[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 17.6.2005

SEK(2005) 805 slutlig

RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN

Rapport om konkurrenspolitiken 2004

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

Inledning 6

Inledning av generaldirektören för gd konkurrens 6

I – Antitrust – Artiklarna 81, 82 och 86 i EG-fördraget 13

A – Lagstiftnings- och tolkningsregler 13

1. Modernisering av antitrustreglerna: tillämpningsförordning nr 773/2004, riktlinjer och tillkännagivanden 13

2. Gruppundantagsförordning och riktlinjer för tekniköverföringsavtal 15

3. Gruppundantagsförordningar inom transportsektorn 18

3.1 Sjöfart 18

3.2 Luftfart 19

4. Utvärdering av förfaranderegler: Nytt tillkännagivande om tillgång till handlingar 20

B – Tillämpning av artiklarna 81, 82 och 86 22

1. Missbruk av en dominerande ställning (artikel 82 i eg-fördraget) 22

1.1 Beslut 22

1.2 Utvecklingen i andra ärenden och avvisning av klagomål 26

2. Karteller 29

3. Övriga avtal och samordnade förfaranden 34

3.1 Kommissionens beslut 34

3.2 Utvecklingen i övriga ärenden 38

3.3 Branschundersökningar 39

4. Statliga åtgärder (offentliga företag och företag med exklusiva och särskilda rättigheter) 42

4.1 Beslut 42

4.2 Avvisning av klagomål 43

C – Europeiska konkurrensnätverket: Översikt över samarbetet 44

1. Allmän översikt 44

2. De nationella domstolarnas tillämpning av eu:s konkurrensregler: Rapport om tillämpningen av artikel 15 i förordning nr 1/2003 45

3. Energi 47

4. Transport 47

5. Finansiella tjänster 48

D – Valda domstolsärenden 50

E-STATISTIK 55

II – Kontroll av företagskoncentrationer 58

A – Reglerna för lagstiftning och uttolkning 59

1. Reviderad koncentrationsförordning, nya tillkännagivanden och ändrad tillämpningsförordning 59

1.1. Ny koncentrationsförordning: Förordning nr 139/2004 59

1.2. Reviderad tillämpningsförordning 59

1.3. Reviderat tillkännagivande om ett förenklat förfarande 63

1.4. Nytt tillkännagivande om accessoriska begränsningar 66

1.5. Riktlinjer om bedömning av horisontella koncentrationer 67

B – Kommissionens ärenden 69

1. Beslut enligt artikel 8 69

2. Beslut enligt artiklarna 6.1 b och 6.2 78

3. Hänskjutanden 88

4. Anmälningar som dragits tillbaka 90

C – Valda domstolsärenden 92

D-STATISTIK 96

III – Utvecklingen i olika sektorer 98

A – Avreglerade sektorer 98

1. Energi 98

2. Elektronisk kommunikation 100

3. Transport 102

3.1 Lufttransporter 102

3.2 Järnvägar 102

4. Finansiella tjänster 103

B – Andra sektorer 104

1. Fria Yrkesutövare 104

IV – Kontroll av statligt stöd 108

A – Lagstiftnings- och tolkningsregler 108

1. Förordningar, riktlinjer och meddelanden 108

1.1. Förfaranderegler 108

1.2. Forskning och utveckling 111

1.3. Utbildningsstöd 112

1.4. Undsättning och omstrukturering 112

2. Varvsindustri 114

3. Jordbruk: Politikutveckling och lagstiftningsinitiativ 2004 115

4. Fiske 118

5. Kol och transporter 119

6. Offentliga tjänster/tjänster av allmänt (ekonomiskt) intresse 120

7. Öppenhet 122

B – Ärenden 124

1. Avreglerade marknader 124

2. Stöd till undsättning och omstrukturering 126

3. Regionstöd 136

4. Beslut om att stöd inte förekommer 140

5. Skattemässigt stöd 141

6. Forsknings- och utvecklingsstöd 144

7. Miljöstöd 147

8. Utvidgning 150

9. Varvsindustrin 153

10. Jordbruk 154

11. Fiske 161

12. Kol och transporter 161

13. Radio och TV i allmänhetens tjänst, bredband, filmindustri 166

C – Verkställighet av beslut om statligt stöd 170

1. Inledning 170

2. Enskilda ärenden 171

D – Valda domstolsärenden 173

E Statistik 176

V – Internationell verksamhet 178

A – Utvidgningen och Västra Balkan 178

B - Grannskapspolitiken 179

C – Bilateralt samarbete 180

1. Inledning 180

2. Avtal med Förenta staterna, Kanada och Japan 180

3. Samarbete med andra länder och regioner 183

D – Multilateralt samarbete 185

1. Det internationella konkurrensnätverket 185

2. OECD 188

VI – Utsikter för 2005 190

1. Antitrust 190

2. Koncentrationer 190

3. Statligt stöd 190

4. Internationell verksamhet 191

Bilaga – Ärenden som diskuteras i rapporten 192

1. Artiklarna 81, 82 och 86 192

2. Koncentrationskontroll 192

3. Statligt stöd 193

Inledning

Inledning av GENERALDIREKTÖREN FÖR GD KONKURRENS

Inledning av generaldirektören för GD Konkurrens

År 2004 påverkades arbetet vid Generaldirektoratet för konkurrens (GD Konkurrens) av stora förändringar: utvidgningen av EU till 25 medlemmar, moderniseringen av konkurrensreglerna, den nya kommissionens tillträde i november och den interna omorganiseringen av generaldirektoratet som ett led i moderniseringen. Denna utveckling återspeglas i de allmänna målen för kommissionens konkurrenspolitik för 2005 och framåt, som bygger på kommissionens årliga politiska strategi för 2005 och den nya kommissionens politiska prioriteringar. Konkurrensrapporten för 2004 är därför ett lämpligt tillfälle att för en bredare publik beskriva den inriktning som kommissionens arbete på konkurrensområdet kommer att ha på medellång sikt.

Samspelet mellan konkurrenspolitiken och annan gemenskapspolitik

I sin årliga politiska strategi för 2005, som togs väl emot av Europaparlamentet och rådet, betonade kommissionen stimulering av tillväxten som det centrala politiska målet i dess strävan att förbättra den europeiska modellens konkurrenskraft. Samtidigt skall man se till att välstånd, sysselsättning, sammanhållning och miljöskydd bevaras. Anslutningen av tio nya medlemsstater har tillfört ytterligare en geografisk dimension till målet att förbättra den ekonomiska tillväxten på den inre marknaden. Det viktigaste målet på den nya kommissionens politiska dagordning är att blåsa nytt liv i Lissabonprocessen, som lanserades av Europeiska rådet 2000 och vars övergripande mål är att göra EU till den mest dynamiska och konkurrenskraftiga kunskapsbaserade ekonomin i världen. Kommissionen kommer att beakta rekommendationerna om hur Lissabonmålen skall uppnås från den högnivågrupp som leds av Wim Kok.

Som stöd för det program för att stärka konkurrenskraften som läggs fram i den årliga politiska strategin för 2005 kommer kommissionen att gå vidare med sin ambitiösa översyn av lagstiftningen på konkurrensområdet, främst i fråga om statligt stöd, och fortsätta med moderniseringen av antitrustreglerna och den omfattande reformering av koncentrationskontrollen som inleddes 2004. I detta sammanhang kommer kommissionen att främja en mer aktiv tillämpning av konkurrensreglerna i hela EU.

Tillsammans med den stränga tillämpningen av konkurrenspolitiken kan genomgången av gemenskapens lagstiftning inom olika ekonomiska sektorer (till exempel avreglerade nätindustrier och finansiella tjänster) för att bedöma hur lagstiftningen påverkar konkurrensen ha mycket positiva följder för den europeiska ekonomins konkurrenskraft och tillväxt och för den inre marknadens funktion, och på så sätt stärka konsumenteras förtroende och skyddet för deras intressen.

Bland de prioriterade politikområden som i Kokrapporten anges som centrala när det gäller att uppnå Lissabonmålen kan konkurrenspolitiken spela en viktig roll i tre avseenden:

Främja den kunskapsbaserade industrin. Ett starkt konkurrenstryck ger företagen kraftiga incitament att fortlöpande bedriva innovation och forskning och utveckling (FoU). Om man stärker incitamenten för innovation och samtidigt tar itu med de begränsningar som utgör allvarliga hinder för konkurrensen, kan konkurrenspolitiken bidra till att göra EU-ekonomierna mer dynamiska och på sätt hjälpa till att uppnå Lissabonmålen. Framför allt kan politiken för statligt stöd främja den kunskapsbaserade industrin genom att de tillgängliga resurserna i form av offentligt stöd koncentreras på områden som forskning och utveckling, innovation och utbildning.

Stödja den inre marknaden. Trots att det redan är tolv år sedan den inre marknaden fullbordades på papperet, har den inte nått sin fulla potential. Ett skäl är att det inte finns någon automatisk koppling mellan det faktum att hindren för gränsöverskridande handel avlägsnas och effektiv konkurrens. Både regelverket och tillämpningen skall skapa förhållanden som leder till och främjar konkurrens, nyinträde på marknaden och innovation. Tillämpningen av konkurrensreglerna och främjandet av konkurrens kan båda bidra till att den inre marknaden fungerar bättre, särskilt inom sektorer som är centrala för Lissabonstrategin, eftersom de på ett avgörande sätt bidrar till den europeiska ekonomin. Öppna och konkurrenskraftiga marknader i Europa kommer att öka de europeiska företagens internationella konkurrenskraft till förmån för de europeiska konsumenterna och för sysselsättningen i Europa. Tillämpningen av konkurrensreglerna, som har till syfte att avlägsna de största hindren för konkurrens, hjälper i sig till att skapa sunda villkor för tillväxt.

Främja ett gott företagsklimat . Konkurrenspolitiken kan på ett betydelsefullt sätt bidra till att skapa förmånliga villkor för företagsverksamhet. Reglerna för statligt stöd spelar en viktig roll i strävan att öka tillgången på riskkapital för nystartade och små och medelstora företag. Också den internationella konkurrenspolitiken hjälper till att utveckla global sammanhållning och den förutsägbarhet som företagen behöver. Slutligen kan konkurrensprinciperna ligga till grund för en genomgång av både nya och gällande regelverk på viktiga politikområden, så att de inte på ett onödigt sätt hämmar konkurrensen. Att stödja konkurrensen kan således vara ett sätt att hjälpa till att utveckla både nationella regelverk och EU-regelverk till ett system som främjar konkurrens och konkurrenskraft.

Allmänna mål för konkurrenspolitiken

Tillämpningsprioriteringar: att koncentrera åtgärderna på de konkurrenshämmande förfaranden som är mest skadliga för den europeiska ekonomin . De nya antitrust- och koncentrationsförordningarna kommer att göra det lättare för GD Konkurrens att prioritera i sin tillämpningsverksamhet och koncentrera sig på de förfaranden och koncentrationer som orsakar den största skadan för konsumenterna.

Genom förordning nr 1/2003 har ett nytt tillämpningssystem skapats på antitrustområdet, som ger såväl kommissionen som medlemsstaterna full behörighet att tillämpa EU:s konkurrensregler. Därför har kommissionen och de 25 medlemsstaterna skapat ett Europeiskt konkurrensnätverk, i vilket GD Konkurrens har en viktig roll. Detta ger stora möjligheter till en mer effektiv och aktiv tillämpning av EU:s konkurrensregler. Det kommer dock att krävas en noggrannare övervakning av marknaderna för att kunna upptäcka de förfaranden som orsakar den största skadan för konkurrensen och konsumenterna. Den nya förordningen var också ett första steg i att stärka enskildas möjlighet att göra gällande konkurrensreglerna vid de nationella domstolarna genom att ge även dessa domstolar behörighet att tillämpa artikel 81.3. Tillämpningen av konkurrensreglerna kommer också i fortsättningen att koncentreras på karteller, missbruk av en dominerande ställning, oförenligt statligt stöd och på nyligen avreglerade och reglerade ekonomiska sektorer.

Inom området koncentrationskontroll har den nya förordningen ökat möjligheterna att hänskjuta ärenden från medlemsstaterna till kommissionen och tvärtom, vilket bör hjälpa kommissionen att koncentrera sina tillämpningsåtgärder på de ärenden som har tydliga gränsöverskridande verkningar. Dessutom har det nya begreppet påtagligt hinder för effektiv konkurrens klargjort att alla konkurrenshämmande koncentrationer omfattas av den nya förordningen.

Inom området statligt stöd kommer GD Konkurrens att koncentrera sig mer på att verkställa negativa beslut och på återbetalning av oförenligt statligt stöd. Dessutom kommer ett förbättrat internationellt samarbete, både bilateralt och multilateralt, också i fortsättningen att vara avgörande för hur effektiv den europeiska konkurrenspolitiken är när det gäller att bekämpa konkurrenshämmande förfaranden med internationell räckvidd.

Att främja konkurrenskraft inom EU genom att hjälpa till att utforma regelverket. Reglering, både på gemenskapsnivå och på nationell nivå, kan på ett onödigt och oavsiktligt sätt hämma konkurrensen och hindra den inre marknaden från att nå sin fulla potential. I vissa sektorer, till exempel de avreglerade nätindustrierna, framför allt energisektorn, behövs ett regelverk som skapar goda förutsättningar för nyinträde på marknaden och främjar konkurrensen. Arbetet till stöd för konkurrensen och den systematiska granskningen av politiken bör därför utnyttjas till att påverka lagstiftningsarbetet både på nationell nivå och EU-nivå så att man tar tillräcklig hänsyn till behovet av att säkra konkurrensutsatta marknader.

Reglerna för kontroll av statligt stöd bör ses över så att de i högre grad beaktar såväl de marknadsmisslyckanden som påverkar FoU-investeringarna inom EU och tillgången på riskkapital som de bestående skillnaderna i regional utveckling. Anpassningen av reglerna för kontroll av statligt stöd kommer att bidra till kommissionens ansträngningar att främja innovation.

Att koncentrera åtgärderna på de sektorer som är centrala för den inre marknaden och Lissabonstrategin. Tonvikten bör läggas på att avlägsna hinder för konkurrensen i de nyligen avreglerade sektorerna liksom i vissa andra reglerade sektorer, framför allt telekommunikationer, posttjänster, energi och transport. Dessa sektorer är av avgörande betydelse för många andra ekonomiska sektorer och för Europas konkurrenskraft. Att ge fler tjänsteleverantörer möjlighet att konkurrera bör leda till ett större utbud, bättre kvalitet och lägre kostnader för konsumenterna. Telesektorns utveckling under de senaste tio åren är ett bra exempel på fördelarna med avreglering.

De nyligen avreglerade sektorerna kännetecknas dock ofta av snedvriden konkurrens, vilket beror på allt ifrån skadliga affärsmetoder från företagens sida till otillfredsställande lagstiftning eller rentav statligt stöd. Man bör dock ta vederbörlig hänsyn till att dessa sektorer kan kännetecknas av skyldigheter i samband med tillhandahållandet av offentliga tjänster när det gäller tillhandahållandet av tjänster av allmänt ekonomiskt intresse. Kommissionen måste dock se till att det stöd som ges för att tillhandahålla sådana tjänster inte är högre än nödvändigt. Det gäller också att tydligare klargöra vilka problem som bäst löses genom tillämpning av konkurrenslagstiftningen. I detta sammanhang är det viktigt att sträva efter en integrerad reglerings- och tillämpningspolitik i varje sektor.

Vissa andra sektorer som är viktiga för den europeiska ekonomins globala konkurrenskraft kännetecknas av självreglering eller en blandning av självreglering och statlig reglering. Detta gäller framför allt finansiella tjänster. Att skapa en effektiv och likvid kapitalmarknad är ett av de centrala målen i handlingsplanen för finansiella tjänster. Under den förra kommissionens mandatperiod lanserades flera politiska initiativ för den inre marknaden, som nådde sin höjdpunkt med det nya direktivet om investeringstjänster. Syftet med initiativen var att avlägsna hinder för gränsöverskridande handel med värdepapper och underlätta konkurrens mellan värdepappersföretag. Konkurrenspolitiken är ett viktigt komplement till denna avregleringsprocess. Dessutom spelar finansiella tjänster till konsumenterna en viktig roll i unionsmedborgarnas vardagsliv. Dessa tjänster måste tillhandahållas på en konkurrensutsatt marknad, så att den enskilda konsumenten får tillgång till ett större utbud av produkter och tjänster av bättre kvalitet och till bästa möjliga pris.

Faktaruta 1: Chefsekonomen vid GD Konkurrens 2004 Chefsekonomens grupp är en separat enhet direkt underställd generaldirektören. Den har tio medarbetare, som alla har en filosofie doktorsgrad i industriell ekonomi. Gruppens uppgifter kan beskrivas på följande sätt: Vägledning i metodfrågor i ekonomi och ekonometri vid tillämpningen av EU:s konkurrensregler. Allmän vägledning i enskilda konkurrensärenden redan på ett tidigt stadium. Ingående vägledning i de viktigaste konkurrensärendena som rör komplicerade ekonomiska frågor, särskilt sådana som kräver kvalificerade kvantitativa analyser. I detta kan ingå att utse en av enhetens medarbetare att arbeta i den ärendegrupp som handlägger ärendet. Hjälpa till att utveckla allmänna policyinstrument med ett ekonomiskt innehåll. Bidrag till ärenden och riktlinjer År 2004 deltog chefsekonomens grupp i arbetet med sammanlagt 33 ärenden (11 koncentrationer, 15 antitrustärenden och 7 ärenden om statligt stöd). Dessutom har gruppen på ett betydelsefullt sätt bidragit till arbetet med riktlinjer och allmänna policyfrågor. De ärenden som skall behandlas av gruppen väljs ut tillsammans med generaldirektören. Urvalet grundas på behovet av en mer kvalificerad ekonomisk analys, framför allt en kvantitativ analys. I dessa fall ingår en medarbetare från chefsekonomens grupp i ärendegruppen, vilket betyder att han eller hon har tillgång till all information och deltar i alla möten med utomstående experter och parter. Gruppens medarbetare har en särskild och oberoende ställning i ärendegruppen och rapporterar direkt till chefsekonomen om sina ställningstaganden. Eftersom det är viktigt att den ekonomiska analysen i ett ärende är korrekt, kommer chefsekonomens grupp att delta i arbetet på ett så tidigt stadium som möjligt. Chefsekonomens grupp deltar också i det muntliga hörandet och i de interna utvärderingsdebatterna. Chefsekonomen deltar i veckosammanträdet med kommissionsledamoten. Dessutom lämnar han skriftliga råd i alla ärenden som han har varit delaktig i. Bidrag till utvecklingen av generaldirektoratets kunskaper i ekonomi Chefsekonomen bidrar till den allmänna diskussionen om ekonomiska frågor vid GD Konkurrens och organiserar utbildning, seminarier och debatter. Dessutom upprätthåller och förstärker chefsekonomen kontakterna med den akademiska världen. Han har omorganiserat den ekonomiska rådgivande gruppen för konkurrenspolitik, som består av ledande akademiker inom området industriell ekonomi. En viktig uppgift för den rådgivande gruppen är att lämna oberoende synpunkter på allmänna politiska frågor. Gruppen är uppdelad i tre undergrupper: koncentrationer, antitrust och statligt stöd. |

- Meddelande från hörandeombudet

Kommissionen inrättade tjänsten som hörandeombud (tidigare kallad förhörsombud) för att de administrativa förfarandena i antitrust- och koncentrationsärenden skall övervakas av en oberoende person med erfarenhet av konkurrensfrågor och tillräcklig integritet för att bidra till objektivitet, insyn och effektivitet i samband med dessa förfaranden. I hörandeombudets förordnande anges vilka uppgifter som ingår i uppdraget. Hörandeombudet skall bland annat utarbeta en slutrapport om varje utkast till beslut som lämnas till kommissionsledamöternas kollegium. I rapporten skall hörandeombudet ange om rätten att bli hörd har iakttagits. Därför är de två hörandeombuden formellt delaktiga i alla ärenden där ett formellt förfarande inleds och avslutas på detta sätt. Sedan maj 2004 har detta inbegripit beslut om åtaganden enligt artikel 9 i förordning nr 1/2003. Det första ärendet av denna typ var ärendet DFB , där ett beslut fattades i januari 2005. I undantagsfall kan hörandeombuden också kontaktas innan ett formellt förfarande inleds, till exempel i sekretessfrågor som rör vilka uppgifter som skall ingå i ett meddelande om invändningar, eller i samband med den offentliga versionen av ett beslut. Hörandeombuden var formellt delaktiga i omkring 40 ärenden under 2004. Vissa av de viktigaste erfarenheterna i samband med detta beskrivs nedan.

Att säkerställa rätten att bli hörd genom att bevilja tillgång till handlingarna i ärendet på ett korrekt sätt

Hörandeombuden har fattat flera beslut där de har beviljat eller avslagit parters begäran att få tillgång till handlingarna i ett ärende. I samband med detta har hörandeombuden beaktat uppgiftslämnarens legitima intresse av att konfidentiella uppgifter skyddas, samhällsintresset av att konkurrensreglerna iakttas och den rätt till försvar som tillkommer mottagarna av ett meddelande om invändningar.

Under 2004 övervägdes till exempel om parter som får en så kallad skrivelse med faktauppgifter (letter of facts), genom vilken de informeras om ytterligare uppgifter som kommer att beaktas i det slutliga beslutet, skall få tillgång till handlingarna i ärendet. Två exempel på sådana fall är ärendena Microsoft och Clearstream , där parterna beviljades tillgång till ytterligare information.

Att säkerställa skyddet för företagens affärshemligheter och berättigade intresse av konfidentiell behandling

Om den berörda kommissionsavdelningen och de berörda parterna är oense, är det hörandeombudet som skall besluta om skyddet av företagens affärshemligheter och berättigade intresse av konfidentiell behandling. Detta intresse skall vägas mot parternas intresse av att uppgifterna lämnas ut eller, om det gäller offentliggörande av ett beslut, mot samhällsintresset av att informera rättsväsendet och näringslivet om resultatet av förfarandet.

I ärendet Belgiska arkitektförbundet ledde risken för vedergällningsåtgärder till att hörandeombudet avslog en begäran om tillgång till handlingarna i ärendet, eftersom det skulle ha gett parterna möjlighet att identifiera uppgiftslämnaren.

De flesta av hörandeombudets beslut om utlämning av eventuellt konfidentiella uppgifter gällde lagligheten i att offentliggöra kommissionens slutliga beslut. Genom hörandeombudets beslut fastställdes vissa principer som kommer att tillämpas i framtida ärenden.

För det första skall det, i enlighet med rättspraxis, i varje begäran om konfidentiell behandling styrkas varför utlämning av förment konfidentiella uppgifter allvarligt kan skada företaget[1]. För det andra är risken för att offentliggörandet av uppgifter skall leda till privaträttsliga tvister inte ett tillräckligt skäl för att inte lämna ut uppgifterna. Skadeersättning som skall betalas på grund av ett brott mot konkurrenslagstiftningen skulle vara en rättmätig och önskvärd konsekvens av detta konkurrenshämmande förfarande[2]. För det tredje är det inte hörandeombudet som skall avgöra vilka delar av de slutliga besluten som måste offentliggöras för att besluten skall kunna tolkas korrekt. Huruvida en viss uppgift är nödvändig för en fullständig förståelse av beslutet kommer att granskas endast om avsnittet i fråga innehåller konfidentiella uppgifter.

För att så långt som möjligt undvika rättstvister infördes under 2004 dessutom ett förfarande som skall tillämpas innan man fattar beslut om att lämna ut konfidentiella uppgifter. Hörandeombuden kan först lägga fram ett preliminärt ställningstagande. Endast om detta förslag bestrids inom en viss fastställd tidsperiod kommer hörandeombuden att gå vidare och fatta ett bindande beslut som kan överklagas till förstainstansrätten. I många fall har denna nya praxis inneburit att så kallade Akzoförfaranden har kunnat undvikas. Vid ett sådant förfarande fattar hörandeombuden ett formellt och bindande beslut på kommissionens vägnar om att lämna ut eventuellt konfidentiella upplysningar. Detta beslut kan sedan prövas av förstainstansrätten.

Att organisera och genomföra muntliga höranden

Vid ett muntligt hörande får parterna tillfälle att komplettera sina skriftliga svar på kommissionens farhågor om snedvridning av konkurrensen genom att muntligen lägga fram sina viktigaste argument inför en bred publik. De kan svara på frågor och diskutera direkt med de berörda kommissionsavdelningarna och företrädare för medlemsstaterna. Det är också ett unikt tillfälle för de klagande eller andra tredje parter som berörs av förfarandet att lyssna på och komma med synpunkter på de frågor som behandlas. Detta var fallet framför allt i ärendet Microsoft . Efter fem års undersökning och skriftliga förfaranden, bland annat tre meddelanden om invändningar, skriftliga svar och skriftliga synpunkter från talrika tredje parter, träffades företrädare för alla berörda parter för första gången för att under tre dagar lägga fram egna synpunkter och kommentera andras, vilket var till gagn för alla inblandade.

Enligt hörandeombudets erfarenhet leder de framställningar som görs vid det muntliga hörandet tillsammans med de frågor som ställs alltid till en bättre förståelse av de aktuella frågorna. Hörandeombudets uppgift att organisera och genomföra sådana höranden i antitrust- och koncentrationsförfaranden är mycket betydelsefull, eftersom de muntliga hörandena är så viktiga för förfarandet som helhet. De muntliga hörandena organiseras i nära samarbete med de berörda parterna, och medlemsstaternas konkurrensmyndigheter och alla berörda kommissionsavdelningar inbjuds att delta. Hörandeombuden har krävt att den direktör som är ansvarig för undersökningen av ärendet skall delta i det muntliga hörandet och detta har godkänts av kommissionsledamoten.

Hörandeombuden kan tillåta att nya handlingar läggs fram under hörandet på begäran av den berörda kommissionsavdelningen, de berörda parterna eller tredje parter. I den nya lagstiftning som infördes på koncentrations- och antitrustområdet under 2004 anges uttryckligen att alla berörda parter får ställa frågor under hörandeombudets ledning. Även om denna nya praxis fortfarande befinner sig på experimentstadiet har den lett till ett bättre samspel.

I vissa fall, till exempel i Kolinklorid -ärendet godkänner hörandeombuden att nya bevis läggs fram under det muntliga hörandet. Av de slutrapporter som offentliggjordes under 2004 framgår att det muntliga hörandet ibland har lett till vissa ändringar i handläggningen av ärendet. Ett sådant exempel är koncentrationsärendet Sony/BMG .

Genom det muntliga hörandet får hörandeombuden dessutom bättre kännedom om de kritiska inslagen i ett ärende och det ger dem också möjlighet att delta mer aktivt i efterföljande skeden av förfarandet, eventuellt genom att i enlighet med sitt uppdrag framföra synpunkter på hur förfarandet skall handläggas i fortsättningen.

Att fungera som rådgivare till kommissionsledamoten med ansvar för konkurrenspolitik

Hörandeombudets främsta uppgift är att se till att parternas rätt till försvar iakttas och att förfarandet genomförs korrekt för alla berörda parter. Hörandeombuden kan i sin delrapport eller när de i allmänhet rapporterar till kommissionsledamoten utnyttja sin rätt att uppmärksamma kommissionsledamoten på en sakfråga som ärendet gett upphov till, om de anser att detta skulle förbättra de slutliga beslutens kvalitet. Under 2004 arbetade hörandeombuden för en tydligare utformning av de slutliga besluten. De lämnade synpunkter i en rad ärenden, särskilt kartellärenden, som hjälpte till att förbättra beslutsprocessen och de slutliga beslutens kvalitet.

Hörandeombuden diskuterade också en rad politikfrågor med generaldirektören för GD Konkurrens. Diskussionerna handlade bland annat om omarbetandet av kommissionens tillkännagivande om tillgång till handlingarna i ärendet, anpassning av reglerna för kommissionens beslut om förmånlig behandling till de ”discovery”-regler som tillämpas i andra jurisdiktioner samtidigt som rätten till tillgång till handlingarna i ärendet respekteras, samt hörandeombudens eventuella roll som medlare i tvister mellan GD Konkurrens och företag om huruvida en handling omfattas av sekretesskydd.

I – Antitrust – A rtiklarna 81, 82 och 86 i EG-fördraget

A – LAGSTIFTNINGS- OCH TOLKNINGSREGLER

1. MODERNISERING AV ANTITRUSTREGLERNA: TILLÄMPNINGSFÖRORDNING NR 773/2004, RIKTLINJER OCH TILLKÄNNAGIVANDEN

1. Den 1 maj trädde det nya systemet för tillämpning av artiklarna 81 och 82 i fördraget i kraft och förordning nr 17/62 upphävdes. Som komplement till förordning nr 1/2003[3] och efter omfattande samråd antog kommissionen moderniseringspaketet, som består av en ny kommissionsförordning om kommissionens antitrustförfaranden och sex nya tillkännagivanden från kommissionen som syftar till att ge vägledning om särskilt viktiga delar av det nya tillämpningssystemet. De olika delarna av moderniseringspaketet beskrivs nedan.

Tillämpningsförordningen[4]

2. Tillämpningsförordningen innehåller detaljerade bestämmelser om framför allt inledande av förfaranden, muntliga redogörelser, klagomål, hörande av berörda parter, tillgång till handlingarna i ärendet och behandling av konfidentiella uppgifter i samband med kommissionens antitrustförfaranden.

Tillkännagivande om nätverket av konkurrensmyndigheter[5]

3. I tillkännagivandet om samarbete inom nätverket av konkurrensmyndigheter fastställs de viktigaste inslagen i samarbetet mellan kommissionen och medlemsstaternas konkurrensmyndigheter inom det Europeiska konkurrensnätverket. Där beskrivs principerna för hur nätverkets medlemmar skall dela upp arbetet med ett ärende mellan sig. I detta avseende följer tillkännagivandet rådets och kommissionens gemensamma uttalande[6], som utfärdades den dag då förordning nr 1/2003 antogs. Problemet med hur informationsutbytet mellan myndigheter enligt artikel 11.2 och 11.3 och artikel 12 i förordning nr 1/2003 och tillämpningen av reglerna om förmånlig behandling skall fungera tillsammans har lösts genom särskilda arrangemang. Medlemsstaternas myndigheter[7] har undertecknat ett uttalande där de intygar att de kommer att följa de principer som beskrivs i kommissionens tillkännagivande.

Tillkännagivande om samarbete med nationella domstolar[8]

4. Tillkännagivandet om samarbete med nationella domstolar är avsett att fungera som ett praktiskt redskap för nationella domstolar som tillämpar artiklarna 81 och 82 i enlighet med förordning nr 1/2003. I tillkännagivandet har kommissionen samlat EG-domstolens rättspraxis på området för att klargöra det sammanhang i vilket de nationella domstolarna arbetar med förfarandena. Särskild uppmärksamhet har ägnats åt situationer där nationella domstolar handlägger ett ärende samtidigt med kommissionen. Enligt förordning nr 1/2003 kan de nationella domstolarna vända sig till kommissionen för att få synpunkter eller information. Kommissionen kan också lämna skriftliga eller muntliga yttranden till de nationella domstolarna. I tillkännagivandet beskrivs hur detta samarbete skall fungera.

Tillkännagivande om klagomål[9]

5. Tillkännagivandet om klagomål inleds med allmän information om konkurrensmyndigheternas och domstolarnas skilda roller. De klagande ges vägledning om huruvida det är lämpligast att kontakta kommissionen, en nationell konkurrensmyndighet eller en nationell domstol. Största delen av tillkännagivandet utgörs av en beskrivning av hur kommissionen bedömer klagomål på antitrustområdet och av de förfaranden som tillämpas. I tillkännagivandet anges att kommissionen strävar efter att inom fyra månader meddela den klagande om huruvida den avser att utreda ärendet ytterligare eller inte.

Tillkännagivande om vägledande skrivelser[10]

6. Ett av målen med förordning nr 1/2003 är att kommissionen åter skall lägga tonvikten på att upptäcka allvarliga överträdelser. Ett viktigt inslag i detta sammanhang är avskaffandet av anmälningssystemet. I ett begränsat antal fall som för fram nya frågor om artiklarna 81 och 82 kan kommissionen, om ärendeprioriteringen medger det, dock ge företagen skriftlig vägledning (vägledande skrivelse). I tillkännagivandet beskrivs denna typ av skrivelse närmare.

Tillkännagivande om påverkan på handeln[11]

7. Begreppet påverkan på handeln är ett behörighetskriterium, som avgör tillämpningsområdet för artiklarna 81 och 82. Det avgör också tillämpningsområdet för artikel 3 i förordning nr 1/2003. Därför har medlemsstaterna bett om ett tolkningsmeddelande om detta begrepp, och kommissionen har uppfyllt medlemsstaternas önskan genom att utfärda tillkännagivandet om påverkan på handeln. I detta beskrivs gällande rättspraxis, dock utan att tillämpningsområdet för artiklarna 81 och 82 begränsas. I tillkännagivandet anges också ett kvantitativt tröskelvärde för påverkan på handeln som kommissionen i sina egna förfaranden kommer att betrakta som en presumtion som kan kullkastas, om de berörda företagens sammanlagda omsättning inom gemenskapen för de produkter som omfattas av avtalet inte överskrider 40 miljoner euro och om parternas (sammanlagda) marknadsandel inte överskrider 5 % på någon relevant marknad inom gemenskapen som berörs av avtalet.

Riktlinjer för tillämpningen av artikel 81.3[12]

8. En av hörnstenarna i moderniseringsreformen är att medlemstaternas domstolar och konkurrensmyndigheter har fått behörighet att tillämpa artikel 81.3. I riktlinjerna för tillämpningen av artikel 81.3 ges vägledning om hur artikel 81.3 och de fyra kumulativa villkor som den innehåller skall tillämpas. I riktlinjerna anges också en rad effektivitetsvinster som kan leda till ekonomiskt framåtskridande i den mening som avses i det första villkoret. Begreppet konsument förklaras liksom kravet att konsumenterna måste få en skälig andel av den vinst som uppnås genom ett avtal. De inslag i ett avtal som hämmar konkurrensen bedöms enligt artikel 81.1 och de inslag som främjar konkurrensen bedöms och vägs mot de konkurrenshämmande inslagen enligt artikel 81.3.

2. GRUPPUNDANTAGSFÖRORDNING OCH RIKTLINJER FÖR TEKNIKÖVERFÖRINGSAVTAL

9. Som ett led i den genomgripande reformen av EU:s tillämpningsbestämmelser för antitrustärenden antog kommissionen den 7 april nya bestämmelser i form av en ny gruppundantagsförordning, nämligen förordning (EG) nr 772/2004 (förordningen om tekniköverföringsavtal)[13], och riktlinjer[14] om licensiering av patent, know-how och upphovsrätt till programvara. De nya bestämmelserna underlättar licensiering och minskar företagens administrativa börda samtidigt som de säkrar en effektiv kontroll av licensiering mellan företag som har en hög grad av marknadsstyrka. Från och med den 1 maj 2004 omfattas licensavtal av en förbättrad ”trygg hamn”, som gör att många avtal befrias från individuell granskning. De nya bestämmelserna bör underlätta spridningen av teknik inom EU och därigenom bidra till Lissabonmålen.

10. Innan de nya bestämmelserna fick sin slutliga form genomfördes ett omfattande samråd[15], som väckte stort intresse och ledde till många och mycket givande synpunkter från berörda parter. Bestämmelserna ersätter förordning nr 240/96[16], som har kritiserats för sitt begränsade tillämpningsområde och sina stela bestämmelser. De nya bestämmelserna stämmer väl överens med den nya generationens gruppundantagsförordningar och innehåller i korthet följande bestämmelser:

- Förordningen om tekniköverföringsavtal innehåller endast en svart lista[17]: allt som inte uttryckligen är uteslutet från gruppundantaget omfattas nu av detta. Detta ger företagen större frihet att utarbeta licensavtal som passar deras kommersiella behov.

- De nya bestämmelsernas tillämpningsområde omfattar alla typer av tekniköverföringsavtal för produktion av varor och tjänster, alltså inte endast licensiering av patent och know-how, utan också licensiering av modeller och upphovsrätt till programvara. I de fall då kommissionen inte har behörighet att anta en gruppundantagsförordning[18], till exempel i fråga om patentpooler och licensiering av upphovsrätt i allmänhet, ger riktlinjerna klar vägledning om den framtida tillämpningspolicyn.

- I de nya bestämmelserna görs en klar åtskillnad mellan licensiering mellan konkurrenter (som med större sannolikhet skadar konkurrensen) och licensiering mellan icke-konkurrenter. Framför allt skiljer sig förteckningarna över särskilt allvarliga konkurrensbegränsningar.

- Förordningen om tekniköverföringsavtal ger en trygg hamn endast för avtal mellan vissa tröskelvärden för marknadsandelar, nämligen en sammanlagd andel på 20 % för licensavtal mellan konkurrenter och en andel på 30 % vardera för avtal mellan icke-konkurrenter. Marknadsandelarna skall beräknas både för de relevanta produktmarknaderna och teknikmarknaden[19].

- Licensavtal som innehåller så kallade särskilt allvarliga konkurrensbegränsningar omfattas inte av gruppundantaget.

- Även om vissa begränsningar inte omfattas av gruppundantaget kan resten av avtalet göra det[20].

11. I förteckningen över särskilt allvarliga konkurrensbegränsningar i artikel 4 i förordningen om tekniköverföringsavtal anges vilka begränsningar som medför att avtalet som helhet inte kan omfattas av gruppundantaget och som sannolikt inte heller kan bli föremål för en individuell tillämpning av artikel 81.3[21].

12. När det gäller licensiering mellan konkurrenter är följande konkurrensbegränsningar särskilt allvarliga: a) fastställande av priser, b) produktionsbegränsningar, c) uppdelning av marknader eller kundunderlag, d) begränsningar för licenstagaren att utnyttja sin egen teknik och e) inskränkning i parternas möjligheter att bedriva forskning och utveckling (såvida det inte är nödvändigt för att hindra att licensierad know-how röjs). När det gäller licensiering mellan icke-konkurrenter är följande konkurrensbegränsningar särskilt allvarliga: a) vertikalt fastställande av priser, b) begränsning av licenstagarens passiva försäljning och c) begränsning av licenstagarens aktiva och passiva försäljning i ett selektivt distributionssystem. I artikel 4 anges också vissa undantag från förteckningen över särskilt allvarliga begränsningar.

13. I riktlinjerna klargörs att det inte finns någon presumtion om att avtal som inte omfattas av gruppundantagets trygga hamn är olagliga, förutsatt att avtalet inte innehåller särskilt allvarliga konkurrensbegränsningar. Det finns framför allt inte någon presumtion om att artikel 81.1 är tillämplig så snart tröskelvärdena för marknadsandelar överskrids. Det krävs en individuell bedömning som bygger på de principer som beskrivs i riktlinjerna.

14. För att göra tillämpningen av förordningen om tekniköverföringsavtal mer förutsägbar och för att kunna koncentrera sig på ärenden som kan väntas leda till verkliga konkurrensproblem, har kommissionen skapat en andra trygg hamn i riktlinjerna. Det betyder att kommissionen anser att artikel 81, så länge det inte är fråga om särskilt allvarliga begränsningar, sannolikt inte kommer att överträdas om det förutom de tekniker som kontrolleras av avtalsparterna finns fyra eller fler tekniker som kontrolleras av oberoende företag och som kan vara utbytbara mot den licensierade tekniken till en jämförbar kostnad för användaren.

15. Riktlinjerna ger inte bara en allmän ram för bedömningen av licensavtal, utan innehåller också särskilda avsnitt om tillämpningen av artikel 81 på olika typer av begränsningar i licensavtal, särskilt skyldigheter som gäller licensavgifter, exklusiv licensiering och försäljningsbegränsningar, produktionsbegränsningar, begränsningar av användningsområde, begränsningar till produktion för eget bruk, kopplingsförbehåll och paketförsäljning (bundling) samt konkurrensklausuler. Riktlinjerna innehåller också ett avsnitt om bedömningen av teknikpooler[22].

3. GRUPPUNDANTAGSFÖRORDNINGAR INOM TRANSPORTSEKTORN

3.1 Sjöfart

Utvärdering av kommissionens förordning (EEG) nr 4056/86

16. Kommissionen har gjort stora framsteg i sin utvärdering av förordning nr 4056/86, som inleddes i mars 2003. Genom förordning nr 4056/86 tillämpas EU:s konkurrensregler på sjöfart och en av de viktigaste frågorna vid utvärderingen är om det fortfarande finns skäl att göra undantag enligt artikel 81.3 i fördraget för linjekonferensers fastställande av priser och kapacitetsreglering.

17. Efter ett omfattande samråd, då kommissionen fick 36 bidrag som svar på ett samrådsdokument och höll en offentlig hearing, hölls den 28 maj ett informellt möte mellan kommissionen och konkurrens- och transportmyndigheter från medlemsstaterna, där de preliminära resultaten från utvärderingen diskuterades. Detta ledde till att kommissionen den 13 oktober antog en vitbok[23], i vilken den konstaterar att det inte finns några avgörande ekonomiska bevis för att de skäl som låg till grund för gruppundantaget 1986 fortfarande är giltiga med de villkor som i dag råder på marknaden och på grundval av de fyra kumulativa villkoren i artikel 81.3 i fördraget. Därför överväger kommissionen att föreslå att det gällande gruppundantaget för linjekonferenser upphävs. I vitboken lämnar kommissionen dock dörren öppen för alternativ till det nuvarande linjekonferenssystemet på linjer till och från EU. Linjerederier företrädda av European Liners Affairs Association (ELAA) har redan lagt fram konkreta förslag om ett sådant regelverk. Innan kommissionen tar ställning till dessa förslag har den inbjudit berörda tredje parter att lämna synpunkter och alternativa förslag.

Modernisering av kommissionens förordning (EG) nr 823/2000 (konsortier)

18. Kommissionens förordning (EG) nr 823/2000 om tillämpning av artikel 81.3 i fördraget på vissa grupper av avtal, beslut och samordnade förfaranden mellan linjerederier (konsortier) innehåller ett gruppundantag för konsortieavtal inom sjöfarten. Syftet med ett konsortieavtal mellan minst två rederier som tillhandahåller internationell, regelbunden linjesjöfart är att genom samarbete förbättra produktiviteten och tjänsternas kvalitet och driva fram ett mer effektivt utnyttjande av containrar och fartygskapacitet.

19. Eftersom denna förordning upphörde att gälla den 25 april 2005 inledde kommissionen i juni ett offentligt samråd[24] om olika alternativ till framtida lagstiftning på detta område, framför allt för att få synpunkter från branschen, medlemsstaterna och andra berörda parter. Samrådet ägde rum mot bakgrund av den pågående utvärderingen av det gruppundantag för avtal mellan linjekonferenser som föreskrivs i förordning nr 4056/86. Den 23 december offentliggjorde kommissionen ett preliminärt utkast till förordning om ändring av kommissionens förordning (EG) nr 823/2000 och uppmanade berörda parter att lämna synpunkter[25].

3.2 Luftfart

Utvidgning av behörigheten att tillämpa konkurrensreglerna på internationell luftfart – ändring av förordning nr 3975/87 och förordning nr 3976/87

20. Den 26 februari antog rådet förordning (EG) nr 411/2004[26] om ändring av två gällande förordningar om luftfart[27] och förordning (EG) nr 1/2003. I huvudsak betyder detta att förordning nr 1/2003 kommer att gälla även luftfart mellan gemenskapen och tredje land. Dessutom utvidgas tillämpningsområdet för den rådsförordning som ger kommissionen behörighet att utfärda gruppundantagsförordningar för viss fastställd transportverksamhet (också långdistansflygningar). Innan denna förordning antogs saknade kommissionen befogenhet att ingripa i fall som gällde luftfart mellan EU och tredje land, även om det inte var någon tvekan om att konkurrensreglerna gällde även dessa linjer[28]. Att förordning nr 1/2003 är tillämplig på all luftfart, oberoende av vilka linjer det är fråga om, innebär att luftfart äntligen omfattas av det allmänna regelverket för tillämpning av antitrustbestämmelserna. Förordning nr 411/2004 trädde i kraft den 1 maj, samtidigt med moderniseringspaketet.

Utvärdering av kommissionens förordning (EEG) nr 1617/93

21. Det centrala inslaget i kommissionens förordning (EEG) nr 1617/93, som upphörde att gälla den 30 juni 2005, är undantaget för vissa avtal, beslut och samordnade förfaranden när det gäller luftfart inom EU. I år inledde kommissionen sin utvärdering av förordning nr 1617/93 och offentliggjorde den 30 juni ett samrådsdokument där den uppmanade regeringar, branschföreträdare och konsumenter att komma med synpunkter på och uppgifter om centrala frågor beträffande bedömningen av detta undantag enligt artikel 81.3 i EG-fördraget.

22. Kommissionen fick sammanlagt 52 bidrag, och analysen av dessa visade att vissa frågor behöver granskas ytterligare. Därför utarbetades ett diskussionsunderlag för att garantera insyn i beslutfattandet och ge offentliga myndigheter och branschen möjlighet att lämna synpunkter en sista gång.

4. UTVÄRDERING AV FÖRFARANDEREGLER: NYTT TILLKÄNNAGIVANDE OM TILLGÅNG TILL HANDLINGAR

23. Tillgång till handlingarna i ärendet är ett viktigt inslag i förfarandena och skyddar rätten till försvar i alla omstridda antitrust- och koncentrationsärenden. När kommissionen har utfärdat ett meddelande om invändningar, kan mottagarna utnyttja rätten att få tillgång till handlingarna i ärendet och studera bevismaterialet i kommissionens akt för att på ett mer effektivt sätt framföra sina synpunkter på de slutsatser kommissionen lagt fram i meddelandet om invändningar[29]. För att öka insynen i kommissionens handläggning av en begäran om tillgång till handlingar[30] inledde kommissionen en utvärdering av det gällande meddelandet om tillgång till handlingarna från 1997[31]. Med utgångspunkt från de erfarenheter som gjorts vid tillämpningen av meddelandet från 1997 beaktar kommissionen i sin utvärdering utvecklingen av kommissionens praxis[32] och nyare rättspraxis[33]. Ytterligare ett syfte med utvärderingen är att se till att reglerna om tillgång till handlingar är förenliga med de moderniserade antitrust- och koncentrationsreglerna och med hörandeombudens kompetensområde[34].

24. Efter diskussioner med medlemsstaterna offentliggjorde kommissionen den 21 oktober ett utkast till tillkännagivande om reglerna för tillgång till kommissionens handlingar i antitrust- och koncentrationsförfaranden[35] och inledde ett offentligt samråd om utkastet. Kommissionen fick omkring 20 bidrag som svar på detta samråd, till största delen från rättstillämpare, men också från konsumenter och fackföreningar.

25. De viktigaste inslagen i utkastet är följande:

- En åtskillnad mellan rätten till tillgång till handlingarna i ärendet (för mottagare av ett meddelande om invändningar) och tillgång till vissa handlingar som lämnats in till kommissionen (för klagande i antitrustförfaranden och för andra berörda parter i koncentrationsärenden).

- En definition av vad som utgör ”kommissionens handlingar i ärendet” (eller ”akt”) och en klar åtskillnad mellan tillgängliga och icke tillgängliga handlingar.

- En åtskillnad mellan antitrust- och koncentrationsförfaranden när det gäller den tidpunkt då tillgång till handlingarna i ärendet beviljas.

- En beskrivning av förfarandena för behandling av konfidentiella uppgifter och för att ge till handlingarna i ärendet, samt av förfarandet vid oenighet om begäran om konfidentiell behandling, bland annat hörandeombudets roll.

B – TILLÄMPNING AV ARTIKLARNA 81, 82 OCH 86

1. MISSBRUK AV EN DOMINERANDE STÄLLNING (ARTIKEL 82 I EG-FÖRDRAGET)

1.1 Beslut

Cewal

26. Den 30 april antog kommissionen ett beslut om att ålägga det belgiska rederiet Compagnie Maritime Belge (”CMB”) böter om 3,4 miljoner euro. CMB ålades böter på grund av sin roll i det missbruk som linjekonferensen Associated Central West Africa Lines (Cewal), som CMB var medlem i, gjorde sig skyldig till i slutet av 1980-talet[36].

27. Ett tidigare beslut[37], genom vilket kommissionen redan hade ålagt fyra Cewal-medlemmar böter, hade delvis ogiltigförklarats av EG-domstolen med avseende på böterna[38]. EG-domstolen ansåg att kommissionen hade begått ett förfarandefel genom att den i det meddelande om invändningar som föregick beslutet inte uttryckligen angett att den avsåg att ålägga de enskilda medlemmarna i Cewal böter.

28. För att överträdelserna inte skulle förbli ostraffade (både förstainstansrätten och EG-domstolen hade avvisat överklagandet av kommissionens slutsatser om överträdelserna) antog kommissionen ett nytt beslut om att ålägga CMB böter genom ett nytt förfarande i enlighet med EG-domstolens slutsatser[39]. Detta beslut grundas helt på de sakförhållanden som fastställts i ursprungsbeslutet.

29. Böterna beräknades genom att effekterna av CMB:s olagliga beteende jämfördes med effekterna av de andra Cewal-medlemmarnas beteende. CMB ålades lägre böter än i det ursprungliga beslutet, eftersom vissa försvårande omständigheter som rådde när det beslutet antogs inte längre beaktades.

Clearstream [40]

30. Den 2 juni antog kommissionen ett beslut där den konstaterade att Clearstream Banking AG och dess moderbolag Clearstream International SA (”Clearstream”) överträdde artikel 82 i EG-fördraget genom att vägra tillhandahålla gränsöverskridande clearing och avveckling av värdepapper[41] till Euroclear Bank SA (”Euroclear Bank”) och genom att tillämpa diskriminerande priser till nackdel för denna kund.

31. Clearstream Banking AG är Tysklands enda Wertpapiersammelbank (värdepapperscentral[42]). Kommissionen ansåg att Clearstream under den aktuella referensperioden, från 1997 till slutet av 2001, hade en dominerande ställning när det gällde tillhandahållande av gränsöverskridande clearing och avveckling av värdepapper till intermediärer i andra medlemsstater.

32. Säljvägran avsåg aktier ställda till viss man[43] som utfärdats enligt tysk lagstiftning. Konkurrenslagstiftningen erkänner företagens rätt att själva välja sina handelspartner, men företag med en dominerande ställning har ett särskilt ansvar. Clearstreams beteende ansågs utgöra säljvägran av följande skäl:

- Clearstream Banking AG är den enda slutförvararen av tyska värdepapper som hålls i gemensamt säkert förvar, som i dag är den enda betydande formen av förvar för värdepapper som omsätts. Det är osannolikt att det kommer att ske något nyinträde på denna marknad inom överskådlig tid. Därför kan Clearstream Banking AG anses som en oundgänglig handelspartner.

- Euroclear Bank kunde inte vända sig någon annanstans för att få de tjänster man begärde.

- Clearstreams beteende försämrade Euroclear Banks möjligheter att tillhandahålla effektiv gränsöverskridande clearing och avveckling av värdepapper till kunder på den inre marknaden.

33. Euroclear Bank fick tillgång till de tjänster man begärde i november 2001, mer än två år efter det att man först begärt dem. Under hela denna period vägrade Clearstream Banking AG att tillhandahålla Euroclear Bank clearing och avveckling av namnaktier. Clearstreams förhalande av tillhandahållandet till Euroclear Bank står i kontrast till den sedvanliga perioden om högst fyra månader inom vilken jämförbara kunder tillhandahölls clearing- och avvecklingstjänster.

34. När det gäller prisdiskriminering fann kommissionen att Clearstream från januari 1997 till januari 2002 tog ut ett högre pris per transaktion av Euroclear Bank än man tog ut av andra värdepappersförvarare utanför Tyskland för motsvarande tjänster. Kommissionen granskade ingående innehållet i tjänsterna och kostnaderna för att tillhandahålla dem för att kunna fastställa om prisskillnaden skulle kunna vara berättigad, men kom fram till att så inte var fallet.

35. Kommissionen beslutade att inte ålägga böter. Bland annat beaktade kommissionen att det inte finns någon EG-rättspraxis om konkurrens inom clearing och avveckling. Dessutom pågår en omfattande debatt om clearing och avveckling mellan olika institutioner och i olika fora för att bättre definiera olika parters roller inom branschen.

Microsoft

36. Den 24 mars antog kommissionen ett förbudsbeslut med böter mot Microsoft Corporation (”Microsoft”) enligt artikel 82 i EG-fördraget[44]. I beslutet konstaterades att Microsoft hade missbrukat sin dominerande ställning på marknaden för operativsystem till persondatorer[45] på två sätt.

(1) Vägran att tillhandahålla information om kompatibilitet.

37. Microsoft undanhöll sina konkurrenter på marknaden för operativsystem för arbetsgruppsservrar information som var nödvändig för att konkurrenternas produkter skulle vara helt kompatibla med Windows, Microsofts dominerande operativsystem för persondatorer. När Microsoft gick in på marknaden för operativsystem för arbetsgruppsservrar lämnade man ut sådan information, men sedan började företaget tillämpa en policy att inte lämna ut sådana uppgifter till konkurrenterna och ändrade därmed mängden information som man tillhandahöll. År 1998 vägrade Microsoft lämna ut kompatibilitetsinformation till Sun, som lämnat en formell begäran om sådan information. På grundval av en omfattande marknadsundersökning fann kommissionen att uppgifterna i fråga var oundgängliga för att kunna konkurrera på marknaden för operativsystem till arbetsgruppsservrar och att Microsoft genom att undanhålla sådan information hade kunnat etablera en dominerande ställning, vilket innebar att det fanns en risk för att all återstående konkurrens på marknaden skulle undanröjas. Kommissionen fann vidare att Microsofts vägran begränsade den tekniska utvecklingen till skada för konsumenterna. Om konkurrenterna fick tillgång till den information som Microsoft höll tillbaka, skulle de kunna erbjuda konsumenterna nya och bättre produkter utan att kopiera Microsofts eget utbud.

(2) Kopplingsförbehåll för Windows Media Player och Windows

38. Microsoft skadade konkurrensen på marknaden för mediaspelare för direktuppspelning genom att koppla försäljningen av sitt dominerande operativsystem Windows till en separat produkt, nämligen Windows Media Player. Detta kopplingsförbehåll gjorde Windows Media Player lika allmänt utbrett som Windows, vilket på ett artificiellt sätt fick innehållsleverantörer och programvaruföretag att utnyttja Windows Media-tekniken, och inte gav konkurrerande mediaspelare för direktuppspelning möjlighet att konkurrera på grundval av sina egna förtjänster. Av beslutet framgår att Microsoft hade fått en klar ledning över sina konkurrenter sedan företaget inledde sin kopplingsstrategi i mitten av 1999.

39. Kommissionen fann att Microsofts missbruk utgjorde en mycket allvarlig överträdelse av EU:s konkurrensregler och ålade Microsoft böter om 497 196 miljoner euro[46].

40. För att få överträdelsen att upphöra krävde kommissionen att Microsoft skulle vidta följande korrigerande åtgärder:

- Lämna ut relevant kompatibilitetsinformation och tillåta att den används för att utveckla kompatibla operativsystem för arbetsgruppsservrar (”kompatibilitetsåtgärden”).

- Tillhandahålla en version av operativsystemet Windows som inte innehåller Windows Media Player (”kopplingsåtgärden”). Persondatortillverkare och konsumenter kan således få Windows med vilken mediaspelare som helst.

- Lämna ett förslag till att inrätta en övervakningsmekanism i form av en övervakande förvaltare (monitoring trustee). Microsoft lämnade ett sådant förslag.

41. Microsoft väckte talan vid förstainstansrätten om ogiltigförklaring av beslutet[47] och lämnade in en ansökan om interimistiska åtgärder i form av uppskov med verkställigheten av de korrigerande åtgärder som avsåg kompatibilitet och kopplingsförbehåll till dess att ansökan om ogiltigförklaring hade prövats[48]. Kommissionen beslutade att inte försöka verkställa de korrigerande åtgärderna i avvaktan på att förstainstansrättens ordförande skulle fatta ett beslut om Microsofts ansökan om interimistiska åtgärder[49]. Den 22 december avslog rättens ordförande Microsofts ansökan om interimistiska åtgärder i dess helhet[50].

Faktaruta 2: Tillämpning av EU:s konkurrensregler på mobiltjänster och bredbandstjänster via Internet År 2004 intensifierades konkurrensen inom sektorn för elektroniska kommunikationstjänster med en stark tillväxt inom vissa marknadssegment[51]. I det utvidgade EU med 25 medlemsstater var det framför allt fasta bredbandstjänster och mobiltjänster som stod för tillväxten inom sektorn. Tillväxten inom bredbandssektorn var större än tillväxten inom mobilsektorn. Kommissionen koncentrerade sin antitrustverksamhet på dessa två mycket viktiga segment. Även efter införandet av det nya regelverket för elektroniska kommunikationer, som har varit i kraft sedan den 25 juli 2003, spelar konkurrenspolitiken en framträdande roll när det gäller att få sektorregleringen att bättre stämma överens med principerna i konkurrenslagstiftningen. När det gäller bredbandstjänster för tillträde till Internet ledde kommissionens åtgärder i fråga om en misstänkt marginalpress till att Deutsche Telekom – den etablerade operatören av fasta förbindelser i Tyskland – sänkte sina avgifter för delad access betydligt[52]. På grund av dessa avgiftssänkningar kunde kommissionen avsluta sin undersökning av Deutsche Telecoms misstänka missbruk av en dominerande ställning på marknaden för tillhandahållande av bredbandsaccess till det fasta telenätet. Kommissionen godtog Deutsche Telecoms åtaganden för att upphöra med marginalpressen från och med den 1 april 2004[53]. När det gäller mobilkommunikation utfärdade kommissionen den 26 juli två meddelanden om invändningar om internationell roaming i Storbritannien. Invändningarna gäller de avgifter som O2 och Vodafone tar ut av andra mobilnätsoperatörer för internationell roaming på grossistnivå. Efter sin undersökning konstaterade kommissionen att båda hade tagit ut orättvisa och oskäligt höga priser, Vodafone melllan 1997 och åtminstone september 2003 och O2 mellan 1998 och åtminstone september 2003[54]. När det gäller internationell roaming undersöker kommissionen också hur konkurrensen påverkas av de mobilallianser (t.ex. Freemove och Starmap) som har skapats på senare tid. |

1.2 Utvecklingen i andra ärenden och avvisning av klagomål

Interbrew (missbruk)[55]

42. Den 30 april avslutade kommissionen den undersökning enligt artikel 82 av Interbrew NV:s (nu Inbev NV) beteende mot belgiska ölgrossister som kommissionen 1999 inledde på eget initiativ. Undersökningen avslutades efter det att Interbrew gjort en rad åtaganden. Interbrew har framför allt åtagit sig att ändra sina rabattsystem och sina partnerskaps- och affärsavtal med grossister så att konkurrerande leverantörer inte längre hindras från att på ett effektivt sätt konkurrera med Interbrew i Belgien.

43. Interbrew gick först med på att göra sitt standardiserade system för volymrabatter helt öppet för insyn för alla grossister i stället för att bara ge dem den rabatt som tillkom det volymområde där deras inköp av olika ölsorter hamnade, och uppgifter om rabatterna i volymområdena närmast ovanför och under det området. Ett annat rabattsystem, särskilt utformat för grossister som är beredda att sälja Interbrews olika ölsorter på sina egna kontrakterade försäljningsställen, kommer också att ändras så att rabatterna inte längre ökar när antalet kontrakterade försäljningsställen ökar, utan utgör ett fast belopp per hektoliter av en viss ölsort, oavsett antalet kontrakterade försäljningsställen.

44. När det gäller partnerskapsavtalen kommer Interbrew inte längre att ha tillgång till grossistens konfidentiella uppgifter om sin verksamhet. Interbrew kommer inte längre att ha rätt att blockera en konkurrents bud på grossistens verksamhet för att i stället lägga ett eget bud (upphävande av förköpsrätten). När det gäller de affärsavtal genom vilka Interbrew ger grossister incitament i form av finansiellt stöd eller prylar, framför allt som tack för säljfrämjande verksamhet, har Interbrew gått med på att a) överge alla krav på ensamrätt i fråga om produkter, b) göra kriterierna för tillgång till incitamenten helt öppna för insyn, och c) klargöra att samma incitament är tillgängliga för alla grossister utan undantag.

Scandlines mot Helsingborgs hamn[56] och Sundbusserne mot Helsingborgs hamn[57]

45. Den 23 juli fattade kommissionen två beslut[58] om att avvisa klagomål från två färjerederier – Scandlines Sverige AB och Sundbusserne AS – mot Helsingborgs hamn. Dessa två parallella klagomål gällde misstänkt missbruk i den mening som avses i artikel 82 i EG-fördraget i form av de oskäligt höga hamnavgifter som Helsingborgs hamn påstods ta ut för tjänster till färjerederier på linjen Helsingborg-Helsingör mellan Sverige och Danmark.

46. Efter en omfattande undersökning konstaterade kommissionen att det inte fanns tillräckligt med bevis för att på ett juridiskt hållbart sätt styrka att priserna i fråga var oskäligt höga. I besluten pekar kommissionen på mer allmänna svårigheter att tillämpa artikel 82 i EG-fördraget i ärenden om oskäligt höga priser, särskilt i fall där det inte finns någon lämplig måttstock. Eftersom rättspraxisen på detta område är ganska begränsad[59], kan besluten ge användbar vägledning när det gäller att fastställa det ekonomiska värdet av en tjänst och huruvida ett pris är oskäligt högt/orättvist och således utgör missbruk av en dominerande ställning i den mening som avses i artikel 82 i EG-fördraget.

KPN Mobiles termineringsavgifter[60]

47. Kommissionen har meddelat KPN Mobile att MCI drog tillbaka sitt klagomål den 21 oktober, och att kommissionen inte har för avsikt att gå vidare med ärendet. Ett meddelande om invändningar utfärdades den 22 mars 2002, i vilket kommissionen hävdade att KPN Mobile hade vägrat att tillhandahålla oberoende operatörer direkt samtrafik och att företaget hade ägnat sig åt marginalpress mellan sina grossistpriser för mobilterminering och slutkundspriserna för VPN-tjänster. När kommissionen beslutade att inte fortsätta förfarandet på eget initiativ tog den hänsyn till att den nederländska tillsynsmyndigheten OPTA under tiden hade fått KPN Mobile att lämna ett rimligt erbjudande på direkt samtrafik. Grossistpriserna för mobil samtrafik hade också sjunkit i Nederländerna, och OPTA höll på att närmare granska marknaderna för terminering i enskilda mobilnät i Nederländerna mot bakgrund av det nya regelverket för elektroniska kommunikationer som infördes i Nederländerna under våren 2004. Kommissionen konstaterade också i sin undersökning att det inte gick att fastställa att det förelåg en marginalpress enligt artikel 82 i EG-fördraget när det gällde VPN-tjänster.

B2/Telia[61]

48. I november drog B2 Bredband AB (B2) tillbaka sitt klagomål mot TeliaSonera AB, den etablerade teleoperatören i Sverige. Kommissionen avslutade därför ärendet. I december 2003 riktade kommissionen ett meddelande om invändningar till TeliaSonera och hävdade att företaget hade missbrukat sin dominerande ställning genom underprissättning i samband med ett anbud för ett stort kontrakt på utbyggnad och drift av ett fiberoptiskt bredbandsnät för tillhandahållande av höghastighetsuppkoppling till Internet i Malmö. Kommissionen hävdade att TeliaSonera avsiktligt lämnat ett anbud som inte täckte kostnaderna och inte gav företaget möjlighet att återvinna sina investeringar eller sina kostnader för att tillhandahålla den infrastruktur och de tjänster som ingick i kontraktet. Kommissionen hävdade vidare att TeliaSonera genom att sätta ett så lågt pris hindrade utveckling av alternativ infrastruktur och konkurrerande tjänsteleverantörers inträde på marknaden. Efter en närmare undersökning som gjordes efter det att meddelandet om invändningar utfärdats fann kommissionen dock att det inte kunde fastställas med en tillräcklig grad av säkerhet att TeliaSonera hade en dominerande ställning på de relevanta marknaderna vid den tidpunkt då anbudet lämnades.

2. KARTELLER

Faktaruta 3: Utvärdering av tillämpningen i samband med särskilt konkurrensbegränsande karteller

Under 2004 fortsatte kommissionen den satsning på att bekämpa karteller som den inledde för tre år sedan och utfärdade ytterligare sex beslut mot olagliga horisontella avtal. Dessa beslut omfattade omkring 30 företag och rör följande ärenden: VVS-kopparrör , natriumglukonat , franskt öl , råtobak i Spanien , sybehör i metall och plast - synålar och kolinklorid[62]. I dessa beslut ålades företagen böter om sammanlagt över 390 miljoner euro.

Under årets gång utvecklades kampen mot karteller på flera sätt. Tre inslag är särskilt värda att nämnas, nämligen utvecklingen på området förmånlig behandling, konsekvenserna av förordning nr 1/2003 för tillämpningen av konkurrensreglerna i samband med karteller och förtydligandet av reglerna om sekretesskydd.

Förmånlig behandling

Meddelandet om förmånlig behandling från 2002[63] var ett viktigt redskap vid tillämpningen av konkurrensreglerna även under 2004. Det stora antalet ärenden som genererats genom meddelandet om förmånlig behandling från 2002 visar att det är oerhört effektivt, till och med mer effektivt än meddelandet om förmånlig behandling från 1996. De flesta ärenden som nu når beslutsstadiet behandlas enligt meddelandet från 2002[64].

Förordning (EG) nr 1/2003

I och med att förordning nr 1/2003 trädde i kraft i maj[65] stärktes kommissionens undersökningsbefogenheter avsevärt. Tre centrala aspekter bör särskilt framhållas. För det första utvidgas kommissionens inspektionsbefogenheter till andra lokaler än företagslokaler, bland annat till styrelseledamöternas bostäder, om det finns en rimlig misstanke om att affärshandlingar förvaras i sådana lokaler[66]. Sådana åtgärder kan genomföras med eller utan förhandstillstånd från den nationella rättsliga myndigheten i den berörda medlemsstaten. För det andra förstärks kommissionens inspektionsbefogenheter genom möjligheten att försegla företagslokaler under den tid som behövs för inspektionen[67]. För det tredje har kommissionen getts uttryckliga befogenheter att höra alla fysiska och juridiska personer som går med på detta i samband med en undersökning[68].

Sekretesskydd

Efter ett överklagande från kommissionen ogiltigförklarade EG-domstolens ordförande genom beslut av den 27 september[69] (det delvisa) uppskovet med verkställigheten av ett kommissionsbeslut om avslag på en begäran om sekretesskydd som förstainstansrättens ordförande tidigare hade beslutat om[70]. Ett kuvert med vissa av de handlingar som hade beslagtagits vid inspektionen, men som parterna hävdade omfattades av sekretesskydd[71] och som hade förvarats hos förstainstansrättens kansli, återlämnades till kommissionen. EG-domstolen noterade kommissionens åtagande att inte lämna ut de omtvistade dokumenten till tredje parter innan prövningen av sakfrågan i målet avslutats. Eftersom domstolarna inte har bekräftat den nya synen på sekretesskyddets räckvidd som parterna har hävdat, fortsätter kommissonen att hantera inspektioner på samma sätt som tidigare på grundval av etablerad rättspraxis[72], som enligt kommissionens uppfattning fortfarande är giltig och lämplig.

VVS-kopparrör[73]

49. Den 3 september antog kommissionen ett beslut om att Europas ledande tillverkare av VVS-kopparrör, dvs. Boliden AB (tillsammans med sina tidigare dotterbolag Boliden Fabrication AB och Boliden Cuivre & Zinc SA), Halcor SA, HME Nederland BV, IMI plc (tillsammans med sina (tidigare) dotterbolag IMI Kynoch Ltd. och IMI Yorkshire Copper Tube Ltd.), KM Europa Metal AG (tillsammans med sina helägda dotterbolag Europa Metalli SpA och Tréfimétaux SA), Mueller Industries, Inc. (tillsammans med sina dotterbolag WTC Holding Company, Inc., Mueller Europe Ltd., DENO Holding Company, Inc. och DENO Acquisition EURL), Outokumpu Oyj (tillsammans med sitt helägda dotterbolag Outokumpu Copper Products Oy) och Wieland Werke AG (tillsammans med sina helägda dotterbolag Austria Buntmetall AG och Buntmetall Amstetten Ges.m.b.H.), hade brutit mot EG:s konkurrensregler genom att i samverkan fastställa priser och dela upp marknaderna på EES-marknaden för VVS-kopparrör. Efter en undersökning som inleddes 2001 fastställde kommissionen att överträdelsen pågick från mitten av 1988 till början av 2001.

50. Den relevanta produkten används i första hand för vatten-, olje-, gas- och värmeinstallationer i byggnadsindustrin. De främsta köparna av VVS-kopparrör är distributörer, grossister och detaljister som säljer kopparrören till installatörer och andra slutkonsumenter. Det sammanlagda marknadsvärdet för standardrör av koppar (970,1 miljoner euro) och plastbelagda kopparrör (180,9 miljoner euro) uppgår till 1 151 miljoner euro (EES år 2000).

51. Företagen ålades böter på sammanlagt omkring 223,3 miljoner euro. Med undantag för HME Nederland BV samarbetade alla mottagare av beslutet med kommissionen i dess undersökning i enlighet med 1996 års meddelande om förmånlig behandling. På grund av samarbetet befriade kommissionen Muellerkoncernen från böter, medan Outokumpu beviljades en nedsättning av böterna med 50 %, KME-koncernen och Wielandkoncernen 35 %, Halcor 15 % och IMI-koncernen och Bolidenkoncernen 10 %. De högsta böterna ålades företagen i KME-koncernen, sammanlagt 67,08 miljoner euro. Wielandkoncernen ålades böter om 27,8411 miljoner euro, IMI-koncernen 44,98 miljoner euro, Outokumpu 36,14 miljoner euro, Boliden 32,6 miljoner euro, Halcor 9,16 miljoner euro och HME 4,49 miljoner euro. När det gäller Outokumpu och KME ansåg kommissionen det vara en förmildrande omständighet att deras samarbete gick utöver vad som anges i 1996 års meddelande om förmånlig behandling. Outokumpu var det första företaget som avslöjade att kartellen pågått i över tolv år, och KME var det första företaget som lämnade avgörande bevis för samarbete om plastbelagda VVS-kopparrör. För Outokumpus del fann kommissionen det dock vara en försvårande omständighet att företaget begått upprepade överträdelser, eftersom Outokumpu år 1990 hade mottagit ett annat beslut från kommissionen om en kartell inom sektorn rostfritt stål. Outokumpus böter höjdes därför i avskräckande syfte.

Natriumglukonat[74]

52. Den 29 september ålade kommissionen fyra företag i Jungbunzlauerkoncernen böter om 19,04 miljoner euro för deras deltagande i fastställande av priser och uppdelning av marknaden för natriumglukonat, som främst används för att rengöra metall och glas.

53. Beslutet kompletterar ett första beslut som antogs 2001[75] och där det fastställdes att sex företag, bland annat ett företag i Jungbunzlauerkoncernen, deltog i en hemlig kartell från 1987 till 1995. När det gäller företaget i Jungbunzlauerkoncernen drogs beslutet från 2001 tillbaka 2002 på grund av ett sakfel i beslutsgrunderna i fråga om företagets ansvar för överträdelsen.

54. Parterna i natriumglukonatkartellen stod för nästan hela världsproduktionen. Överträdelsen var mycket allvarlig och Jungbunzlauer överträdde EG:s konkurrensregler under sju år. När kommissionen fastställde bötesbeloppet tog den hänsyn till att natriumglukonatmarknaden är ganska liten. Dessutom fick Jungbunzlauer böterna nedsatta med 20 %, eftersom företaget samarbetade med kommissionen i enlighet med 1996 års meddelande om förmånlig behandling.

Franskt öl[76]

55. Den 29 september antog kommissionen ett förbudsbeslut med böter på grundval av artikel 81.1 i EG-fördraget mot två bryggerikoncerner, nämligen Brasseries Kronenbourg och dess moderbolag Groupe Danone samt Heineken France (tidigare Sogebra) och dess moderbolag Heineken NV för att ha ingått ett avtal om ”vapenvila”. Syftet med avtalet var att dela upp sektorn för förbrukning utanför hemmet[77] i Frankrike mellan de båda koncernerna och att få slut på koncernernas kamp om dryckesgrossisterna. Avtalet tillämpades dock aldrig.

56. Överträdelsen ansågs vara allvarlig. Kommissionen ålade Heineken France och Heineken NV. böter om 1 miljon euro. Groupe Danone och Brasseries Kronenbourg ålades böter om 1,5 miljoner euro. Skälet till de högre böterna var att dessa företag begått upprepade överträdelser.

Råtobak i Spanien[78]

57. Den 20 oktober ålade kommissionen fyra spanska tobaksförädlare (Cetarsa, Agroexpansión, World Wide Tobacco España och Taes) och en italiensk tobaksförädlare (Deltafina) böter om sammanlagt 20 miljoner euro för att ha ingått ett konkurrensbegränsande avtal som syftade till att fastställa det högsta genomsnittspris som förädlarna skulle betala tobaksproducenter i Spanien och de tobakskvantiteter som förädlarna skulle köpa. Kartellen pågick från 1996 till 2001. År 1998 införde förädlarna ett avancerat system för tillämpning och övervakning. Från och med 1999 kom de också överens om vilka prisintervall för råtobak som de skulle begära att få införda i de standardiserade odlingsavtalen vid förhandlingarna med producenternas företrädare. Odlingsavtalen ligger till grund för slutpriset på råtobak, som fastställs vid leveransen. Agroexpansións och WWTE:s moderbolag ansågs vara solidariskt ansvariga för dotterbolagens beteende.

58. I samma beslut förbjöd kommissionen en kartell som omfattade de organisationer som företräder råtobaksproducenterna (ASAJA, UPA, COAG och CCAE). Kommissionen fann att de under samma period samverkade om de prisintervall och minimipriser på råtobak som de gemensamt skulle begära av förädlarna vid diskussionerna om de standardiserade odlingsavtalen. Kommissionen ålade var och en av organisationerna symboliska böter om 1 000 euro med hänsyn till att det nationella regelverket påverkat deras beteende. Det nationella regelverket betraktades också som en förmildrande omständighet när förädlarnas böter fastställdes.

Sybehör i metall och plast - synålar[79]

59. I sitt beslut av den 26 oktober konstaterade kommissionen att tre företag och deras respektive dotterbolag, nämligen William Prym GmbH & Co. KG och Prym Consumer GmbH & Co. KG, Coats Holdings Ltd och J & P Coats Ltd, och Entaco Ltd och Entaco Group Ltd mellan den 10 september 1994 och den 31 december 1999 hade ingått en rad skriftliga, formellt bilaterala avtal, som i praktiken var ett trepartsavtal, enligt vilket dessa företag delade upp eller bidrog till att dela upp produktmarknader (för sybehör i metall och plast) och geografiska marknader (för synålar). Dessutom deltog företagen i möten med två eller tre parter mellan den 10 maj 1993 och den 8 november 2001.

60. Kommissionens beslut grundades framför allt på att det fanns ömsesidiga villkorsklausuler i avtalen. Dessa klausuler förlängdes med jämna mellanrum.

61. Kommissionen konstaterade att det fanns tre relevanta produktmarknader: i) den europeiska marknaden för synålar och symaskinsnålar (inklusive specialnålar), där produktmarknaden och den geografiska marknaden delades upp, ii) den europeiska marknaden för ”övriga” produkter för sömnad och stickning, t.ex. knappnålar och stickor, och iii) den europeiska marknaden för övriga sybehör, bland annat blixtlås och andra knäppanordningar. På de två sistnämnda marknaderna delades produktmarknaden upp från den 10 september 1994 till den 13 mars 1997.

62. Överträdelsen var mycket allvarlig, eftersom den avsåg uppdelning av produktmarknaden och den geografiska marknaden mellan olika marknader. Avtalen om uppdelning av marknader avsåg olika marknadsnivåer, t.ex. tillverkning och distribution (både på grossist- och detaljistnivå), eftersom Coats framför allt var nåldistributör, men på detaljistnivå konkurrerade med Prym och Entaco med sitt nålmärke Milward, som var avsett för detaljhandeln.

63. Kommissionen befriade Entaco från böter enligt 1996 års meddelande om förmånlig behandling, eftersom företaget hade informerat kommissionen om att det fanns avtal om uppdelning av marknaden och lämnat avgörande bevis utan vilka kommissionen kanske inte hade kunnat fastställa avtalens existens. Coats och Prym, som ansågs solidariskt ansvariga tillsammans med sina respektive dotterbolag, ålades böter om 30 miljoner euro vardera.

Kolinklorid[80]

64. Den 9 december antog kommissionen ett beslut mot Akzo Nobel NV, Akzo Nobel Nederland BV, Akzo Nobel Chemicals International BV, Akzo Nobel Chemicals BV och Akzo Nobel Functional Chemicals BV, solidariskt ansvariga, Chinook Group Limited Partnership och Chinook Group Limited, solidariskt ansvariga, BASF AG, Bioproducts Incorporated, DuCoa LP och UCB SA.

65. Dessa företag överträdde de europeiska konkurrensreglerna genom att delta i en kartell inom kolinkloridbranschen. När det gäller EES fungerade kolinkloridkartellen på två olika men närbesläktade nivåer, nämligen på global nivå och europeisk nivå. På global nivå deltog samtliga producenter som omfattades av förfarandet i konkurrensbegränsande verksamhet som berörde EES mellan juni 1992 och april 1994. I denna verksamhet ingick gemensam prissättning och prishöjningar i hela världen, fördelning av de respektive marknaderna mellan parterna, kontroll av distributörer och omvandlare samt utbyte av känslig affärsinformation.

66. De nordamerikanska producenterna deltog dock inte i vissa konkurrensbegränsande överenskommelser som de europeiska tillverkarna ingick för att samordna sitt agerande på den europeiska marknaden. Dessa överenskommelser ingicks vid möten som hölls mellan mars 1994 och oktober 1998. Överenskommelserna bestod av gemensam prissättning och prishöjningar (både för EES i dess helhet, för enskilda nationella marknader och för enskilda kunder), fördelning av enskilda kunder och av EES-områdets marknadsandelar mellan de deltagande företagen, kontroll av distributörer och omvandlare samt utbyte av känslig affärsinformation.

67. Den totala marknaden för kolinklorid uppskattades 1997 till 183,7 miljoner euro för det sista hela år som överträdelsen ägt rum, varav 52,6 miljoner euro inom EES-området. Under undersökningsperioden kontrollerade de producenter som deltog i överträdelsen över 80 % av världsmarknaden. De berörda europeiska producenterna kontrollerade nära 80 % av EES-marknaden.

68. De nordamerikanska producenterna gick ur kartellsamarbetet vid slutet av det globala möte som hölls mellan den 14 och 20 april 1994. Kommissionen inledde undersökningen av överträdelsen den 26 maj 1999. Eftersom det gått över fem år mellan kommissionens ingripande och de nordamerikanska företagens utträde kan inga böter åläggas de nordamerikanska producenterna, dvs. Bioproducts, Chinook och DuCoa.

69. Kommissionen ålade de europeiska producenterna följande böter: Akzo Nobel NV, Akzo Nobel Nederland BV, Akzo Nobel Chemicals International BV, Akzo Nobel Chemicals BV och Akzo Nobel Functional Chemicals BV, solidariskt ansvariga, 20,99 miljoner euro, BASF AG 34,97 miljoner euro och UCB SA 10,38 miljoner euro.

3. ÖVRIGA AVTAL OCH SAMORDNADE FÖRFARANDEN

3.1 Kommissionens beslut

Air France/Alitalia[81]

70. Den 7 april godkände kommissionen alliansen mellan Air France och Alitalia efter omfattande åtaganden från parternas sida. De villkor som anges i beslutet syftar till att minska inträdeshindren och ge nya aktörer faktiska möjligheter att etablera sig som trovärdiga konkurrenter. Kommissionen fann sju överlappande linjer där samarbetet mellan Air France och Alitalia skulle undanröja all konkurrens eller minska konkurrensen betydligt. Det gäller följande linjer: Paris-Milano, Paris-Rom, Paris-Venedig, Paris-Florens, Paris-Bologna, Paris-Neapel och Milano-Lyon, där Air France och Alitalia var de främsta konkurrenterna före alliansen. Kommissionen godkände alliansen efter det att företagen gått med på att avstå tillräckligt många start- och landningstider (slots) vid flygplatserna och på att vidta andra korrigerande åtgärder för att återställa en effektiv konkurrens på dessa linjer[82].

Topps [83]

71. Den 26 maj antog kommissionen ett beslut[84] om att ålägga The Topps Company Inc och dess europeiska dotterbolag Topps Europe Ltd, Topps International Ltd, Topps UK Ltd och Topps Italia SRL (”Topps”) böter om 1,59 miljoner euro för att ha överträtt artikel 81.1 i fördraget. Toppskoncernen tillverkar samlarprodukter som klistermärken och kort med fotbollsspelare eller seriefigurer.

72. Kommissionen fann att Topps ingått en rad avtal och samordnade förfaranden med flera av sina mellanhänder i Storbritannien, Italien, Finland, Tyskland, Frankrike och Spanien i syfte att begränsa parallellimporten av Pokemonkort. Pokemon är namnet på en rad figurer som ursprungligen utvecklades för Nintendos videospel Game Boy, men som också används av Topps på samlarprodukter som klistermärken och kort. År 2000 fanns det en enorm efterfrågan på sådana Pokemonprodukter, men priserna varierade mycket mellan olika medlemsstater. Familjer i högprisländer som Finland fick betala dubbelt så mycket för samma Pokemonklistermärken som familjer i Portugal.

73. Kommissionen och gemenskapsdomstolarna har tidigare upprepade gånger enhälligt kritiserat sådana begränsningar för parallellhandeln. De utgör mycket allvarliga överträdelser av artikel 81.1 i EG-fördraget och äventyrar en av den inre marknadens grundläggande principer. Genom de åtgärder som nämndes ovan hindrade Topps distributörerna och i sista hand konsumenterna från att dra fördel av de stora prisskillnaderna mellan medlemsstaterna.

74. Beslutet riktades till alla European Topps fyra dotterbolag som deltog i de konkurrenshämmande avtalen och samordnade förfarandena och till moderbolaget i USA på grund av dess avgörande inflytande över de helägda dotterbolagen. Beslutet riktades inte till Topps mellanhänder, eftersom de inte hade något betydande ansvar för överträdelsen. Trots att Topps överträdelse egentligen var mycket allvarlig betraktade kommissionen den som allvarlig när den fastställde böterna, främst på grund av att det av bevismaterialet inte framgick att begränsningarna för parallellimporten tillämpades systematiskt på alla mellanhänder.

Faktaruta 4: Marknaderna för rättighetsförvaltning i EU

Utvecklingen med ett stort utbud av europeisk musik och kultur på de nya europeiska nätmarknaderna är mycket betydelsefull mot bakgrund av Lissabonmålen. Därför behövs en kraftfullare marknadsföring av europeiska musikrättigheter till dem som utnyttjar rättigheterna och kan utöka det europeiska utbudet i de nya medierna. Samtidigt skall det dock finnas goda förutsättningar för att utveckla lokalt innehåll. I samband med tillämpningen av konkurrensreglerna på tjänster i form av rättighetsförvaltning måste man särskilt uppmärksamma konkurrenshämmande begränsningar och konkurrensbetonade incitament för att tillhandahålla sådana tjänster på ett effektivt sätt.

Kommissionen har gett viss vägledning på detta område i sitt IFPI-beslut[85]. Vissa av de principer som återspeglas i det beslutet har under tiden visat sig ändamålsenliga och tillämpas nu i regel av IFPI-medlemmarna när de utfärdar EU-licenser för webbutsändning av musik.

När det gäller det s.k. Santiagoavtalet[86] om förvaltning av upphovsrättigheter till webbutsänd musik har kommissionen utfärdat ett formellt meddelande om invändningar[87] i fråga om det gällande avtalet. Kommissionen påpekar i sitt meddelande till de företag som bedriver kollektiv förvaltning av rättigheter att avtalet ger upphov till konkurrensproblem, framför allt på grund av att en begränsning för ekonomisk hemvist leder till uppdelning av marknaden.

I ett meddelande som utfärdades i april beskriver kommissionen de principer som den föreslår skall ligga till grund för styrningen av sektorn i framtiden[88]. Från konkurrenssynpunkt är följande frågor särskilt viktiga:

- Skapandet av nya gemensamma ordningar för hela EU får inte hämmas av territoriella begränsningar. Sådana ordningar är nödvändiga för att få effektivitetsvinster vid licensiering av rättigheter som omfattar EU eller hela världen på EU:s nya musikmarknader.

- Vid tillämpningen av konkurrenslagstiftningen kommer kommissionen att se positivt på gemensamma ordningar och tillhörande ömsesidiga avtal mellan system för kollektiv förvaltning av rättigheter.

- Kommissionen kan inte tillåta att tidigare begränsningar behålls när de inte längre är nödvändiga.

- Rättighetsinnehavarna måste själva kunna fastställa hur de vill kombinera individuell och kollektiv förvaltning av sina musikrättigheter.

- Ordningarna får inte på ett onödigt sätt knyta ihop anbud om rättighetsförvaltning. Individuell rättighetsförvaltning måste få utvecklas. Rättighetsinnehavarna bör få möjlighet att använda ny digital förvaltningsteknik för att förvalta rättigheter individuellt, men de kollektiva förvaltningssystemens möjligheter att överleva måste också beaktas.

Belgiska arkitektförbundet[89]

75. Den 24 juni fördömde kommissionen det belgiska arkitektförbundets tabell över rekommenderade minimiarvoden.

76. Tabellen över minimiarvoden antogs 1967 av det belgiska arkitektförbundets nationella styrelse och ändrades sedan flera gånger. I den senaste ändringen i juni 2002 beskrevs tabellen som en ”vägledning” ( indicatif/leidraad ). I tabellen angavs den minimiersättning som man skulle betala en arkitekt för de tjänster denne utfört i Belgien i egenskap av egen företagare.

77. Kommissionen ansåg att beslutet om att anta arvodestabellen var en fristående handling av normativ karaktär för vilken förbundet, som agerade som en företagssammanslutning, var helt ansvarig. Kommissionen konstaterade dessutom att arkitektförbundet hade för avsikt att samordna sina medlemmars agerande på marknaden genom de beslut där tabellen fastställdes och ändrades. Kommissionen fann också att tabellen tillämpades åtminstone i viss utsträckning.

78. De fakta som styrker att tabellen syftade till att begränsa konkurrensen är bland annat titelns avsiktligt normativa ordalydelse och skälen i tabellens ingress, det faktum att arkitektförbundet under 18 år utarbetat och distribuerat ett standardavtal, där den enda metod som anges för att fastställa arvodet är en hänvisning till tabellen, samt det faktum att förbundet gick mycket längre än att bara lämna information till sina medlemmar, kunder och till domstolarna.

79. Ett beslut där man fastställer eller rekommenderar minimiarvoden är en mycket allvarlig överträdelse, men kommissionen betraktade ändå överträdelsen som helhet som allvarlig, eftersom det inte var sannolikt att alla arkitekter använt tabellen och eftersom beslutet endast avsåg en medlemsstat.

80. Kommissionen ålade arkitektförbundet böter om 100 000 euro med hänsyn till den förmildrande omständigheten att förbundet kan ha hyst rimliga tvivel om huruvida dess arvodestabell verkligen utgjorde en överträdelse innan kommissionen antog sitt CNSD -beslut år 1993[90]. Dessutom är det kommissionens policy, vilket beskrivs i dess rapport av den 9 februari 2004, att uppmuntra nationella tillsynsmyndigheter och yrkesorganisationer att se över och ändra eventuella konkurrensbegränsande regler och att ge dem tillfälle att göra detta. Bötesbeloppet återspeglar också kommissionens metod att gradvis[91] börja bötfälla konkurrenshämmande beteende inom olika yrken.

Gaz de France[92]

81. Den 26 oktober antog kommissionen två beslut om två avtal som Gaz de France (GDF) ingick 1997, det ena med det italienska gasbolaget ENI, det andra med det italienska elbolaget ENEL. Avtalet mellan GDF och ENI avsåg GDF:s transporter av naturgas som ENI köpt i norra Europa genom Frankrike till den schweiziska gränsen. Avtalet innehöll en bestämmelse om att ENI fick sälja gas endast till kunder på andra sidan leveranspunkten, dvs. efter det att gasen lämnat Frankrike. Avtalet mellan GDF och ENEL avsåg utbyte av flytande naturgas som ENEL köpt i Nigeria och innehöll en bestämmelse om att ENEL endast fick använda gasen i Italien.

82. Kommissionen konstaterade att de två bestämmelserna begränsade det territorium där parterna kunde använda gasen och var avsedda att dela upp nationella marknader genom att hindra franska naturgasförbrukare från att få leveranser från ENEL och ENI. Bestämmelserna utgjorde därför en konkurrensbegränsning i den mening som avses i artikel 81 i EG-fördraget och ett betydande hinder för skapandet av en i verklig mening konkurrensutsatt europeisk gasmarknad.

83. Dessa två beslut är desto viktigare mot bakgrund av den avregleringsprocess som under de senaste åren har inletts inom den europeiska gasbranschen. Fördelarna med avregleringen förverkligas dock långsamt. Territoriella begränsningar är ett centralt inslag i de metoder som vidmakthåller uppdelningen av den europeiska marknaden och bidrar till brist på flexibilitet inom branschen. Kommissionen beslutade dock att inte ålägga böter med hänsyn till den europeiska gasbranschens särdrag och omständigheterna i detta enskilda ärende.

3.2 Utvecklingen i övriga ärenden

Premiumprogram för mediemarknaderna

84. Kommissionen fortsätter att ge konkurrensen om premiumprogram hög prioritet, eftersom sådan konkurrens driver fram nytänkande på mediemarknaderna, som i sin tur bidrar till utvecklingen av det kunskapsbaserade samhället. Bland de viktiga ärendena finns flera som gäller rättigheter till idrottsevenemang, och där har kommissionen valt en balanserad linje, nämligen att bekämpa den koncentration och de begränsningar som blir följden av en saluföringspolicy som bygger på omfattande och exklusiva avtal som ingås av en enda säljare, men samtidigt ta hänsyn till de eventuella effektivitetsvinster som uppstår genom att vissa program knyts till varandra.

85. I ärendet Bundesliga , som gäller gemensam saluföring av medierättigheter till herrfotbollsmatcher i den tyska första och andra divisionen, ansåg kommissionen att ligaföreningens ensamförsäljning av de kommersiella sändningsrättigheterna kunde begränsa konkurrensen mellan klubbarna och företagen i den första och andra divisionen.

86. Sedan en preliminär bedömning meddelats tidigare under 2004 gjorde ligaföreningen åtaganden som testades på marknaden[93] i september[94].

87. Kommissionen fortsätte också sitt förfarande om English Premier League (FAPL)[95] genom att offentliggöra ett meddelande om de åtaganden som FAPL gjort[96]. Det pågående förfarandet om Eurovisionssystemet fortsatte med insamling av fakta om olika aspekter av offentliga radio- och TV-bolags (medlemmar i EBU) gemensamma inköp och utnyttjande av idrottsprogram, bland annat rättigheterna till OS 2010 och 2012. De förslag som EBU lagt fram för att se till att Eurovisionssystemet är förenligt med EU:s konkurrensregler måste följa EG-domstolens vägledning i ärendet[97].

88. Den 26 oktober meddelade kommissionen att den avslutat undersökningen[98] av bestämmelserna om s.k. mest gynnad nation[99] i de avtal som filmbolagen i Hollywood ingår med betal-TV-företag, dock med undantag för två filmbolag.

89. Bestämmelserna om mest gynnad nation finns i de flesta s.k. Output deals som filmbolagen i Hollywood ingår med europeiska betal-TV-företag. Output deals är vanliga i filmbranschen i Hollywood, där filmbolagen i regel går med på att sälja hela sin filmproduktion under ett visst antal år till TV-bolag. Bestämmelserna om mest gynnad nation gav filmbolagen rätt att utnyttja de mest förmånliga villkor som ingåtts mellan ett betal-TV-företag och något filmbolag, oavsett vilket.

90. Enligt kommissionens preliminära bedömning ledde bestämmelserna om mest gynnad nation till en likriktning av priserna, eftersom varje höjning som ett filmbolag lyckades genomdriva ledde till motsvarande prishöjningar för andra filmbolag. Kommissionen anser att ett sådant prissättningssystem strider mot de grundläggande principerna för priskonkurrens.

91. Utan att medge att det var fråga om en överträdelse av konkurrenslagstiftningen beslutade de filmbolag för vilka undersökningen avslutats att upphäva bestämmelserna om mest gynnad nation i sina gällande avtal. Så länge företagen håller sig till detta beslut, kommer inte några ytterligare åtgärder att vidtas. Undersökningen fortsätter i fråga om NPB Universal och Paramount Pictures Corp. Inc., som inte har upphävt bestämmelserna i fråga.

3.3 Branschundersökningar

Branschundersökning om försäljningen av rättigheter till idrottsevenemang för utnyttjande i 3G-nät[100]

92. Tredje generationens mobilteknik (3G) utvecklas nu snabbt och antalet användare ökar snabbare än vad som var fallet för GSM-tekniken i motsvarande utvecklingsskede.

93. Kommissionen stärkte sina insatser för att hindra konkurrenshämmande beteende som skulle kunna hindra utvecklingen på denna viktiga framväxande marknad.

94. Kommissionen har funnit att etablerade aktörer använder flera olika metoder som skulle kunna begränsa nya medieoperatörers tillgång till centrala idrottsevenemang, t.ex. säljvägran, sammanslagning av TV-rättigheter och nya medie- eller UMTS-rättigheter till ett paket, och att etablerade aktörer köper nya medie- eller UMTS-rättigheter med ensamrätt.

95. För att få bättre kännedom om marknadens särdrag och för att kunna ta itu med befintliga och potentiella problem när det gäller tillgång till program för 3G, inledde kommissionen den 30 januari tillsammans med EFTA:s övervakningsmyndighet en branschundersökning om försäljningen av rättigheter till idrottsevenemang för utnyttjande i 3G-nät.

96. Under den första undersökningsfasen, som avslutades i augusti, samlade kommissionen in information om utvecklingen av 3G, bland annat om försäljningen av 3G-rättigheter till mobiloperatörer, och bildade sig en uppfattning om vilka typer av begränsningar som finns för 3G-rättigheter till idrottsevenemang. Begäran om upplysningar riktades till en rad (i de flesta fall stora) TV-kanaler, mobiloperatörer och innehållsägare.

97. I den andra fasen som inleddes i september ingår en enkät till ett bredare urval marknadsaktörer och uppföljningsenkäter till de aktörer som deltog i den första fasen. Denna fas bör ge detaljerade uppgifter om avtal beträffande rättigheterna att tillhandahålla idrottsevenemang genom 3G.

Faktaruta 5: Distribution och reparation av motorfordon

Under 2004 fortsatte kommissionen att övervaka genomförandet av förordning nr 1400/2002 och att bistå berörda parter vid tolkningen av förordningen. Under denna period kunde kommissionen se vissa tendenser. Framför allt har bilpriserna i genomsnitt stigit långsammare än priserna på andra varor och samtidigt har det funnits tydliga tecken på att bilpriserna närmar sig varandra inom hela EU. Rationaliseringen av återförsäljarnätet har fortsatt, men många återförsäljare vars kontrakt har sagts upp på grund av omorganiseringar har kunnat dra fördel av gruppundantaget och stanna kvar på marknaden som auktoriserade reparatörer. Det har också förekommit nyinvesteringar i bättre försäljningslokaler och verkstäder. Denna utveckling ger dock bara en fingervisning om vilka effekter det nya gruppundantaget kommer att ha på marknaden, eftersom dessa effekter får fullt genomslag först på längre sikt.

I enlighet med sin skyldighet att regelbundet kontrollera hur förordning nr 1400/2002 fungerar gjorde kommissionen en noggrann undersökning av vilka system som bil- och lastbilstillverkarna infört för att ge oberoende aktörer tillgång till teknisk information som behövs vid reparationer. Dessutom fortsatte kommissionen att övervaka bilprisernas utveckling inom hela EU och utfärdade två rapporter om detta i februari och juli. Julirapporten omfattar de första sex månaderna efter det att den nya förordningen trätt i kraft och innehåller för första gången uppgifter om alla de 25 medlemsstaterna (se nedan för närmare uppgifter).

Under 2004 koncentrerade kommissionen sina tillämpningsåtgärder på vissa ärenden som gällde särskilt viktiga konkurrensfrågor. Exempel på sådana frågor var auktoriserade och oberoende reparatörers tillgång till originalreservdelar och konkurrerande reservdelar, den eventuella förekomsten av artificiella hinder för inträde i näten med auktoriserade reparatörer, och misstänkta begränsningar för återförsäljarnas möjligheter att sälja konkurrerande bilmärken. Dessa frågor granskas fortfarande inom ramen för pågående undersökningar, men kommissionen har redan uttryckt sin ståndpunkt i ett ärende om Porsches distributions- och serviceavtal. I detta ärende klargjorde kommissionen hur regeln om avtal av mindre betydelse skall tillämpas i samband med tillämpning av förordning nr 1400/2002 (se nedan).

Förordning nr 1/2003 och det åtföljande bemyndigandet av medlemsstaternas domstolar och konkurrensmyndigheter har gett konkurrensmyndigheterna möjlighet att använda sina kunskaper om motorfordonssektorn fullt ut och att utnyttja samarbetsmekanismer som inrättats inom ramen för Europeiska konkurrensnätverket. I detta sammanhang stod kommissionen den 19 oktober värd för ett seminarium där företrädare för de nationella konkurrensmyndigheterna träffades för att utbyta erfarenheter och diskutera tillämpningen av förordning nr 1400/2002.

Tillgång till teknisk information

I oktober offentliggjorde kommissionen en undersökning om i vilken mån oberoende aktörer i bilbranschen får tillgång till teknisk information. I undersökningen, som genomfördes av universitetet i Aachen på kommissionens uppdrag, granskades hur tillverkarna har följt förordningen när det gäller att tillhandahålla teknisk information till verkstäder, verktygstillverkare och förlag. Dessa olika aktörer spelar alla en viktig roll när det gäller att garantera en sund konkurrens om bilreparationer, framför allt eftersom de tekniska framstegen innebär att även de mest grundläggande reparationerna blir allt mer komplicerade. Undersökningen visar att teknisk information för nästan alla modeller som lanserats under de senaste tio åren finns tillgänglig på Internet, CD/DVD eller på papper. Det finns dock stora brister i tillgängligheten, eftersom det antingen är svårt att hitta informationen eller också så finns den bara tillgänglig i form av stora, dyra paket. Innehållet är också ofta ofullständigt och vissa tillverkare håller tillbaka uppgifter som är centrala för t.ex. tillverkare av diagnosverktyg. Även förlag som ger ut teknisk information och vars produkter är värdefulla för oberoende reparatörer har svårt att få tillgång till de uppgifter de behöver.

Positiv utveckling när det gäller prisskillnader på bilar

I mars och juli offentliggjorde kommissionen rapporter om prisskillnaderna på bilar inom EU. De två senaste rapporterna, som byggde på uppgifter från november och maj, visade en från konkurrenssynpunkt tillfredsställande utveckling mot priskonvergens inom euroområdet. Av rapporten från juli 2003 framgick att prisskillnaderna för en tredjedel av alla modeller var större än 20 % inom euroområdet. I den senaste rapporten gällde detta endast en fjärdedel av alla modeller. Dessutom bör man notera att denna konvergens sker samtidigt som priserna i EU är relativt stabila i övrigt. Jämfört med juli 2003 har prisindexet för bilar i EU i juli 2004 endast ökat med 0,6 % jämfört med 2,3 % för den totala inflationen. Bilprisrapporten från juli inbegriper för första gången priserna i de tio nya medlemsstaterna, som inte förefaller skilja sig särskilt mycket från priserna i EU-15. Vissa modeller är billigare i vissa nya medlemsstater, medan andra inte är det. Jämfört med juli 2003 ökade prisindexet för bilar i juli 2004 betydligt i Polen (+8,4 %) och Lettland (+4,1 %) men minskade i Estland (-6,8 %), Litauen (-4,9 %) och Tjeckien (-3,3 %).

Porsches distributions- och serviceavtal

Den 30 april avslutade kommissionen förfarandet om de nya standardavtal för importörer, återförsäljare och auktoriserade reparatörer som Porsche hade anmält. Porsche gick med på att ändra avtalen, som används i hela EU och EES, så att de inte längre innehåller några av de särskilt allvarliga begränsningar som beskrivs i artikel 4 i förordning 1400/2002. Framför allt begränsar de ändrade distributionsavtalen inte längre Porscheåterförsäljarnas möjligheter att lägga ut servicen på något auktoriserat servicecenter och Porsches servicecentra är inte längre skyldiga att sälja nya bilar.

Kommissionen beslutade att inte fortsätta med sin undersökning av andra bestämmelser i Porsches distributionsavtal, eftersom det framkom att Porsche hade en andel på mindre än 5 % på alla nationella marknader i EU för försäljning av exklusiva sportbilar och terrängbilar. Man bör också komma ihåg att det i tillkännagivandet om avtal av mindre betydelse anges att en leverantör som har ett distributionssystem på en marknad där nästan alla aktörer använder samma typ av begränsande avtal inte på ett märkbart sätt bidrar till den kumulativa verkan om leverantörens marknadsandel inte överskrider 5 % och om avtalen inte innehåller särskilt allvarliga begränsningar.

När det gäller serviceavtalen har Porsche godtagit att företaget inte omfattas av gruppundantaget om det använder kvantitativ selektiv distribution för sitt nät av auktoriserade Porscheservicecentra, eftersom detta nät har en marknadsandel på över 30 % och tillkännagivandet om avtal av mindre betydelse därför inte är tillämpligt. Rent kvalitativa urvalskriterier ger kvalificerade reparatörer som vill driva ett auktoriserat Porscheservicecenter möjlighet att ansluta sig till nätet och därför gick Porsche med på att göra de aktuella kvalitativa kriterierna tillgängliga för alla intresserade reparatörer.

4. Statliga åtgärder (offentliga företag och företag med exklusiva och särskild