EUROPEISKA KOMMISSIONEN Bryssel den 11.6.2018 SWD(2018) 346 final ARBETSDOKUMENT FRÅN KOMMISSIONENS AVDELNINGAR Rapport om fördelarna för befolkningen i Västsahara, och om samråd med denna befolkning, vad gäller utvidgningen av tullförmånerna till att omfatta produkter med ursprung i Västsahara Följedokument till Förslag till rådets beslut om ingående av avtalet genom skriftväxling mellan Europeiska unionen och Konungariket Marocko om ändring av protokoll nr 1 och nr 4 till Europa-Medelhavsavtalet om upprättande av en associering mellan Europeiska gemenskaperna och deras medlemsstater, å ena sidan, och Konungariket Marocko, å andra sidan {COM(2018) 481 final}



RAPPORT OM FÖRDELARNA FÖR BEFOLKNINGEN I VÄSTSAHARA, OCH OM SAMRÅDET MED DENNA BEFOLKNING, VAD GÄLLER UTVIDGNINGEN AV TULLFÖRMÅNERNA TILL ATT OMFATTA PRODUKTER MED URSPRUNG I VÄSTSAHARA Rapporten har utarbetats av kommissionens avdelningar tillsammans med Europeiska utrikestjänsten Sammanfattning 1. Ekonomin i Västsahara. Trots vissa uppmuntrande tecken förblir den senaste utvecklingen i Västsahara bräcklig. Dess ekonomiska verksamhet kretsar kring ett begränsat antal sektorer: Fiske och beredning av fiskeriprodukter, fosfatgruvor, jordbruk (särskilt frukt och grönsaker och nomadisk djurhållning) och, i mindre utsträckning, handel och hantverk. Turism och förnybar energi är dock fortfarande underutvecklade sektorer, men lovande. Dessutom kännetecknas den västsahariska ekonomin av isolering och omfattande subventioner. 2. Ett nödvändigt stöd för export genom tullförmåner. En diversifiering av den ekonomiska potentialen i Västsahara förutsätter främjande av utländska investeringar. Detta förutsätter emellertid att berörda aktörer erbjuds tillräcklig rättssäkerhet, i synnerhet genom att man förtydligar vilka villkor som gäller för tullarna för nuvarande och framtida export från Västsahara till Europeiska unionen. Trots att tillgängliga uppgifter ofta är fragmenterade visar denna studie på förekomsten av ekonomisk verksamhet och produktion i Västsahara som bör åtnjuta samma tullförmåner som beviljades Konungariket Marocko, förmåner som de åtnjöt fram till den 21 december 2016. En sådan utvidgning av unionens tullförmåner till att omfatta dessa produkter skulle säkerställa kontinuiteten i exporten. Dessutom borde en utvidgning även få en stor inverkan på den framtida utvecklingen av den västsahariska ekonomin genom att stimulera nuvarande eller planerade investeringar (inklusive för vissa fosfater såsom fosforsyra eller fosfatgödsel för jordbruket, samt på områdena jordbruk och fiske), vilka utgör investeringar som kan generera arbetstillfällen. På motsatt sätt skulle ett beslut att inte bevilja tullförmåner inverka negativt på exporten från Västsahara, särskilt fiskeriprodukter och jordbruksprodukter och produktionens redan begränsade omfattning skulle ytterligare inskränkas. I avsaknad av tullförmåner skulle produkter från Västsahara omfattas av normala tullar (dvs. den tullsats som gäller inom unionen för mest gynnad nation) utan privilegierat tillträde till unionsmarknaden. Även om effekten är nästan neutral på industriprodukter (fosfater), skulle den bli mycket negativ för exporten av fiskeri- och jordbruksprodukter till EU och därmed på sysselsättningen i dessa sektorer. I ett mer långsiktigt perspektiv bör stimulansen för privat verksamhet och näringsfriheten vara sådan att den dämpar statligt bidragsberoende, samtidigt som öppenhet gentemot omvärlden och för handel logiskt sett gradvis bör bidra till en avsevärd samhällsekonomisk och kulturell utveckling. 3. Medverkan från de berörda befolkningarna

Å ena sidan har de marockanska myndigheterna genomfört ett brett samråd som omfattar alla institutionella organ, nationella, regionala och lokala aktörer för att öka deras medvetenhet och inhämta deras samtycke och synpunkter. Denna process har konstaterat ett mycket brett stöd för den föreslagna ändringen samt vissa rekommendationer för att maximera dess inverkan. Å andra sidan, efter avslutat samråd med valda företrädare, har Europeiska kommissionens avdelningar och Europeiska utrikestjänsten genomfört en samrådsprocess med den lokala befolkningen i Västsahara, som visar att en stor majoritet av de svarande är positiv till en utvidgning av tullförmånerna till produkter från Västsahara. En majoritet av de berörda parterna har framhållit de positiva effekterna för befolkningen som helhet, med särskild tonvikt på den avgörande hävstångseffekt som sådana handelsförmåner utgör i form av privata investeringar. Enligt dessa aktörer skulle ett prioriterat tillträde till de europeiska marknaderna kunna förbättra affärsklimatet samt direkta europeiska investeringar, och därigenom stödja den nya hållbara utvecklingsmodellen med deltagande av befolkningen i Västsahara. Ett fortsatt oklart rättsläge för handelsflödena med Västsahara skulle däremot kraftigt äventyra den samhällsekonomiska utvecklingen, vilket redan är synligt i Västsaharas minskande handelsförbindelser med vissa medlemsstater eller i vissa sektorer. Att begränsa Västsaharas tillträde till marknaderna och utländska investeringar skulle hämma utvecklingen av viss endogen ekonomisk verksamhet och äventyra den samhällsekonomiska och politiska utvecklingen just vid den tidpunkt då utvecklingen av Västsahara äntligen verkar börjar ta fart. Denna allmänna bild påverkar inte de olika åsikter som samtalsparterna hyser när det gäller territoriets juridiska ställning, för vilken de enhälligt erkänner FN-processen som den enda giltiga. Vissa röster har också höjts för ett större engagemang från EU:s sida för att stödja FN-processen. Tekniska diskussioner med Polisario, i egenskap av part i Förenta nationerna och Förenta nationernas fredsprocess för Västsahara, visar att Polisarios grundläggande motstånd mot ändringen av avtalet, en invändning som huvudsakligen på grundar sig på bredare politiska överväganden som inte avser innehållet i själva ändringen. 4. Resultaten per sektor Slutligen möjliggör analysen som omfattar de tre sektorer som kan komma att påverkas av utvidgningen av unionens tullförmåner till att omfatta produkter med ursprung i Västsahara att framlägga följande slutsatser: a) Jordbrukssektorn Undersökningen visar att det finns en jordbruksproduktion i Västsahara, särskilt när det gäller frukt och grönsaker (tomater och meloner), för vilka det finns en väsentlig marknad i EU. Denna produktion uppskattas till 64 000 ton 2016 och cirka 14 000 direkta arbetstillfällen. Importvärdet av en sådan produktion skulle uppgå till cirka 65 miljoner euro. I avsaknad av tullförmåner skulle en sådan export vara skyldig att erlägga 6,6 miljoner euro i tullar. Dessa ekonomiska fördelar kan förlängas om Västsahara i framtiden vidareutvecklar sin produktion och export till EU inom ramen för de projekt som för närvarande övervägs. Detta skulle också få konsekvenser för antalet arbetstillfällen som kan multipliceras med fem enligt vissa prognoser. Även om utvecklingen av dessa verksamheter har en inverkan på användningen av naturresurser, i synnerhet vatten, tycks det inte finnas något alternativ i dag för den ekonomiska utvecklingen i det berörda territoriet. Marockanska uppskattningar om användning av grundvattnet, även om dessa ifrågasätts på vissa håll, uppvisar en blygsam inverkan på grundvattennivån.

b) Fiskeriprodukter Rapporten visar att beredning av fiskeriprodukter är en viktig bransch i Västsahara . Export av fiskeriprodukter under 2015 och 2016 uppgick till mellan 100 och 200 miljoner euro, enligt flera källor. Antalet arbetstillfällen som är beroende av denna export direkt eller indirekt var omkring 45 000. När det gäller jordbrukssektorn skulle en utvidgning av tullförmånerna på denna import ha en betydande inverkan på territoriets ekonomi och därmed på sysselsättningen. Däremot skulle frånvaron av dessa fördelar äventyra exporten, men även sysselsättningen och underlätta överföringen av dessa verksamheter till andra platser, förmodligen till Marocko. Detta skulle också äventyra lönsamheten för investeringar i fiskberedningsindustrin i Västsahara, som samfinansierats av Europeiska unionen. c) Fosfatsektorn Fosfatproduktionen utgör en viktig ekonomisk verksamhet för Västsaharas territorium. På grund av avsaknaden av tullar på merparten av den fosforit som produceras i Västsahara och importeras till EU, skulle effekten av att inte tillämpa förmånsbehandling i tullhänseende på den nuvarande produktionen av fosfat i Västsahara vara ytterst begränsad eller till och med obefintlig. Det är bara för vissa produkter som framställs av fosfater (fosforsyra och konstgödsel) som för närvarande inte framställs i Västsahara som det föreslagna avtalet skulle kunna få verkliga effekter (tullen på dessa produkter är mellan 4,8 % och 6,5 %). OCP-gruppen (f.d. Office Chérifien des Phosphates), territoriets största arbetsgivare, planerar att utveckla ett industrikomplex för produktion av gödselmedel i El-Ayoun (fosforsyra och konstgödsel), men också konstruktion av en ny kaj i hamnen i El-Ayoun. Dessa projekt skulle äventyras i frånvaro av förmånsbehandling för de berörda produkterna, vilket skulle inverka negativt på sysselsättningen på lokal nivå. 5. Slutsats Trots att det är omöjligt att tydligt skilja på ursprung för de enskilda komponenterna i den västsahariska befolkningen finns tillräckliga indikationer på att den ekonomiska verksamhet som skapas genom export till Europeiska unionen sker till förmån för den lokala sysselsättningen och därför mer eller mindre, till förmån för den lokala befolkningen oavsett ursprung. Denna positiva effekt skulle undergrävas om exporten till Europeiska unionen inte hade rätt till samma tullförmåner som beviljats Marocko.





Innehållsförteckning 1 ALLMÄN INLEDNING 1.1 Bakgrund 1.2 Omfattningen av utvärderingen och metodfrågor 1.2.1 Undersökningens räckvidd 1.2.2 Metodologiska begränsningar 1.3 Samråd med den berörda befolkningen

2 MÄNSKLIGA RÄTTIGHETER I VÄSTSAHARA 2.1 Situationen för de mänskliga rättigheterna i Västsahara 2.2 Samarbetsramen mellan Europeiska unionen och Marocko på området mänskliga rättigheter och demokrati. 2.3 Följder av ändringen av protokollen 1 och 4 till associeringsavtalet för situationen för de mänskliga rättigheterna i Västsahara. 3 VÄSTSAHARAS EKONOMI – EKONOMISKA FÖRDELAR FÖR DEN BERÖRDA BEFOLKNINGEN 3.1 Allmän översikt över ekonomin i Västsahara och behovet av diversifiering 3.2 Fördelarna för de viktigaste exportsektorerna 3.2.1 Jordbrukssektorn 3.2.2 Fiskeriprodukter 3.2.3 Fosfatsektorn 4 SAMRÅD MED DE BEFOLKNINGAR SOM BERÖRS AV ÄNDRINGARNA AV PROTOKOLLEN 1 OCH 4 TILL ASSOCIERINGSAVTALET 4.1 Mål och räckvidd för samrådet 4.2 De viktigaste resultaten 4.3 Slutsats 5 ALLMÄN SLUTSATS Bilaga



1ALLMÄN INLEDNING 1.1Bakgrund

Västsahara är ett territorium i nordvästra Afrika som gränsar till Marocko, Algeriet och Mauretanien. Det stod under spansk förvaltning fram till år 1976. Den 14 december 1960 antog Förenta nationernas generalförsamlingen (FN) resolution 1514 (XV) om beviljande av självständighet åt koloniserade länder och folk. År 1963, på begäran av Konungariket Marocko och efter överföring av information från Konungariket Spanien i enlighet med artikel 73 e i Förenta nationernas stadga, lade FN till Västsahara i förteckningen över icke självstyrande territorier. Västsahara ingår fortfarande i denna förteckning. Såväl Konungariket Marocko och Frente Popular de Liberación de Saguía-el-Hamra y Río de Oro (nedan kallad Polisario) gör anspråk på territoriet och FN verkar sedan länge för en fredlig lösning av denna konflikt. Europeiska unionen och dess medlemsstater avstår från varje ingripande och ställningstagande i denna konflikt och kommer vid behov att godta varje lösning som beslutas i enlighet med folkrätten under FN:s beskydd. De erkänner inte Marockos suveränitet över Västsahara, men stöder de insatser som görs av FN:s generalsekreterare för att nå en lösning som är rättvis, varaktig och ömsesidigt godtagbar och som möjliggör självbestämmande för befolkningen i Västsahara. Sedan Spanien dragit sig tillbaka 1976 skickas inga statistiska uppgifter till FN om ekonomiska, sociala och utbildningsmässiga förhållanden inom detta territorium. För närvarande kontrolleras den största delen av territoriet av Konungariket Marocko, medan Polisario kontrollerar ett mindre och mycket glesbefolkat område i östra delen av territoriet. Det territorium som kontrolleras av Polisario är skilt från det territorium som kontrolleras av Konungariket Marocko genom en mur av sand som byggts av Marocko och övervakas av den marockanska armén. Ett stort antal flyktingar från Västsahara lever i flyktingläger som förvaltas av Polisario på algeriskt territorium, i närheten av Västsahara. Sedan Spanien upphörde med sin närvaro och Mauretanien drog sig tillbaka har Konungariket Marocko de facto ensamt förvaltat den del av Västsahara som det kontrollerar. Konungariket Marocko betraktar Västsahara som en del av sitt territorium. Europeiska unionen anser att Marocko förvaltar detta icke självstyrande territorium. I denna rapport avser uttrycket ”Västsahara” den del av territoriet som de facto förvaltas av de marockanska myndigheterna. Sedan ikraftträdandet av Europa-Medelhavsavtalet om upprättande av en associering mellan Europeiska gemenskaperna och deras medlemsstater, å ena sidan, och Konungariket Marocko, å andra sidan (nedan kallatassocieringsavtalet EU-Marocko eller associeringsavtalet), åtnjuter produkter från Västsahara de facto de tullförmåner som föreskrivs i relevanta bestämmelser i associeringsavtalet, eftersom deras förmånsberättigande ursprung certifieras av Marocko. I sin dom av den 21 december 2016 i mål C-104/16 P har Europeiska unionens domstol dock fastslagit att avtalets tillämpningsområde endast omfattar Konungariket Marocko. Västsahara, som är ett icke-självstyrande territorium, undantogs från avtalet. När det gäller de omedelbara konsekvenserna har EU upphört att bevilja de tullförmåner som nämns ovan, eftersom ett sådant beviljande kan övervägas först efter en ändring av de relevanta bestämmelserna i protokoll nr 1 (tillträde till EU-marknaden för jordbruksprodukter, bearbetade jordbruksprodukter, fisk och fiskeriprodukter från Marocko) och nr 4 (om ursprungsregler), särskilt genom tydlig angivelse av principen att produkter från Västsahara får behandlas på samma sätt som produkter från Marocko. I detta syfte bemyndigade rådet den 29 maj 2017 kommissionen att på unionens vägnar förhandla fram ett internationellt avtal vars syfte är att göra de nödvändiga ändringarna i associeringsavtalet i form av skriftväxling. Rådet har emellertid försett detta tillstånd med följande två villkor: För det första ska kommissionen, före undertecknandet av det nya avtalet, ha gjort en bedömning av dess potentiella inverkan på den hållbara utvecklingen i Västsahara, som särskilt betonar fördelarna för lokalbefolkningen, och effekterna av utnyttjandet av naturresurser på det berörda territoriet. För det andra ska de befolkningar som berörs av avtalet ha varit involverade på lämpligt sätt. Även om det västsahariska folket å ena sidan äger rätt till självbestämmande, ankommer det inte på Europeiska unionen varken att genomföra en folkräkning för denna befolkning, eller att fastställa vem som ingår i denna befolkning . Å andra sidan hänvisar FN:s handlingar som rör den ekonomiska verksamheten i områden som inte är självständiga också till invånarna i dessa territorier när det gäller samhällsekonomiska fördelar . Samtidigt som man tar hänsyn till dessa skillnader och svårigheterna med att övervaka effekterna på en befolkning som återstår att definiera, med tanke på att förmånerna utvidgas till produkter från ett visst område och att förmånerna därför kommer att vara kopplade främst till detta område, inriktades analysen på fördelarna för befolkningen i Västsahara. Föreliggande rapport är ett svar på dessa krav från rådet. Den har utarbetats på grundval av följande:

·Samtliga tillgängliga statistiska uppgifter. ·Uppgifter som utbyts mellan Europeiska unionen och Marocko. ·Samråd med ett brett spektrum av samhällsekonomiska och politiska aktörer från befolkningen i Västsahara, särskilt genom intervjuer med organisationer från det civila samhället, parlamentsledamöter i Västsahara, ekonomiska aktörer och företrädare för Polisario. ·Synpunkter från Polisario inom ramen för mål T-512/12 och av Western Sahara Campaign i det nationella mål som gett upphov till mål C-266/16. ·De årliga rapporterna från FN:s generalsekreterare om situationen i Västsahara och webbplatsen för FN:s uppdrag för folkomröstningen i Västsahara, ·Offentligt tillgänglig information. Dessutom har Europeiska kommissionen och Europeiska utrikestjänsten också upprätthållit regelbundna kontakter med FN:s generalsekreterares personliga sändebud för Västsahara. Dessa kontakter hade till syfte att säkerställa att det föreslagna avtalet skulle stödja de ansträngningar som görs av FN:s generalsekreterare för att nå en lösning som ger självbestämmande till folket i Västsahara i enlighet med principerna och målen i Förenta Nationernas stadga. 1.2Omfattningen av utvärderingen och metodfrågor 1.2.1Undersökningens räckvidd Syftet med denna utvärdering är att fastställa fördelarna för befolkningarna i Västsahara, på grundval av relevanta parametrar i enlighet med artikel 73 i Förenta nationernas stadga. Den kommer därför att analysera de potentiella effekterna av avtalet på den hållbara utvecklingen i Västsahara, särskilt vad gäller fördelarna för de berörda befolkningarna och utvinningen av naturresurser i de berörda områdena. Den verkliga inverkan på den hållbara utvecklingen och lokalbefolkningarna kan dock endast utvärderas om beviljande av tullförmåner har en effekt på handelsflödena mellan EU och Västsahara. Därför är det nödvändigt att i första hand bedöma effekterna av tullförmåner på handelsflödena från Västsahara till Europeiska unionen. Det är först i ett andra skede som det är möjligt att bedöma inverkan på den hållbara utvecklingen och lokalbefolkningarna. Denna fråga gäller endast om beviljande av tullförmåner har en effekt på handeln mellan EU och Västsahara. Dessa förmåner anger, på vissa villkor, tillämpningen av en förmånlig tullsats (nolltull för de flesta produkter) på varor som förs in till unionen. Den tillämpliga tullsatsen ska fastställas på grundval av följande tre faktorer: Det tulltaxenummer enligt vilket varorna klassificeras i tullnomenklaturen, varornas ursprung, dvs. det land som varorna anses komma ifrån och, slutligen, i vissa fall, värdet av varan. I fortsättningen av denna rapport kan det ibland vara nödvändigt att hänvisa i detalj till dessa begrepp. 1.2.2Metodologiska begränsningar

Metodologiska begränsningar är av olika slag och rör ·kvaliteten på den information som är tillgänglig, ·den praxis som tillämpades fram till domstolens dom av den 21 december 2016, ·definitionen av utvärderingens omfattning, ·och svårigheten för EU som tredje part att utvärdera effekterna av avtalet och i synnerhet av dess fördelar för den berörda befolkningarna. Tillgänglig information. Överlag förblir de statistiska uppgifterna om Västsahara ofullständiga och heterogena. Detta beror till stor del på den särskilda politiska situationen i territoriet. Även om, till exempel, en hel del information finns på webbplatserna för olika marockanska institutioner (inbegripet Marockos ekonomiska, sociala och miljömässiga råd och plankommissariatet), sammanfaller inte Västsaharas territorium helt med de ”södra provinser” som de marockanska myndigheterna hänvisar till i sina publikationer eller i den information som utbyts med Europeiska kommissionens avdelningar (regionerna El Ayoun-Sakia El Hamra, Dakhla-Oued ed Dahab och Guelmim-Oued Noun). Detta hinder kan emellertid kringgås, eftersom den ekonomiska verksamheten i denna rapport fokuserar på regionerna El Hamra och El Ayoun-Sakia el Hamra och Dakhla-Oued ed Dahab. Den praxis som tillämpades fram till domstolens dom av den 21 december 2016. Vad gäller de uppgifter som EU:s institutionerna själva har tillgång till är de metodologiska begränsningarna kopplade till den praxis som var i kraft fram till den 21 december 2016, dvs. domen i Europeiska unionens domstol. Eftersom varor från Västsahara importeras till unionen med samma förmånsbehandling som varor med ursprung i Marocko, är det i allmänhet inte möjligt att skilja mellan import från Marocko och import från Västsahara. Därför är det heller inte möjligt att uppskatta andelen produkter med ursprung i Västsahara på grundval av EU:s statistik om utrikeshandel (t.ex. Eurostats databas Comext). Det är endast för fiskeriprodukter som uppgifterna i Traces-systemet (Trade Control and Expert System), som förvaltas av Europeiska kommissionen som kan göra det möjligt att uppskatta andelen bearbetade fiskeriprodukter i territoriet, och som importeras till Europeiska unionen. Fastställande av utvärderingens omfattning. Termen ”berörda befolkningar” ger upphov till olika och till och med motstridiga tolkningar. Den kan hänvisa till de befolkningar som bebor territoriet. Detta är den marockanska tolkningen i vilken ingen åtskillnad görs mellan invånare på etniska grunder eller gemenskapsgrunder. Dessutom kan termen avse särskilda invånare, särskilt på etniska grunder eller gemenskapsgrunder (västsaharier). I detta fall kan den berörda befolkningen åtminstone till viss del vara personer som är bosatta utanför Västsahara (flyktingar) och det är möjligt att vissa invånare som nyligen etablerat sig inte ingår i beräkningen. Detta är för övrigt den tolkning som i synnerhet Polisario använder. Om man väljer en etnisk eller gemenskapsmässig definition av den berörda befolkningen bör man hålla tre omständigheter i minnet: 1) FN:s uppdrag för en folkomröstning i Västsahara (Minurso) har verkat i 13 år, mellan 1991 och 2004, för att fastställa vem som har rätt att delta i utövandet av rätten till självbestämmande för det västsahariska folket, utan att komma fram till ett slutgiltigt resultat. 2) Den befolkning som definieras som västsaharisk bebor ett område som är mycket större än Västsahara, och omfattar bl.a. södra Marocko, Mauretanien, en del av Algeriet samt betydande grupper i Europa och Nordamerika, osv. 3) Den västsahariska befolkningen, som traditionellt är nomader, har familjeband som överskrider gränserna i regionen. Detta illustrerar de svårigheter som Europeiska kommissionens avdelningar ställs inför, då dessa inte har tillgång till några exakta och tillförlitliga medel för att avgöra vem som tillhör den ”berörda västsahariska befolkningen”. Dessutom är tullförmånernas inverkan på naturresurser, arbete och mänskliga rättigheter mycket svåra att mäta eftersom de är av indirekt natur. Även om denna rapport utarbetades så objektivt som möjligt, har den sina naturliga begränsningar: Å ena sidan är de respektive parternas positioner i tvisten om Västsahara och dess status radikalt motsatta. Å andra sidan och finns det ingen av Förenta nationerna föreskriven oberoende analys av fördelarna med internationella handelsavtal med Västsahara. EU har dessutom ingen direkt behörighet eller direkta medel för undersökningar på Västsaharas territorium. Det ansågs i vilket fall nödvändigt att först avgöra huruvida avtalet har en positiv inverkan på handelsutbytet mellan Västsahara och Europeiska unionen. Om så är fallet har kommissionens avdelningar strävat efter att fastställa vilka konsekvenserna skulle bli för sysselsättningen och utnyttjandet av naturresurser. Så långt möjligt har kommissionen också försökt avgöra huruvida effekterna kan variera, beroende på de berörda personernas ursprung (inhemsk eller icke inhemsk).

Inom ramen för denna analys har Europeiska kommissionens avdelningar därför korskontrollerat de tillgängliga uppgifterna. Trots att uppgifterna är ofullständiga kan de ge ett ungefärligt mått på effekten av en utvidgning av handelsförmånerna i associeringsavtalet till export från Västsahara eller, med andra ord, utvärdera effekterna av frånvaron av tillämpning av sådana förmåner på territoriets ekonomi, en hållbar utveckling och den berörda befolkningen. Undersökning av den ekonomiska verksamheten i Västsahara visar att de sektorer som har en betydande export till unionen är fiskerisektorn och jordbrukssektorn. De potentiella effekterna av en överenskommelse om dessa sektorer analyseras i återstoden av denna rapport. Mot bakgrund av dess potential analyseras också fosfatsektorn. 1.3Samråd med den berörda befolkningen Ett av målen med förhandlingarna var att säkerställa att, i utarbetandet av ändringen av protokollen 1 och 4 till associeringsavtalet, ”befolkningar som påverkas av detta avtal har varit tillräckligt delaktiga”. I avsaknad av tänkbara alternativ till att gå direkt till det västsahariska folket, har därför Europeiska kommissionens avdelningar och Europeiska utrikestjänsten samrått med ett brett spektrum av organisationer som företräder det civila samhället, parlamentsledamöter, västsahariska ekonomiska aktörer och organisationer, inklusive Polisario. De flesta av dessa organisationer och sammanslutningar har delat med sig av sina synpunkter till Europeiska kommissionens avdelningar och Europeiska utrikestjänsten, i synnerhet Polisario, och endast vissa av dem tackade nej till inbjudan. Dessa samråd fokuserade på huvudsyftet att utbyta åsikter och synpunkter på betydelsen för befolkningarna i Västsahara och regionens ekonomi av utvidgningen av den förmånsbehandling som beviljas marockanska produkter till att omfatta produkter från Västsahara, när dessa importeras till Europeiska unionen. 2MÄNSKLIGA RÄTTIGHETER I VÄSTSAHARA 2.1Situationen för de mänskliga rättigheterna i Västsahara På det hela taget motsvarar människorättssituationen i Västsahara situationen för de mänskliga rättigheterna i Marocko. De mekanismer och lagar som reglerar skyddet av mänskliga rättigheter är desamma. Det finns dock särdrag i Västsahara i förhållande till den politiska tvisten, särskilt när det gäller yttrandefrihet, mötes- och föreningsfrihet. Varje ”angrepp på den territoriella integriteten”, dvs. även oberoendesträvanden pro-Polisario är förbjudna vid äventyr av böter eller till och med fängelse. I mål T-512/12 hänvisade Front Polisario särskilt till kränkningar av de mänskliga rättigheterna som begåtts av Marocko mot västsahariska civilpersoner under protestdemonstrationer. Enligt vissa organisationer i det civila samhället och icke-statliga organisationer åberopas brister när det gäller situationen för sociala och ekonomiska rättigheter samt medborgerliga och politiska rättigheter oftare i Västsahara än i Marocko. Denna aspekt uppmärksammades också i den senaste rapporten om Västsahara från FN:s generalsekreterare . Med hänsyn till tvistens särskilda karaktär hänvisar västsahariska organisationer särskilt till kränkningar av yttrande-, mötes- och föreningsfriheten. I detta hänseende har västsahariska organisationer rapporterat svårigheter med att utföra sin verksamhet på grund av bristen på rättsligt erkännande. Trots ett uppmuntrande reformklimat under de senaste åren kvarstår vissa repressiva metoder och aktörer inom det civila samhället fortsätter att stöta på hinder i sitt dagliga arbete. Myndigheterna har under senare år gjort ansträngningar för att besvara vissa av de farhågor som det internationella samfundet och civilsamhället uttryckt, men möjligheterna att mäta sådana insatser och kontrollera deras inverkan på situationen för de mänskliga rättigheterna måste stärkas. Ett viktigt framsteg har uppnåtts under de senaste åren genom Marockos erkännande av den västsahariska organisationen för offer för grova kränkningar av de mänskliga rättigheterna (ASVDH), den första västsahariska organisationen som registrerats. Stärkta regionala kommittéer inom det nationella rådet för de mänskliga rättigheterna (NCHR) i Dakhla och El Ayoun har också bidragit till en förbättrad övervakning av situationen för mänskliga rättigheter i territoriet. Marocko genomgick sin tredje allmänna återkommande utvärdering inom ramen för FN:s råd för mänskliga rättigheter i september 2017, under vilken Marocko mottog 244 rekommendationer. Dessa gäller främst avskaffandet av dödsstraffet, stärkt bekämpning av våld mot kvinnor, respekt för jämställdhet mellan kvinnor och män, avskaffande av diskriminering mot barn födda utom äktenskapet och kriminalisering av förbindelser mellan samtyckande vuxna av samma kön. Denna senaste allmänna återkommande utvärdering har lyft fram vissa utmaningar när det gäller den internationella människorättslagstiftningens företräde gentemot inhemsk lagstiftning.

2.2Samarbetsramen mellan Europeiska unionen och Marocko på området mänskliga rättigheter och demokrati. Västsahara är sedan länge föremål för en dialog mellan Europeiska unionen och Marocko angående mänskliga rättigheter och demokrati inom ramen för associeringsavtalet, där det i artikel 2 föreskrivs att ”respekten för de demokratiska principerna och de grundläggande mänskliga rättigheterna, såsom de fastställs i den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna, utgör inspiration för gemenskapens och Marockos inrikes- och utrikespolitik och en väsentlig beståndsdel i detta avtal”. Förbindelserna mellan Europeiska unionen och Marocko vad gäller mänskliga rättigheter har åtföljts av en regelbunden dialog på politisk och teknisk nivå, som förs vid möten på hög nivå inom associeringsrådet, officiella besök på hög nivå eller på teknisk nivå i underkommittén för mänskliga rättigheter, demokrati och samhällsstyrning, som sammanträder varje år sedan det inrättades. Även om informella kontakter i denna fråga fortsatt under de senaste åren, har de problem som har uppstått i de bilaterala förbindelserna sedan domstolens dom av den 10 december 2015 (mål T-512/12) gjort det omöjligt att officiellt anordna sådana möten. Till följd av den pågående normaliseringen och för att blåsa nytt liv i de bilaterala förbindelserna avser Europeiska unionen att återuppliva dialogen före utgången av år 2018. I de ovannämnda utbytena diskuterades framstegen i genomförandet av reformer avseende de olika individuella och kollektiva rättigheterna, samt EU-finansierade program på området mänskliga rättigheter och god samhällsstyrning. I detta sammanhang togs också upp frågor som rör enskilda fall av påstådda kränkningar av de mänskliga rättigheterna, vilket är av särskild relevans när det gäller Västsahara. Europeiska unionen understryker i sin politiska dialog genomgående vikten av respekt för rättsstatsprincipen, främst på det rättsliga området. Denna dialog går hand i hand med Europeiska unionens starka stöd till reform av det marockanska rättssystemet, som syftar till att förbättra tillgången till rättslig prövning, bättre rättsligt skydd för rättigheter och friheter samt att öka effektiviteten i rättssystemet. Denna institutionella dialog som är av politisk och teknisk natur, går hand i hand med dialogen med det civila samhället. Europeiska unionens delegation i Marocko har regelbunden kontakt med det nationella rådet för de mänskliga rättigheterna (CNDH). Denna oberoende institution utövar en viktig roll i övervakningen av situationen för de mänskliga rättigheterna i Marocko, särskilt genom dess regionala kommissioner i Västsahara. Europeiska unionen stöder CNDH genom ett program för att förstärka dess institutionella kapacitet, inbegripet dess regionala kommissioner i Dakhla och El-Ayoun. Europeiska unionen har också regelbunden kontakt med andra aktörer, däribland internationella organisationer och tredjeländer som regelbundet reser till Västsahara och tillhandahåller detaljerad information om situationen. Europeiska unionens delegation å sin sida besökte också Västsahara under 2015, innan de bilaterala förbindelserna avbröts. Slutligen har Europeiska unionen tillgång till rapporterna från FN:s organ för skydd av de mänskliga rättigheterna som har besökt Västsahara, bland annat FN:s högkommissarie för mänskliga rättigheter och FN:s särskilda rapportör om tortyr. 2.3Följder av ändringen av protokollen 1 och 4 till associeringsavtalet för situationen för de mänskliga rättigheterna i Västsahara.

Den ekonomiska utveckling som följer av ändringen av protokollen 1 och 4 till associeringsavtalet mellan EU och Marocko, bland annat genom bättre tillträde till EU-marknaden och främjande av utländska investeringar i Västsahara, kan bara främja utvecklingen av samhällsekonomiska rättigheter såsom tillträde till arbetsmarknaden och sociala förmåner. I ett mer långsiktigt perspektiv bör öppenhet gentemot omvärlden och växande handel och andra utbyten som kommer att åtfölja ändringen, medföra samhällsekonomisk och kulturell utveckling som bidrar till utvidgningen och konsolideringen av medelklassen och en bättre omsättning av eliten. Stimulansen av privat verksamhet och näringsfriheten kan bidra till att minska beroendet av den centrala förvaltningen som riskerar att äventyra den långsiktiga sociala och politiska utvecklingen i territoriet. Medan avbrottet i de bilaterala förbindelserna mellan EU och Marocko efter tribunalens dom av den 10 december 2015 (mål T-512/12) hade gjort det svårare att hålla regelbundna dialoger om mänskliga rättigheter, kommer den förbättrade samförståndsanda som rådde under normaliseringen av avtalsförbindelserna mellan Europeiska unionen och Marocko att bidra till att återupprätta en regelbunden dialog. I detta sammanhang kan referensramen för ändring av protokollen (artikel 2 i associeringsavtalet som garanterar respekt för de demokratiska principerna och de grundläggande rättigheterna) bara stärka övervakningen av respekten för mänskliga rättigheter i Västsahara, särskilt deras samhällsekonomiska aspekter. Inom ramen för ändringen av avtalet kommer dessutom genomförandet av en mekanism för regelbundet utbyte av information om hållbart utnyttjande av naturresurser att främja en mer socialt rättvis fördelning av utvecklingsresultaten. På grundval av detta kommer särskilda samarbetsprojekt att lättare kunna identifieras för de delar av befolkningen som gynnas minst av avtalsändringen (t.ex. nomadbefolkningarna). När det gäller effekterna av en utvidgning av tullförmånerna till att omfatta produkter från Västsahara på situationen för de mänskliga rättigheterna i territoriet, är det lämpligt att göra en analog tillämpning av effekten av associeringsavtalet mellan EU och Marocko på situationen för de mänskliga rättigheterna i Marocko. I den mån avtalet bidrar till att främja lagstiftningskonvergens mot EU:s standarder på olika områden, kan positiva indirekta effekter konstateras, i synnerhet när det gäller arbetsförhållanden (t.ex. säkerhetsåtgärder), arbetsrätten (t.ex. skydd av barn), fytosanitära åtgärder och konsumentskydd. 3VÄSTSAHARAS EKONOMI – EKONOMISKA FÖRDELAR FÖR DEN BERÖRDA BEFOLKNINGEN 3.1Allmän översikt över ekonomin i Västsahara och behovet av diversifiering Västsahara är ett territorium på 266 000 kvadratkilometer, främst öken, med en befolkning på cirka 584 000 invånare, som fortfarande kännetecknas av en historisk underutveckling, åsidosatt av internationell handel och ekonomiska flöden. Enligt den information som finns tillgänglig är Västsahara en liten marknadsekonomi vars verksamhet består i fiske och beredning av fiskeriprodukter, fosfatgruvor och jordbruk (särskilt: färsk frukt och färska grönsaker (primörer) och nomadisk djurhållning), handel och hantverk. Andra sektorer är fortfarande outvecklade, t.ex. turism och förnybar energi. I en utvecklingsmodell som bygger på en nära förbindelse mellan centrum och periferi är den marockanska regeringen av övervägande betydelse i utvecklingspolitiken av den västsahariska ekonomin och spelar en viktig roll för sysselsättning, utveckling av infrastruktur och social omfördelning på territoriet. Centralmaktens drivande roll har ytterligare accentuerats under de senaste tio åren, vilket har gjort det möjligt för Västsahara att delvis komma ikapp de mer utvecklade regionerna i Marocko. Direktoratet för studier och finansiella prognoser vid Marockos ekonomi- och finansministerium understryker att under perioden 2007–2014, registrerade regionerna Dakhla-Oued ed Dahab och El Ayoun-Sakia el Hamra en regional tillväxt som var 4,9 procentenheter högre än den nationella tillväxten under perioden 2011–2014 och 5,6 procentenheter högre under perioden 2007–2010. Man betonar också att detta beror på offentliga investeringar i de södra regionerna som gör dem till konkurrenskraftiga regioner på nationell nivå. Marockos råd för ekonomiska, sociala och miljörelaterade frågor anger också i en rapport från mars 2013 att ”BNP i de tre södra regionerna under 2010 var 21,7 miljarder dirham (MAD), eller 3,5 % av det den årliga BNP”. Rådet tillägger att ”Medan arbetslösheten här [enligt en undersökning från plankommissariatet 2007/2011] ligger på 15,2 % av den aktiva befolkningen, jämfört med 8,9 % på nationell nivå (35,1 % för kvinnor jämfört med 10,2 % på nationell nivå), tillhör regionerna El Ayoun och Dakhla landets minst fattiga regioner (med fattigdomsnivåer på 2,2 % respektive 2,6 % vilket kan jämföras med 8,9 % på nationell nivå)”. Slutligen framhåller rådet också att ”den privata sektorn är svag” och att ”staten, genom sina funktioner till stöd för suveränitet, och offentliga investeringar, utgifter för administration och distribution av socialt stöd var en central del av denna omvandling ”. Inga ekonomiskt betydande oljeresurser har hittills påträffats i Västsahara, och trots en relativ nedgång pågår viss prospekteringsverksamhet fortfarande. Med tanke på den begränsade hemmamarknaden i Västsahara och koncentrationen av produktionen till ett mycket begränsat antal produkter, är den stora utmaningen för territoriets ekonomi att diversifiera sin verksamhet i riktning mot sektorer som skapar arbetstillfällen och inkomster för territoriet och hela dess befolkning. Ekonomisk diversifiering är vad som gör det möjligt att bryta den ekonomiska isoleringen.

Denna ekonomiska öppning mot omvärlden och den diversifiering som den medför är desto viktigare eftersom Västsaharas ekonomi utvecklas i ett regionalt sammanhang (Maghrebländerna) som i stort sett är statiskt och som stagnerat på en mycket låg nivå av handel inom regionen, bristen på gränsöverskridande samarbete och permanent stängda gränser i vissa fall. I november 2015 tillkännagav den marockanska regeringen en rad investeringar i syfte att diversifiera verksamheten, samtidigt som det marockanska företagarförbundet planerade ett investeringsinitiativ på 609 miljoner dollar för regionen i mars 2015. Enligt uppgifter som offentliggjordes av det nationella investeringsrådet vid sammanträdet i januari 2018 under ledning av regeringschefen, kommer merparten av Marockos planerade investeringar under 2018 att inriktas på Västsahara för ett totalt belopp på ca 1,5 miljarder euro som förväntas skapa cirka 3 000 nya arbetstillfällen. Marockos investeringar 2018 Investeringar som redan gjorts eller som planeras av Marocko i Västsahara kontrasteras av relativt sett avtagande internationella investeringar och en avvaktande hållning som hindrar expansionen. Ett viktigt argument för dem som motsätter sig att Västsahara omfattas av associeringsavtalet är att Marocko skulle utöka sina strukturella investeringar i territoriet i syfte att annektera territoriet politiskt genom att omvandla dess identitet. Marocko skulle därför ha genomfört en övergripande ekonomisk och administrativ praxis. I detta sammanhang beskriver Polisario utvinningen av naturresurser i Västsahara under marockansk kontroll som ” ekonomisk utplundring vars mål är att förändra det västsahariska samhället”. På samma sätt hävdas det, beträffande befolkningen, att Marocko har fört en politik för att bosätta personer från Marocko i Västsahara med hjälp av olika incitament. Sedan 1975 skulle tusentals marockaner ha installerats i Västsahara, med resultatet att det västsahariska folket blev en minoritet på sitt territorium. Huruvida denna population inkluderas eller inte i begreppet ”Västsaharas folk” eller ”lokalbefolkningen” skulle naturligtvis få uppenbara följder för en framtida folkomröstning om Västsaharas status. Det första argumentet gäller inte i sak denna rapport: det rör sig om en allmän politisk aspekt, men inte direkt den utvidgning av tullförmåner som föreskrivs i associeringsavtalet mellan EU och Marocko till att omfatta produkter från Västsahara. Det är riktigt att all verksamhet som innebär framställning kräver användning av naturresurser. Detta kan emellertid inte medföra förbud mot all ekonomisk verksamhet, eftersom varje möjlighet till ekonomisk utveckling då skulle omöjliggöras. I samrådet med ekonomiska aktörer i Västsahara i februari 2018 framhöll flera berörda parter att befolkningen har rätt till utveckling och att det inte är rimligt att förvänta sig att nå en lösning på tvisten inom FN:s ramar för att möjliggöra en sådan utveckling. Ett sådant synsätt skulle vara detsamma som att frysa all verksamhet inom detta territorium och motsvara en sanktion mot den lokala befolkningen. Vad gäller det andra argumentet är det riktigt att, till följd av dödläget i tvisten, Marockos befolkning blandades med den infödda befolkningen i Västsahara, vilket naturligtvis förändrar strukturen hos populationen i området. Detta påverkar dock inte den befolkning som faktiskt skulle kunna rådfrågas i en folkomröstning om territoriets status. Även om det inte kan förnekas att en betydande andel av den västsahariska befolkningen lever utanför Västsaharas territorium, är det likaledes uppenbart att en avsevärd del av befolkningen lever inom detta territorium. Denna befolkning har rätt att begära att få delta i den ekonomiska utvecklingsprocessen.

Mot bakgrund av den ringa befolkningen grundar sig den ekonomiska utvecklingsmodellen till stor del på utvecklingen av ett begränsat antal exportprodukter. För att kunna bedöma avtalets fördelar för den berörda befolkningen, bör man studera effekterna av det föreslagna avtalet på de viktigaste nuvarande och potentiella exportsektorerna för varor med ursprung i Västsahara. 3.2Fördelarna för de viktigaste exportsektorerna 3.2.1Jordbrukssektorn 3.2.1.1Inledning På grund av regionens topografi inriktas Västsaharas jordbruksproduktion på ett begränsat antal sektorer. Genom sin ökenartade natur är regionen inriktad på uppfödning (främst kameler, getter och får). Denna verksamhet gynnas av utvecklingen av betesmark och den lokala efterfrågan på animaliska produkter som härrör från uppfödning. Det bör betonas att animaliska produkter som produceras i Västsahara ännu inte uppfyller hälsokraven för tillträde till den europeiska marknaden, och därför finns det ingen export av sådana produkter till Europeiska unionen . Dessutom har regionen Dakhla ett tempererat klimat (18–25 °C under hela året), konstant solljus och lätt svavelhaltigt vatten samt faktorer som gynnar produktion av grödor i växthus, ovan jord med högt mervärde, vilket gör att produktionen ligger något före den marockanska . Enligt marockanska uppgifter för 2016 räknade regionen 6 847 jordbruksföretag (samtliga verksamheter och varor). Jordbruksverksamhet verkar vara en betydande källa till sysselsättning som tillhandahåller ca 35 000 arbetstillfällen i en region med 584 000 invånare och en arbetslöshet som ligger runt 15 %, vilket är långt över det nationella genomsnittet (9 %). 3.2.1.2Jordbruksproduktion, handel med Europeiska unionen och samhällsekonomiska effekter Frukt och grönsaker ur kategorin ”primörer” utgör en av Västsaharas främsta sektorer för export till unionen. Enligt de uppgifter som översänts till Europeiska kommissionens avdelningar uppgick 2016 produktionen av primörer i territoriet till cirka 900 hektar (ha) , med en beräknad skörd på 64 000 ton (t). Tillgängliga uppgifter tyder på att det rör sig om produkter med högt mervärde, upp till 78 % tomater (50 000 ton av olika typer och sorter) meloner) och 22 % meloner (14 000 ton). Denna produktion är avsedd för export till EU, Ryssland, Afrika och för den lokala marknaden. Eftersom de skördade produkterna transporteras till sortering och förpackningsanläggningar som är belägna runt Agadir, är det svårt att exakt ange den specifika slutdestinationen för dessa produkter per exportmarknad, men det antas att frukt och grönsaker från Västsahara även ingår i de produkter som exporteras till EU, vilket är en lukrativ marknad. Inom ramen för associeringsavtalet mellan EU och Marocko har marockanska jordbruksprodukter förmånstillträde till EU:s marknad. Dessa villkor medför tullbefrielse utan volymbegränsning för de flesta produkter , medan vissa frukter och grönsaker som omfattas av särskilda bestämmelser kan bli föremål för kvantitativa restriktioner (tullkvoter). På grundval av tillgängliga uppgifter för 2016, om man antar att alla produkter som odlas i Västsahara exporteras till EU, skulle den förmånsbehandling som föreskrivs i associeringsavtalet för 14.000 ton av meloner innebära en vinst på ungefär 1,3 miljoner euro i tullavgifter som inte behöver erläggas. I fråga om tomater, om förmånerna beviljades för hela produktionen (50 000 ton) skulle vinsten bli ungefär 5,3 miljoner euro i tullavgifter som inte behöver erläggas, under förutsättning att ingen särskild tull tillämpas . Det bör klargöras att exportvolymen av tomater skulle omfattas av de villkor som föreskrivs i avtalet, och inkluderas i den del av kvoten som tilldelas Marocko. Exportvolymen av tomater och meloner motsvarade 12,7 % respektive 31,09 % av den sammanlagda exporten under 2016. Den totala importvolymen av frukt och grönsaker från Marocko under 2016 uppgick till 1,2 miljoner ton till ett värde av 1,4 miljarder euro.

Ur samhällsekonomisk synvinkel utgör produktionen av primörer en betydande källa till sysselsättning. Produktionen av primörer med högt mervärde, som ofta sker i växthus och ovan jord, är till sin natur nämligen mycket arbetsintensiv. Under 2016 motsvarade detta ungefär 14 000 direkta arbetstillfällen (i genomsnitt 15 anställda per hektar). Detta motsvarar ca 40 % av det totala antalet jordbruksarbeten i regionen. Det har hävdats att denna verksamhet inte gynnar den lokala befolkningen. Detta argument har i synnerhet framförts inom ramen för den nationella tvist som gett upphov till mål C-266/16, där det angavs att jordbruket runt Dakhla 2008 sysselsatte 4 000 säsongsarbetare med 10-månaderskontrakt och omkring 200 fast anställda samt säsongsanställda från Marocko för skördesäsongen vilka sedan återvände till Marocko. Enligt organisationen Western Sahara Resource Watch är jordbruket ett sätt för Marocko att befolka territoriet och denna verksamhet är under utveckling. I detta avseende är det riktigt att Marocko inte har lämnat några uppgifter om fördelningen av arbetstillfällena i primörsektorn mellan västsaharier och andra anställda. Denna fråga har diskuterats med de marockanska myndigheterna, för vilka statistik på ”etniska” grunder skulle strida mot de principer om icke-diskriminering som gäller i Marocko. Under de samråd som hölls i februari 2018 angav dock de berörda parterna, varav de allra flesta betecknade sig som västsaharier, att sektorns utveckling faktiskt gynnade den lokala befolkningen (dvs. den västsahariska). Det bör noteras att alla folkvalda (parlamentariker, regionordföranden) och lokala ekonomiska aktörer (inbegripet ordförandena för handelskammaren, jordbruksnämnden och fiskeristyrelsen) som deltog i samrådet kallar sig västsaharier med ursprung i territoriet. Det bör erinras om att Europeiska unionen inte har behörighet att genomföra undersökningar i ett tredjeland för att bedöma om personer anställda inom en viss bransch tillhör ett visst befolkningssegment. 3.2.1.3Resursanvändning All jordbruksverksamhet innebär användning av naturresurser, särskilt mark och vatten. När det gäller Västsahara är vatten den första nödvändigheten, på grund av markens beskaffenhet och den låga nederbörden. Forskningen visar att grundvatten finns i Sahara, även om det är svårt att exakt kvantifiera magasinens nivå och graden av påfyllning. Enligt Marocko upptar grundvattenmagasinet en mycket stor yta (90 000 km²), ett stort djup (upp till 1 800 m) och omfattar permanenta reserver som beräknas uppgå till 3 miljarder kubikmeter. Den allmänna monografin om regionen Dakhla-Oued ed Dahab, som utarbetats av generaldirektoratet för lokala myndigheter vid Marockos inrikesministerium, visar att det finns en ”sedimentbassäng (kallad El Ayoun-Dakhla) som upptar det västra området av bassängen längs Atlanten och som omfattar en yta på omkring 110 000 km² på kontinenten. Den är relativt rik på underjordiska vattenreservoarer med allmän utvidgning, men kunskaperna om dessa är fortfarande otillräckliga, och de uppvisar stora skillnader när det gäller djup, litologi, produktivitet och vattenkvalitet. Tidiga indikationer på det hydrologiska området visar dock att bassängen innehåller ett antal flerskiktade magasin som omfattar en betydande vattenreserv men som inte är förnybar”. Det bevattningsvatten som används för produktionen av primörer kommer från grundvattnet (som även används för dricksvattenförsörjningen). Enligt marockanska uppgifter uppgår den vattenvolym som för närvarande används i jordbruket till mindre än 3 miljoner m³, dvs. cirka 0,1 % av den tillgängliga volymen. Western Sahara Resource Watch hävdar att grundvattenreserverna i Västsahara för närvarande överutnyttjas av jordbruksindustrin, särskilt i Dakhla. De marockanska myndigheterna är medvetna om dessa problem och har vidtagit korrigerande åtgärder. Liknande synpunkter har också framförts av olika marockanska institutioner, vilket understryker det faktum att ”den intensiva odlingen av vissa produkter (tomater, meloner) avsedda för export är desto mer skadlig eftersom bevattningen i regionen säkerställs från relikt vatten vars potential hittills inte har utretts noggrant ”. Det marockanska plankommissariatet noterade också 2013 i fråga om grundvattenanvändningen att ”beaktandet av miljökraven i de södra regionerna är klart otillräckligt. Statliga medel för övervakning och förebyggande av risken för förorening av kustområdena, även om de förbättrats, ändå är begränsade. Överutnyttjande av vattenresurserna är ett allvarligt hot ”. På sidan 26 i rapporten anges att: ”den intensiva odlingen av vissa produkter (tomater, meloner) avsedda för export är desto mer skadlig eftersom bevattningen i regionen säkerställs från relikt vatten vars potential hittills inte har utretts noggrant”. Frågan är fortfarande öppen när det gäller grundvattenreservens exakta volym och egenskaper, samt den utsträckning i vilken dess utvinning riskerar uttömning, vilket skulle inverka negativt på naturresurserna i Västsahara. För att optimera den aktuella användningen av grundvattnet har lokala system för droppbevattning (avdroppningstest) inrättats för produktionen av primörer. Sedan några år håller de marockanska myndigheterna på att ta fram åtgärder för att begränsa vattenanvändningen och öka medvetenheten hos användarna, i form av ”grundvattensavtal” (ett avtal för Västsahara, utarbetas för närvarande). Dessutom har myndigheterna inlett en ansökningsomgång för uppförande av avsaltningsanläggningar av havsvatten, främst för dricksvattenförsörjning, men också för bevattning, i Dakhla och Boujdour. Enligt tidplanen skulle anläggningen i Dakhla vara i drift från och med 2020. En sådan infrastruktur skulle göra det möjligt att utvidga den odlingsbara jorden till 5 000 hektar, inom ramen för ett offentlig-privat partnerskap för bevattning. Det faktiska genomförandet av sådana investeringar och deras tidsplan har ännu inte bekräftats.

3.2.1.4Framtidsutsikter Marockos gröna plan (PMV) samt den regionala jordbruksplanen (PER), föreskriver en ökning av den odlingsbara ytan (från 900 till omkring 5 000 hektar), vilket skulle medföra till en ökning av produktionen uppgick till omkring 500 000 ton frukt och grönsaker. Om så är fallet skulle ökningen av ytan och produktionen kunna leda till 60 000 nya arbetstillfällen (siffran bygger på produktionsmetoder och en potentiell diversifiering av de grödor som odlas) som skulle stanna kvar i regionen och skapa inkomster där. Sådan produktion med högt mervärde skulle ge upphov till en betydande exportpotential. Det är uppenbart att en hållbar utveckling av denna verksamhet måste beakta en ansvarsfull användning av naturresurser och särskilt vattenresurser. Antalet arbetstillfällen och vinsterna skulle också kunna öka när produkter av animaliskt ursprung uppfyller de hälsovillkor som krävs för att få tillträde till EU:s marknad. Det är dock svårt att i dag närmare bedöma de ekonomiska och sociala effekterna av export av sådana produkter. Allmänt sett är det naturligtvis inte möjligt att hävda att de ekonomiska fördelarna med en sådan tillväxt systematiskt och direkt skulle gynna ursprungsbefolkningen. Man kan endast förmoda att dessa grupper åtminstone indirekt skulle dra fördel av en sådan utveckling. Under de samråd som hölls i februari 2018 i framhöll olika berörda parter jordbrukssektorns betydelse för regionens utveckling, vilket tyder på att avsaknaden av tullförmåner skulle innebära slutet för utvecklingen av jordbruket i området. 3.2.1.5Slutsats Det finns en jordbruksproduktion i Västsahara, särskilt när det gäller primörer (tomater och meloner), för vilken det finns en väsentlig marknad i EU. Denna produktion uppskattas till 64 000 ton år 2016 och motsvarar cirka 14 000 direkta arbetstillfällen. Importvärdet av en sådan produktion uppgår till cirka 65 miljoner euro. I avsaknad av tullförmåner skulle en sådan export vara skyldig att erlägga 6,6 miljoner euro i tullar. Dessa ekonomiska fördelar skulle kunna utvidgas om Västsahara i framtiden vidareutvecklar sin produktion och export till EU inom ramen för de projekt som för närvarande övervägs. Detta skulle också få konsekvenser för antalet arbetstillfällen som kan multipliceras med fem enligt vissa prognoser. Trots att jordbruksproduktionen påverkar vattenresurserna, kan denna inverkan kompenseras genom olika åtgärder. På det hela taget verkar det å ena sidan som att det i dag finns få trovärdiga alternativ för att möjliggöra utvecklingen i det berörda territoriet och å andra sidan kan de olägenheter som uppstår till följd av användningen av vattenresurser uppvägas av de positiva ekonomiska följderna för Västsahara. 3.2.2Fiskeriprodukter 3.2.2.1Inledning

Innan fiskerisektorn i Västsahara beskrivs närmare, bör det påpekas att syftet med denna rapport är att bedöma effekterna av avtalet på den hållbara utvecklingen, och i synnerhet på fördelarna för lokalbefolkningen och effekterna på utnyttjandet av naturresurser i de berörda områdena. Detta förutsätter ett fastställande av de möjliga effekterna av avtalet på exporten till unionen. I detta sammanhang är fastställandet av de berörda produkternas ursprung ett viktigt inslag. Produkter från havsfiske som fångats utanför territorialvattnen (12 nautiska mil) förvärvar ursprunget för det fartyg som fångat dem. Villkoren för fiskeriprodukters ursprung som definieras i artikel 5 i protokoll 4 till associeringsavtalet, ska fastställa att de produkter som fiskas av fartyg från en part till associeringsavtalet anses vara av ursprung som medför förmånsbehandling. Fisk som fångas utanför territorialvattnen ska erhålla förmånsberättigande ursprung på grundval av kriterier avseende ägande, flagg och registrering av fartyg (kriterierna i protokoll 4 till associeringsavtalet). Med tanke på att det inte finns någon fiskeflotta som för flagg från Västsahara, får fångsten aldrig förmånsberättigande ursprung (utom i Västsaharas territorialvatten). Det är först vid behandlingen som produkten kan erhålla ursprung i Västsahara och genom ursprungskumulation komma i åtnjutande av tullförmåner. Vid bedömningen av effekterna av avtalet bör studien därför inriktas på bearbetning av fiskeriprodukter i Västsaharas territorium, och de konsekvenser detta beviljande eller nekande av förmåner skulle få på denna produktion. Detta gäller oberoende av fiskeverksamheten samt platsen (vatten) där verksamheten äger rum: i själva verket rör dessa frågor endast i mycket begränsad utsträckning denna analys. Bearbetade fiskeriprodukter kommer huvudsakligen från fångsten längs Västsaharas kust, i territorialvattnen (12 sjömil) eller från den intilliggande exklusiva ekonomiska zonen (200 sjömil), men kan även gälla fisk fångad utanför detta område (territorialvattnen eller Marockos exklusiva ekonomiska zon). 3.2.2.2Fiskerisektorn i Västsahara Fiskerisektorn är koncentrerad till El Ayoun, Boujdour och Dakhla. Enligt uppgifter från Marocko finns det 141 företag som bearbetar fiskeriprodukter i dessa städer, som direkt och indirekt sysselsätter omkring 90 000 personer och bearbetar produkter till ett uppskattat värde av 4,9 miljarder dirham (omkring 450 miljoner euro), varav 2,6 miljarder dirham (ungefär 240 miljoner euro) är avsedda för export (varav omkring 60 % är avsedda för Europeiska unionen). Fiskesektorn och bearbetningssektorn är den största källan till sysselsättning i territoriet, men också den största exportsektorn. Huvuddelen av fångsten förblir dock obearbetad på grund av otillräckliga bearbetningsanläggningar för att bättre utnyttja produkterna. Därför är det en sektor med stor potential för tillväxt och sysselsättning i Västsahara. Europeiska unionen har bidragit till utvecklingen av bearbetning av fiskeriprodukter i Västsahara. Enligt protokollet till partnerskapsavtalet om fiske mellan EU och Marocko när det gäller sektoriellt stöd, har EU också finansierat ett stort antal åtgärder såsom anläggning av infrastruktur och utrustning för att förbättra konkurrenskraften och sysselsättningen i sektorn för bearbetning av fiskeriprodukter. 3.2.2.3 Export av fiskeriprodukter till Europeiska unionen Enligt marockanska uppgifter är exporten till EU av fiskeriprodukter från Västsahara och beloppet för den obetalda tullen på grund av tillämpning av förmånsbehandling enligt associeringsavtalet mellan EU och Marocko följande:

2015 2016 Värdet av importen Beloppet av importtull Värdet av importen Beloppet av importtull 1 000 euro 1 000 euro Genomsnittlig tull 1 000 euro 1 000 euro Genomsnittlig tull Marocko och Västsahara 1 087 952 133 356 12,3 % 1 171 854 136 562 11,7 % Västsahara

% 121 823

11,2 % 9 093

6,8 % 7,5 % 134 010

11,4 % 9 477

6,9 % 7,1 % Växelkurs euro/MAD som används: 10,819 (2015) och 10,836 (2016) I tonnage är enligt marockanska uppgifter exporten från Västsahara 44 891 ton för 2015 och 54 637 ton för 2016. Värdet av EU:s import från västra Sahara uppgår till 121 miljoner euro för 2015 och 134 miljoner euro för 2016 och något mer än 11 % av det totala värdet på importen från Marocko och Västsahara. Därför visar Marockos siffror ett belopp för export av fiskeriprodukter till EU som är lägre än unionens uppgifter om dess import, medan siffrorna för all export till unionen av produkter från Marocko och Västsahara (1,01 miljarder euro för 2015 och 1,14 miljarder euro för 2016) liknar uppgifterna från EU:s uppgifter. När det gäller förmånsbehandlingen visar tabellen ovan att det tullbelopp som inte tagits ut på grund av tillämpningen av de tullförmåner som föreskrivs i associeringsavtalet mellan EU och Marocko, uppgår till mellan 9 och 9,5 miljoner euro per år. När det gäller anläggningar som bearbetar fiskeriprodukter i Västsahara ska exporten till EU komma från ”godkända” anläggningar, eller från företag för bearbetning/förvaring. Förteckningen över godkända anläggningar är offentlig och finns tillgänglig på webbplatsen för generaldirektoratet för hälsa och livsmedelssäkerhet (GD SANTE).. Denna förteckning visar att godkända anläggningar inom territoriet för bearbetning av fiskeri- och vattenbruksprodukter är belägna i följande tre kustsamhällen: Dakhla (i söder), El-Ayoun (i norr) och Boujdour (i den centrala delen). Enligt marockanska uppgifter är antalet direkta arbetstillfällen i anläggningar som exporterar till EU, inklusive ett antal fabriksfartyg, följande: Stad Antal företag Antal anställda Fast anställda Tillfälligt anställda 2015 2016 2015 2016 Dakhla 89 1 908 1 994 5 723 5 983 El Ayoun 48 1 197 1 248 3 591 3 743 Boujdour 4 118 124 354 371 Totalt 141 3 223 3 366 9 668 10 097 Enligt marockanska uppgifter är cirka 50 % av produktionen från dessa företag är avsedd för Europeiska unionen. Slutsatsen kan därför dras att hälften av arbetstillfällena (över 6 500 personer under 2016) är direkt beroende av exporten till EU. Förteckningen över anläggningar som Marocko tillhandahållit sammanfaller med anläggningar som är godkända i enlighet med unionslagstiftningen. 3.2.2.4Effekterna av tillämpningen av handelsförmåner

Utvidgningen av förmånerna enligt associeringsavtalet mellan EU och Marocko till att omfatta produkter från Västsahara skulle möjliggöra tullfri import till unionen av fiskeriprodukter från Västsahara till ett värde av mellan 100 och 200 miljoner euro. En utvidgning av tullförmånerna till att även omfatta exporten av dessa produkter skulle resultera i uteblivna tullar i unionen på mellan 9 och 9,5 miljoner euro om året. När det gäller de arter i fiskeriprodukterna som exporteras från territoriet förtecknas de viktigaste sett i uteblivna tullar under 2015 och 2016 i följande tabell: Art Tullsats (*) 2015 2016 1 000 euro 1 000 euro Åttaarmad bläckfisk, fryst 8 % 5 412,73 5 348,19 Sardiner, frysta 23 % 1 137,41 1 198,29 Makrill, konserverad 25 % 417,14 608,01 Sardiner, konserverade 25 % 452,67 378,55 Tioarmad bläckfisk, fryst 6 % 255,02 370,30 Flygbläckfisk, fryst 6 % 188,32 325,16 Makrill, fryst 20 % 128,39 292,70 (*) Tullsats tillämplig i unionen enligt klausulen om mest gynnad nation (ingen förmån tillämpas). Slutligen ges följande siffror rörande de arbetstillfällen som skapas direkt eller indirekt i Västsahara, genom produktion och beredning av fiskeriprodukter, antingen direkt på fiskefartyg, i beredningsanläggningar för fiskeriprodukter eller i näringar kopplade till produktion av fiskeriprodukter: Ort Antal anställda: 2015 2016 Dakhla På land Tillf. anst. 22 915 23 931 Fast anst. 7 638 7 977 Till sjöss Tillf. anst. - - Fast anst. 15 082 15 082 El Ayoun På land Tillf. anst. 14 338 14 973 Fast anst. 4 779 4 991 Till sjöss Tillf. anst. - - Fast anst. 15 633 15 633 Boujdour På land Tillf. anst. 1 419 1 482 Fast anst. 473 494 Till sjöss Tillf. anst. - - Fast anst. 5 528 5 528 TOTALT På land Tillf. anst. 38 672 40 386 Fast anst. 12 891 13 462 Till sjöss Tillf. anst. - - Fast anst. 36 243 36 243 Enligt uppgifter från Marocko är cirka 50 % av Marockos produktion på dessa anläggningar avsedd för Europeiska unionen, och det kan därför antas att ungefär 45 000 arbetstillfällen är direkt eller indirekt beroende av exporten till Europeiska unionen. Med tanke på att tullarna på fiskeriprodukter är höga, i vissa fall mycket höga (t.ex. 25 % på konserverade sardiner), kan tullförmånerna (nolltullsats) göra stor skillnad för vilken leverantör unionens importörer väljer. När det gäller Västsahara skulle ett beslut att inte bevilja förmåner kunna få till effekt att den beredning som i dag görs i Västsahara förflyttas till andra länder – särskilt Marocko – för att omfattas av förmåner, på bekostnad av de lokala befolkningarna. Det förekommer påståenden om att denna verksamhet inte gynnar lokalsamhällena. Det har hänvisats till demonstrationer 2012 bland utexaminerade från Institut technique des Pêches Maritimes, som protesterade mot att de uteslutits från arbetsmarknaden i fiskerisektorn på grund av att anställningsintervjuerna i fiskerisektorn ägde rum i Marocko, och som begärde att dessa intervjuer äger rum i El Ayoun. Liknande påståenden gjordes 2011 och 2013 (se olika rapporter av Western Sahara Resource Watch ). Det finns dock inga allmänt tillgängliga uppgifter som antyder att denna praxis skulle ha fortsatt efteråt eller att liknande demonstrationer skulle ägt rum efter inledningen av 2013. Under alla omständigheter är dessa påståenden inte något bevis på att de västsahariska arbetstagarna verkligen är utestängda från sysselsättning inom fiskerinäringssektorn. För övrigt har deltagarna i de intervjuer som ägde rum i februari 2018 upprepat betonat att utvidgningen av förmånerna är gynnsam för jordbrukssektorn och fiskerisektorn. Vissa har även påpekat att det västsahariska folket är mer benäget att arbeta inom jordbruket, som är en traditionell verksamhet, än inom fisket, som normalt sett är främmande för boskapsuppfödande nomadfolk. 3.2.2.5Slutsats Det finns en omfattande beredningsindustri för fiskeriprodukter i Västsahara bestående av 141 anläggningar med tillstånd att exportera till Europeiska unionen. Exporten av fiskeriprodukter från territoriet under 2015 och 2016 uppgick till mellan 100 och 200 miljoner euro. Antalet arbetstillfällen beroende av exporten till Europeiska unionen, direkt eller indirekt, uppgick till omkring 45 000. En utvidgning av tullförmånerna till denna import skulle därför ha en betydande inverkan på ekonomin i territoriet och därmed på sysselsättningen. Den skulle också vara förenlig med EU:s insatser i Västsahara att via finansiering stödja och utveckla sektorns konkurrenskraft, sysselsättning och livskvalitet för fiskare samt en hållbar användning av naturresurserna. Ett beslut att inte bevilja dessa förmåner skulle däremot äventyra exporten och sysselsättningen och gynna en överföring av dessa beredningsverksamheter till andra platser, sannolikt till Marocko. Det skulle dessutom strida mot Europeiska unionens mål som är att stödja utvecklingen inom denna sektor i Västsahara. Importörerna i EU av fiskeriprodukter från Västsahara har noterat att det skulle vara betydligt mindre gynnsamt att köpa dessa produkter om ingen förmånsbehandling beviljades, eftersom den gemensamma yttre tulltaxan (utan förmåner) är så hög.

3.2.3Fosfatsektorn 3.2.3.1Inledning Fosfater är malm (fosforit) som används för tillverkning av fosforgödselmedel till jordbruket. Mer än 80 % av världsproduktionen används inom jordbruket. Det finns ingen substitutionsprodukt, och det råder en ökande efterfrågan. De viktigaste förekomsterna i dag finns i Marocko . Det största företaget i världen när det gäller export av fosfat är koncernen OCP (f.d. Office Chérifien des Phosphates) , som kontrollerar hela sektorn i Marocko och Västsahara. De viktigaste fosfatgruvorna finns i Marocko (Khouribga och Gantour), medan det i dag endast finns en utvinningsanläggning i Västsahara, belägen i Boucraa . I de årliga rapporterna från OCP-koncernen redogörs för Marockos och Västsaharas produktion, men det går inte att utläsa Marockos och Västsaharas respektive andel. Anläggningen i Boucraa drivs av företaget Phosboucraa. Vid anläggningen produceras för närvarande 2,6 miljoner ton fosfatmalm, och den utvinningsbara reserven av fosfat motsvarar omkring 300 årsproduktioner (uppskattad reserv på 1,1 miljarder kubikmeter). Planerade investeringar för perioden 2014–2020 uppgår till 17 miljarder dirham (motsvarande ca 1,6 miljarder euro). Phosboucraa, med knappt 2 200 anställda, är den största privata arbetsgivaren i territoriet. Enligt OCP var andelen lokal arbetskraft 76 % under 2017, jämfört med 4 % under 1970-talet, och så gott som alla nyanställda rekryteras lokalt. Antalet anställda i chefstjänster (”managerial positions”) ökade från 1 person 2003 till 27 personer 2017, vilket motsvarar 55 % av de 49 anställda. Denna ekonomiska verksamhet har en spridningseffekt i regionen (50 lokala företag som svarar för 450 indirekta arbetstillfällen, sociala förmåner som betalas till familjer och pensionärer, förekomst av sjukvård osv.). OCP noterade också att finns en anläggning för avsaltning av havsvatten, att 13 000 träd har åtarplanterats, att stranden i El Ayoun har Blå flagg-utmärkelse sedan 2008 tack vare projektet ”Plages propres”. För perioden 2013–2022 har 250 miljoner US-dollar anslagits till Phosboucraas budget för social utveckling i regionen, och 140 miljoner US-dollar för fastighetsprojekt, vilket motsvarar totalt ca 2,2 miljarder US-dollar. Vissa ger emellertid en mindre positiv bild. Exempelvis anger Western Sahara Resource Watch att 1 600 västsaharier var anställda i fosfatsektorn 1968 i vad som nu är Västsahara. Idag har de flesta av de arbetstagarna ersatts av marockanska bosättare. I dag arbetar bara 200 västsaharier i sektorn, av en total arbetsstyrka på 1 900 personer. Enligt uppgifter diskrimineras de västsahariska arbetarna jämfört med sina marockanska kolleger. Dessutom har mycket få västsaharier befordrats sedan 1975, och de flesta av dem har enligt uppgift sagts upp. I detta avseende ska det för det första påpekas att det är omöjligt att göra jämförelser mellan nutiden och den tid då Västsahara fortfarande var en spansk koloni. Dessutom hänvisar de siffror som lämnats av OCP till arbetskraft som rekryterats lokalt, inte arbetskraft av västsahariskt ursprung. Å ena sidan har Europeiska kommissionen inte tillräckliga resurser för att på plats kontrollera de anställdas status (västsahariska eller inte), å andra sidan ska det än en gång påpekas att det inte är Europeiska unionens uppgift att avgöra vem som tillhör den inhemska befolkningen. Under intervjuerna som gjordes i februari 2018 rapporterades för övrigt ingen etnisk diskriminering i samband med anställning. Övrig information som offentliggjorts indikerar samma sak. När det gäller den hållbara karaktären hos utnyttjandet av naturtillgångarna har Phosboucraa avsatt betydande resurser för att optimera energieffektiviteten genom att gå över till förnybara energikällor. Sedan juli 2013 kommer 99,8 % av den el som förbrukas av Phosboucraa från vindkraftsparken Foum El Oued.

3.2.3.2Produktion, handel med EU och socioekonomiska effekter Fosfatproduktionen utgör alltjämt en viktig näring i Västsaharas territorium. Det är därför viktigt att undersöka hur fosfaterna kan främja den industriella tillväxten i Västsahara och komma den västsahariska befolkningen till nytta. För att göra det räcker det emellertid inte att studera handelsstatistiken. Inte heller där framgår Västsaharas andel av de övergripande siffrorna (Marocko utgör enda källa). Det är känt att 34 % av unionens import av fosfat kom från Marocko 2015, men det är inte möjligt att fastställa hur stor andel som kom från Västsahara. Om man analyserar de specifika sektorsrapporterna är det emellertid möjligt att fastställa effekten av ett beslut att inte bevilja olika fosfatprodukter tullförmåner vid import till Europeiska unionen. I fråga om mineraliska eller kemiska fosforgödselmedel gör EU:s tullnomenklatur åtskillnad mellan superfosfater och andra typer av fosforgödselmedel. Största delen av den fosforit som importeras till unionen är inte belagd med tullar, inklusive inom ramen för förmånsordningar. För dessa produkter skulle en utvidgning av associeringsavtalet mellan EU och Marocko till produkter från Västsahara därför inte ha någon inverkan. Endast superfosfater är belagda med importtullar i unionen (4,8 %). Frågan om avtalets inverkan avser därför endast dessa produkter. Från 2014 till 2016 varierar de berörda tullarna mellan 1,13 miljoner euro och 1,83 miljoner euro. Av denna import till unionen kan andelen från Västsahara betraktas som marginell. I jämförelse med andra marockanska anläggningar har Phosboucraa en relativt liten produktionskapacitet. Enligt uppgifter från Marocko är exporten från den anläggningen inte avsedd för Europeiska unionen . Av detta kan man dra slutsatsen att inverkan på den nuvarande fosfatproduktionen i Västsahara av ett beslut att inte bevilja tullförmåner skulle vara begränsad eller obefintlig, eller omvänt, att bevilja de tullförmåner som föreskrivs i associeringsavtalet mellan EU och Marocko skulle inte få några konsekvenser för nuvarande import av superfosfater från Västsahara. Det finns dock vissa produkter som härrör från fosfat som för närvarande inte produceras i Västsahara på grund av att det inte finns industrianläggningar för bearbetning av fosfat i territoriet, men som skulle kunna produceras och i så fall gynnas av förmåner, eftersom importen av dessa till EU för närvarande är belagd med tullar på mellan 4,8 % och 6,5 % när det har sitt ursprung i länder med vilka EU inte har något förmånsavtal. Det är därför nödvändigt att bedöma effekterna av undantagande av produkter från Västsahara från den förmånsbehandling som föreskrivs i associeringsavtalet mellan EU och Marocko. I detta syfte är det nödvändigt att utröna om en bearbetning av råvaror med ursprung i Västsahara på andra anläggningar i Marocko inverkar på fastställandet av det förmånsberättigande ursprunget. Den ursprungsregel som gäller för dessa produkter inom ramen för associeringsavtalet är avgörande för om en inverkan är möjligt. Denna fråga avser fosforsyra och vissa gödselmedel: Fosforsyra (SH 29.19). 29.19 – Estrar av fosforsyra och deras salter, inbegripet laktofosfater; halogen-, sulfo-, nitro– och nitrosoderivat av sådana föreningar.

Den normala tullsatsen (klausulen om mest gynnad nation) är 6,5 %. Förmånstullsatsen inom ramen för associeringsavtalet är ogiltig. Den ursprungsregel som gäller för att omfattas av förmånen är följande: ändring av klassificering enligt tulltaxan eller mervärdesregel (högst 40 % av icke-ursprungsmaterial). Ursprungsregeln för den här produkten är en förändring av tulltaxenumret. Med tanke på att fosfat (som potentiellt kan komma från Västsahara) klassificeras enligt kapitel 31 i Harmoniserade systemet leder framställningen av fosforsyra vars slutprodukt omfattas av kapitel 29 i Harmoniserade systemet till en ändring av kapitel och därmed tulltaxenummer. Följaktigen är bearbetningen tillräcklig, och fosforsyrans förmånsberättigande ursprung beror inte på det obehandlade fosfatets ursprung. Ursprunget, som är det avgörande kriteriet för att fastställa den tillämpliga tullsatsen, avgörs av det land där bearbetningen av fosfat till fosforsyra äger rum. Således, oberoende av ursprunget för fosfatet kan den fosforsyra som framställts i Marocko omfattas av förmånsbehandling vid import till unionen. Gödselmedel (SH 31.05) 31.05 – Mineraliska eller kemiska gödselmedel som innehåller två eller tre av följande gödslingsämnen: kväve, fosfor och kalium (NPK-gödselmedel): kväve, fosfor och kalium; andra gödselmedel; varor enligt detta kapitel i tablettform eller liknande former eller i förpackningar med en bruttovikt av högst 10 kg. Den konventionella tullsatsen (klausulen om mest gynnad nation) är 6,5 %. Förmånstullsatsen inom ramen för associeringsavtalet är ogiltig. Den ursprungsregel som gäller för att omfattas av förmånen är följande: ändring av klassificeringen enligt tulltaxan med högst 50 % icke-ursprungsmaterial eller mervärdesregel (högst 40 % icke-ursprungsmaterial). Om tullförmåner tillämpades på produkter från Västsahara, skulle den fosforsyra som tillverkades i El Ayoun omfattas av förmåner. Detta skulle också gälla gödselmedel, av två skäl, eftersom minst 50 % av råvarorna måste vara ursprungsmaterial för att ha förmånsberättigande ursprung, vilket skulle gynna Phosboucraa. OCP-koncernens projekt, som syftar till utveckling av ett industrikomplex för produktion av gödselmedel i El Ayoun (fosforsyra och gödselmedel), samt byggande av en ny kaj i hamnen i El Ayoun, skulle alltså kunna påverkas av att det inte finns någon förmånlig tullbehandling för de berörda produkterna. Det har också gjorts tillkännagivanden rörande framtida investeringar i produktion av ett bredare sortiment gödningsmedel som en del av en utvecklingsplan. Planen bygger på att det skapas ett integrerat kemiskt komplex i Phosboucraa som skulle öka flexibiliteten vid förändringar på fosforitmarknaden (denna investering uppskattas uppgå till 1,2 miljarder dollar). Enligt närmare uppgifter i den investeringsplanen som presenterats av OCP (som även omfattar andra långsiktiga investeringar) uppgår investeringen till mer än 2 miljarder US-dollar . Dessa projekt skulle äventyras om produkter från Västsahara inte gavs förmåner, vilket skulle få följdverkningar för den lokala sysselsättningen. 3.2.3.3Slutsats

Mot bakgrund av dess nuvarande tillstånd berörs Västsaharas fosfatindustri – och därmed den ekonomiska verksamheten i denna sektor samt sysselsättningen och andra samhällsekonomiska aspekter – inte omedelbart och direkt av undantagandet av Västsahara från associeringsavtalet. Det finns tre huvudskäl till detta: 1) vissa produkter (fosforiter) omfattas av nolltullsats (klausulen om mest gynnad nation), 2) det finns ingen produktion av fosfater för vilka det finns en marknad i EU, 3) bearbetning i Marocko (eller något annat land med vilket Europeiska unionen har ingått ett förmånsavtal) av vissa fosfater framställda i Västsahara skulle räcka för att ge dessa produkter ett förmånsberättigande marockanskt ursprung där förmånsbehandlingen för dessa bearbetade produkter inte är beroende av malmens ursprung. Samtidigt förefaller det som att ett beslut att ge produkter med ursprung i Västsahara förmåner skulle inverka på den framtida utvecklingen av produktionen av vissa fosfater. Tillkännagivanden om stora investeringar (över 2 miljarder US-dollar) i tillverkningen av fosfatprodukter i Västsahara (främst fosforsyra och gödningsmedel) skulle äventyras om exporten till unionen av dessa fosfatprodukter inte kunde bli föremål för förmånsbehandling. I avsaknad av förmåner skulle det vara attraktivare att investera i andra områden, där produktionen omfattades av förmåner (t.ex. Marocko), än i Västsahara. Om investeringarna i Västsahara avbröts skulle det inverka negativt på produktionskapaciteten, produktutbudet och följaktligen sysselsättningen inom fosfatsektorn där. 4SAMRÅD MED DE BEFOLKNINGAR SOM BERÖRS AV ÄNDRINGARNA AV PROTOKOLLEN 1 OCH 4 TILL ASSOCIERINGSAVTALET 4.1Mål och räckvidd för samrådet Ett av målen med förhandlingarna var att uppfylla villkoret att ”de befolkningar som påverkas av avtalet har involverats på lämpligt sätt” vid utformningen av ändringarna av protokollen 1 och 4 till associeringsavtalet mellan EU och Marocko. Därför såg kommissionen och Europeiska utrikestjänsten till att deras tillvägagångssätt, såväl vid utformningen av ändringen som vid samrådet med de berörda befolkningarna, följde domen från Europeiska unionens domstol av den 21 december 2016 och inte påverkade FN-processen eller hindrade dess gång. I detta avseende var det faktum att arbetet med Västsaharas självbestämmandeprocess ännu inte avslutats en viktig aspekt som måste beaktas av kommissionen och Europeiska utrikestjänsten. Dessutom, även om samrådet ägde rum i en högst komplicerad och känslig politisk kontext gällde frågan inte territoriets slutliga ställning, utan huruvida Europeiska unionen var skyldig att tillämpa tullförmåner inom ramen för associeringsavtalet mellan EU och Marocko på produkter med ursprung i Västsahara. Detta särskilda synsätt som kommissionen och Europeiska utrikestjänsten valde att inta grundades sig på den huvudsakligen ekonomiska karaktären hos avtalet samt på Europeiska unionens strävan att undvika en försvagning av de traditionella handelsflödena. 4.2De viktigaste resultaten Inom ovannämnda ram antog Europeiska kommissionens och Europeiska utrikestjänstens samrådet en tredelad dimension. Som partner i förhandlingarna genomförde den marockanska regeringen å sin sida ett brett upplagt samråd med regionala valda företrädare, med stöd av och i enlighet med dess egna institutionella regler, och delade med sig av slutsatserna till Europeiska kommissionen och Europeiska utrikestjänsten. Dessutom önskade de sistnämnda genomföra samråd med en så bred mängd politiska organisationer, samhällsekonomiska organisationer eller organisationer från det civila samhället som kan företräda regionala eller lokala intressen i Västsahara. Slutligen ägde diskussioner även rum med Polisario, i dess egenskap av en av parterna i fredsprocessen under ledning av Förenta nationerna. Resultatet av de marockanska myndigheternas samråd med valda företrädare för Västsahara inom de konstitutionella organen på nationell, regional och lokal nivå. Den 5 och den 6 mars 2018 samrådde de marockanska myndigheterna med de valda företrädarna för de konstitutionella organen på nationell, regional och lokal myndighet. Dessa samråd har involverat de fyra regionala församlingar som berörs mest samt deras respektive regionala lantbruksnämnder och utrikesutskottet i marockanska parlamentets andra kammare (”Chambre des Conseillers”). Företrädarna för de regionala råden valdes 2015 vid det första regionala allmänna direkta valet i Marocko. När det gäller ursprunget hos de valda företrädarna anger de marockanska myndigheternas i sin redogörelse att alla regionalråd i regionerna El Ayoun Sakia el Hamra och Dakhla-Oued ed Dahab, de två regioner som omfattar nästan hela Västsaharas territorium, samt ledamöterna i de regionala lantbruksnämnderna i dessa regioner, kommer från lokala stammar i Västsahara. Hälften av medlemmarna i utskottet för utrikes frågor (Commission des affaires étrangères) är också av västsahariskt ursprung, liksom ordföranden. I den officiella rapporten från de marockanska myndigheterna om resultatet av samrådet med de marockanska rättsliga institutionerna anges att samtliga de lokala, regionala och nationella företrädarna är positivt inställda till partnerskapet mellan Europeiska unionen och Marocko om jordbruk och fiske och dess fulla överensstämmelse med den nationella samhällsekonomiska utvecklingspolitiken på dessa områden. De valda företrädarna välkomnar slutförandet av förhandlingarna och betonar de stora samhällsekonomiska vinster som det för med sig, i synnerhet när det gäller att främja exporten. Ett regionalt råd nämner citrusfrukter och vegetabiliska oljor som exempel på lovande exportprodukter som bör främjas, och en regional jordbrukskammare understryker den marknad för kamelprodukter som skulle kunna öppna sig och behovet av att samarbeta med Europeiska unionen för att bringa Marockos produkter i överensstämmelse med EU:s sanitära och fytosanitära standarder. De folkvalda representanterna har också uttryckt intresse för att utveckla lämpliga mekanismer för att säkerställa det informationsutbyte och den uppföljning som behövs för att maximera fördelarna med associeringsavtalet mellan EU och Marocko.

Resultat av Europeiska kommissionens och Europeiska utrikestjänstens samråd med politiska organisationer, samhällsekonomiska organisationer eller organisationer från det civila samhället Den andra nivån av samråd, som organiserades direkt av kommissionen och Europeiska utrikestjänsten, hade som målgrupp en så bred mängd berörda parter som möjligt från Västsahara. Syftet var att bedöma stödet för associeringsavtalet mellan EU och Marocko bland de lokala aktörerna, utöver de institutionella organen. Därför skickades en inbjudan till ett brett regionalt urval av lokala politiska aktörer, drivande ekonomiska krafter och det civila samhällets organisationer, särskilt på området för mänskliga rättigheter. Möten hölls mellan mitten av februari och mitten av mars 2018. En fullständig förteckning över de organisationer som deltog i samrådet bifogas. Fem organisationer från det civila samhället som bjöds in till samråd av Europeiska kommissionen och utrikestjänsten tackade nej till inbjudan. De kännetecknas av sina nära band eller sympatier med Polisario, och hävdar i korthet att samråd först och främst borde ske med Polisario på deras hemort, att samrådet inte var förenligt med internationell rätt eller med domen från Europeiska unionens domstol av den 21 december 2016, och att det inte kunde hållas något samråd om ett handelsavtal i närvaro av en ”väpnad ockupation”. Kommissionen och Europeiska utrikestjänsten svarade genom att förnya sin inbjudan till var och en av dem och meddelade att de var tillgängliga för dialog utifrån en öppen dagordning. Övriga civilsamhällesorganisationer och ett antal politiska företrädare godtog inbjudan att lämna synpunkter på den föreslagna ändringen (se bilaga). Förutom att samrådet återspeglar polariseringen av den politiska debatten om Västsahara visar det på ett allmänt erkännande av den samhällsekonomiska utvecklingen i Västsahara under de senaste åren. I detta sammanhang betraktas avtalen med Europeiska unionen som en viktig drivkraft för att stödja en framtida utveckling mot en hållbar tillväxt. Majoriteten av de politiska företrädare som deltog i samrådet, alla av västsahariskt ursprung, efterlyste en fortsättning av handelsförbindelserna mellan Europeiska unionen och regionen inom ramen för förbindelserna mellan Europeiska unionen och Marocko. De har ett djupt engagemang för sin kulturella identitet och den västsahariska kultursfären, men medger att regionens välstånd och dess samhällsekonomiska utveckling är nära kopplade till Marockos insatser för att främja utvecklingen och till den tillgång till utländska marknader som den bär med sig. Som bevis på sin representativitet framhöll de lokala och regionala representanterna i Västsahara att de valts vid de första regionala och lokala direkta valen någonsin, att de valen övervakades av internationella observatörer och att valdeltagandet i deras regioner hade överskridit det nationella genomsnittet. De valda representanterna ansåg att utvecklingen av handelsförbindelserna med EU var ett nödvändigt komplement till den nya utvecklingsmodell som eftersträvas av Marocko i Västsahara sedan 2015. Marockos ambition är att få till stånd en övergång från en statsinspirerad ekonomi som är alltför beroende av statliga subventioner till en modell som är mer öppen utåt och fungerar väl ekonomiskt, och som främjar privata investeringar genom offentlig-privata partnerskap. Ur denna synvinkel ses möjligheten till kommersiella förbindelser med Europeiska unionen, Marockos främsta handelspartner, som en ”navelsträng”. I frånvaron av sådana skulle ansträngningarna att diversifiera ekonomin bortom den traditionella användningen av råvaror till jordbruk och fiske (dvs. bortom fosfater) snabbt mattas av. De västsahariska politiska beslutsfattarna medger att den marockanska staten har investerat stora belopp i utvecklingen av regional infrastruktur, och att det fått positiva konsekvenser för befolkningen som helhet, men de framhåller att tullförmånerna gentemot EU ändå är nödvändiga för att optimera och förränta de investeringarna. Deras förhoppning är att sådana förmåner kommer att förbättra företagsklimatet och främja europeiska direktinvesteringar, och därigenom stärka den nya regionala modellen baserad på hållbar utveckling och deltagande. Den omvända situationen, med ständig rättsosäkerhet som hotar handelsströmmarna mellan Europeiska unionen och Västsahara, skulle få stora samhällsekonomiska kostnader, vilket redan framgår av den minskade handeln med vissa europeiska länder eller inom vissa sektorer. Om Västsaharas tillgång till vissa marknader eller investeringar ströps, skulle dess ekonomiska beroende av ett föråldrat system med förbindelser ”centrum–periferi” bara öka. Det skulle hindra samhällsekonomiska och politiska förändringar vid en tidpunkt då den ekonomiska utvecklingen i Västsahara äntligen börjar öka. Europeiska kommissionen och Europeiska utrikestjänsten har också samrått med över femton samhällsekonomiska drivande krafter, exportörer, företagare och organisationer från det civila samhället verksamma inom miljöskydd eller mänskliga rättigheter. Nästan alla föredrog att behålla de förmånliga handelsförbindelserna med Europeiska unionen. Sådana förbindelser är avgörande för att upprätthålla stabila handelsförbindelser och för investeringarna, som garanterar fler lokala arbetstillfällen. Vissa påpekade emellertid att de förmåner som beviljas Västsahara av Europeiska unionen behöver fördelas mer rättvist mellan de olika lokala befolkningarna, särskilt på grund av den begränsade diversifieringen av den regionala ekonomin. I enlighet med ovanstående bör tullförmånernas inverkan på de olika segmenten av befolkningen övervakas och åtgärder övervägas för att maximera fördelarna för de minst gynnade samhällsgrupperna, t.ex. de nomadiserande folken. Värdegemenskapen mellan EU och Marocko skulle underlätta ett samordnat inrättande av sådana mekanismer för övervakning och vägledning. När det gäller respekten för de samhällsekonomiska och politiska rättigheterna i Västsahara finns det likheter mellan vissa farhågor som uttryckts av det civila samhällets aktörer och den oro som uttryckts över människorättssituationen i Marocko i allmänhet. Det har rapporterats inskränkningar av yttrandefriheten, korruption och brister i de offentliga myndigheternas ansvar (”ansvarsskyldighet”). Bland de frågor som varit mer akuta i Västsahara än på övriga platser återfinns de som rör medborgerliga och politiska rättigheter. Bland de problem som tas upp är det värt att nämna de svårigheter med registrering som vissa organisationer haft, de restriktioner som hindrat vissa människorättsförsvarares verksamhet och svårigheterna att få tillträde till det västsahariska territoriet för vissa utländska medborgare, såsom journalister, advokater och människorättsförsvarare. Även om det inte rapporteras någon systematisk etnisk diskriminering i samband med sysselsättning och sociala rättigheter, har enskilda fall av administrativa missförhållanden eller berövande av rättigheter påtalats. Även om de flesta tillfrågade är överens om att det är nödvändigt att behålla ledarskapet inom FN:s politiska process i Västsahara, har många understrukit befolkningens ”rätt till utveckling” i väntan på resultatet av den politiska processen. Som en tillfrågad sammanfattade det: att berövas denna rätt till utveckling drabbar redan de västsahariska befolkningarna. Att beröva dem tillträde till EU:s marknader på grund av tvister om ett avtal mellan Europeiska unionen och Marocko skulle drabba dem dubbelt. Många av de tillfrågade betonade också att ett fullt åtnjutande av mänskliga rättigheter också förutsatte ekonomisk utveckling och att befolkningarnas tillgång till anständig hälso- och sjukvård eller utbildning inte kan tillgodoses utan ekonomiska resurser. Enligt deras uppfattning är resurserna från fiske- och jordbruksverksamhet avgörande för regionen, och det är därför nödvändigt att snarast möjligt finna en lösning på frågan om Västsaharas ställning. Under tiden, och i avvaktan på en politisk lösning, är det dock viktigt att snarast möjligt tillgodose de samhällsekonomiska behov som råder just nu och att utvinna resurserna är själva förutsättningen för ett värdigt liv. Sammanlänkningen och solidariteten mellan regionerna är också en viktig fråga. I detta sammanhang har fallet med staden Smara och de förödande konsekvenserna av dess isolering i händelse av avbrott i handelsförbindelserna med Tan-Tan nämnts.

När det gäller den rättvisa fördelningen av resurser har det relativt stora antalet västsaharier i ekonomin ofta varit föremål för omfattande diskussioner, men inget transparent övervakningssystem har införts för att se till att resurserna kommer befolkningen som helhet till del. Det civila samhället och organisationerna spelar därför en viktig roll för att säkerställa att de offentliga myndigheterna förvaltar resurserna väl och tar administrativt ansvar. Frågan om diasporan och om rättigheterna för personer som beslutat återvända till Västsahara har också tagits upp. Inga inskränkningar åläggs de västsaharier i Tindouf (Algeriet) som vill återvända till Västsahara. Tvärtom har Marocko tillämpat en politik om positiv diskriminering där personer som ”återvänder” erbjuds arbete (ibland höga poster) och bostad. Enligt vissa av de tillfrågade lever emellertid befolkningarna i lägren under ett system med stränga kontroller och de som har haft möjlighet har redan rest därifrån. Resultat av samråd med Polisario Europeiska utrikestjänsten har också hållit samråd med Polisario, i egenskap av part i FN:s process. Utrikestjänsten erinrade om att dessa samråd är av teknisk karaktär och preciserade att de inte påvekade EU:s politik när det gäller EU-medlemsstaternas icke-erkännande av Polisario. Polisario meddelade att man inte hade för avsikt att ta upp aspekterna rörande en ändring av protokollet till själva associeringsavtalet, men beklagade att man inte fick delta i förhandlingarna trots att man enligt folkrätten hade representationsbefogenhet i sådana fall. Enligt Polisario innebar EU:s strategi att domen från Europeiska unionens domstol av den 21 december 2016 kringgås genom att Marockos ”fait accompli”-politik godkänns, och därigenom undermineras fredsprocessen. Av den anledningen hade Polisario inget annat val än att avvisa ändringen, såväl till dess innehåll (alla förmåner tillfaller Marocko) som till det samrådsförfarande som följs, och skulle väcka talan vid domstol,om den antogs. Under alla omständigheter skulle varje samråd inte ha något syfte, eftersom utkastet till avtalet redan har paraferats. Genom de upprepade eftergifterna till Marocko riskerar Europeiska unionen, enligt Polisario, att äventyra FN:s process. Under dessa omständigheter är det irrelevant huruvida det ändrade protokollet till associeringsavtalet är till de västsahariska befolkningarnas fördel eller inte. Dessa argument har väsentligen återgivits i ett pressmeddelande som offentliggjordes strax efteråt av Polisario (den 9 februari 2018). 4.3Slutsats Av det samråd som genomförs av kommissionen och Europeiska utrikestjänsten framgår att majoriteten av befolkningarna som i dag bor i Västsahara är mycket positiva till utvidgningen av tullförmånerna till produkterna från Västsahara inom ramen för associeringsavtalet mellan EU och Marocko. Ett positivt utlåtande avgavs även av Västsaharas valda företrädare vid de nationella, regionala och lokala organen efter informations- och samrådsinsatserna av myndigheterna inom marockos institutionella ram. Detta positiva utlåtande delas av en stor majoritet av de lokala samhällsekonomiska organisationerna inom det civila samhället. EU:s handelsförmåner och, mer allmänt, en stabil rättslig ram för handeln med Europeiska unionen anses vara avgörande för en hållbar utveckling och för att förbättra de samhällsekonomiska förhållandena för befolkningen som bor där. Även om det råder viss oro i fråga om de mänskliga rättigheterna betraktas beslutet att låta produkter från Västsahara omfattas av associeringsavtalet mellan EU och Marocko eller andra avtal som en hävstång för att förbättra de samhällsekonomiska förhållandena och främja de mänskliga rättigheterna i regionen. Denna allmänna uppfattning påverkar inte de olika uppfattningar som de tillfrågade i övrigt kan ha om territoriets ställning, där de enhälligt anser att FN-processen är den enda giltiga. Polisario bestrider ändringen i syfte att utvidga tullförmånerna till produkter från Västsahara enligt associeringsavtalet mellan EU och Marocko, huvudsakligen eftersom det faktum att Västsahara omfattas av associeringsavtalet mellan EU och Marocko anses konsolidera Marockos överhöghet över Västsahara, och inte på grund av att utvidgningen av tullförmånerna skulle ske på bekostnad av utvecklingsintressena hos de befolkningar som bor på territoriet. Sammanfattningsvis kan sägas att samråden under ledning av kommissionen och Europeiska utrikestjänsten visar att en majoritet är positiv till ändringen genom vilken de tullförmåner som föreskrivs i associeringsavtalet mellan EU och Marocko utvidgas till att även omfatta produkter från Västsahara. Ett positivt yttrande avgavs för att se till att denna ändring är utformad så att den inte inverkar på FN-processen, och det måste säkerställas att denna ändring inte utformas som ett implicit erkännande av Marockos anspråk på suveränitet över Västsaharas territorium. Det har också uttryckts rekommendationer om att låta ändringen åtföljas av ett ökat stöd från Europeiska unionen till Förenta nationernas process, varvid det är underförstått att endast ett varaktigt och ömsesidigt godtagbart fredsavtal kommer att konsolidera avtalets politiska och rättsliga stabilitet. Slutligen kom ett positivt yttrande upp om att det skulle inrättas mekanismer för att se till att fördelarna med tullförmånerna fördelas jämnare, särskilt genom att inrikta sig på de olika befolkningssegment som livnär sig på traditionell verksamhet. 5ALLMÄN SLUTSATS

Västsahara är en blivande marknadsekonomi vars aktivitet kretsar kring ett begränsat antal verksamheter: fiske och beredning av fiskeriprodukter, fosfatgruvorna, jordbruk (särskilt frukt och grönsaker och nomadisk djurhållning), handel och hantverk. Andra sektorer befinner sig fortfarande i begynnelsestadiet, t.ex. turism och förnybar energi. Den nödvändiga diversifieringen av den ekonomiska potentialen i Västsahara förutsätter att man främjar externa investeringar, vilket i synnerhet förutsätter en större rättssäkerhet och sålunda ett klargörande av de tullvillkor som tillämpas på aktuell eller framtida export från Västsahara till unionen. Om tullförmånerna utvidgas till produkter från Västsahara kommer det sannolikt att skapa tryggare villkor för investeringar och, med tanke på territoriets outnyttjade ekonomiska potential och den nuvarande låga nivån på utländska direktinvesteringar, främja en snabb och betydande ökning av dem vilket gynnar den lokala sysselsättningen. Trots svårigheterna att samla in uppgifter som alltid är korrekta är det tack vare denna studie möjligt att dra slutsatsen att det i Västsahara förekommer ekonomisk verksamhet och produktion som i högsta grad skulle gynnas av att få samma tullförmåner som de som beviljats Konungariket Marocko. Vissa av dessa produkter hade i praktiken sådana förmåner till och med den 21 december 2016, vilket har gjort det möjligt att utveckla den ekonomiska verksamheten och skapa arbetstillfällen i Västsahara: detta gäller särskilt i sektorerna för fiskeriprodukter och vissa jordbruksprodukter. En utvidgning av unionens tullförmåner till dessa produkter skulle sörja för fortlevnaden av sådan export. I det motsatta fallet skulle ett beslut om att inte bevilja tullförmåner väsentligt äventyra Västsaharas export, särskilt av fiskeriprodukter och jordbruksprodukter. Det är därför troligt att förekomsten - som redan är begränsad – av denna produktion ytterligare skulle minska, vilket skulle förvärra svårigheterna. Om förmånerna inte utvidgas till produkter från Västsahara skulle dessa produkter beläggas med normala tullar (tullsats som gäller inom unionen enligt principen om mest gynnad nation) och skulle således inte ha förmånstillträde till EU:s marknad. Ett beslut att inte bevilja förmånstullar skulle göra dessa produkter oförmögna att konkurrera på den europeiska marknaden. Detta skulle endast i mycket begränsad omfattning påverka export av industriprodukter (fosfater), men skulle ha en mycket negativ inverkan på exporten av fiskeriprodukter och jordbruksprodukter till EU. Mer allmänt skulle beviljande av tullförmåner sannolikt ha stor inverkan på utvecklingen av den västsahariska ekonomin genom att stimulera investeringar i dessa sektorer. Detta är exempelvis fallet för vissa fosfater (särskilt fosforsyra och gödningsmedel), där investeringar redan planerats, för jordbruket där det också finns utvecklingsprojekt liksom för fisket. I det motsatta fallet, om sådana förmåner inte beviljas, skulle investeringar, utveckling och diversifiering av de ekonomiska verksamheterna samt sysselsättningen skulle kunna hämmas. De marockanska myndigheterna har genomfört ett brett institutionellt samråd som omfattar alla berörda nationella, regionala och lokala organ för att öka medvetenheten hos dessa och inhämta deras samtycke eller synpunkter. Denna process har lett till slutsatsen att det råder ett mycket brett stöd för den planerade ändringen och för vissa relevanta rekommendationer för att maximera dess inverkan. Efter det att regionalt folkvalda