som riktar sig till unga människor måste präglas av grundprincipen om unga människors deltagande: en princip som har upprepats både på europeisk och internationell nivå(37). Fördelarna med att främja, uppmuntra och stödja unga människors deltagande har tydligt visat sig genom de initiativ som redan tagits i EU:s medlemsstater. Genom detta deltagande kan olika viktiga frågor och de många problem unga människor ofta stöter på komma upp till diskussion och få lösningar som arbetats fram av både ungdomarna själva och beslutsfattare och myndigheter. Unga människors valdeltagande är lågt i hela EU, och deltagandet i valet till Europaparlamentet 1999 var ännu lägre, men ungdomar har ändå ett starkt engagemang i många frågor. Unga människor kan med sina unika erfarenheter av särskilda problem bidra till att finna lösningar på alla nivåer - lokal, regional, nationell, europeisk och global(38). Ungdomspolitiken bör sträva efter att engagera ungdomar i alla skeden av beslutsprocessen, både för att tillvarata deras direkta erfarenheter och motivera dem att bli aktiva och ansvarstagande medborgare. Det finns ingen gräns för möjligheterna till deltagande. I dag tillmötesgås emellertid inte ungdomarnas behov tillräckligt, särskilt när det gäller möjligheterna till medbeslutande i den formella utbildningssektorn och på arbetsplatserna.

5.2. Under det kommande årtiondet kommer EU att utvidgas med ett antal länder i centrala, östra och även södra Europa. I och med anpassningen till gemenskapens regelverk kommer dessa länder att införa lagstiftning på många områden som berör unga människor. Det är mycket viktigt att unga människor och ungdomsorganisationer i dessa länder är medvetna om följderna av ett medlemskap i EU och är fullt införstådda i hur mycket ett medlemskap kommer att påverka politiska nyckelområden som berör dem. Det civila samhällets deltagande bör uppmuntras, och man bör lägga resurser på att möjliggöra dess deltagande i beslutsfattandet.

5.3. Trots att ungdomar från kandidatländerna integreras alltmer i gemenskapens åtgärder inom områdena ungdomar och utbildning är de inte fullt jämställda i sitt deltagande. När man utvecklar en ungdomspolitik inom EU är det viktigt att beakta dessa länders erfarenheter. Det skulle göra det möjligt för gemenskapen att i tid skaffa sig en djup insikt om de framtida medborgarnas behov och önskningar. Under de senaste åren har samarbetet också ökat med regioner som gränsar till EU och även med mer avlägsna regioner.(39) För att underbygga en genuin känsla av europeiskt medborgarskap och globalt ansvar och för att fylla dessa samarbetsinitiativ med liv i ett samarbete mellan folken och inom det civila samhället måste gemenskapen ytterligare utveckla ungdomssamarbetet inom alla avtal på regional nivå. För närvarande är ungdomsdimensionen i unionens regionala samarbetsinitiativ ganska svag. Det är önskvärt att skapa en större öppenhet gentemot ungdomar för att ge de unga medborgarna en känsla av "delägarskap". Ett aktivt deltagande i globalt och regionalt samarbete kommer att skapa medvetenhet om hur beroende unionen är av omvärlden och kommer att bidra till acceptans av och förståelse för invandring från länder utanför unionen.

5.4. Icke-statliga organisationer och deras verksamhet är basen för varje stabil demokrati. Icke-statliga organisationer utgör en garanti för demokrati, solidaritet och mänskliga rättigheter genom sina komplexa nätverk och demokratiska beslutsprocedurer. De utgör också förtruppen vid förnyelsen av samhället. Ungdomar får sina första erfarenheter av att ta och dela ansvar för samhället och andra i ungdomsorganisationer inom alla områden av ungdomens föreningsliv. Att reducera samhället till ren individualism och till utövande av konsumentens fria val får inte och kan inte ersätta ungdomsorganisationernas roll. Icke-statliga organisationer för ungdomar bör få adekvat finansiellt stöd och ges det nödvändiga erkännandet och medlen för att kunna delta som verkliga aktörer i beslutsfattandet och i samhället på alla nivåer. Att bidra till förändring är ett starkt motiv för unga människor att engagera sig. Det är viktigt att unga människor ges möjlighet och uppmuntras att engagera sig i ett brett och mångskiftande spektrum av strukturer, organisationer och frågor särskilt på lokal nivå, där man måste lägga särskild vikt vid att utveckla mekanismer för deltagande i beslutsfattandet. Delaktighet och delägarskap kan främjas genom engagemang och partnerskap - via ungdomsorganisationer, EU:s institutioner, arbetsplatser, skolor och universitet. Endast verkligt inflytande leder till verkligt ansvarstagande.

5.5. De olika sätt på vilka ungdomars deltagande sker har genomgått en dynamisk utveckling sedan slutet av 60-talet i samband med att den representativa demokratin alltmer har förstärkts genom inslag av deltagande. Det är särskilt ungdomar som har bidragit till denna förändring genom att kontinuerligt utveckla de existerande ungdomsorganisationerna med nya former för deltagande samt genom att skapa nya nätverk och organisationer(40). Ungdomsorganisationer på alla nivåer är nyckelinstrument för att utveckla ungdomspolitiken, tack vare den inre demokratin, satsningen på deltagande samt det faktum att de är etablerade på gräsrotsnivå och lokal nivå. Det öppna ungdomsarbetet i informella grupper, ungdomsklubbar, ungdomsråd och parlament har öppnat vägar till deltagande och delägarskap som inte bara har givit värdefulla erfarenheter utan också verkliga resultat genom att främja ungdomars sociala integration, särskilt missgynnade ungdomar. Erfarenheten visar att dessa initiativ endast kan bli hållbara om ungdomsstrukturer och organisationer finns tillgängliga och ges tillräckliga medel för att kanalisera information, erbjuda utbyte av goda erfarenheter och möjligheter till att skapa nätverk samt att effektivt föra talan för ungdomars behov och intressen.

5.6. EU:s institutioner och de nationella regeringarna måste aktivt främja en informationspolitik för ungdomar för att ge dem information som är så riktig som möjligt beträffande de frågor som rör dem samt beträffande möjligheterna till deltagande. Regeringarna och institutionerna måste investera i en "dubbelriktad demokrati" genom att rådfråga och engagera unga människor i samband med beslut. På gemenskapsnivån är det svårt att komma åt centraliserad information om åtgärder som är riktade till ungdomar vilket kan leda till att dessa åtgärder tillämpas olika och att de knappa resurserna inte utnyttjas till fullo.

6. Landsbygdsområden/avlägset belägna områden

6.1. Beroende på det område de bor i kan ungdomar ofta få sämre förutsättningar. I många landsbygdsområden och fattiga stadsområden har ungdomar inte tillgång till kvalificerad grund- och yrkesutbildning, kommunikationer, hälsovård, fritidsaktiviteter, möjligheter till sysselsättning eller till att medverka i det civila samhället. Man bör vidta särskilda åtgärder för att se till att ungdomar i vissa geografiska områden kan utnyttja alla möjligheter fullt ut och att de själva kan fatta beslut som påverkar deras liv. Att många landsbygdsområden är avsides belägna innebär att ungdomar inte har full tillgång till information, särskilt vad gäller vilka möjligheter som föreligger. Många landsbygdsområden avfolkas eftersom ungdomar måste flytta för att avsluta sin utbildning, finna arbetstillfällen eller för att förbättra sina möjligheter, få bättre hälsovård och ett större utbud av fritidsaktiviteter. Stödet måste utvidgas så att ungdomar kan bo i landsbygdsområden utan att drabbas av social marginalisering och utan att behöva kompromissa med sina drömmar, önskemål eller ambitioner. De speciella problem som ungdomar i landsbygdsområden möter bör man ta hänsyn till inom viktiga politikområden, exempelvis sysselsättnings-, utbildnings- och välfärdsfrågor, och man bör finna lösningar för att ge dem möjlighet att delta på lika villkor. Vidare bör ungdomar som bor på landsbygden kunna dra nytta av investeringar och strategier som främjar en hållbar ekonomisk verksamhet i avlägset belägna områden och på landsbygden.

7. Rekommendationer

7.1. Allmänna rekommendationer

7.1.1. Enligt kommitténs uppfattning är det en grundläggande princip att ungdomar och ungdomsorganisationer bör involveras när man utformar ungdomspolitiken eller fattar beslut i ungdomspolitiska frågor, såväl på lokal, regional och nationell nivå som på gemenskapsnivå. Vidare måste ungdomspolitiken utvecklas inom den offentliga förvaltningen genom att man inrättar avdelningar som behandlar ungdomsfrågor på alla nivåer och inom alla berörda sektorer, såväl i medlemsstaterna som i gemenskapens institutioner.

7.1.2. Enligt kommitténs uppfattning är det viktigt att i enlighet med de riktlinjer som upprättades av Europeiska rådet i Helsingfors om "Ett effektivt råd för en utvidgad union" på ett effektivt sätt utnyttja den samverkan som uppkommer mellan ungdoms- och utbildningspolitiken i den nyligen inrättade rådskonstellationen "Utbildning och ungdomsfrågor"(41). För detta ändamål krävs det ett system där rådskonstellationerna sammankallas så att de följer direkt på varandra, för att undvika att ungdomspolitiska frågor blir direkt underställda utbildningspolitiken. Kommittén anser att det måste upprättas två olika dagordningar för rådet (utbildning och ungdomsfrågor), en för utbildningsministrarna och en för ungdomsministrarna. Ungdomsministrarna bör göra regelbundna uppföljningar av vilka framsteg som gjorts inom ungdomspolitiken.

7.1.3. Kommittén menar att kommissionen bör sammanföra sakkunniga och högre tjänstemän från medlemsstaternas ministerier med ansvar för utvecklingen av ungdomspolitiken på nyckelområden som sysselsättning, social integrering, utbildning, rörlighet och delaktighet. Europeiska kommissionen skulle ansvara för att stödja och samordna detta arbete, och överlämna en årsrapport om framstegen på ungdomspolitikens område till vårens Europeiska råd.

7.1.4. Kommittén stöder utvecklingen av initiativ för att sammanföra policysakkunniga, yrkesverksamma inom sektorn och företrädare för ungdomen, i syfte att samla in och analysera information om läget för ungdomar inom Europeiska unionen samt att lägga fram förslag om den fortsatta utvecklingen inom ungdomspolitiken och samarbetet mellan medlemsstaterna, inom de ramar som ställts upp av Europeiska rådet och ministerrådet (utbildnings- och ungdomsfrågor).

7.2. Sysselsättning och social integrering för ungdomar

7.2.1. Det är ESK:s uppfattning att medlemsstaterna - med gemenskapens stöd - bör binda sig för ett kvantitativt mål när det gäller att minska ungdomsarbetslösheten. Detta åtagande bör bland annat innefatta nya åtgärder för att uppmuntra och stödja högre sysselsättningsnivåer i de medlemsstater som har särskilt låg ungdomssysselsättning och bland de grupper som är utsatta för diskriminering på arbetsmarknaden.

7.2.2. Kommittén anser att man måste utveckla ändamålsenliga åtgärder på grund- och yrkesutbildningens område för att motsvara behoven på dagens arbetsmarknad och i den kunskapsekonomi som håller på att växa fram. Detta gäller särskilt främjande av IKT-kunnande och företagande. Ungdomarna bör tidigt få handledning och information om utbildningsvägarna och arbetsmarknaden, bland annat beträffande möjligheter och regler för eget företagande eller för start av småföretag. Dessutom bör ungdomarna få möjlighet att tillägna sig förmågan att kommunicera och fungera i grupp, både i formella och informella sammanhang.

7.2.3. ESK menar att medlemsstaterna uttryckligen bör förbinda sig att svara för rimlig social trygghet för ungdomar.

7.2.4. Kommittén anser att alla ansträngningar bör göras för att främja social integrering av ungdomar, särskilt genom att arbeta med problemet att det finns ungdomar som inte genomgår grund- eller yrkesutbildning, som saknar arbete eller som inte är anmälda som arbetslösa.

7.2.5. Det är kommitténs uppfattning att de icke-statliga organisationerna, särskilt ungdomsorganisationerna, i högre grad bör knytas till den europeiska sysselsättningsstrategin på europeisk nivå, i medlemsstaterna och lokalt.

7.3. Utbildning och rörlighet

7.3.1. ESK anser att det livslånga lärandet måste breddas så att åtgärderna är tillgängliga från låga åldrar, så att möjligheterna förbättras och så att den icke-formella utbildningens värde erkänns som ett viktigt inslag i det livslånga lärandet. Till detta bör man också räkna insatser för att främja kunskaper för ett aktivt europeiskt medborgarskap.

7.3.2. Regeringarna, näringslivet och tredje sektorn bör tillsammans utveckla metoder att officiellt erkänna värdet av icke-formell utbildning och dess betydelse för individens utveckling.

7.3.3. Kommittén menar att medlemsstaterna bör förbinda sig att höja utbildningsstandarden, utöver genomförandet av slutsatserna från Europeiska rådet i Lissabon med avseende på att öka antalet ungdomar som avslutar gymnasieutbildning.

7.3.4. Med hänvisning till sitt yttrande om förslaget till Europaparlamentets och rådets rekommendation om rörlighet inom gemenskapen för studerande, personer som genomgår yrkesinriktad utbildning, unga volontärer, lärare och utbildare(42) ställer sig kommittén positiv till den handlingsplan för rörlighet som föreslagits av den franska ordförandeskapet, och anser att det finns anledning att stödja alla åtgärder för att öka rörligheten bland ungdomar genom att utveckla rörlighetsmöjligheter på gymnasie- och högskolenivåerna, som lärling, som frivillig och som anställd. Hinder för rörligheten bör avlägsnas genom att förbättra det ömsesidiga erkännandet av formella kvalifikationer(43).

7.3.5. Kommittén anser att medlemsstaterna bör förbinda sig att bekämpa diskriminering inom utbildningsväsendet och att reducera antalet fall där ungdomar avbryter skolgången.

7.4. Delaktighetsfrågor och det civila samhället

7.4.1. ESK bekräftar att det är en grundläggande princip att ungdomen får delta i utvecklingen, genomförandet och utvärderingen av ungdomspolitiken. Delaktigheten har inga begränsningar och den bör omfatta allt från ungdomarnas närmiljö i form av skolor och arbetsplatser till policyskapande på internationell nivå. I detta avseende måste vitboken skissera åtgärder för att tillämpa rekommendationerna i rådets och ungdomsministrarnas resolution om ungdomarnas delaktighet. Dessutom är Europeiska stadgan om ungdomarnas deltagande i det kommunala och regionala livet en lämplig grund för att utveckla ungdomens delaktighet på det lokala planet(44). Gemenskapens stöd bör ligga i linje med de rekommendationer och riktlinjer som den innehåller.

7.4.2. Representativa strukturer för ungdom och ungdomsorganisationer är ett centralt inslag i ungdomspolitiken, och ett unikt verktyg för att främja ungdomsrepresentation på samtliga nivåer(45). Ungdomsorganisationerna bör få skäligt stöd och erkännande som en livsviktig del av det civila samhället. På gemenskapsnivå fyller Europeiskt ungdomsforum denna roll. Detta forum bör erkännas formellt av Europeiska unionens samtliga institutioner. Kommittén anser att den verksamhet som ungdomsforumet bedriver är avgörande för ungdomens representation och delaktighet på gemenskapsnivå(46). Medlemsstaterna och gemenskapen - på relevant nivå i enlighet med subsidiaritetsprincipen - måste stödja och erkänna inrättandet av representativa nationella ungdomsforum som exempelvis de nationella ungdomsråden, både i medlemsstaterna och i anslutningsländerna. Internationella icke-statliga ungdomsorganisationer spelar en betydelsefull roll i utvecklingen av ungdomsverksamhet och ungdomspolitik på samtliga nivåer, och ökade anslag till dessa organisationer blir ett stöd för fortsatt utveckling av deras verksamhet(47). De har en viktig funktion med avseende på att engagera ungdomar direkt i det europeiska samhällsbygget, och genom sina sammanträffanden och utbyten ger de utrymme för utveckling av ömsesidig förståelse och försoning över hela Europa, inte bara inom Europeiska unionen.

7.4.3. Nationella och europeiska ungdomsorganisationer bör rådfrågas om politik och handlingsprogram som berör ungdomar, bland annat gemenskapens handlingsprogram "Ungdom"(48) och Europeiska socialfonden.

7.4.4. Det är ESK:s uppfattning att medlemsstaterna och gemenskapen uttryckligen bör förbinda sig att stödja lika möjligheter och bekämpa den flerdubbla diskriminering som många ungdomar upplever, i enlighet med definitionen i EG-fördragets artikel 13, och att främja tolerans.

7.4.5. Informationspolitiken med avseende på ungdomar behöver vidareutvecklas på samtliga nivåer. Speciellt bör medlemsstaterna aktivt och i ökad omfattning informera ungdomar om den nationella och europeiska politik som berör dem. Europeiska kommissionen bör svara för en inventering av alla åtgärder som genomförs eller stöds av gemenskapen och som berör ungdomar, via en Internetportal för ungdomar med databasen Cordis som förebild(49).

7.4.6. Som bidrag till rådfrågningsförfarandet avseende vitboken om ungdomspolitik kommer kommittén att översända sitt initiativyttrande till de olika aktörerna på ungdomsområdet, särskilt till Europeiskt ungdomsforum, de internationella icke-statliga ungdomsorganisationerna, det organiserade civila samhället på europeisk och nationell nivå inom den ungdomspolitiska sektorn, liksom till deltagarna vid det europeiska ungdomsmöte som arrangerades av Europeiska kommissionen och det franska rådsordförandeskapet i Paris den 5-7 oktober 2000.

Bryssel den 29 november 2000.

Ekonomiska och sociala kommitténs

ordförande

Göke Frerichs

(1) ESK:s yttrande om gemenskapens handlingsprogram "Europeisk volontärtjänst för ungdomar", 19 mars 1997, EGT C 158, 26.5.1997.

(2) Europaparlamentets och rådets beslut nr 1031/2000/EG om att inrätta gemenskapens åtgärdsprogram "Ungdom", EGT L 117, 18.5.2000, s. 1.

(3) I Grekland, Italien och Spanien är arbetslöshetsnivån för ungdomar med högre utbildning i åldersgrupperna 20-24 år och 25-29 år högre än för andelen ungdomar med endast grundskole- eller gymnasieutbildning. "Education at a Glance", OECD 2000, s. 271.

(4) Resolution utfärdad av rådet och ministrarna församlade i rådet den 26 juni 1991 om prioriterade åtgärder på ungdomsområdet, EGT C 208, 1991.

(5) Konsoliderad version av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, artiklarna 149 och 150.

(6) Konsoliderad version av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, artikel 149.

(7) Resolution om en ungdomspolitik för Europa, utfärdad av Europaparlamentet, A4-0100/99; Resolution från rådet och ungdomsministrarna församlade i rådet av den 8 februari 1999 om ungdomars deltagande, EGT C 42, 17.2.1999; Bidrag till ordförandeskapets rapport om den Europeiska sysselsättningspakten - PM från det tyska ordförandeskapet, "Ungdom och Europa - vår framtid"; Europeiska rådet i Wien, ordförandeskapets slutsatser, punkt 46 (11 december 1998).

(8) I en komparativ europeisk studie som gjorts av Europarådets kommitté för mellanstatligt samarbete på ungdomsområdet analyserades åtta områden inom ungdomspolitiken (CDEJ (96) 11 rév. 2 - ändrad text från den 15 oktober 1998). Dessa områden är följande: (1) organ med ansvar för att samordna regeringens ungdomspolitik, (2) regeringarnas ungdomspolitik, (3) parlamentariska utskott för ungdomsfrågor, (4) grundlagar och lagstiftning som berör ungdomsfrågor, (5) lagar som direkt berör ungdomar, (6) föreningsliv för ungdomar, (7) internationellt ungdomssamarbete, (8) kriterier och former för urval vid finansiering av ungdomsorganisationer och projekt för ungdomar.

(9) Under programperioden 2000-2006 kommer Europeiska socialfonden och framför allt gemenskapsinitiativet Equal att främja åtgärder som syftar till att ge ungdomar utbildning och ökad anställbarhet. Genomförandet av strukturfondsprogrammen har i stor utsträckning decentraliserats till medlemsstaterna, vilket innebär att programmen utformas i linje med nationella prioriteringar.

(10) Europeisk socialstatistik - Resultat av arbetskraftsundersökningen 1999, s. 34.

(11) Monee-projektet CEE/OSS-länderna/Baltiska staterna, Unicef 2000, s. 127.

(12) Meddelande från kommissionen "Mot ett Europa för alla åldrar", KOM(1999) 221 slutlig, s. 7.

(13) ESK:s yttranden innefattar "Utbildningens europeiska dimension: karaktär, innehåll och framtidsutsikter", informationsrapporten "Ungdomsarbetslöshet", EGT C 18, 22.1.1996, "Gemenskapsprogram för ungdomar", EGT C 410, 30.12.1998.

(14) "Att genomföra den europeiska sysselsättningsstrategin", Europeiska kommissionen 1999, s. 19. Dessa problem uppmärksammas i riktlinje 1 i EU:s riktlinjer för sysselsättningen år 2000, där det anges att alla ungdomar skall erbjudas en ny start innan de har varit arbetslösa i sex månader, i form av utbildning, omskolning, praktik, ett jobb eller en annan arbetsmarknadsåtgärd som syftar till en effektiv integration på arbetsmarknaden.

(15) Ungdomar i Europeiska unionen - från utbildning till arbetsliv. Eurostat 1997, s. 58.

(16) Den "öppna samordningsmetoden" fastställs i slutsatserna från ordförandeskapet vid Europeiska rådet i Lissabon, punkt 37 (24 mars 2000).

(17) Europeiska sysselsättningsriktlinjer för år 2000, riktlinje 1.

(18) I sitt yttrande om Förslag till rådets beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik 2001 yrkade Ekonomiska och sociala kommittén på en "avveckling av de hinder som finns för företagens framväxt och utveckling". EGT C 14, 16.1.2001.

(19) ESK:s yttrande om Den sociala ekonomin och inre marknaden, EGT C 117, 24.4.2000, s. 52.

(20) "Get In!", ungdomskongress om social utslagning och sysselsättning, arrangerad av Ekonomiska och sociala kommittén den 21 februari 2000 ger direkta exempel på det bidrag som ungdomsorganisationer kan ge när det gäller att utveckla och leda projekt för socialt marginaliserade och arbetslösa ungdomar. Se rapporten "Get In!", utgiven av Europas ungdomsforum i april 2000.

(21) David Green: Taking Steps - Young People and Social Protection in the European Union, en rapport utgiven av Europas ungdomsforum, 1998.

(22) Detta är fallet i Belgien, Grekland, Italien, Spanien och Storbritannien. Se: "Education at a Glance", OECD 2000, s. 287.

(23) Dessa problem granskas i detalj i: "Youth Homelessness in the European Union", European Federation of National Organisations Working with the Homeless (FEANTSA) 1998. (Den europeiska paraplyorganisationen för hjälp åt bostadslösa (FEANTSA))

(24) EG-fördraget, konsoliderad version, artikel 13.

(25) ESK:s yttrande om ungdomsarbetslösheten, EGT C 18, 22.1.1996.

(26) I OECD-länderna kunde en 15-åring 1998 räkna med att tillbringa ytterligare sex år i skolan. Det var mer än ett och ett halvt år mer än 1985. Se "Education at a Glance", OECD 2000.

(27) ESK:s yttrande om europeiska utbildningsavsnitt i varvad utbildning, däribland lärlingsutbildning, EGT C 241, 10.7.1998.

(28) Italien och Spanien utgör undantag med hög arbetslöshet bland personer med akademisk examen i åldersgruppen 25-29 år. Se "Employment Outlook", OECD 1999.

(29) "The Social Situation in the European Union 2000", Eurostat, 2000, s. 14.

(30) Det finns beräkningar som visar att det fanns en halv miljon lediga jobb i denna sektor 1998, och den siffran väntas stiga till 1,6 miljoner år 2002. Se Europeiska kommissionens meddelande "Strategier för arbetstillfällen i informationssamhället", 2000 s. 7.

(31) 'Icke-formell utbildning är organiserade utbildningsaktiviteter som bedrivs utanför det etablerade skolsystemet och som syftar till att ett identifierbart elevunderlag skall uppnå identifierbara inlärningsmål' enligt Nationell ungdomspolitik (National Youth Policies), ett arbetsdokument som framställts av ledningen för KFUM:s världsförbund, KFUK:s världsförbund, scoutrörelsens världsorganisationer WAGGGS och WOSM, Internationella rödakors- och rödahalvmånefederationen samt The International Award Association, Genève/London 1998, s. 6.

(32) Europeiska kommissionens generaldirektorat för utbildnings- och kulturfrågor har lagt fram arbetsdokumentet 'genomförande av livslångt lärande för ett aktivt medborgarskap i ett kunskapens Europa' vid inledningskonferensen för den nya generationens utbildnings- och ungdomsprogram i Lissabon i mars 2000.

(33) Sahlberg, Pasi: "Building Bridges for Learning - the recognition and value of non-formal education in youth activity", studie publicerad av Europeiskt ungdomsforum och finska undervisningministeriet, 1999. Se även rekommendationen från Europarådets parlamentariska församling: "Non-formal Education", rekommendation 1437 (2000) 1.

(34) Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, artikel 18.

(35) Enligt definitionerna i bilagan till informationsrapporten om "Utbildningens europeiska dimension: karaktär, innehåll och framtidsutsikter", CES 1113/99 fin rév: Formell utbildning: det hierarkiskt uppbyggda kronologiskt indelade utbildningssystem som löper från grundskola till högskola. Informell utbildning: den process genom vilken varje individ tillägnar sig attityder, värderingar, färdigheter och kunskap från dagliga erfarenheter av familj, vänner, kamrater, medier och andra faktorer i omgivningen. Icke-formell utbildning: organiserad utbildningsverksamhet utanför det etablerade formella systemet, riktad till en identifierbar grupp som har ett identifierbart syfte med sin inlärning.

(36) I det tyska ordförandeskapets memorandum "Ungdomar i Europa - vår framtid", ett bidrag till ordförandeskapets rapport om den europeiska sysselsättningspakten, föreslogs att medlemsstaterna både bilateralt och multilateralt skall utveckla sitt stöd till utbyten mellan skolor samt till yrkesutbildning över gränserna. Man önskade också att hindren för ömsesidigt erkännande av kompetens skulle bli färre samt att man skulle främja språkstudier.

(37) FN:s deklaration om internationella ungdomsåret 1985, "Peace, Participation, Development"; FN:s konvention om barnens rättigheter, 1989; Den europeiska stadgan angående unga människors deltagande i kommunala och regionala angelägenheter från Europarådets kommunalkongress, 1992, Rekommendation från Europarådets ministerkommitté "On youth participation and the future of Civil Society", rekommendation nr R (97) 3 av den 4 februari 1997; resolution från rådet och ungdomsministrarna församlade i rådet av den 8 februari 1999 om ungdomars deltagande (1999/C 42/01).

(38) Se rapporten från "Get In!", ungdomskonvent om social utslagning, publicerad av Europas ungdomsforum 2000.

(39) Som exempel kan nämnas samarbetet med Östersjöområdet, Medelhavsländerna, sydöstra Europa, AVS-staterna, Barentsområdet samt de gemensamma strategierna gentemot Ryska federationen och Ukraina.

(40) Rapport från rundabordskonferensen "New forms of youth participation" i Bienne (Schweiz) den 4-6 maj 2000. Europarådets styrkommitté för mellanstatligts samarbete på ungdomsområdet, RT-Part (2000) 3.

(41) Meddelande från rådet - Uppföljning av slutsatserna från Europeiska rådet i Helsingfors den 10-11 december 1999 - Rådskonstellationer, EGT C 174, 2000.

(42) Yttrandet finns i EGT 168, 16.6.2000, s. 25.

(43) Se bidraget till ordförandeskapets rapport om den europeiska sysselsättningspakten, det tyska ordförandeskapets PM "Youth and Europe - Our Future?" I promemorian föreslår man att medlemsstaterna bör förstärka stödet till utbildningsutbyte och yrkesinriktad utbildning över gränserna, både bilateralt och multilateralt. Man uppmanade också till att riva hindren för ömsesidigt erkännande av examensbevis och främjande av språkkunskaper.

(44) Europarådets kommunalkongress Europeiska stadga om ungdomarnas deltagande i det kommunala och regionala livet, 1992.

(45) Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande om kommissionens diskussionsdokument "Kommissionen och de enskilda organisationerna - För ett stärkt samarbete", EGT C 268/15C42.

(46) Verksamheten inom fler sektorsorgan som Europasammanslutningarna för studenter vid fakulteter och yngre företagare bör också få större erkännande på gemenskapsnivå. Deras engagemang och representativa roll har avgörande betydelse för utvecklingen av den specifika politiken på deras egna områden.

(47) Europeiska unionen stöder ungdomsforum via budgetposten A3023 och ger anslag till internationella icke-statliga ungdomsorganisationer via budgetpost A3029 i Europeiska gemenskapernas allmänna budget.

(48) ESK:s yttrande om "Kommissionens förslag till Europaparlamentets och rådets beslut om antagande av gemenskapens åtgärdsprogram 'Ungdom'".

(49) http://www.cordis.lu.