A4-0102/95

Resolution om hur Fördraget om Europeiska unionen fungerar inför regeringskonferensen 1996 - genomförande och utveckling av unionen

Europaparlamentet utfärdar denna resolution

- med beaktande av att Europeiska rådet vid mötet på Korfu anmodade samtliga Europeiska unionens institutioner att utarbeta en rapport om hur Fördraget om Europeiska unionen fungerar,

- med beaktande av att man bildat en reflektionsgrupp som skall hjälpa till med förberedelserna inför regeringskonferensen 1996, vilken uttryckligen omnämns i artikel N i Fördraget om Europeiska unionen och som inleder sitt arbete i juni 1995,

- med beaktande av att det, med hänsyn till förfarandet som åsyftas i artikel N, finns anledning att «fullt ut upprätthålla gemenskapens regelverk och bygga ut det», i enlighet med artikel B i Fördraget om Europeiska unionen,

- med beaktande av att rådet och Europaparlamentet inom ramen för de institutionella avtalen har kommit överens om att se över ett antal av bestämmelserna i fördragen (budgetförfaranden, kommittésystem) vid regeringskonferensen 1996,

- med beaktande av artikel 148 i arbetsordningen,

- med beaktande av betänkandet från utskottet för institutionella frågor och yttrandena från utskottet för utrikes-, säkerhets- och försvarsfrågor, utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, budgetutskottet, utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik, utskottet för forskning, teknologisk utveckling och energi, utskottet för externa ekonomiska förbindelser, utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt, utskottet för socialfrågor och sysselsättning, utskottet för regionalpolitik, utskottet för transport och turism, utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd, utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media, utskottet för utveckling och samarbete, utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter och inrikesfrågor, budgetkontrollutskottet, utskottet för institutionella frågor, fiskeriutskottet, utskottet för arbetsordningen, valprövning och ledamöters immunitet, utskottet för kvinnors rättigheter, utskottet för framställningar samt tillfälliga sysselsättningsutskottet (A4-0102/95), och

A. Den europeiska integrationen, som redan från början varit liktydig med fred, politisk stabilitet, harmonisk ekonomisk och social utveckling samt verkat till förmån för alla medborgare står i dag inför nya utmaningar, som uppstått vid det kalla krigets slut och som beror på ekonomins globalisering och miljöförstöring, informationsrevolutionen och dess återverkningar på sysselsättningen samt den ökade betydelsen av jämlikhet mellan kvinnor och män, utmaningar som kräver initiativ från Europeiska unionens sida, vilka gör det möjligt för denna att:

a) ta sitt fulla ansvar för främjande av fred, respekt för mänskliga rättigheter och demokratisk stabilitet på den europeiska kontinenten och i angränsande områden, i synnerhet beträffande länderna i Central- och Östeuropa och Medelhavsområdet,

b) bli ett centrum för en långsiktigt hållbar ekonomisk utveckling, som är socialt välavvägd och skapar arbetstillfällen, inom ramen för en världsekonomi som grundar sig på samma principer,

c) uttryckligen göra kampen mot arbetslöshet och utslagning till ett mål för Europeiska unionens, och i synnerhet Ekonomiska och monetära unionens, politik,

d) säkerställa medborgarnas rättigheter och friheter och bidra till att var och ens säkerhet bibehålls, samtidigt som kulturella, nationella och regionala identiteter bevaras.

Unionen bör följaktligen tillägna sig både en internationell identitet som formas av en enhetlig utrikespolitik och nödvändiga instrument för sin inre politik.

B. Europeiska unionen står inför tre institutionella utmaningar vid regeringskonferensen 1996. Den måste:

- ta itu med ett demokratiskt underskott som ett växande antal medborgare inom Europeiska unionen finner oacceptabelt,

- förändra beslutsprocesserna som har blivit alltför komplexa, ohanterliga och ofta ineffektiva,

- förbereda sig för ytterligare utvidgning, utan att bromsa integrationsprocessen eller urholka de framsteg som redan uppnåtts.

C. De huvudsakliga bristerna i Fördraget om Europeiska unionen är följande:

- Bristande öppenhet och avsaknad av full demokratisk ansvarighet hos rådet, särskilt när det fattar beslut i lagstiftningsfrågan.

- Bristande enhetlighet och ineffektivitet vid genomförandet av en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik och i politik i rättsliga och inrikes frågor, brister som blir än mer uppenbara då det är tydligt att många nya gemenskapsföreskrifter inom ramen för den första pelaren har fungerat bra.

- En institutionell ordning som skapats för ett Europa med sex medlemsstater, som inte anpassats ordentligt sedan dess och som inte bara kan överföras till en union med fler än 20 medlemsstater utan risk för att Europeiska unionen blir handlingsförlamad och urvattnad.

D. Europeiska unionen bör sålunda sträva efter att uppnå en allmän förbättring av dess verkställande, lagstiftande och budgetmässiga funktioner samt dess kontrollfunktioner inom en gemensam institutionell ram, för att bli effektivare, mer lyhörd för sina medborgare och bättre lämpad att utveckla den politik som är nödvändig för framtiden.

E. En utvidgning av unionen är inte försvarbar utan ett antal grundläggande förändringar av unionens struktur och av fördragen.

F. Vid översynen av fördragen bör stor vikt läggas vid principen om tillräckliga medel.

Parlamentet antar följande riktlinjer:

I. UNIONENS MÅL OCH POLITIK

1. Europeiska unionen måste stärka sin nuvarande politiska struktur, om den skall kunna möta ekonomiska och politiska förändringar och öka sin trovärdighet hos medborgarna. För att göra detta måste den utveckla en ny politik för framtiden och stärka sin nuvarande politik. En sådan förstärkning är endast möjlig genom en sammanslagning av de tre pelarna och inom en gemensam institutionell ram.

Ett fördrag för unionsmedborgarna

2. Ett enhetliggörande av fördraget skulle innebära att det fick en mycket tydligare struktur och skulle bli mer logiskt. Fördraget borde dessutom förenklas och göras mera inspirerande för medborgarna:

i) Fördragets nuvarande inledning bör skrivas om med ett mer inspirerande språk, och bestämmelserna om medborgarnas rättigheter bör placeras i början av fördraget.

ii) Fördraget bör införa ett åtskiljande av bestämmelserna för institutionerna och bestämmelser som styr politikens innehåll.

iii) Föråldrade artiklar i fördraget bör strykas.

Unionen bör fullt ut påtaga sig sitt nya ansvar

A. En väl fungerande gemensam utrikes- och säkerhetspolitik (GUSP)

3. EU bör införa en effektivare utrikespolitik inom gemenskapspelaren, och bör integrera den gemensamma handelspolitiken med utvecklingssamarbete, humanitär hjälp och den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, och etablera en bättre definierad säkerhets- och försvarspolitik på EU-nivå med en permanent gemensam strategi inom ramen för de internationella organisationer vilka tagit på sig ett ansvar inom området. I detta sammanhang bör den gemensamma försvarspolitiken säkra unionens och dess medlemsstaters gränser och möjliggöra för unionen att utöva sina ansvarsåtaganden vad gäller bevarande och återupprättande av rättssäkerheten på internationell nivå varvid det säkerställs att Europeiska unionen får VEU:s befogenheter.

i) Det bör vara möjligt för ett visst antal medlemsstater att med kvalificerad majoritet vidta humanitära, diplomatiska eller militära åtgärder, som «gemensamma åtgärder», under förutsättning att ingen medlemsstat är tvungen att delta i en åtgärd mot sin vilja, men att den inte heller får hindra majoriteten att genomföra den.

ii) Kommissionen bör fullt ut delta i definieringen och utarbetandet av GUSP (den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken) samt inneha initiativrätt. Ansvaret för genomförande ges till kommissionen. För att kunna övervinna de svårigheter som uppstår med planeringen och formuleringen av politiken, bör det upprättas en gemensam planerings- och undersökningsenhet, för kommissionen och rådet.

iii) Den demokratiska kontrollen i frågor som inte hör till första pelaren skall utföras av Europaparlamentet och de nationella parlamenten. Europaparlamentet måste höras då rådet fastställer en gemensam ståndpunkt eller beslutar att vidta gemensamma åtgärder. Rådet skall ge upplysningar och föreskrifter en behandling av sådana frågor i förtrolighet.

iv) Artikel 223 i fördraget bör strykas då den hindrar kontroll av vapenförsäljning till icke-medlemsstater och förhindrar att en verklig gemensam politik för medlemsstaterna införs inom rustningsområdet.

v) Ett första steg mot att bidra till förebyggande av konflikter skulle kunna vara att inrätta en europeisk civil fredskår (bl.a. bestående av vapenvägrare) tillsammans med utbildning av observatörer, medlare och specialister på konfliktlösning.

B. En effektiv verksamhet inom området för rättsliga och inrikes frågor

4. Avgörande framsteg måste göras inom området för rättsliga och inrikes frågor, som inte längre på konstlad väg bör skiljas från närbesläktade politikområden inom hela gemenskapsområdet. Beslut som rör asylpolitik, passage av medlemsstaternas yttre gränser och kontroll av sådan gränspassage, invandringspolitik och politik gentemot medborgare i tredje land, samt åtgärder mot narkotikamissbruk, måste successivt föras in under gemenskapsområdet. För att underlätta kampen mot grov internationella kriminalitet, bör Europol ges de operationella befogenheter som behövs. Ett bredare och flexiblare tillvägagångssätt bör antas så snart som möjligt vad gäller tillämpning av det «övergångsförfarandet» som beskrivs i artikel K 9 i fördraget och om nödvändigt bör man utvidga det till att gälla alla områden som räknas upp i artikel K 1 och göra det möjligt för rådet att agera efter beslut med kvalificerad majoritet. Nuvarande inskränkningar i kommissionens initiativ- och genomföranderätt bör borttagas. Domstolens, revisionsrättens och Europaparlamentets roll bör stärkas, och lagstiftaren bör kunna anta direktiv utan att det krävs enhällighet. Med tanke på den gradvisa integrationen av tredje pelaren bör Schengenavtalet efterhand integreras i unionens politik.

C. En mer välavvägd EMU (ekonomisk och monetär union)

5. Beträffande Ekonomiska och monetära unionen bör tidsplanen behållas och konvergenskraven inte ändras. Bestämmelserna för den monetära politiken borde dock uppvägas av ökad samordning av den ekonomiska politiken (d.v.s. inom området för multilateral övervakning och i fråga om upprättandet av generella riktlinjer för ekonomisk politik på EU-nivå) och av en klar anknytning till fördragets artikel 2, som innebär att samtliga unionens institutioner måste arbeta för att "... främja en hög nivå i fråga om sysselsättning och socialt skydd, en höjning av levnadsstandarden och livskvaliteten, ekonomisk och social sammanhållning och solidaritet mellan medlemsstaterna.» Den demokratiska kontrollen av frågor som har anknytning till EMU bör ökas avsevärt, med en mer omfattande roll för Europaparlamentet (i synnerhet då fördraget föreskriver rådets godkännande av rekommendationer eller ekonomiska riktlinjer). För de stater som inte uppfyller konvergenskriterierna men som fortsatt fört en ekonomisk politik i linje med dessa kriterier och på ett förtroendeingivande sätt visat sin vilja att ta steget över till EMU:s tredje etapp, bör unionen visa sin uppskattning för dessa ansträngningar och ge staterna all hjälp som behövs för att de skall uppnå målen.

6. Att sträva efter full sysselsättning skall vara ett uttryckligt mål för medlemsstaterna och unionen, och en sysselsättningskommitté, som ges samma befogenheter som den monetära kommittén, bör inrättas.

D. Ökade rättigheter för EU:s medborgare och förbättrat skydd av de grundläggande rättigheterna för samtliga personer som är bosatta inom EU

7. En mer omfattande innebörd bör ges åt begreppet EU-medborgarskap, med utveckling av särskilda rättigheter knutna till EU-medborgarskapet och i synnerhet genom följande tillvägagångssätt:

- unionens anslutning till Europarådets konvention om mänskliga rättigheter och grundläggande friheter,

- en ny rättighet för alla unionsmedborgare att få information i frågor i samband med Europeiska unionen,

- införande i fördraget av en uttrycklig hänvisning till principen om likabehandling oberoende av ras, kön, ålder, handikapp eller religion (däribland arbetarnas grundläggande sociala rättigheter, såsom de beskrivs i sociala stadgan, med utveckling av dessa rättigheter och utvidgning av dem till att omfatta alla medborgare inom unionen); dessutom införande av en artikel som uttryckligen förbjuder dödsstraff,

- de ekonomiska rättigheter som är spridda i fördraget (såsom rörelsefrihet och etableringsfrihet för arbetstagare och medlemmar av fria yrken) omgrupperas till en enda artikel och förstärkes,

- utveckling av ett politiskt medborgarskap bl.a. genom åtgärder som underlättar deltagande i en medlemsstats politiska liv för unionsmedborgare som är bosatta i den staten.

- förstärkning av de bestämmelser som måste till för att den fria rörligheten av personer ska kunna förverkligas fullt ut.

- Europas mångfald bör också säkerställas bl.a. genom att särskilt skydda traditionella nationella minoriteter inom ramen för de mänskliga rättigheterna, demokratin och rättsstatsprincipen.

- bestämmelserna i fördraget om lika rättigheter bör inte bara gälla ekonomiska rättigheter utan alla aspekter som rör jämställdhet för kvinnor.

Vidare bör fördraget innehålla ett klart förkastande av rasism, främlingsfientlighet, könsdiskriminering, diskriminering på grund av sexuell läggning, anti-semitism, revisionism och alla andra former av diskriminering, och garantera ett tillfredsställande rättsskydd mot diskriminering för alla personer som är bosatta inom EU.

8. För att utveckla möjligheterna att yttra sig för medborgare på europeisk nivå, måste artikel 138a i Romfördraget om europeiska politiska partier tillämpas och utvecklas.

E. För samarbete mellan de europeiska folken

9. Samarbete över gränser och mellan regioner har dels en stor betydelse för den ekonomiska, sociala och kulturella utvecklingen, dels bidrar det till att skapa fredliga samarbetsband och förbindelser mellan de olika europeiska länderna. Därför bör unionen utrustas med en gemensam rättslig ram som främjar samarbete över gränser och mellan regioner, baserat på gemenskapsregler för fysisk planläggning för att stimulera den europeiska integrationen och främja genomförandet av gemenskapspolitiken. Avtal över gränserna med tredje land, och i synnerhet överenskommelsen om fri rörlighet i de nordiska länderna, bör inte äventyras.

Unionen måste stärka sin nuvarande politik

10. Den politiska uppläggningen på en rad nyckelområden måste effektiviseras:

i) Principen om ekonomisk och social sammanhållning bör stärkas i fördraget.

ii) Socialpolitiken bör vara ett centralt område för Europeiska unionens behörighet (med införlivande av den sociala stadgan och ett slut på Förenade konungarikets icke-deltagande) och bör integreras bättre i den ekonomiska politiken som helhet.

iii) Jämställdhetspolitiken borde förbättras genom en omformulering av artikel 119 i Romfördraget så att dess tillämpningsområde vidgas till att gälla alla aspekter av anställning och social trygghet.

iv) De energipolitiska aspekterna av Paris- och Euratomfördraget samt andra energipolitiska hänsynstaganden bör integreras i en gemensam energipolitisk ram, för att underlätta övergripande samarbete vad gäller leveranssäkerhet och miljöskydd.

v) Den gemensamma jordbrukspolitiken bör, som ett av unionens viktigaste politiska områden, ha ett ekologiskt och socialt godtagbart jordbruk liksom en bärkraftig regional utveckling som mål.

Jordbrukspolitiken bör integreras bättre med livsmedelspolitik, landsbygdens utveckling och miljöhänsyn, och införlivas bättre i den normala budgetprocessen.

Eftersom de till stor del undgår de nationella parlamentens direkta kontroll, bör unionens befogenheter i jordbruksfrågor underkastas en starkare demokratiska kontroll, från Europaparlamentets sida. Redan sedan länge är det faktiskt så att ansvaret för jordbruksmarknader och jordbrukspriser, och därigenom även för lönepolitiken på jordbruksområdet, inte längre ligger hos de nationella parlamenten.

Målen för den gemensamma jordbrukspolitiken, sådan de skrivs i artikel 39, bör omarbetas; i synnerhet bör begreppet «landsbygdens utveckling» införas i dem.

vi) Befogenheterna i fiskerifrågor bör vara oberoende av befogenheterna i jordbruksfrågor.Den gemensamma fiskeripolitiken bör åter granskas i enlighet med de grundläggande principerna för den gemensamma politiken, dvs. bevarande och relativ stabilitet

(vii) Fördragets nuvarande artiklar om miljöpolitik bör stärkas och förenklas, så att miljöskydd och omsorg om djurskydd och naturvård blir en av de grundläggande principerna för Europeiska unionen och i praktiken fullt ut integreras bättre med EU:s övriga politik. I artikel 3 i fördraget bör miljöskydd tas upp som ett av unionens mål.

viii) Man bör också förstärka skyddet för konsumenternas rättigheter och intressen genom att lägga grunden till en veklig konsumentpolitik.

ix) Inom transportsektorn bör fördraget fastställa en integrerad gemensam transportpolitik, inklusive befogenheter vad gäller kontroll av flygtrafiken.

x) De europeiska aspekterna av turism, bör utgöra en särskild gemenskapspolitik, försedd med en särskild rättslig grund, och bör i det reviderade fördraget ägnas ett eget kapitel.

xi) Offentliga tjänsters plats inom ramen för Europeiska unionens verksamhet bör bekräftas genom att nya artiklar införs där begreppet «allmänna tjänster» och dess tillämpningsområde definieras, för att på så sätt garantera varje medborgare rätt till lika tillgång till tjänster av allmänt intresse, och genom att «ad hoc»-bestämmelser införs där hänsyn tas till företag som tillhandahåller offentliga tjänster.

xii) Kapitlet om utbildning, yrkesutbildning och ungdom bör förstärkas i syfte att fokusera uppmärksamheten på barns och ungdomars rättigheter och intressen, och för att se till att de konsekvenser som nuvarande politik kan ha för barn och ungdomar och deras familjer beaktas.

xiii) Yttre ekonomisk politik bör vara unionens exklusiva behörighet.

11. Europas kulturella identitet och mångfald bör bevaras och betydelsen av den rikedom som den regionala och nationella, kulturella och språkliga mångfalden ger oss inom Europeiska unionen bör uttryckligen erkännas.

Alla inskränkningar av antalet officiella språk och arbetsspråk inom Europeiska unionen bör uteslutas.

Mot bakgrund av det europeiska samhällets mångkulturella karaktär måste man uttryckligen betona nödvändigheten av att befrämja en interkulturell dialog med syfte att stärka ömsesidig förståelse och tolerans.

Klargörande av befogenheter

12. i) Principerna om subsidiaritet och proportionalitet, såsom de för närvarande fastställs i artikel 3b i fördraget, bör bibehållas och tillämpas korrekt.

ii) Det skulle vara alltför strikt och svårt att upprätta en fast förteckning över EU:s och medlemsstaternas befogenheter. Artikel 235 bör bibehållas, men endast tillämpas som sista utväg och efter Europaparlamentets samtycke.

II. UNIONENS INSTITUTIONER

Säkerställande av ett enhetligt institutionellt system

13. Det är av högsta vikt att den gemensamma institutionella ramen bibehålls och förstärks.

A. Ett slut på delningen av det institutionella systemet

14. i) Nuvarande fördrag bör göras enhetliga genom att:

- relevanta delar av Parisfördraget och Euratomfördraget införlivas direkt i det enhetliggjorda fördraget,

- utrikes- och säkerhetspolitiken (inbegripet försvaret) samt rättsliga och inrikes frågor införlivas i gemenskapssystemet; speciella särdrag i de tidigare «pelarna» skulle dock kunna bibehållas för vissa punkter under en förutbestämd övergångsperiod. Detta förutsätter att alla fördragets artiklar om utrikespolitiken inordnas under en enda rubrik.

ii) Europeiska unionen som sådan bör räknas som juridisk person.

B. Flexibilitet inom enhetlighet

15. Med tanke på den ökande mångfalden inom EU kommer det mycket väl att kunna krävas nya flexibla arrangemang. Dessa får dock inte:

- undergräva den gemensamma institutionella ramen, det gemensamma regelverket eller principerna om solidaritet och ekonomisk och social sammanhållning inom hela Europeiska unionen,

- undergräva principen om alla staters och unionsmedborgares likhet inför fördraget,

- leda till ett «Europa à la carte».

16. Europaparlamentet som helhet bör ansvara för att utöva kontroll över den unionspolitik som tillfälligt bedrivs av ett begränsat antal stater.

17. Om det vid regeringskonferensen 1996, trots starkt stöd från en majoritet av medlemsstaterna och deras invånare, skulle visa sig omöjligt att nå fram till ett positivt beslut på grund av misslyckandet att uppnå enhällighet, blir det nödvändigt att undersöka möjligheten att gå vidare utan minoriteten och att göra det möjligt för en medlemsstat att lämnar unionen under förutsättning att den uppfyller vissa fastställda kriterier.

Stärkande och demokratisering av unionens institutioner

18. Regeringskonferensen 1996 bör i första hand inte koncentreras på överförandet av nya befogenheter till EU:s institutioner, utan på att klarlägga deras respektive roller och på att nå en lämplig balans mellan dessa.

19. Sammansättningen av EU:s institutioner måste granskas vid regeringskonferensen 1996, om EU skall utvidgas ytterligare, och om EU:s institutioner skall fungera ordentligt. För varje institution gäller emellertid att effektivitetskravet måste vägas mot behovet av att beakta intressena hos både stora och små medlemsstater. Grundtanken om stadgeenlig jämlikhet mellan staterna, vilken garanterar att alla medlemsstater befinner sig på jämlik fot vad gäller deltagande och engagemang i unionens beslutsprocess, skall tillämpas.

20. De skall vaka över att kvinnorepresentationen och kvinnodeltagandet successivt ökar på alla nivåer i unionens institutioner.

A Kommissionen

21. i) Kommissionens roll och oavhängighet måste åter göras gällande, främst genom att bevara dess initiativrätt, i samklang med de anpassningar som redan föreskrivs i fördraget.

ii) Det bör även i fortsättningen finnas minst en kommissionär från varje medlemsstat. Kommissionens struktur och sammansättning måste dock anpassas till dess nya uppgifter och till behovet av utvidgning om dess kollegiala ansvarighet och effektivitet skall kunna bibehållas. Detta kan uppnås antingen genom

- att kommissionens ordförande får en större roll vad gäller kommissionens arbetsmetoder, eller

- att kommissionen omstruktureras.

iii) Kommissionens ordförande bör väljas direkt av Europaparlamentet ur en förteckning över namn som presenteras av Europeiska rådet. Övriga medlemmar av kommissionen bör utses genom en överenskommelse mellan kommissionens ordförande och medlemsstaternas regeringar. Detta förslag till kommission förelägges sedan parlamentet för slutgiltig omröstning.

iv) Europaparlamentet bör (liksom rådet) ha möjlighet att kräva enskilda kommissionärers avgång i enlighet med artiklarna 157 och 160 i fördraget.

B. Rådet

22. i) Principen om öppenhet bör tydligt uttryckas i fördraget, och det bör inrättas detaljerade genomförandebestämmelser (då rådet utövar sin lagstiftande befogenhet, bör dess överläggningar vara offentliga och dess föredragningslista bindande). Allmänheten bör i mycket större omfattning ha tillgång till EU-dokument.

Utkast och förslag bör vara tillgängliga för allmänheten så fort de är antagna eller överlämnade till andra organ, intresseorganisationer eller enskilda, eller helt eller delvis publicerade av andra.

Alla sammanträden angående föreslagna rättsakter bör vara offentliga om man inte med två tredjedelars majoritet beslutar om speciella och välmotiverade undantag. Dessa undantag skall, tillsammans med en motivering, meddelas Europaparlamentet.

Alla dokument bör vara tillgängliga för allmänheten om inte beslut om undantag fatts med två tredjedelars majoritet av, det ansvariga organet.

ii) Det nuvarande systemet med sex månaders ordförandeskap i rådet och Europeiska rådet bör bibehållas men bör vara mer flexibelt.

iii) Det krävs en fortsatt ökad tillämpning av majoritetsomröstning om Europeiska unionen skall fungera effektivt. För vissa särskilt känsliga områden kvarstår kravet om enhällighet som en nödvändighet, d.v.s. vid ändring av fördraget, «konstitutionella beslut» (utvidgning, egna medel, ett enhetligt valsystem) och artikel 235.

Röstningssystemet inom rådet kanske behöver justeras. Detta bör emellertid inte ske på grundval av «dubbel majoritet» av stater och befolkning, eftersom det är i parlamentet som befolkningen är representerad. Rådet representerar staterna. En vägd röst, som återspeglar staternas ungefärliga storlek, bör inte vara strängt proportionell mot befolkningen.

I vilket fall som helst bör gränsen för kvalificerad majoritet sänkas från nuvarande 71%, vilket är en mycket hög nivå.

C. Europaparlamentet

23. i) Antalet ledamöter av Europaparlamentet kan inte öka obegränsat och bör inte överstiga 700. Det bör upprättas gemensamma stadgar för Europaparlamentets ledamöter.

ii) Europaparlamentet bör ge sitt samtycke till alla nomineringar till Europeiska gemenskapernas domstol, förstainstansrätten, Europeiska gemenskapernas domstol och till Europeiska centralbankssystemets styrelse.

iii) Europaparlamentet bör ha samma status som rådet inom alla områden som faller inom Europeiska unionens lagstiftande och budgetmässiga befogenheter.

iv) Europaparlamentets roll bör stärkas inom områden, där granskningen på europeisk nivå för närvarande är bristfällig, särskilt när det gäller den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitikens område, rättsliga och inrikes frågor samt EMU.

v) De nuvarande bristerna som konstateras när Europaparlamentet väckt talan inför domstolen måste avhjälpas genom att Europaparlamentet, liksom de övriga institutionerna, får rätt att begära domstolens yttrande om internationella avtals förenlighet med fördraget samt rätt att väcka talan (inte bara för att tillvarata sina egna rättigheter) och rätt att informeras om begäran om preliminära beslut, som hänskjutits till domstolen, samt att framlägga anmärkningar om dessa.

vi) Europaparlamentet måste delta i beslutet som rör deras eget säte.

vii) Kommissionen bör vara förpliktad att svara på initiativ från parlamentet enligt artikel 138b andra stycket.

24. Demokratisk kontroll av EU-angelägenheter uppnås bäst genom partnerskap mellan Europaparlamentet och de nationella parlamenten. De nationella parlamentens roll bör stärkas på flera sätt, t ex genom stärkt samarbete mellan Europaparlamentet och parlamentariska utskott i de nationella parlamenten och genom möjliggörande för de nationella parlamentens specialiserade organ att diskutera viktigare europeiska förslag med sina ministrar före rådets sammanträden.

D. Domstolen

25. i) Domstolen bör ha alla möjligheter att säkerställa respekten för EU:s lagar och EU:s institutionella jämvikt; dess behörigheter bör även utvidgas till frågor som rör den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitikens område, rättsliga och inrikes frågor samt Schengenavtalet.

ii) Det bör införas mer flexibla interna arbetsordningar för att möjliggöra för domstolen och förstainstansrätten att hantera den växande arbetsbördan och en eventuell utvidgning. I detta sammanhang bör man beakta möjligheterna som utökningen av antalet domare, som ett resultat av utvidgningen, erbjuder för att skapa ett större antal specialdomstolar.

iii) Domare och generaladvokater vid domstolen samt domare vid förstainstansrätten bör utnämnas på nio år och inte kunna återutnämnas.

iv) Slutligen bör villkoren för hänskjutning av ärenden till domstolen utvidgas, så att var och en av unionens institutioner får möjlighet att (förutom möjligheten till att väcka talan i enlighet med artikel 173) väcka talan i rätten, då den anser att dess rättigheter kränkts genom att någon annan institution eller medlemsstat inte fullgjort en förpliktelse i fördraget.

E. Övriga instanser

26. Det bör inte tillåtas någon ytterligare ökning av nuvarande antal ledamöter av revisionsrätten, vilka bör utnämnas på nio år och inte kunna återutnämnas. Rätten bör också ha en egen funktion inom alla Europeiska unionens områden.

27. De ledamöter av Regionkommittén som avses i artikel 198a i fördraget, bör ha ett demokratiskt mandat i en regional eller lokal församling. Parlamentet bör ha möjlighet att rådfråga kommittén (liksom Ekonomiska och sociala kommittén) på samma basis som rådet och kommissionen.

28. För att förbättra Europeiska unionens ekonomiska och sociala sammanhållning och respektera subsidiaritetsprincipen är det nödvändigt att förstärka Regionkommitténs roll i arbetet med att utforma den politik som berör den.

III. BESLUTSPROCESSERNA I UNIONEN

Den lagstiftande funktionen (rättsakter, internationella avtal)

29. i) Det bör endast finnas tre beslutsförfaranden: medbeslutandeförfarandet, samtyckesförfarandet och rådfrågningsförfarandet. Det nuvarande samarbetsförfarandet bör avskaffas.

ii) Samtyckesförfarandet bör begränsas till översyn av fördragen, internationella avtal, utvidgning och justeringar av egna medel.

iii) Rådfrågningsförfarandet bör begränsas till beslut rörande gemensam utrikes- och säkerhetspolitik.

iv) Inom alla övriga områden bör medbeslutandeförfarandet tillämpas.

30. Även medbeslutandeförfarandet bör förenklas. Följande ändringar är tänkbara:

i) Förfarandet avslutas då rådet och parlamentet är överens vid första behandlingen.

ii) Fasen omfattande avsikt att förkasta rådets gemensamma ståndpunkt bortfaller.

iii) I slutet av första behandlingen införs ett förenklat förlikningsförfarande.

iv) Kommissionen ges befogenhet att föreslå de två delegationerna till förlikningskommittén en kompromiss mellan de motstridiga ståndpunkterna och låta dessa gå till omröstning.

v) De majoriteter som krävs för att förkasta den slutgiltiga texten harmoniseras (oavsett resultatet av förlikningen).

vi) Rådet fråntas möjligheten att handla ensidigt (genom att åter bekräfta sin gemensamma ståndpunkt) vid förlikning som inte leder till någon överenskommelse.

31. Förslaget att införa principen om lika tidsgränser för parlamentet och rådet vid deras första behandling av lagstiftningsförslag bör övervägas noggrant.

32. i) Mängden lagstiftningsförslag som föreläggs Europaparlamentet och rådet bör begränsas genom införande av en viss akthierarki. Detta kan åstadkommas genom införandet av en ny kategori genomförandeakter, för vilka kommissionen skulle ansvara med bemyndigande från lagstiftningsmyndigheten. Denna nya kategori av rättsakter får inte i något fall begränsa Europaparlamentets åtaganden beträffande lagstiftning och politisk kontroll.

ii) Nuvarande förfaranden inom «kommittésystemet» bör förenklas. Allmänt ansvar för genomförandebestämmelser bör åläggas kommissionen (som kan ta en rådgivande kommitté till hjälp för att bistå med utformningen av en planerad bestämmelse, men inte kommittéer av typ 2 eller 3, som bör avskaffas). Rådet och parlamentet bör informeras om de föreslagna bestämmelserna och ha möjlighet att förkasta kommissionens beslut samt begära antingen nya genomförandebestämmelser eller fullständiga lagstiftningsförfaranden.

33. De artiklar i fördraget som berör internationella avtal bör konsolideras, och kommissionens och rådets respektive roller klargöras (särskilt vad gäller villkoren för unionens deltagande i internationella ekonomiska organisationers aktiviteter). Europaparlamentets demokratiska roll före, under och efter förhandlingsprocessen bör också stärkas genom att parlamentets samtycke skall krävas för alla internationella avtal som unionen ingår (utan att detta inverkar på de nationella parlamentens befogenheter).

Den budgetmässiga funktionen

34. Den budgetmässiga funktionen bör ändras med hänsyn till följande principer:

i) Budgetmässigt lagstiftande bör rationaliseras så att man skiljer mellan beslut om egna medel å ena sidan och budgetförordningen och budgetdisciplin å andra sidan. Unionens budget bör vara det enda budgetinstrumentet för förverkligande av unionens mål, och den bör möjliggöra snabba reaktioner på oförutsedda omständigheter.

ii) Europeiska unionens budget bör göras enhetlig och omfatta Europeiska utvecklingsfonden, gemenskapens upp- och utlåning och utgifter samt utgifter under andra och tredje pelaren.

iii) Principen om flerårig finansieringsplanering bör inskrivas i fördraget samtidigt som den årliga budgeten bibehålls.

iv) Budgetansvarig myndighet bör ges behörighet vad gäller inkomsterna. Europaparlamentet bör medtas i budgetens inkomstsida genom att det ges samtyckesrätt.

v) Den europeiska centralbankens vinst («myntpräglingsvinsten») ska betraktas som egna medel för gemenskapen.

vi) Systemet för inkomster som uteslutande skulle tillfalla unionen bör göra det möjligt för medborgare att tydligt kunna avgöra vilka resurser som avsätts för unionen. Det bör spegla medlemsstaternas finansiella kapacitet och det bör göra det möjligt att fastställa ett övergripande finansiellt tak.

vii) Skillnaden i förfaranden för obligatoriska och icke-obligatoriska utgifter bör avskaffas inom en bestämd tidsperiod. Europaparlamentet bör kunna verka som jämlik partner beträffande alla utgifter.

viii) Budgetförfarandet bör förenklas och göras öppnare och effektivare. Kommissionens preliminära budgetförslag bör ligga till grund för Europaparlamentets första behandling. De demokratiska principer som gäller Europaparlamentets slutgiltiga antagande av budgeten bör bibehållas.

Kontrollfunktionen

35. Den politiska kontrollen inom unionen bör stärkas genom de åtgärder som föreslagits i föregående punkter.

36. Fördraget bör revideras för att möjliggöra kraftfullare åtgärder för att bekämpa bedrägeri och andra överträdelser av EG-rätten, mer omfattande undersökningar i medlemsstaterna (t.ex. genom en förstärkning av artikel 138c) och att införa straffrättsliga och administrativa sanktioner på EU-nivå (genom en artikel som skulle möjliggöra direktiv om harmonisering av relevanta straffrättsliga bestämmelser och som särskilt skulle förplikta medlemsstaterna att tillämpa effektiva, avpassade, harmoniserade och avskräckande straff mot brott mot EG-rätten).

37. Då oberoende byråer och andra organisationer anförtros EU-uppgifter, bör de utföra dessa uppgifter inom en ram som säkerställer en lämplig samordning och kontroll på EU-nivå.

38. Europeiska investeringsbankens ansvarighet bör ökas (rättslig granskning av domstolen, kontroll av revisionsrätten, obligatorisk rapportering till parlamentet och rådet).

IV. DEN FRAMTIDA UTVIDGNINGEN

39. Parlamentet väntar med att framlägga de förslag som visar sig vara nödvändiga, för att i högre grad kunna ta hänsyn till följderna av en utvidgning, inklusive de finansiella konsekvenserna av en sådan utvidgning, och för att inte inkräkta på principerna om konkurrens, samarbete och solidaritet som alltid har legat till grund för det den europeiska integrationen.

40. Parlamentet ser med största uppmärksamhet fram emot kommissionens rapport om gemenskapspolitikens inflytande i länderna som vill ansluta sig. Denna rapport bör innehålla konkreta förslag om nödvändiga anpassningsåtgärder där de reella möjligheterna att tillämpa denna politik i dessa länder bör beskrivas.

V. UPPFÖLJANDE ÅTGÄRDER

41. Det bör föras en så öppen debatt som möjligt under reflektionsgruppen arbete, med regelbunden rapportering till allmänheten och en omfattande utfrågning i de ämnen som är aktuella 1996.

42. Förhandlingsfasen till regeringskonferensen 1996 bör omfatta en mera öppen debatt än föregående regeringskonferenser, och både de nationella parlamentens och Europaparlamentets roll bör stärkas:

i) En rådgörande parlamentskonferens skulle kunna äga rum i början och slutet av översynskonferensen.

ii) För att säkerställa att översynen 1996 blir mer överskådlig och demokratisk, bör parlamentets representanter i reflektionsgruppen betona behovet av en avgörande förändring av den metod som används för fördragsöversyn och behovet av att Europaparlamentet fullt ut medverkar i såväl förhandlingsfasen som ratificeringsprocessen. De nationella parlamentens roll bör också stärkas.

iii) Den interinstitutionella konferensen bör dra upp riktlinjerna för Europaparlamentets deltagande i förhandlingarna.

43. Europaparlamentets samtycke till förhandlingsresultaten bör krävas.

44. Genomförandet av en folkomröstning på unionsnivå bör övervägas för ratificeringen av alla bestämmelser i fördraget, eftersom det rör sig om ett kollektivt beslut som påverkar hela Europa. Som alternativ skulle medlemsstaterna kunna komma överens om att genomföra nationella folkomröstningar (eller låta sina respektive parlament rösta), samtidigt eller med några dagars mellanrum.

45. Nuvarande artikel N i fördraget bör ändras så att Europaparlamentet tillförsäkras samma villkor som kommissionen och får möjlighet att framlägga ändringsförslag till fördraget. Fördraget bör ändras så att det föreskriver att framtida ändringar skall antas gemensamt av parlamentet och rådet innan de föreläggs de nationella parlamenten för ratificering. Förutom att vidarebefordra alla föreslagna fördragsändringar till medlemsstaternas parlament och Europaparlamentet för slutgiltig ratificering, skall rådet samtidigt överlämna en enhetlig, konsoliderad version av grundfördragen.

o

o o

Parlamentet uppdrar åt sin ordförande att vidarebefordra denna resolution till rådet, kommissionen, medlemmarna i reflektionsgruppen samt medlemsstaternas regeringar och parlament.