SV Europeiska unionens officiella tidning CE 131/35

Tisdagen den 25 oktober 2011

Främjande av arbetskraftens rörlighet

P7_TA(2011)0455

Europaparlamentets resolution av den 25 oktober 2011 om att främja arbetskraftens rörlighet inom Europeiska unionen (2010/2273(INI))

2013/C 131 E/04

Europaparlamentet utfärdar denna resolution

— med beaktande av artiklarna 21, 45 och 47 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt och artiklarna 15, 21, 29, 34 och 45 i stadgan om de grundläggande rättigheterna,

— med beaktande av artikel 151 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,

— med beaktande av rådets förordning (EEG) nr 1612/68 av den 15 oktober 1968 om arbetskraftens fria rörlighet inom gemenskapen (1),

— med beaktande av rådets direktiv 91/533/EEG av den 14 oktober 1991 om arbetsgivares skyldighet att upplysa arbetstagarna om de regler som är tillämpliga på anställningsavtalet eller anställningsförhållandet (2),

— med beaktande av Internationella arbetsorganisationens grundläggande arbetsnormer,

— med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 883/2004 av den 29 april 2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen (3),

— med beaktande av Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/38/EG av den 29 april 2004 om unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier (4), kommissionens rapport från 2008 om tillämpningen av direktiv 2004/38/EG (KOM(2008)0840) och rådets resolutioner från november 2007 och april 2009 om direktiv 2004/38/EG,

— med beaktande av kommissionens uppföljande meddelande om vägledning till ett bättre införlivande och en bättre tillämpning av direktiv 2004/38/EG om unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier (KOM(2009)0313),

— med beaktande av det förslag till delrapport som på begäran av utskottet för rättsliga frågor utarbetats av intresseorganisationen European Citizen Action Service (ECAS), bestående av en jämförande studie av tillämpningen av direktiv 2004/38/EG om unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier,

— med beaktande av kommissionens meddelande om vägledning till ett bättre införlivande och en bättre tillämpning av direktiv 2004/38/EG liksom dess avsikt att offentliggöra förenklade riktlinjer för EU medborgare och att använda Internet på bästa sätt,

— med beaktande av Europaparlamentets och rådets direktiv 2005/36/EG av den 7 september 2005 om erkännande av yrkeskvalifikationer (5),

— med beaktande av meddelandet från kommissionen av den 6 december 2007 om ”Rörlighet som ett verktyg för fler och bättre jobb – EU:s handlingsplan för rörlighet för arbetstagarna (2007–2010)” (KOM(2007)0773),

— med beaktande av kommissionens meddelande av den 18 november 2008 om konsekvenserna av den fria rörligheten för arbetstagare efter EU:s utvidgningar (KOM(2008)0765),

— med beaktande av kommissionens meddelande av den 16 december 2008 om ”Ny kompetens för nya arbetstillfällen – att förutse och matcha kompetensbehoven på arbetsmarknaden” (KOM(2008)0868),

— med beaktande av kommissionens meddelande av den 13 juli 2010 om ”Arbetskraftens fria rörlighet bekräftas: rättigheter och viktiga utvecklingar” (KOM(2010)0373),

— med beaktande av kommissionens meddelande av den 13 april 2011 om Inremarknadsakten – Tolv åtgärder för att stimulera tillväxten och stärka förtroendet för inre marknaden ”Gemensamma insatser för att skapa ny tillväxt” (KOM(2011)0206), där arbetstagarnas rörlighet anges som en av de tolv huvudåtgärderna,

— med beaktande av Europa 2020-strategin och i synnerhet flaggskeppsinitiativen ”En agenda för ny kompetens och nya arbetstillfällen” och ”Ungdom på väg”,

— med beaktande av slutsatserna från rådet (rättsliga och inrikes frågor) av den 27 november 2008 om ”Den fria rörligheten för människor: kränkningar och missbruk av rätten till fri rörlighet”,

— med beaktande av slutsatserna från rådet (sysselsättning och socialpolitik, hälso- och sjukvård samt konsumentfrågor) av den 9 mars 2009 om ”Arbetskraftens yrkesmässiga och geografiska rörlighet och fri rörlighet för arbetstagare inom Europeiska unionen”,

— med beaktande av sin resolution av den 2 april 2009 om problemen med och framtidsutsikterna för unionsmedborgarskapet (6),

— med beaktande av sin resolution av den 18 december 2008 om EU:s handlingsplan för rörlighet för arbetstagarna (2007–2010) (7),

— med beaktande av yttrandet från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om fastställande av kvarvarande hinder för rörlighet på inre arbetsmarknaden (8),

— med beaktande av artikel 48 i arbetsordningen,

— med beaktande av betänkandet från utskottet för sysselsättning och sociala frågor och yttrandena från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor och utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män (A7-0258/2011), och av följande skäl:

A. Att bo och arbeta i en annan medlemsstat är en av unionens grundläggande friheter, oberoende av en persons etniska ursprung. Det är en grundläggande beståndsdel i unionsmedborgarskapet och en rättighet som erkänns i fördragen. Ändå visar statistiken att det fortfarande är alltför få människor som utnyttjar denna rättighet, trots de särskilda åtgärder som vidtagits för att främja arbetstagares rörlighet.

B. Rörlighet för EU-arbetstagarna bör uppmuntras överallt i Europeiska unionen där det finns behov av arbetskraft.

C. EU-arbetstagare som söker arbete i en värdmedlemsstat kan stöta på svårigheter och problem.

D. Att bo och arbeta i en annan medlemsstat är en av unionens grundläggande friheter. Det är en grundläggande beståndsdel i unionsmedborgarskapet och en rättighet som erkänns i fördragen. Ändå visar statistiken att det fortfarande är alltför få människor som utnyttjar denna rättighet, trots de särskilda åtgärder som vidtagits för att främja arbetstagares rörlighet.

E. För närvarande är arbetstagarnas rörlighet inte tillräckligt stor för att förbättra arbetsmarknadens effektivitet i EU: endast 2,3 procent av EU:s medborgare bor i en annan medlemsstat än den som de är medborgare i, men 17 procent planerar att utnyttja den fria rörligheten i framtiden och 48 procent kan tänka sig att söka jobb i ett annat land eller i en annan region om de skulle förlora jobbet hemma.

F. Den fria rörligheten för arbetstagare är ett positivt socioekonomiskt exempel för både EU och medlemsstaterna och en milstolpe för EU:s integration, ekonomiska utveckling, sociala sammanhållning, kompetenshöjning av enskilda samt kamp mot fördomar, rasism och främlingsfientlighet, som kan motverka negativa effekter av den ekonomiska krisen och göra oss bättre förberedda på de utmaningar som klimatförändringarna utgör genom att alla berörda parter deltar i en dialog med det civila samhället på beslutsnivå.

G. Att främja arbetstagarnas rörlighet bidrar positivt till att nå sysselsättningsmålen i Europa 2020-strategin. Kommissionen uppmanas att inbegripa arbetskraftens rörlighet i flaggskeppsinitiativen och medlemsstaterna uppmanas att inbegripa de båda dimensionerna arbetskraft och geografisk rörlighet när de utformar nationella strategier och reformprogram.

H. Den oflexibla arbetsmarknadslagstiftningen hindrar arbetskraftens rörlighet i EU.

I. Enligt kommissionens meddelande av den 18 november 2008 har mobila arbetstagare från länder som gick med i EU 2004 och 2007 haft en positiv effekt på ekonomierna i de medlemsstater som är värdar för mobila arbetstagare.

J. Den senaste utvecklingen i vårt samhälle kräver större rörlighet bland arbetstagarna, framför allt på grund av förändringar i näringslivet, globalisering, nya arbetsmönster, demografiska förändringar och utvecklingen av transportsätt.

K. Inga negativa effekter har rapporterats från de medlemsstater som avstått från att tillämpa övergångsbestämmelser för den fria rörligheten för arbetstagare från medlemsstater som anslöt sig till EU 2004 och 2007. Ett antal medlemsstater har ändå valt att fortsätta att tillämpa restriktioner på sin arbetsmarknad för medborgare från Rumänien och Bulgarien.

L. Trots att EU har både lagstiftning och program som syftar till att främja arbetstagares fria rörlighet finns det hinder för ett fullständigt utövande av denna grundläggande frihet (t.ex. sociala, språkliga, kulturella, rättsliga och administrativa hinder, bristfällig återvändandepolitik som inte uppfyller invandrade arbetstagares behov, brist på erkännande av arbetslivserfarenhet från utlandet, svårigheter för makar eller partner att hitta anställning samt tungrodda processer för erkännande av examensbevis och yrkeskvalifikationer).

M. I tider av ekonomisk kris kan arbetstagarnas yrkesmässiga och geografiska rörlighet hjälpa till att minska arbetslösheten genom att tillgången på arbetskraft svarar mot efterfrågan, bidra till att skapa nya arbetstillfällen, anpassa ekonomin, samhället och demografin till de strukturella förändringarna och främja den ekonomiska tillväxten och EU:s konkurrenskraft. De nuvarande förfarandena för erkännande av yrkeskvalifikationer är ett stort hinder för arbetstagarnas rörlighet i EU.

N. Genom dessa hinder och restriktioner åsidosätts en grundläggande rättighet för arbetstagarna, och återhämtningen för EU:s ekonomier försvåras. Detta kan få kontraproduktiva effekter, såsom ökat illegalt arbete, en utvidgad svart ekonomi och ökad exploatering av arbetstagarna.

O. I enlighet med artikel 21 i stadgan om de grundläggande rättigheterna är all diskriminering på grund av sexuell läggning förbjuden.

P. Den nuvarande ekonomiska krisen har haft en negativ inverkan på rörligheten och har slagit hårdast mot tillfälligt anställda och deltidsanställda, och kvinnor hör till en av de mest drabbade kategorierna.

Q. Stora skillnader mellan könen kan noteras när det gäller arbetstagarnas rörlighet inom EU (män anger mycket oftare än kvinnor att de flyttar på grund av nytt arbete eller förflyttning, 44 procent respektive 27 procent (9)). Det behövs en bättre övervakning av rörligheten på grundval av könsuppdelad statistik.

1. Europaparlamentet påpekar att kommissionen i sin rapport KOM(2008)0840 konstaterar upprepade överträdelser när det gäller medlemsstaternas genomförande av direktiv 2004/38/EG, vilket påverkar arbetstagarnas möjligheter att utöva sin rätt till fri rörlighet. Denna situation har gett upphov till en mängd individuella klagomål, framställningar och över 40 frågor från parlamentet, vilket har medfört att kommissionen inlett fem överträdelseförfaranden för inkorrekt tillämpning av direktivet.

2. Europaparlamentet välkomnar kommissionens meddelande KOM(2010)0373 där det aktuella läget för arbetstagares fria rörlighet beskrivs och förklaras, men parlamentet beklagar samtidigt att inga konkreta lösningar presenteras på problemen med rörligheten.

3. Europaparlamentet välkomnar sådana initiativ från kommissionens sida som ”mekanismen för kvinnor” och uppmanar kommissionen att ge de projekt som avser att förbättra den kvinnliga arbetskraftens rörlighet ökad och bättre räckvidd.

4. Europaparlamentet uppmanar kommissionen att ytterligare främja rörligheten på arbetsmarknaden genom att lägga fram en långsiktig och omfattande sektorsövergripande strategi för rörlighet, så att alla befintliga rättsliga, administrativa och praktiska hinder för arbetstagares fria rörlighet kan undanröjas. Parlamentet efterlyser en konsekvent, effektiv och öppen politik baserad på arbetsmarknadens krav och ekonomiska utvecklingstrender.

5. Europaparlamentet uppmanar kommissionen att stärka arbetskraftens rörlighet genom att planera och främja ytterligare strategier för förenklad information i fråga om migrerande arbetstagares rättigheter samt fördelarna med rörlighet för utvecklingen i allmänhet och ekonomin både i EU och i medlemsstaterna. Viktiga faktorer för en effektiv tillämpning av EU:s lagstiftning är att göra arbetstagare, deras familjemedlemmar och andra berörda parter medvetna om de rättigheter, möjligheter och instrument som finns för fri rörlighet.

6. Europaparlamentet anser att rörlighet endast kan främjas effektivt om medlemsstaterna blir betydligt bättre på solidaritet och delat ansvar och om ett tydligt regelverk som reglerar den lagliga migrationen utarbetas.

7. Europaparlamentet uppmanar medlemsstaterna att undanröja hinder för arbetstagares rörlighet genom att låta personer (varav majoriteten är kvinnor) som är medföljande makar eller partner få ta del av lämpliga tjänster för att de lättare ska komma in i sin nya samhälleliga och språkliga omgivning, till exempel språkkurser och yrkeskurser.

8. Europaparlamentet noterar dock att rörligheten bör fortsätta vara frivillig och att åtgärder bör vidtas för att hindra omfattande migration enbart av ekonomiska skäl från ursprungsländerna, särskilt i Central- och Östeuropa. Parlamentet betonar att man på EU-nivå bättre bör mildra de negativa följder som ökad rörlighet för med sig och som leder till kompetens- och ungdomsflykt samt de negativa följder som uppstår för familjesammanhållningen och för barn när en av eller båda föräldrarna arbetar utomlands.

9. Europaparlamentet uppmanar medlemsstaterna att inrätta samarbetsmekanismer avsedda att förhindra de förödande effekter det har, framför allt på barnen, när de måste leva åtskilda från föräldrarna och på långt avstånd från dem.

Administrativ förenkling och rättsliga aspekter

10. Europaparlamentet erinrar om att medlemsstaterna mot bakgrund av bestämmelserna i fördragen och den befintliga lagstiftningen har ett ansvar när det gäller att förenkla de administrativa förfarandena i samband med arbetstagares fria rörlighet, så att denna rättighet kan utövas på ett optimalt sätt och orättvisa, onödiga eller tungrodda administrativa förfaranden som begränsar denna rättighet kan undvikas.

11. Europaparlamentet uppmanar kommissionen att verka för ökad enhetlighet i de administrativa förfarandena och det administrativa samarbetet för att möjliggöra synergieffekter mellan nationella myndigheter.

12. Europaparlamentet uppmuntrar medlemsstaterna att skapa mer effektiva kommunikationskanaler mellan migrerande arbetstagare och berörda statliga tjänsteenheter så att arbetstagarna har full tillgång till information om sina rättigheter och skyldigheter.

13. Europaparlamentet betonar att arbetstagarnas rättigheter endast kan tillämpas om och när en migrerande arbetstagare i EU har en lagligt avlönad anställning i en värdmedlemsstat.

14. Europaparlamentet understryker att kvinnliga arbetstagare som flyttar utomlands för att arbeta med barnpassning eller vård av äldre genom att verka som barnvakter, au-pairer, barnskötare eller sköterskor, ofta anställs privat, till exempel av familjer eller familjemedlemmar, vilket innebär att de kommer att arbeta utan avtal eller olagligt och följaktligen inte har några rättigheter eller förmåner med koppling till social trygghet, hälso- och sjukvård osv.

15. Europaparlamentet oroas över det bristfälliga införlivandet och genomförandet av befintliga direktiv om arbetstagares fria rörlighet, särskilt direktiv 2004/38/EG avseende rätten till inresa och uppehåll för familjemedlemmar från tredjeländer, tungrodda administrativa förfaranden och krav på ytterligare uppehållsdokument (t.ex. arbetstillstånd och bevis på ordnat boende) som är oförenligt med direktiv 2004/38/EG.

16. Europaparlamentet uppmanar kommissionen att till fullo utnyttja sina befogenheter enligt fördragen och utöva en kontinuerlig och omfattande tillsyn av hur direktiv 2004/38/EG tillämpas, och vid behov utnyttja rätten att inleda överträdelseförfaranden mot medlemsstater som inte följer reglerna.

17. Europaparlamentet uppmanar medlemsstaterna att se över sina bestämmelser om övergångsperioder för tillträdet till sina arbetsmarknader, vilka långsiktigt kan få negativa konsekvenser för de grundläggande värderingarna och rättigheterna i EU:s fördrag, såsom fri rörlighet, icke-diskriminering och solidaritet samt lika rättigheter. Parlamentet välkomnar därför att några medlemsstater nyligen beslutat att helt öppna sina arbetsmarknader för vissa av de medlemsstater som gick med i EU 2004 och beklagar de lagstiftningsförslag som nyligen lagts fram i andra medlemsstater med avsikten att undergräva rättigheterna för arbetstagare från medlemsstater som gick med i EU 2004 och 2007. Kommissionen uppmanas att undersöka om detta inte strider mot EU:s lagstiftning.

18. Europaparlamentet uppmanar kommissionen att stärka den nuvarande rättsliga ram för erkännande av yrkeskvalifikationer som fastställs i direktiv 2005/36/EG.

19. Europaparlamentet uppmanar kommissionen att se över rådets förordning (EEG) nr 1612/68 av den 15 oktober 1968 om arbetskraftens fria rörlighet inom gemenskapen (10) för att ta hänsyn till Europaparlamentets förslag i denna resolution.

20. Europaparlamentet uppmanar kommissionen att se till att medlemsstaterna tillämpar Bryssel I-förordningen (rådets förordning (EG) nr 44/2001) om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område. Parlamentet betonar vikten av Bryssel I-förordningen i fråga om sanktioner och böter vid utnyttjande av arbetstagare.

21. Europaparlamentet uppmanar kommissionen att se till att medlemsstaterna genomför direktiv 2004/38/EG utan diskriminering, vilket även omfattar sexuell läggning. Parlamentet påminner kommissionen om tidigare uppmaningar att garantera fri rörlighet för alla EU-medborgare och deras familjer, även registrerade partner och äkta makar, oavsett deras sexuella läggning.

Kopplingar till andra politikområden

22. Europaparlamentet konstaterar att den fria rörligheten för arbetstagare inte ska ses separat från andra rättigheter och grundläggande principer i EU. Parlamentet konstaterar vidare att den europeiska sociala modellen och de rättigheter som garanteras i Europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna, så som de återspeglas i EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna, ska ge möjlighet till anständiga arbeten, tillfredsställande arbetsvillkor, däribland skydd och säkerhet på arbetsplatsen, socialförsäkringsrättigheter, likabehandling, förenlighet mellan privatlivet och arbetsplatsens krav samt frihet att tillhandahålla tjänster. Parlamentet betonar att rätten att rösta i lokala, regionala och europeiska val är en viktig del av dessa rättigheter och efterlyser bättre genomförande. Rätten att rösta i nationella val i de ursprungliga medlemsstaterna kan gå förlorad, vilket är en fråga som bör beaktas.

23. Europaparlamentet uppmanar kommissionen att utarbeta en resultattavla som visar vilka hinder unionens arbetstagare ställs inför när de vill utnyttja sin rätt till fri rörlighet och hur medlemsstaterna hanterar dessa hinder, i syfte att bedöma om de åtgärdas ingående och effektivt.

24. Europaparlamentet uppmanar kommissionen att ingående utvärdera den ekonomiska situation som råder i medlemsstaterna med avseende på arbetsmarknaderna. Parlamentet uppmanar medlemsstaterna att bättre integrera sysselsättningsaspekten i migrationspolitiken i syfte att få bukt med bristande arbetskraft och öka den egna produktionen.

25. Europaparlamentet gratulerar kommissionen till dess koppling av arbetstagarnas rörlighet till Europa 2020-strategin och anser att detta är centralt för att öka välfärden i EU genom en sund och hållbar politik som syftar till att skapa nya arbetstillfällen.

26. Europaparlamentet understryker att likabehandling av arbetstagare, i kombination med ett lämpligt skydd av arbetstagarnas rättigheter måste ske enligt de regler som fastställts i den nationella lagstiftningen och kollektivavtal i den berörda medlemsstaten. Parlamentet är övertygat om att principen om lika lön för lika arbete på samma plats i kombination med jämställdhet bör gälla i hela EU för att lönedumpning och social dumpning ska förebyggas. Parlamentet framhåller att rättigheterna enbart kommer att gynna alla om de genomförs och tillämpas korrekt. I detta syfte uppmanar parlamentet därför både kommissionen och medlemsstaterna att övervaka att den fria rörligheten aldrig utnyttjas till diskriminering, lönedumpning och social dumpning.

27. Europaparlamentet anser att EU:s och medlemsstaternas lagstiftning bör samordnas bättre så att alla former av hinder för genomförandet och utövandet av rätten till fri rörlighet för arbetstagare kan undvikas.

28. Europaparlamentet uppmanar kommissionen och medlemsstaterna att med hänsyn till subsidiaritetsprincipen garantera korrekt genomförande av befintlig lagstiftning om icke-diskriminering, vidta praktiska åtgärder för att genomdriva principen om likabehandling av rörliga arbetstagare och motverka fördomar, rasism och främlingsfientlighet.

29. Europaparlamentet uppmanar medlemsstaterna och kommissionen att stärka EU:s politik mot direkt och indirekt diskriminering och att förhindra att migrerande EU-arbetstagare utnyttjas eller att deras rättigheter kränks inom unionen på grund av att deras språkkunskaper inte räcker till eller för att de inte känner till vilken lagstiftning som styr deras anställning inom värdmedlemsstaten.

30. Europaparlamentet uppmanar medlemsstaterna att se till att de myndigheter som ansvarar för att övervaka arbetsmarknaden ägnar mer uppmärksamhet åt att skydda rättigheterna för mobila arbetstagare, särskilt genom att förbättra utbildningen och öka kunskapen på området arbetsrätt.

31. Europaparlamentet anser att ändringar i medlemsstaternas lagstiftning på områden som social trygghet, vårdsystem och skatter måste föregås av en prövning av vilka effekter detta skulle få för den fria rörligheten för arbetstagare. Parlamentet efterlyser därför att det införs krav om en konsekvensbedömning angående rörligheten över gränserna, som ger detaljerad information om hinder för den fria rörligheten.

32. Europaparlamentet påpekar att den ökade gränsöverskridande rörligheten även kräver ett aktivt engagemang från arbetsmarknadens parter, för att de berörda arbetstagarna, särskilt de som tillfälligt arbetar utomlands, ska få lämpligt och effektivt informationsutbud, stöd och skydd gällande deras sociala och arbetsrelaterade rättigheter.

33. Europaparlamentet anser att det krävs samordnade insatser för att uppnå ett effektivt genomförande av den politik som främjar arbetstagares fria rörlighet, särskilt när det gäller fullbordandet av den inre marknaden, en samordning av socialförsäkringssystemen, kompletterande pensionsrättigheter, arbetstagarskydd, gränsöverskridande hälsovård, utbildning (inklusive yrkesutbildning), skatteåtgärder (för att t.ex. undvika dubbelbeskattning) och åtgärder för att förhindra diskriminering.

34. Europaparlamentet betonar att arbetsmarknadsrestriktioner utgör ett hinder för en fungerande inre marknad och att den ekonomiska krisen visar på behovet av att främja fri rörlighet för arbetskraften.

35. Europaparlamentet upprepar att medlemsstaterna, för att undvika inkonsekvenser på EU:s inre marknad och för sysselsättningen, företrädesvis måste anställa EU-medborgare och får ge företräde till tredjelandsmedborgare som söker en högkvalificerad anställning, så som föreskrivs i rådets direktiv 2009/50/EG av den 25 maj 2009 om villkor för tredjelandsmedborgares inresa och vistelse för högkvalificerad anställning (11). Parlamentet betonar vikten av att avslå ansökningar om EU-blåkort inom arbetsmarknadssektorer där tillträdet för arbetstagare från andra medlemsstater är begränsat enligt övergångsbestämmelser.

36. Europaparlamentet efterlyser mer samordning mellan EU-institutionerna och de nationella institutionerna för att bättre informera och bistå medborgarna samt övervaka hur arbetstagarnas rätt till fri rörlighet omsätts i praktiken och används av enskilda personer, i syfte att påskynda genomförandet av arbetskraftens rörlighet.

37. Europaparlamentet anser att adekvata sociala trygghetssystem kraftigt underlättar den geografiska och yrkesmässiga rörligheten för arbetstagare, och att en politik för rörlighet på arbetsmarknaden bör omfatta både en social integrering av invandrade arbetstagare och en social återintegrering av arbetstagare som återvänder hem. Parlamentet understryker att detta förutsätter erkännande av redan intjänade rättigheter och större förståelse för skillnaderna mellan medlemsstaternas system samt att detta måste främjas.

38. Europaparlamentet uppmanar medlemsstaterna att ta itu med problemet med falskt egenföretagande bland rörliga arbetstagare och betonar behovet av att ge dessa arbetstagare tillgång till rättigheter och skydd.

39. Europaparlamentet uppmanar kommissionen och medlemsstaterna att bekämpa främlingsfientlighet riktad mot samtliga arbetstagare i EU genom att tillhandahålla verktyg för integration och information och främja förståelse, kulturell mångfald och respekt i värdländer för mobila arbetstagare.

40. Europaparlamentet framhåller att ett effektivt genomförande av den fria rörligheten för arbetstagare kräver samordnade insatser från europeiska och nationella myndigheter så att man kan främja förenklade administrativa förfaranden i frågor som är indirekt kopplade till denna rättighet, t.ex. när det gäller omregistrering av fordon, garantier för tillgång till patientjournaler, tillhandahållande av en omfattande databas över vårdpersonalens kompetens, undvikande av dubbelbeskattning, tydliga regler om återbetalning av sjukvårdskostnader osv.

41. Europaparlamentet anser att migrerande arbetstagares möjlighet att få sina pensionsförmåner överförda är grundläggande för att de effektivt ska kunna utnyttja sina förvärvade förmåner.

42. Europaparlamentet anser att små och medelstora företag kan fungera som katalysatorer för ekonomisk återhämtning och utveckling, eftersom det framför allt är inom dessa företag som nya arbetstillfällen skapas. Parlamentet upprepar därför att det behövs ett EU-åtagande för att stödja och utveckla små och medelstora företag (t.ex. genom Progress-instrumentet för mikrokrediter), särskilt genom aktiva arbetsmarknadspolitiska åtgärder och program för utbildning och yrkesutbildning.

43. Europaparlamentet uppmanar gränsregionerna att överväga möjligheten till avtal för att främja gränsöverskridande rörlighet på arbetsmarknaden i syfte att vinna ömsesidiga (gynnsamma) fördelar för dessa regioner.

Åtgärder för att främja den fria rörligheten

44. Europaparlamentet uppmanar medlemsstaterna att avskaffa alla övergångsregler som hindrar den fria rörligheten för arbetstagare från de medlemsstater som anslöt sig till EU 2004 och 2007. Parlamentet anser att dessa hinder innebär dubbla standarder samt är kontraproduktiva och diskriminerande mot europeiska medborgare. Parlamentet kräver att klausulen om företräde effektivt ska genomföras för hela EU.

45. Europaparlamentet anser att en rörlig arbetskraft inom EU är nödvändig för att ekonomin ska återhämta sig och för att målen i Europa 2020-strategin ska nås. Parlamentet uppmanar därför med kraft de medlemsstater som fortfarande har arbetsmarknadsrestriktioner för rumänska och bulgariska medborgare att upphäva dessa före utgången av 2011, i enlighet med den tidsfrist som fastställs i anslutningsfördraget.

46. Europaparlamentet ser gärna att behöriga nationella myndigheter samarbetar närmare och effektivare med varandra för att kontrollera att anställningsavtalen följer nationell lagstiftning och EU:s lagstiftning. Parlamentet framhåller att ömsesidigt stöd och informationsutbyte mellan medlemsstaterna måste garanteras i händelse av överträdelser. Kommissionen uppmanas övervaka detta.

47. Europaparlamentet uppmanar myndigheterna och samtliga aktörer att göra sitt yttersta för att öka arbetstagarnas kunskap om sina rättigheter enligt de olika instrument (arbetsrätt, kollektivavtal, uppförandekoder, socialförsäkringsbestämmelser) som reglerar deras anställningsförhållanden och deras arbets- och levnadsvillkor.

48. Europaparlamentet beklagar att arbetsmiljöinspektioner inom EU har minskat. Parlamentet betonar att effektiva kontroller är nödvändiga för att kunna garantera lika behandling och lika villkor. Parlamentet uppmanar medlemsstaterna att öka antalet arbetsmiljöinspektioner och att avsätta tillräckliga resurser för dessa. Parlamentet uppmanar kommissionen att förbättra samarbetet och samordningen mellan arbetsmiljöinspektioner.

49. Europaparlamentet anser att medlemsstaterna bör se till att barn till mobila arbetstagare inom EU inte får problem med sin nationalitet eller sitt medborgarskap på grund av sina föräldrars val av arbete. De särskilda behoven bland barn till mobila arbetstagare bör studeras ingående för att man ska kunna sätta in effektiva politiska åtgärder.

50. Europaparlamentet understryker att medlemsstaterna bör förbättra situationen för barn som föräldrarna lämnat kvar i hemlandet och hjälpa dem att utvecklas normalt och dra nytta av utbildning och lämpligt socialt umgänge.

51. Europaparlamentet uttrycker sin oro över den ökande mängden tvångsarbete i EU som inom vissa områden är nära kopplad till organiserad brottslighet. Parlamentet betonar behovet av att göra tvångsarbete till en prioriterad fråga i Europols och Eurojusts verksamhet. Parlamentet uppmanar medlemsstaterna att öka sina gemensamma insatser att kontrollera, lagföra och bestraffa tvångsarbete och se till att det beläggs med straffrättsliga påföljder. Parlamentet betonar behovet av åtgärder som garanterar att offer för tvångsarbete skyddas.

52. Europaparlamentet uppmanar kommissionen att undersöka och offentliggöra de positiva och negativa effekter som rörligheten på arbetsmarknaden fått för värd- och ursprungsländerna och för EU i stort, såväl socioekonomiskt sett som för den geografiska sammanhållningen och belysa konsekvenser som ekonomiska förluster, ökat svart arbete och ovärdiga arbetsförhållanden på grund av ett oklart rättsläge när övergångsbestämmelser tillämpas, bristfällig kunskap om rättigheter bland EU:s medborgare, och resultaten av fördröjda insatser från medlemsstaternas sida att integrera arbetstagare från 2004 och 2007 års integrationsvågor. Parlamentet uppmanar både kommissionen och medlemsstaterna att undvika att tillämpa övergångsåtgärder som begränsar arbetstagarnas fria rörlighet och som negativt påverkar konkurrensen på EU:s arbetsmarknader, för nuvarande medlemsstater eller kandidatländer.

53. Europaparlamentet uppmanar kommissionen att fortsätta sina initiativ som syftar till att främja ungdomars geografiska rörlighet med hjälp av system för rörlighet i utbildningssyfte, genom att använda alla program som är avsedda för detta.

54. Europaparlamentet välkomnar kommissionens planer på att göra regelbundna och systematiska bedömningar av utbud och efterfrågan på arbetskraft i EU på lång sikt (fram till 2020), uppdelat på sektorer, yrken, kvalifikationsnivå och länder. Parlamentet rekommenderar starkt en samordning av medlemsstaternas arbetsmarknads- och utbildningspolitik, i syfte att uppnå målen i Europa 2020-strategin när det gäller att skapa arbetstillfällen och undvika framtida indirekta hinder, som att inte erkänna examensbevis från andra EU-länder, som kan försvåra utövandet av rätten till fri rörlighet. I planen bör man tydligt ange arbetskraftsbristerna i EU på kort, medellång och lång sikt.

55. Europaparlamentet kräver att man utarbetar och vidtar lämpliga åtgärder för att eliminera den diskriminering och de negativa stereotyper som fortfarande förekommer, och som särskilt drabbar arbetstagare från Öst- och Sydeuropa, samt för att främja samhällsintegrationen i värdlandet för de arbetstagare som använder sig av sin rätt till fri rörlighet.

56. Europaparlamentet uppmanar myndigheter på alla nivåer att se till att rörlighetspolitiken främjas och att medvetenheten om rörlighetens möjligheter och fördelar blir bättre, särskilt bland personer som just kommit ut på arbetsmarknaden. Parlamentet vill här framhålla kommissionens samordnande roll.

57. Europaparlamentet anser att medlemsstaterna bör främja och införa allmänna kriterier för erkännande av examensbevis och kvalifikationer, eftersom detta mycket ofta ger upphov till svårigheter för personer som söker arbete i en annan medlemsstat än sitt eget ursprungsland.

58. Europaparlamentet beklagar vissa medlemsstaters politik som aktivt uppmuntrar andra EU-medborgare att lämna den medlemsstaten och ber kommissionen undersöka om en sådan politik strider mot rätten till fri rörlighet.

Arbetsförmedlingstjänster och information till arbetstagarna

59. Europaparlamentet erkänner och framhåller de offentliga arbetsförmedlingarnas betydelse, i synnerhet Euressystemet och dess nätverk, för att främja rörligheten på arbetsmarknaden, särskilt i gränsregioner, i EU genom att tillhandahålla information om lediga platser, rättigheter och skyldigheter vid (im)migration och gränsarbete, utbildningsmöjligheter och arbets- och levnadsvillkor. Parlamentet betonar arbetsmarknadsparternas särskilda roll när det gäller rådgivning till arbetstagare inom ramen för gränspartnerskap. Eures bör fortsätta att vara ett verktyg för att främja rättvis rörlighet, och parlamentet uppmanar därför kommissionen att även i fortsättningen anslå finansiella medel för att stödja arbetsmarknadsparternas arbete i gränsregionerna.

60. Europaparlamentet efterlyser en förstärkning av Eures institutionella kapacitet och dess roll som en samlad kontaktpunkt för att underlätta rörlighet för arbetstagare och deras familjemedlemmar.

61. Europaparlamentet ser med oro på de minskade anslagen till Euresrådgivare. Parlamentet efterlyser ett åtagande för en långsiktig strategi som gör det möjligt för Eures och dess personal att utföra sina uppgifter på ett effektivt sätt och noterar att detta enbart är möjligt när anslagen ökas.

62. Europaparlamentet uppmanar kommissionen och medlemsstaterna att vidta lämpliga åtgärder i syfte att göra samarbetet mellan Eures och respektive nationella offentliga myndigheter mer produktivt och effektivt.

63. Europaparlamentet uppmuntrar medlemsstaterna att i samarbete med kommissionen göra Eures verksamhet känd för medborgarna och via de offentliga systemen för arbetssökande tillhandahålla lämpligt skriftligt material och råd om hur Eures används, samt organisera informationsdagar för att främja rörligheten inom den högre utbildningen.

64. Europaparlamentet anser att informationen till arbetstagare inom EU om de fördelar, rättigheter och skyldigheter som rörligheten på arbetsmarknaden innebär bör förbättras ytterligare. Parlamentet uppmanar kommissionen att samordna sina insatser med de nationella myndigheterna och att skapa kopplingar mellan Eures och Solvits internetbaserade nätverk för problemlösning för att höja kvaliteten på de tjänster som erbjuds de medborgare som utövar sin rätt till rörlighet. Parlamentet uppmanar kommissionen och medlemsstaterna att inrätta flerspråkiga rådgivningskontor för migrerande EU-arbetstagare. Detta bör ske särskilt där dessa arbetstagare ökar i antal.

65. Europaparlamentet understryker att man i främjandet av en aktiv sysselsättningspolitik bör högprioritera information om de program för lärande och de utbildningsprogram som finns över hela EU.

66. Europaparlamentet kräver en förstärkning av genomförandet av rådets direktiv 91/533/EEG av den 14 oktober 1991 om arbetsgivares skyldighet att upplysa arbetstagarna om de regler som är tillämpliga på anställningsavtalet eller anställningsförhållandet (det så kallade informationsdirektivet) (12) i fråga om den minsta information som arbetstagare bör få från sina arbetsgivare beträffande sitt anställningsförhållande, inklusive alla relevanta bestämmelser som rör deras anställningssituation i värdlandet.

67. Europaparlamentet uppmanar kommissionen att i samarbete med medlemsstaterna främja ett aktivt deltagande av arbetsmarknadens parter med inriktning på att säkerställa att de migrerande arbetstagarnas rättigheter faktiskt tillämpas och stärks.

68. Europaparlamentet betonar att arbetsgivare och arbetstagare måste samarbeta inom nätverket Eures.

69. Europaparlamentet efterlyser en mer omfattande dialog och samordning mellan nationella och regionala myndigheter eftersom de brukar vara den första källan till information för många medborgare på grund av sin närhet till och kunskap om medborgarnas behov, samt ett större deltagande av arbetsmarknadens parter.

70. Europaparlamentet uppmanar medlemsstaterna att striktare övervaka verksamheten hos rekryteringsföretag, för att garantera att mobila arbetstagares rättigheter inte kränks och att deras förväntningar inte grusas, eftersom detta skulle kunna hämma arbetstagarnas fria rörlighet och deras sociala trygghet.

71. Europaparlamentet uppmanar kommissionen och medlemsstaterna att övervaka situationen i fråga om byråer och organisationer som förmedlar arbetstillfällen till arbetstagare från andra medlemsstater och uppspåra sådana potentiellt olagliga eller svarta arbetstillfällen eller byråer och organisationer som bjuder ut arbetstillfällen som i själva verket inte finns.

72. Europaparlamentet betonar att man för att genomföra den fria rörligheten bör införa en skyldighet för arbetsgivarna att informera utländska anställda om deras rättigheter som arbetstagare i det aktuella värdlandet. Dessutom måste flerspråkiga rådgivningskontor för arbetsinvandrare inrättas i medlemsstaterna.

73. Europaparlamentet uppmanar kommissionen att lägga fram ett meddelande om skatteeffekterna för arbetstagare som ingår i tillämpningsområdet för detta direktiv, för att åstadkomma ökad förståelse och möjliga lösningar i avgörande frågor som kan hindra eller avskräcka arbetstagares rörlighet.

Kompetensutveckling för ökad konkurrenskraft

74. Europaparlamentet anser att EU för att kunna öka sin konkurrenskraft måste göra investeringar i såväl formell som informell utbildning, särskilda yrkesutbildningsinsatser, utbyte av arbetslivserfarenhet samt samordnade insatser för att underlätta rörligheten på arbetsmarknaden till högsta prioritet.

75. Europaparlamentet anser att aktiva arbetsmarknadsåtgärder, i synnerhet yrkesutbildning och livslångt lärande, måste stärkas eftersom de kan bidra till att öka rörligheten på arbetsmarknaden, underlätta övergångar i tider av strukturell arbetslöshet och ge arbetstagarna möjlighet att anpassa sig till förändringar på arbetsmarknaden.

76. Europaparlamentet vill ge kommissionen en eloge för flaggskeppsinitiativet ”Ungdom på väg” och för lanseringen av ”En agenda för ny kompetens och nya arbetstillfällen”. Parlamentet välkomnar särskilt pilotprojektet ”Ditt första Eures-jobb” och de föreslagna åtgärderna för att utforma ett europeiskt kompetenspass.

77. Europaparlamentet välkomnar att ungdomar får träna de färdigheter som krävs för att arbeta och bo i andra länder. Parlamentet anser att människor har rätt att bo och arbeta i vilket land de vill.

78. Europaparlamentet anser att kompetens och kunskaper som motsvarar specifika nationella, regionala och lokala marknadskrav främjar rörligheten för arbetstagare och uppmanar kommissionen att dels utarbeta en färdplan när det gäller efterfrågan på kompetens, dels göra en bedömning av jobbsituationen på medellång och lång sikt där en matchning mellan utbud och efterfrågan på kompetens kan göras samt en bedömning av bristen på arbetskraft inom bestämda yrken på medellång och lång sikt, som kan uppstå till följd av demografiska förändringar och genom att befolkningen åldras.

79. Europaparlamentet anser att rörlighet på arbetsmarknaden är en dubbelriktad process. Å ena sidan leder det till att genom alla typer av utbildning skaffa kompetens och kunskaper för att förbereda den aktiva befolkningen som möter konkurrens när de söker efter ett nytt jobb och å andra sidan kan mobila arbetstagare med hjälp av rörligheten på arbetsmarknaden förbättra sin kompetens och sina kunskaper genom att skaffa sig större praktisk erfarenhet och kunskaper på den nya platsen.

80. Europaparlamentet anser att rörligheten måste främjas även inom yrkesutbildningen, eftersom det fortfarande finns stora brister på detta område. Parlamentet understryker att Leonardo da Vinci programmet och liknande program är viktiga och uppmanar medlemsstaterna och de företag som är involverade i yrkesutbildning att öka och underlätta användningen av dessa program.

81. Europaparlamentet önskar också att de nya kompetenser som de mobila arbetstagarna förvärvar under sin rörlighet ska bekräftas för att öka deras personliga potential och göra det lättare för dem att få ett varaktigt tillträde till arbetsmarknaden.

82. Europaparlamentet anser att man inte bara ska fokusera på unga arbetstagare, utan att riktade åtgärder för att främja och underlätta den fria rörligheten bör vidtas för flera olika kategorier av arbetstagare på grundval av deras specifika egenskaper och behov (ålder, kön, kompetens, huruvida de tillhör en utsatt grupp eller en minoritetsgrupp), så att rörlighet kan komma att ses som normalt för alla kategorier av arbetstagare.

83. Europaparlamentet uppmanar medlemsstaterna att anpassa sina strategier för livslångt lärande och yrkesutbildning till utvecklingen på arbetsmarknaden samt erbjuda mer allmänt gångbara kompetenser med ett bredare tillämpningsområde såväl geografiskt som kunskapsmässigt sett, så att man bättre kan matcha personers kompetens med utbudet av arbetstillfällen.

84. Europaparlamentet uppmanar kommissionen och medlemsstaterna att samarbeta för att man lättare ska kunna jämföra skolors och universitets läro- och kursplaner och utbildningssystemen i EU genom att förenkla det ömsesidiga erkännandet av examensbevis, i syfte att också främja ett ömsesidigt erkännande av utbildningskvalifikationer, vilket är oerhört viktigt. Parlamentet understryker dock den faktiska skillnaden mellan detta och ett erkännande av kvalifikationer för reglerade yrken och efterlyser en uttömmande avreglering av tillträdet till dessa. Parlamentet välkomnar därför att det sker alltmer gränsöverskridande samverkan mellan högskolor och universitet och uppmanar medlemsstaterna att stödja detta.

85. Europaparlamentet uppmuntrar medlemsstaterna att stärka små och medelstora företags deltagande i livslångt lärande genom att ge incitament åt arbetstagare respektive arbetsgivare med särskilt tonvikt på inlärning av språk och ny teknik i enlighet med arbetsmarknadens behov, eftersom den största delen av arbetskraften i Europa är sysselsatt i små och medelstora företag. På så sätt blir arbetskraften mer konkurrenskraftig och rörligheten främjas, i syfte att ta itu med svårigheten i olika medlemsstater att hitta arbetskraft trots att det finns lediga jobb.

86. Europaparlamentet anser att synergieffekterna bör stärkas mellan de program som syftar till att främja den fria rörligheten för studenter, studerande på yrkesutbildningar och praktikanter och de program som är särskilt inriktade på att främja den fria rörligheten för arbetstagare.

87. Europaparlamentet uppmuntrar medlemsstaterna att med hjälp av kommissionen och arbetsmarknadens parter skapa strukturer till stöd för inlärning av språk men också för mottagarländernas kulturtraditioner för de migrerande arbetstagarnas familjer, eftersom dessa faktorer kvarstår som hinder för européernas rörlighet.

88. Europaparlamentet anser att otillräckliga språkkunskaper (i synnerhet hos vuxna) fortsätter att vara ett stort hinder för rörligheten på arbetsmarknaden och skulle kunna leda till olaglig sysselsättning. Parlamentet uppmanar medlemsstaterna att främja och inom alla skolformer utöka undervisningen i främmande språk samt uppmanar kommissionen att fortsätta sina insatser på detta område.

*

* *

89. Europaparlamentet uppdrar åt talmannen att översända denna resolution till rådet, kommissionen och medlemsstaternas regeringar och parlament.

(1) EGT L 257, 19.10.1968, s. 2.

(2) EGT L 288, 18.10.1991, s. 32.

(3) EUT L 200, 7.6.2004, s. 1.

(4) EUT L 158, 30.4.2004, s. 77.

(5) EUT L 255, 30.9.2005, s. 22.

(6) EUT C 137 E, 27.5.2010, s. 14.

(7) EUT C 45 E, 23.2.2010, s. 23.

(8) EUT C 228, 22.9.2009, s. 14.

(9) Eurofounds undersökning: ”Mobility in Europe – the way forward”.

(10) EGT L 257, 19.10.1968, s. 2.

(11) EUT L 155, 18.6.2009, s. 17.

(12) EGT L 288, 18.10.1991, s. 32.