Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Inverkan på inre marknaden av EU:s utvidgning (Observationsgruppen för inre marknaden)"

(1999/C 329/11)

Den 29 januari 1998 beslutade Ekonomiska och sociala kommittén att i enlighet med artikel 23.3 i arbetsordningen utarbeta ett yttrande om "Inverkan på inre marknaden av EU:s utvidgning" (Observationsgruppen för inre marknaden).

Sektionen för inre marknaden, produktion och konsumtion, som ansvarat för det förberedande arbetet, antog sitt yttrande den 22 juli 1999. Föredragande var Bruno Vever.

Vid sin 366:e plenarsession den 22-23 september 1999 (sammanträdet den 22 september 1999) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 77 röster för, 3 emot och 1 nedlagd röst.

1. Inledande kommentarer

1.1. Alltsedan Europeiska gemenskapen ursprungligen grundades av sex länder har den "gemensamma marknaden" utvidgats i takt med att nya medlemsländer efterhand tillkommit, och antalet medlemmar har ökat till nio, tio, tolv och till dagens femton medlemsstater. Dessa utvidgningar har inverkat gynnsamt på inre marknaden: de har lett till en större marknad, ökat dess effektivitet och gett stordriftsfördelar utan att för den skull försvaga dess verksamhet eller de resultat som uppnåtts. Utvidgningarna har i själva verket gått hand i hand med utvecklingen av ett fördjupat samarbete i enlighet med de program som Europeiska kommissionen lagt fram och som medlemsstaterna genomfört inom ramen för tidsgränserna för genomförandet av inre marknaden, först 1993 och sedan 1999.

1.2. Under denna period har inre marknaden också fått ökad ekonomisk och kommersiell betydelse för de europeiska länder som inte är medlemmar i Europeiska unionen. Detta har skett genom att man ingått samarbets- och associeringsavtal med inriktning på fri rörlighet och omsatt de delar av EU:s regelverk som berör inre marknaden. Det gäller de länder som ingår i EES (EU:s 15 medlemsstater, Norge, Island och Lichtenstein) samt Schweiz genom tillägg av en bilateral klausul. Dessa avtal förenklade också anslutningen 1995 för Österrike, Finland och Sverige utan övergångsperiod, eftersom EES gjort det möjligt för dessa länder att stegvis anta de viktigaste delarna av EG:s regelverk. Det bör även påpekas att också Turkiet är kopplat till inre marknaden genom en tullunion som ingicks redan 1962.

1.3. I dag står Europeiska unionen inför nya politiska planer på utvidgning, och denna gång i mycket större skala: den pågående process som inletts avser tolv kandidatländer, varav tio från Central- och Östeuropa (Polen, Ungern, Tjeckien, Slovakien, Estland, Lettland, Litauen, Slovenien, Rumänien och Bulgarien) och två från Medelhavsområdet (Cypern och Malta). Även dessa länder är för övrigt redan knutna till inre marknaden genom associeringsavtal som ger utrymme för stor handelsfrihet och en stegvis anpassning till EG:s regelverk. Vid lämpligt tillfälle kan även andra länder komma att ansöka om medlemskap, i synnerhet länderna i Sydösteuropa, som de senaste åren drabbats av inre konflikter, bland annat Kosovokrisen 1999. Det finns också planer på ett framtida medlemskap för Turkiet, när de krav som Europeiska unionen fastställt är uppfyllda.

1.4. I ljuset av denna geopolitiska situation som genomgår en radikal förändring är målsättningen för Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande dubbel:

- Å ena sidan vill vi mot bakgrund av redogörelser från företrädare för ekonomiska och sociala intresseorganisationer såväl i Europeiska unionen som i kandidatländerna visa hur långt man hunnit i förberedelserna inför utvidgningen och vilken inverkan detta kommer att få på inre marknaden.

- Å andra sidan vill vi ge rekommendationer beträffande hur man kan underlätta kandidatländernas inträde på inre marknaden och hur man i framtiden kan säkerställa en effektiv förvaltning av en utvidgad inre marknad.

1.5. Observationsgruppen för inre marknaden baserar sina iakttagelser på fyra hearingar med företrädare för ekonomiska och sociala intresseorganisationer. Debatter ägde rum i Bryssel den 13-14 juli 1998 med företrädare för länderna i Central- och Östeuropa och den 15 september 1998 med företrädare för Europeiska unionens medlemsländer. Två särskilda hearingar hölls också med tyska företrädare i Berlin den 23 juni 1998, och med tjeckiska företrädare i Prag den 20 april 1999. Man har även tagit hänsyn till debatterna i samband med konferensen för arbetsmarknadens parter den 18-19 mars 1999 i Warszawa.

2. Nya perspektiv

2.1. De nya perspektiven i samband med inre marknadens utvidgning innebär stora möjligheter, men de är naturligtvis också kopplade till nya krav om de skall ge maximal utdelning.

Oanade möjligheter

2.2. Politiskt sett är Europeiska unionens utvidgning en historisk händelse: den fredliga och demokratiska föreningen av kontinenten, som är en naturlig förlängning av en lång process som inleddes med den tyska återföreningen 1990, är en unik händelse som bekräftar att de politiska och ekonomiska förändringarna i öst är oåterkalleliga, och som utgör en garanti för stabilitet och samarbete för alla de länder som deltar, liksom för deras grannländer. Utvidgningen gör det möjligt för EU att slå vakt om en bas av gemensamma värderingar samtidigt som man respekterar den kulturella mångfalden. Den kommer att ge Europeiska unionen större tyngd på det internationella planet, samtidigt som unionen kan utgöra ett exempel för andra regioner i världen och uppmuntra dem att också genomföra sådana politiska och ekonomiska omgrupperingar.

2.3. Ekonomiskt sett kommer inre marknadens utvidgning att ge många möjligheter, bland annat större investeringsmöjligheter, en större marknad och en ökad handel, fler producenter och konsumenter, nya möjligheter till samarbete, till underleverantörskontrakt och stordriftsfördelar, nya ekonomiska tillväxtpotentialer, nya infrastrukturprojekt såväl i länderna i Central- och Östeuropa som på transeuropeisk nivå, samt bättre möjligheter att bygga ett Europa som är mer konkurrenskraftigt inför globaliseringen.

2.4. Socialt sett är EU:s utvidgning också positiv. Detta kommer stegvis att visa sig fullt ut först på lång sikt, eftersom den underlättar handeln och säkerställer en höjd levnadsnivå och nya arbetstillfällen genom en ökad tillväxt, leder till en utbredning av EU:s framsteg på det sociala området, och - under förutsättning att den sker under ordnade former - skapar balans i migrationsströmmarna.

Nya utmaningar

2.5. De krav som ställs i samband med en utvidgning av inre marknaden är att jämställa med de möjligheter som erbjuds, och är mer komplexa än vid tidigare utvidgningar.

2.6. Först och främst har de femton medlemsstaternas anpassning till inre marknaden skett stegvis under påverkan av successiva reformer av fördragen, en fördjupning av EG:s regelverk och införandet av euron. Anpassningen till inre marknaden ställer i dag högre krav på kandidatländerna än tidigare.

2.7. Antalet kandidatländer är dessutom mycket större än tidigare: antalet medlemsstater fördubblas nästan, och många små länder, en stor språklig och kulturell mångfald samt ökade skillnader i fråga om utvecklingsnivåer gör det nödvändigt att överväga hur inre marknaden skall organiseras och förvaltas. Utmaningarna är många: ökade komplikationer vid beslut som kräver enhällighet, kontroll av gemenskapslagstiftningen och anpassningar till nationell lagstiftning, nya harmoniseringsbehov på tullområdet, hantering av skillnader mellan medlemsstaterna, tillämpningen av ömsesidigt erkännande samt de insatser som står på spel för att bevara den ekonomiska och sociala sammanhållningen och förebygga att nya nationella hinder uppstår.

2.8. I synnerhet måste de sociala aspekterna uppmärksammas för att man skall lyckas tillmötesgå komplexa krav. Å ena sidan måste man undvika att sätta igång överdrivna migrationsströmmar och skapa oro på EU:s arbetsmarknad till följd av att de sociala kostnaderna är mycket lägre i kandidatländerna. Det gäller också att behålla de sociala normer som gäller inom EU. Å andra sidan måste man stödja den ekonomiska tillväxten och utvecklingen av sysselsättningen i kandidatländerna samt ta hänsyn till övergångsbehoven i samband med en fullständig anpassning till EG:s regelverk på det sociala området. Allt detta kräver tid för att man skall kunna anpassa sig till förändringarna, som bör ske stegvis och i jämn takt.

2.9. Man måste se till att de nya utvidgningarna inte leder till en försvagad sammanhållning på inre marknaden, i synnerhet som Europeiska unionen i dag inte har någon ny plan för fullbordandet av inre marknaden, utan ofta begränsar sig till att anta eller omsätta direktiv från tidigare program med reservation för vissa kompletterande arbeten. En dåligt förberedd utvidgning skulle försvaga inre marknadens sammanhållning och äventyra de ekonomiska och sociala möjligheter som varje europé, såväl i väst som i öst, bör kunna förvänta sig. En väl förberedd utvidgning skulle emellertid göra det möjligt att fullt ut utnyttja tiden före anslutningen till att genomföra anpassningar och omstruktureringar. Utvidgningen kommer stegvis att ge inre marknaden det dynamiska och storleksmässiga tillskott som motiverar alla de ansträngningar som görs för att lyckas med denna historiska process.

3. Den aktuella situationen

3.1. Utvidgningen av inre marknaden till kandidatländerna har redan inletts. Detta bekräftas inte bara genom de avtal som slutits och de förhandlingar som pågår, utan också på fältet. Merparten av kandidatländernas handel sker i dag med Europeiska unionen och i huvudsak utan tullavgifter.

Framsteg

3.2. Viktiga framsteg konstaterades vid hearingarna. Först och främst har kandidatländerna accepterat att det erfordras en förändringsprocess, vilket åtföljts av ett godkännande av inre marknadens funktionssätt, krav och regler, som oupplösligen är kopplade till dess fördelar och möjligheter. Man har också förstått och accepterat att det europeiska stödet är förenat med vissa villkor. I detta sammanhang har ingen motsägelse påvisats mellan en välfungerande inre marknad och utvidgningen till Central- och Östeuropa.

3.2.1. Insatser pågår för att åstadkomma förbättringar på det ekonomiska planet, i synnerhet i fråga om tillväxt och prisstabilisering. Handeln mellan Central- och Östeuropa och Europeiska unionen blir allt intensivare. I framtiden kommer den i genomsnitt att utgöra 60 % av dessa länders utrikeshandel (ett tal som motsvarar handeln mellan EU-länderna) mot knappa 30 % 1993. Tillsammans har dessa länder i dag blivit EU:s andra största handelspartner efter Förenta staterna. EU:s investeringar och dess tekniska och ekonomiska stöd i Central- och Östeuropa har redan fått flera positiva effekter. De har bidragit till högre produktivitet, en ny företags- och managementkultur, samt en moderniserad infrastruktur (bostäder, transport, energi osv.) och produktionsutrustning. De har möjliggjort den pågående utvecklingen av bank - och försäkringssektorn samt andra tjänster, såsom företags- och mediatjänster. Man kan även notera en ökad kvalitet på produkter och tjänster, decentraliseringar, en påtaglig minskning av föroreningarna (vatten, luft, industriavfall, kärnavfall), ett ökat samarbete i fråga om tekniska standarder, bättre hälso- och säkerhetsnormer samt en bättre konsumentorganisation och ett bättre konsumentskydd.

3.2.2. Företrädarna för ekonomiska och sociala intresseorganisationer i EU-länderna framhöll att de aktivt önskar delta i utvidgningen av inre marknaden samt att de vill öka sitt deltagande och sina investeringar samt bidra till fler partnerskap och ett ökat ömsesidigt utbyte.

3.2.3. Företrädarna för ekonomiska och sociala intresseorganisationer i kandidatländerna framhöll att de inte begär bättre skydd, utan effektivare medel för att anpassa sig till avreglering och ökad konkurrens, samt bättre avsättningsmöjligheter på inre marknaden. De är beredda att göra de ansträngningar som anpassningen kräver, de är säkra på sin förmåga att i full utsträckning spela en roll på inre marknaden, och de betonar behovet av att utveckla de kompletterande drag som de kan erbjuda Europeiska unionen, för att skapa en utvidgad inre marknad som är gynnsam för båda sidor.

Problem

3.3. Även om man var överens om de ömsesidiga fördelarna med en utvidgad inre marknad och de framsteg som gjorts, tog man också upp vissa problem.

3.3.1. På båda sidor rörde det sig i första hand om de okända inslagen i den politiska process som inletts. Det fanns fortfarande frågetecken kring varför förhandlingarna går olika fort framåt för de olika länderna, kring tidsgränserna för anslutning, omfattningen av den stegvisa utvidgningen, samt kring den övergripande och även slutliga omfattningen av utvidgningen. Det finns många svårigheter i samband med processen, som visat sig vara längre än väntat; bland annat erfordras det förändringar i sättet att tänka när man helt går över från en planerad och kontrollerad ekonomi till en ekonomi som bygger på initiativ och ansvar. Ett förtydligande i fråga om de praktiska villkoren för framtida utvidgningar skulle hjälpa de ekonomiska och sociala aktörerna att förbereda sig mer effektivt.

3.3.2. På det ekonomiska planet uttryckte båda sidor oro över riskerna för snedvridna handels- och konkurrensvillkor, problem med att anta regler och strukturer, miljöskyddsproblem, kostnader för att uppfylla normer, arbetskraftens utbildning och kvalifikationer, behovet av att modernisera produktionsapparaten och handelssystemen samt behovet av att anpassa arbetskraften, som ofta är för stor inom jordbruket men otillräcklig inom övriga sektorer. Problemen tycks vara större för de kandidatländer som skjutit upp reformerna. Ett bristande samarbete mellan länderna i Central- och Östeuropa nämndes också, trots vissa framsteg i gränsregionerna. Bristerna bestod i att den ömsesidiga handeln har förblivit måttlig och att t.o.m. en viss tillbakagång i procenttalet för ländernas utrikeshandel har konstaterats - från 15 % 1993 till 13 % 1997. På det hela taget är den dominerande känslan att många uppgifter skall lösas på samma gång, och att man måste gå försiktigt fram och urskilja olika etapper i processen.

3.4. Kandidatländerna tog upp många andra frågor:

3.4.1. Allmänt sett rör de problem som nämndes komplexiteten och kraven i samband med att EG:s regelverk införs, i synnerhet som länderna i Central- och Östeuropa måste komma i kapp fyrtio års försening. Man framhöll en bristande konkurrensförmåga i samband med en ökad konkurrens, underskott i handelsbalansen, begränsningar i tillgången till EU-marknaden för jordbruksprodukter, begränsningar i EU-stödet, oro för kunskapsflykt samt risken för att det uppstår en underjordisk ekonomi. Man konstaterade att infrastrukturerna ofta förblir medelmåttiga och inverkar negativt på en ökad handel (transporter, telekommunikationer, energi, vatten). Man nämnde även behovet av att förbättra administrationen och den offentliga sektorn, som bland annat lider av stora löneskillnader gentemot den privata sektorn. Man uttryckte även oro över att man skall dela upp kandidatländerna i två kategorier som ansluts olika fort.

3.4.2. Man betonade särskilt problemen för små och medelstora företag. De flesta har problem med att utvecklas, är dåligt förberedda inför en internationalisering, saknar kapital och kredittillgångar, drar föga nytta av det ekonomiska stödet från Europeiska unionen och är dåligt informerade om anslutningens verkliga innebörd. Komplexiteten när det gäller att tillämpa gemenskapens bestämmelser, i synnerhet de sociala kostnaderna, är särskilt påtaglig för små och medelstora företag. Man är även rädd för att man skall övergå från en situation där nationella offentliga monopol dominerade till en där privata (främst utländska) monopol och oligopol missbrukar sin dominerande ställning inom vissa sektorer. Därför måste man ge de lokala företagen möjlighet att utvecklas och genomföra omstruktureringar så att de kan behålla sin marknadsposition.

3.4.3. Man konstaterade att ekonomiska och sociala intresseorganisationer, företag och konsumenter inte fått tillräckligt stöd i fråga om information om de förändringar som inträdet på inre marknaden innebär. Det handlar inte så mycket om ekonomiskt stöd som om ett behov av stöd i form av tillfälligt utstationerade och lokalt anställda sakkunniga och informatörer, samt användningen av nya kommunikationsmedel som till exempel Internet. Europeiska unionen, dess organisationer och företag borde (i likhet med USA) ta större initiativ på dessa områden. Bland annat måste man skapa förståelse hos befolkningen i kandidatländerna och få den att delta i och backa upp utvidgningsprocessen.

3.5. EU-länderna tog också upp många andra frågor:

3.5.1. Man betonade förseningarna när det gäller att anpassa bestämmelserna och liberalisera ekonomin i kandidatländerna: Icke-tariffära begränsningar inom handeln, begränsningar i etableringsfriheten, de juridiska och skattemässiga bestämmelserna respekteras inte; prisreglering sker alltjämt, tillträdet till de offentliga upphandlingssystemen är bristande; skatterna är höga och systemet komplext; köp av fast egendom begränsas; privatiseringar hålls tillbaka (främst på försäkringsområdet); de finansiella systemen är dåliga och ofta föråldrade och det samma gäller distributionssystemen; de tekniska normerna och bokföringsnormerna stämmer inte överens med EU:s normer; det finns begränsningar för etablering (licenser, filialer) samt brister i skyddet av immateriella rättigheter. Man nämnde också det höga statsstödet, som har negativa effekter i fråga om överkapaciteten inom vissa sektorer (till exempel textil- och stålsektorn), både på EU-nivå och internationell nivå. Problem beträffande tullhanteringen togs också upp, främst i fråga om transit av varor från före detta Sovjetunionen. Viss konkurrens upplevs som onormal på grund av prisdumpning, bristande respekt för miljökrav samt svartarbete. Man framhöll friktionerna på arbetsmarknaden i väst (bland annat i de nya tyska delstaterna och i gränsmedlemsstaterna), riskerna för sociala spänningar om man inte är vaksam och problemen för gränsregionerna i Central- och Östeuropa om man underlåter att hjälpa dem. Frågan om utlokalisering av företag och verksamhet till länderna i Central- och Östeuropa togs också upp.

3.5.2. Mot bakgrund av anpassningssvårigheterna och en oegentlig konkurrens har den institutionella kapaciteten hos myndigheterna i kandidatländerna ibland ifrågasatts: Förfarandena är alltför byråkratiska och överklagandeförfaranden saknas; kontrollmyndigheterna är inte tillräckligt kompetenta och självständiga; tullmurar byggs åter upp; effektiviteten hos vissa tillsyns-, standardiserings- och certifieringsmyndigheter är bristande; det finns problem när det gäller bestämmelserna om ömsesidigt erkännande, och det förekommer bedrägerier och korruption.

De gemensamma kraven

3.6. En av de prioriterade frågorna är utan tvivel att intensifiera dialogen och att föregripa farhågor på båda sidor, särskilt som dessa farhågor gäller nu aktuella frågor medan möjligheterna ibland anses bli aktuella först på medellång och lång sikt.

3.7. Ett gemensamt mål är att se till att utvidgningen av inre marknaden sker under balanserade och ordnade ekonomiska och sociala former; prioriteringsordningen måste respekteras på båda sidor samtidigt som trycket bibehålls för att inte resultatet alltför mycket skall försenas. Utvidgningen får i synnerhet inte leda till att gemenskapsnormerna inskränks på det sociala området och när det gäller miljö- och konsumentfrågor. Dessa normer bör tvärtom utsträckas till kandidatländerna, så att man därmed kan dra nytta av en gemensam utveckling som förenar ekonomisk konkurrenskraft på en större inre marknad med livskvalitet för alla européer.

3.8. Bland framtidsvisionerna för utvidgningen av inre marknaden är villkoren för kandidatländernas integration i EMU-processen en fråga som måste diskuteras. Å ena sidan är det klart att deltagandet i den gemensamma valutan inte kan utgöra något annat än en sista etapp i integrationen av de nya medlemsstaterna; detta fordrar också att dessa länder beviljas lämpliga övergångsperioder. Å andra sidan kan denna framtidsvision - även om den är avlägsen - inte förbises vid utvidgningsförberedelserna, och den måste på sikt inlemmas med målen. Euron utgör faktiskt hädanefter en av de viktigaste erfarenheterna på den inre marknaden, och man har uttryckligen kommit överens om att inte på nytt godkänna någon "opt out" för de nya medlemsstaterna från den stund de uppfyller de ekonomiska kraven för att ansluta sig till EMU. EU skulle då ha skäl att med hänsyn till denna framtidsvision inleda en lämplig förhandsövervakning av de ekonomiska riktlinjerna i kandidatländerna och att underkasta sitt stöd de minimiregler som gäller på området. EU måste för kandidatländernas del också beakta den specifika utvecklingsnivån som dessa måste uppnå nu och på lång sikt för att ansluta sig till EMU.

3.9. Intresseorganisationerna skulle bära ett särskilt ansvar för att underlätta denna stora integrationsprocess: utvidgningen av den inre marknaden berör dessa direkt och ålägger dem större ansvar än vad fallet är för regeringarna och förvaltningarna. Om utvidgningen lyckas eller inte beror i hög grad på intresseorganisationernas direkta delaktighet.

4. Prioriterade frågor för kandidatländerna

4.1. ESK understryker nödvändigheten av att kandidatländerna orubbligt fullföljer sin anpassning till inre marknaden, vilken redan nu börjar ge utdelning i form av ekonomisk utveckling och en förbättrad levnadsnivå. Målet bör vara att helt överta gemenskapslagstiftningen i syfte att garantera en fortsatt sammanhållning på den utvidgade inre marknaden och dennas funktionsduglighet. I vissa fall kan övergångsperioder komma i fråga, men det vore bäst att begränsa omfattningen och tiden för denna övergång till ett minimum vid anslutningen till EU. I syfte att garantera att gemenskapslagstiftningen införs så väl som möjligt och så snabbt som möjligt borde kandidatländerna inte endast anta de nödvändiga nationella lagarna och bestämmelserna, utan framför allt arbeta för de ekonomiska och sociala reformer som dessa bestämmelser förutsätter samt värna om att bestämmelserna genomförs med en effektivitet och kvalitet som går att kontrollera.

De prioriterade projekten

4.2. Man måste i första hand fullfölja och befästa de framsteg som redan gjorts, särskilt principfastheten i den ekonomiska förvaltningen, förbättringen i produktivitet och kvalitet (vad gäller varor och tjänster), företagskultur samt konsumentupplysning.

4.3. ESK understryker också nödvändigheten av att ta itu med de problem som konstaterats, vilket förutsätter att tyngdpunkten läggs på reformer på följande områden:

4.3.1. Den ekonomiska avregleringen, som är ett villkor för anslutning, bör säkras i högre grad genom en serie åtgärder. Det finns särskilt anledning att förstärka reformerna av stat och förvaltning, att betona decentralisering, att sträva efter en starkare ställning för autonoma och representativa arbetsmarknadsorganisationer som kan teckna arbetsmarknadsavtal, att fullfölja och påskynda privatiseringarna, att frigöra priserna, att skrida till skattereformer som är anpassade till marknadsekonomin, att iaktta disciplin i valutafrågor, samt att ge friare spelrum åt de ekonomiska aktörerna. Nödvändiga juridiska procedurer måste garanteras när det gäller att uppnå en välfungerande ekonomi (t.ex. indrivning av skulder). Detta kräver att rättsapparaten blir effektivare i dessa länder. Konkurrenspolitiken bör anpassas till de bestämmelser som gäller i EU, vilket särskilt förutsätter att det i alla kandidatländer finns effektiva nationella organ som har till uppgift att övervaka konkurrensvillkoren. Standardiseringsarbetet bör förstärkas genom att man garanterar en upptrappad övergång till EU-normer samt ömsesidig certifiering och ömsesidigt erkännande. Harmoniseringen med EU:s tullförfaranden bör utvecklas, inklusive en effektiv kontroll av transporter av varor med ursprung i tredje land (särskilt länder som tidigare ingick i Sovjetunionen).

4.3.2. Moderniseringen av strukturerna bör trappas upp. Det finns särskilt anledning att fullfölja utvecklingen av infrastrukturen (transporter, vatten, energi, telekommunikationer) och att bättre ansluta den till EU-ländernas infrastruktur inom ramen för transeuropeiska nät. En betydande ansträngning borde för övrigt göras för att förbättra forskningen och uppmuntra nytänkande. Man måste också fullfölja moderniseringen av strukturerna för försäljning och kundservice i syfte att befästa den ekonomiska effektiviteten.

4.3.3. Särskilt de små och medelstora företagen bör få ett starkare stöd genom en rad åtgärder: lära ut företagaranda, undervisa i modern företagsledning, uppmuntra kapitalförvaltning och vinster, utveckla lånemöjligheterna, införa ett gynnsamt system för skatter och sociala avgifter som inte hämmar företagens utveckling, förenkla bestämmelserna samt informera och stödja i internationella frågor.

4.3.4. Miljöskyddet måste förbättras, särskilt med gemenskapsstöd, även om det ofta är fråga om ett tidskrävande arbete.

4.3.5. Man bör trygga förutsättningarna för sociala framsteg genom att utveckla en social dialog, genom att stegvis införa gemenskapens sociallagstiftning och genom att utveckla yrkesutbildningen. Det är önskvärt att migrationen kan kontrolleras och kanaliseras, å ena sidan för att kandidatländerna skall kunna hålla kvar den arbetskraft de utbildat och å andra sidan för att undvika att underblåsa trycket på arbetsmarknaden i väst, även om man måste införa tillräckligt långa övergångsperioder på arbetskraftsområdet. Kampen mot svartjobb måste trappas upp; dess framgång beror främst på hur de ekonomiska reformerna lyckas.

Prioriterade initiativ

4.4. För att man skall lyckas med dessa byggen rekommenderar ESK att kandidatländerna prioriterar det praktiska genom att stödja sig på operativa initiativ på en serie nyckelområden. Regeringarna i kandidatländerna samt EU bör i fråga om dessa initiativ fullt ut engagera de ekonomiska och sociala aktörerna, som ofta anser att de inte i tillräckligt hög grad inbjuds att delta i utvidgningsprocessen.

4.5. Kandidatländernas anpassning till den inre marknaden kommer inte endast att vara beroende av bilaterala ansträngningar mellan varje land och EU. Man måste också utveckla ett gemensamt område för frihandel och samarbete mellan länderna i Central- och Östeuropa. Ett sådant område skapades t.ex. av den centraleuropeiska frihandelsorganisationen Cefta för ett antal år sedan kring Visegradländerna. Det finns anledning att uppmuntra ett fördjupat samarbete och frihandel i Cefta-zonen och att understödja dess utvidgning till angränsande kandidatländer. Rumäniens inträde i Cefta-zonen är ett uppmuntrande framsteg i detta sammanhang. Detta förutsätter särskilt att samarbetet i gränsområdena utvecklas och att de socioekonomiska aktörernas initiativ uppmuntras i det avseendet. EU:s stödprogram bör beakta detta behov och i högre grad främja sådant tvärsamarbete.

4.6. Gemenskapslagstiftningen måste införas, men detta kan inte ske i ett svep. Inför anslutningen kommer vissa åtgärder att visa sig vara mer brådskande än andra. I stället för att på ett odifferentierat sätt ta upp alla frågor på en gång är det viktigt att snarast möjligt garantera att vissa begränsade men konkreta områden fungerar. Sedan kan dessa områden utvecklas genom stegvisa åtgärdspaket varje år.

4.7. Tillsynen över hur gemenskapslagstiftningen införs förutsätter att det i länderna i Central- och Östeuropa utvecklas starka och självständiga myndigheter såväl inom förvaltningen som inom rättsväsendet. Dessa skall övervaka hur reformerna införs och framskrider. Det bör finnas samarbetsstrukturer mellan tillsynsmyndigheterna och gemenskapens institutioner. Berörda yrkessektorer bör inlemmas i detta arbete.

4.8. I syfte att kunna följa upp hur kandidatländernas integration framskrider på den inre marknaden rekommenderar ESK att man regelbundet, minst en gång per år, utarbetar resultattavlor över hur gemenskapslagstiftningen införts i kandidatländerna, i likhet med de resultattavlor som har utarbetats i EU under de senaste åren för att kontrollera de femton medlemsstaternas framsteg i fråga om att fullfölja den inre marknaden. Representanter för arbetsmarknadens parter och andra intresseorganisationer bör rådfrågas och inlemmas i arbetet med att utarbeta och kontrollera dessa. Det är viktigt att få kännedom om hur de uppfattar reformerna på fältet, inte bara vad de tycker om texten i lagar och bestämmelser.

4.9. ESK rekommenderar också att kandidatländerna skall föreslås inrätta dels samordningscentra för gemensamma marknaden, dels kontaktpunkter för gemensamma marknaden avsedda för företag och privatpersoner - efter förebild av dem som nyligen skapats i EU:s medlemsstater. En sådan utbyggnad har många fördelar.

4.9.1. På ett allmänt plan skulle ett sådant initiativ ha ett stort psykologiskt och praktiskt inflytande genom att bekräfta att dessa länder från och med nu befinner sig i den inre marknadens intressesfär och att de är direkt anslutna till en utvidgad inre marknad. Det skall ske genom att dessa länder ges användbara medel för att deras myndigheter, företag och medborgare skall kunna anpassa sig till detta.

4.9.2. Inrättandet av samordningscentra för inre marknaden i kandidatländerna skulle möjliggöra att många konkreta problem kunde lösas i godo på bilateral basis - det gäller problem som hämmar handeln mellan EU-länderna och kandidatländerna, särskilt i fråga om tröghet i administration och byråkrati (som i olika fall kan finnas såväl inom EU som i kandidatländerna).

4.9.3. Att parallellt med detta inrätta kontaktpunkter för inre marknaden avsedda för företag och privatpersoner skulle möjliggöra en utveckling av den praktiska informationen om möjligheterna på inre marknaden - särskilt med tanke på små och medelstora företag, konsumenter och arbetsmarknadens parter - och därmed avhjälpa den informationsbrist som nämnts vid hearingarna.

4.9.4. Intressegrupperna skulle kunna dra en direkt nytta av en utvidgning av samordningscentrumen och kontaktpunkterna för inre marknaden till deras länder och bör spela en viktig roll för att dessa skall fungera väl.

4.10. Allmänt sett understryker ESK också vikten av att främja den sociala dialogen i kandidatländerna samt mellan arbetsmarknadens parter i EU och i dessa länder, vilket även betonades vid arbetsmarknadens parters europeiska konferens i Warszawa i mars 1999. Genom att skapa motsvarande institutioner vid de ekonomiska och sociala råden eller kommittéerna - som finns i flera medlemsstater - kunde man också på ett nyttigt sätt bidra till denna utveckling.

4.11. En prioriterad förutsättning för sammanhållning på gemensamma marknaden är även att utveckla tullsamarbetet mellan kandidatländerna i Centraleuropa och EU på alla områden utan att vänta på en anpassning av den gemensamma handelspolitiken. Detta gäller tullstationernas arbete (skärpt kontroll av transporter från tredje land, samordning med EU), förbättrade tillvägagångssätt, större överensstämmelse med EU:s tillvägagångssätt, övervakning av frizoner och -hamnar, kamp mot bedrägerier och förfalskningar, kontroll av ursprungsregler, pålitligheten i statistiksystemen samt stegvis anpassning till den gemensamma handelspolitiken. Detta samarbete bör stödja sig på ömsesidiga överenskommelser om administrativt stöd, studieresor och utbildningsprogram för tullen. I detta syfte rekommenderar ESK att man inrättar ett observationsorgan för tullsamarbete till vilket intressegrupperna är anslutna. Detta skulle på ömse sidor bidra till övervakningen av hur samarbetet fungerar.

4.12. Frågan om ekonomiska förbindelser och handelsrelationer mellan kandidatländerna i Central- och Östeuropa och deras grannländer som tidigare ingick i Sovjetunionen borde slutligen redas ut ur flera olika synvinklar: den tidigare och nuvarande utvecklingen av handeln och med dessa länder, effekterna på denna handel av de central- och östeuropeiska ländernas integration på inre marknaden samt framtidsutsikter gällande utvecklingen av de ekonomiska relationerna mellan ett utvidgat EU och de länder som tidigare ingick i Sovjetunionen.

4.13. Det finns även anledning att undersöka frågan om ekonomiska förbindelser och handelsrelationer mellan kandidatländerna och de europeiska länder som inte är medlemmar i EU men som är anslutna till den inre marknaden genom associeringsavtal (tre EES-länder, Schweiz och Turkiet). Det vore nyttigt med utbyte av erfarenheter gällande metoder och resultat vid integrationen av gemenskapslagstiftningen på inre marknadens område i associeringsländerna. Det vore även värdefullt att inleda en diskussion om framtidsutsikterna för de ömsesidiga relationerna till följd av utvidgningen.

5. Europeiska unionens prioriteringar

5.1. Europeiska unionen måste också förbereda sig på utvidgningen av inre marknaden genom att reformera sina institutioner, öka sina prestationer inom nyckelområden och genom att ta med kandidatländerna i en diskussion om hur den framtida utvidgade inre marknaden skall styras. Genom att anta dessa utmaningar kommer Europeiska unionen att visa att utvidgningen av inre marknaden långt ifrån kommer att motverka dess fördjupning, utan tvärtom - på grund av de ökade krav utvidgningen ställer - kommer att vara ett tillfälle att få inre marknaden att utvecklas och att förbättra dess funktion.

Reform av institutionerna före utvidgningen

5.2. Det verkar i första hand vara oundgängligt att Europeiska unionen reformerar sina institutioner och sina beslutsförfaranden för att anpassa sig till de nya utvidgningarna. Man bör särskilt säkerställa att regeln om enhällighet, som kommer att utgöra ett stort hinder för beslutsprocessen i perspektivet av en utvidgning som nästan innebär en fördubbling av medlemsstaterna, bara kvarstår för ett mycket begränsat antal exceptionella fall. Att beslut i ett ökat antal frågor fattas med majoritet verkar oundvikligt för att en inre marknad utvidgad till tjugo, tjugofem eller trettio medlemsstater skall fungera väl.

5.3. Kommittén hälsar med tillfredsställelse Europeiska rådets beslut i Köln att sammankalla en regeringskonferens år 2000 för att göra en översyn av fördraget inom institutionella nyckelområden, vilket skall stärka samstämmigheten och EU:s beslutskapacitet före utvidgningarna. Konferensen skall avslutas före utgången av år 2000.

Fullbordandet av inre marknaden

5.4. Europeiska unionen bör fortsätta att pressa på för att inre marknaden skall fullbordas, genom att, med metoder som det återstår att fastställa, säkerställa en uppföljning av den åtgärdsplan som löpte ut i slutet av 1998. Det är av avgörande betydelse att inte minska trycket eftersom mycket fortfarande återstår att göra. ESK påminner om nödvändigheten av att hinna i fatt förseningarna i harmoniseringen av regleringar, särskilt vad gäller det slutliga momssystemet, avskaffandet av dubbelbeskattning mellan länderna, införandet av ett regelverk som underlättar företagsfusioner och av en funktionell och attraktiv europeisk företagsstadga, avreglering av finansiella tjänster, en öppning av offentliga anbudsförfaranden och avreglering av transportsektorn, av telekommunikationer och offentliga monopol, samt vad gäller att förena intellektuella rättigheter med ett fungerande gemenskapspatent. Det är vidare nödvändigt med en anpassning till den verklighet som elektronisk handel och tjänster via Internet ger upphov till, något som revolutionerar villkoren för handelsutbyte. Det är också nödvändigt att beakta de tilltagande harmoniseringsbehov som införandet av euron ger upphov till, särskilt vad gäller det skatterättsliga området.

5.5. ESK betonar också behovet av att försäkra sig om att samtliga medlemsstater verkligen införlivar de direktiv som det är dags att överföra i nationell rätt. Detta är inte alltid fallet eftersom 15 % av direktiven angående inre marknaden i slutet av 1998 ännu inte tillämpades i alla medlemsstater såsom de borde. Dessa länder bör vara medvetna om att det faktum att man kräver av kandidatländerna att de skall överta hela gemenskapsrätten medför mycket hårda disciplinkrav på dem själva i detta avseende. De bör gå före med gott exempel.

5.6. ESK understryker för övrigt nödvändigheten av att med tanke på en välfungerande utvidgad inre marknad främja en bättre balans i valet av rättsinstrument som gör det möjligt att tillämpa regelverket på inre marknaden i syfte att effektivisera de gemensamma bestämmelserna. ESK hänvisar till sitt tidigare yttrande där det rekommenderas att gemenskapslagstiftningen - då inre marknadens sammanhållning direkt berörs - i högre grad skall realiseras genom förordningar som tillämpas direkt och enhetligt i stället för att systematiskt utnyttja direktiv.

5.7. ESK understryker också behovet av att säkerställa ett betydligt effektivare ömsesidigt erkännande, vilket kommer att få ännu större betydelse i samband med utvidgningen. I dag finns det många konkreta problem kvar i tillämpningen, vilket kommissionen med all rätt konstaterade i ett nyligen avgivet meddelande i frågan.

5.8. ESK anser det också vara oundgängligt att intensifiera arbetet med att förenkla gemenskapslagstiftningen och framför allt att låta detta arbete ta sig uttryck i nya effektiva bestämmelser. Detta krav är särskilt viktigt för de små och medelstora företagen i kandidatländerna som skall överta gemenskapslagstiftningen.

5.9. Man bör även se till att nya nationella hinder inte uppkommer, något som får ökad betydelse med ett ökande antal medlemsstater. ESK påminner om sin tidigare rekommendation i frågan angående ett "uppförandekodex för inre marknaden" som skulle slutas mellan medlemsländerna i syfte att garantera att de nationella lagstiftningarna skall vara så förenliga med inre marknaden som möjligt. Att lagstiftningen är förenlig med inre marknaden gör det möjligt att förena det nödvändiga bevarandet av en politisk, kulturell och social mångfald - som med säkerhet kommer att öka i en utvidgad union - med kraven på en väl fungerande inre marknad.

6. Kandidatländernas och Europeiska unionens gemensamma prioriteringar

Stöd till kandidatländerna

6.1. Europeiska unionens stöd till kandidatländerna är av avgörande betydelse. Man tvingas konstatera att den fleråriga budgetplanen fram till 2006 enligt överenskommelsen i Berlin om Agenda 2000 bara frigör mycket begränsade budgetmässiga resurser i förhållande till kandidatländernas behov för att kunna integreras i inre marknaden. ESK understryker att det därför är nödvändigt att övervaka att detta stöd används på bästa möjliga sätt. Detta omfattar systematisk utvärdering av stödets effekt, bättre inriktning på avgörande mål (till exempel förbättring av inramningen av företagens verksamhet liksom stöd till organ som säkerställer och övervakar tillämpningen av gemenskapsrätten), kontroll av att medlen används på bästa sätt och att villkoren respekteras, övervakning av konkurrenssnedvridning och förstärkt kamp mot bedrägerier. I allmänna termer bör man eftersträva utveckling och inte bidragsberoende, på sikt förutse snarare ett minskat stöd än ett oförändrat eller ökat stöd samt i större utsträckning använda lån eller räntestöd och främja privata kapitalinvesteringar, som är en avgörande faktor för utveckling. Slutligen måste även tendensen inom ramen för Phare-programmet att gå mot ett ökat stöd för sociala åtgärder utvidgas och förstärkas.

6.2. För att lyckas med integrationsprocessen bör samtal och samarbete mellan unionen och kandidatländerna inte begränsas till nationell nivå, mellan regeringar och förvaltningar. De bör direkt beröra arbetslivets organisationer och företagen. ESK betonar särskilt vikten av att man lyckas etablera starka och representativa arbetslivsorganisationer i alla kandidatländer som aktivt tar del av marknadsekonomins rättigheter och skyldigheter i enlighet med den europeiska samhälls- och näringslivsmodellen. Detta är ett oundgängligt villkor för att utvidgningen av inre marknaden skall bli framgångsrik.

6.2.1. I första hand anser ESK att arbetslivsorganisationerna i Europeiska unionen genom stöd från gemenskapsprogram, främst genom Phare, bör uppmuntras att stödja sina motsvarigheter i kandidatländerna vad gäller deras utbildning och anpassning till integrationen på inre marknaden. Partnerskapsavtal som organiserar samarbete och ömsesidigt bistånd, och även underlättar utbyten, borde utvecklas mellan dessa organisationer.

6.2.2. Stödet till de små och medelstora företagen bör ges särskild vikt. De viktigaste europeiska programmen för företagsstöd (ramprogram för forskning, program för stöd till de små och medelstora företagen och hantverksindustrierna, finansiering från EIB, osv.) bör i större utsträckning stå öppna för företagen i kandidatländerna, hjälpa dem till finansiering under bästa möjliga villkor (tillgång till riskkapital, subventionerade räntor, garantier från de europeiska finansiella institutionerna, osv.), uppmuntra dem att använda de europeiska rättsliga instrumenten för att underlätta deras integration på inre marknaden (t.ex. europeiskt patent, gemenskapsmärkning, EG-certifiering, osv.) och främja partnerskap över gränserna med företagen i Europeiska unionen.

6.2.3. Ett samråd bör även utvecklas mellan arbetslivets organisationer inom ramen för den europeiska sociala dialogen, som en uppföljning av det första möte som ägde rum mellan arbetsmarknadens parter i Warszawa i mars 1999 med stöd av Europeiska kommissionen.

Gemensamma överväganden angående inre marknadens framtid

6.3. Det kommer inte att vara tillräckligt att uppmana kandidatländerna att tillämpa inre marknaden såsom den fungerar i nuläget. Dessa länder måste kunna förbereda sig för framtida utvecklingar av inre marknaden och uttala sig om de mål som vi sätter upp för inre marknaden om tio eller tjugo år. Inre marknadens funktion kommer uppenbarligen att medföra andra krav och en annan utformning med tjugofem eller trettio medlemsstater än med nuvarande femton. För att åstadkomma detta anser ESK att det kommer att bli nödvändigt med följande åtgärder:

6.3.1. Ta med kandidatländerna i samtalen om inre marknadens framtid särskilt genom att inbjuda dem till sammanträden med rådet (inre marknaden).

6.3.2. Inbjuda observatörer från kandidatländerna till kommittéer och möten som avser att övervaka inre marknadens funktion.

6.3.3. I synnerhet knyta kandidatländerna och deras representanter för arbetsmarknadens parter till frågor som rör administrativ förenkling och förebyggande av andra nya handelshinder.

6.3.4. Inleda en gemensam översyn av reformerna av gemenskapspolitiken (inklusive jordbrukspolitiken) som sträcker sig bortom Agenda 2000, till år 2006 och framåt.

6.3.5. Studera framtidsutsikterna med avseende på hur en utvidgad inre marknad och grannarna i regionen, såväl Schweiz och länderna i EES som staterna i före detta Sovjetunionen och i Medelhavsområdet, kan komplettera varandra och bedriva handel.

7. Ekonomiska och sociala kommitténs initiativ

7.1. Ekonomiska och sociala kommittén är medveten om sina särskilda skyldigheter när det gäller att stöda kandidatländernas integrationsprocess i inre marknaden och i EU. Som representant för det organiserade medborgarsamhället ankommer det i första hand på kommittén att se till att intresseorganisationerna i ekonomi och samhälle såväl i öst som i väst kan delta effektivt i denna omfattande process.

7.2. För att uppnå detta syfte avser Ekonomiska och sociala kommittén att under kommande år inleda följande initiativ:

7.2.1. Kommittén kommer att fortsätta att utveckla de kontakter som tagits i de bilaterala kommittéer som inrättats tillsammans med arbetsmarknadens parter och andra intresseorganisationer i kandidatländerna och övervaka utvecklingen av den allmänna situationen och specifika prioriteringar.

7.2.2. Kommittén kommer att fortsätta att organisera årliga möten med representanter för arbetsmarknadens parter och andra intresseorganisationer i Öst- och Centraleuropa, som bland annat kommer att göra det möjligt att följa upp de rekommendationer som görs i detta yttrande.

7.2.3. Kommitténs observationsgrupp för inre marknaden kommer under kommande år att fortsätta att med särskild uppmärksamhet övervaka att kandidatländerna och arbetsmarknadens parter och andra intresseorganisationer i deras länder knyts till utvidgningen av den europeiska inre marknaden. I synnerhet kommer observationsgruppen att i allt högre grad utöka sina undersökningar till kandidatländerna för sin rapport PRISM (Progress Report on Initiatives in the Single Market) om initiativ och goda exempel som utvecklas på fältet för att få inre marknaden att utvecklas.

Bryssel den 22 juli 1999.

Ekonomiska och sociala kommitténs

ordförande

Beatrice RANGONI MACHIAVELLI

BILAGA

till Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande

Utvidgningen / Statistik

Uppgifter från år 1997

>Plats för tabell>