[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 19.6.2007

KOM(2007) 337 slutlig

Förslag till

RÅDETS BESLUT

om den ståndpunkt som gemenskapen ska inta i AVS–EG-ministerrådet beträffande översynen av finansieringen med anledning av kortvariga fluktuationer i exportinkomster (kapitel 3 i bilaga II till AVS–EG-partnerskapsavtalet)

(framlagt av kommissionen)

MOTIVERING

Inledning

I AVS–EG-partnerskapsavtalet, som undertecknades i Cotonou den 23 juni 2000[1] och ändrades i Luxemburg den 25 juni 2005[2] (nedan kallat Cotonouavtalet), erkänner parterna att förluster av exportinkomster på grund av kortsiktiga fluktuationer kan äventyra finansieringen av utvecklingsbehoven i AVS-länderna och genomförandet av dessa länders utvecklingsmål. I enlighet med artikel 68.1 i avtalet inrättades därför ett system för tilläggsstöd (nedan kallat Flexinstrumentet) för att för att lindra de skadliga verkningarna av eventuell instabilitet i exportinkomsterna.

Olika metodproblem och praktiska problem vid genomförandet förefaller dock hindra Flexinstrumentet från att uppnå sina mål och i januari 2005 lade AVS-länderna därför fram ett ändringsförslag [3] . Eftersom detta inte kunde beaktas vid den femåriga översynen av Cotonouavtalet enades man om att kommissionen och AVS-gruppen skulle granska detta förslag i ett senare skede [4] .

Kommissionen instämmer i slutsatsen att Flexinstrumentet uppvisar vissa brister (utan att för den skull nödvändigtvis ställa sig bakom alla AVS-gruppens förslag till lösningar) och det bör således företas en genomgripande översyn i syfte att öka graden av måluppfyllelse när det gäller de mål som fastställs i artikel 68. En sådan översyn bör omfatta både kriterier för stödberättigande och praktiska detaljer såsom tillämpliga indikatorer, utbetalningstid och Flexinstrumentets konjunkturutjämnande karaktär.

I enlighet med artikel 100 i Cotonouavtalet får bilaga II ses över efter ett beslut av AVS–EG-ministerrådet. Mot denna bakgrund rekommenderas rådet och medlemsstaterna att bemyndiga kommissionen att förhandla med AVS-gruppen om en revision av samarbetsinstrumentet Flex.

1. Syftet med den föreslagna översynen

Det stöd vid kortvariga fluktuationer i exportinkomster som anges i artikel 68.2 i Cotonouavtalet har till syfte att ” möjliggöra fullföljandet av makroekonomiska och sektorsinriktade reformer och program som äventyras till följd av en inkomstminskning och till att avhjälpa de negativa verkningarna av instabilitet i exportinkomsterna, särskilt inkomsterna från försäljning av jordbruks- och gruvprodukter ”.

Flexinstrumentet har således inte till syfte att direkt kompensera för förluster av exportinkomster utan att avhjälpa de negativa verkningarna av dessa och upprätthålla utgiftsnivån på det sociala området.

Under de första år som Flexinstrumentet tillämpats har vissa metodproblem och problem vid det praktiska genomförandet uppdagats. Dessa problem har en märkbart negativ inverkan på instrumentets resultat. Det förlorar bland annat sin konjunkturutjämnande effekt i och med att det tar tid att börja genomföra det. Flexinstrumentet finansieras med medel från anslag B för oförutsedda behov[5], vilket i samband med nionde Europeiska utvecklingsfonden (EUF) skapade problem när det gäller tillgången till stödet efter det att anslag B hade förbrukats.

Det bör således företas en fördjupad översyn av de tre viktigaste faktorerna för genomförandet av Flex, dvs. kriterierna för stödberättigande, metoden för beräkning och mobilisering av stöd från Flexinstrumentet och finansieringskällan.

2. KRITERIER FÖR STÖDBERÄTTIGANDE

När det gäller kriterier för berättigande till stöd från Flexinstrumentet gäller för närvarande två kriterier som samtidigt måste vara uppfyllda, nämligen ett rörande fluktuationer i exportinkomsterna och ett rörande det förväntade underskottet i de offentliga finanserna. Eftersom dessa båda kriterier vållar tolkningsproblem bör de uppdateras, dock utan någon ändring i sak.

2.1. Utvidgning av antalet länder som omfattas av en mer gynnsam behandling/särskild behandling

För närvarande anses det första kriteriet för berättigande till stöd från Flexinstrumentet vara uppfyllda[6]

”om inkomsterna från exporten av varor minskar med 10 % (2 % om det är fråga om ett land som tillhör de minst utvecklade staterna, inlandsstaterna eller östaterna) jämfört med det aritmetiska genomsnittet av exportinkomsterna under de tre första åren av de fyra första år som föregår tillämpningsåret, eller

om det är fråga om ett land där inkomsterna av export från jordbruks- och gruvsektorerna utgör mer än 40 % av de totala inkomsterna av exporten av varor, inkomsterna från den totala exporten av produkter från jordbrukssektorn och gruvsektorn minskar med 10 % (2 % om det är fråga om ett land som tillhör de minst utvecklade staterna, inlandsstaterna och östaterna) jämfört med det aritmetiska genomsnittet av exportinkomsterna under de tre första åren av de fyra första år som föregår tillämpningsåret ”.

Vid översynen av Cotonouavtalet utvidgades antalet länder som kan beviljas en mer gynnad behandling om exportinkomsterna minskar med 2 % till att omfatta även AVS-länder som har genomgått konflikt eller drabbats av en naturkatastrof (artikel 68.3 i Cotonouavtalet).

Följaktligen föreslås en ändring av artikel 9 i bilaga II till Cotonouavtalet för att beakta utvidgningen av definitionen av länder som uppfyller kriterierna för stöberättigande om deras exportinkomster minskar med 2 % till att även omfatta AVS-länder som genomgått en konflikt eller drabbats av en naturkatastrof.

2.2. Referensperiod

Referensperioden för beräkning av fluktuationerna i exportinkomsterna definieras för närvarande som år n -4 till n -2. Det föreslås att referensperioden utökas till att omfatta även det år som föregår (n -1) tillämpningsåret (n), eftersom uppgift rörande detta år ändå ska lämnas av partnerlandet.

Med tanke på att fluktuationerna regelbundet återkommer kan det även ingå extrema värden i referensperioden, vilket kan ge en skev bild av tendensen.

Nedan anges sifferexempel för åren n -4, n -3, n -2, n -1 och n:

- 50, 53, 92, 59, 62 = positiv tendens, men det berörda landet är berättigat till stöd från Flexinstrumentet eftersom genomsnittet (n -4, n -3, n -2) är lika med 65 och exporten för tillämpningsåret uppgår till mindre än 98 % av detta genomsnitt.

- 50, 41, 53, 56, 48 = negativ fluktuation i förhållande till tendensen, men det berörda landet är inte berättigat till stöd från Flexinstrumentet eftersom genomsnittet (n -4, n -3, n -2) är lika med 48 och exporten för tillämpningsåret uppgår till mer än 98 % av detta genomsnitt.

AVS-gruppen har begärt att referensperioden ska uppgå till sex år, varvid det högsta respektive det lägsta värdet inte ska tas med i beräkningen. Detta förslag innebär att tonvikten läggs vid den långsiktiga tendensen. Instrumentet har dock till syfte att utjämna kortsiktiga fluktuationer i förhållande till denna tendens.

Det föreslås att artikel 9 i bilaga II till Cotonouavtalet ändras för att fastställa referensperioden till de fyra första år som föregår tillämpningsåret, varvid det år med det mest extrema värdet, dvs. det värde på exportinkomsterna som mest avviker från genomsnittet[7], ej ska tas med i beräkningen.

2.3. Använd valuta

Exportinkomsterna har hittills alltid beräknats i euro. I de länder vars valuta är knuten till US-dollarn eller någon annan referensvaluta eller vars handelstransaktioner huvudsakligen sker i en annan referensvaluta än euron kan emellertid inflationen eller växelkursfluktuationer inverka starkt på stödberättigandet. Saint Lucia vars valuta, östkaribisk dollar (XCD), har en fast växelkurs gentemot US-dollarn sedan 30 år och vars utrikeshandel huvudsakligen sker i US-dollar skulle till exempel inte ha varit stödberättigat 2004 om beräkningen hade skett i lokal valuta.

Det föreslås att fluktuationer i exportinkomster ska beräknas i lokal valuta, korrigerad för inflation (konsumentprisindex eller BNP-deflatorn).

Det föreslås att en ny artikel 9a om val av valuta läggs till i bilaga II till Cotonouavtalet.

2.4. Avskaffande av det andra kriteriet för stödberättigande

Det andra kriteriet för berättigande till tilläggsstöd är att ”det förväntade underskottet i de offentliga finanserna för året i fråga eller underskottsprognosen för det påföljande året försämras med 2 %”[8]. För att kunna beräkna det förväntade underskottet i de offentliga finanserna av en minskning av exportinkomsterna görs det förenklande antagandet att exportinkomsternas bidrag till de offentliga finanserna är lika stort som dess bidrag till BNP. Följande beräkningsmetod ska således tillämpas för att uppskatta försämringen av underskottet i de offentliga finanserna till följd av en minskning av exportinkomsterna:

”försämringen av underskottet i de offentliga finanserna = värdet av minskningen av exportinkomsterna under år n x (genomsnittligt förhållande mellan inkomsterna och BNP för åren n -4, n -3, n -2” (handledningen för Flexinstrumentet 2005).

AVS-länderna, liksom kommissionen i dess förslag från 2004, har ifrågasatt om detta kriterium är nödvändigt. Det finns flera skäl till att avskaffa detta kriterium.

- Det är svårt att fastställa storleken på underskottet i de offentliga finanserna till följd av en minskning av exportinkomsterna (och därmed även vilka statliga medel som finns tillgängliga för utvecklingspolitiken). Strukturen (privat/offentlig, koncentrerad eller ej osv.) och beskattningen av exportsektorn varierar kraftigt mellan olika länder. Beroende på skattesystemets utformning och när under beskattningsåret minskningen av exportinkomsterna inträffar kan en minskning av exportinkomsterna år n leda till ett underskott i de offentliga finanserna antingen redan år n eller först år n -1. Även hur väl den berörda staten sköter den makroekonomiska förvaltningen och hur stor kontroll den har över de offentliga finanserna inverkar på hur stor effekt en yttre chock som fluktuationer i exportinkomsterna kan få för budgetunderskottet. Vilka faktiska konsekvenser instabilitet i exportinkomsterna får för underskottet i de offentliga finanserna varierar således påtagligt beroende på de särskilda omständigheterna i varje enskilt land och det förefaller som om den nuvarande metoden uppmuntrar till en mindre ansvarsfull förvaltning av de offentliga finanserna.

- Det godtyckliga valet av en försämring med 2 % av underskott i de offentliga finanserna leder till en snedvridning av resultaten. Ett land som redan har ett betydande förväntat budgetunderskott, kommer, allt annat lika, att ha det svårare att få stöd från Flexinstrumentet än ett land med ett lägre förväntat budgetunderskott[9].

- De prognoser för underskotten som ligger till grund för beräkningen av om ett land är stödberättigat eller ej kan ligga mycket långt från de slutgiltiga värdena.

Det föreslås därför att det andra kriterium för stödberättigande som anges i artikel 9 i bilaga II till Cotonouavtalet avskaffas.

2.5. Tillägg till det första kriteriet för stödberättigande

Avskaffandet av det andra kriteriet för stödberättigande bör emellertid inte leda till en ökning av stödet från Flexinstrumentet i form av relativt låga belopp som inte påverkar den makroekonomiska stabiliteten eller det berörda landets förmåga att fullfölja sina socioekonomiska reformer och sin politik på detta område.

För att göra det möjligt att inrikta EU:s stöd på de länder som drabbas hårdast av en minskning av exportinkomsterna föreslås det att artikel 9 i bilaga II till Cotonouavtalet ändras så att stöd endast kan beviljas för situationer där minskningen av exportinkomsterna uppgår till minst 0,7 % av BNP[10].

2.6. Antal år på varandra följande år

För närvarande är det möjligt att få stöd från Flexinstrumentet fyra år i rad[11].

Det föreslås att artikel 9.2 i bilaga II till Cotonouavtalet ändras så att möjligheten att utnyttja Flexinstrumentet minskas till tre år, vilket är förenligt med artikel 68 i Cotonouavtalet där det föreskrivs att stödet ska avse kortsiktiga fluktuationer i exportinkomsterna och inte långsiktiga minskningar.

3. Metod för beräkning och mobilisering av stöd från Flexinstrumentet

3.1. Budgetkonsekvenser

Om ett AVS-land uppfyller kriterierna för stödberättigande är det största möjliga stöd (begränsat genom tillgängliga medel för det berörda landet inom ramen för anslag B, jfr punkt 4 nedan) som kan utgå inom ramen för Flexinstrumentet för närvarande fastställt till den uppskattade försämringen av det förväntade underskottet i de offentliga finanserna. Eftersom resultatet påverkas om man använder budgetunderskottet som referenspunkt (se punkt 2.5) vore det bättre om man istället använde budgetkonsekvenserna för detta ändamål. För att göra det möjligt att i ökad utsträckning inrikta stödet från Flexinstrumentet på de länder som är sämst rustade att hantera fluktuationer i exportinkomsterna, särskilt länder där den centrala regeringens inkomster, exklusive gåvobistånd, är relativt låga, föreslås det att det införs ett tak för stödet till de länder där dessa inkomsters andel av BNP är högre än genomsnittet för AVS-länderna.

Det föreslås att en ny artikel 9a läggs till i bilaga II till Cotonouavtalet i syfte att ändra beräkningen av stödet och begränsa de teoretiska budgetkonsekvenserna, vilka definieras på följande sätt:

” Teoretiska budgetkonsekvenser = värdet av minskningen av exportinkomsterna under år n multiplicerat med genomsnittet av förhållandet mellan inkomsterna och BNP för åren n -4, n -3, n -2 och n -1, exklusive det mest extrema värdet och med ett tak för denna kvot på 25 %”. De inkomster som avses är den centrala regeringens inkomster, exklusive gåvobistånd.

Värdet av minskningen av exportinkomsterna ska beräknas i lokal valuta, korrigerat för inflation, och fastställas som skillnaden mellan inkomsterna för år n och det aritmetiska genomsnittet av exportinkomsterna för åren n -4, n -3, n -2 och n -1, exklusive det mest extrema värdet. Värdet av minskningen av exportinkomsterna omräknas därefter till euro, varvid växelkursen för år n tillämpas.

3.2. Villkor för utbetalning av ekonomiskt stöd

Tillämpningen av systemet varierar för närvarande från land till land, beroende på om landet i fråga är berättigat till budgetstöd eller ej.

a) Länder som är berättigade till budgetstöd

När det gäller länder som är berättigade till budgetstöd har det ekonomiska stödet formen av ett allmänt budgetstöd som syftar till att kompensera för minskningar av exportinkomsterna, vilket är förenligt med målen för Flexinstrumentet. Utbetalningstiden kan dock förkortas. Det finns redan ett förskottssystem, vilket är begränsat till högst 80 % av det potentiella beloppet[12]. Detta system utnyttjas för närvarande inte tillräckligt, vilket till stor del beror på att den slutgiltiga statistiken för exportinkomsterna skiljer sig mycket lite eller inte alls från den preliminära statistiken, vilken är den grund på vilken förskotten betalas ut.

Det föreslås att artikel 10 i bilaga II i Cotonouavtalet ändras så att förskottsbetalningarna kan ske regelbundet och att taket för förskottet höjs till 100 % av det potentiella ekonomiska stödet. Följande exempel illustrerar resultatet av denna ändring: Sista dag för ansökan om stöd från Flex infaller under första halvåret år n +1, under det att Europeiska utvecklingsfondens kommitté fattar beslut och utbetalning sker under andra halvåret samma år eller i början av år n +2. Återbetalning av en eventuellt för stor utbetalning (till följd av att den slutgiltiga statistiken visar på en mindre minskning av exportinkomsten) sker då genom att nästa budgetstöd minskas med motsvarande belopp.

b) Länder som inte är berättigade till budgetstöd

När det gäller länder som inte är berättigade till budgetstöd ska beloppet läggas till i det nationella vägledande programmet, antingen för nya projekt eller som ett tillägg till befintliga projekt och program. Det ekonomiska stödet från Flexinstrumentet till dessa länder bidrar inte direkt till den makroekonomiska stabiliseringen och har inte heller någon verkligt konjunkturutjämnande effekt. Med hänsyn till att det är svårt att hantera förskott till projekt rekommenderas det inte att principen om förskott utvidgas till att omfatta även länder som inte är berättigade till budgetstöd. En bättre lösning är istället att det ekonomiska stödet inom ramen för Flex anslås först efter det att den slutgiltiga statistiken finns tillgänglig.

I gengäld bör man sträva efter att öka användningen av Flexinstrumentet i syfte att avhjälpa de skadliga effekterna av instabilitet i exportinkomsterna och på så sätt uppmuntra till ett systematiskt bruk av andra mekanismer såsom de som anges i artikel 68.5 i Cotonouavtalet. ” Gemenskapen skall också stödja marknadsbaserade försäkringsordningar som utformats för AVS-stater som önskar skydda sig mot risken för fluktuationer i exportinkomsterna ”.

Det föreslås att artikel 9 i bilaga II till Cotonouavtalet ändras i syfte att lägga till en hänvisning till marknadsbaserade försäkringsordningar som ska skydda mot fluktuationer i exportinkomsterna.

3.3. Länder som saknar landstrategidokument och särskilda fall

Flexinstrumentet har framförallt till syfte att se till att socioekonomiska reformer och politiken på detta område inte påverkas av minskningar i exportinkomsterna. Detta förutsätter att det rör sig om minskningar som har exogena orsaker och att regeringen i det berörda landet för en reformpolitik som syftar till att öka befolkningens välfärd. När det gäller särskilda fall (till exempel länder för vilka det inte undertecknats något landstrategidokument, länder och som är föremål för lämpliga åtgärder i enlighet med artiklarna 96 och 97 i Cotonouavtalet) kontrolleras inte nödvändigtvis dessa förutsättningar. Möjligheten att utnyttja Flexmekanismen bör grunda sig på rådets bedömning av den politiska situationen.

Följaktligen föreslås det att Flexinstrumentet systematiskt beaktas när rådet fattar beslut om att införa lämpliga åtgärder mot ett partnerland inom ramen för den politiska dialog som föreskrivs i Cotonouavtalet.

4. Inrättande av ett ramanslag för Flex

Det faktum att det ekonomiska stödet från Flexinstrumentet begränsades av storleken på anslag B, liksom tillgängligheten till detta anslag, inverkade tidigare starkt på storleken på detta stöd. Tillämpningsåret 2004 utbetalades således endast 10,6 miljoner euro fastän det potentiella beloppet uppgick till totalt 193,6 miljoner euro. Under åren 2003–2005 täcktes i genomsnitt 21,5 % av de potentiella behoven, varvid den högsta nivån nåddes med 28 % 2003 (motsvarande en utbetalning på 81,5 miljoner euro).

Till följd av översynen av Cotonouavtalet har det införts en möjlighet att tillföra anslag B ytterligare medel i takt med att det tillkommer ”nya behov”[13]. Tionde Europeiska utvecklingsfondens reserver för nationellt samarbete är inte tillräckliga för att helt kunna täcka de maximala teoretiska budgetkonsekvenserna inom ramen för Flexinstrumentet (jfr punkt 3.1)[14]. Detta innebär att man måste finna en objektiv, standardiserad och öppen metod för att begränsa Flexmekanismens andel av anslag B.

Enligt den föreslagna lösningen ska det fastställas ett maximalt årligt anslag till Flexinstrumentet för samtliga AVS-länder, vilket även föreslogs i samband med översynen i slutet av tillämpningsåren 2005 och 2006. Med hänsyn till att det fortfarande finns tillgängliga medel inom ramen för anslag B i tionde Europeiska utvecklingsfonden föreslås det att man inte ökar tillgängligheten till Flexmedel i alltför stor utsträckning när det gäller tionde Europeiska utvecklingsfonden.

I syfte att beakta fluktuationerna från år till år föreslås det att man anslår ett grundläggande anslag på 80 miljoner euro till Flexinstrumentet, som kan ökas till maximalt 100 miljoner euro om de potentiella beloppen skulle vara exceptionellt höga och täckningsgraden minska till under 33 % av de potentiella beloppen. Detta anslag uppgår till motsvarande 35 till 45 % av de uppskattade faktiska behoven under de tre senaste åren, dvs. nästan samma täckningsgrad som för de uppskattade kostnaderna för reformen av EU:s sockermarknad i de AVS-länder som undertecknat sockerprotokollet och nästan samma belopp som det maximala anslaget till Flexinstrumentet inom ramen för nionde Europeiska utvecklingsfonden.

I det fall det potentiella Flexbeloppet överstiger det årliga anslaget kommer länderna att få stöd från Flexinstrumentet i förhållande till sitt potentiella stödberättigande. För att inte processen i sin helhet ska försenas kommer de länder som är berättigade till budgetsstöd att under år n +1 underrättas om storleken på det belopp, beräknat på grundval av den preliminära statistiken, som snabbt kan utbetalas (se punkt 3.3). Det belopp som meddelas övriga länder kommer att grunda sig på den slutgiltiga statistiken.

Det föreslås att en ny punkt läggs till i den nya artikel 9a i bilaga II i Cotonouavtalet i vilken principen om inrättandet av ett årligt ramanslag för Flex och tilldelning ur detta i förhållande till behov bekräftas.

Kommissionen föreslår således att rådet antar det bifogade beslutet.

Förslag till

RÅDETS BESLUT

om den ståndpunkt som gemenskapen ska inta i AVS–EG-ministerrådet beträffande översynen av finansieringen med anledning av kortvariga fluktuationer i exportinkomster (kapitel 3 i bilaga II till AVS–EG-partnerskapsavtalet)

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR BESLUTAT FÖLJANDE

med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 300.2 andra stycket,

med beaktande av AVS–EG-partnerskapsavtalet, undertecknat i Cotonou den 23 juni 2000[15] och ändrat i Luxemburg den 25 juni 2005[16] (nedan kallat AVS–EG-partnerskapsavtalet),

med beaktande av kommissionens förslag, och

av följande skäl:

(1) I artikel 100 i AVS–EG-partnerskapsavtalet anges att bilagorna II, III, IV och V kan ses över eller ändras genom ett beslut av AVS–EG-ministerrådet på grundval av en rekommendation från AVS–EG-kommittén för utvecklingsfinansieringssamarbete.

(2) I artikel 11 i kapitel 3 i bilaga II till Cotonouavtalet anges det att bestämmelserna i det kapitlet ska ses över senast två efter det att de har börjat tillämpas och därefter på begäran av någon av parterna.

(3) Systemet för tilläggsstöd för att lindra de negativa effekterna av eventuell instabilitet i exportinkomsterna ändrades en första gång genom AVS–EG-ministerrådets beslut nr 2/2004 av den 30 juni 2004[17].

(4) Vid undertecknandet av det reviderade AVS–EG-partnerskapsavtalet i Luxemburg den 25 juni 2005 avgav parterna en gemensam förklaring i vilken det anges att ”AVS–EG-ministerrådet, med tillämpning av bestämmelserna i artikel 100 i Cotonouavtalet, kommer att granska förslagen från AVS angående bilaga II till det avtalet om kortvariga fluktuationer i exportinkomster (FLEX)”[18].

(5) Man bör fastställa den ståndpunkt som gemenskapen ska inta i AVS–EG-ministerrådet beträffande översynen av kapitel 3 i bilaga II till AVS–EG-partnerskapsavtalet beträffande finansiering med anledning av kortvariga fluktuationer i exportinkomster.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Enda artikel

Gemenskapen ska grunda sin ståndpunkt i AVS–EG-ministerrådet beträffande översynen av finansieringen med anledning av kortvariga fluktuationer i exportinkomster på det bifogade utkastet till AVS–EG-ministerrådets beslut.

Smärre ändringar av utkastet till beslut kan godtas utan att rådet måste fatta ett nytt beslut.

Utfärdat i Bryssel den […]

På rådets vägnar

Ordförande

BILAGA

Utkast till

AVS–EG-MINISTERRÅDETS BESLUT

beträffande översynen av finansieringen med anledning av kortvariga fluktuationer i exportinkomster (kapitel 3 i bilaga II till AVS–EG-partnerskapsavtalet)

AVS–EG-MINISTERRÅDET HAR BESLUTAT FÖLJANDE

med beaktande av AVS–EG-partnerskapsavtalet, undertecknat i Cotonou den 23 juni 2000[19] och ändrat i Luxemburg den 25 juni 2005[20] (nedan kallat AVS–EG-partnerskapsavtalet), särskilt artikel 100, och

av följande skäl:

(1) Parterna i AVS–EG-partnerskapsavtalet erkänner att instabilitet i exportinkomsterna kan påverka AVS-staternas utveckling negativt. För att lindra de skadliga verkningarna av eventuell instabilitet i exportinkomsterna, bland annat inom jordbrukssektorn och gruvsektorn, har de därför inrättat ett system för tilläggsstöd. De bekräftar att detta stöd syftar till att möjliggöra fullföljandet av de socioekonomiska reformer och den därmed sammanhängande politiken som äventyras till följd av en inkomstminskning och till att avhjälpa de negativa verkningarna av instabilitet i exportinkomsterna, särskilt inkomsterna från försäljning av jordbruks- och gruvprodukter[21].

(2) I artikel 11 i bilaga II till AVS–EG-partnerskapsavtalet anges det att bestämmelserna i kapitel 3 i den bilagan om finansiering med anledning av kortvariga fluktuationer i exportinkomster ska ses över senast två efter det att de har börjat tillämpas och därefter på begäran av någon av parterna.

(3) Systemet för tilläggsstöd för att lindra de negativa effekterna av eventuell instabilitet i exportinkomsterna ändrades en första gång genom AVS–EG-ministerrådets beslut nr 2/2004 av den 30 juni 2004[22].

(4) Vid undertecknandet av det reviderade AVS–EG-partnerskapsavtalet i Luxemburg den 25 juni 2005 avgav parterna en gemensam förklaring i vilken det anges att ”AVS–EG-ministerrådet kommer att, med tillämpning av bestämmelserna i artikel 100 i Cotonouavtalet, granska förslagen från AVS angående bilaga II till det avtalet om kortvariga fluktuationer i exportinkomster (FLEX)”[23].

(5) Systemet för finansiering av stöd vid kortvariga fluktuationer i exportinkomsterna bör förbättras så att det bättre uppfyller sina mål.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Kapitel 3 i bilaga II till AVS–EG-partnerskapsavtalet ska ändras på följande sätt:

1. Artikel 9.1 ska ersättas med följande:

”Kriterier för stödberättigande

1. Rätt till tilläggsstöd skall inträda

” om inkomsterna från exporten av varor minskar med 10 % (2 % om det är fråga om ett land som tillhör de minst utvecklade staterna, inlandsstaterna eller östaterna, eller en stat som har genomgått en konflikt eller drabbats av en naturkatastrof) jämfört med det aritmetiska genomsnittet av exportinkomsterna under de fyra första år som föregår tillämpningsåret, exklusive det mest extrema värdet, eller

om det är fråga om ett land där inkomsterna av export från jordbruks- och gruvsektorerna utgör mer än 40 % av de totala inkomsterna av exporten av varor, inkomsterna från den totala exporten av produkter från jordbrukssektorn och gruvsektorn minskar med 10 % (2 % om det är fråga om ett land som tillhör de minst utvecklade staterna, inlandsstaterna eller östaterna, eller en stat som genomgått en konflikt eller drabbats av en naturkatastrof) jämfört med det aritmetiska genomsnittet av exportinkomsterna under de fyra första år som föregår tillämpningsåret, exklusive det mest extrema värdet.”

2. Texten i artikel 9.2 ska ersättas med följande:

”2. Den minskning av exportinkomsterna som fastställs i punkt 1 ska uppgå till minst 0,7 % av BNP för att rätten till tilläggsstöd ska vara tillämplig. Rätten till tilläggsstöd skall vara begränsad till tre på varandra följande år. ”

3. Texten i artikel 9.3 ska ersättas med följande:

”3. Tilläggsmedlen ska avspeglas i det berörda landets offentliga räkenskaper. De ska användas i enlighet med reglerna och metoderna för programplaneringen, inbegripet de särskilda bestämmelserna i bilaga IV (Genomförande- och förvaltningsförfaranden), på grundval av avtal som i förväg upprättats mellan gemenskapen och den berörda AVS-staten året efter tillämpningsåret . I samförstånd mellan parterna får medlen användas för att finansiera program som finns upptagna i den nationella budgeten. En del av tilläggsstödet får emellertid också avsättas för specifika sektorer, särskilt för att utarbeta markandsbaserade försäkringsordningar som ska skydda mot fluktuationer i exportinkomsterna .”

4. Följande artikel ska läggas till i kapitel 3 i bilaga II som artikel 9a:

”Artikel 9a

1. Storleken på tilläggsstödet ska motsvara minskningen av exportinkomsterna multiplicerad med det aritmetiska genomsnittet av förhållandet mellan den offentliga sektorns inkomster och BNP för de fyra första år som föregår tillämpningsåret, exklusive det mest extrema värdet och med ett tak för denna kvot på 25 %.

2. Kommissionens undersökning av de uppgifter som lämnas av AVS-staterna för fastställandet av stödberättigande och storleken på tilläggsbeloppet ska ske på grundval av den lokala valutan, med korrigering för inflationen. Kommissionen ska därefter omräkna det potentiella tilläggsstödet till euro enligt sina normala förfaranden.

3. Inom ramen för anslaget till de nationella vägledande programmen ska kommissionen årligen fastställa ett anslag till stöd med anledning av kortsiktiga fluktuationer i exportinkomster som avser samtliga AVS-länder. Om summan av de ekonomiska stöd som fastställts på grundval av de kriterier som anges i artikel 9 överstiger detta anslag ska fördelningen av de nationella anslagen ske i proportion till storleken på det potentiella tilläggsstödet för varje AVS-stat, uttryckt i euro. ”

5. Texten i artikel 10 skall ersättas med följande:

” Inom ramen för systemet för tilläggsstöd ska det vara möjligt att ge förskott med hänsyn till eventuella förseningar när det gäller framtagandet av konsoliderad handelsstatistik och för att säkerställa att medlen i fråga kan inkluderas senast i budgeten för det andra året efter tillämpningsåret. Förskott får endast ges till sådana stater där det ekonomiska stödet från Flexinstrumentet kan ges i form av ett allmänt budgetstöd. Förskott ska ges på grundval av den preliminära exportstatistik som regeringen upprättat och överlämnat till kommissionen. Förskottet får som mest uppgå till 100 % av det beräknade beloppet för tilläggsstöd för tillämpningsåret i fråga. De belopp som beviljas ska anpassas mot bakgrund av den slutgiltiga konsoliderade exportstatistiken. Denna statistik ska överlämnas senast den 31 december det andra året efter tillämpningsåret. ”

Artikel 2

Detta beslut träder i kraft samma dag som det antas.

Utfärdat i

På AVS-EG-ministerrådets vägnar

Ordförande

[1] EGT L 317, 15.12.2000.

[2] EGT L 287, 28.10.2005.

[3] Dokument AVS/85/017/04, ändring 5, av den 8 december 2004, framlagt för Generaldirektoratet för bistånd (GD DEV) den 17 januari 2005 – Förslag till ändringar av Cotonouavtalet inom ramen för Flex-instrumentet.

[4] FÖRKLARING II till slutakten till det avtal som undertecknades i Luxemburg den 25 juni 2005 – Gemensam förklaring om artikel 68 i Cotonouavtalet: ”AVS–EG-ministerrådet kommer att, med tillämpning av bestämmelserna i artikel 100 i Cotonouavtalet, granska förslagen från AVS angående bilaga II till det avtalet om kortvariga fluktuationer i exportinkomster (FLEX)”.

[5] Artikel 3.2 b i bilaga IV till Cotonouavtalet.

[6] Artikel 9.1 a i bilaga II till Cotonouavtalet.

[7] I det första exemplet uppgår genomsnittet för exportinkomsterna för åren n -4/n -1 till 63,6, varvid det extrema värdet i förhållande till detta genomsnitt är värdet för år n -2. Det omräknade genomsnittet för åren n -4, n -3 och n -1 uppgår till 54 och detta innebär att det berörda landet inte längre är berättigat till stöd från flexinstrumentet. I det andra exemplet uppgår genomsnittet för åren n -4/n -1 till 50, och genomsnittet exklusive det extrema värdet till 53, vilket innebär att det berörda landet blir berättigat till stöd från Flexinstrumentet.

[8] Artikel 9.1 b i bilaga II till Cotonouavtalet. Underskottet definieras i kommissionens riktlinjer som den centrala regeringens underskott (totalt saldo, exklusive gåvobistånd).

[9] Ett land vars förväntade budgetunderskott uppgår till 2 % av BNP är stödberättigat under förutsättning att den uppskattade försämringen av underskottet i de offentliga finanserna till följd av en minskning av exportinkomsterna uppgår till minst 0,04 % av BNP. När det gäller ett land vars förväntade budgetunderskott (exklusive gåvobistånd) uppgår till 20 % måste dock försämringen uppgå till minst 0,4 % av BNP för att landet ska vara berättigat till stöd från Flexinstrumentet. Följaktligen är det främst de länder som redan från början endast har ett litet budgetunderskott (uppskattat) som är stödberättigade.

[10] Tröskeln på 0,7 % har fastställts enligt följande. Minskningen av exportinkomsterna = 2 % och exportens andel av BNP = 35 % (vilket motsvarar genomsnittet för AVS-länderna under perioden 2000–2005). Detta val gynnar de länder där exporten har en stor andel av BNP eller vars exportinkomster varierar kraftigt, utan att det samtidigt innebär en nackdel för de fattigaste länderna där skatter och andra avgifter utgör en mycket liten andel av BNP.

[11] Artikel 9.2 i bilaga II till Cotonouavtalet.

[12] Artikel 10 i bilaga II till Cotonouavtalet.

[13] Artikel 3.5 i bilaga IV till Cotonouavtalet.

[14] Inom ramen för tionde Europeiska utvecklingsfonden (EUF) har det anslagits 1,8 miljarder euro till anslag B för oförutsedda behov. Denna reserv ska bland annat användas till att finansiera humanitärt bistånd och katastrofbistånd (som omfattas av artiklarna 72 och 73 i Cotonouavtalet, inbegripet stöd till länder som genomgått en konflikt och för vilket det inte undertecknats något landstrategidokument), bidragen till skuldlättnadsinitiativ och Flexmekanismen. Behovet av ytterligare humanitärt bistånd och katastrofbistånd utöver budgetstödet uppgår till uppskattningsvis 150 till 200 miljoner euro per år, beräknat genom extrapolering av åtgärder som finansierats inom ramen för nionde EUF. Det tillgängliga restbeloppet för Flexinstrumentet är således inte tillräckligt för att täcka de totala potentiella behoven, vilka uppskattas uppgå till ca 200 miljoner euro.

[15] EGT L 317, 15.12.2000, s. 3.

[16] EUT L 287, 28.10.2005, s. 1.

[17] EUT L 297, 22.9.2004, s. 18.

[18] Förklaring II – Gemensam förklaring om artikel 68 i Cotonouavtalet (EUT L 287, 28.10.2005, s. 37).

[19] EGT L 317, 15.12.2000, s. 3.

[20] EUT L 287, 28.10.2005, s. 1.

[21] Artikel 68 i AVS–EG-partnerskapsavtalet.

[22] EUT L 297, 22.9.2004, s. 18.

[23] Förklaring II – Gemensam förklaring om artikel 68 i Cotonouavtalet (EUT L 287, 28.10.2005, s. 37).