A4-0158/99

Resolution om hur institutionerna kan fungera bättre utan att fördragen ändras

Europaparlamentet utfärdar denna resolution

- med beaktande av förklaring nr 32 i slutakten bifogad Amsterdamfördraget,

- med beaktande av sina tidigare resolutioner, särskilt de av den 14 maj 1998 om informations- och kommunikationspolitiken inom Europeiska unionen (( EGT C 167, 1.6.1998, s. 230.)), av den 14 maj 1998 om hur institutionerna kan fungera bättre utan att fördragen ändras och hur EU:s politik kan göras öppnare och mer demokratisk (( EGT C 167, 1.6.1998, s. 211.)), av den 12 januari 1999 om öppenhet inom Europeiska unionen (( Protokollet av detta datum, del II.3.)), av den 13 januari 1999 om institutionella effekter av Europaparlamentets godkännande av kommissionens ordförande samt kommissionsledamöternas oavhängighet (( Protokollet av detta datum, del II.9.)), av den 14 januari 1999 om förbättring av Europeiska kommissionens ekonomiska förvaltning (( Protokollet av detta datum, del II.1.)) och av den 11 februari 1999 om beslutsprocessen i rådet efter utvidgningen (( Protokollet av detta datum, del II.4.)),

- med beaktande av artikel 148 i arbetsordningen,

- med beaktande av betänkandet från utskottet för institutionella frågor och yttrandena från utskottet för sysselsättning och socialfrågor och utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter och inrikesfrågor (A4-0158/99), och av följande skäl:

A. Det kvarstår ett antal viktiga institutionella frågor som inte löstes i och med Amsterdamfördraget utan måste tas upp igen vid en kommande regeringskonferens. I Agenda 2000 ger kommissionen uttryck för sin åsikt om att en sådan konferens bör hållas så snart som möjligt efter år 2000.

B. Även utan formella fördragsändringar kan man göra en hel del av stor betydelse för att förbättra verksamheten vid Europeiska unionens institutioner.

C. Den senaste tidens händelser har särskilt framhävt behovet av reformer inom kommissionen, i synnerhet vad gäller att rationalisera och minska antalet uppgifter, uppnå en bättre intern samordning, säkerställa rätt balans mellan kommissionsledamöternas kollektiva och personliga ansvar, stärka kommissionens oberoende ytterligare och förbättra dess förvaltningseffektivitet.

D. På sistone har antalet decentraliserade EU-organ ökat, och detta ger upphov till viktiga frågeställningar om de verksamhetsrelaterade orsakerna till denna decentralisering och om den demokratiska kontrollen av dessa organ. Därför behöver man en mer enhetlig institutionell ram för de decentraliserade organen.

E. Europaparlamentet kommer att vara bättre rustat för att möta de nya utmaningarna om det koncentrerar sig mer på kärnfrågor, förbättrar sina interna arbetsrutiner och reviderar den bild som det visar upp av sig själv för allmänheten.

F. Man bör även öka det interinstitutionella samarbetet på flera områden, och det vore i högsta grad önskvärt med större rörlighet och flexibilitet mellan de olika EU-förvaltningarna och mellan dessa och nationella statsförvaltningar.

Omstrukturering av kommissionen

1. Parlamentet välkomnar de interna granskningsförfaranden som har inletts inom kommissionens förvaltning, och påminner om de löften som kommissionens ordförande uttalade inför plenum i januari 1999; anser emellertid att omstruktureringen av kommissionen bör stärkas och påskyndas ytterligare i enlighet med de rekommendationer som gjordes av Europaparlamentet och dess budgetkontrollutskott 1999,

Rationalisering och minskning av antalet uppgifter för kommissionen

2. anser att man bör göra ett systematiskt försök att definiera «verkliga» uppgifter, och därefter anpassa strukturerna inom kommissionen och dess generaldirektorat till dessa verkliga behov, med hänsyn till EU:s nya politikområden samt ökade ansvar och befogenheter,

3. anser att grupper av kommissionsledamöter bör inrättas för varje ämnesområde och att det inte får göras någon skillnad mellan stora och små stater i fråga om kommissionsledamöternas roll och ställning,

4. anser att kommissionens ordförande inte bör tveka att använda de nya befogenheterna enligt förklaring nr 32 i slutakten bifogad Amsterdamfördraget för att genomföra alla nödvändiga omstruktureringar av kommissionen i ljuset av praktiska erfarenheter, och även låta kommissionsledamöter byta uppgifter på grundval av hur de lyckas med sitt jobb,

5. påpekar dock att Europaparlamentet bör informeras på förhand om alla sådana förändringar och ges möjlighet att uttala sig och eventuellt hålla nya utfrågningar med de berörda kommissionsledamöterna,

Bättre samordning inom kommissionen

6. anser att man i enlighet med Amsterdamfördraget bör lägga mer vikt vid de samordnande politiska uppgifter som tillfaller kommissionens ordförande och de administrativa uppgifter som tillfaller dess generalsekreterare, och att de pågående decentraliseringsreformerna inte bör ske på bekostnad av kommissionens övergripande samordning,

Rätt balans mellan kommissionsledamöternas kollektiva och personliga ansvar

7. betonar att det är fortsatt viktigt att bibehålla det kollektiva ansvaret för kommissionens allmänna politiska åtgärder, men anser att detta inte bör frita enskilda ledamöter från följderna av inte bara personliga försummelser utan även inkompetent eller försumlig förvaltning inom deras ansvarsområden,

8. efterlyser, i väntan på ändring av artiklarna 157 och 160 i EG-fördraget (kommande artiklarna 213 och 216 i EG-fördraget) (vilka borde slås samman till en enda artikel och föreskriva samma rättigheter för Europaparlamentet som för rådet), tydligare riktlinjer om vad som avses med formuleringarna «om en ledamot av kommissionen inte längre uppfyller de krav som ställs för att han skall kunna utföra sina uppgifter» respektive «allvarlig försummelse» i artikel 160 i EG-fördraget (kommande artikel 216 i EG-fördraget); påpekar vidare att kommissionens ordförande inte bör tveka att tillämpa bestämmelserna i artiklarna 157 och 160 i EG-fördraget (kommande artiklarna 213 och 216 i EG-fördraget) när detta visar sig vara nödvändigt,

9. anser att den allmänna principen om kommissionens kollektiva ansvar är viktig och måste bekräftas, men anser inte att den bör frånta de enskilda kommissionsledamöterna från följderna av inte bara personliga oegentligheter, utan också av personlig oförmåga eller underlåtenhet när det gäller att sköta det egna ansvarsområdet; föreslår därför att man inför ett förfarande som gör det möjligt att ställa en kommissionsledamot till svars och att åberopa deras personliga ansvar då hela kollegiet inte varit inblandat,

10. föreslår i detta avseende att Europaparlamentet som sista utväg skall kunna anta resolutioner i vilka en enskild kommissionsledamot klandras; anser att man bör fastställa de politiska konsekvenserna av sådana resolutioner i en reviderad uppförandekodex för Europaparlamentet och kommissionen; anser att sådana resolutioner bör omfattas av höga krav på beslutsförhet,

Utnämningar till högre befattningar och kabinettssystemet

11. anser att dagens strävan efter geografisk och politisk balans mellan de personer som innehar högre befattningar inom kommissionen kan minska EU-förvaltningens oberoende och effektivitet, och anser att detta problem kommer att bli ännu värre efter utvidgningen; önskar därför att duglighet och relevant erfarenhet skall få spela en större roll vid utnämningarna,

12. anser att det nuvarande kabinettssystemet bör reformeras i större utsträckning än vad som redan utlovats av ordförande Santer; anser i synnerhet att kabinetten inte skall bestå av fler än sex medarbetare och att endast en eller högst två av dessa medarbetare skall ha samma nationalitet som kommissionsledamoten; anser vidare att kabinettsmedarbetare utanför kommissionen bör ges samma förutsättningar som vanliga sökande till kommissionen när de önskar förflyttas till en annan avdelning inom kommissionen, och att de kommissionstjänstemän som lämnar ett kabinett skall ha en normal karriärutveckling och inte tillåtas att hoppa över mer än en lönegrad,

13. anser att kommissionens omfattande användning av tillfälligt anställda som är utlånade eller tjänstlediga från nationella statsförvaltningar eller näringslivet bör kontrolleras noggrant för att se till att fördelarna med flexibilitet och tillskott av ny sakkunskap uppväger riskerna för konflikt mellan kommissionens krav på oberoende och nationella intressen eller andra särintressen,

Stärkt förvaltningseffektivitet inom kommissionen

14. anser att kommissionens förvaltningskultur inte är tillräckligt anpassad till de nya utmaningar som den står inför; anser i synnerhet att den är bättre lämpad att utarbeta förslag till ny lagstiftning och utveckla nya politiska initiativ än att hantera den allt mer omfattande uppgiften att driva befintliga program, och att dess interna arbetsrutiner fortfarande är allt för tungrodda och byråkratiska; konstaterar att denna analys nu till fullo har bekräftats i och med slutsatserna i den första rapporten från den oberoende expertkommittén,

15. konstaterar vidare att kommissionens relativt lilla personalstyrka i mycket hög grad tvingas anlita konsulter och andra utifrån, och att man ännu inte har kommit fram till något riktigt lämpligt och öppet system för att välja ut och ha uppsikt över sådana personer eller för att avgöra anbudsförfaranden och tilldela kontrakt; begär därför att detta snarast skall åtgärdas,

16. uppmanar i detta sammanhang kommissionen att öka sina ansträngningar för att snarast möjligt minska antalet obesatta tjänster till 2 procent,

17. insisterar därför på att den nya kommissionen i större utsträckning än tidigare måste prioritera förbättringar av den interna förvaltningen, vilket är en förutsättning för att den skall kunna återupprätta hela sin trovärdighet,

18. vill se att de förvaltningsreformer som inleddes av den förra kommissionen utvecklas ytterligare och systematiskt genomförs, att omplaceringen och omskolningen av personal inom kommissionen intensifieras, att det vid behov skyndsammare och tuffare disciplinära åtgärder vidtas, att det läggs en större vikt vid nya ledningsmetoder och att det införs klarare ledningsmål och mer långsiktig planering,

19. efterlyser vidare att kommissionens arbetssätt, dess kontakter med EU-medborgarna och olika externa organisationer regelbundet skall bli föremål för externa kontroller,

20. upprepar att man i framtiden i mycket större utsträckning bör titta på om det finns tillräckliga ledningsresurser och andra resurser tillgängliga när man antar nya politiska förpliktelser och program, och att en viktig anledning till den senaste tidens kris inom kommissionen är att alla EU-institutioner försummat detta,

Enhetligare institutionell ram för de decentraliserade organen

21. anser att den senaste tidens stora ökning av antalet decentraliserade EU-organ kan ha vissa fördelar men också nackdelar, som splittrat ansvar och svårigheter att säkerställa ansvarighet gentemot den centrala nivån

22. befarar att åtminstone en del av de nya organen har decentraliserats mer på grund av ett nationellt belöningssystem än av verkliga verksamhetsskäl, och att en kommande utvidgning av EU därmed kan komma att förvärra problemet kraftigt,

23. anser att man måste hålla mycket mer ingående diskussioner innan det eventuellt inrättas några nya decentraliserade organ för att utreda de verksamhetsrelaterade orsakerna till inrättandet och alternativa tillvägagångssätt,

24. konstaterar att det för närvarande saknas tillräckliga medel för att säkerställa demokratisk kontroll av de decentraliserade organen och att till exempel Europaparlamentets formella roll varierar kraftigt från ett organ till ett annat,

25. önskar därför att det skall inrättas en enhetlig, övergripande institutionell ram för organen och anser att det behövs mer enhetliga skyldigheter beträffande rapporter och redogörelser till Europaparlamentet,

26. yrkar därför på att alla berörda utskott i parlamentet skall öka sina insatser för att övervaka dessa organs verksamhet genom att upprätta regelbundna kontakter med organens chefer, se till att möjlighet ges att diskutera organens preliminära arbetsprogram och yttra sig om dem samt uppmuntra utbyten och samordningsmöten mellan organens personal och utskottens sekretariat,

27. anser att organen och stiftelserna skall vara ansvariga inför alla EU-institutioner, inbegripet Europaparlamentet, både vad gäller budget och arbetsprogram; anser att organen och stiftelserna uttryckligen borde uppmanas att ge tekniskt stöd och oberoende rådgivning till alla gemenskapsinstitutioner och inte endast till kommissionen eller medlemsstaternas regeringar; anser därför att bestämmelser om inrättande av organ måste följa gemensamma principer med hänsyn till varje organs särskilda uppgifter samt att deras budgetbestämmelser borde harmoniseras,

28. anser dessutom att Europaparlamentet borde ha full tillgång till all information om beslutsfattandet i dessa organs styrelser och få sända observatörer till dessa organs möten för att därigenom säkerställa att deras verksamhet underkastas demokratisk kontroll och följer Europaparlamentets politiska prioriteringar,

29. åtar sig att genomföra regelbundna utvärderingar av huruvida organen uppfyller de mål som låg till grund för deras inrättande, och eventuellt utreda alternativa sätt att uppnå dessa mål, önskar information regelbundet genom en årsrapport,

Omstrukturering av Europaparlamentet

30. anser att flera åtgärder bör vidtas för att förbättra parlamentets egna interna rutiner så att man på bästa sätt kan utnyttja de nya befogenheter som parlamentet har fått de senaste åren och verkligen ta itu med de nya utmaningarna,

Större koncentration på kärnfrågor

31. anser att man måste prioritera och ge tillräckliga resurser till de nya lagstiftningsuppgifterna för att kunna få mer bakgrundsinformation, genomföra mer omfattande rådfrågningar och producera texter av högre rättslig och språklig kvalitet,

32. anser emellertid att en sådan ökad betoning av lagstiftningsarbetet inte bör leda till att andra viktiga uppgifter försummas, och anser särskilt att parlamentets uppgift att kontrollera hur EU:s politik och program genomförs och förvaltas troligen blir ännu viktigare i framtiden,

33. anser därför att man bör ägna mer uppmärksamhet åt och ge större resurser till systematisk övervakning och kontroll av hur EU:s politik och program genomförs och förvaltas,

34. anser att den befintliga interna strukturen för handläggning av texter inom kommittéförfarandet måste ses över och stärkas,

35. anser att Europaparlamentet under sina plenarsammanträden bör koncentrera sig ytterligare på de stora europeiska frågorna, så att större synlighet kan säkerställas,

Uppstramning av omröstningsförfarandena

36. anser att ledamöterna för närvarande lägger ned alltför mycket tid på omröstningar i såväl utskotten som kammaren, och att rutinerna måste ses över för att förbättra situationen utan att i onödan begränsa ledamöternas rätt att lägga fram ändringsförslag,

37. anser i detta sammanhang att ett eller flera utskottsrum bör få utrustning för elektronisk omröstning, och att man i kammaren oftare skall använda sig av bestämmelser som för närvarande tillämpas alltför sällan, till exempel artikel 114 om gemensam omröstning om flera ändringsförslag tillsammans, artikel 150.5 om nya förslag till betänkanden om ett stort antal ändringsförslag har lagts fram till ett första betänkande och artikel 52,

38. anser vidare att ändringsförslag som motsäger varandra från en och samma politiska grupp bör förbjudas så att grupperna uppmuntras att lösa sina dispyter i olika frågor internt i stället för vid långdragna omröstningar i kammaren,

Större enhetlighet i Europaparlamentets resolutioner

39. betonar att det behövs en mer systematisk kontroll av enhetligheten i Europaparlamentets resolutioner så att man i större utsträckning än idag kan undvika motstridiga uppmaningar och så att parlamentets inställning i horisontella frågor, till exempel institutionella ärenden, är så konsekvent som möjligt,

40. anser att i synnerhet initiativbetänkanden inte bör få antas i kammaren när mycket få ledamöter är närvarande, och att man måste ställa tillräckligt höga krav för beslutsförhet för att sådana betänkanden skall antas,

Bättre utnyttjande av parlamentets personal

41. begär att presidiets nyligen fattade beslut om personalens rörlighet skall kompletteras med större flexibilitet mellan parlamentets olika generaldirektorat så att personal i utskott, forsknings- och informationsenheter i framtiden arbetar närmare varandra,

42. önskar att duglighet och kunskap i framtiden skall betonas mer än politiska och nationella hänsyn vid befordran av personal, och att man bör undvika placeringen av personal utifrån på samma sätt som föreslås för kommissionen,

43. upprepar sin begäran om att rättslig och språklig expertis skall involveras mer när man utarbetar rättsakter och andra texter, särskilt när man skriver ändringsförslag,

44. konstaterar att parlamentets demokratiska kontroll och andra ansvarsområden beträffande EMU får allt större betydelse, och begär att den interna kapaciteten för att göra ekonomiska analyser skall stärkas,

45. anser vidare att parlamentets huvudsakliga ansvarsområden i frågor som omfattas av medbeslutande ofta kräver avsevärda vetenskapliga och tekniska kunskaper, och begär att även denna kapacitet skall stärkas, bland annat genom ett bättre samarbete med universitetsvärlden och olika forskningsinstitut,

Bättre presentation av verksamheten utåt

46. efterlyser ett välutrustat och lättillgängligt informationscenter som inrättas senast till oktober 1999, dit allmänheten kan komma utan att gå igenom säkerhetskontroller eller delta i omfattande guidade rundturer, och där man även kan tillhandahålla parlamentets handlingar och audiovisuellt material; efterlyser även tillhandahållande av utrustning för videokonferenser i Europaparlamentets anläggningar,

47. välkomnar det faktum att en omfattande serie informationsprodukter om parlamentet håller på att utarbetas i samband med det förestående valet till Europaparlamentet, men uppmanar till att denna produktion skall utvidgas i framtiden, och efterlyser ökade ansträngningar för att rikta informationsskrifter till särskilda målgrupper, till exempel till skolklasser och ungdomar, och andra med specifika intressen,

48. begär att Europaparlamentets hemsida skall förbättras ytterligare och att man skall fastställa tydliga kriterier för att ta emot och offentliggöra material från Europaparlamentet på såväl det egna intranätet som Internet,

Bättre interinstitutionellt samarbete

49. anser att det interinstitutionella samarbetet måste utökas inte bara beträffande informationsstrategin, vilket framhävdes i parlamentets ovannämnda resolution av den 14 maj 1998 om informations- och kommunikationspolitiken inom Europeiska unionen, utan även på ett antal andra verksamhetsområden, som databaser, informationspolitik, elektronisk överföring av EU-handlingar och fastigheter,

50. anser att ökat interinstitutionellt samarbete på områdena asyl, invandring och fri rörlighet för personer är ett viktigt tecken på medlemsstaternas vilja att införa medbeslutande för denna politik i enlighet med Amsterdamfördraget,

51. anser att det årliga lagstiftningsprogrammet bör göras till ett viktigare instrument för det interinstitutionella samarbetet, att kommissionen bör vara mer utförlig beträffande sina planer för varje enskilt politiskt område och att en ny tidsplan skall fastställas för dess behandling så att nationella och regionala parlament ges möjlighet att uttala sig före parlamentets och övriga gemenskapsinstitutioners mer ingående granskning,

52. efterlyser ett större samarbete mellan Europaparlamentet och kommissionen vad gäller kommittéförfarandet i syfte att uppnå mer tillfredsställande förbättringar av befintliga överenskommelser och till exempel komma fram till ett gemensamt numreringssystem för genomförandebestämmelser som skickas från kommissionen till parlamentet och även mer direkt överföring av texter,

53. anser att man bör utarbeta en reviderad uppförandekodex för förbindelserna mellan kommissionen och Europaparlamentet, i vilken man skulle införliva nyare överenskommelser och säkerställa större lyhördhet från kommissionens sida, samtidigt som man respekterar dess oberoende, och anser att denna kodex bör vara i kraft när den nya kommissionen tillträder,

54. anser att större rörlighet och flexibilitet för tjänstemän i de olika EU-enheterna, bland annat genom praktikplatser och fler utbyten mellan dessa enheter och nationella förvaltningar, skulle bidra till att öka professionaliteten, riva murar mellan förvaltningar och utveckla en större insikt i problem som omfattar hela EU,

55. anser att ett mer ambitiöst mål på lång sikt vore att skapa en mer samlad förvaltningsstruktur inom EU, med vissa delar gemensamt och med möjlighet till större rörlighet och flexibilitet, dock utan att glömma varje institutions specifika behov och traditioner,

56. uppdrar åt sin ordförande att vidarebefordra denna resolution till rådet, kommissionen och medlemsstaternas parlament och regeringar.