MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN OM GENOMFÖRANDET AV 2003-2005 ÅRS ALLMÄNNA RIKTLINJER FÖR DEN EKONOMISKA POLITIKEN (framlagt i enlighet med artikel 99.3 i EG-fördraget) {SEK(2004) 44}

DEL I

Allmän bedömning1)

1) Meddelande från kommissionen

// SAMMANFATTNING

De allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken anger ramarna för den ekonomisk- politiska strategin på medellång sikt...

... beträffande hur Lissabonstrategins mål ska kunna uppnås. // I detta meddelande presenteras en första bedömning av uppföljningen av 2003-2005 års allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken. I det åtföljande arbetsdokumentet från kommissionen finns en bedömning av genomförandet av de landspecifika rekommendationerna. Dokumenten utgör tillsammans den första genomföranderapporten sedan införandet av fleråriga riktlinjer 2003. I 2003-2005 års allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken fastställs EU:s ekonomisk-politiska strategi på medellång sikt. Den ekonomiska politikens möjligheter att bidra till att uppnå Lissabonstrategins mål uppmärksammas särskilt. Strategins tre huvudfaktorer är:

* tillväxt- och stabilitetsinriktad makroekonomisk politik

* ekonomiska reformer som syftar till att öka Europas tillväxtpotential

* stärkt hållbarhet

Genomförande-bedömningen kommer gradvis att öka.

// Efter införandet av ett bättre system för samordning av den ekonomiska politiken presenteras nu denna genomföranderapport som en del av ett "genomförandepaket" tillsammans med utkastet till den gemensamma sysselsättningsrapporten och genomföranderapporten om strategin för den inre marknaden. Denna första genomföranderapport ger dessutom endast en preliminär bedömning vilket beror på den politiska strategins tydligare inriktning på det medellånga tidsperspektivet. Rapporten fokuserar på åtgärder som vidtogs och/eller föreskrevs under 2003 som en reaktion på 2003-2005 års allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken. De tre prioritetsområden som lyftes fram av rådet tas i särskilt beaktande. Genomförandebedömningen kommer att bli allt mer omfattande ju närmare man kommer den fullständiga översyn av de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken som är planerad till år 2006.

Stagnation under den första hälften av 2003.

// Den ekonomiska bakgrunden till denna genomföranderapport är den stagnation som rådde under första hälften av 2003. Trots att den ekonomisk tillväxten ökade under det tredje kvartalet beräknas tillväxten under hela året till endast 0,8 procent inom EU (och bara 0,4 procent inom euroområdet). Den långvariga perioden av låg tillväxt har nu börjat märkas på arbetsmarknaden. Tillväxten för sysselsättningen avstannade och arbetslösheten ökade till 8,1 procent inom unionen. Inflationstakten har minskat långsamt, delvis till följd av prishöjningen på olja och färskvaror och ökningen av den indirekta beskattningen. Att löneutvecklingen inte följt den konjunkturberoende minskningen i arbetsproduktivitet har skapat ett tryck på den nominella enhetsarbetskostnaden.

// Följande huvudslutsatser kan dras utifrån denna första genomföranderapport:

Den makroekonomiska politiken gynnade tillväxten.

// Under 2003 fördes en expansiv makroekonomisk politik. Både ECB och de nationella centralbankerna i Danmark, Sverige och Förenade kungariket gjorde ytterligare sänkningar av sina styrräntor vilket stimulerade den inhemska efterfrågan. Trots eurons värdestegring förblev penningpolitiken i stort sett ackommoderande. De automatiska stabilisatorernas verkan bidrog till att stabilisera ekonomin. EU: s konjunkturrensade primära saldon förblev i det närmaste oförändrade, vilket innebär att den övergripande inriktningen på finanspolitiken förhöll sig neutral under 2003.

Budgetar fortsatte att försämras...

...men fem medlemsstater lyckades bibehålla en saldon för de offentliga finanserna som var nära balans eller som uppvisade överskott under 2003... // Konjunkturavmattningen fortsatte att tynga de offentliga finanserna och framgångarna i arbetet med att uppnå eller bibehålla sunda offentliga finanser har varit varierande. Det genomsnittliga nominella underskottet ökade ytterligare under 2003 till 2,7 procent av BNP. Skillnaderna mellan de olika medlemsstaterna är dock stora. Belgien, Danmark, Spanien, Österrike, Finland och Sverige hade konjunkturrensade saldon för de offentliga finanserna 2002 som var nära balans, eller som uppvisade överskott. Med undantag för Österrike bibehölls denna ställning av de övriga fem medlemsstaterna under 2003. I flera andra medlemsstater ökade de nominella underskotten markant, och i två medlemsstater (Tyskland och Frankrike) förväntas underskottet under 2003 överstiga gränsen på 3 procent av BNP med bred marginal. Även om konjunkturnedgången är huvudorsaken till den senaste tidens försämring av de offentliga finanserna, beror avmattningen under 2003 delvis även på diskretionära åtgärder i vissa medlemsstater (då särskilt i Grekland, Österrike och Förenade kungariket).

...och ytterligare tre förbättrade de konjunkturrensade saldona för de offentliga finanserna markant ...

...medan det stora underskottet verkar bestå för tre andra medlemsstater.

// Under 2003 kunde endast Irland, Nederländerna och Portugal redovisa markant förbättrade (med mer än 0,5 procent av BNP) konjunkturrensade saldon för de offentliga finanserna. I Portugals fall beror detta på omfattande engångsåtgärder, vilket även resulterade i att det nominella underskottet kunde hållas strax under 3 procentgränsen under 2003. Underskottet förväntas dock öka under 2004 som en följd av avsaknaden av ytterligare åtgärder och kommer således att överskrida gränsen igen. I de två andra länderna med stora underskott, Tyskland och Frankrike, har små eller inga framsteg gjorts. Detta trots de konsolideringsåtgärder som vidtagits i Tyskland på cirka 1 procent av BNP då dessa inte kommer att vara tillräckliga för att få bukt med det stora underskottet under 2004, eftersom tillväxten blir lägre än beräknat. Frankrike har inte vidtagit några verkningsfulla åtgärder för att återställa budgetbalansen och häva det stora underskottet under detta år.

Lönerna pressar lönsamheten. // De nominella lönerna fortsatte öka med cirka 3 procent inom EU (2¾ procent i euroområdet), trots att den ekonomiska avmattningen fortgick, vilket medför ytterligare press på lönsamhet och sysselsättningsskapande investeringar. På medellång sikt verkar löneutvecklingen dock fortfarande i stort sett vara förenlig med prisstabilitet.

Ökat införande av arbetsmarknads-reformer på vissa områden, men inte tillräckligt för att uppnå Lissabonstrategins mål.

// Situationen på arbetsmarknaden var relativt god i det inledande skedet av konjunkturnedgången, då den dels gynnades av tidigare reformer och dels speglade uppbyggnaden av arbetskraftsreserver. Effekten av konjunkturnedgången började bli mer märkbar under 2003 då sysselsättningsökningen stagnerade och arbetslösheten fortsatte öka. Ökningen av tempot i arbetsmarknadsreformerna under 2003 är positivt men måste öka ytterligare. De flesta medlemsstater har vidtagit åtgärder för att göra det lönsamt att arbeta, även om reformerna fortfarande fokuserar på skattefrågor. I vissa medlemsstater har insatser gjorts för komma åt incitamentseffekterna av bidragssystemen (Danmark, Tyskland, Frankrike, Nederländerna och Förenade kungariket), vilka utgör den största risken för att fastna i arbetslöshets- och passivitetsfällor. Flera medlemsstater har vidtagit ytterligare åtgärder för att göra arbetsorganisationen mer anpassningsbar (särskilt i Danmark, Spanien, Frankrike, Italien, Nederländerna och Sverige) och de flesta medlemsstater har målsättningen att främja rörlighet mellan olika yrken genom att satsa på livslångt lärande. Den aktiva arbetsmarknadspolitiken har förbättrats beträffande möjligheterna att tillgodose de arbetssökandes individuella behov. Trots vissa genomförda och planerade förbättringar i Danmark, Irland och Nederländerna verkar framstegen emellertid vara begränsade vad gäller den aktiva arbetsmarknadspolitikens effektivitet: utvärderingar är t.ex. inte varken kontinuerligt utförda eller redogjorda för. Begränsade framsteg verkar även ha uppnåtts beträffande främjande av lönedifferentiering och frågan om hur regleringsbördan på arbetsmarknaden ska behandlas. Trots de framsteg som observerats i samband med vissa arbetsmarknadsreformer finns det en risk att de sysselsättningsmål som fastställdes vid Europeiska rådets möten i Lissabon och Stockholm inte uppnås, såvida inte fler och omfattande reformer genomförs omgående.

Fortsatt låg tillväxt i arbetsproduktivitet... // Arbetsproduktivitetens tillväxt var fortsatt svag och glappet mot USA ökade. Lägre arbetsproduktivitet per arbetstimme representerar nu 40 procent av skillnaden i BNP per capita mellan EU och USA. Den gradvisa försvagningen av arbetsproduktivitetens tillväxt sedan mitten av 1990-talet beror lika mycket på minskade investeringar som på en minskning av den totala faktorsproduktiviteten (vilken i allmänhet omfattar effekterna av ett effektivare av resursutnyttjande, tekniska framsteg och de mindre utvecklade EU-ländernas naturliga inhämtning). IKT och tillämpningen härav spelar en nyckelroll för produktivitetsökningen, och skillnaden mellan produktivitetsutvecklingen i EU och USA är till stor del beroende av i vilken utsträckning IKT har penetrerat de respektive ekonomierna. Detta illustrerar behovet av att stimulera marknadsintegrationen, företagsdynamiken och investeringarna, särskilt inom kunskapsområdet.

//

...delvis på grund av långsamma framsteg på den inre marknaden.

// Ekonomiska reformer behövs för att öka EU: s tillväxtpotential, vilket är nödvändigt för att uppnå "Lissabonmålen". Framgångarna med att genomföra riktlinjerna för att öka produktiviteten och företagsdynamiken har varit varierande.Den inre marknadens funktion är fortfarande hämmad av avsaknaden av ordentliga regelverk på de områden som rådet och Europaparlamentet ännu inte har tagit beslut om (däribland direktiv om yrkeskvalifikationer och immateriell rätt). Den genomsnittliga takten för genomförande i medlemsstaterna minskade dessutom något under 2003.

Fler framsteg inom konkurrenspolitiken och avregleringen av nätindustrier. // Fler framsteg har uppnåtts vad gäller förbättring av konkurrenspolitikens effektivitet, där t.ex. Belgien, Österrike och Förenade kungariket har gjort insatser för att säkerställa konkurrensmyndigheternas operativa självständighet och befogenheter. Fortsatta framsteg har även gjorts beträffande avregleringen av nätindustrier, såväl på EU-nivå (som exempel kan nämnas direktivet om gemensamma regler för el- och gasmarknaderna och överenskommelsen om transeuropeiska nätverk) som på nationell nivå, även om de före detta monopolföretagens marknadsandel ofta förblivit stor även efter avregleringen.

Åtgärder vidtogs för att förbättra företagsklimatet...

// Företagsklimatet är fortsatt hämmat av svagheter såsom relativt tunga administrativa bördor och svårigheter att finna finansiering (särskilt riskkapital). Under 2003 vidtog dock flera länder (t.ex. Belgien, Tyskland, Grekland, Spanien, Frankrike, Luxemburg och Österrike) åtgärder för att förenkla bolagsbildande.

...medan investeringar i kunskap och innovation fortfarande är otillräckliga.

// Övergången till en kunskapsbaserad ekonomi går framåt, om än sakta. Skillnaderna mellan medlemsstaterna är fortfarande stora. Kommissionen har lagt fram en handlingsplan där målsättningen är att främja investeringar i FoU (till 3 procent av BNP fram till år 2010) och två tredjedelar ska finansieras av den privata sektorn. Hittills har utvecklingen varit långt ifrån tillfredsställande med minskande satsningar på FoU (som andel av BNP) i t.ex. Irland, Nederländerna och Förenade kungariket. Det är också oroväckande att medlemsstaterna hittills misslyckats med att få till stånd någon betydande ökning av investeringarna i humankapital, en fråga som också behandlades i ett meddelande från kommissionen i november 2003. På den positiva sidan kan nämnas att flera medlemsstater försöker förbättra kvaliteten och effektiviteten på sina utbildningssystem. Spanien har t.ex. antagit en lag gällande utbildningskvalitet och Sverige har infört ett nytt yrkesutbildningssystem.

Stora framsteg har gjorts med genomförandet av handlingsplanen för riskkapital och handlingsplanen för finansiella tjänster, men en sista insats är nödvändig.

// Beträffande kapitalmarknaderna har handlingsplanen för riskkapital nästan blivit helt genomförd. Handlingsplanen för finansiella tjänster är på god väg att helt genomföras och genomförandet av den antagna lagstiftningen i nationell lagstiftning har påbörjats. En sista insats är dock nödvändig om arbetet ska bli klart till 2005. Såväl EU som medlemsstaterna har under 2003 börjat prioritera åtgärder för integrering av clearing och avveckling. Till följd av de senaste årens bolagsskandaler har flera medlemsstater stärkt bolagens styrelseformer på nationell nivå och kommissionen antog i maj 2003 en handlingsplan för bolagsrätt och styrelseformer för bolag. Den finansiella övervakningen håller på att effektiviseras både på medlemsstats- och EU-nivå.

De offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet är fortfarande inte säkerställd i ungefär hälften av medlemsstaterna.

// Den långsiktiga hållbarheten i de offentliga finanserna, i synnerhet mot bakgrund av den åldrande befolkningen, är fortfarande inte säkerställd i hälften av medlemsstaterna, särskilt i Belgien, Tyskland, Grekland, Spanien, Frankrike, Italien och Portugal. Medan betydande framsteg gjordes under 2003 genom pensionsreformåtgärder i vissa medlemsstater, särskilt i Frankrike och Österrike, var framstegen med att sänka den offentliga skulden mindre. Skuldkvoten förblev över 60 procent av BNP under 2003 i sex medlemsstater, inklusive i Belgien, Grekland och Italien, där den fortsatte att överstiga 100 procent av BNP.

Begränsad framgång för social hållbarhet, trots att vissa åtgärder vidtagits.

// Framgången med att förbättra den sociala hållbarheten hämmas av den försämrade arbetsmarknadssituationen, eftersom arbetet spelar en viktig roll för att hjälpa människor ut ur fattigdom och socialt utanförskap. Vissa åtgärder har vidtagits för att hantera de regionala arbetslöshetsskillnaderna och framför allt för att öka effektiviteten hos investeringar finansierade av strukturfonderna.

Miljömässig hållbarhet utgör en fortsatt stor utmaning

// Vissa framsteg har gjorts i syfte att förbättra den miljömässiga hållbarheten under 2003. På EU-nivå utökade rådet omfattningen av gemenskapslagstiftningen gällande energibeskattning (t.ex. nivåer för miniskatt). Flera medlemsstater (t.ex. Belgien, Nederländerna och Sverige) vidtog ytterligare åtgärder för att främja användningen av förnybara energikällor. Andra medlemsstater (särskilt Tyskland och Österrike) vidtog åtgärder i fråga om prissättning av transporter. Förenade kungariket införde trängselavgifter i London, vilket medförde en märkbar beteendeförändring. Däremot märktes ingen förbättring i fråga om minskade utsläpp av växthusgaser, trots de stora framsteg som gjordes i slutet av 1990-talet.

Varierande framgångar hittills i euroområdet, där fler åtgärder behövs gällande budgeten...

...och i fråga om euroområdets externa representation.

// I euroområdet har varierande framsteg uppnåtts i förhållande till riktlinjerna. Den makroekonomiska politik som fördes verkade i stort sett förenlig med prisstabilitet och fortsatte att gynna tillväxten. Genomförandet av riktlinjerna för finanspolitiken är dock bekymrande. Endast tre medlemsstater bibehöll balans eller överrskott i de offentliga finanserna under 2003 (nämligen Belgien, Spanien och Finland). Tre andra uppvisade en förbättring av de konjunkturrensade saldona för den offentliga sektorns finanser på

minst 0,5 procent av BNP (Irland, Nederländerna och Portugal). I hälften av medlemsstaterna i euroområdet gjordes otillräckliga framsteg för att uppnå sunda offentliga finanser under 2003. Slutligen verkar framstegen med att förbättra euroområdets externa representationen i internationella forum vara mycket begränsade.

Trots betydande framgångar i vissa områden har den har den sammanlagda reformtakten inte ökat.

// Det är en varierad bild som framträder ur denna översyn efter första året med fleråriga riktlinjer. Reformtakten (inklusive både vidtagna och aviserade åtgärder) verkar ha förbättrats något i fråga om arbetsmarknad, konkurrenspåverkande politik, företagsklimat och användning av ny teknik, utbildning och pensioner. Framgångarna är mer begränsade i fråga om marknadsintegration, investeringar i kunskap och forskning samt social och miljömässig hållbarhet. Den hastiga försämringen av saldot i de offentliga finanserna och bristen på handlingskraft i fråga om hur situationen (med stora underskott) ska hanteras är ett stort problem. Sammantaget verkar inte reformtakten ha ökat enligt rådets anmodan. Den nuvarande reformtakten innebär en klar risk för att genomförandet av de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken inte kan uppnås fram till år 2006, vilket innebär att Lissabonmålen för 2010 kanske inte kan uppfyllas. Konjunkturavmattningen och behovet av att konsolidera de offentliga finanserna får inte bli en ursäkt för att ytterligare skjuta upp nödvändiga reformer. Både konsolidering av de offentliga finanserna och strukturella reformer kan dock gynna tillväxten även på kort sikt då de har en positiv inverkan på marknadens förtroende. De långsiktiga effekterna för tillväxten är otvivelaktigt positiva.

1. Inledning

Målsättningen med detta meddelande är att bedöma åtgärder som vidtagits eller föreskrivits som en reaktion på EU: s ekonomiska politik på medellång sikt som enligt 2003-2005 års allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken. [1]. De allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken utgör det övergripande instrumentet för samordning av den ekonomiska politiken inom Europeiska unionen. Efter en effektivisering av unionens politiska samordningsprocesser fokuserar de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken på de viktigaste ekonomisk-politiska frågorna och de åtgärder som bör vidtas på medellång sikt för att dessa frågor ska kunna behandlas på ett effektivt sätt. I andra processer (såsom strategin för den inre marknaden och den europeiska sysselsättningsstrategin) behandlas frågorna mer i detalj. Denna genomföranderapport presenteras som en del av ett "genomförandepaket" tillsammans med den preliminära gemensamma sysselsättningsrapporten och genomföranderapporten om strategin för den inre marknaden. Tillsammans utgör de ett underlag för kommissionens vårrapport 2004. Genomföranderapporten tar hänsyn till den nyligen utgivna rapporten från den europeiska arbetsgruppen för sysselsättning. EU: s strategi för den ekonomiska politiken på medellång sikt är främst inriktad på:

[1] Se rådets rekommendation av den 26 juni 2003 om de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken (2003/555/EG), publicerad i EGT L 195/1 den 1 augusti 2003.

* tillväxt- och stabilitetsinriktad makroekonomisk politik

* ekonomiska reformer som syftar till att öka Europas tillväxtpotential

* förstärkt hållbarhet

De allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken är inriktade på hur den ekonomiska politiken på medellång sikt kan bidra till att uppnå de strategiska mål som fastställdes vid Europeiska rådets möte i Lissabon 2000: "att bli världens mest konkurrenskraftiga och dynamiska kunskapsbaserade ekonomi med möjlighet till hållbar ekonomisk tillväxt med fler och bättre arbetstillfällen och en högre grad av social sammanhållning". En miljömässig dimension lades till Lissabonagendan 2001.

Denna genomföranderapport utgör ett viktigt underlag till den multilaterala övervakning av medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik som föreskrivs i artikel 99.3 i fördraget. Rapporten är den första som gjorts efter införandet av fleråriga riktlinjer. Medlemsstaterna har nu tre år på sig att behandla de allmänna riktlinjer och landsspecifika rekommendationer som lämnas i de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken, och genomförandebedömningen kommer successivt att bli mer utförlig ju mer den fullständiga översyn av de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken, planerad för år 2006, närmar sig. Detta innebär att genomförandebedömningen för detta första övergångsår är mindre detaljerad och slutgiltig och snarare inriktar sig på politiska avsikter än framtida bedömningar.

Ruta 1: Uppföljning av rådets tre huvudprioriteter

I en följenot till 2003-2005 års allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken uppmärksammade Ekofin-rådet tre prioriterade områden för ekonomiska åtgärder under det kommande året:

1. att främja tillväxten;

2. att öka flexibiliteten på arbetsmarknaden; och

3. att säkerställa de offentliga finansernas hållbarhet.

Rådet meddelade också att reformtakten måste ökas och att ett lägligt och effektivt genomförande av de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken har avgörande betydelse för förtroende och tillväxt. Rådet markerade Vidare påvisadevvvidare att det innehar, tillsammans med Euro-gruppen, en avgörande roll för att gemensamt övervaka och uppmuntra alla politiska aktörer att genomföra riktlinjerna.

Därefter tillkänna gav det italienska ordförandeskapet att rådet kommer att införa regelbundna diskussioner om genomförandet under hela året. En första arbetsfrukost ägnades åt uppföljningen av 2003-2005 års allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken i detta skede med speciell hänsyn till de offentliga finansernas hållbarhet den 4 november 2003. Nästa gång rådet får tillfälle att återuppta diskussionen om genomförandet kommer vara när slutsatser ska dras utifrån denna rapport.

Det är inte lätt att kortfattat sammanfatta den faktiska uppföljningen av de tre prioritetsområden som uppmärksammats av rådet eftersom de är väldigt omfattande. Som exempel är samtliga allmänna riktlinjer som lyder under "en tillväxt- och stabilitetsinriktad makroekonomisk politik" och "ekonomiska reformer för att höja Europas tillväxtpotential" mer eller mindre direkt inriktade på att öka Europas tillväxt och förbättra tillväxtpotentialen. Presentationen som följer bör således inte ses som en ersättning av den fullständiga rapportens mer djupgående bedömning.

I denna genomföranderapport drar man slutsatsen att politik där man "prioriterar Europas tillväxt" och tillgodoser behovet av att hitta en lämplig balans i den makroekonomiska politiken har varit gynnsam för tillväxten. Den penningpolitiska inriktningen lättades upp tack vare att ECB sänkte räntorna med totalt 75 basenheter under 2003. Ställningen för de offentliga finanserna förblev dock neutral mot bakgrund av det i stort sett oförändrade underskottet i de konjunkturensade saldona för de offentliga finanserna. De automatiska sttabilisatorernas verkan medverkade dock till att stabilisera ekonomin.

Rådet underströk behovet av att öka investeringarna i humankapital och fysiskt kapital och färdigställa den inre marknaden, utöver behovet av en sund makroekonomisk politik. Resultaten verkar vara varierande. De totala investeringarna beräknas ha sjunkit under 2003 (med 0,4 procent i EU-15 och 1 procent i euroområdet), om än i lägre takt än under 2002, och i linje med de ogynnsamma konjunkturhållandena. Investeringar i kunskap och innovation är fortsatt mindre än i USA. Vidare har framstegen med att förbättra den inre marknaden mattats av. Det europeiska tillväxtinitiativet som lades fram i oktober 2003 har dock som målsättning att främja vissa projekt gällande infrastrukturprojekt förInvesteringarn ai I transeuropeiska nätverk och FoU-projekt som kan finansieras via EU: s budget. Kommissionens bidrag till investeringar i gränsöverskridande infrastruktur är begränsat till 20 procent av projektets kostnad. Dessa projekt kommer också att främjas av ökad samordning vad beträffar planering, bedömning av de miljömässiga effekterna och finansiering.

Tempot för arbetsmarknadsreformerna i syfte att "öka flexibiliteten på arbetsmarknaderna" verkar ha ökat något under 2003, men takten behöver öka ytterligare om Lissabonmålen ska kunna uppnås. Flera medlemsstater har vidtagit åtgärder för att göra det lönsamt att arbeta, även om reformerna är fortsatt fokuserade på skattefrågor. Flera medlemsstater har även vidtagit ytterligare åtgärder för att göra arbetsorganisationen mer anpassningsbar och för att främja yrkesmässig rörlighet. Den aktiva arbetsmarknadspolitiken har förbättrat sina möjligheter att tillgodose de arbetssökandes individuella behov. Däremot har få åtgärder föreslagits för att ta sig an incitamentseffekter av bidragssystemen, främja lönedifferentiering, öka den aktiva arbetsmarknadens effektivitet eller angripa den regelmässiga bördan (t.ex. lagstiftningen om anställningsskydd).

Resultaten med att "säkerställa de offentliga finansernas hållbarhet" verkar vara varierande. Statskuldekvoten ökar sedan år 2000 både inom EU och i euroområdet, i vilket den överstiger gränsvärdet på 60 procent av BNP med bred marginal. Viktiga pensionsreformer antogs å andra sidan i flera medlemsstater, speciellt i Frankrike och Österrike. Flera medlemsstater har även försökt att förbättra samverkan mellan pensionssystem och arbetsmarknadsresultat, men sysselsättningsgraden för äldre arbetstagare uppgick till endast 40 procent under 2002 och variationerna var stora i de olika medlemsstaterna.

Detta meddelande (del I av genomföranderapporten) åtföljs av ett arbetsdokument från kommissionen som innehåller en första bedömning av genomförandet av de rekommendationer som medlemsstaterna har fått för att uppfylla sina respektive mål (del II). Genomförandebedömningen av de allmänna riktlinjerna kommer under kommande år att bli allt mer utförlig.

2. Att stärka EU: s ekonomi

2.1 En tttillväxt- och stabilitetsinriktad makroekonomisk politik

2.1.1 Ekonomisk bakgrund: den lägsta ekonomiska tillväxten sedan 1993

Den ekonomiska tillväxten blev betydligt svagare än förväntat. Efter den svaga utvecklingen i slutet av 2002 stagnerade EU: s ekonomi under den första hälften av 2003. Trots en märkbart ökad ekonomisk aktivitet under tredje kvartalet uppskattas den genomsnittliga tillväxten endast ha varit 0,8 procent under 2003 (0,4 procent i euroområdet), se diagram 1, vilket är den lägsta tillväxttakten sedan 1993. Flera faktorer ligger bakom den nedslående ekonomiska utvecklingen och förseningen av den förväntade uppgången. För det första var marknadens förtroende allmänt försvagat av geopolitiska spänningar kopplade till Irakkriget. För det andra ledde osäkerheter kopplade till framtida löner och pensioner samt de negativa förmögenhetseffekterna av den långvariga nedgången på aktiemarknaden till att förtroendet sjönk hos konsumenterna i euroområdet. För det tredje har den låga lönsamheten inom näringslivet till följd av exempelvis den pågående justeringen av balansräkningen och de ökade kostnaderna för extern finansiering troligen lett till minskade eller uppskjutna investeringar. Slutligen är den strukturella stelheten fortsatt påtaglig. Marknadssegmentering och inflexibilitet ledde t.ex. till att de reala arbetskostnaderna per enhet och konsumentprisutvecklingen endast kunde anpassas marginellt till den svaga ekonomiska tillväxten och de försämrade arbetsmarknadsvillkoren.

Den långvariga perioden av svag tillväxt har börjat påverka arbetsmarknadens utveckling. Under 2003 beräknas omkring 200 000 arbetstillfällen ha gått förlorade i euroområdet (den första noterade nedgången sedan 1994). Arbetslösheten beräknas ha ökat till 8,1 procent inom EU (8,9 procent i euroområdet).

Inflationen, som uppskattades till 2 procent inom EU under 2003 (2,1 procent i euroområdet), har sjunkit relativt långsamt trots svag tillväxt. Detta beror till viss del på tillfälliga faktorer såsom effekterna av oljeprishöjningen, väderberoende höjningar av livsmedelspriserna och ökad indirekt beskattning. Den stabila nominella löneökningen har tillsammans med den konjunkturberoende avmattningen av produktiviteten och eurovärdestegringens påverkan på konsumentpriserna pressat upp arbetskostnaderna per enhet, vilket bidragit till att den underliggande inflationen legat fast.

>Hänvisning till>

Fortsatt ackommoderande makroekonomiska förhållanden

Den makroekonomiska politiken har varit ackommoderande med tanke på den dåliga tillväxten.

I samband med konjunkturförsämringen sänkte ECB under 2003 i två omgångar räntan med 75 ackumulerade basenheter till en nivå av 2 procent för den lägsta köpkursen, se diagram 2. Räntesänkningarnas stödjande inverkan på tillväxten, och framför allt på den inhemska efterfrågan, spelades till viss del ut av eurons nyligen stärkta ställning, vilket hade en något hämmande inverkan på nettoexporten. Den övergripande inriktningen på penningpolitisken förblev ackommoderande. Trots att inflationen har legat över 2 procent och den totala penningmängden har ökat kraftigt förblev inflationsförväntningarna låga och stabila.

Utanför euroområdet sänkte centralbankerna sina styrräntor i flera steg under årets första hälft. Bank of England sänkte i mitten av juli reporäntan, den viktigaste styrräntan, i två omgångar med 0,25 procentenheter till 3,5 procent, varpå man i november höjde reporäntan med 0,25 procentenheter som en följd av tecken på tilltagande ekonomisk aktivitet och stark kredittillväxt. I Sverige sänkte Riksbanken styrräntan i tre omgångar med totalt 1,0 procentenheter mellan januari och början av juni. Reporäntan har därefter varit oförändrad och ligger för närvarande på 2,75 procent, vilket är den lägsta nivå den någonsin haft.

Diagram 2: Kortfristiga och långfristiga räntor

>Hänvisning till>

//

>Hänvisning till>

EU: s övergripande finanspolitik var fortsatt neutral och de primära konjunkturrensade saldona för den offentliga sektorns finanser förblev i stort sett oförändrade, se diagram 3. De automatiska budgetstabilisatorerna mildrade effekterna av den långvariga nedgången, vilket ledde till att den nominella ställningen för de offentliga finanserna försämrades. Bristen på konsolidering av de offentliga finanserna i vissa medlemsstater under den föregående konjunkturuppgången har begränsat det nuvarande handlingsutrymmet, vilket har satt press på hela EU: s finanspolitiska regelverk, se även avsnitt 2.1.2 nedan.

>Hänvisning till>

Löneökningstakten låg oförändrad på cirka 3 procent inom EU-15 under 2003 (2 ¾ procent i euroområdet). Den fortsatta nominella löneökningen har i kombination med en viss minskning av inflationen lett till en ökat tillväxt av reallönerna, vilket gynnat hushållens köpkraft. Konjunkturnedgången för arbetsproduktiviteten ledde till att arbetskostnadsökningen per enhet låg kvar på över 2 procent förra året. Löneutvecklingen verkar fortfarande stämma överens med prisstabiliteten, detta under förutsättning att arbetsproduktivitetens förväntade konjunkturuppgång inte leder till högre löneökningar.

2.1.2 Den finanspolitiska utvecklingen: det finanspolitiska ramverket är under press

Ytterligare försämring av de offentliga finanserna

Konjunkturnedgångens inverkan på EU: s offentliga finanser blev tydliga efter 2000. Saldot för de offentliga finanserna pressades både av de automatiska budgetstabilisatorernas effekter och av diskretionära åtgärder. Det nominella överskottet på 1,0 procent av BNP år 2000 [2] för EU-15 vändes under 2002 till ett underskott på 1,9 procent. Den genomsnittliga nominella ställningen för de offentliga finanserna försämrades ytterligare under 2003 till -2,7 procent av BNP inom EU, med stora variationer mellan de olika medlemsstaterna. Trots den generella försämringen lyckades fyra medlemsstater behålla nominella saldon för de offentliga finanserna som var nära balans eller som uppvisade överskott under hela perioden 2000-2003 (BE, DK, FI och SE). Flera av de andra medlemsstaterna visar betydande försämringar och i två länder (DE och FR) förväntas underskotten överstiga referensvärdet på 3 procent av BNP med bred marginal.

[2] Nettoutlåningen för EU-15 innefattar engångsintäkter för telefonlicenser (UMTS) på 1,2 procent av BNP 2000.

För EU som helhet är konjunkturavmattningen den störst bidragande faktorn till de senaste årens försämring av de offentliga finanserna genom de automatiska budgetstabilisatorernas verkan. En betydande del av försämringen beror på underskottsökande diskretionära åtgärder. Det konjunkturrensade budgetunderskottet ökade från -1,2 procent av BNP under 2000 till -2,2 procent under 2003. Utvecklingen i de olika medlemsstaterna har varit mycket varierande (se även diagram 4). Av de medlemsstater som hade ett underskott i de konjunkturrensade saldona under 2000 förvärrades situationen i Tyskland, Grekland, Frankrike och Nederländerna, medan den förbättrades i Belgien, Spanien, Italien, Österrike och Portugal.

>Hänvisning till>

Mot denna bakgrund rekommenderas medlemsstaterna i 2003-2005 års allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken att:

1. uppnå eller bibehålla saldon för de offentliga finanserna nära balans eller som uppvisar överskott över hela konjunkturcykeln*; att korrigera stora underskott i enlighet med stabilitets- och tillväxtpakten

2. med förbehåll för detta (1), undvika konjunkturförstärkande politik, speciellt vid konjunkturuppgångar.

* Medlemsstaterna i euroområdet rekommenderades att förbättra de konjunkturrensade saldona med minst 0,5 procent av BNP årligen i den händelse målen på medellång sikt ännu ej uppnåtts.

Genomförandet av riktlinjerna för den finansiella politiken är problemartat

Enligt kommissionens ekonomiska prognos (hösten 2003) bibehöll fem medlemsstater saldon för de offentliga finanserna som är nära balans eller som uppvisade överskott under 2003 (för de konjunkturrensade saldona), nämligen Belgien, Danmark, Spanien, Finland och Sverige. (se tabell 1). Dessa medlemsstater verkar kunna behålla sina sunda saldon för de offentliga finanserna under de närmast följande åren. Ställningen för de offentliga finanserna i Österrike försämrades enligt det senaste stabilitetsprogrammet så mycket under 2003 att den inte längre stämmer överens med riktlinjerna. Under förutsättning att politiken förblir oförändrad visar höstens prognos att en sund ställning skulle kunna uppnås av ytterligare två medlemsstater (IE och AT) under 2005. Vad beträffar Österrike verkar det dock inte troligt att de kommande skattereduktionerna (som kommer att uppgå till 1 procent av BNP) kommer att åtföljas av motsvarande åtstramning av utgifterna, vilket kommer att orsaka en klar försämring av de konjunkturrensade saldona under 2005.

Medlemsstater som inte uppnått ovan nämnda mål rekommenderas att förbättra de konjunkturrensade saldona för de offentliga finanserna (justeringen bör uppgå till minst 0,5 procent av BNP per år för länder i euroområdet med underskott som understiger treprocentsgränsen medan ytterligare förbättringar förväntas av länder med underskott som överstiger gränsen, se även avsnitt 3). Under 2003 var en märkbar förbättring (på mer än 0,5 procent av BNP) av de konjunkturrensade saldona synbar endast i Irland, Nederländerna och Portugal. Under 2004 förväntas förbättringar även i Tyskland och Frankrike, medan underskottet i de konjunkturrensade saldona för den offentliga sektorns finanser i Grekland, Italien, Luxemburg och Portugal riskerar att öka markant under 2004 och/eller 2005 (noteras bör att prognosen för 2005 baseras på att politiken förblir oförändrad för samtliga medlemsstater).

>Plats för tabell>

2002 konstaterade rådet att Portugal hade ett stort underskott och 2003 gjordes samma bedömning för Tyskland och Frankrike. Både Tyskland och Portugal har stora insatser i enlighet med rekommendationen för att lösa situationen. I enlighet med prognoserna och till följd av omfattande enstaka åtgärder förväntas Portugals nominella underskott understiga 3 procent av BNP under 2003, men under 2004 riskerar underskottet att återigen överstiga gränsen. Tyskland har under 2003 vidtagit åtgärder motsvarande cirka 1 procent av BNP och har på så sätt uppfyllt den delen av rådets rekommendationer från januari 2003. Med tanke på de nuvarande ogynnsamma tillväxtförhållandena verkar dock de vidtagna åtgärderna vara otillräckliga för att få till stånd en minskning av det stora underskottet under 2004. Frankrike verkar inte ha vidtagit tillräckliga åtgärder för att avhjälpa obalansen i de offentliga finansernas budget och med nuvarande framtidsutsikter är det troligt att det stora underskottet består och att underskottet ligger kvar på en nivå högt över 3 procent av BNP under 2004.

Med anledning av ovan nämnda utveckling antog kommissionen, i enlighet med artikel 104.8 och 104.9 i fördraget, rekommendationer gällande Tyskland och Frankrike som konstaterade att inga effektiva åtgärder hade vidtagits (FR) eller att åtgärderna varit otillräckliga (DE), och att båda medlemsstaterna borde vidta åtgärder för att avhjälpa situationen med ett stort underskott. Mot bakgrund av den svaga ekonomin rekommenderade kommissionen dock att de båda medlemsstaterna skulle få ytterligare ett år på sig, dvs. fram till 2005, att minska underskottet till en nivå under 3 procent av BNP. Den 25 november 2003 avslog rådet kommissionens rekommendationer och träffade istället en överenskommelse utanför fördraget, vilket alltså innebar att tillämpningen av artiklarna i fråga sköts upp. Rådet noterade Tysklands och Frankrikes åtaganden för att minska underskotten till en nivå lägre än 3 procent av BNP år 2005.

Diagram 5 visar ställningen för de offentliga finanserna (uppskattad med hjälp av förändringar i de primära konjunkturrensade saldona för den offentliga sektorns finanser) i förhållande till tillväxtförhållandena, som uppskattas med hjälp av storleken på skrillanden i produktionstillväxt. Den övergripande inriktningen på EU: s finanspolitik förväntas förbli i stort sett neutral under 2003. Den övergripande finanspolitiska inriktningen är ett resultat av medlemsstaternas relativt olika finanspolitiska inriktningar, detta trots liknande konjunkturutveckling. Vissa medlemsstater förväntas driva en något konjunkturförstärkande politik som speglar de konsolideringsåtgärder som måste vidtas enligt riktlinje 1 angående sunda saldon för de offentliga finanserna (t.ex. NL och PT), som går före riktlinjen om att undvika konjunkturförstärkande politik. Den konjunkturförstärkande finanspolitiska inriktningen i Grekland kan dock inte förklaras genom något konsolideringsbehov av de offentliga finanserna

>Hänvisning till>

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

2.1.3 Löneutvecklingen: löneökningarna alltför höga för att främja skapandet av sysselsättning

Löneökningstakten avtog långsammare än den minskade produktivitetsökningen

Löneutvecklingen har inte reagerat särkskilt snabbt på den försämrade ekonomiska situationen, vilket delvis beror på att arbetsmarknaden visade prov på större återhämtningsförmåga i början av den nuvarande avmattningen.Den nominella löneökningen har minskat gradvis från 3½ procent 2000 till cirka 3 procent 2003 inom EU, och förblev under samma period relativt stabil på cirka 2¾ procent i euroområdet. Arbetskostnaderna per enhet ökade däremot eftersom arbetsproduktivitetsökningen minskade drastiskt i början av konjunkturavmattningen beroende på att flera medlemsstater skapade arbetskraftsreserver.

Mot denna bakgrund rekommenderas medlemsstaterna i 2003-2005 års allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken att:

3. säkerställa att de nominella löneökningarna är förenliga med stabila priser och ökad produktivitet; att främja den makroekonomiska dialogen.

...men löneutvecklingen verkar stämma överens med prisstabiliteten på medellång sikt

Sammantaget stämmer 2003 års nominella löneökning på cirka 3 procent inom EU och 2 ¾ procent i euroområdet i stort sett överens med prisstabiliteten på medellång sikt. Konjunkturnedgången gällande ökningen av arbetsproduktiviteten har dock visat en ökning av de nominella enhetsarbetskostnaderna på över 2 procent för tredje året i rad. Den fortfarande relativt höga ökningstakten har bidragit till att inflationen successivt har minskat. Dessutom har små produktivitetsökningar varit tillräckliga för att hålla de verkliga arbetskostnaderna per enhet under kontroll, se tabell 2 nedan.

Löneökningarna kan verka relativt höga med tanke på den låga efterfrågan på arbetskraft. Ett antal inslag av institutionell karaktär är en del av förklaringen till varför det råder en viss brist på flexibilitet ifråga om nominella och reala löner (till exempel fackföreningarnas inflytande, samordning/centralisering av avtalsförhandlingar, innehållet i avtalsförhandlingar, användningen av löneregler vid kollektiva avtalsförhandlingar och inte minst olika inrikes/utrikes mekanismer). Inga större förändringar har skett under 2003 beträffande löneförhandlingssystemet i allmänhet eller kopplingen mellan löner och pris genom indexreglering i synnerhet.

På nationell nivå var de nominella löneökningarna jämförelsevis höga i Grekland, Spanien, Irland, Nederländerna och Förenade kungariket [3], dvs. samtliga länder med relativt ansträngda arbetsmarknader och/eller hög inflation. De reala arbetskostnaderna per enhet ökade i synnerhet i Irland, Luxemburg och Nederländerna.

[3] Ökningen av nominell ersättning per arbetstagare i Förenade kungariket under 2003 kan delvis förklaras av en ökning av arbetsgivarnas socialförsäkringsbidrag, vilket bidrog till löneökningen på runt 1,5 procentenheter.

>Plats för tabell>

Den makroekonomiska dialogen främjar en gemensam förståelse bland de politiska aktörerna

Under de senaste åren har den makroekonomiska dialogen utvecklats till ett användbart forum på EU-nivå för regelbundna åsiktsutbyten mellan alla olika politiska aktörer, inklusive arbetsmarknadens parter. Dialogen främjar en gemensam förståelse för den ekonomiska situationen och kan på så sätt förhindra spänningar som annars skulle kunna leda till en obalanserad kombination av makroekonomiska politiska åtgärder.

2.2 Ekonomiska reformer för att öka Europas tillväxtpotential

EU behöver en högre och hållbar ekonomisk tillväxt resten av innevarande decennium för att kunna uppnå Lissabonmålen. Strukturella reformer är nödvändiga för att öka Europas tillväxtpotential. Reformerna bör genomföras på ett genomgripande och samordnat sätt. Därför är 2003-2005 års allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken inriktade på behovet av att få arbetsmarknaden att fungera bättre, öka kvaliteten på humankapitalet, öka produktiviteten och förbättra företagsdynamiken.

2.2.1 Risken att missa de sysselsättningsmål som sattes upp i Lissabon är stor

Framstegen mot att uppnå sysselsättningsmålen som fastställdes i Lissabon och Stockholm är alltför långsamma

Efter flera år av kraftigt sysselsättningsskapande har effekterna av konjunkturavmattningen på sysselsättningen blivit alltmer kännbara. Efter en period av avmattning under 2002, avstannade sysselsättningsskapandet i EU helt under 2003 och sysselsättningen minskade något i euroområdet. I takt med att företagen ökade sina nedskärningar av arbetskraft började arbetslösheten stiga fortare. Arbetslöshetstalen (säsongsanpassade) ökade från 7,3 procent i början på 2001 till 8,0 procent i oktober 2003. Skillnaderna mellan de olika medlemsstaterna är avsevärda. Arbetslösheten ligger kvar under 5 procent i Luxemburg, Nederländerna, Österrike och Irland och över 9 procent i Spanien, Tyskland och Frankrike.

Den totala sysselsättningsgraden var 64,3 procent inom EU under 2002 (med variationer från 55,5 procent i IT till 75,9 procent i DK). I diagram 6 visas medlemsstaternas olika utgångspunkter 1999 och utvecklingen härefter. Tack vare insatser som gjorts under de senaste tre åren för att minska avståndet mellan länderna har skillnaden mellan den högsta och den lägsta nationella sysselsättningsgraden minskat från 23,3 till 20,4 procentenheter.

>Hänvisning till>

Sysselsättningsgraden för den äldre arbetskraften var endast 40,1 procent 2002, vilket innebär att det är den grupp som befinner sig längst bort ifrån målet 2010 (50 procent för den genomsnittliga sysselsättningsgraden inom EU). Skillnaderna mellan medlemsländerna är särskilt stora för denna grupp -i Belägen arbetar endast 26,7 procent i åldersgruppen 55-64 medan siffran för Sverige är 68,0 procent (se diagram 7). Framstegen på senare år är dessutom som minst i några av de medlemsstater som har lägst utgångspunkt. Det är viktigt att misstag som skett inte upprepas. Därför måste man

förhindra att tillflykten till pensionering i förtid blir en till synes praktisk lösning på företags omstruktureringsproblem.

>Hänvisning till>

Den senaste tidens sysselsättningstillväxt har varit särskilt fördelaktig för kvinnor. Sysselsättningsgraden för kvinnor var 55,6 procent under 2002 (se diagram 8). Trots att sysselsättningsgraden för kvinnor fortsätter att öka efter som kvinnor ur den yngre generationens har en större benägenhet att arbeta finns det vissa svårigheter (såsom bristande barnomsorg och möjligheter till deltidsanställning) som fortfarande utgör stora hinder för kvinnors deltagande på arbetsmarknaden i vissa medlemsstater.

>Hänvisning till>

Wim Kok efterlyser omfattande reformer i sin rapport

Med hänsyn till 2003 års svaga sysselsättningstillväxt samt den svaga tillväxtökningsprognosen för 2004 och 2005 kommer EU: s medelfristiga sysselsättningsmål på 67 procent för år 2005 troligen inte kunna uppnås och 2010 års mål verkar alltmer avlägset. Att de sysselsättningsmål som fastställdes i Lissabon och Stockholm riskerar att inte kunna uppnås kan inte förklaras med konjunkturnedgången. Problemen är av strukturell karaktär, och för att ens komma i närheten av att uppnå sysselsättningsmålen krävs att genomgripande arbetsmarknadsreformer genomförs å det snaraste.

Detta uppmärksammades även i en färsk rapport från den europeiska arbetsgruppen för sysselsättning (EETF), ledd av före detta den nederländske premiärministern Wim Kok. Rapporten utkom i november 2003 och är ett viktigt inlägg i debatten om hur EU kan göra nya framsteg för att uppnå de sysselsättningsmål som sattes upp i Lissabon. Rapportens politiska rekommendationer har en stor räckvidd och understryker behovet av Den DDe poD konsekventa politiska åtgärder. I rapporten skildrades följande fyra huvudbehov för att öka sysselsättningen och produktiviteten: att öka arbetstagarnas och företagens anpassningsförmåga, att knyta fler människor till arbetsmarknaden, att öka och effektivisera investeringarna i humankapital och att säkerställa att reformer genomförs på ett bättre sätt genom bättre styrelseformer. De politiska rekommendationerna följer i stort 2003-2005 års allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken. Som exempel understryker rapporten vikten av att arbetstagare och arbetsgivare kan välja mellan olika typer av anställningskontrakt och att reglerna för företag förenklas. I rapporten bekräftas också att bemanningsföretag kan spela en viktig roll för att öka arbetsmarknadens anpassningsförmåga samtidigt som de kan bistå arbetstagare med tydliga regelverk. EETF efterlyser en omvärdering av konceptet om trygghet för arbetstagare genom att ta hänsyn till både de kontraktsmässiga regelverken och gällande uppsägningsskydd, vilket kan uppnås genom att införa en mer dynamisk form av socialt skydd i form av en slags försäkring att gå från ett jobb till ett annat och genom att införa aktiva åtgärder. EETF efterlyser dessutom nya och kraftfullare skatte- och bidragsreformer och håller med om att förmåner som är knutna till anställningen kan vara ett effektivt redskap för att undvika arbetslöshetsfällor, detta under förutsättning att de planeras omsorgsfullt så att fattigdomsfällor och för höga totalkostnader kan undvikas. EETF stöder vidare reformeringen av behovsprövade bidrag och individualiseringen av inkomstskattesystemet för att kunna avlägsna eventuella hinder. Slutligen medger EETF vikten av att lönedifferentieringen avspeglar produktiviteten och arbetsmarknadssituationen på bransch- och regionnivå.

Mot denna bakgrund rekommenderas medlemsstaterna i 2003-2005 års allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken att:

4. förbättra de sammantagna incitamentseffekterna av skatter och förmåner och minska höga effektiva marginalskatter;

5. säkerställa att man har löneförhandlingssystem som innehåller en koppling mellan lönesättning och produktivitetsskillnader;

6. se över arbetsmarknadsregleringarna och främja en mer flexibel och innovativ arbetsorganisation;

7. underlätta arbetskraftens rörlighet;

8. säkerställa en effektiv aktiv arbetsmarknadspolitik.

Den övergripande takten för arbetsmarknadsreformer har ökats, men behöver tillta ytterligare

Den övergripande reformtakten har ökat något under 2003. I flera medlemsstater har betydelsefulla reformer antagits, se ruta 3. Dess effekter återstår dock att se eftersom reformerna fortfarande håller på att antas och/eller genomföras i flera medlemsstater.

Skatte- och bidragsreformer medverkar till att öka incitamenten men har hittills varit ofullständiga och är alltför inriktade på skattefrågor

Att förbättra incitamenten att arbeta innebär en stor utmaning i de flesta medlemsstater. Alla medlemsstater utom tre (ES, IE och PT) fick faktiskt rekommendationer om att angripa hinder för att arbeta som beror uppkommit genom de kombinerade effekterna av skatter och bidrag.

De åtgärder som genomförts och tillkännagivits under 2003 är i allmänhet fortsatt inriktade på skattefrågor och innebär att av arbetsrelaterade skattekrediter införs eller ökas (BE, FR, IE och NL) och att marginalskatten sänks för dem som har lägst lön (särskilt i DE, FR och IT). Andra medlemsstater, såsom Belgien, Österrike, Danmark och Finland föreskriver fortsatta steg i samma riktning under kommande år. Trots att åtgärdernas inriktning kan vara politiskt motiverad uppstår viss problematik eftersom de offentliga finanserna befinner sig under hårt tryck i flera medlemsstater, vilket ytterligare minskar handlingsutrymmet.

Få åtgärder har vidtagits (eller tillkännagivits) för att reformera bidragssystemet, vilket utgör den största risken för arbetslöshets- och passivitetsfällor. Få förändringar har skett avseende behörighetskriterier, bidragsperiodens längd, arbetssökning och krav på tillgänglighet för arbetsmarknaden. Tyskland har emellertid tagit viktiga steg i denna riktning och kommer att genomföra en reformering av arbetslöshetsersättningssystemet under de kommande månaderna. Nederländerna har genomfört en översyn av arbetslöshetsförsäkringarna under 2003, vilket ledde till en märkbar skärpning behörighetskriterierna. Vissa åtgärder har även vidtagits i Danmark. Trots att medlemsstaterna utvecklar allt fler prestationskrav i samband med beviljandet av utbetalningen av socialbidrag är behovet stort av ett större samspel mellan passiva och aktiva arbetsmarknadsåtgärder.

Tillgången på barnomsorg har förbättrats marginellt trots att det räknas som en prioritet i de flesta medlemsstater. Fler åtgärder krävs av medlemsstaterna för att säkerställa tillräcklig barnomsorg som folk har råd med, i enlighet med de EU-mål för barnomsorg som fastställdes i Barcelona.

Få konkreta åtgärder för att främja lönedifferentiering har hittills observerats

Arbetslösheten varierar kraftigt mellan olika regioner och kompetensnivåer. Sju medlemsstater (DE, GR, ES, IE, IT, PT, FI) fick specifika rekommendationer om att möjliggöra klarare en lönedifferentiering som speglar produktivitetsnivå och lokala arbetsmarknadsförhållanden. Diskussioner förs i vissa medlemsstater men inga konkreta åtgärder för att främja lönedifferentiering har ännu vidtagits.

Konkreta insatser under 2003 stannade på en tidig diskussionsnivå eller var ofullständiga. I Förenade kungariket diskuteras lönedifferentiering i den offentliga sektorns kollektivavtal. I Tyskland har arbetsgivare i den offentliga sektorn försökt sänka personalkostnaderna t.ex. genom att förhandla om arbetstidsförkortningar utan lönekompensation för överbemannade tjänster eller genom nedskärningar av extraförmåner för arbetare och tjänstemän. I Tyskland och Frankrike diskuterar man att lätta på den s.k. förtursprincipen, som innebär att avtal på låg nivå måste vara förmånligare än branschavtal. Trots detta fortsätter en informell utveckling mot större flexibilitet på företagsnivå samtidigt som hänsyn tas till arbetsmarknadsparternas roll enligt nationell praxis.

I de flesta medlemsstaterna blir arbetsorganisationen alltmer anpassningsbar, men få initiativ har tagits på senare tid som berör lagstiftningen om anställningsskydd

För att komma närmare målet om full sysselsättning krävs en snabb sysselsättningstillväxt och hög personalomsättning. För detta krävs flexibilitet i regelverk och arbetsorganisation. Alltför stränga arbetsmarknadsregler missgynnar anställningar och försinkar anpassningar. Tyskland, Grekland, Spanien och Italien fick landspecifika rekommendationer för detta ändamål. Flexibiliteten har förbättrats i de flesta medlemsstaterna genom t.ex. ökade möjligheter till flexibilitet i arbetet för att bättre kunna förena arbete och familjeliv. Tryggheten har också förbättrats, då särskilt hälso- och säkerhetsaspekterna i arbetsorganisationen. Tillräckliga åtgärder har dock inte vidtagits för att ta itu med lagstiftningen om anställningsskydd, eller för att göra icke-konventionella kontrakt mer attraktiva för arbetstagarna.

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

Främjandet av en anpassningsbar arbetsorganisation har främst tagits upp i den sociala dialogen på nationell nivå. Under 2003 träffades avtal om flexibla arbetstider (DK, NL och SE) och om en modernisering av den offentliga sektorns arbetsorganisation (ES). En översyn av lagstiftningen planeras i Frankrike, Irland, Nederländerna och Portugal. Förenade kungariket har infört vissa principer för att förbättra framtida reglers kvalitet. I Frankrike har lagstiftning införts som gör 35-timmarsarbetsveckan mer flexibel. Flera medlemsstater (t.ex. IE och NL) försöker också hitta sätt för att anpassa sig till framtida ändringar i arbetspraxisen, såsom att på bästa sätt dra fördel av e-arbetsmöjligheter. Många medlemsländer (t.ex. IE, NL och UK) har vidtagit åtgärder för att förbättra kombinationen mellan arbete och familjeliv genom att utöka rätten till föräldra- och/eller vårdledighet.

Anställningskontrakt och lagstiftningen om anställningsskydd behandlades endast i ett fåtal länder under 2003. Portugals nya arbetsmarknadslag innefattar förlängd varaktighet för tidsbegränsade kontrakt, flexibel arbetstid, medel för att kontrollera oberättigad frånvaro och uppmuntran till rörlighet på arbetsmarknaden. Portugal och Spanien har gjort fortsatta insatser för att minska den höga andelen av tidsbegränsade kontrakt . I Italien har en lag om reformering av arbetsmarknaden just trätt i kraft. Den inbegriper nya former av "flexibla" kontrakt, men lagstiftningen om anställningsskydd behandlas inte. I Tyskland har en uppluckring av de sociala kriterierna som bestämmer vilka anställda som ska avskedas först vid friställning, samt en uppluckring av lagstiftningen om anställningsskydd för småföretag föreslagits.

Vissa medlemsstater uppmuntrar geografisk rörlighet och en majoritet av medlemsstaterna behandlar rörlighet mellan olika yrken

Regionala olikheter, ofta med både arbetslöshet och brist på yrkesfärdigheter, fortsätter att peka på behovet av att främja geografisk rörlighet och rörlighet mellan olika yrken. Spanien rekommenderades att avlägsna hinder för geografisk rörlighet.

Vissa medlemsstater har vidtagit åtgärder för att uppmuntra geografisk rörlighet. Tack vare samarbete mellan medlemsstaterna och användning av informationsteknik förbättras spridningen av information om lediga platser. Vissa medlemsstater har infört förändringar i skatte- och bidragssystemen under 2003 med syfte att förbättra incitamenten för rörlighet (DE, EL, ES, FR och SE). Belgien och Spanien har börjat ta itu med problemet gällande stelheter på bostadsmarknaden.

De flesta medlemsstaterna fortsatte att uppmuntra livslångt lärande för att främja rörlighet mellan olika yrken. Vissa medlemsstater har nyligen vidtagit eller planerar att vidta åtgärder för att underlätta erkännandet av inofficiella yrkesfärdigheter. Danmark har infört nya utbildningsåtgärder för att ta itu med förbisedda brister på kvalificerad arbetskraft. Belgien har ökat resurserna för att övervinna språkliga hinder.

Individualiserade strategier blir allt mer utbredda, men omstruktureringar av den aktiva arbetsmarknadspolitiken mot bakgrund av utvärderingar är fortfarande ovanliga

Den aktiva arbetsmarknadspolitiken är ett viktigt redskap för att finna vägen tillbaks till sysselsättning och förhindra långsiktig arbetslöshet. Det är dock nödvändigt att den inriktas på "rätt åtgärd för rätt person vid rätt tillfälle". Tyskland fick en specifik rekommendation att öka den aktiva arbetsmarknadspolitikens effektivitet. Trots att individualiserade strategier blir allt vanligare uteblir ofta utvärderingen eller används inte till att kritiskt granska och omstrukturera arbetsmarknadspolitiken i de fall de görs.

Trots en växande medvetenhet om tillkortakommanden vad gäller effektiv uppföljning av noggranna bedömningar var det bara ett fåtal medlemsstater som omarbetade den aktiva arbetsmarknadspolitiken under 2003, eller som tillkännagav planer på att göra det. Danmark övergav t.ex. den tidigare målsättningen om en hög sysselsättningsgrad till förmån för bättre fokusering på förmedling av arbete och effektivisering av de redskap som finns tillgängliga för arbetsförmedlingen. Sverige har försökt förenkla arbetsmarknadspolitikens struktur. Irland har övergått från sysselsättningsprogram till åtgärder som fokuserar på anställbarhet, och i Nederländerna får rekryteringsbyråer med fokus återintegrering på arbetsmarknaden betalt beroende på vilka integreringsresultat de uppnår.

Fler framsteg har gjorts i fråga om att finna åtgärder för de personer som är svårast att placera. De flesta medlemsstater genomför eller planerar åtgärder med hjälp av vilka den arbetssökandes behov kan identifieras på ett tidigt stadium och ett skräddarsytt aktivitetsprogram kan upprättas när så behövs. I detta sammanhang blir aktiviteter för förmedling av arbete allt viktigare. Arbetssökande med goda utsikter att finna arbete hänvisas i allt store utsträckning till självbetjäning. I Tyskland har regeringen föreslagit en förenkling av bidragssystemens administration. Detta kommer att frigöra resurser till förmedling av arbete. Det kommer troligen också att öka effektiviteten genom att t.ex. avlägsna kommunernas incitament att vidta aktiva åtgärder i syfte att återberättiga sökanden till arbetslöshetsersättning. De flesta medlemsstaterna planerar att öka samarbetet mellan de olika aktörer som är inblandade i arbetsförmedling, utbildning och bidragsadministrationen, i vissa fall genom att sammanföra de som tillhandahåller de olika tjänsterna på ett enda ställe.

2.2.2 Ekonomiska reformer avspeglas inte i produktivitetstillväxt

Den ekonomiska reform som rekommenderas i 2003-2005 års riktlinjer för den allmänna ekonomiska politiken har som målsättning att öka EU: s långsiktiga ekonomiska tillväxtpotential. Detta bör ses inom ramen för de senaste årens klyfta mellan sysselsättnings- och produktivitetstillväxten inom EU. Jämfört med första hälften av 1990-talet bidrog arbetskraften till en markant ökning av EU: s BNP-tillväxt under perioden 1996-2002, en effekt som dock delvis har jämnats ut genom en minskning av tillskottet från arbetsproduktiviteten. USA har jämförelsevis lyckats förena en hög sysselsättningsnivå med ökande arbetsproduktivitetstillväxt, vilket fått till följd att BNP-tillväxten var mer än en hel procentenhet högre i USA än i EU under perioden 1996-2003.

Arbetsproduktivitetsklyftan har ökat mellan EU och USA...

Tillväxttakten för arbetsproduktivitet per anställd inom EU minskade från 1,9 procent under den första hälften av 1990-talet till 1,3 procent under den andra hälften. Därefter har den årliga tillväxttakten för arbetsproduktiviteten fluktuerat mellan 0,5 procent och 1 procent, vilket återspeglar arbetsmarknadens återhämtningsförmåga från konjunkturnedgången, med fortsatt (om än blygsam) sysselsättningstillväxt. Förhållandena i EU skiljde sig väldigt mycket från de i USA, där tillväxttakten för arbetsproduktiviteten har återhämtat sig till en nivå på 2 procent eller mer. Detta har fått till följd att arbetsproduktivitetsklyftan mellan EU och USA har ökat. Produktivitetsnivån per arbetstimme i EU ligger nu 12 procent lägre än i USA. Arbetsproduktivitetsklyftan svarar för 40 procent av skillnaden i BNP per capita mellan EU och USA (den europeiska BNP per capita uppgick till 72 procent av USA: s nivå år 2003), se diagram 9.

>Hänvisning till>

...men bakom EU-genomsnittet döljer sig avsevärda skillnader mellan medlemsstaterna

Skillnaderna i produktivitetsnivå per arbetstimme och tillväxttakt är stora mellan medlemsstaternas (se diagram 10). Danmark, Irland och Frankrike hade alla ett bra utgångsläge och kunde fortsätta att öka produktivitetsnivån per arbetstimme relativt snabbt. I Frankrike kan detta ha samband med införandet av 35-timmarsarbetsveckan eftersom arbetsproduktivitetstillväxten per anställd tidigare låg under EU-genomsnittet. Produktivitetsnivåerna i Grekland och Förenade kungariket fortsatte att närma sig EU-genomsnittet. I Spanien och Portugal släpade produktivitetsnivån å andra sidan efter ytterligare. En nedgång av den relativa produktivitetsnivån konstaterades även i Italien och Beneluxländerna.

>Hänvisning till>

EU: s minskade arbetsproduktivitetstillväxt kan förklaras dela av färre investeringar och dels av tekniska framsteg...

Med tanke på att EU: s sedan länge etablerade överlägsna ställning inom arbetsproduktivitetstillväxt gått förlorad sedan mitten av 1990-talet, är produktivitetsutmaningen ett faktum. Arbetsproduktivitetens nedgång sedan mitten av 1990-talet beror till hälften på minskad kapitalintensitet och till hälften på en minskning av den totala faktorproduktiviteten. Investeringar i IKT bidrog på ett positivt sätt, men bidraget till arbetsproduktivitetstillväxten uppgick ändå bara till hälften av USA: s nivå. Huvudorsaken till detta var mindre användning och långsammare spridning av teknik inom vissa tjänstesektorer, särskilt inom den finansiella tjänstesektorn och distributionssektorn. Detta illustrerar behovet av att förbättra företagsdynamiken och öka investeringarna, i synnerhet beträffande IKT. Detta kan endast uppnås genom en reformstrategi med syfte att förbättra regleringsramen, främjad marknadsintegrering och -effektivisering, stimulerad spridning av IKT samt ökade investeringar i humankapital och FoU.

>Plats för tabell>

...och den senaste tidens utveckling av företagens investeringar och utgifter gällande IT, FoU och utbildning ser inte särskilt lovande ut.

Till följd av konjunktureffekterna minskade företagens investeringar, räknat i procentandel av BNP från 18,3 procent 2000 till 17,2 procent inom EU 2002, se tabell 3. Detta medförde en minskning av de fasta bruttoinvesteringarna (från 20,6 procent 2000 till 19,1 procent 2003) trots att de offentliga investeringarna legat på en relativt stabil nivå (2,2-2,4 procent av BNP) under senare år. Utgifterna för IT, FoU och utbildning förändrades inte nämnvärt. Enligt kommissionens ekonomiska prognos (hösten 2003) borde företagens investeringar återhämta sig under 2004 och 2005, förutsatt att de ekonomiska ramvillkor som stimulerar företag att investera och utvecklas har införts. Den senaste tidens strävan att lätta på företagens regleringsbörda kan vara till hjälp i det avseendet. Även utgifter inom IT-sektorn borde gynnas av en reformering av regelverket. I en analys av medlemsländernas investeringsnivåer [4] framkommer att länder med små regleringsbördor i allmänhet har lyckats bättre med att införa ny teknik i form av investeringar i IKT.

[4] Europeiska kommissionen (2003). Rapport om att öka produktivitetstillväxten: en översikt ur ekonomiskt och sektorsövergripade perspektiv, kapitel 2 i EU: s ekonomiska översikt 2003.

Trots många goda resultat fungerar inte den inre marknaden som den borde. Efter år av stabil utveckling under hela 1990-talet syns nu tydliga tecken på att integreringen av den inre marknaden är på väg åt fel håll. Tillväxten för handeln mellan EU: s medlemsstater har nästan avstannat; tillväxten har varit mindre än 3 procent per år under

de senaste tre åren och spridningen av prisnivåer mellan medlemsstaterna 2001 skilde

sig inte från den nivå som observerats under 1998 och 1999. Mot denna bakgrund rekommenderas medlemsstaterna i 2003-2005 års allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken att:

9. främja konkurrensen på varu- och tjänstemarknaderna;

10. påskynda integrationen av EU:s kapitalmarknader och säkerställa enhetligt genomförande av EU-bestämmelser och avlägsna hinder för effektiv clearing och avveckling;

11. utveckla ett näringsklimat som främjar företagande och etablering av små och medelstora företag;

12. enas om och vidta åtgärder för att stärka företagens styrelseformer och ytterligare förbättra metoderna både nationellt och på gemenskapsnivå för att garantera ett effektivt sektors- och gränsöverskridande samarbete med finansiell tillsyn och finansiell krishanteringsförmåga;

13. vidta aktiva åtgärder för att främja investeringar i kunskap, ny teknik och innovation och närma sig målet om att de totala FoU-investeringarna skall uppgå till 3 % av BNP;

14. förstärka den offentliga sektorns bidrag till att skapa ökad tillväxt.

Varierande framgångar med att främja konkurrensen på varu- och tjänstemarknaderna...

En regleringsram som främjar investeringar är nödvändig för att öka EU:s ekonomiska konkurrenskraft och dynamik. Att skapa en väl fungerande inre marknad med en effektiv konkurrenspolitik är väsentligt. Sedan Lissabonstrategin utformades har mer än 25 lagstiftande åtgärder antagits för att utvidga reformerna inom dessa områden (däribland skattepaketet med syfte att hindra skadlig konkurrens inom skattesektorn), men i flera frågor (däribland direktiv om yrkeskvalifikationer och immateriell rätt) har rådet och Europaparlamentet ännu inte fattat några beslut. Kommissionen har lagt fram nya förslag till direktiv om att avlägsna ytterligare hinder för den inre marknaden, nämligen gällande skattelagstiftningen för företag med verksamhet i olika medlemsstater, ytterligare förenklingar och effektiviseringar mervärdesskatten, och uppdateringen av riktlinjer och regler för transeuropeiska nätverk. Kommissionen har antagit ett förslag om att upprätta en rättslig ram för tillhandahållande av gränsöverskridande tjänster mellan medlemsstaterna.

>Plats för tabell>

...delvis beroende på brister i genomförandet av överenskomna åtgärder

Medlemsstaternas genomsnittliga genomförandegrad av direktiv för den inre marknaden sjönk från 97,9 procent 2002 till 97,7 procent i november 2003, vilket placerade målet på 98,5 procent (vilket redan borde ha uppnåtts) ytterligare utom räckhåll. Endast fem medlemsstater lyckades uppnå målet, nämligen Danmark, Spanien, Irland, Finland och Förenade kungariket. Genomförandegraden t.o.m. sjönk under 97 procent i fem andra medlemsstater, nämligen Belgien, Tyskland, Grekland, Frankrike och Luxemburg. Antalet fall där överträdelser begåtts mot lagstiftningen om den inre marknaden minskade dessutom endast måttligt. I synnerhet Frankrike och Italien har presenterat dåliga resultat i det avseendet. Slutligen är antalet gränsöverskridande offentliga upphandlingar fortfarande lågt, även om andelen anbudsinfodringar som offentliggörs i Europeiska gemenskapernas officiella tidning har ökat. Tyskland fortsatte att släpa efter de andra medlemsstaterna. Lagstiftningen om offentlig upphandling verkar dock ha en positiv inverkan på gränsöverskridande transaktioner. [5]

[5] Europeiska kommissionens arbetspapper, generaldirektoratet för den inre marknaden (kommande): En rapport om hur marknader för offentlig upphandling fungerar inom EU: behållningen av tillämpningen av EU-direktiv och framtida utmaningar. Nästan hälften av företagen som ville teckna ett offentligt upphandlingskontrakt gjorde det gränsöverskridande, de flesta via dotterbolag i den medlemsstat som offentliggjorde anbudsinfordran. Vidare var sannolikheten att ett bud var framgångsrikt ungefär lika stor för inhemska företag och utländska dotterbolag ( 30 respektive 35 procent).

Åtgärder har vidtagits för att öka effektiviteten inom konkurrenspolitiken. Den mest anmärkningsvärda åtgärden på gemenskapsnivå har varit rådets antagande av en förordning införande av kartellagstiftning. Denna förordning kommer att effektivisera förfarandena, förbättra samordningen mellan olika konkurrensmyndigheter och öka kommissionens undersökningsbefogenheter. I vissa medlemsstater (däribland BE, AT och UK) har åtgärder vidtagits för att öka konkurrens- eller tillsynsmyndigheternas operativa självständighet och befogenheter. Andelen statliga bransch- och ad hoc-stöd inom EU verkar ha stabiliserats på en nivå omkring 0,7 procent av BNP.

Fortsatt framsteg har gjorts beträffande avregleringen av nätindustrier, men detta är ingen garanti för effektiv konkurrens. Även efter avregleringen har det före detta monopolföretaget ofta en fortsatt mycket stor marknadsandel. Beträffande t.ex. fast telefoni uppgick de före detta monopolföretagens marknadsandelar år 2002 till 81 procent för lokalsamtal, 70 procent för rikssamtal och 62 procent för utlandssamtal. På det senare markandsområdet har de före detta monopolföretagen en fortsatt relativt hög marknadsandel i Grekland, Luxemburg och Portugal. Priserna på rikssamtal och utlandssamtal fortsatte emellertid att sjunka långsamt. Det nya regelverket för elektronisk kommunikation som trädde i kraft på EU-nivå i juli 2003 har som målsättning att stärka konkurrensen och förbättra rättssäkerheten.

I motsats till priserna på telekommunikation visar priserna på el och gas inga tydliga tendenser att minska. Elpriserna har sett en allmän höjning under 2003 beroende på små nederbördsmängder, med minskad vattenkraftsproduktion som följd, samt extrema väderförhållanden. Även under dessa omständigheter är priserna i nominella termer emellertid inte högre och priserna i reala termer mycket lägre än innan avregleringen. I Belgien, Grekland, Frankrike och Irland var de största elproducenternas marknadsandel likväl 90 procent eller mer under 2001. Samtidigt ligger gaspriserna i genomsnitt cirka 10 procent lägre än i januari 2001. Rådet antog under 2003 flera lagförslag i syfte att färdigställa avregleringen av dessa sektorer. I Barcelona i mars 2002 fastställde Europeiska rådet målet att 10 procent av den inhemska elförsörjningskapaciteten i varje medlemsstat bör komma från gränsöverskridande överföringskapacitet år 2005. Framstegen mot detta denna målsättning har gått mycket långsamt eftersom kapacitetsökningen endast varit marginell de senaste åren.

På gemenskapsnivå gjordes framsteg med att avreglera järnvägstransporter. Transportrådet träffade i mars en överenskommelse om "andra järnvägspaketet", som innebär att den internationella fraktmarknaden ska öppnas upp i januari 2006 och cabotagemarknaden i januari 2008. Ett ytterligare öppnande av den internationella persontrafikmarknaden är fortfarande under diskussion i parlamentet och rådet.

Handlingsplanen för riskkapital är nästan, men inte helt, genomförd när tidsfristen snart löper ut...

När tidsfristen för genomförandet av handlingsplanen för riskkapital började närma sig år 2003 kunde betydande framsteg rapporteras. De flesta av handlingsplanens åtgärder har vidtagits. Medlemsstater har också gjort insatser för att skapa för ett klimat som är främjar utvecklingen av riskkapitalindustrien, både beträffande administrativa/rättsliga, regelmässiga och skattemässiga aspekter.

Flera medlemsstater har genomfört reformer som underlättar för institutionella investeringar i riskkapital. De innefattar: (i) skapandet av en ny kategori av sluten kollektiv investeringsverksamhet tillägnade icke-börsnoterade små och medelstora företag (BE och LU); (ii) vissa förenklingar för att bilda eller driva riskkapitalbolag (ES och PT); (iii) lättnader av kvantitativa restriktioner på pensionsfonder och investeringar i försäkringsbolag (DK och PT). Vissa ytterligare typer av snedvridningar har tagits bort (t.ex. minimikravet på finansiering i Förenade kungariket) medan andra fortsätter att hämma institutionella investeringar i riskkapital (t.ex. likviditetskrav i BE, EL och AT).

Konkurs- och obeståndslagstiftningen är under justering i vissa medlemsländer (t.ex. BE, FI och UK) i syfte att avlägsna hindren för entreprenörers risktagande, men resultatet varierar vad gäller hur stora hinder som återstår. I andra medlemsstater verkar det dock svårt att färdigställa påbörjade reformer (t.ex. DK, IT och NL). De flesta medlemsstater håller på att förbättra skatteramarna för riskkapitalinvesteringar ytterligare, antingen genom att sänka bolagsskatten (t.ex. BE och DE), sänka mervärdesskattekostnaderna för små och medelstora företag (t.ex. UK) eller införa skattelättnader för riskkapitalinvesteringar (t.ex. DE, ES, FR, IT, PT, SE och UK). Ytterligare framsteg verkar dock vara nödvändiga, särskilt för att minska de ofta omfattande skillnaderna mellan de olika nationella skatteramar som möter dem som är verksamma inom hela EU.

...och goda framsteg hittills med genomförandet av handlingsplanen för finansiella tjänster...

Handlingsplanen för finansiella tjänster närmar sig slutet på det lagstiftande skedet. 36 av de 42 ursprungsbestämmelserna har nu fullbordats. Arbetet med de få återstående förslagen fortsätter att gå framåt. Rådet och parlamentet har kommit överens om lydelsen för ett nytt övertagandedirektiv. Sedan rådet träffat en överenskommelse om direktivet om investeringstjänster återstår nu att skapa enighet med Europaparlamentet på en rad väsentliga punkter. En politisk uppgörelse har nåtts i rådet angående insynsdirektivet. Europaparlamentet arbetar med utgångspunkt från rådets text för att kunna säkerställa ett slutgiltigt antagande under första hälften av 2004. I 3 av bestämmelserna i handlingsplanen för finansiella tjänster måste Europaparlamentets ändringar inväntas innan lagstiftningsprocessen kan fullbordas. En av dessa består av ett förslag till ett nytt direktiv om kapitalkrav. Den är kopplad till fullbordandet av Basel II ackordet, som nu är planerat till mitten av mars 2004.

Parallellt med att fullborda handlingsplanen för finansiella tjänster kommer kommissionen att inleda ett arbete med initiativ som förbigåtts i meddelandet om bolagsrätt och bolagsledning (däribland ett förslag om att modernisera EU-lagstiftningen om obligatorisk revision). Kommissionen kommer även att fortsätta arbetet med viktig tillsynslagstiftning som relaterar till återförsäkrings- och försäkringssolvens.

En huvudkomplement till handlingsplanen för finansiella tjänster har varit att skapa strukturerade strategier så att nationella tillsynsmyndigheter kan medverka i utformningen av och det enhetliga genomförandet av EU:s finanslagstiftning ("Lamfalussy"-metoden). Värdepapperssektorn har gjort framgångsrika försök med denna metod och kommissionen har nyligen föreslagit att denna metod även ska tillämpas på bank-, försäkrings- och fondföretagsområdena. En ökad insyn och en större kollektiv dimension i utförandet är nyckeln till ett mer enhetligt och effektivt genomförande av finansiella förordningar på en utökad finansmarknad inom EU.

I takt med att det lagstiftande skedet av handlingsplanen för finansiella tjänster närmar sig slutskedet har kommissionen inlett en övergripande bedömning av tillståndet för integrationen av EU: s finansmarknader. Det är inte upptakten till ett övergripande nytt lagstiftningsprogram. Det är ett försök att identifiera framgångar och misslyckanden inom EU:s framväxande rättsliga ramar och att dra lärdom av erfarenheterna från handlingsplanen för finansiella tjänster. Som ett första steg kommer fyra expertgrupper inom bankväsendet, försäkringsväsendet, fondförvaltningssekorn och

värdepapperssektorn att bedöma i vilken utsträckning EU:s rättsliga ramar möjliggör för finansinstitutioner att organisera sina verksamheter på en alleuropeisk grund. Resultaten ifrån gruppernas arbete kommer att lämnas till allmänhetens granskning och allmän debatt på hög nivå innan de konsolideras i slutet av 2004.

En undergrupp till den nyligen bildade Kommittén för finansiella tjänster har även fått i uppgift att upprätta en delad bedömning mellan medlemsstaterna av kvarvarande prioriteter för finansiell integration. De kommer att avge rapport till de europeiska finansministrarna i mitten av 2004.

...medan gränsöverskridande clearing och avveckling måste integreras ytterligare

Kommissionen är också angelägen om att lyfta fram den politiska debatten om värdet/behovet av gemensamma åtgärder på EU-nivå på områdena clearing och avveckling, liksom för penningöverföring och betalningssystem (kommissionen har nyligen startat ett samrådsmeddelande som ska vara klart till slutet av januari 2004). Integrationen av clearing och avvecklingsmetoder har blivit en prioritet både på EU-nivå och på nationell nivå. Som en uppföljning av den andra rapporten från finansmarknadsexperterna i Giovannini-gruppen från april 2003 kommer kommissionen inom kort att ge ut ett meddelande som formulerar en utarbetad strategi för att avlägsna hinder för integrering av EU:s system för clearing och avveckling.

Omstrukturering och konsolidering av EU:s infrastruktur för clearing och avveckling har under 2003 också fortsatt på nationell nivå (DE, EL och IT). Konsoliderings- och omstruktureringsprocessen av EU:s fondbörser ökade. En integrerad nordisk-baltisk marknad för såväl handel med som clearing och avveckling av värdepapper skapades genom fusionen av Stockholms och Helsingsfors fondbörser. Den sammanslagna enheten fortsatte det strategiska samarbetet med Köpenhamns, Oslos och Islands fondbörser inom NOREX. Italiens MTS fortsatte att utvidgas internationellt och tillhandahåller nu en allmänt accepterad infrastruktur för aktiehandel. Under 2003 utvidgades Euronext (bestående av Belgiens, Frankrikes, Nederländernas och Portugals fondbörser samt Liffe, en derivatmarknad baserad i Förenade kungariket) ytterligare via en överenskommelse med Warszawas fondbörs.

Trots förbättringar på senaste tiden är EU: s företagsklimat fortsatt hämmat av vissa svagheter

I många medlemsstater fortsatte företagen att ha en negativ syn på den administrativa bördan under 2003, då särskilt i Belgien, Tyskland, Frankrike och Nederländerna. [6] Andelen 18-64-åringar som håller på med entreprenörsverksamhet förblir lägre inom EU än i USA. Enligt denna undersökning är entreprenörsverksamhet speciellt svag i

[6] Europeiska kommissionen (2003): undersökning utförd en resultatgrupp för företagspolitik 2003, ENSR (European Network for SME Research).

Belgien och Frankrike. Takten för bolagsbildande är relativt låg i Belgien, Finland och Sverige (se diagram 11).

>Hänvisning till>

Skillnaderna i entreprenörskap mellan länderna kan ha många förklaringar. En orsak som ofta nämns är hur lätt det är att få tillgång till finansiering. De vanligaste indikatorerna på tillgång till finansiering, d.v.s. finansiering genom eget kapital, riskkapital och statligt initialt stöd - tenderar att påverkas starkt av konjunkturen. Konjunkturavmattningen har i synnerhet haft en stor inverkan på riskkapital. Trots de olika åtgärder som vidtagits för att uppmuntra investeringar i riskkapital (se avsnittet om handlingsplanen för riskkapital) var investeringsnivån i riskkapital för nystartade företag bara hälften av 2000 års nivå i många medlemsstater. Grekland, Finland och Sverige var undantag. Vidare flyttades investeringarna från inledningsskedena till mer utvecklade skeden.

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

Situationen vad gäller många andra ramvillkor för företag har dock förbättrats successivt (tidsåtgång och kostnader för att företagsbildning, Internets genomslag, e-regering, bolagsskattesystem etc.), och stora framsteg har gjorts för att uppfylla rekommendationerna från EU: s stadga för småföretag. Flera medlemsstater har vidtagit åtgärder eller genomfört bestämmelser med målsättning att minska det byråkratiska krånglet och förenkla bolagsbildande (särskilt BE, DE, EL, ES, FR, LU och AT). Dessutom har regeringarna börjat rikta uppmärksamheten på skapandet av morgondagens entreprenörer och har ökat insatserna för att låta entreprenörskap ingå i utbildningen. De medlemsstater som nu har program som stöder undervisning i entreprenörskap på grund- och gymnasieskolenivå innefattar Irland, Luxemburg, Finland, Sverige och Förenade kungariket.

Investeringar i kunskap och innovation släpar efter, även om...

Klyftan förblir djup mellan EU och USA beträffande innovationskapaciteten, som mäts av tillgången på riskkapital, FoU-intensiteten, antalet patentansökningar och IT-utgifterna (se diagram 12). Bildandet av det europeiska området för forskningsverksamhet kommer dock att skapa en inre marknad för forskning, vilket bör bidra till att man uppnår de strategiska mål som fastställdes vid i Lissabon. Dessutom har medlemsstaterna enhälligt ställt sig bakom det mål som fastställdes i Barcelona om att öka investeringarna i FoU till närmare 3 procent av BNP år 2010, och de allra flesta har dessutom fastställt nationella målsättningar. I april 2003 lade kommissionen fram en handlingsplan i syfte att uppnå Barcelonamålet, i vilken man beräknade att två tredjedelar av de ytterligare investeringarna skulle finansieras av den privata sektorn. Detta är mot bakgrund av det faktum att större delen av bristen i finansieringen av FoU, samt ökningen härav under senare år, beror på den privata sektorns minskade investeringar. I Finland och Sverige är dock utgifterna för FoU som en andel av BNP högre än i USA och de ökar snabbt. I Grekland, Irland, Nederländerna och Förenade kungariket har man å andra sidan under senare år upplevt en minskning av utgifterna för FoU som en andel av BNP. Något som är ännu mer oroväckande är att företag inom vissa högteknologi- och forskningsintensiva branscher, såsom läkemedel och bioteknik, bedriver en ökande andel av sin forskning utanför Europa, framförallt i USA, för att kunna dra nytta av de mer fördelaktiga amerikanska regelverken och villkoren. Beslutet om immateriella rättigheter, medräknat rättsligt säkra gemenskapspatent till överkomligt pris, som ännu är ej fattat är bara exempel på vad som verkar saknas.

Samtliga medlemsstater har beslutat att aktivt tillämpa en öppen samarbetsmetod för att kunna uppnå målen som fastställdes i Barcelona. Skiftande åtgärder har vidtagits för att stimulera FoU och innovation. Bland annat har Belgien, Portugal och Förenade kungariket utökat skattekrediter för FoU- och innovationskostnader och Irland har infört dylika skattekrediter i 2004 års budget. Belgien, Tyskland, Irland och Italien har öppnat upp nya möjligheter för finansiering av FoU och innovation. Irland och Nederländerna har vidtagit åtgärder för att förbättra samarbetet mellan forskning och näringsliv.

Grekland stöder avknoppningar från universitet och Danmark och Nederländerna satsar på att öka antalet akademiker inom naturvetenskap och teknik.

>Hänvisning till>

...utvecklingen och användningen av nyckelteknik ökar i Europa

Det faktum att skillnaderna är stora mellan EU-medlemsstaternas satsningar på forskning behöver inte utgöra ett problem, så länge resultaten av FoU-satsningarna får en stor spridning och kunskapen överförs till innovation över hela Europa. Spridning av kunskap är ett minst lika viktigt inslag i EU: s innovativa kapacitet som investeringar i forskning och utveckling. Studier visar att endast 15 procent av all kunskap inhämtas utanför ursprungsregionen och endast 9 procent inhämtas utanför ursprungslandet i Nordamerika och Västeuropa. I handlingsplanen "investering i forskning" gav kommissionen sitt stöd till offentlig-privata partnerskap och introducerade konceptet om "europeiska teknologiplattformar", var syfte är att ytterligare utveckla och använda nyckelteknik i Europa med hjälp av förbättrat samarbete mellan vetenskap och näringsliv. Vidare har kommissionen för avsikt att lägga fram ett direktiv som ger forskare från tredje land inrese- och uppehållstillstånd, vilket borde underlätta för forskares rörlighet. .

Utplaceringen av satellitnavigeringssystemet Galileo är planerad till 2006-2007 och är beräknad att tas i drift under 2008. Det gemensamma projektet Galileo startade i juni 2003 och internationella kommersiella intressen har stärkt dess ställning som ett globalt projekt. Vidare har handlingsplanen för e-Europa bidragit till en kraftig ökning av tillgängligheten till och användandet av Internet. Andelen hushåll inom EU som har tillgång till Internet i hemmet steg till 50 procent 2003. Dessutom hade 84 procent av företag med mer än 9 anställda tillgång till Internet 2003, vilket innebar en ökning med 5 procentenheter jämfört med föregående år. Jämfört med året innan hade andelen användare med tillgång till Internetuppkoppling via bredband per 100 EU-invånare i oktober 2003 nästan fördubblats till 5,2 procent, men andelen var ändå mindre än i USA i juli 2003 (8,1 procent). De länder med högst andel bredbandsuppkoppling i EU var Danmark (11,2 procent), Belgien (11,1 procent), Nederländerna (10,1 procent) och Sverige (9,0 procent).

Reglerna för företagens styrelseformer har förbättrats på nationell nivå och gemenskapsnivå...

En serie bolagsskandaler på hög nivå i både USA och Europa undergrävde investerarnas förtroende för de finansiella marknadernas integritet. Det medförde att de politiskt ansvariga uppmärksammade behovet av att förstärka företagens nuvarande styrelseformer. Kommissionen lade i maj 2003 fram två meddelanden om bolagslagstiftning och företags styrelseformer. Dessa meddelanden innehåller en handlingsplan som omfattar en balanserad blandning av lagstiftande och icke lagstiftande initiativ och förenar harmonisering av några få väsentliga regler med närmare samordningar av nationella lagar.

Flera medlemsstater har fortsatt arbetet med att förstärka företagens styrelseformer även på nationell nivå, antingen genom att upprätta frivilliga självreglerande koder för företagens styrelseformer (t.ex. AT och UK), införa bestämmelser i bolagslagstiftningen i syfte att förbättra företagens styrelseformer (t.ex. EL, IE, IT och NL) eller förstärka revisorernas oberoende (t.ex. FR).

...och den finansiella tillsynen har förstärkts

I september 2003 såg Ekofin-rådet över genomförandet av finansiell tillsyn och finansiell krishanteringsförmåga. Ekofin-rådet drog slutsatsen att ytterligare framsteg har gjorts i fråga om att förbättra de institutionella metoderna för gränsöverskridande tillsyn, speciellt genom förbättrade förfaranden för informationsutbyten. En ytterligare översyn kommer att genomföras i september 2004. Under tiden bör den ökade användningen av Lamfalussy-metoden uppmuntra till ytterligare gränsöverskridande samarbete med finansiell tillsyn och finansiell krishanteringsförmåga samt förenkla harmonisering av tillsynstjänster mellan medlemsstaterna.

Flera medlemsstater fortsatte att omstrukturera tillsynsstrukturerna på nationell nivå under 2003. I Frankrike har tillsynsmyndigheten för värdepapper slutligen omgrupperats, bank- och försäkringsmyndigheterna effektiviserats och lagstiftningen om finansiell säkerhet moderniserats. I andra medlemsstater har reformeringen av de nationella tillsynsmyndigheterna medfört att skiftande åtgärder har vidtagits. Bland annat etablerades nya tillsynsmyndigheter för integrerade institutioner (BE), kapitalmarknadens tillsynsmyndighet fördes bort från börserna och ekonomi- och finansdepartementet överfördes till en tillsynsmyndighet kallad den grekiska kapitalmarknads-kommissionen (EL), regeringen gavs extra befogenheter att reglera den finansiella sektorn vid särskilda förhållanden (FI), regelmässiga åtgärder vidtogs för att stärka den finansiella tillsynen i försäkringsbranschen (PT), finansiella regelverk konsoliderades till en enhetlig sektorsöverskridande rättsordning för finansiella tjänster (DK) och lagstiftningen anpassades till den nya funktionella inställningen till tillsyn (NL).

Medlemsstaterna gör insatser för att höja kvaliteten och öka effektiviteten i sina utbildningssystem

Tydliga signaler visar på insatser för att höja kvaliteten och öka effektiviteten i utbildningssystemen i flera medlemsstater (t.ex. BE, DK, ES, IT, PT, FI och SE). Spanien har t.ex. antagit en grundläggande rättsordning om utbildningskvalitet och Sverige har infört ett nytt yrkesinriktat utbildningssystem. Medan vissa medlemsstater fokuserar på livslångt lärande inom företag inriktar sig andra på förbättrade grundläggande färdigheter och omskolningsprogram inom vuxenutbildningen. Yrkesutbildningarnas brist på kvalitet och dragningskraft utgör dock fortfarande ett stort problem. Dessutom finns det en stor risk för lärarbrist och ett behov av ökad tillgång på forskare, tekniker och ekonomer. Slutligen är nivån på privat finansiering av högre utbildning bara en bråkdel av USA: s nivå. För att närma sig dessa problem har kommissionen föreslagit en rad åtgärder som beskrivs i ett meddelande från november 2003 kallat: Utbildning 2010, att uppnå det strategiska mål som fastställdes i Lissabon hänger på brådskande reformer.

Initiativ har tagits för att öka den offentliga sektorns bidrag till tillväxten

Det europeiska tillväxtinitiativet som lades fram i oktober 2003 och godkändes av Europeiska rådet i december har som målsättning att mobilisera offentligt och privat kapital för att finansiera infrastruktur- och FoU-projekt med en tydlig europeisk inriktning. Rådet nådde en politisk överenskommelse om att kostnaderna för gränsöverskridande infrastrukturprojekt kan finansieras med upp till 20 procent från EU: s budget. Trots konjunkturavmattningen har kostnaderna för offentliga investeringar legat på en stabil nivå på cirka 2,3 procent av BNP. Skillnaderna är dock tydliga i olika medlemsstater och investeringskvoten varierar från cirka 1 ½ procent av BNP (i BE, DK, DE, AT och UK) till 3 procent eller mer (i EL, ES, FR, IE, LU, NL, PT och SE). I allmänhet har offentliga utgifter för utbildning som andel av BNP minskat något de senaste åren, vilket till viss del beror på demografiska faktorer, medan offentliga utgifter för FoU har legat på en stabil nivå på cirka 0,7 procent av BNP. Medlemsstaterna har vidtagit olika åtgärder för att uppmuntra utvecklingen av offentlig-privata partnerskap, införandet av ny teknik i den offentliga sektorn och främjandet av konkurrensen inom offentlig upphandling, i synnerhet med hjälp av ökad användning av IKT-redskap. Dessutom har många medlemsstater sänkt de lagstadgade

bolagsskattesatserna kraftigt under de senaste två åren samt vidtagit åtgärder för att bredda skattesystemet, vilket har lett till minskad spridning av bolagsskattebördan bland medlemsstaterna.

>Hänvisning till>

Ett annat sätt att stärka den offentliga sektorns bidrag till tillväxten är genom att styra om offentliga utgifter mot tillväxtfrämjande och kostnadseffektiva investeringar i fysiskt kapital och humankapital. Offentliga investeringar som andel av de totala offentliga utgifterna förväntas öka med 0,3 procentenheter inom EU under 2003. Större ökningar kan observeras i Spanien, Italien [7] och Förenade kungariket, medan andelen förväntas minska med 0,6 procentenheter eller mer i Irland [8] och Finland. Den förväntade ökningen av EU: s offentliga utgifter för investeringar innebär ett positivt steg mot förbättrad tillväxtkapacitet och mot att försäkra sig om att ge "valuta för skattebetalarnas pengar". Dessutom förväntas ränteutbetalningarna i vissa medlemsstater öka till följd av en försämring av ställningen för de offentliga finanserna (i t.ex. DE och FR) och därigenom tränga undan andra utgifter.

[7] Ökningen av offentliga investeringar i Italien är till största delen en redovisningsseffekt som beror på den markanta nedgången i försäljning av offentligägda realtillgångar jämfört med året innan.

[8] Trots en nedgång på senare tid motsvarar Irländska offentliga investeringar cirka 4 procent av BNP, vilket fortfarande är en av de högsta investeringsgraderna inom EU.

Sociala transfereringar kommer även fortsättningsvis att utgöra den klart största andelen av EU: s offentliga utgifter (se tabell 4). Nivåer och utveckling varierar dock mellan olika medlemsstater (nivån förväntas öka med över 1 procentenhet i BE, NL, PT och SE men minska med nästan lika mycket i UK).

>Plats för tabell>

Trots att ytterligare steg har tagits bör verkställandet av budgetregler och förfaranden förbättras på nationell nivå

Under 2003 fortsatte medlemsstaterna att tillämpa nationella budgetregler och -förfaranden för att förbättra effektiviteten och kontrollen. Skillnaderna är dock stora mellan EU:s medlemsstater beträffande vilka finanspolitiska bestämmelser som antagits och genomförts, vilket påvisas i kommissionens rapport "Offentliga finanser i EMU - 2003". Alla länder har målsättningar för det kommande och de nästföljande åren som preciserats i så kallade fleråriga budgetplaner. Vissa medlemsstater har budgetbalans som mål medan andra har satt upp utgiftsramar. Försämringen av ställningen för de offentliga finanserna i förhållande till målsättningarna tyder dock på att bestämmelserna i många fall inte genomförs. Även mekanismerna för att kontrollera offentliga utgifter förblir en huvudfråga för vissa medlemsstater.

Flera medlemsstater har nyligen förbättrat sina budgetförfaranden i viss mån . I Spanien krävs enligt de rättsliga bestämmelserna om budgetstabilitet, som trädde i kraft 2003, att alla allmänna undersektioner till regeringen ska uppvisa ett överskott eller balans i budgeten i nominella termer varje år. I Portugal sattes mer restriktiva, om än tillfälliga, gränser för nettoupplåning på alla regeringsnivåer i enlighet med budgetstabilitetsbestämmelserna som trädde i kraft 2003. Österrike antog detta år en budgetlagstiftning som innebär en övergripande nedskärning av departementens budgetanslag på 5 procent jämfört med 2002 års budget. Även Finland har reformerat utgiftsramarna. En flerårig budgetplan som täcker mandatperioden har införts. Utgiftsramarna täcker ¾ av regeringens utgifter, inberäknat tilläggsbudgetar. Budgetfrågor som är känsliga för påverkan av konjunkturcykeln samt ränteutbetalningar på allmänna regeringsskulder har dock inte tagits med i beräkningen.

En fullständig bedömning av den offentliga sektorns effektivitet är fortfarande inte möjlig

De offentliga utgifternas struktur förändras väldigt lite från år till år. Det tar tid för offentlig konsumtion att anpassa sig till ny lagstiftning, förändringar av befolkningens demografiska struktur eller förändringar av välfärdssystemet. Därför är det svårt att bedöma vilka framsteg som gjorts i fråga om att strukturera de offentliga utgifterna. Vidare hämmar bristen på lämpliga och omfattande statistiska uppgifter en ingående bedömning av de offentliga utgifters kvalitet. Dessutom är de offentliga utgifternas effekter på ekonomiska och sociala mål svåra att bedöma. Utgifternas effektivitet beror på kopplingen mellan input (mestadels, men inte endast, pengar) och output. En korrekt bedömning kräver bättre information, framför allt om åtgärder gällande input (strategier och utgifter) och output (uppnådda mål) samt en detaljerad mikroekonomisk bedömning av specifika strategier.

Även nationella skatteregler kan bidra till att de offentliga utgifternas kvalitet förbättras och till att de överensstämmer med EU: s finanspolitiska ram. Återigen är en längre observationstid nödvändig för att en riktig utvärdering ska vara möjlig att genomföra. I många fall skulle det dock vara bra om redskapen för att genomförande av åtgärderna kunde förstärkas då erfarenheter av finanspolitiska bestämmelser i olika länder i efterhand ofta tyder på att regler kan vara ineffektiva om ett effektivt system för tillämpning och sanktionering saknas.

2.3 Att stärka hållbarheten

2.3.1 Ekonomisk hållbarhet: att säkerställa de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet

Den genomsnittliga skuldsskvoten inom EU har inte minskat sedan år 2000

De offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet mot bakgrund av att befolkningen blir allt äldre är långt ifrån säkerställd i ungefär hälften av medlemsstaterna (särskilt i BE, DE, EL, ES, FR, IT och PT) [9]. Den genomsnittliga offentliga skuldnivån som andel av BNP inom EU har inte minskat mellan år 2000 och 2003 och utgör således fortfarande 64,1 procent av BNP (70,4 procent av BNP i euroområdet). Förhållandena varierar dock avsevärt mellan olika medlemsstater (se diagram 14). Skuldkvoten minskade i de flesta medlemsstaterna under perioden 2000-2003, särskilt i Belgien, Grekland och Spanien, men den steg i Tyskland, Frankrike och Portugal. Trots förbättringar på senare tid överstiger skuldkvoten fortfarande 60 procent i sex medlemsstater (BE, DE, EL, FR, IT och AT) och är fortsatt mycket hög eller överstiger 100 procent av BNP i Belgien, Grekland och Italien.

[9] Detta är baserat på hållbarhetsbedömningen från 2003 års uppdaterade program, förutom i fråga om Tyskland och Spanien där bedömningarn måste anses vara preliminära eftersom de fortfarande pågår.

>Hänvisning till>

EU: s befolkningsstruktur kommer att undergå dramatiska förändringar under kommande årtionden, både storleks- och åldersmässigt. Den arbetsföra befolkningsmängden beräknas minska markant, från 243 miljoner år 2000 till 203 miljoner år 2050, vilket innebär en minskning med 40 miljoner människor eller 18 procent. Samtidigt kommer den äldre befolkningen bestående av personer över 65 år att öka med 40 miljoner människor till 103 miljoner år 2050, vilket innebär en ökning med över 60 procent.

Den demografiska utvecklingen har en betydande inverkan på två viktiga faktorer. För det första har de flesta medlemsstater förutspått att den långsiktiga ekonomiska tillväxten kommer att understiga 2 procent, vilket till en viss del beror på det minskade antalet aktiva människor. För det andra kommer påtryckningarna om att öka de offentliga utgifterna beroende på den åldrande befolkningen att bli starkare under de kommande 15-20 åren.

Mot denna bakgrund rekommenderas medlemsstaterna i 2003-2005 års allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken att:

15. uppnå ytterligare minskningar av de offentliga skuldnivåerna;

16. utforma, införa och praktiskt genomföra reformer av pensionssystemen..

I flera medlemsländer behövs fler åtgärder för att minska skuldkvoterna

Kommissionens ekonomiska prognos (hösten 2003) visar att skuldkvoten minskade i de flesta medlemsstaterna under 2003. Sex medlemsstater, nämligen Belgien, Tyskland, Grekland, Frankrike, Italien och Österrike beräknas ha en skuldkvot som överstiger 60 procent av BNP under 2003 och 2004. Skuldkvoten beräknas fortsätta sjunka i Belgien, Grekland och Österrike och stabiliseras i Italien, men beräknas öka i Tyskland och Frankrike under de kommande två åren.

Det verkar finnas ett behov av starkare åtaganden att minska skuldkvoterna i flera medlemsstater, inte minst i de länder som har med mycket höga offentliga skuldnivåer. Den nuvarande trenden visar inte på någon tillfredställande minskningstakt som skulle kunna få ner skuldkvoten till under referensvärdet på 60 procent av BNP innan den totala effekten av en åldrande befolkningen kommer att inträffa rum om 15-20 år. Dessutom är den ogynnsamma utvecklingen i vissa medlemsstater där skuldkvoten ökat under senare år ett problem.

Tempot