SV Europeiska unionens officiella tidning C 43/1

Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om ”Industriell omvandling för att utveckla hållbara energiintensiva industrier i enlighet med målet om effektiv resursanvändning som fastställts i Europa 2020-strategin” (initiativyttrande)

2012/C 43/01

Föredragande: Edgardo Maria IOZIA

Medföredragande: Dirk JARRÉ

Den 20 januari 2011 beslutade Europeiska ekonomiska och sociala kommittén att i enlighet med artikel 29.2 i arbetsordningen utarbeta ett initiativyttrande om

”Industriell omvandling för att utveckla hållbara energiintensiva industrier i enlighet med målet om effektiv resursanvändning som fastställts i Europa 2020-strategin”.

Rådgivande utskottet för industriell omvandling (CCMI), som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 17 november 2011. Föredragande var Edgardo Maria Iozia och medföredragande Dirk Jarré.

Vid sin 476:e plenarsession den 7–8 december 2011 (sammanträdet den 8 december) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 143 röster för och 7 nedlagda röster.

1. Kommitténs slutsatser och rekommendationer

1.1 EESK anser att Europa kommer att kunna svara på den ökande konkurrensen från tillväxtekonomierna endast genom att använda högt innovativa system och standarder vad avser teknik, miljö och produktion som stiger i linje med den tekniska utvecklingen. Arbetskraften bör genom lämplig utbildning i god tid skyddas mot förändringarnas konsekvenser. EU-politiken bör främja denna utveckling.

1.2 De produkter som framställs inom de energiintensiva industrierna utgör värdekedjans grund inom alla tillverkningssektorer, och där finns också en stor andel av EU:s arbetstillfällen. För dessa sektorer är stabilitet, insatser i rätt tid, kvalitet och försörjningstrygghet en garanti för deras konkurrenskraft på den globala marknaden och en garanti för högkvalificerade arbetstillfällen inom EU.

1.3 Man bör skapa en adekvat europeisk ram för de energiintensiva industriernas gemensamma behov och huvudmålet bör vara att stärka och upprätthålla EU:s konkurrenskraft mot en bakgrund av ekonomisk, social och miljömässig hållbarhet. De sektorer det handlar om är av lika stor vikt och beroende av varandra.

1.4 Med tanke på dagens svåra ekonomiska klimat rekommenderar EESK dessutom att man investerar ännu mer i forskning, utveckling, resursutnyttjande och utbildning, och i den vetenskapliga verksamhet som avser industrin. Dessa investeringar bör få tillräcklig uppbackning inom nästa ramprogram och det bör åtminstone vara möjligt att utbyta erfarenheter och resultat på EU-nivå. Europeiska och nationella program bör fokusera mer på forskning om energieffektivitet och innovationer (1).

1.5 EESK anser att vi måste ha en integrerad industripolitik där de externa variablerna står under konstant övervakning och som gör det möjligt för de europeiska företagen att konkurrera globalt med andra företag, på jämställd fot och på ömsesidigt godkända villkor. För att garantera tillräcklig konkurrenskraft måste man slå fast en gemensam närings- och skattepolitik och göra gemensamma strategiska val som omfattar EU-industrin i sin helhet.

1.6 EU kan inte fortsätta hantera sin ekonomi genom att införa allt striktare begränsningar om unionen inte också vidtar de åtgärder som krävs för att göra stabila och strategiska gemensamma val för hur man styr den, så att unionen försvarar sin ekonomiska och sociala modell och säkerställer optimala resultat, inklusive miljöskydd.

1.7 Kommittén är fast övertygad om att unionen måste göra allt den kan för att skapa flexibla system i syfte att uppnå de mål som anses nödvändiga. Dessa system bör ta hänsyn till basindustrins särskilda karaktär.

1.8 EESK ställer sig frågan om importörer också borde underställas liknande åtgärder som inom det europeiska systemet för handel med utsläppsrätter (ETS). Huvudmålet skulle då vara att genom ett strikt och genomförbart avtal säkerställa ett effektivt globalt system. I avsaknad av ett sådant avtal och i syfte att uppnå unionens egna mål bör det råda lika villkor (dvs. samma behandling och villkor) för varor och tjänster som saluförs på marknader inom unionens gränser som för exporterade varor och tjänster.

1.9 EESK rekommenderar starkt att man överväger möjligheten att behålla systemet med att fördela ETS-certifikat gratis till företag som redan har uppnått utmärkta nivåer och närmar sig de fysiska och termodynamiska gränserna för sin särskilda teknik. Utauktionerandet av utsläppsrätter, som ska lanseras under 2013, är definitivt bra, men bara om det kommer att antas även i andra delar av världen. EU har för avsikt att inleda handel med andra operatörer utanför EU i syfte att bygga upp en global ETS-marknad.

1.10 Vad gäller de energiintensiva företagen skulle ETS kunna leda till oöverskådlig skada för den berörda industrin, om det inte hanteras mycket försiktigt. Man borde inte bara beakta koldioxidläckage i ett framtidsperspektiv. Sådana har skett åtminstone under de senaste tio åren, sedan investeringar har omdirigerats från Europa till andra länder som USA, Kina, Indien, Brasilien m.fl. Att genomföra en djupgående undersökning av detta skulle vara oerhört värdefullt.

1.11 Energi bevarad i material bör återanvändas, och återvinningsverksamheten bör ökas på de områden där det är möjligt. Glas, järn, stål och aluminium kan bidra i betydande grad. Europa exporterar sina ädla material. Det bör i stället finnas incitament till att återanvända dem inom EU och spara den energi som finns i de olika materialen (2).

1.12 De energiintensiva industrierna bör uppmuntras att göra långsiktiga investeringar – och eventuellt att gå samman för att göra detta – i energisektorn (i synnerhet i förnybar energi) och ges möjlighet att köpa energi genom långfristiga kontrakt med fasta priser.

1.13 EESK anser att en stabil, effektiv och varaktig lagstiftningsram är mycket viktig. Ekonomiska investeringscykler i energiintensiva industrier brukar vara sju till tjugo år (t.ex. för masugnar) och det finns en anledning till att det gjorts mindre investeringar än förväntat i den integrerade stålcykeln under över trettio år.

1.14 Den hittills förda politiken har i allmänhet inriktats på att bestraffa dåligt uppförande, inte på att belöna ansvarstagande och investeringar. Detta tillvägagångssätt måste ändras och skatteincitament måste användas för att stödja insatser från företag som visar att de har uppnått imponerande resultat i energieffektivitet.

1.15 Man bör också framhålla de fantastiska resultat som den energiintensiva industrin uppnådde under perioden direkt innan ETS trädde i kraft. De förutsåg nya behov och nya tider, och det finns ingen anledning till att de ska bestraffas som en följd av detta och riskera att förlora en miljon mycket stabila och högkvalificerade arbetstillfällen (både direkta och indirekta).

1.16 Man måste absolut stödja spridning av bästa praxis mellan länder och mellan sektorer, samt nya pilot- och demonstrationsprojekt.

1.17 Offentliga stödåtgärder för forskning och innovation genom särskilda program har visat sig vara mycket viktiga. EESK uppmanar Europeiska kommissionen, rådet och parlamentet att förstärka dessa program som är fokuserade på energieffektivitet och diversifiering och göra dem till en permanent del av utvecklingsinitiativen.

1.18 Små och medelstora företag kan i hög grad bidra till att målen uppnås genom program som skräddarsytts för dem. Energiintensiva företag återfinns inom alla marknadssektorer. De kostnader det innebär att uppnå en hög nivå på energieffektiviteten står dock i omvänd proportion till företagets storlek. I praktiken är det de små och medelstora företagen som kan uppnå de bästa resultaten totalt sett och de bör stå i fokus för avsevärda ansträngningar och resurser.

2. Inledning

2.1 De energiintensiva industrierna är grundvalen för alla europeiska produktionsvärdekedjor eftersom de står för grundmaterialet till framställningen av de tillverkade produkterna. Dessa industrier har en viktig ställning i utvecklingen av en ekonomi med låga koldioxidutsläpp.

2.2 Införandet av bestämmelser som syftar till att uppnå en 20-procentig minskning av konsumtionen är en utmaning som måste hanteras genom att man tar fram en ny generation produkter från energiintensiva industrier. Ett stort antal åtgärder och incitament krävs för att öppna marknaden för de nya energibesparande produkterna.

2.3 Den industriella tillverkningssektorn, som bidrar med 17,6 % till EU:s BNP, står för 27 % av den totala energiefterfrågan i EU. De främsta råvaruindustrierna, t.ex. kemikalier och petrokemikalier (18 %), järn och stål (26 %) och cement (25 %) är energiintensiva och står för 70 % av industrins energianvändning.

2.4 Önskan att minska kostnaderna för att bibehålla och om möjligt öka konkurrenskraften har fått många industrier, i synnerhet de energiintensiva, att förbättra sin energieffektivitet, vilket har inneburit att deras ekonomiska potential kommer att vara lägre än för andra sektorer 2020.

Tabell 1

Planerad utveckling och energibesparingspotential år 2020 (3)

2020 (PRIMES 2007) [Mtoe] 2020 (PRIMES 2009 EE) [Mtoe] Förväntade framsteg 2020 utan ytterligare insatser [%] 2020 Ekonomisk potential [%] 2020 Teknisk potential [%] 1 2 3 [=(2-1)/1 (4)100] 4 5 EU:s bruttoförbrukning minus annan användning än energi 1 842 1 678 –9 % – 20 % (EU-mål) n.a. Slutlig energikonsumtion, varav: 1 348 1 214 –10 % –19 % –25 % Industri 368 327 –11 % –13 % –16 % Transporter 439 395 –10 % –21 % –28 % Hushåll 336 310 –8 % –24 % –32 % Tertiär 205 181 –12 % –17 % –25 % Omvandling, överföring och distribution av energi 494 464 –6 % –35 % n.a. Källor: PRIMES för kolumnerna 1, 2 och 3 och Fraunhofer Institute för kolumnerna 4 och 5.

2.5 I vilket fall som helst har alla möjligheter ännu inte utretts till fullo, i synnerhet vad gäller småindustrier och t.o.m. en del medelstora industrier (5).

3. De energiintensiva industriernas tekniska utveckling

De energiintensiva industrierna utforskar och producerar ett antal produkter och tekniker som behövs för att hantera klimatförändringarna och andra globala utmaningar. En huvudförutsättning för att förbättra energi- och resurseffektiviteten är en aktiv industripolitik och innovation. FoU måste i högre grad vara fokuserat på energi- och resurseffektiva tekniska och organisatoriska lösningar. Dessutom måste företagen tillsammans med de anställda och deras företrädare förbättra energi- och resurseffektivitet som syftar till att driva på innovationen i produkter och processer.

Nedan följer en översikt över de främsta energiintensiva industrierna.

3.1 Kemisk och petrokemisk industri

3.1.1 Den kemiska industrin sysselsätter 1 205 000 personer inom 29 000 företag, och har ett produktionsvärde på 449 miljarder euro (Eurostat 2009). Omsättningen är nästan dubbelt så stor och motsvarar 1,15 % av EU:s BNP. I den kemiska industrin används bara 8 % av oljan som bränsle, medan merparten bearbetas. Bearbetningssektorn står för 18 % av industrisektorns energikonsumtion.

3.1.2 Kemikalieindustrin omvandlar råvaror till produkter åt andra industrier och konsumenter. Basråvarorna kan indelas i organiska och oorganiska. Oorganiska råvaror är t.ex. luft, vatten och mineraler. Fossila bränslen och biomassa tillhör de organiska råvarorna.

3.1.3 Omkring 85 % av kemikalierna produceras av cirka tjugo enkla kemikalier, som kallas baskemikalier. Dessa baskemikalier framställs främst av tio råvaror och omvandlas till runt 300 halvfabrikat. Baskemikalier och halvfabrikat klassificeras som bulkkemikalier. Omkring 30 000 konsumentprodukter framställs av halvfabrikat. Dessa kemikalier utgör t.ex. 12 % av kostnaden för en bil (säten, slangar, bälten och airbags), 10 % av kostnaden för ett hus (isoleringsrör och elledningar) och 10 % av vad genomsnittshushållet konsumerar varje dag (livsmedel, kläder, skor, hälso- och hygienprodukter m.m.).

3.1.4 Kol, olja och naturgas är de främsta primärråvarorna för framställning av de flesta bulkkemikalierna. För varje stadium ökar värdet: råoljans relativa värde: 1, bränsle: 2, typisk petrokemisk produkt: 10, typisk konsumentprodukt: 50.

3.1.5 Fossila bränslen är också de viktigaste källorna till energi: olja (ca 40 %), kol (ca 26 %) och naturgas (ca 21 %).

3.1.6 Den kemiska industrin använder enorma mängder energi. Omkring 8 % av den totala mängden tillgänglig råolja används som råvara. Resten används för bränsleframställning framför allt till transporter.

3.2 Industrier där andra metaller än järn framställs

3.2.1 De industrier där andra metaller än järn framställs skiljer sig mycket åt och inbegriper produktion av olika metaller, t.ex. aluminium, bly, zink, koppar, magnesium, nickel, kisel och många andra. Totalt sett är cirka 400 000 personer direktsysselsatta inom sektorn (Eurometaux, juli 2011). Den största och viktigaste undersektorn är aluminium, som under 2010 hade en total arbetsstyrka på 240 000 personer och en omsättning på 25 miljarder euro. Bauxitproduktionen stod för 2,3 Mt, aluminiumproduktionen för 5,9 Mt och den totala produktionen av aluminium (primär och återvunnen) uppgick till 6 Mt (270 anläggningar). Det riktmärke som satts av Europeiska kommissionen är 1 514 kg koldioxidekvivalenter/ton för produktionen av primäraluminium.

3.2.2 Olika analyser visar att råvaror och energi är de viktigaste konkurrenskraftsfaktorerna för den del av EU:s industri som inte innefattar järn. Beroende på vilken undersektor det gäller uppgår kostnaderna för energi och råvaror till mellan 50 % och 90 % av de totala kostnaderna för produktionen av förädlad metall. Råvarukostnaderna ligger på mellan 30 % och 85 % av totalkostnaden, medan energikostnaderna kan variera mellan 2 % och 37 % av totalkostnaden. Vad gäller råvaror är skrotåtervinningen lika viktig som användningen av malm och koncentrat för EU:s metallproduktion.

3.2.3 När det gäller importberoendet hävdade EU:s metallindustri 2005 att bauxit-, magnesium-, kisel- och kopparkoncentrat var de mest känsliga råvarorna (t.ex. står Kina för 50 % av världens koksexport och Chile för 40 % av världens kopparkoncentratexport).

3.2.4 Enligt industrin finns det risk för att det uppstår brist på aluminiumskrot, kopparskrot och kopparblister, zink- och blykoncentrat, och i ett längre perspektiv på aluminium- och kopparskrot samt kopparkoncentrat och kopparblister.

3.2.5 Industrin där andra metaller än järn framställs har mycket stor elförbrukning. Detta gäller framför allt aluminium-, bly- och zinkproducenterna, som är storkonsumenter av elektricitet.

3.2.6 En stor del av EU:s konsumtion av andra metaller än järn täcks redan av import, och om man inte finner något motmedel så kommer denna procentandel att öka i takt med att de europeiska producenterna av annan metall än järn lägger ned verksamheten. Detta kommer att leda till koldioxidläckage.

3.3 Järn- och stålindustrin

3.3.1 I Europas järn- och stålindustri är 360 000 personer direktsysselsatta och den genererade 2010 en omsättning på 190 miljarder euro. Den totala energikonsumtionen uppgår till 3 700 GJ, vilket är omkring en fjärdedel av den totala energi som tillverkningsindustrin använder. Koldioxidutsläppen uppgår totalt till ungefär 350 Mt, vilket motsvarar 4 % av alla EU-utsläpp.

3.3.2 Det finns två sätt att producera stål. Det första kallas den ”integrerade metoden”, och baserar sig på produktion av järn från järnmalm – men i genomsnitt tillverkas 14 % av skrot även vid denna metod. Det andra sättet är genom återvinning, då man använder järnskrot som främsta järnhaltiga råmaterial och smälter det i ljusbågsugnar.

3.3.3 I båda fallen är energikonsumtionen relaterad till bränsle (främst kol och koks) och elektricitet. Återvinning har en mycket lägre energikonsumtion (runt 80 %). I den ”integrerade metoden” använder man koksugnar, sinterverk, masugnar och syrgaskonverterare.

3.3.4 Nuvarande energikonsumtion för den integrerade metoden uppskattas ligga mellan 17 och 23 GJ per ton varmvalsad produkt [1][SET_Plan_Workshop_2010]. Det lägre värdet anses av den europeiska sektorn vara ett bra referensvärde för en integrerad anläggning. Ett värde på 21 GJ/ton anses vara ett genomsnittsvärde inom EU27.

3.3.5 En del av den europeiska industrins drastiska minskning av energikonsumtionen (med cirka 50 %) under de senaste fyrtio åren har berott på att återvinningsmetoden har ökat på bekostnad av den integrerade metoden (andelen har ökat från 20 % på 1970-talet till omkring 40 % i dag).

3.3.6 En eventuell övergång till återvinning är dock beroende av tillgången på skrot och vilken kvalitet det håller. I Europa består omkring 80 % av koldioxidutsläppen från den integrerade metoden av avgaser. Avgaserna används i hög grad inom samma industri och täcker omkring 80 % av dess elektricitetsbehov [EUROFER_2009a].

3.3.7 Produktionen av råstål i EU uppgick till 198 Mt år 2008, vilket står för 14,9 % av den totala världsproduktionen (1 327 Mt råstål) [WorldSteel_2009]. Tio år tidigare, med en något lägre produktion (191 Mt råstål), var samma europeiska länders andel 24,6 %.

3.4 Den keramiska industrin

3.4.1 Inom den keramiska industrin är 300 000 personer direktsysselsatta och den omfattar en bred rad produkter – allt ifrån tegel och takpannor, lerrör, vägg- och golvkakel, sanitetsvaror, bordsporslin och prydnadssaker till slipmedel, eldfasta produkter och teknisk keramik (6).

3.4.2 I dessa sektorer ingår tillämpningar för konstruktion, processer vid hög temperatur, biltillverkning, energi, miljö, konsumentvaror, gruvdrift, varv, försvar, flygsektorn, medicinska instrument och mycket annat. Den keramiska sektorn karaktäriseras av att den är beroende av både inhemska och importerade råvaror.

3.4.3 Den europeiska keramiska industrin består till stor del av små och medelstora företag, och de står för runt 10 % av de anläggningar som ingår i det europeiska systemet för handel med utsläppsrätter (ETS), men för mindre än 1 % av utsläppen.

3.5 Cement

3.5.1 Under 2010 var 48 000 personer direktsysselsatta inom den europeiska cementindustrin. Den producerade 250 Mt och omsatte över 95 miljarder euro. Riktmärket för energikonsumtion motsvarar 110kWh/ton, och de totala koldioxidutsläppen motsvarade 3 % av EU:s totala utsläpp.

3.5.2 Cement är ett ytterst viktigt material vid såväl byggnation som anläggningsarbeten på mark och i vatten. Produktionen inom cementindustrin hänger direkt samman med det allmänna tillståndet inom byggsektorn och avspeglar det allmänna ekonomiska läget.

3.5.3 I EU produceras cement i första hand med hjälp av en modern så kallad ”torr” process. Detta kräver cirka 50 % mindre energi än användning av den våta processen för bränning av klinker.

3.5.4 Cementproduktionen i EU-27 uppgick 2009 till cirka 250 miljoner ton, vilket utgör 8,6 % av världsproduktionen, som samma år uppgick till 3 miljarder ton (7). Asien står för den största delen av världsproduktionen (75 %), och Kina står ensam för runt hälften av den cement som produceras (54,2 %). Dessa uppgifter visar att länder som inte tillämpar principerna i Kyotoprotokollet står för en mycket stor del av världsproduktionen av cement.

3.5.5 Kännetecknande för den europeiska cementindustrin är dess höga kapitalintensiva karaktär: 150 miljoner euro per miljoner ton produktionskapacitet, och dess höga energikonsumtion: 60–130 kg per ton olja eller oljeekvivalent plus ytterligare 90–130 kWh elektricitet per ton.

3.5.6 Ytterligare ett viktigt drag hos den europeiska cementsektorn är att det finns regionala cementmarknader som täcker en radie på drygt 300 km.

3.5.7 Cementindustrin är en av de största producenterna av koldioxidutsläpp. Dess koldioxidutsläpp utgör cirka 5 % av de globala utsläpp som förorsakas av mänsklig aktivitet (8). Koldioxidutsläppen från cementindustrin härrör framför allt från dekarboneringen (avkolningen) av råvaran och förbränningen av bränslet.

3.5.8 Enligt uppskattning utgör utsläppen från dekarboneringen cirka 50 % och utsläppen från bränsleförbränningen cirka 40 % av de sammanlagda utsläppen från cementfabrikerna. Koldioxidutsläppen från dessa båda processer brukar kallas direkta utsläpp. Källor till indirekta utsläpp (omkring 10 % av utsläppen från cementanläggningar) inkluderar transporter och elektricitetsproduktion för användning i cementanläggningar (9).

3.5.9 Utvecklingen inom EU:s cementproduktionssektor är i mycket stor utsträckning beroende av EU:s politik och beslut rörande koldioxidutsläpp och andra föroreningar.

3.5.10 Inom cementsektorn tillämpas ETS på produktion av cement (klinker) i roterugnar med en kapacitet på 500 ton eller mer per dag. Uppgifter från de senaste åren (10) visar att utsläppen från cementindustrin varit lägre än förväntat. De höga priserna på utsläppsrätter för koldioxid kan vara ett kraftigare incitament än att producera en större mängd cement. Utformningen av ETS kan begränsa produktionen. Innan man fördelar utsläppsrätterna bör man därför göra en analys så att man kan fastställa välavvägda mål, förhindra störningar på marknaden och motivera företagarna att förbättra effektiviteten i energianvändningen och på så sätt minska koldioxidutsläppen.

3.6 Glasindustrin

3.6.1 Den europeiska glasindustrin sysselsätter direkt 200 000 personer, inklusive 1 300 producenter och processföretag, och hade 2010 en total produktion om 34 Mt (30 % av världsproduktionen). Återvinning av ett ton glas förhindrar koldioxidutsläpp på 670 kg. De årliga koldioxidutsläppen är ungefär 25 Mt.

3.6.2 Glas är framför allt tillverkat av glasbildande kisel (högkvalitativ sand), baser för att kislet ska övergå från fast till flytande form (framför allt soda och pottaska), stabilisatorer för att öka glasets resistens (kalciumoxid, magnesium- och aluminiumoxid), vissa raffinerande medel och små kvantiteter av andra tillsatser för att ge olika karaktär åt skilda typer av glas.

3.6.3 Den vanligaste klassificeringen av glastyp bygger på den kemiska sammansättningen, vilket ger fyra huvudgrupper: kalk-sodaglas, blyglas och kristallglas, borsilikatglas och specialglas.

3.6.4 ”Förpackningsglas” är den största undersektorn i EU:s glasindustri och står för mer än 60 % av den totala glasproduktionen. Produkterna är glasbehållare (flaskor och burkar). Förpackningsglas produceras i alla EU:s medlemsstater utom Irland och Luxemburg. EU är den största produktionsregionen för förpackningsglas i världen, med ungefär 140 anläggningar.

3.6.5 Planglas är EU:s glasindustris näst största sektor och den står för omkring 22 % av totalproduktionen. Den omfattar produktion av flytglas och valsat glas. Fem tillverkare av flytglas och fem av valsat glas är verksamma i EU. De totala koldioxidutsläppen från planglassektorn var 2008 omkring 7 Mt. Cirka 6,5 Mt kom från planglasproduktionen och cirka 0,5 Mt från valsat glas (källa: CITL).

3.6.6 Ändlösa glasfiberfilament (CFGF) produceras och säljs i ett antal former: förgarn, mattor, skuren fiber, textilgarn, tyg och slipad fiber. Den huvudsakliga slutanvändningen (ungefär 75 %) är förstärkning av kompositmaterial, framför allt härdplaster, men också termoplast. Huvudmarknaden för kompositmaterial är byggnadsindustrin, bil- och transportsektorerna (50 %) samt el- och elektronikindustrin.

3.6.7 Några uppgifter om koldioxidfotspåren:

— Genomsnittsproduktion: 870 000 ton/år av CFGF-produkter

— Genomsnitt direktutsläpp av koldioxid: 640 000 ton

— Genomsnitt koldioxid/ton: 735 kg koldioxid/ton CFGF-produkt

3.6.8 Specialglassektorn står för omkring 6 % av glasindustrins totalproduktion och uttryckt i ton är detta den fjärde största sektorn. Huvudprodukterna är glas till tv-apparater och monitorer, belysning (lysrör och glödlampor), optiskt glas, laboratorieglas och tekniskt glas, borosilikatglas och keramiskt glas (kokkärl och hushållsutensilier för hög temperatur) och glas till elektronikindustrin (flytkristallskärmar).

3.6.9 Hushållsglassektorn är en av de mindre sektorerna inom glasindustrin och står för omkring 4 % av totalproduktionen. Denna sektor omfattar produktion av bordsglas, kokkärl och prydnadssaker, vilket inbegriper dricksglas, koppar, skålar, tallrikar, kokkärl, vaser och prydnadssaker.

4. Översikt över koldioxidutsläppen 2010 i Europa

4.1 EU:s system för handel med utsläppsrätter omfattar utsläpp från omkring 12 600 anläggningar, inklusive kraftverk, fabriker och oljeraffinaderier. Systemet täcker omkring 40 % av de totala utsläppen av växthusgaser i Europa. På grundval av uppgifter från industrin uppskattar analytiker att utsläppen steg med 3,2 % under 2010 jämfört med en minskning på nästan 11,3 % 2009 (Barclays Capital, Nomisma Energia, IdeaCarbon).

4.2 Enligt EU:s miljöbyrå var de totala utsläppen av växthusgaser i EU omkring 4,6 miljarder ton 2009. Om dessa steg lika mycket som koldioxidutsläppen från industrin förra året skulle detta innebära att EU låg cirka 300 miljoner ton över sitt mål på 4,5 miljarder ton växthusgaser år 2020. EU-tjänstemän som arbetar med klimatfrågor förutspår att EU kommer att klara detta mål om unionen uppfyller sina åtaganden om förnybar energi och energieffektivitet.

4.3 Koldioxid

EU:s utsläpp inom ramen för ETS ökade under 2010 eftersom efterfrågan på energi och industrins produktion generellt ökade. Detta innebar att företagen använde mer fossila bränslen för att generera elektricitet och värme (Sikorski).

Dessutom gjorde högre gaspriser att kraftverken tvingades använda mer kol, vilket skapar större koldioxidutsläpp.

5. Kommentarer från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén

5.1 Värdekedjan är beroende av tillgången och kvaliteten på råmaterial och EU:s basindustrier tillhandahåller råmaterial av toppkvalitet. Den europeiska tillverkningsindustrin drar nytta av denna höga kvalitet och den kontinuerliga innovation som skapas av forskningen. Till exempel beror 70 % av kvaliteten inom stålindustrin på gjutmetoden. Denna kvalitet bör upprätthållas och där så är möjligt bli ännu bättre.

5.2 Utan en stark, konkurrenskraftig och innovativ industrisektor kommer Europa inte att kunna uppnå några hållbara mål, t.ex. de som kommissionen satt upp när det gäller koldioxidutsläppen.

5.3 ETS är ett handelssystem med tak som har antagits som ett viktigt instrument för att nå de mål unionen själv satt upp om att minska utsläppen av växthusgaser med minst 20 % senast 2020 i jämförelse med 1990 års nivåer, och med 30 % om man når ett internationellt avtal. ETS omfattar cirka 12 500 anläggningar inom energi- och industrisektorerna, och de står tillsammans för nästan hälften av EU:s koldioxidutsläpp och för 40 % av de totala utsläppen av växthusgaser.

5.4 ETS finns för närvarande i trettio länder (de 27 medlemsstaterna plus Island, Liechtenstein och Norge). Jämfört med andra sektorer som inte ingår i systemet, t.ex. transporter, har ETS- anläggningar lyckats att väsentligen minska växthusgaserna. De energiintensiva sektorerna drivs dock av en ständig strävan att förbättra energieffektiviteten på grund av de ständigt stigande energikostnaderna. Det vore mycket önskvärt med en grundlig analys av vilka utsläppsminskningar som kan tillskrivas ETS i EU.

6. Den sociala och miljömässiga aspekten

6.1 Det enda sättet att skydda det europeiska industrisystemet, de europeiska arbetstagarna och intressena, miljön, folkhälsan och konsumenterna är att inte låta något av dessa intressen dominera, och att uppnå en optimal balans mellan miljöpolitik, socialpolitik och ekonomisk politik.

6.2 EESK ställer sig bakom målen om en hållbar miljö och ett hållbart samhälle och slår fast ett antal huvudområden där integrerade åtgärder med ett holistiskt synsätt bör vidtas.

6.3 Först och främst behöver vi effektiva program för att genom utbildning stödja den yrkesmässiga utvecklingen och skapa de färdigheter som behövs för att hantera och övervinna tekniska utmaningar och uppnå fler och bättre resultat på området för energieffektivitet. De energiintensiva industrierna kännetecknas av kontinuerliga produktionsprocesser och en hög ansvarsnivå, vilket innebär att de inte är attraktiva för unga människor. Särskilda incitament för att stödja yrkesutbildningsprogram (inkl. stipendier) behövs för att bevara den europeiska kompetensen på området.

6.4 Stimulansåtgärder behövs för att främja teknikers och specialiserade arbetares rörlighet i syfte att sprida kunskaper och bästa metoder, både nationellt och internationellt.

6.5 Särskild vikt måste läggas vid övergångsperioder som garanterar tillräckligt stöd till de arbetstagare som drabbas av omstruktureringar på grund av de förändringar som krävs för att anpassa produktionen till de nuvarande behoven. Offentliga investeringar bör stödja denna process.

6.6 Ett verkligt åtagande att genomföra industriell omvandling i de energiintensiva industrierna måste ske genom lämpliga bedömningar av inverkan på samhället och arbetstagarna, så att man undviker negativa sociala konsekvenser och i förväg förbereder sig för införandet av nya produktionsmodeller.

6.7 Det är viktigt att bygga upp kunskaper, förståelse och allmän medvetenhet om de fördelar som kan uppnås genom en högt energieffektiv industri. I linje med detta, och med att främja produktmärkning, bör det också finnas en märkning av de energieffektiva processer som används för att tillverka produkterna. Med andra ord bör det finnas en dubbel märkning: en identifiering inte bara av produkten, utan också av den fabrik som har bidragit till att upprätthålla en hög nivå på den totala effektiviteten.

6.8 De energiintensiva industrierna behöver mer stöd till forskning och innovation. EU:s nuvarande stödsystem bör innefatta särskilda instrument (t.ex. SPIRE PPP för hållbar industri) för att lämna mer utrymme till industriprojekt. De tekniska plattformarna har arbetat hårt för att ta fram en mer gynnsam miljö för industriernas användning av EU:s ramprogram. Forsknings- och teknikorganisationernas roll bör också understrykas eftersom de spelar en extremt viktig roll i innovationskedjan, och tar idén fram till den industriella tillämpningen.

7. Den internationella dimensionen

7.1 USA, Japan, Ryssland, Brasilien, Indien och – framför allt – Kina (nummer ett på utsläppslistan, med 22 % av de totala utsläppen) måste ta sitt ansvar. Dessa länder producerar tillsammans med Europa över 70 % av koldioxidutsläppen (2007). Ett avtal om klimatet och jordens välbefinnande är absolut nödvändigt om vi ska kunna hantera och övervinna utmaningarna med ökande temperaturer som vållats av människan.

7.2 EESK har vid ett flertal tillfällen gett uttryck för sitt stöd till sådan EU-politik och rekommenderat att man ska göra allt man kan för att nå ett rättvist internationellt avtal där ansvaret och kostnaderna sprids och där man tar hänsyn till en lång rad större frågor, och inte bara rena fakta och siffror.

7.3 En förutsättning för att en klimatförändringspolitik ska kunna fungera är att man vid den kommande konferensen i Durban lyckas fastställa de nya målen efter Kyoto för världens största utsläppsländer. EU har åtagit sig att uppfylla ännu mer ambitiösa mål om man uppnår ett världsomfattande avtal. EESK stöder denna ambition, förutsatt att de överväganden om hållbarhet för EU:s företag och arbetstagare som vi här gett uttryck för införlivas i avtalet och respekteras.

Bryssel den 8 december 2011 Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande Staffan NILSSON

(1) EUT C 218, 23.7.2011, s. 38.

(2) EUT C 107, 6.4.2011, s. 1 och EUT C 218, 23.7.2011, s. 25.

(3) SEK(2011) 779 slutlig.

(4) Uppgifterna om energiomvandlingssektorns ekonomiska potential är baserade på GD Energis beräkningar.

(5) Handlingsplanen för energieffektivitet 2011, KOM(2011) 109 slutlig. Konsekvensanalys, se fotnot 3; EUT C 218, 23.7.2011, s. 38; EUT C 318, 29.10.2011, s. 76.

(6) EUT C 317, 23.12.2009, s. 7.

(7) Informationsrapport om ”Den europeiska cementindustrins utveckling”, CCMI/040, CESE 1041/2007.

Cembureau, Utvecklings- och energitrender, Cembureaus webbplats, maj 2011.

(8) ”Carbon dioxide emissions from the global cement industry”, Ernst Worrell, Lynn Price, Nathan Martin, Chris Hendriks och Leticia Ozawa Meida, Annual Review of Energy and the Environment, november 2001, Vol. 26, s. 303–329.

(9) Vanderborght B., Brodmann U., 2001. The Cement CO2 Protocol: CO2 Emissions Monitoring and Reporting Protocol for the Cement Industry. Guide to the Protocol, version 1.6 – www.wbcsdcement.org.

(10) Ett inslag i Euronews i maj 2006.