FJORTONDE ÅRLIGA RAPPORTEN om kontrollen av tillämpningen av gemenskapsrätten - 1996 - (97/C 332/01) KOM(97) 299 slutlig

INNEHÅLL

Sida

FÖRORD .......... 8

ETT OMRÅDE UTAN INRE GRÄNSER

1. Inledning .......... 19

2. Situationen på olika områden .......... 20

2.1 Avskaffande av fysiska hinder .......... 20

2.1.1 Tullunionen .......... 20

2.1.1.1 Genomförandet av direktiv inom tullområdet .......... 21

2.1.2 Fri rörlighet för jordbruksprodukter .......... 21

2.2 Avskaffande av tekniska hinder .......... 21

2.2.1 Fri rörlighet för varor .......... 21

2.2.1.1 Artikel 30 och följande i Romfördraget .......... 21

2.2.1.2 Bestämmelser i direktiv 83/189/EEG .......... 23

2.2.2 Genomförandet av direktiv om fri rörlighet för varor .......... 24

2.2.2.1 Livsmedel .......... 24

2.2.2.2 Genomförandet av direktiv inom livsmedelsområdet .......... 25

2.2.2.3 Läkemedel .......... 25

2.2.2.4 Genomförandet av direktiv inom läkemedelsområdet .......... 25

2.2.2.5 Kemiska produkter .......... 26

2.2.2.6 Genomförandet av direktiv inom området för kemiska produkter .......... 26

2.2.2.7 Motorfordon, traktorer och motorcyklar .......... 26

2.2.2.8 Genomförandet av direktiv inom området för motorfordon, traktorer och motorcyklar .......... 26

2.2.2.9 Byggprodukter .......... 27

2.2.2.10 Producentvaror (mekanisk verkstadsindustri, elektroteknik, personlig skyddsutrustning, gas, tryck, konsumentförpackning, föreskriven mätteknik, medicinska bestämmelser och fritidsbåtar) .......... 27

2.2.2.11 Genomförandet av direktiv på området för producentvaror (mekanisk verkstadsindustri, elektroteknik, personlig skyddsutrustning, gas, tryck, konsumentförpackning, föreskriven mätteknik, medicinska bestämmelser och fritidsbåtar) .......... 27

2.2.2.12 Produktansvar .......... 28

2.2.3 Fri rörlighet för personer, etableringsrätt och rösträtt .......... 28

2.2.3.1 Förbud mot diskriminering .......... 28

2.2.3.2 Inresa och bosättning .......... 29

2.2.3.3 Genomförandet av direktiv beträffande rätt till bosättning .......... 29

2.2.3.4 Rösträtt och valbarhet .......... 30

2.2.3.5 Tillträde till arbete inom den offentliga sektorn .......... 30

2.2.3.6 Social trygghet för migrerande arbetstagare .......... 30

2.2.3.7 Erkännande av examensbevis .......... 31

2.2.3.8 Genomförandet av direktiv beträffande erkännande av examensbevis .......... 32

2.2.3.9 Självständiga handelsagenter .......... 32

2.2.4 Friheten att tillhandahålla tjänster .......... 32

2.2.4.1 Audiovisuella medier .......... 32

2.2.4.2 Telekommunikationer .......... 33

2.2.4.3 Genomförandet av direktiv inom telekommunikationsområdet .......... 34

2.2.4.4 Finansiella tjänster .......... 35

2.2.4.5 Genomförandet av direktiv inom området för finansiella tjänster .......... 37

2.2.5 Fri rörlighet för kapital .......... 37

2.2.6 Bolagsrätt .......... 38

2.2.6.1 Genomförandet av direktiv inom området för bolagsrätt .......... 38

2.2.7 Immateriell och industriell äganderätt .......... 38

2.2.7.1 Genomförandet av direktiv inom området för intellektuell och industriell äganderätt .......... 40

2.2.8 Offentlig upphandling .......... 40

2.2.8.1 Genomförandet av direktiv inom området för offentlig upphandling .......... 41

2.3 Slopande av skattehinder .......... 41

2.3.1 Direkt beskattning .......... 41

2.3.1.1 Genomförandet av direktiv inom området för direkt beskattning .......... 43

2.3.2 Indirekt beskattning .......... 43

2.3.2.1 Genomförandet av direktiv inom området för indirekt beskattning .......... 45

KONSUMENTSKYDD OCH PRODUKTSÄKERHET

1. Inledning .......... 46

2. Situationen på olika områden .......... 46

2.1 Kosmetika .......... 46

2.2 Textilprodukter .......... 46

2.3 Säkerhet och hälsa .......... 46

2.4 Skydd av ekonomiska intressen .......... 46

2.5 Genomförandet av direktiven inom området för konsumentpolitik och produktsäkerhet .......... 47

KONKURRENS

1. Inledning .......... 47

2. Situationen på olika områden .......... 47

2.1 Offentliga företag .......... 47

2.2 Monopol .......... 49

2.3 Genomförandet av direktiv inom området för konkurrenspolitik .......... 49

SOCIALPOLITIK

1. Inledning .......... 49

2. Situationen på olika områden .......... 49

2.1 Likabehandling av kvinnor och män .......... 49

2.2 Arbetsvillkor .......... 49

2.3 Arbetsmiljö .......... 50

2.4 Folkhälsa .......... 50

2.5 Genomförandet av direktiv inom området för sysselsättning och socialpolitik .......... 50

JORDBRUK

1. Inledning .......... 51

2. Situationen på olika områden .......... 51

2.1 Marknader .......... 51

2.2 Harmonisering .......... 52

2.3 Genomförandet av direktiv inom jordbruksområdet .......... 54

FISKERI

1. Inledning .......... 54

2. Situationen på olika områden .......... 55

2.1 Marknader .......... 55

2.2 Resurser .......... 55

2.3 Överensstämmelse mellan gemenskapslagstiftningen och den nationella lagstiftningen vad gäller rätten att föra ett visst lands flagg .......... 55

MILJÖ

1. Inledning .......... 55

1.1 Allmän situation .......... 55

1.2 Anmälan av nationella genomförandebestämmelser .......... 56

1.3 Nationella genomförandebestämmelsers överensstämmelse med gemenskapslagstiftningen .......... 56

1.4 Tillämpning av direktiven .......... 57

1.5 Rätt att ta del av information .......... 58

1.6 Bedömning av inverkan på miljön .......... 58

1.7 Nödvändiga åtgärder .......... 59

2. Situationen på olika områden .......... 60

2.1 Luft .......... 60

2.2 Kemikalier .......... 60

2.3 Vatten .......... 61

2.4 Buller .......... 62

2.5 Avfall .......... 62

2.6 Natur .......... 63

2.7 Strålskydd .......... 64

2.8 Genomförandet av direktiv inom miljöområdet .......... 65

TRANSPORTER

1. Inledning .......... 65

2. Situationen på olika områden .......... 66

2.1 Vägtransporter .......... 66

2.2 Kombinerade transporter .......... 66

2.3 Transporter på inre vattenvägar .......... 66

2.4 Järnvägstransporter .......... 66

2.5 Sjötransporter .......... 67

2.6 Luftfart .......... 68

2.7 Sommartid .......... 68

2.8 Genomförandet av direktiv inom transportområdet .......... 68

ENERGI

1. Inledning .......... 68

2. Situationen på olika områden .......... 69

2.1 Öppenhet beträffande prissättning .......... 69

2.2 Inre marknaden för el och naturgas .......... 69

2.3 Energieffektivitet .......... 69

2.4 Kolväten .......... 69

2.5 Genomförandet av direktiv inom energiområdet .......... 69

STRUKTURFONDER OCH GEMENSKAPSRÄTT .......... 70

BUDGETFRÅGOR .......... 71

GEMENSKAPENS PERSONAL .......... 71

STATISTIK .......... 71

BILAGOR

Bilaga I: Misstänkta överträdelser .......... 72

Bilaga II: Fastställda överträdelser .......... 79

Bilaga III: Överträdelser av fördrag, förordningar och beslut .......... 87

Bilaga IV: Rapport om tillämpningen av direktiv .......... 100

Bilaga V: Ännu inte införlivade domar från domstolen .......... 193

Bilaga VI: Nationella domstolars tillämpning av gemenskapsrätten .......... 198

FÖRORD

Rapporten om gemenskapsrättens tillämpning utarbetas varje år av Europeiska kommissionen. Detta är ett svar på upprepade önskemål från Europaparlamentet (resolution av den 9 februari 1983) och från medlemsstaterna (förklaring nr 19, punkt 2 som utgör bilaga till fördraget som undertecknades i Maastricht den 7 februari 1992), liksom från Europeiska rådet och rådets olika avdelningar.

Som parlamentet påpekade i sin ovannämnda resolution av den 9 februari 1983 utgör "den enhetliga, fullständiga och samtidiga tillämpningen av gemenskapsrätten i alla medlemsstater det grundläggande villkoret för att en gemensam rättsordning skall kunna fungera" (1). Det räcker med att nämna det viktiga uppdrag som fördragets väktare som givits kommissionen genom artikel 155 i EG-fördraget. För att fullgöra detta uppdrag förfogar kommissionen över ett unikt medel: talan om fördragsbrott enligt artikel 169 i EG-fördraget.

Vid en utvärdering av tillämpningen av artikel 169 under 1996 framstår resultaten på det hela taget som positiva. Detta framgår både av statistiken, i synnerhet av minskningen av antalet klagomål, och av de initiativ som kommissionen tagit för att förbättra förfarandets funktion och effektivitet.

Kommissionen har genomfört ett antal åtgärder för att förbättra sina arbetsrutiner i syfte att göra handläggningen av överträdelseförfarandena snabbare, enklare och mer öppna för insyn. De åtgärder som kommissionen vidtagit inom alla enheter har kompletterats med mer specifika åtgärder inom området för den inre marknaden (kommissionens meddelande om den inre marknadens följder och effektivitet (2)) och på miljöområdet (kommissionens meddelande om genomförande av gemenskapens miljölag (3)).

Effekten av förbättringarna har redan visat sig i statistiken för det gångna året, särskilt vad gäller antalet beslut som meddelats medlemsstaterna.

Vid en analys av denna statistik visar sig fyra betydande tendenser:

- Antalet beslut om formell underrättelse eller motiverade yttranden till medlemsstaterna ökar betydligt.

- Antalet klagomål har minskat med 15 %. Denna utveckling som noterades redan i den trettonde rapporten följer på en period när antalet klagomål har legat still. Redan i den trettonde årliga genomföranderapporten framfördes ett antal teorier för att förklara detta. Eftersom minskningen av antalet klagomål under 1996 är så betydande så finns det anledning att återkomma till dessa.

- Antalet avskrivna ärenden fortsätter att ligga på en hög nivå.

- Verksamheten med "paketmöten" och "direktivseminarier" har fortsatt.

I samband med detta förtjänar genomförandet av direktiv en särskild kommentar. En liten ökning av antalet nationella genomförandebestämmelser har kunnat noteras under 1996.

Kommissionen vinnlägger sig inte bara om att förbättra sina arbetsmetoder, utan den har också för avsikt att till fullo använda sig av de rättigheter som fördragen givit den. Därför har kommissionen antagit ett meddelande om genomförandet av artikel 171.2.2 i EG-fördraget (4) och vidare en metod för beräkning av det vite som föreskrivs i den artikeln (5). Detta har gjort det möjligt för kommissionen att i januari 1997 för första gången konkret tillämpa denna nya bestämmelse som infördes genom Maastricht-fördraget.

Kommissionen har slutligen försökt att underlätta arbetet för ombudsmannen efter dennes första undersökning av hur kommissionen sköter överträdelseförfarandena. Detta har skett med strikt beaktande av respektive parts befogenheter.

Förordet kommer således att behandla följande fem punkter:

I. Åtgärder för att förbättra överträdelseförfarandet

II. Statistiken för 1996 och dess tendenser

III. Genomförande av direktiv under 1996

IV. Tillämpning av artikel 171.2.2 i EG-fördraget

V. Ombudsmannens första granskning av överträdelseärendena

I. ÅTGÄRDER FÖR ATT FÖRBÄTTRA ÖVERTRÄDELSEFÖRFARANDET

Den utformning som överträdelseförfarandet har fått i fördraget har till syfte att förmå den medlemsstat som begått överträdelsen att vidta rättelse innan den rättsliga proceduren i egentlig mening påbörjas. Framställan till domstolen föregås alltid av åtminstone två administrativa stadier (formell underrättelse och motiverat yttrande), vilka båda två kräver ett beslut från kommissionen. Detta etappvisa förfarande gör att man i 80 % av fallen (6) kan undvika det rättsliga stadiet, men det medför med nödvändighet att förfarandet blir utdraget.

Även om kommissionen måste anstränga sig för att få en rättelse till stånd så kan den inte göra detta till varje pris. Kommissionen kan inte acceptera svarsfrister som är onödigt långa, uteblivna svar eller den förhalningstaktik som medlemsstaterna ibland använder sig av, och den måste begränsa fallens handläggningstid.

Angelägen som kommissionen är om att göra överträdelseförfarandet mer ändamålsenligt och effektivare har den redan i flera omgångar förbättrat sina arbetsrutiner, senast år 1993. De utdragna tidsfristerna, trögheten eller den bristande anpassningen av vissa interna rutiner, sekretessen kring förfarandet, som betraktas som överdriven, och vidare de flera gånger upprepade kraven från parlamentet om större snabbhet och öppenhet (7), allt detta gör att omfattande förbättringar är nödvändiga på följande tre punkter:

- Snabbare handläggningstider (A).

- Förenkling av interna regler (B).

- Större öppenhet kring kommissionens beslut beträffande överträdelser (C).

A. Snabbare handläggningstider

På denna punkt har kommissionen, såsom begärdes i Europaparlamentets resolution om den tolfte årsrapporten (8), vidtagit ett antal interna åtgärder. Tre av dessa förtjänar att understrykas: i) prioritetskriterier vid handläggningen av klagomål har fastställts, ii) tidsfristerna för inledande av förfarandet och för avskrivning tillämpas striktare och iii) motiverade yttranden utarbetas snabbare.

i) I enlighet med artikel 169 registreras och undersöks varje klagomål av kommissionens enheter, oavsett hur allvarliga omständigheterna eller överträdelsen av gemenskapsrätten är och oavsett om det rör sig om ett gemenskapsintresse eller inte. Kommissionen har inte desto mindre fastställt ett antal prioritetskriterier för handläggningen av klagomål, eftersom vissa överträdelser kan lösas utan att förfarandet som avses i artikel 169 kommer till användning, till exempel genom en framställan till medlemsstatens myndigheter. Dessa prioritetskriterier är följande:

- De överträdelser som innebär den mest allvarliga skadan för gemenskapens rättsordning, det vill säga bristande införlivande av direktiv och dålig överensstämmelse mellan interna bestämmelser och gemenskapsrätten i allmänhet.

- De fall av bristande tillämpning som är särskilt vanligt förekommande, i synnerhet om de upptäcks genom en rad konkreta klagomål från enskilda.

- Överträdelser som innebär allvarlig skada för det intresse som den regel som brutits avser att skydda.

- Överträdelser i samband med en åtgärd som gemenskapen är med och finansierar.

Detta innebär inte att de övriga fallen, som är att betrakta som icke-prioriterade, lämnas åt sitt öde.

ii) För att möjliggöra en snabb handläggning av överträdelseärendena har kommissionen lagt tyngdpunkten på att ett antal interna tidsfrister respekteras. Det föreskrivs således att varje fall av misstänkt överträdelse måste bli föremål antingen för ett beslut om inledande av överträdelseförfarande (formell underrättelse) eller ett beslut om avskrivning inom ett år från det att klagomålet inkom eller fallet togs upp på kommissionens eget initiativ. Det är förvisso sant att en strikt tillämpning av denna tidsfrist är en känslig sak när förhandlingar pågår med den medlemsstat som begått överträdelsen eller när denna stat har meddelat att man avser att inom kort anta en författning... Även om kommissionen kan medge undantag från den ettåriga tidsfristen när det förefaller säkert att medlemsstaten kommer att vidta rättelse, så har kommissionen likväl valt att vara sträng; förfarandets trovärdighet går hand i hand med snabbheten vid beslutsfattandet.

Ur denna synvinkel kan beslutet om formell underrättelse även fattas snabbare. Den formella underrättelsen innebär inte slutet på kontakterna med medlemsstaten, utan ger, åtminstone ibland, ett unikt tillfälle till förhandlingar. Det som i dagligt tal har fått beteckningen "formell underrättelse" är, om man läser artikel 169 i EG-fördraget enligt bokstaven, en begäran om synpunkter ("efter att ha givit den berörda staten tillfälle att inkomma med sina synpunkter"). Det förefaller således vara av vikt att återge den formella underrättelsen sin ursprungliga betydelse: det är inget fördömande som meddelas medlemsstaten utan en möjlighet för denna stat att förklara sig. Med den formella underrättelsen uppnår kommissionen två mål: en strikt tillämpning av principen om att en part alltid har rätt att försvara sig å ena sidan, och en möjlighet för medlemsstaten att vidta rättelse innan målet anhängiggörs vid domstolen å den andra. Kommissionen återger på så vis den formella underrättelsen dess riktiga funktion, nämligen att möjliggöra en dialog med medlemsstaten samtidigt som denna stats rättigheter beaktas och att inleda denna dialog så fort som möjligt.

iii) Kommissionen har vidtagit nödvändiga åtgärder för att, från och med 1997, de motiverade yttrandenas lydelse skall vara färdig innan beslut om att avge dem fattas. Den berörda medlemsstaten kommer således att kunna få ta del av det motiverade yttrandet en kort tid efter att ha informerats om beslutet. Tidigare kunde det hända att det gick åtskilliga månader från att beslutet fattades till dess att det motiverade yttrandet var färdigt.

B. Förenkling av interna regler

Genom att förenkla reglerna för handläggning av överträdelser blir enheternas utredningsarbete mindre tungt och arbetet för att förbereda kollegiets överväganden mindre omfattande, trots det stora antalet fall som skall handläggas. Här kan som ett exempel nämnas den allt mer utbredda användningen av det så kallade förenklade avskrivningsförfarandet, vilket gör det möjligt av avskriva fall av förmodade överträdelser utan att gå igenom alla de stadier som föreskrivs för andra avskrivningar. Det förenklade avskrivningsförfarandet kan användas efter överenskommelse med rättstjänsten. Det kan endast användas i fall där klagomålet uppenbarligen saknar grund, där klagomålet saknar föremål, där bevisningen är bristande eller där klaganden inte mer hörs av.

C. Större öppenhet kring de beslut som fattas av kommissionen

Utvecklingen av en anda av större öppenhet, kommissionens önskemål att göra sin verksamhet mer tydlig, parlamentets flera gånger framförda önskemål i denna riktning (9), allt detta har fått kommissionen av se över sina regler om överträdelseförfarandets offentlighet.

Vad beträffar beslut om motiverade yttranden och om anhängiggörande vid domstolen, är offentlighet nu huvudregeln i den mening att en kommuniké alltid kan göras utan att avvakta beslutet om motiverat yttrande eller väckande av talan, om inte kommissionen beslutar annorlunda. Den berörda medlemsstaten har emellertid alltid rätt att erhålla ett exemplar av meddelandet innan det sprids.

Före 1996 var pressmeddelanden från kommissionen om beslut rörande överträdelser mycket sällsynta. Den nya policy som tillämpas har redan gett märkbara resultat. Under 1996 släppte kommissionen 32 pressmeddelanden bara inom området för den inre marknaden. Motsvarande siffra på miljöområdet var 19, på transportområdet 2 och på det sociala området 1. De flesta av dessa pressmeddelanden gällde flera överträdelser, men även avskrivningar förekom. Många av meddelandena har riktat sig till såväl internationell som lokal press.

Vad beträffar formella underrättelser har reglerna inte ändrats. Principen om sekretess kvarstår utom för de formella underrättelser som grundar sig på artikel 171 i fördraget och de som rör underlåtenhet att meddela nationella genomförandebestämmelser för direktiv. I andra fall krävs således ett beslut av kommissionen som uttryckligen tillåter ett pressmeddelande. Den formella underrättelsen ger aldrig uttryck för kommissionens slutliga ställningstagande och syftar just, som nämnts, till att ge staten i fråga möjlighet att vidta rättelse.

De beslut som kommissionen fattar vad beträffar överträdelser kommer även fortsättningsvis att förbli sekretessbelagda.

II. STATISTIKEN FÖR ÅR 1996 OCH DESS TENDENSER

En analys av statistiken för 1996 vad gäller handläggning av överträdelser ger en ljus bild. Man kan särskilt notera att antalet klagomål sjunker.

Fyra mer betydande tendenser kan urskiljas:

- Minskningen av antalet klagomål, av antalet fall som tagits upp av parlamentsledamöter och av antalet fall som tagits upp på kommissionens eget initiativ (A).

- Ett fortsatt högt antal avskrivna fall (B).

- En stor ökning av antalet beslut om formell underrättelse och motiverat yttrande som sänts till medlemsstaterna av kommissionen (C).

- En fortsatt verksamhet vad beträffar paketmöten och direktivseminarier (D).

A. Minskningen av nya klagomål, av fall som tagits upp av parlamentsledamöter och av nya fall som tagits upp på kommissionens eget initiativ

Antalet klagomål har minskat från 955 år 1995 till 819 år 1996, vilket innebär en minskning med 14 %. Minskningen av antalet klagomål inleddes redan 1995 (i jämförelse med 1994, då antalet klagomål var 1 145, var minskningen 19,8 % under 1995).

Antalet fall som upptagits på eget initiativ har minskat drastiskt med 13 %, från 297 till 257. Här talar vi om ett trendbrott.

Siffran 1 076 (819 nya klagomål + 257 nya fall som tagits upp på eget initiativ under 1996) återspeglar en motstridig verklighet. Antalet fall som tagits upp på eget initiativ har ökat mycket vad gäller Österrike (+ 15,5 %), Finland (+ 17,8 %), Förenade kungariket (+ 82 %) (10). Siffran har minskat eller minskat betydligt vad beträffar Italien (- 1,4 %), Sverige (- 3,8 %), Danmark (- 8,4 %), Tyskland (-9,4 %), Belgien (-28,8 %), Portugal (- 30,8 %), Frankrike (- 31,5 %) (11), Spanien (- 32,7 %) (12), Irland (- 34 %), Luxemburg (- 36 %), Nederländerna (- 41,6 %), Grekland (- 41,7 %),

En sektorsvis analys av dessa siffror avslöjar en stark minskning av antalet klagomål och fall som tagits upp på eget initiativ på miljöområdet (207, varav mer än en fjärdedel gäller Spanien, mot 265, en minskning med - 27 %), en något mindre minskning på området för den inre marknaden (483 fall jämfört med 512, en minskning med - 5,3 %). Antalet fall fortsätter att sjunka på området för tull och indirekta skatter (44 jämfört med 62, en minskning med - 29 %) och inom jordbrukssektorn (136 jämfört med 159, en minskning med - 15,5 %). På transportområdet innebär minskningen ett trendbrott jämfört med den ökning som kunnat konstateras tidigare år: efter en stark ökning år 1995 (82 fall jämfört med 48 året före), har antalet klagomål och fall som tagits upp på eget initiativ minskat till 53 (en minskning med - 35,5 %).

Att tolka dessa siffror är ingen lätt sak. Redan i den trettonde rapporten om övervakningen av gemenskapsrättens tillämpning framförde kommissionen ett antal hypoteser.

- Minskningen av antalet klagomål

Minskningen av antalet nya fall av överträdelser har flera förklaringar. En del av dessa förklaringar förtjänar att framhävas som uppmuntrande tecken.

- Det kan röra sig om en förbättring av medlemsstaternas tillämpning av gemenskapsrätten, något som den samtidiga minskningen av klagomål och fall som tagits upp på eget initiativ skulle kunna tyda på.

- Det kan röra sig om en förbättrad kontroll av gemenskapsrättens tillämpning i medlemsstaterna tack vare de nationella domstolarnas verksamhet. Att domstolen 1991 erkände att det finns nya rättsliga medel som enskilda kan åberopa med stöd av gemenskapsrätten (ansvarstalan mot en medlemsstat som inte följer gemenskapens lagstiftning) kan ha bidragit till detta fenomen.

- Att endast de överträdelser anmäls som verkligen ligger inom kommissionens kompetensområde.

- Sedan den inre marknaden trädde i kraft den 31 december 1992 har unionens lagstiftningsverksamhet ändrat takt. De viktigaste författningarna för att förverkliga den gemensamma marknaden har redan antagits och gemenskapen har gått in i en fas när det som uppnåtts befästs och administreras. Det är uppenbart att den relativa minskning av antalet nya författningar som kunnat konstateras sedan ett flertal år tillbaka, har medfört en minskning av antalet nationella genomförandebestämmelser och därigenom en minskning av antalet potentiella överträdelser.

- Minskningen kan också ha en mer teknisk förklaring: vissa enheter inleder en första skriftväxling med klaganden för att för att försäkra sig om att klagomålet uppfyller de villkor som krävs för ett förfarande enligt artikel 169 redan innan de begär att generalsekretariatet skall registrera klagomålet. Så är i synnerhet fallet om den första skrivelsen inte är tillräckligt klar. Denna enheternas större stränghet vad gäller att ta emot klagomål har säkert påverkat det totala antalet registrerade klagomål.

Minskning av antalet nya fall kan också bero på mer oroväckande företeelser

- De potentiella klagandena undviker överträdelseförfarandet, därför att de betraktar det som allt för långsamt och oförmöget att påverka deras rättsliga läge. Den begränsade effekten av detta förfarande (som inte leder till annat än att domstolen konstaterar att en överträdelse begåtts, utan möjlighet att utdöma skadestånd som en nationell domstol skulle kunna göra) kan ha en avskräckande effekt på de potentiella klagandena.

- Gemenskapsrätten anses svår att förstå. Den förblir till stora delar okänd eller otillräckligt känd av gemenskapens medborgare. Den svaga ökningen av antalet ansökningar om förhandsbesked från domstolen skulle kunna bekräfta denna hypotes.

- I sin resolution om den trettonde årsrapporten om övervakningen av gemenskapsrättens tillämpning gjorde sig parlamentet till talesman för denna hypotes: "[Parlamentet] är oroligt över den föga entusiasm som den allmänna opinionen visar för konstruktionen av det nya Europa och antar att detta fenomen kan bero dels på bristen på lämplig information, dels på att rättsakter antas som understundom befinner sig långt bort från medborgarnas dagliga bekymmer" (13).

- På miljöområdet finner man att minskningen av antalet klagomål inte betyder "att miljöarbetet har förbättrats i lika hög grad" (14).

Det finns inte utrymme för att här hänge sig åt spekulationer och åt scenarion som inte kan verifieras. Det är emellertid säkert att kommissionen, som vill göra Europa till ett "medborgarnas Europa", alltid står till klagandenas förfogande.

Kommissionen uppfattas ibland som vore den alltid kapabel att lösa ett individuellt fall och som en slags "gemenskapens överdomstol", trots att förfarandet enligt artikel 169 har till syfte att tvinga medlemsstaten att anpassa sig till gemenskapsrätten. Medborgaren, som inte är part i målet och vars personliga situation inte omedelbart ändras genom förfarandet, spelar främst en roll som upptäckare och anmälare av överträdelser. Man skall emellertid inte glömma att gemenskapens medborgare kan åberopa gemenskapsrätten inför nationell domstol och på så sätt få sina rättigheter enligt denna rätt erkända. Bilaga VI ger en översikt över sådana fall i de nationella domstolarna.

Det finns således en klyfta mellan vad kommissionen kan göra och det som medborgarna förväntar sig av den. Det är kanske denna oförståelse hos en del av den allmänna opinionen om kommissionens roll som förklarar den relativa minskningen av antalet anmälda överträdelser.

För att råda bot på denna situation måste kommissionen först och främst förklara sin roll i överträdelseförfarandena. I denna riktning går den förestående publiceringen i Europeiska gemenskapernas officiella tidning av ett nytt formulär för klagomål, ty det ger tillfälle att närmare förklara de olika rättsliga medel som den enskilde förfogar över: dels prövning i nationell domstol, dels överträdelseförfarandet. Vad beträffar det sistnämnda, kommer kommissionen att visa att den anstränger sig för att göra detta förfarande snabbare, öppnare och mer effektivt, bland annat tack vare den avskräckande effekt som tillämpningen av artikel 171 har.

- Minskningen av antalet fall som anmälts av parlamentsledamöter

Antalet fall som registreras som en direkt följd av frågor från parlamentsledamöter minskar också (20 fall under 1996 jämfört med 34 under 1995). Det kan först och främst noteras att fem av dessa fall rör offentlig upphandling och fyra gäller hinder mot varors fria rörlighet. Ett antal framställningar till parlamentet ledde under 1996 till registrering av nya fall av överträdelse. Som exempel kan nämnas de franska universitetens antagningsregler och de inskrivningsavgifter som krävs av "General Medical Council" (15). Som kommissionen påpekade i den trettonde rapporten måste de ovannämnda siffrorna tolkas med försiktighet. Förutom dessa fall påpekar parlamentsledamöterna fall av överträdelser som redan har tagits upp av kommissionens enheter och/eller redan har registrerats som klagomål.

- Minskningen av antalet fall som tagits upp på kommissionens eget initiativ

Minskningen av antalet fall som tagits upp på eget initiativ kan först och främst förklaras med det faktum att kommissionens enheter drar nytta av direkta, informella kontakter med medlemsstaterna utom ramen för överträdelseförfarandet. Härigenom kan mindre överträdelser rättas till. Den enhet som upptäcker att en teknisk standard inte har införlivats försöker få denna genomförd och inleder inte ett förfarande annat än om medlemsstaten vägrar eller tvist uppstår.

Kommissionens önskan att handlägga överträdelseärendena inom skälig tid, det vill säga att prioritera handläggningen av pågående fall framför inledande av nya förfaranden på eget initiativ, är en annan förklaring till denna minskning.

B. Ett fortsatt högt antal avskrivna fall

Parlamentet anmodade i sin resolution om den trettonde rapporten kommissionen att visa prov på öppenhet genom att offentliggöra skälen till varför den i vissa fall avstår från att agera (16).

Antalet fall som avskrivits har minskat från 2 043 år 1995 till 1 771 är 1996, vilket är en minskning med 14 %.

Skälen för avskrivning varierar från fall till fall.

Antalet avskrivna fall där överträdelse konstaterats, det vill säga där beslut om formell underrättelse har fattats och sänts till medlemsstaten, var 1 344 år 1995. Denna siffra har minskat till 877, vilket innebär en minskning med 34 % under 1996. Denna siffra är i allmänhet ett tecken på att medlemsstaten har rättat till en överträdelse som kommissionen faktiskt konstaterat. Siffran omfattar emellertid också fall där medlemsstaten har övertygat kommissionen om att den har rätt. Det förefaller således som om det har blivit svårare att förmå medlemsstaterna att vidta rättelse under 1996 än under föregående år. En viss ökning av antalet fall som anhängiggjorts vid domstolen pekar också i denna riktning (93 fall jämfört med 72 under 1995).

Avskrivningarna i fall där överträdelse har konstaterats skall noga skiljas från de 874 avskrivna fallen av förmodade överträdelser, klagomål och fall som tagits upp på eget initiativ. Den stora ökningen av antalet avskrivna fall av förmodade överträdelser är otvivelaktigt följden av en strikt tillämpning av den ettåriga fristen mellan registreringen av fallet och det första faktabaserade beslutet. Ett stort antal fall av förmodade överträdelser har avskrivits därför att kommissionen inte inom ett år har kunnat fastställa att en överträdelse begåtts.

C. En stark ökning av antalet beslut om formell underrättelse och motiverat yttrande som delgivits medlemsstaterna samt av framställningar till domstolen

Kommissionen delgav under 1996 medlemsstaterna 1 587 beslut om formell underrättelse och motiverat yttrande. Vidare gjordes 93 nya framställningar till domstolen. Dessa siffror är de högsta i gemenskapens historia.

Det är främst de motiverade yttrandena som står för denna ökning.

Under 1996 avgav kommissionen 435 motiverade yttranden, jämfört med 194 under 1995, alltså en ökning med 224 %. De åtgärder som vidtogs 1996 för att göra förfarandet snabbare har börjat märkas. De förseningar som kunnat konstateras under föregående år är, åtminstone delvis, borta och antalet motiverade yttranden som väntar på att delges ("motiverade yttranden som skall utfärdas utan dröjsmål") har minskat betydligt.

Antalet formella underrättelser som utfärdats under 1996 har ökat något, närmare bestämt med 9 % (från 1 044 till 1 142 stycken). Detta kan utan tvivel förklaras med kommissionens nya riktlinjer, vari enheterna uppmanas att utfärda den formella underrättelsen snabbare, nämligen så snart enheterna har tillräcklig anledning anta att en överträdelse begåtts. Därigenom behåller också den formella underrättelsen sin funktion som en begäran om synpunkter.

Antalet nya fall som anhängiggjorts vid domstolen har ökat från 72 fall år 1995 till 93 under 1996.

Dessa beslut om formell underrättelse, motiverat yttrande samt om att väcka talan gäller till största delen (vilket framgår av tabell 2.2. nedan) fall där nationella genomförandebestämmelser för direktiven inte meddelats. Punkt III nedan visar just hur gemenskapens direktiv har genomförts.

D. Fortsatt verksamhet vad gäller "paketmöten" och "direktivseminarier"

I sitt betänkande över den trettonde rapporten har parlamentets petitionsutskott givit ett antal synpunkter på "paketmötena" (17). Kommissionen bedömer det därför som nödvändigt att den redogör för vad som försiggått vid dessa möten under 1996.

i) "Paketmötena" gäller främst, men inte uteslutande, den inre marknaden och miljön. Vad beträffar hinder mot varors fria rörlighet har paketmöten ägt rum med åtta medlemsstater: Nederländerna, Österrike, Tyskland, Spanien, Frankrike, Grekland, Förenade kungariket och Portugal. Av totalt 172 fall av överträdelse som diskuterats med medlemsstaterna har en lösning kunnat finnas i 73 fall, det vill säga i 42 % av fallen.

ii) I mån av behov anordnar kommissionen varje år flera "direktivseminarier" i medlemsstaterna. Dessa möten har som första mål att tillsammans med den berörda medlemsstatens myndigheter undersöka de nationella genomförandebestämmelserna för direktiv inom alla sektorer där direktiv antagits. Eventuella fall där de nationella bestämmelserna inte stämmer överens med gemenskapsrätten utreds.

Bland de möten av denna typ som anordnats i olika medlemsstater under årets gång, bör man understryka dem som anordnats i de tre nya medlemsstaterna. Mötena har visat sig mycket fruktbara tack vare de nationella myndigheternas tillmötesgående attityd. Mötena har bidragit till den betydelsefulla förbättringen vad gäller genomförandet av direktiven i dessa tre stater.

III. GENOMFÖRANDET AV DIREKTIV UNDER 1996

A. Meddelande av genomförandebestämmelser

Antalet överträdelseförfaranden som inletts under 1996 på grund av underlåtenhet att meddela genomförandebestämmelser har märkbart ökat i jämförelse med det föregående året (1 097 fall jämfört med 799).

Tabellen nedan ger en allmän översikt av situationen vad beträffar meddelande av nationella genomförandebestämmelser för alla direktiv som hade trätt i kraft den 31 december 1996. Man kan notera att antalet nya direktiv som trätt i kraft under det gångna året är färre än året före. Detta år märks det ännu mer att gemenskapens lagstiftningstakt är lägre. Skälen till detta har angetts ovan (18).

>Plats för tabell>

Den 31 december 1996 hade medlemsstaterna i genomsnitt anmält 92,8 % av de nationella genomförandebestämmelser som är nödvändiga för att kunna verkställa gemenskapens tillämpliga direktiv. Denna siffra har ökat i jämförelse med är 1995 (90,7 %). Resultaten varierar dock mellan de enskilda medlemsstaterna.

Man kan notera den enorma förbättring vad gäller anmälan av nationella genomförandebestämmelser som Finland (från 70,5 till 80,93 %) åstadkommit. Vidare framgår att Sverige ytterligare förbättrat sin position (från femte till sjätte plats) och detta endast två år efter landets anslutning till unionen.

Som framgick i den trettonde rapporten om övervakningen av gemenskapsrättens tillämpning gömmer sig en blandad verklighet bakom dessa siffror.

Man måste konstatera att på vissa områden, även vad gäller gamla direktiv, anmälan av nationella genomförandebestämmelser endast långsamt förbättras. Så är till exempel fallet vad gäller offentlig upphandling (19). Det händer till och med att antalet anmälningar sjunker därför att nyligen antagna direktiv inte genomförts (20).

På andra områden är förbättringar märkbara. Ur denna synpunkt är jämförelsen med, till exempel, antalet nationella genomförandebestämmelser vad gäller godkännande av examina som anmälts under 1995 och 1996 nog så talande (21).

Man finner slutligen att en majoritet av medlemsstaterna inom flera sektorer, i synnerhet vad gäller konsumentpolitik, antar nationella genomförandebestämmelser först när tiden för införlivande har gått ut (22).

B. Enhetligheten hos genomförandebestämmelserna

Det är helt klart att kvaliteten hos genomförandebestämmelserna är minst lika viktig som genomförandebestämmelserna i sig.

Det förtjänar att framhävas att paketmötena på flera områden har visat sig mycket framgångsrika för att undanröja fall av bristande överensstämmelse (23). Vi kan i detta sammanhang nämna att övervakningen av att de nationella genomförandebestämmelserna överensstämmer med direktiven skulle underlättas om medlemsstaterna sände kommissionen sammanställningar där samstämmigheten kan jämföras (24).

C. Tillämpningen av genomförandebestämmelser

De mest uppenbara fallen av att medlemsstaterna brister i tillämpningen av nationella bestämmelser som i och för sig överensstämmer med direktiven återfinns inom de sektorer som nämnts ovan. Som ett exempel på ett område där fall av dålig tillämpning är talrika kan nämnas tillämpningen av direktiven som skall underlätta ömsesidigt erkännande av yrkesexamina samt de hinder som strider mot artiklarna 52 och 59 i fördraget. Kommissionen har enbart på detta område mottagit ett trettiotal klagomål under 1996 (25).

IV. TILLÄMPNING AV ARTIKEL 171.2.2 I EG-FÖRDRAGET

Enligt artikel 171.2.2 har kommissionen rätt att väcka talan vid Europeiska gemenskapernas domstol mot medlemsstater som bryter mot gemenskapsrätten. Artikeln har följande lydelse:

"Om den berörda medlemsstaten underlåter att inom den tidsfrist som kommissionen bestämt vidta de åtgärder som krävs för att följa domstolens dom, får kommissionen väcka talan vid domstolen. Därvid skall kommissionen ange det standardbelopp eller det vite som den med hänsyn till omständigheterna anser det lämpligt att den berörda medlemsstaten skall betala.

Om domstolen finner att den berörda medlemsstaten har underlåtit att efterkomma dess dom, kan den förelägga staten att betala ett standardbelopp eller ett vite."

Kommissionen har på flera områden befogenhet att, under domstolens överinseende, besluta om penningsanktioner. Här ges kommissionen en förslagsrätt som författarna till Fördraget om Europeiska unionen inte önskat närmare bestämma. Det sägs bara att sanktionen skall vara lämplig med hänsyn till omständigheterna.

Härav följer att kommissionen inte kan börja tillämpa denna nya bestämmelse i fördraget utan att dra upp bestämda handlingslinjer och utan att öppet redovisa för medlemsstaterna vilka kriterier och vilken metod som kommissionen avser att använda för beräkningen av en penningsanktion mot en medlemsstat i samband med en "överträdelse av en överträdelse".

Parlamentet har i flera omgångar uppmanat kommissionen att tillämpa artikel 171 och att föreslå penningsanktioner till domstolen (26).

Kommissionen har handlat i två etapper. Den har först och främst antagit ett meddelande om genomförande av artikel 171 i fördraget (27) och, därefter, en beräkningsmetod (28) för penningbeloppet som den kommer att föreslå för domstolen vid tillämpningen av denna artikel. Synpunkterna i det följande är ett svar på de önskemål som framförts av parlamentet angående den trettonde årsrapporten (29). Avsikten är att helt kort presentera de ovannämnda dokumenten; för mer detaljer bör man vända sig till ursprungstexterna.

A. Meddelandet av den 6 juli 1996

Kommissionens syfte med detta meddelande var att offentliggöra "de kriterier som den kommer att tillämpa när den begär att domstolen skall ålägga penningsanktioner", i vetskapen om att dessa kriterier kommer att preciseras och förfinas allt eftersom artikel 171.2.2 kommer till konkret tillämpning.

Som vi har sett har kommissionen en diskretionär rätt att bestämma om den vill väcka talan vid domstolen vid en sådan överträdelse som avses i artikel 171. Om kommissionen väljer att göra detta, måste den uttala sig om sanktionen, även om den kan avstå från att begära att en sanktion åläggs på villkor att den motiverar ett sådant beslut.

Fastställande av sanktionsbeloppet har ett klart formulerat mål: "att säkerställa en effektiv tillämpning av gemenskapsrätten" (30) och "att så snabbt som möjligt uppnå en enhetlig tillämpning" (31). Det är av detta skäl som kommissionen har valt att använda sig av vitessanktionen, som betraktas som det lämpligaste medlet för att uppnå detta mål. Vitet utgörs av det belopp som medlemsstaten blir skyldig att betala för varje dag som går från dagen för delgivning av domstolens dom till dess att överträdelsen till fullo har rättats till.

Detta dagliga belopp skall beräknas enligt tre grundläggande kriterier (32), nämligen

- hur allvarlig överträdelsen är,

- överträdelsens varaktighet, och

- behovet av att skapa en avskräckande effekt för att undvika upprepning.

Överträdelsen är per definition alltid av samma art. Den består i underlåtenhet att följa domstolens dom. Denna underlåtenhet är alltid av en "viss allvarlighet" (33). För att bestämma den penningsanktionens belopp så skall man emellertid inte beakta enbart underlåtenheten i sig utan också hur allvarlig den överträdelse är som i första omgången gav upphov till domstolens dom. Denna allvarlighet mäts utifrån två parametrar: betydelsen av de gemenskapsregler som har överträtts och konsekvenserna av denna överträdelse för allmänna och enskilda intressen (34).

Behovet av att säkerställa sanktionens effektivitet kräver att den bestäms till ett lämpligt belopp och utesluter utdömandet av sanktioner av enbart symbolisk natur.

B. Beräkningsmetoden av den 8 januari 1997

Med utgångspunkt från de principer som valts i det ovannämnda meddelandet har kommissionen fastställt en beräkningsmetod som skall tillämpas likartat av alla kommissionens enheter. Denna metod möjliggör att konkreta förslag kan ges på ett sätt som är både förutsebart och öppet. Även om metoden formellt sätt antogs den 8 januari 1997 (35), förtjänar den att nämnas här eftersom den hänger utomordentligt nära samman med det ovannämnda meddelandet.

Enligt meddelandet beräknas sanktionen utifrån ett basbelopp, bestämt till 500 ecu per dag, som utgör en bestraffning för det brott mot legalitetsprincipen och domstolens exklusiva domsrätt som skett i alla ärenden enligt artikel 171.

Detta basbelopp multipliceras sedan med två koefficienter. Den första tar hänsyn till hur allvarlig överträdelsen är, den andra till hur länge överträdelsen varat. Den första påverkar basbeloppet med en koefficient som är minst 1 och högst 20. Den andra påverkar basbeloppet med en koefficient som är minst 1 och högst 3. För att uppfylla sanktionens avskräckande syfte multipliceras produkten av denna beräkning med en "faktor n" som beror av varje medlemsstats ekonomiska förmåga (dess bruttonationalinkomst) och av dess röstantal i rådet. Denna faktor är 1 för Luxemburg och 26,4 för Tyskland.

På så vis kan det förslag till vite per dag som kommissionen lägger fram, vid en överträdelse som anses som mest allvarlig, variera mellan 30 000 ecu för Luxemburg och 791 293 ecu för Tyskland.

Man skall lägga märke till att möjligheten till penningsanktion begränsas av rättsordningens principer om förutsebarhet och förbud mot retroaktiv lagstiftning. Underlåtenhetens varaktighet kan aldrig beaktas längre tillbaka än till den 1 november 1993, dagen då Fördraget om Europeiska unionen trädde i kraft (36). På grund av det administrativa förfarandets långsamhet (beslut om formell underrättelse och motiverat yttrande enligt artikel 171), är det endast helt nyligen som vissa fall har blivit "mogna" för penningsanktioner.

Kommissionen har således antagit en metod som är pålitlig, rättvis och öppen. Denna metod har gjort det möjligt för kommissionen att den 29 januari lägga fram konkreta förslag till penningsanktioner i flera fall som rör två medlemsstater (37). Man kan redan nu konstatera att medlemsstaterna i vissa av dessa fall redan vidtagit, eller är på väg att vidta, rättelse trots att domstolen ännu inte har uttalat sig i frågan eller att talan ännu inte väckts.

Av bilaga V nedan framgår alla pågående förfaranden enligt artikel 171. Av dessa har tio nått stadiet för motiverat yttrande. I fem fall har talan väckts. De framställningar som görs till domstolen i framtiden om dessa fall kommer att omfatta även synpunkter angående förslag till sanktioner.

V. EUROPEISKA OMBUDSMANNENS FÖRSTA GRANSKNING AV ÖVERTRÄDELSEÄRENDENA

Under år 1996 inledde ombudsmannen sina första granskningar av överträdelseärendena.

Europeiska ombudsmannen, som utnämndes genom Europaparlamentets beslut av den 12 juli 1995 (38), har nu inlett sin verksamhet. Ombudsmannens främsta uppgift är att "behandla klagomål rörande missförhållanden. Han måste tillhandahålla effektiva möjligheter att få rätt för medborgare som förnekas sina lagenliga rättigheter eller som inte erhåller rätt administrativ behandling av gemenskapens institutioner eller organ" (39).

Kommissionen har för avsikt att underlätta ombudsmannens arbete och samarbeta med detta nya gemenskapsorgan. Detta framgår av följande fall. Efter att ha undersökt ett fall rörande miljöfrågor, konstaterade ombudsmannen att det i detta fall inte var fråga om bristande handläggning från kommissionens sida. Han ställde emellertid frågan om inte klaganden bör höras innan den ansvarige chefen på enheten avskriver ett fall och innan avskrivningsbeslutet formellt antas. Ombudsmannen tillrättavisade kommissionen för att den låtit offentliggöra sitt beslut genom ett pressmeddelande innan klagandena informerats om beslutet. Kommissionen har efter detta ändrat sina rutiner på denna punkt.

År 1996 har alltså varit ett fruktbart år vad gäller övervakningen av gemenskapsrättens tillämpning.

I sina tidigare årsrapporter om övervakning av gemenskapsrättens tillämpning betonade kommissionen behovet av att göra förfarandena snabbare, av att öka öppenheten kring denna verksamhet och av att förbättra efterlevnaden av domstolens domar.

De initiativ som kommissionen tagit under 1996 visar att de mål som kommissionen ställt upp för sin verksamhet har omsatts i praktiskt handlande.

Det är förvisso sant att kommissionens verksamhet fortfarande kan förbättras.

Sammanfattningsvis är två kommentarer påkallade.

Kommissionen kan inte förbättra gemenskapsrättens tillämpning på ett effektivt sätt utan ett ständigt och fördjupat samarbete med medlemsstaterna, i synnerhet under den administrativa fasen av överträdelseförfarandet, men även i andra sammanhang så att ett förfarande enligt artikel 169 inte behöver tillgripas (40). Sedan flera år tillbaka har kommissionen, på rådets uppmaning, främjat ett intensivt administrativt samarbete med medlemsstaterna (41). De framsteg vad gäller gemenskapsrättens tillämpning som vi har kunnat konstatera ovan är frukten av detta samarbete. Samarbetet går emellertid att förbättra. Vissa överträdelseförfaranden visar att medlemsstaterna inte alltid är så tillmötesgående mot kommissionen som de enligt artikel 5 i EG-fördraget är skyldiga att vara. Dessutom väcker det oro att vissa medlemsstater har blivit sämre på att meddela nationella genomförandebestämmelser.

Kommissionens vaksamhet är emellertid inte tillräcklig för att få medlemsstaterna att följa gemenskapsrätten. Överträdelseförfarandet kommer ofta igång tack vare enskilda medborgare som vakar över och är måna om att deras rättigheter enligt gemenskapsrätten respekteras. Till detta kommer parlamentsledamöterna som med sitt unika och nära förhållande till gemenskapens medborgare också står som garanter för att övervakningen är effektiv.

Slutligen några kommentarer om denna rapports uppbyggnad. Liksom tidigare år innehåller denna rapport en analys sektor för sektor av gemenskapsrättens tillämpning. För första gången har strukturfonderna ägnats ett eget kapitel. Det synes vara av betydelse att närmare behandla kommissionens verksamhet vad gäller administrationen av strukturfonderna, närmare bestämt dess rätt att minska, tillfälligt frysa eller dra in gemenskapens bidrag när en överträdelse av gemenskapsrätten konstaterats. Detta påtryckningsmedels effektivitet och dess koppling till förfarandet enligt artikel 169 har gjort en sådan nyordning nödvändig. Bilagorna har samma utformning som tidigare år för att möjliggöra jämförelser mellan statistiktabellerna.

Den fjortonde rapportens disposition

>Start Grafik>

Denna rapport innehåller

- en analys av varje enskild sektor,

- tabeller med statistik från den 31 december 1996 över förmodade överträdelser (bilaga I) och konstaterade överträdelser (bilaga II),

- en sammanställning av fall av konstaterade överträdelser av fördrag, förordningar, beslut och avgöranden under 1996 (bilaga III),

- genomförandesituationen i medlemsstaterna för direktiv tillämpliga den 31 december 1996 med eventuella uppgifter om överträdelser (bilaga IV),

- en sammanställning av domar från EG-domstolen vilka ännu inte verkställts (bilaga V),

- en översikt över tillämpningen av gemenskapsrätten i de nationella domstolarna (bilaga VI).>Slut Grafik>

ETT OMRÅDE UTAN INRE GRÄNSER

1. INLEDNING

Fullbordandet av den inre marknaden är och förblir ett av Europeiska unionens centrala mål och spelar en avgörande roll för den ekonomiska tillväxten och sysselsättningen. För att avlägsna de fysiska, tekniska och skattemässiga hindren måste man på nationell nivå anta och genomföra lagstiftning, som inom vissa områden är mycket detaljerad. Detta arbete är i dag till största delen slutfört. Uppgiften har utsträckts till de nya medlemsstater som anslöt sig till Europeiska unionen i början av 1995. Det återstår emellertid luckor inom vissa viktiga områden, såsom skattesystemet och bolagsrätten. Tillämpningen av den rådande lagstiftningen är ibland också ojämn eller överdrivet byråkratisk.

Kommissionen framlade den 26 november 1996 ett meddelande till parlamentet och rådet om den inre marknadens verkan och effektivitet där den redogjorde för uppnådda resultat och framtida utmaningar (42). Budskapet är enkelt. Den inre marknaden måste befästas och utvecklas. Att den fungerar väl är en grundförutsättning för nästa fas i Europeiska unionens integrering, nämligen bildandet av Ekonomiska och monetära unionen (EMU). Denna konsolideringsprocess kräver ett flertal insatser såväl på nationell nivå som på gemenskapsnivå. Likaså måste vissa prioriteringar göras.

I första hand prioriteras tillämpningen av den rådande lagstiftningen, dvs. att direktiv som säkrar genomförandet av den inre marknaden införlivas i den nationella rätten i alla medlemsländer. Detta arbete fick nyligen stöd Europeiska rådet i Florens den 21 och 22 juni 1996, som uppmanade medlemsstaterna att påskynda genomförandet av direktiven om den inre marknaden, i synnerhet inom områdena för offentlig upphandling och finansiella tjänster. Samtidigt underströk rådet än en gång den inre marknadens betydelse för främjandet av tillväxt och sysselsättning.

Men den inre marknaden förverkligas inte bara genom antagandet av de nationella bestämmelser som är nödvändiga för tillämpningen av befintliga direktiv. Fullbordandet förutsätter också att de nationella myndigheterna ser till att dessa direktiv och grundprinciperna i gemenskapsrätten faktiskt tillämpas och att de samarbetar med kommissionen och andra medlemsstater mot detta mål.

I referensdokumentet om det strategiska programmet för att fullborda, förvalta och vidareutveckla den inre marknaden (43) somframlades av kommissionen 1993 föreslås förvaltningssamarbete som en annan viktig åtgärd för att den inre marknaden skall fungera väl. I sin resolution av den 16 juni 1994 om utvecklingen av samarbetet mellan förvaltningar vid tillämpningen av gemenskapens lagstiftning om den inre marknaden uppmanade rådet kommissionen att vidareutveckla samarbetet med medlemsstaternas behöriga myndigheter. Under årets lopp har kommissionen redogjort för situationen på området i en rapport till rådet och Europaparlamentet om samarbete mellan förvaltningar för tillämpningen av lagstiftning rörande den inre marknaden (44).

Inom ramen för det administrativa samarbetet har programmet Karolus (45) om utbytestjänstgöring för tjänstemän genomförts. Detta program syftar särskilt till en harmonisering av tolkningen av gemenskapsrätten och tillämpningen av densamma, i synnerhet beträffande den inre marknaden. I rådande stund har alla medlemsländer deltagit i Karolus-programmet som avsändarland och/eller mottagarland för tjänstemän inom de nationella förvaltningarna. Den 10 oktober 1996 deltog 377 tjänstemän i planerade utbyten. Ett liknande program, Mattheus, inleddes år 1991 och är avsett för utbytestjänstgöring för tjänstemän inom tullsektorn.

Kommissionen svarar såsom fördragets väktare för en ständig övervakning av genomförandet och tillämpningen på nationell nivå av lagstiftningen för den inre marknaden. Punkt för punkt granskas tillämpningen av denna lagstiftning under varje rådsmöte med ministrarna för den inre marknaden som lägger fram en rapport om genomförandet. Där beskrivs hur långt arbetet framskridit med att i nationell rätt vidta åtgärderna i vitbokens program om slutförandet av den inre marknaden och annan lagstiftning med avgörande betydelse för den inre marknadens utveckling. Av de 275 åtgärderna som härrör från vitboken kräver 219 nationella genomförandeåtgärder. Den 31 december 1996 hade medlemsstaterna enligt egen uppgift genomfört 93,8 % av de erforderliga lagstiftande bestämmelserna.

Oaktat detta relativt höga procenttal återstår betydande förseningar på vissa viktiga områden, såsom offentlig upphandling, finansiella tjänster och immateriella rättigheter. Eftersläpningarna orsakas ofta av svårigheter i den nationella beslutsprocessen eller, i än högre grad, av den tekniska komplexiteten i lagtexterna, vilket ibland leder till ett ofullständigt antagande av nationella genomförandebestämmelser.

Kommissionen fäster stor vikt vid att genomförandet skall vara tillfredsställande, eftersom ofullständigt eller felaktigt genomförda gemenskapsbestämmelser skulle kunna medföra en ojämlik behandling olika medlemsstater emellan och i praktiken ge upphov till sådana hinder för den fria rörligheten som den inre marknaden är avsedd att undanröja.

En annan prioritering är att fullborda den inre marknadens lagstiftande ram genom att integrera de viktigaste förslagen i vitboken i den och organisera liberaliseringen av vissa sektorer som inte omfattas av detta program. Gemenskapsrätten vad gäller bolagsrätten är t.ex. ofullständig och skapar följaktligen hinder för de europeiska företagens rörlighet. Det synes därför nödvändigt att alla medlemsländer sluter upp kring stadgarna för en europeisk bolagsform. Inom ramen för den indirekta beskattningen kan problemen endast lösas genom att ett definitivt system antas. På ett annat plan kommer den fria rörligheten för personer inte att kunna förverkligas fullt ut så länge de viktigaste säkerhetsåtgärderna ännu inte vidtagits. Förverkligandet av den inre marknaden bör också inbegripa en liberalisering av vissa sektorer som omfattas av nationella monopol, såsom gas och elektricitet. Härtill kommer nödvändigheten av att anpassa den inre marknaden till nya tekniska utmaningar, genom att ett lämpligt regelverk antas för förverkligandet av informationssamhället och inrättandet av transeuropeiska nät.

Att komplettera lagstiftningen räcker emellertid inte. Skapandet av en verkligt fungerande inre marknad, utan inre gränser, kräver också att lagstiftningen förenklas. Kommissionen har därför lanserat pilotprojektet SLIM (Simpler Legislation for the Single Market) (46), vars mål är att utforska hur man genom att förenkla lagstiftning och förvaltning kan minska kraven och lätta på formaliteterna som betungar företagen genom en ibland mycket komplicerad lagstiftning. Övningen har för tillfället varit begränsad till fyra områden (Intrastat, byggnadsmaterial, ömsesidigt erkännande av examensbevis, prydnadsväxter) och de uppnådda resultaten har sammanställts i en rapport som kommissionen framlade för rådet den 26 november 1996.

Inrättandet av den inre marknaden har alltså utvecklat sin egen dynamik. Nya problem uppkommer och kräver nya lösningar. Förvaltandet och förbättringen av den inre marknaden utgör en verklig utmaning för kommissionen. I sitt meddelande den 26 november 1996 om den inre marknadens verkan och effektivitet som citerats ovan har kommissionen visat på en rad konkreta åtgärder som bör vidtas såväl på nationell nivå som på gemenskapsnivå för att säkra att den inre marknaden kan bidra till att unionens nuvarande prioriterade mål uppfylls.

2. SITUATIONEN PÅ OLIKA OMRÅDEN

2.1 Avskaffande av fysiska hinder

2.1.1 Tullunionen

Kommissionen har beslutat att inleda ett överträdelseförfarande mot Italien eftersom återbetalningssystemet för avgifter som tagits ut i strid med gemenskapsrätten är oförenligt med domstolens etablerade principer på området. Det italienska systemet avviker från allmänna civilrättsliga bestämmelser: medan förvaltningen kan åberopa enkla antaganden för att bevisa en växande oberättigad rikedom, är den betalningspliktige tvungen att framlägga ett negativt bevis - vilket är betydligt svårare - och alltså visa att avgiften inte i ett senare led tagits ut av tredje man. Dessutom minskar den treåriga tidsfristen för att påtala fordran avsevärt (jämfört med preskriptionsgränsen på tio år) möjligheterna för den ekonomiska aktören att få tillbaka det som han orättmätigt tvingats betala.

Av dessa orsaker strider det italienska systemet mot domstolens rättspraxis, enligt vilken förfarandeföreskrifterna i de nationella bestämmelserna inte får vara mindre gynnsamma än dem som gäller liknande besvär av intern natur och inte får omöjliggöra eller extremt försvåra en återbetalning av indrivna avgifter i strid med gemenskapsrätten (47).

Ett annat förfarande mot Italien gäller överträdelse av gemenskapens transiteringsföreskrifter. Den italienska förvaltningen kräver att ett dokument för extern transitering från gemenskapen (T1) skall läggas fram både när gemenskapsvaror exporteras till ett av EFTA-länderna med ett attesterat varucertifikat (EUR 1), vilket i princip borde ge anledning till ett internt förfarande (T2), och när det handlar om italienska stålprodukter som åtnjuter särskilt exportbidrag. Inget av dessa båda fall rättfärdigar extern transitering, eftersom denna inte får avse gemenskapsvaror annat än i ett begränsat antal fall då exporten påverkas av gemenskapsåtgärder.

Däremot har förfarandet som inletts mot Belgien beträffande avgifter som uppburits för Fonden för djurhälsa och djurproduktion (Fonds pour la Santé et la Production des Animaux) kunnat avskrivas efter det att de belgiska myndigheternas avskaffat det ifrågasatta systemet (48).

2.1.1.1 >Plats för tabell>

2.1.2 Fri rörlighet för jordbruksprodukter

En av de grundläggande principerna för den gemensamma jordbrukspolitiken och de gemensamma marknadsordningarna är att säkerställa fri rörlighet för jordbruksprodukter på marknaden.

Domstolen har upprepade gånger slagit fast att artiklarna 30 och 34 i fördraget utgör en integrerad del av de gemensamma marknadsordningarna, även om de sedan den 1 januari 1970 inte uttryckligen behöver nämnas i dessa.

Kommissionen har fortsatt att bevaka situationen i syfte att snabbt avlägsna handelshindren för jordbruksvaror inom gemenskapen.

Den tendens som iakttogs förra året, nämligen en minskning av antalet nya fall av klassiska hinder för jordbruksprodukters fria rörlighet, såsom systematiska kontroller för importen eller krav på intyg, har förstärkts detta år.

Domstolsprocessen mot Tyskland om vissa slag av färskt griskött från Danmark pågår fortfarande (49).

Kommissionen har beslutat att avge ett motiverat yttrande mot kravet från de regionala myndigheterna i Galicien på djurhälsointyg vid införsel av portugisiskt ostron i landet, eftersom det i kraft av direktiv 91/67/EEG i kombination med beslut 93/55/EEG inte längre är nödvändigt att låta ett djurhälsointyg utfärdas av en förvaltning innan djur och produkter från vattenbruk släpps ut på marknaden.

Myndigheterna i regionen Valencia i samma medlemsstat har påbjudit att endast spanska språket skall användas vid märkning av äpplen från andra medlemsstater. Detta har givit upphov till ett motiverat yttrande på grundval av att artikel 30 i fördraget och förordning (EEG) nr 1035/72 - om den gemensamma organisationen av marknaden - inte medger föreskrifter i nationella bestämmelser om att endast ett visst språk skall användas vid märkning av livsmedel på grosshandelsstadiet (dvs. på ett stadium då inte den spanska konsumenten utan bara de yrkesverksamma inom området berörs).

Kommissionen har till sist beslutat att avge ett motiverat yttrande till Irland där myndigheterna har begränsat handeln med avelsfår från andra medlemsstater genom att unilateralt ställa sanitära krav utöver dem som föreskrivs i gemenskapsbestämmelserna utan att ta hänsyn till förfarandet enligt dessa.

2.2 Avskaffande av tekniska hinder

2.2.1 Fri rörlighet för varor

2.2.1.1 Artikel 30 och följande i fördraget

Kvantitativa restriktioner för import och export samt åtgärder med motsvarande verkan är förbjudna enligt artikel 30 och följande i fördraget (50).

I egenskap av fördragets väktare har kommissionen till uppgift att säkerställa att bestämmelserna för den inre marknaden tillämpas på ett tillfredsställande sätt av medlemsstaterna. Därför söker kommissionen undanröja de tekniska hindren för utbyten och utveckla medel som kan förebygga uppkomsten av nya hinder. Kommissionen stöder sig härvid på domstolens rättspraxis där flera domar detta år bekräftar riktlinjerna för dess handlingssätt.

Kommissionens verksamhet

Kommissionens enheter har under de tre första kvartalen detta år behandlat 684 ärenden, dels klagomål, dels förmodade eller fastslagna överträdelser. 194 ärenden avskrevs genom beslut och endast ett fall ledde till att talan väcktes inför domstolen.

Mötena med nationella myndigheter bidrog till framsteg i ett stort antal ärenden. De avdelningar inom kommissionen som har ansvar för en god tillämpning av artiklarna 30 och följande i fördraget träffade således under 1996 myndigheter från åtta medlemsstater (Italien, Tyskland, Österrike, Nederländerna, Grekland, Förenade kungariket och, för första gången, från Finland och Sverige). Dessa möten (kallade "paketmöten") möjliggör inte bara en diskussion om klagomål och pågående överträdelseförfaranden utan höjer också förvaltningarnas medvetenhet om vilka av gemenskapsrättens bestämmelser de skall tillämpa i första hand.

Några exempel kan belysa de resultat som kommissionen uppnått vid eller till följd av dessa möten:

- De franska myndigheterna har antagit ett tolkningscirkulär om den s.k. Tobounlagen som gör det möjligt att klart och tydligt uttrycka den "rimliga" tillämpningen av denna och återta vissa av punkterna i kommissionens tolkningsmeddelande om språkbruket vid saluföring av livsmedel (51).

- De danska myndigheterna har antagit en cirkulärskrivelse om bilutrustning som rättar sig efter gällande standard i andra medlemsstater i unionen eller EFTA för bildäck och fordonshjul.

I allmänhet avskrivs ett ärende sedan medlemsstaten har ändrat sina omtvistade regler så att de överensstämmer med bestämmelserna i fördraget. I väntan på en formell ändring, som ofta sker med en viss tidsfördröjning, antar medlemsstaterna ofta provisoriska regler, exempelvis cirkulärskrivelser eller allmänna meddelanden i Europeiska gemenskapernas officiella tidning i respektive medlemsstat. De ekonomiska aktörerna informeras således om att de omtvistade nationella reglerna skall tolkas i enlighet med vad som krävs enligt principen om varors fria rörlighet och att de måste tillämpas i denna anda av de offentliga myndigheterna.

För att bättre lära känna de skilda situationerna i de olika länderna och utveckla ett sammanhängande tillvägagångssätt i utförandet av sitt uppdrag genomför de avdelningar inom kommissionen som har ansvar för tillämpningen av artiklarna 30 och följande i fördraget övergripande studier för att undersöka nationella bestämmelser inom ett givet område. Dessa studier, som genomförts under medverkan från de nationella myndigheterna, är också ett medel att främja samarbetet mellan kommissionen och de nationella förvaltningarna, ett samarbete som visat sig vara centralt för en tillfredsställande tillämpning av gemenskapsrätten. En studie har påbörjats i år (skall färdigställas i slutet av året) av hur samma farmaceutiska produkt definieras i olika länder.

Kommissionens insatser syftar till att förebygga uppkomsten av nya hinder för den fria rörligheten för varor genom att uppmuntra medlemsstaterna att införa klausuler om ömsesidigt erkännande i sina respektive föreskrifter (52).

De nederländska myndigheterna har också infört en klausul om ömsesidigt erkännande i sina föreskrifter om etikettering av läskedrycker som beaktar principen enligt vilken kravet på tilläggsupplysningar inte är berättigat annat än om det föreligger en verklig risk för att konsumenten skall ta miste.

Domstolens viktigaste avgöranden

Domstolens rättspraxis belyser tillämpningen av gemenskapsrätten genom att tydliggöra dess principer. Följande domar bör nämnas:

- Brasserie du pêcheur (53)

Domstolen bekräftade principen att medlemsstaterna skall gottgöra en enskild för skada som de vållat genom överträdelse av gemenskapsrätten, om överträdelsen beror på nationell lag. Domstolen klargjorde att för att de skadelidande parterna skall ha rätt till gottgörelse skall de i den rättsregel som överträtts tillerkännas vissa angivna rättigheter, överträdelsen skall vara beskriven och ett direkt orsaksförhållande måste föreligga mellan överträdelsen och liden skada.

- Hedley Lomas; räckvidden hos artikel 36 i fördraget

Domstolen klargjorde att gemenskapsrätten hindrar att en medlemsstat som vill begränsa varuexport till en annan medlemsstat åberopar artikel 36 och bara uppger som grund att den andra medlemsstaten inte följt bestämmelserna i ett gemenskapsdirektiv om harmonisering med samma skyddssyfte som artikel 36. Domstolen erinrade också om villkoren för att åberopa ansvar för en medlemsstat enligt domen i Brasserie du pêcheur-målet.

- Förbud mot att utöva viss näringsverksamhet på sön- och helgdagar (54)

Domstolen konstaterar att nationella bestämmelser som allmänt begränsar handel med och följaktligen också import av en vara inte enbart på denna grund kan anses begränsa tillgången till marknaden för dessa produkter mer än för motsvarande inhemska produkter. Således erinrade domstolen om domen i Keck och Mithouard-målet, enligt vilken det inte räcker att en bestämmelse kan komma att allmänt begränsa försäljningsvolymen, och följaktligen också försäljningsvolymen för varor från andra medlemsstater, för att bestämmelsen skall anses ha en verkan som motsvarar kvantitativa importrestriktioner.

- Tillstånd för utsläppande av biocider på marknaden (55)

Saluföring utan förhandstillstånd av biocidprodukter som innehåller farliga substanser får enligt artikel 36 förbjudas i nationell lagstiftning, även om produkterna redan fått försäljningstillstånd i en annan medlemsstat. Däremot får behöriga myndigheter inte i onödan kräva tekniska eller kemiska analyser eller laboratorieförsök om sådana redan gjorts i någon annan medlemsstat och resultaten finns tillgängliga.

- Särbehandling av parallellimporterade fordon (56)

Domstolen klargjorde att enligt artikel 30 får en nationell bestämmelse om modellbeteckningar på bilar inte leda till att myndigheter och ekonomiska aktörer hindrar ett parallellimporterat fordon från att bära samma modellbeteckning som ett som säljs av en auktoriserad återförsäljare för märket, om fordonen är av samma modell och säljs vid samma tidpunkt.

- Omförpackning av läkemedel (dom av den 11 juli 1996 i förenade mål C-427/93, C-429/93 och C-436/93, förenade mål C-71/94, C-72/94 och C-73/94 samt mål C-232/94).

Domstolen fastställde under vilka villkor en parallellimportör kan omförpacka läkemedel utan att innehavaren av varumärkesrätten kan göra sin rätt gällande. Domen innehåller viktiga klargöranden av rättsläget beträffande konsumtion av varumärkesrätten.

- Konsumtion av patenträtten vad gäller produkter som inte är patenterbara i ursprungsmedlemsstaten (dom av den 5 december 1996 i mål C-267/95 och C-268/95).

I denna dom fastställde domstolen hur dess rättspraxis skall tillämpas i fråga om konsumtion av patenträtten vid import från en medlemsstat där den importerade produkten inte är patenterbar. Domstolen angav att innehavaren av patenträtten kan invända mot sådan import endast om han kan bevisa att han varit tvungen att saluföra produkten i ursprungsmedlemsstaten.

2.2.1.2 Bestämmelser i direktiv 83/189/EEG

Det informationsförfarande som införs genom direktiv 83/189/EEG är nödvändigt för förebyggandet av handelshinder och utbytet av information. Direktivet förpliktigar medlemsstaterna att, som ett led i informationsförfarandet, underkasta förslag till tekniska föreskrifter en förhandsgranskning innan rättsakten slutgiltigt antas. Förfarandet omfattar inte tekniska föreskrifter som antas för att genomföra gemenskapsdirektiv.

Kommissionen har under detta år mottagit 523 (57) förslag till tekniska föreskrifter som granskades av berörda avdelningar inom kommissionen. Motsvarande uppgift för 1994 var 389 (58) och för 1995 låg den på 439. Siffrorna visar att fastän den inre marknaden var genomförd vid slutet av 1992 så fortsätter medlemsstaterna att anta en mängd tekniska föreskrifter. Genom dessa föreskrifter hotas marknadens fortsatta existens och de fördelar som den innebär för alla ekonomiska aktörer.

Av de 523 anmälningar som mottogs har 104 (59) blivit föremål för ett detaljerat yttrande av kommissionen enligt vilket den planerade bestämmelsen måste ändras för att förhindra överträdelser av gemenskapens sekundärrätt eller begränsa de hinder mot den fria rörligheten för varor som skulle kunna uppkomma genom denna. Medlemsstaterna har å sin sida avgivit 134 (60) detaljerade yttranden. Fem (61) anmälningar blev föremål för en begäran från kommissionen om ett års senareläggning av antagandet av den anmälda nationella bestämmelsen eftersom man meddelade sin avsikt att föreslå harmoniseringsakter, och ytterligare fem (62) senarelades på grund av att de berörde ett område som omfattas av ett förslag till direktiv eller förordning som framlagts för rådet.

Den 26 juni 1996 antog kommissionen en rapport om hur direktiv 83/189/EEG fungerat under 1992, 1993 och 1994. Rapporten beskriver utvecklingen och framstegen på området för tekniska normer och föreskrifter och består av tre delar. Den första behandlar förfarandet på normområdet, med en analys av dess funktion under de åsyftade åren samt statistik (även förbättringen på kort och medellång sikt inom ramen för direktivet analyseras). Den andra delen tar upp anmälningsförfarandet beträffande tekniska föreskrifter, med en detaljerad analys av de olika problem och frågor som uppstår vid tillämpningen, och den tredje delen berör informationsutbytet med EFTA-länderna inom området för tekniska bestämmelser.

Sedan 1989 säkerställer kommissionen att anmälningsplikten efterlevs genom systematisk granskning av alla medlemsstaters offentliga tryck. Ett av kommissionen konstaterat brott mot direktiv 83/189/EEG kan medföra att ett överträdelseförfarande inleds enligt artikel 169 i fördraget. Enligt domstolens dom CIA Security International (63), måste medlemsstaterna efterleva sin anmälningsskyldighet bättre, eftersom en teknisk bestämmelse måste meddelas tredje man för att kunna åberopas gentemot denne. Detta är en ståndpunkt som kommissionen hävdat ända sedan sitt meddelande 86/C 245/05 (64).

Under årets första nio månader registrerades cirka 2 200 nationella lagar. Av dessa var omkring 40 % tekniska föreskrifter som inte hade anmälts enligt direktivet eller som föll utanför dess tillämpningsområde. Efter en noggrann undersökning för att fastställa om föreskrifterna borde ha anmälts enligt direktivet inleddes under detta år 80 överträdelseförfaranden.

2.2.2 Genomförandet av direktiv om fri rörlighet för varor

2.2.2.1 Livsmedel

Vad gäller överträdelseförfaranden för nationella genomförandeåtgärder som inte meddelats innan tidsfristen löpt ut har 47 ärenden avskrivits. Av de återstående ärendena har förelägganden utfärdats för 31 och motiverade yttranden avgivits för 12 ärenden.

Vad gäller tillämpningen av nationella texter antagna för genomförandet av gemenskapslagstiftningen för denna sektor har fyra överträdelseförfaranden om bristande tillämpning inletts.

För övrigt har ett tiotal klagomålsärenden anförts. Huvuddelen av dessa mål har kunnat avslutas till följd av en brevväxling mellan kommissionens avdelningar och de berörda nationella myndigheterna.

Ett visst antal överträdelser är fall av bristande tillämpning av direktiv 79/112/EEG om märkning av livsmedelsvaror. Följande exempel är värt att citera:

I direktiv 79/112/EEG fastställs en förteckning över vad som ovillkorligen måste ingå i varudeklarationen för livsmedel (varunamn, innehållsdeklaration, nettovikt och -volym etc.). En medlemsstat kan emellertid bedöma såsom nödvändigt att i märkningen införa en ny upplysning som inte föreskrivs i direktivet för att garantera konsumenterna bättre information. Eftersom en ensidig skyldighet av detta slag kan innebära ett hinder för handeln mellan medlemsstaterna föreskrivs i direktiv 79/112/EEG att medlemsstaten i detta fall skall underrätta kommissionen och de andra medlemsstaten om den planerade åtgärden. Kommissionen skall då granska detta förslag och kan motsätta sig att det antas. Således har vissa medlemsstater gjort sig skyldiga till överträdelser eftersom de inte har följt det anmälningsförfarande som upprättas genom direktiv 79/112/EEG.

2.2.2.2 >Plats för tabell>

2.2.2.3 Läkemedel

Anmälningarna av nationella genomförandeåtgärder har ökat betydligt. Nationella genomförandeåtgärder för direktiven om rationell användning av läkemedel (92/25/EEG, 92/26/EEG, 92/27/EEG, 92/28/EEG) har anmälts av alla medlemsstater. Vad gäller genomförandet av direktiven om homeopatiska läkemedel (92/73/EEG and 92/74/EEG) och direktiven om upprättande av ett nytt system för ömsesidigt erkännande av saluföringstillstånd (93/39/EEG och 93/40/EEG) har situationen avsevärt förbättrats, men åtminstone tre medlemsstater har ännu inte anmält sina genomförandeåtgärder. Överträdelseförfaranden har inletts i alla tre fallen och följs noga av kommissionen.

Vissa allmänna problem föreligger också beträffande medlemsstaternas tolkning och tillämpning av läkemedelsdirektiven. Det gäller främst medlemsstaternas skilda tolkningar av begreppet läkemedel (som ibland ger upphov till hinder för den fria rörligheten för varor) samt klagomål om att bindande tidsfrister inte iakttagits eller andra förfarandemässiga krav från de nationella berörda myndigheterna. Kommissionen granskar noggrant dessa problem och klagomål, men för närvarande planeras inga lagstiftande åtgärder. Det skall emellertid understrykas att arbetet med ett projekt om kodifiering av läkemedelslagstiftningen (både avseende människor och djur) redan har kommit mycket långt och att denna kodifiering kommer att öka lagstiftningens klarhet och därmed också effektivisera genomförandet av den.

2.2.2.4 >Plats för tabell>

2.2.2.5 Kemiska produkter

Tillämpningen av direktiven inom detta område innebär inga särskilda problem. Vissa medlemsstater, i synnerhet Belgien, Danmark, Tyskland, Spanien, Frankrike och Italien, som hade halkat efter i genomförandet av de bestämmelser som är i kraft, har hämtat in förseningen under årets lopp.

Nya förfaranden har inletts. De gäller särskilt direktiv 95/8/EG om gödningsmedel (se bilaga IV).

Begäran om dispens enligt artikel 100a.4 i EG-fördraget fortsätter att vara särskiljande för harmoniseringen inom området för begränsning av användning av farliga ämnen. Fem dispensansökningar granskas för närvarande av berörda avdelningar inom kommissionen.

2.2.2.6 >Plats för tabell>

2.2.2.7 Motorfordon, traktorer och motorcyklar

År 1996 utgör ett brytningsår för området. Förfarandet för gemenskapens typgodkännande blev föremål för obligatorisk tillämpning den 1 januari 1996 vad gäller motorfordon i kategori M1. De särskilda direktiven blev därigenom också obligatoriska.

Genomförandet av direktiven, som är oundgängligt för en fullständig harmonisering, sker utan svårigheter tack vare de berörda nationella myndigheternas erfarenhet.

Eftersom direktiven inom denna sektor är detaljerade och av teknisk karaktär går många medlemsstater automatiskt över till att tillämpa dem genom att helt enkelt införa gemenskapstexten i den nationella lagstiftningen. Detta förenklar och påskyndar överföringsprocessen såväl som övervakningen av de antagna bestämmelsernas överensstämmelse. De förseningar som förekommer är vanligen endast några månader och beror i allmänhet på att datumet för genomförandet ligger mycket nära det datum då direktivet antogs.

Fyra överträdelseförfaranden om utebliven anmälan har inletts för de nio direktiv som trädde i kraft under året.

2.2.2.8 >Plats för tabell>

2.2.2.9 Byggprodukter

Belgien är fortfarande den enda medlemsstaten som inte har anmält nationella genomförandebestämmelser för direktiv 89/106/EEG. Kommissionen har följaktligen väckt talan vid domstolen.

Ett särskilt problem uppstår för Österrike, vilket hör samman med statens federala struktur (dvs. att det ankommer på delstaterna, Länder, att införliva gemenskapsbestämmelserna i sina egna regelverk, vilket inte alla delstater har gjort).

För övrigt skall bestämmelserna i detta direktiv hädanefter utnyttjas för att granska viss praxis som kommer i dagen genom klagomålen och som gäller handelshinder. Dessa har tidigare endast undersökts inom ramen för artiklarna 30-36 i fördraget.

2.2.2.10 Producentvaror (mekanisk verkstadsindustri, elektroteknik, personlig skyddsutrustning, gas, tryck, konsumentförpackningar, föreskriven mätteknik, medicinska bestämmelser och fritidsbåtar)

Alla 97 direktiven inom sektorn skulle vara genomförda före den 31 december 1996.

Medlemsstaterna har genomfört direktiven i tillfredsställande utsträckning, i synnerhet med hänsyn till den obestridliga komplexiteten hos direktiven inom detta område (huvudsakligen av s.k. new approach-typ). Även när ett direktiv inte har genomförts på ett fullständigt sätt är den fria rörligheten för varor som uppfyller kraven säkerställd. Förseningarna i genomförandet hänger i de flesta fall samman med orsaker av systemintern natur i medlemsstaterna (yttrande från Conseil d'Etat, behörighet hos ett flertal ministrar, tröghet i lagstiftningsprocessen etc.).

En inkorrekt tillämpning av direktiven på nationell nivå tar bort de förväntade fördelarna med harmoniseringen inom gemenskapen. Slutet av övergångsperioden för vissa direktiv har tydligt visat på vissa problem vid tolkningen av texterna. Kommissionens enheter agerar således lika mycket på det formella planet (inledande av överträdelseförfaranden) som på det informella (möten för "expertgrupper", frågeformulär etc.), vilket har lett till att flera tveksamma eller till och med tvistiga fall kunnat lösas.

2.2.2.11 >Plats för tabell>

2.2.2.12 Produktansvar

Direktiv 85/374/EEG om skadeståndsansvar för produkter med säkerhetsbrister har genomförts av alla medlemsstater utom Frankrike. Underlåtenheten fastslogs av domstolen år 1993 i en dom som dock ännu inte har verkställts, varför kommissionen fortsatte förfarandet enligt artikel 171 i frågan. Ett motiverat yttrande i frågan avgavs år 1995 till Frankrike.

År 1995 väckte kommissionen också talan vid domstolen mot Förenade kungariket (mål C-300/95). Kommissionen invände mot hur Förenade kungariket genomfört direktivets artikel 7 e som behandlar skäl att undanta tillverkare från ansvar (utvecklingsrisk).

2.2.3 Fri rörlighet för personer, etableringsrätt och rösträtt

2.2.3.1 Förbud mot diskriminering

Ett antal överträdelseförfaranden pågår mot flera medlemsstater om tillämpningen av förordning (EEG) 1612/68 om arbetskraftens fria rörlighet inom gemenskapen.

Överträdelseförfarandet enligt artikel 171 i fördraget går vidare mot Grekland om verkställande av domen i mål C-123/94 (65). Målet gällde vilka krav som skall vara uppfyllda för att medborgare från andra medlemsstater skall få undervisa i främmande språk.

Domstolen meddelade dom om den belgiska lagstiftning enligt vilken unga arbetssökande som studerat i en annan medlemsstat inte kan få integrationsstöd (66). Domstolen biföll i huvudsak kommissionens talan.

Överträdelseförfarandet enligt artikel 171 går också vidare mot Belgien om verkställande av domen i mål C-47/93 (67). Målet gällde de belgiska universitetens finansiering för att ta emot studenter som kommer från andra medlemsstater och som befinner sig i Belgien enbart för att gå universitetskurser.

Talan väcktes vid domstolen om Greklands särbehandling av barnrika familjer på grund av nationalitet (för beviljande av vissa bidrag). Talan har också väckts för att tjänster som anställda i grekisk offentlig förvaltning utfört tidigare i en annan medlemsstats offentliga förvaltning inte beaktas vid beviljande av tjänsteårstillägg och placering i lönekategori, med den enda motiveringen att tjänsterna inte utförts inom den grekiska offentliga förvaltningen. Kommissionen kunde däremot avsluta överträdelseförfarandet om tillgång till specialistläkarvård sedan den grekiska lagstiftningen hade ändrats.

Till följd av att ett dekret antagits som anpassar den franska lagstiftningen till gemenskapsrätten har överträdelseförfarandet mot Frankrike om diskriminering på grund av nationalitet för beviljande av studiemedel kunnat avslutas.

Kommissionen avgav dessutom ett motiverat yttrande till Tyskland inom ramen för överträdelseförfarandet om skydd av migrerande arbetstagares personuppgifter.

Överträdelseförfarandet mot Förenade kungariket går vidare, eftersom denna stat varken erkänner reducerade inskrivningsavgifter vid universitet eller studiestipendier för make/maka som sociala förmåner för arbetstagare inom gemenskapen. Likaså fortsätter överträdelseförfarandet mot Frankrike i fråga om särbehandling av förtidspensionerade gränsarbetare.

Skatterättsligt bevakar kommissionen att Luxemburg verkställer domen i mål C-151/94 om slutlig inkomstbeskattning för arbetstagare som är bosatta utomlands (68).

Vidare pågår fortfarande överträdelseförfarandet mot Belgien om beviljande av vissa socialförsäkringsbidrag (69).

Slutligen har två överträdelseförfaranden inletts mot Nederländerna, dels på grund av att denna medlemsstat vägrar att låta arbetslösa belgiska gränsarbetare få tillgång till en fond med syfte att finansiera en kompletterande pensionsförsäkring under en period av uteblivet lönearbete, dels på grund av de nederländska föreskrifter som medför en ändring av den avgift som krävs för permanent uppehållstillstånd för medborgare i gemenskapen. Avgiften ligger mycket högre än den för identitetskort för nationella medborgare.

2.2.3.2 Inresa och bosättning

Inom ramen för de överträdelseförfaranden om felaktigt genomförande av de tre direktiven om rätt till bosättning för anställda och egna företagare som inte längre är yrkesverksamma (90/365/EEG), för icke yrkesverksamma (90/364/EEG) och för studerande (93/96/EEG) fattades under årets lopp beslut om eller avgavs motiverade yttranden till olika medlemsstater. Dessa förfaranden gäller främst hur man genomfört bestämmelserna om studenters deklaration av tillgångar (Spanien, Frankrike, Irland, Italien), pensionärers och icke yrkesverksammas tillgångar (Frankrike, Italien), sjukförsäkringsvillkor och -kontroll (Frankrike, Italien) samt systemet för att förnya uppehållstillstånd för pensionärer och icke yrkesverksamma efter två års vistelse i landet (Danmark, Spanien, Portugal).

Kommissionen inledde och fullföljde överträdelseförfaranden inte bara om felaktigt genomförande av direktiven, utan också om felaktig tillämpning av gemenskapsrätten. Ett motiverat yttrande avgavs till Grekland om avgifterna för uppehållstillstånd till medborgare i tredje land som är medlemmar i en unionsmedborgares familj. Kommissionen har vidare beslutat att avge fyra motiverade yttranden till Frankrike om de handlingar som krävs som underlag för ansökningar om uppehållstillstånd från medborgare i unionen, om utvisandet av en belgisk medborgare och om utfärdande av visum till medborgare i tredje land som är medlemmar i unionsmedborgares familjer (bristande iakttagelse av skyldigheten att ge de sökande alla möjligheter att uppnå dessa visum och bristande motivering för vägran att utfärda dem). Slutligen har kommissionen beslutat att avge ett motiverat yttrande till Italien beträffande kravet på uppehållstillstånd för studier som varar mindre än tre månader.

Med grund i unionsmedborgarnas anförda klagomål och petitioner har kommissionen också fastställt att det är relativt vanligt att tydliga bestämmelser i gemenskapsrätten inte tillämpas på rätt sätt. Man kan till exempel konstatera att många nationella förvaltningar alltid tar sex månader på sig för att bevilja uppehållstillstånd, trots att den längsta tillåtna fristen på sex månader är avsedd för kontroller som behövs med hänsyn till allmän ordning eller hälsa. Andra nationella förvaltningar ställer orimliga krav på vilka handlingar som skall uppvisas för att få uppehållstillstånd. Det är således inte förenligt med gemenskapsrätten att kräva att en självständig näringsidkare skall inge en mångfald dokument för att bevisa verksamhet (registerutdrag ur bolags- eller handelsregistret, momsregistreringsnummer, kontoutdrag från banken hyreskontrakt för affärslokal, självdeklarationer). Inte heller är det förenligt med gemenskapsrätten att generellt kräva att personer som söker uppehållstilllstånd förutom ID-kort eller pass skall uppvisa personbevis, till råga på allt översatt till mottagarlandets språk.

Detta är några exempel på varför många medborgare ifrågasätter att de verkligen tillhör en union. För att förbättra situationen ingriper kommissionen naturligtvis då och då i berörda medlemsstater och kan i fråga om etablerade administrativa rutiner inleda överträdelseförfaranden, men dessa tar tyvärr lång tid. Kommissionen har därför också för avsikt att genom information vidta åtgärder på andra nivåer. Syftet med initiativet "Medborgarnas Europa" är att göra bestämmelserna om fri rörlighet för personer, hur medlemsstaterna skall tillämpa dem och formaliteterna i samband med detta allmänt kända, vilket på medellång sikt bör leda fram till en generellt bättre efterlevnad av gemenskapsrätten.

2.2.3.3 >Plats för tabell>

2.2.3.4 Rösträtt och valbarhet

Unionsmedborgare som bodde i en medlemsstat där de inte var medborgare fick rösta i och kandidera till Europaparlamentet i juni 1994 enligt direktiv 93/109/EG om rösträtt och valbarhet vid val till Europaparlamentet. En rapport om hur direktivet tillämpades på valen håller på att utarbetas.

Val till Europaparlamentet förrättades för första gången i de tre nya medlemsstaterna: den 17 september 1995 i Sverige, den 13 oktober 1996 i Österrike och den 20 oktober 1996 i Finland.

Efter det att direktiv 94/80/EG trädde i kraft den 1 januari 1996 kunde unionsmedborgare som bodde i en medlemsstat där de inte var medborgare delta i kommunalval i Tyskland (Bayern, Niedersachsen), Luxemburg, Italien, Finland och Förenade kungariket.

2.2.3.5 Tillträde till arbete inom den offentliga sektorn

Sedan flera år bedriver kommissionen en systematisk kampanj för att öppna fyra s.k. prioriterade områden inom den offentliga sektorn för unionsmedborgarna (statlig undervisning, civil forskning, folkhälsa och offentliga organ med ansvar för kommersiella tjänster) (70). Denna områdesinriktade kampanj går alltså längre än den tidigare tillämpningen av artikel 48.4 i fördraget och har medfört att flera överträdelseförfaranden inletts.

Huvuddelen av dessa förfaranden avslutades sedan medlemsstaterna ändrat sina lagstiftningar. Kommissionen förde dock tre ärenden vidare och väckte talan vid domstolen mot Belgien, Grekland och Luxemburg. Domstolen ansåg i domar av den 2 juli 1996 (71) att dessa tre medlemsstater brutit mot fördraget genom att regelmässigt förbehålla inhemska arbetstagare anställning inom de prioriterade områdena (72). Kommissionen kommer att kontrollera att de tre medlemsstaterna snarast ändrar sina lagstiftningar enligt domstolens domar.

Domstolen fastställde alltså genom dessa domar kommissionens s.k. områdesstrategi. Det bör också nämnas att den systematiska kampanjen inom de prioriterade områdena har haft en stimulerande effekt på andra områden, med tanke på att viss lagstiftning (den franska från juli 1991 och den tyska från december 1993) inte bara tillämpas på de prioriterade områdena utan i princip täcker hela den offentliga sektorn i dessa länder.

Det är nu viktigt att försäkra sig om att samtliga medlemsstater har som generell regel att inte tillämpa särbehandling vid tillträde till offentliga tjänster som inte omfattas av artikel 48.4, oberoende av om de tillhör ett prioriterat område eller inte, så att man undanröjer all diskriminering på grund av nationalitet vad gäller tillträde till offentlig tjänst inom Europeiska unionen.

2.2.3.6 Social trygghet för migrerande arbetstagare

Sedan klagomål anförts mot Grekland flera gånger om definitionen av "barnrik familj" väckte kommissionen talan vid domstolen. Kommissionen yrkade på att domstolen skall fastställa att Grekland inte uppfyllt sina förpliktelser enligt gemenskapsrätten (artiklarna 48 och 52 i fördraget, artikel 7 i förordning (EEG) nr 1612/68, artikel 7 i förordning (EEG) nr 1251/70, artikel 7 i direktiv 75/34/EEG och artikel 3 i förordning (EEG) nr 1408/71), eftersom familjer av viss nationalitet - såväl löntagare som egna företagare och deras familjer - enligt bestämmelser eller administrativ praxis inte räknas som barnrika och därför inte beviljas barnbidrag.

Ett motiverat yttrande har delgivits Belgien, som ålägger företagen inom byggnadssektorn att betala förskott på arbetsgivaravgifterna för att få socialförsäkringsidentitetskort för sina arbetstagare och tillstånd för att börja arbeta på ett bygge, utan att ta hänsyn till gemenskapens bestämmelser om utsändande.

Vad beträffar upplösningen av "Social Insurance Fund" i Gibraltar meddelade de brittiska myndigheterna i sitt svar på det motiverade yttrandet från kommissionen att en ny lagstiftning som uppfyller gemenskapsrättens krav skulle ha införts före utgången av år 1996. Under tiden återinfördes betalningarna den 1 oktober 1996 med retroaktiv verkan från den 1 januari 1994, den dag då fonden upplöstes.

2.2.3.7 Erkännande av examensbevis

Domstolens rättspraxis

Bland överträdelseförfaranden som inleddes enligt artikel 171 i fördraget kan följande nämnas:

- Ett överträdelseförfarande inleddes mot Belgien om underlåtenhet att verkställa dom av den 16 maj 1991 (mål C-167/90), i vilken Belgien fälldes för bristande överensstämmelse i genomförandebestämmelserna för direktiv 85/432/EEG och 85/433/EEG om farmaceuter.

- I "frontistiria"-målet (om privatskolor i Grekland) fälldes Grekland av domstolen, första gången genom dom i mål C-147/86 för överträdelse av artiklarna 48, 52 och 59 i fördraget, eftersom man förbjudit andra medlemsstaters medborgare att upprätta "frontistiria" och privata musik- och dansskolor. Efter en andra dom i mål C-328/90 (73) ändrade Grekland sin lagstiftning. Ett överträdelseförfarande om denna nya lagstiftning pågår dock fortfarande.

- Överträdelseförfaranden pågår fortfarande mot Italien och Frankrike (74) om turistguiders frihet att tillhandahålla tjänster. Italien har anmält att en ny lagtext antagits. Kommissionen undersöker för närvarande om denna lagstiftning stämmer överens med domstolens dom.

Vad gäller övriga, ännu ej verkställda domar kan särskilt följande nämnas:

- Efter domen i mål C-375/92 mot Spanien om turistguiders frihet att tillhandahålla tjänster antog vissa självstyrande områden nya dekret om denna yrkesutövning. Efter anmärkning från kommissionen anmälde Spanien nya lagtexter som granskas av behöriga enheter.

- När Grekland anmälde bestämmelser för att ändra sin lagstiftning enligt domen (75) om turistguiders frihet att tillhandahålla tjänster, begärde kommissionen vissa ändringar av denna lagstiftning. De grekiska myndigheterna tog upp ändringarna i en proposition. Texten kommer inom kort att slutgiltigt antas.

Nationella genomförandebestämmelser

Två ärenden går vidare mot Grekland och Belgien om underlåtenhet att anmäla genomförandebestämmelser för direktiv 89/48/EEG (den första generella ordningen) enligt dom (mål C-365/93 och C-316/94) (76). Ett föreläggande har utfärdats enligt artikel 171 i fördraget.

Överträdelseförfaranden mot Grekland och Belgien har även inletts om direktiv 92/51/EEG om en andra generell ordning för erkännande av behörighetsgivande högre utbildning, som kompletterar den som föreskrivs i direktiv 89/48/EEG. Portugal, Irland, Tyskland och Förenade kungariket har nyligen anmält genomförandebestämmelser eller kommer att göra det inom kort.

Slutligen pågår förfaranden mot flera medlemsstater om direktiv 94/38/EEG som innebär en ändring av direktiv 92/51/EEG om nivån för vissa kvalifikationer.

Bristande överensstämmelser och felaktig tillämpning av direktiv

Ett trettiotal klagomål anfördes till kommissonen om begränsningar som strider mot artiklarna 52 och 59 i fördraget och de direktiv som skall underlätta ömsesidigt erkännande av examensbevis för yrkesändamål. Vissa gav upphov till överträdelseförfaranden, andra kunde avskrivas.

Överträdelseförfaranden om bristande överensstämmelse och felaktig tillämpning av direktiv gick vidare mot vissa medlemsstater. Som exempel kan nämnas förfaranden

- mot Tyskland om hur man genomfört direktiv 89/48/EEG avseende läraryrket,

- mot Tyskland om möjlighet att utöva tandläkaryrket (villkor som inte är tillåtna enligt direktiven om tandläkare ställs för att tandläkare med examensbevis som är utfärdade i ett annat land än Tyskland men som uppfyller villkoren i direktiven skall få upptas i socialförsäkringsregistret),

- mot Spanien på grund av den etableringsrätt som landet erbjuder tandläkare med en utbildning som är betydligt lägre än den som föreskrivs i direktiven och som erhållits i latinamerikanska länder - här kan nämnas att Spanien håller på att att vidta vissa åtgärder för att anpassa sin lagstiftning,

- mot Spanien om den spanska genomförandelagstiftningen för direktiven som rör arkitekter och som begränsar den tidsperiod som tjänster får tillhandahållas i landet,

- mot Italien om åsidosättande av de förfarandegarantier som föreskrivs i detta direktiv och, som ett annat exempel på nya förfaranden som inletts, mot Frankrike om bristande tillämpning av Heylens-Vlassopoulou-prejudikatet för hårfrisörer med belgiskt examensbevis.

2.2.3.8 >Plats för tabell>

2.2.3.9 Självständiga handelsagenter

Direktiv 86/653/EEG om samordning av medlemsstaternas lagar rörande självständiga handelsagenter har genomförts av alla medlemsstater. Kommissionen beslutade dock att avge ett motiverat yttrande till Irland för felaktigt genomförande av direktivet.

2.2.4 Friheten att tillhandahålla tjänster

2.2.4.1 Audiovisuella medier

Alla medlemsstater har anmält lagstiftning för genomförande av direktiv 89/552/EEG om television utan gränser.

I Belgien och Förenade kungariket kvarstår dock två grundproblem som domstolen behandlade i två domar (77). Dessa båda betydelsefulla ärenden gäller i första hand den centrala bestämmelsen i artikel 2 i direktivet (fri mottagning och återutsändning, tillämplig lag). I den första frågan gjorde domstolen samma bedömning som kommissionen, nämligen att ett system där förhandstillstånd krävs för sändningar från en annan medlemsstat strider mot direktivets princip om fri återutsändning och mottagning av TV-sändningar. I den andra frågan ansåg domstolen att det strider mot direktivet att inte följa kompetensvillkoren för vad som faller inom en medlemsstats jurisdiktion och att inrätta ett dubbelt system grundat på programföretagens målgrupper. Överträdelseförfaranden pågår även mot Frankrike, Grekland och Italien.

Kommissionen beklagar däremot att bestämmelserna om reklam och sponsring fortfarande i praktiken tillämpas mycket olika i medlemsstaterna. Kommissionen kommer att fortsätta vara uppmärksam på problemet.

För övrigt bedömde kommissionen att det är nödvändigt att stärka kontrollerna av medlemsstaternas faktiska tillämpning av artikel 22 i direktivet om skydd av minderåriga i samband med att antalet pornografikanaler ökar.

2.2.4.2 Telekommunikationer

I sin resolution av den 21 november 1996 om de nya politiska prioriteringarna för informationssamhället (78) erkände rådet att genomförandet av full konkurrens på marknaderna för teletjänster, som planerats till den 1 januari 1998, kommer att främja privata och offentliga investeringar som är nödvändiga för informationssamhällets utveckling. I samma text underströk rådet att det är av yttersta vikt att ett stabilt och sammanhängande regelverk införs på gemenskapsnivå för att informationssamhället skall kunna förverkligas.

För att förbereda genomförandet av full konkurrens på marknaderna för teletjänster 1998 har kommissionen antagit två direktiv om liberalisering av mobila teletjänster (96/2/EG) (79) och om liberalisering av tillhandahållandet av alla teletjänster (96/19/EG) (80). För att komplettera införandet av ett nytt regelverk fortsatte rådet och Europaparlamentet sitt arbete för att anta nya direktiv om upprättandet av harmoniserade villkor för tillhandahållande av teletjänster i unionen (81).

För att anpassa sig till kraven i de nya direktiv som antagits eller håller på att antas har majoriteten av medlemsstaterna börjat utarbeta nya lagstiftande texter. Dessa grundläggande lagtexter kommer att kompletteras med en serie särskilda tillämpningstexter. Kommissionen har bistått de medlemsstater som lämnat sina förslag till lagstiftande texter genom att ge detaljerade kommentarer till dessa. Med tanke på det växande antalet texter som antagits eller håller på att antas kan detta bistånd inte annat än öka under de kommande åren, eftersom målet är att uppnå en faktisk liberalisering av telekommunikationerna i hela unionen.

Kommissionen fortsatte vidare granskningen av nationella genomförandeåtgärder som anmälts av medlemsstaterna för de direktiv och beslut som trätt i kraft.

Vad gäller de tre direktiven om frekvenser, nämligen direktiv 87/372/EEG (GSM), 90/544/EEG (Ermes) och 91/287/EEG (DECT), har alla medlemsstater anmält genomförandebestämmelser. Kommissionen är i färd med att utarbeta en rapport om de tre direktivens funktion. Rapporten kommer att läggas fram för rådet och parlamentet under första halvåret 1997.

Vad gäller tillhandahållande av öppna nät (ONP) har ramdirektivet (90/387/EEG) som beskriver tillämpningsprinciperna för tillhandahållandet av öppna telenät genomförts i alla medlemsstater.

Vad gäller det första särdirektivet för ONP, direktiv 92/44/EEG, har alla medlemsstater utom Luxemburg anmält nationella genomförandeåtgärder till kommissionen. Kommissionen har granskat dem och bedömt att de österrikiska, belgiska, grekiska, finska, nederländska och portugisiska anmälda bestämmelserna är ofullständiga. Den italienska anmälningen är problematisk vad gäller överensstämmelse med gemenskapsrätten.

I fallet Luxemburg anförde kommissionen besvär över underlåtenhet från landets sida. Domstolen (82) konstaterade underlåtenheten och besvär har anförts på nytt, enligt artikel 171 i fördraget, för underlåtenhet att efterkomma domen.

Kommissionen är i enlighet med artikel 14 i detta direktiv i färd med att utarbeta en rapport om genomförandet. Rapporten kommer att läggas fram för rådet och parlamentet under första halvåret 1997.

I syfte att anpassa direktiven 90/387/EEG och 92/44/EEG till den nya konkurrensutsatta omgivningen, har kommissionen föreslagit ett direktiv om ändring