A4-0278/97

Resolution om förhållandet mellan folkrätten, gemenskapsrätten och medlemsstaternas konstitutionella rätt

Europaparlamentet utfärdar denna resolution

- med beaktande av det symposium om förhållandet mellan folkrätten, gemenskapsrätten och medlemsstaternas konstitutionella rätt som hölls av utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt den 21 och 22 juni 1995,

- med beaktande av utkastet till Amsterdamfördraget av den 19 juni 1997 ((Dok. CONF/4001/97.)),

- med beaktande av betänkandet från utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt och yttrandet från utskottet för institutionella frågor (A4- 0278/97), och med beaktande av följande:

A. Europeiska gemenskapen är en rättsgemenskap ((Europeiska gemenskapernas domstols dom av den 23 april 1986 i mål 294/83 (Miljöpartiet «Les Verts» mot Europaparlamentet), Rec. 1986, s. 1339ff, 23 § (tyska utgåvan).)) som bör bygga på tydliga principer om maktdelning.

B. Ett omfattande och högtstående rättsligt skydd för de grundläggande rättigheterna är ett väsentligt tecken på varje rättsgemenskap.

1. Parlamentet påpekar att Europeiska unionens rätt är en självständig rättsordning; erinrar om Europeiska gemenskapernas domstols rättspraxis ((Europeiska gemenskapernas domstols dom av den 15 juli 1964 i mål 6/64 (Costa mot E.N.E.L.), Rec. s. 1253ff (tyska utgåvan).)), enligt vilken gemenskapsrätten skall ha företräde framför nationell rätt,

2. påminner om att principen om maktdelning utgör ett grundläggande element i medlemsstaternas konstitutionella rätt och att all överföring av behörigheter från medlemsstaterna till unionen därför måste åtföljas av att Europaparlamentet, såsom ett direkt uttryck för viljan hos de folk som utgör Europeiska unionen, samtidigt får större makt,

3. erinrar om att gemenskapsrätten till följd av sin självständiga karaktär inte kanföreträdas av någon som helst nationell lagtext utan att förlora sin karaktär av gemenskapsrätt och utan att den rättsliga grunden för själva gemenskapen sätts i fråga ((Ovannämnda mål 6/64 (Costa mot E.N.E.L.) och; Europeiska gemenskapernas domstols dom av den 17 december 1970 i mål 11/70 (Internationale Handelsgesellschaft mbH mot Einfuhr- und Vorratsstelle für Getreide- und Futtermittel), Rec. s. 1125ff (tyska utgåvan).)),

4. erinrar om att begreppet «företräde» för gemenskapsrätten enligt Europeiska gemenskapernas domstols rättspraxis innebär att ingen nationell rättsakt kan tillämpas om den står i motsättning till gemenskapsrätten ((Europeiska gemenskapernas domstols dom av den 21 maj 1987 i mål 249/85 (Albako mot BALM), Rec. s. 2345ff, §14 (tyska utgåvan); samt domstolens dom av den 7 februari 1991 i mål C-184/89 (Nimz mot Freie und Hansestadt Hamburg), Rec. s. 297ff, § 19 (tyska utgåvan).)),

5. påpekar att envar nationell domare har skyldighet att vägra tillämpa varje form av nationell rätt som är oförenlig med gemenskapsrätten ((Europeiska gemenskapernas domstols dom av den 9 mars 1978 i mål 106/77 (Administrazione dehe Finanze deho stato mot Simmenthal), Rec. s. 629ff, § 21 (tyska utgåvan).)),

6. understryker den stora betydelse som förfarandet med förhandsavgörande enligt artikel 177 i EG-fördraget har för att principen om gemenskapsrättens företräde framför nationell rätt skall omsättas i praktiken och hänvisar med eftertryck till rättspraxis i målet CILFIT ((Europeiska gemenskapernas domstols dom av den 6 oktober 1982 i mål 283/81 (CILFIT och Lanificio di Gavardo mot hälsoministeriet), Rec. s. 3415ff (tyska utgåvan).)), varvid kriterier uppställdes för de nationella domstolarnas skyldighet att hänskjuta vissa frågor till Europeiska gemenskapernas domstol för förhandsavgörande,

7. erinrar om att enligt Europeiska gemenskapernas domstols rättspraxis i målet Foto-Frost ((Europeiska gemenskapernas domstols dom av den 22 oktober 1987 i mål 314/85 (Foto-Frost mot Hauptzollamt Lübeck-Ost), Rec. s. 4199ff., § 15 (tyska utgåvan).)), har de nationella rättshandhavande myndigheterna inte behörighet att ogiltigförklara rättsakter från gemenskapens institutioner och bekräftar uppfattningen om att det endast är Europeiska gemenskapernas domstol som har behörighet att avgöra frågor om gemenskapsrättens bindande karaktär; erinrar om Europeiska gemenskapernas domstols exklusiva behörighet att slutgiltigt avgöra frågor om omfattningen av de uppgifter och befogenheter som överförts på gemenskapens institutioner, en behörighet som härflyter ur artiklarna 164-188 och 219 i EG-fördraget,

8. pekar på den betydelse som artikel 177.3 i EG-fördraget spelar för säkerställandet av gemenskapsrättens enhetliga giltighet i samtliga medlemsstater, och understryker att även de högsta nationella domstolarna är skyldiga att hänskjuta frågor om gemenskapsrätten till Europeiska gemenskapernas domstol och att rätta sig efter de förhandsavgöranden som denna meddelar,

9. finner att nationell rättspraxis inom vissa områden utvecklats i en oroväckande riktning i och med att därvid övervägts att på ett sätt som strider mot gemenskapsrätten ge nationella domstolar rätt att pröva härledd gemenskapsrätt,

10. konstaterar att det överensstämmer med gemenskapsrättens logik att Europeiska gemenskapernas domstol är det enda rättsliga organ som har behörighet att fatta bindande beslut om tolkning och tillämpning av gemenskapsrätten,

11. välkomnar att principen om gemenskapsrättens företräde indirekt kommit att inskrivas och befästas i utkastet till Amsterdamfördraget i dess punkt 2 i protokollet om tillämpningen av subsidiaritets- och proportionalitetsprincipen, ett protokoll som skall bifogas EG-fördraget,

12. yrkar därutöver på att principen om gemenskapsrättens företräde klart skall inskrivas och befästas i själva EG-fördraget,

13. anser att sådana åtgärder, i den mån de innebär en överföring av behörigheter som påverkar EU-institutionernas suveränitet, bör förutsätta erkännande av att EU tar på sig suveräna behörigheter som upphör att höra till staternas exklusiva behörighetsområden, vilket innebär att nationella domstolar inte kan pröva beslut som gemenskapsinstitutionerna fattat inom sina egna behörighetsområden,

14. yrkar på att en klar lösning på frågan om folkrättens förhållande till gemenskapsrätten skall inskrivas och befästas i EG-fördraget och utformas så att EG jämställs med en nationalstat, vilket innebär att folkrätten är tillämplig först när den förklarats tillämplig genom en gemenskapsrättsakt eller efter det att dess innehåll införlivats i en gemenskapsrättsakt,

15. kräver att förhållandet till folkrätten till sist också regleras för andra och tredje pelaren, dvs. för EU som helhet, på samma sätt som för första pelaren,

16. uppmanar till en ändring av EU-fördraget så att Europeiska unionen ges status som juridisk person,

17. är av den uppfattningen att artikel L c) i EU-fördraget sådan den skall införas genom Amsterdamfördraget, är att beteckna som ett uppdrag för Europeiska gemenskapernas domstol att säkerställa och utveckla ett högtstående och omfattande skydd för de grundläggande rättigheterna inom Europeiska gemenskapens verksamhetsområde, så att nivån på EG-domstolens skydd för de mänskliga rättigheterna blir minst lika hög som nivån på det skydd som kan garanteras av vilken nationell författningsdomstol som helst, och, såvida domstolen har behörighet därtill, även inom Europeiska unionens verksamhetsområde,

18. uppdrar åt sin ordförande att vidarebefordra denna resolution med därtill hörande motivering i utskottets betänkande till rådet, kommissionen, medlemsstaternas parlament, Europeiska gemenskapernas domstol och alla de domstolar som i medlemsstaterna dömer i högsta instans.