MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET OM UTVECKLINGEN AV EN ENERGIPOLITIK FÖR DEN UTVIDGADE EUROPEISKA UNIONEN, DESS GRANNLÄNDER OCH PARTNERLÄNDER

INNEHÅLL

1. Inledning

1.1. Att skapa en inre marknad för el och gas i Europa

1.2. Energi och miljö

1.3. Säkrad försörjning och utveckling av ny infrastruktur

1.4. Kärnkraft

1.5. Att fokusera och integrera det europeiska området för forskningsverksamhet på energiområdet.

2. Mekanismer för samarbete

2.1. Energidialogen mellan EU och Ryssland

2.2. Europa-Medelhavsforumet om energi

2.3. Sydöstra Europa

3. Områden av särskilt intresse för EU

3.1. Den nordliga dimensionen

3.2. Kaspiska regionen

3.3. Samarbete med andra viktiga partner

4. Att skapa en utvidgad europeisk integrerad marknad för gas och el baserad på gemensamma regler och principer

4.1. Framsteg för att uppnå EU:s inre marknad

4.2. Förutsättningar för att skapa en utvidgad marknad

4.3. Framsteg vid skapandet av en utvidgad marknad

5. Nödvändig infrastruktur för att skapa en helt integrerad elmarknad

5.1. EU-Ryssland

5.2. Sydöstra Europa

5.3. Partnerskap mellan Europa och medelhavsländerna

6. Harmonisering och teknisk driftskompatibilitet hos el- och gasnät

7. Försörjningstrygghet och utveckling av ny infrastruktur för gas och olja

7.1. Fysisk försörjningstrygghet via nätverk

7.2. Strategisk och kommersiell försörjningstrygghet

7.3. Gas

7.4. Olja

7.5. Att investera i moderniseringen av energisystem och energisparande

8. Översyn och omstrukturering av gemenskapens stödmekanismer inom energisektorn

9. Slutsats och konkreta åtgärder

Bilaga I - Föreslagna projekt i EU-Medelhavsområdet

Bilaga II - Föreslagna prioriterade gasprojekt

1. INLEDNING

Såsom kommissionens ordförande Prodi beskrivit [1] och kommissionen lagt fram i sitt meddelande om ett utvidgat europeiskt grannskap [2] bör EU uppträda som en faktor för stabilitet och hållbar utveckling i Europa. Att låta den inre marknaden gynna ett större område kan bidra till att skapa stabilitet i de länder som omger unionen. Detta är en av unionens centrala uppgifter.

[1] Romani Prodi, ordförande för Europeiska kommissionen: Ett utvidgat Europa - närhetspolitik som nyckel till stabilitet "Fred, säkerhet och stabilitet; intern dialog och EU:s roll" ECSA:s sjätte världskonferens. Jean Monnet-projektet. Bryssel, 5-6 december 2002.

[2] Ett utvidgat europeiskt grannskap: en ny ram för förbindelserna med våra grannländer i öster och söder, Bryssel den 11 mars 2003 - KOM(2003) 104 slutlig.

Europeiska unionens nuvarande och framtida grannländer spelar en avgörande roll för unionens energipolitik. De täcker den största delen av Europeiska unionens behov av naturgas, och, i växande omfattning, av olja. Denna roll kommer att bli än viktigare i framtiden. Grannländerna och våra partner säkerställer transporten av primärenergi till EU. Dessa länder kommer i allt större omfattning bli fullvärdiga, viktiga och jämbördiga aktörer på EU:s inre marknad för gas och el.

Detta meddelade fokuserar på energirelationerna mellan det utvidgade EU och dess grannländer samt viktigaste geografiska partner inom sektorn. Även om meddelandet inspirerats av meddelandet om ett utvidgat europeiskt grannskap skiljer sig den geografiska omfattningen något eftersom i tillämpliga fall även sydöstra Europa inkluderas (som exempel på vad en marknadsreglering kan medföra), och den kaspiska regionen. Dessa två områden är särskilt viktiga för att genomföra den inre energimarknaden och för energiförsörjningstryggheten i EU. [3]

[3] Kommissionen avser att lägga fram ett ytterligare meddelande mot slutet av 2003 som undersöker frågor om infrastruktur med avseende på kandidatländerna. Kommissionen som sådan behandlar inte dessa frågor och utgår här från det utvidgade EU och dess relationer med sina grannländer och partner. I detta senare meddelande behandlas frågan om att utvidga den geografiska omfattningen av det europeiska forskningsområdet, där energifrågor spelar en stor roll.

Syftet med den politik som beskrivs i detta meddelande är att

-förbättra energiförsörjningstryggheten i Europa,

-stärka den inre elmarknaden i det utvidgade Europa,

-främja moderniseringen av energisystem i våra partnerländer

-och underlätta förverkligandet av betydande nya projekt för energiinfrastruktur.

Tillsammans kan EU och grannländerna möta utmaningar såsom det växande beroendet av energi utifrån, behovet att hantera frågor rörande infrastruktur på regional nivå, geografisk och teknisk diversifiering av energikällor, och att bredda grunden för energihandel på den europeiska kontinenten och i den övriga världen.

1.1. Att skapa en inre marknad för el och gas i Europa

De strukturreformer som skapar en inre marknad för el och gas i Europa speglas av utvecklingen i nästan samtliga grannländer. I enlighet med vad som sägs i kommissionens meddelande om fullbordandet av den inre marknaden för energi [4] bör målet i detta sammanhang vara ett fortlöpande genomförande av en integrerad europeisk inre marknad, och inte enbart en marknad som är begränsad till EU:s medlemsstater. Förutsatt att villkoren är rättvisa vad gäller marknadsöppning, sund konkurrens, miljöskydd och säkerhet, inklusive säker kärnkraft, finns det många goda anledningar att aktivt främja en sådan utveckling. En korrekt fungerande utvidgad europeisk inre marknad leder till ökad konkurrens och lägre priser, den möjliggör bättre miljöskydd över ett större område, och stärker försörjningstryggheten över hela Europa. Det är inte kommissionens mål att urskiljningslöst exportera alla normer och regelverk som rör energisektorn som en helhet. Vad vi försöker uppnå är mycket likartade nivåer vad gäller tillträde till marknaden och ett införande av jämförbara standarder som direkt påverkar invånarna i Europeiska unionen (särskilt i kärnsektorn). De senaste åren har kommissionen aktivt verkat för att utvidga den inre marknaden med konkreta resultat till följd. Denna utveckling måste bibehållas och utvidgas. Detta meddelande beskriver en strategi för att uppnå detta primära mål.

[4] KOM(2001) 125 av den 13 mars 2001.

För att uppnå detta primära mål räcker det inte enbart med att vissa gemensamma regler och normer i energisektorn antas, utan det krävs ytterligare infrastruktur. Utan en tillräcklig sammankopplingsgrad mellan de olika ländernas gas- och elnät kan ingen riktigt konkurrenskraftig marknad med hög försörjningstrygghet utvecklas. 2001 antog kommissionen ett meddelande om den europeiska energiinfrastrukturen [5]. Däri föreslås ett antal åtgärder för att garantera att felande länkar upprättas och överbelastade ledningar förstärks, något som är avgörande för att EU:s inre marknad skall utvecklas effektivt. Detta fick stöd av EU:s regeringschefer i Barcelona 2002. Därmed stödde regeringscheferna framförallt mål för miniminivåer av sammankopplingsgrad för el mellan varje EU-land och dess grannländer på 10 % av inhemsk förbrukning. I meddelandet undersöks de åtgärder som är nödvändiga för att utöka detta mål och infrastrukturmålen till att omfatta även grannländer.

[5] KOM(2001) 775 av den 20 december 2001.

1.2. Energi och miljö

Kommissionen kommer emellertid att behöva utveckla åtgärder för efterfrågestyrning och energieffektivitet i dess grann- och partnerländer. På lång sikt kommer ett sådant steg att vara nödvändigt för att garantera vår energitrygghet. Vårt gemensamma åtagande att bekämpa klimatförändringar och andra energirelaterade miljöproblem innebär också att högsta prioritet måste ges till att modernisera energisystemen i våra grannländer. Modernare investeringar, ny energiframställning och förnybara energikällor måste kombineras med bättre mätning, transportpolitiska åtgärder och energiprissättning för att man skall kunna skapa de rätta incitamenten för energieffektivitet. Det bör påpekas att potentialen för ökade energieffektivitet är mycket hög hos våra grannländer och partner.

1.3. Säkrad försörjning och utveckling av ny infrastruktur

Såsom kommissionen betonade i sin grönbok om en trygg energiförsörjning importerar EU redan två tredjedelar av sitt behov av fossila bränslen (olja, gas och kol). Dessa bränslen motsvarar 80 % av EU:s energiförbrukning. Med utgångspunkt i rådande trender förväntas den importerade andelen av EU:s oljeförbrukning fram till år 2020 att öka till 90 %, och den importerade andelen av gasförbrukningen till 70 %.

Vad gäller el är utbytesvolymen mellan EU/kandidatländerna och grannländerna ganska liten, med en export på endast 6,4 TWh och en import på 13 TWh under 2001. Detta kan jämföras med de möjliga 32 TWh per år som förutspås i en Tacis-studie från 1999 om det ryska nätet sammankopplas synkront med nätet som drivs av UCTE (Union for Co-ordination and Transmission of Electricity). Vad gäller ledningar genom Medelhavet bör man tänka på att en standardkabel för 600 MW har kapacitet för att transportera ungefär 4 TWh el årligen.

Vad gäller gas innebär detta stora utmaningar för försörjningstryggheten. Denna förväntade ökning måste komma från nya gaskällor som är geografiskt mer avlägsna från EU och där utvinningen ofta sker under allt svårare förhållanden. I syfte att täcka behoven i ett utvidgat EU där importbehoven förväntas nå 400 miljarder kubikmeter år 2020 behövs investeringar på flera miljarder euro de närmaste åren, dels för att finna nya gasfält, men främst för att bygga nya rörledningar. Det förutspås att den befintliga kapaciteten på 330 miljarder kubikmeter måste ökas med närmare 200 miljarder kubikmeter. För att dessa investeringar skall komma till stånd är det viktigt att de underlättas och uppmuntras av EU. I detta meddelande granskas kommissionens roll med avseende på detta och ytterligare åtgärder föreslås.

Vad beträffar olja gäller huvudfrågan trygg försörjning, och framför allt säkerhet till sjöss.

1.4. Kärnkraft

Kärnkraftsel har en fast och viktig position i EU:s energipolitik i förhållande till dess grannlädner, hur denna politik än kommer att utformas. Europeiska kommissionens ståndpunkt angående politiska åtgärder inom Europeiska unionen visas nedan.

Den 30 januari 2003 antog kommissionen två direktivförslag om definitionen av de grundläggande kraven och principerna för kärnkraftsanläggningars säkerhet, respektive hanteringen av uttjänt kärnbränsle och radioaktivt avfall. Båda förslag grundar sig på kapitel 3 i avsnitt II i Euratomfördraget som rör hälsoskydd.

Dessa frågor och detta angreppssätt utgör basen för gemenskapens politik på området gentemot grannländer. I detta sammanhang anser kommissionen att principerna i direktivutkasten kommer att utgöra basen för diskussioner med tredje länder och framförallt med Ryssland.

Dessutom är det viktigt att rådet så snart som möjligt antar beslutet som ger kommissionen befogenhet att förhandla fram ett Euratomavtal med Ryska federationen om handel med kärnämnen, enligt kommissionens meddelande av den 6 november 2002 om kärnteknisk säkerhet i Europa (KOM(2002) 605).

Denna ståndpunkt kommer att utgöra basen för diskussioner med tredje länder om kärnkraftsgenererad elhandel som en del av de villkor som måste uppfyllas vid skapandet av en utvidgad marknad (se nedan 4.2.).

1.5. Att fokusera och integrera det europeiska området för forskningsverksamhet på energiområdet.

Sjätte ramprogrammet för forskning och teknisk utveckling (2002-2006) är öppet för alla anslutnings- och kandidatländer på samma villkor som för medlemsländerna.

Grannländer uppmuntras också att delta i sjätte ramprogrammets aktiviteter. Vetenskapliga och tekniska avtal samt ad hoc-partnerskap inom ramen för samarbets- eller associeringsavtal har utvecklats i östra, norra och södra gränsländer (Ryssland, Ukraina, Island, Liechtenstein, Norge, Schweiz och våra 12 Partnerländer i Medelhavsområdet). En handlingsplan för energiforskning håller för närvarande på att genomföras med Ryssland. Den omfattar expertmöten på prioritetsområden och informationskampanjer utformade för att uppmuntra Ryssland att aktivt delta i sjätte ramprogrammets aktiviteter. Liknande mekanismer skulle kunna genomföras med Partnerländerna i Medelhavsregionen.

Mer än två miljarder euro har avsatts för energi (nukleär och icke-nukleär), och sjätte ramprogrammet för forskning och teknisk utveckling hjälper forskare, industrier och universitet från EU, anslutningsländerna och grannländer. Därigenom bidrar programmet till skapandet av det europeiska området för forskningsverksamhet i enlighet med Lissabonstrategin.

I detta sammanhang skulle kommissionen vilja se att man utnyttjade anslag för att undersöka möjligheterna att utveckla en ekonomi uppbyggd på vätgas. Detta bränsle har förmåga att bidra till Europas viktigaste politiska mål, dvs. trygg energiförsörjning och en hållbar utveckling. Vätgas kan också bidra till att uppnå andra politiska mål, såsom luftkvalitet och industriell konkurrenskraft.

2. MEKANISMER FÖR SAMARBETE

I sina strävanden att uppnå dessa mål har gemenskapen de senaste åren skapat tre viktiga mekanismer: energidialogen mellan EU och Ryssland, forumet för EU och Medelhavsområdet inom energiområdet, och regionala energimarknaden i sydöstra Europa [SEE-REM].

2.1. Energidialogen mellan EU och Ryssland

Ryssland är redan EU:s största enskilda energipartner. Under 2001 kom över 19 % av EU:s totala nettoimport av olja och över 40 % av gasimporten från Ryssland. Ryssland var dessutom EU:s största leverantör av uran och bidrog också med en betydande andel av det anrikade uran som EU behöver. Det årets energiexport motsvarade i värde nästan 50 % av den totala ryska exporten till EU. Det är viktigt för EU att bibehålla och förstärka Rysslands roll som leverantör av gas och olja, och att befästa Ryssland som trygg och pålitlig leverantör med hjälp av tekniköverföring och investeringar för att uppgradera Rysslands energiinfrastruktur. Både EU och Ryssland erkänner dock vikten av att ge denna relation ny politisk stimulans genom att gemensamt arbeta för ett strategiskt energipartnerskap mellan EU och Ryssland, dels eftersom är viktigt att trygga energiförsörjningen och hålla rimliga priser för en ekonomisk utveckling i hela Europa, dels på grund av det långsiktiga perspektivet för investeringar i energiproduktion och energitransport.

Med tanke på detta ömsesidiga beroende inom energisektorn slöts en överenskommelse vid toppmötet mellan Ryssland och EU i Paris i oktober 2000 om att instifta en regelbunden energidialog mellan EU och Ryssland, i syfte att sträva mot fastställande och utformning av ett energipartnerskap mellan EU och Ryssland. Såsom påpekades i det gemensamma uttalandet [6] kommer detta partnerskap att göra det möjligt att behandla alla frågor av gemensamt intresse inom denna sektor, inklusive inrättandet av ett samarbete om energisparande och en rationalisering av infrastrukturerna för produktion och transport, möjligheter till europeiska investeringar samt förbindelserna mellan producentländer och konsumentländer.

[6] Gemensamt uttalande av ordföranden för Europeiska rådet Jacques Chirac, biträdd av rådets generalsekreterare/den höge representanten för EU:s utrikes- och säkerhetspolitik Javier Solana, ordföranden för Europeiska gemenskapernas kommission Romano Prodi och Ryska federationens president Vladimir V. Putin, Paris den 30 oktober 2000 (Ref: Pressmeddelande 405 - nr: 12779/00 http://ue.eu.int/newsroom/ ).

Miljön i Ryssland kommer även framöver att spela en viktig roll i diskussionerna, och kommissionen kommer att fortsätta att verka för att utvecklingen på detta område går framåt. Kyoto-protokollets roll för att minska koldioxidutsläppen i Ryssland kommer att fortsätta att diskuteras.

Under de tre år som energidialogen har funnits har den varit ett stöd för att skapa förtroende och bättre förståelse för våra politiska mål på energiområdet, och betydande framsteg har gjorts inom ett antal av de frågor som identifierats. Detta har berett vägen för ett långsiktigt institutionaliserat partnerskap. Till frågorna hör

-att identifiera energiinfrastrukturprojekt som är av gemensamt intresse,

-en icke-kommersiell riskgarantifond,

-betydelsen av långsiktiga avtal för gasförsörjning för att säkra villkoren för den inre energimarknaden genom att underlätta investeringar,

-den ryska lagstiftningen,

-handeln med kärnämne och

-projekt för ren kolanvändning.

Dessutom har man enats om att arbeta med pilotprogram för energieffektivitet i regionerna Astrachan, Archangelsk och Kaliningrad, och arbete pågår just nu med ryska myndigheter för att få fram specifikationer för tekniska biståndsprojekt som skall finansieras under Tacis-programmet år 2003. Eftersom de centrala bestämmelserna i Rysslands "Energistrategi till år 2020"-dokumentet visar att kolproduktionen beräknas öka med 75 % [7] och att kolproducerad el [8] kommer att spela en allt mer betydande roll är det viktigt att uppmuntra användning av modern, effektiv och ren teknik för förbränning av kol. Av denna anledning och för att främja EU-ländernas mest effektiva och rena kolteknik har Ryssland både 2001 och 2002 [9] betraktats som en prioritet i ansökningsomgångarna för Carnot-programmet [10] med anknytning till främjande av ren och effektiv användning av fasta bränslen. Tre projekt med anknytning till Ryssland pågår för närvarande. Kombinationen av låga energipriser i Ryssland och det faktum att kraven för den första perioden (2008-2012) som anges i Kyoto-protokollet inte är så belastande betyder dock att energieffektivitet och energibesparingar inte har prioriterats vid genomförandet av Rysslands allmänna energipolitik.

[7] Från 258 miljoner ton år 2000 till mellan 340 och 430 miljoner ton år 2020.

[8] Strategin kräver att koleldad elproduktion ökar från 17 % av den totala produktionen år 2000 till 29 % år 2020, vilket skulle kunna fördubbla kolkonsumtionen i kraftsektorn.

[9] Ansökningsomgång 2001

[10] Rådets direktiv 1999/24/EG av den 14 december 1998.

2.2. Europa-Medelhavsforumet om energi

Inom ramen för Barcelona-processen som inleddes 1995 mellan Europeiska unionen och de 12 partnerländerna i Medelhavsområdet etablerades 1997 Europa-Medelhavsforumet om energi. Syftet med forumet var att både förstärka den politiska dialogen mellan partnerländerna i Medelhavsområdet [11] och, på en mer teknisk nivå, främja projekt och åtgärder som rör det gemensamma intresset.

[11] Dessa tolv partnerländer i Medelhavsområdet är: Algeriet, Cypern, Egypten, Israel, Jordanien, Libanon, Malta, Marocko, Palestinska myndigheten, Syrien, Tunisien och Turkiet. Libyen accepterade inte villkoren och principerna för partnerskapet, och har tillsammans med Mauretanien observatörsstatus.

Första handlingsplanen för tidsperioden 1998-2002 antogs vid EU:s och Medelhavsländernas regeringskonferens i Bryssel i maj 1998 och innehöll flera prioriteringar och initiativ. Bland annat skulle det under 2000 inrättas tre ad hoc-arbetsgrupper för energipolitik, sammankopplingar och ekonomisk analys.

Enligt handlingsplanen för 1998-2002 skulle de tre huvudmålen för åtgärder och prioriteringar inom energisektorn vara

-trygg försörjning genom utveckling och diversifiering av energikällor och nära internationellt samarbete,

-energiindustrins konkurrenskraft med sikte på ett frihandelsområde som planeras till 2010 och genom förbättrad industriell produktion,

-skydd av miljön genom att garantera säker och ren produktion, transport och användning av energi, och genom att uppmuntra energieffektivitet och förnyelsebara energikällor.

De tre ad hoc-arbetsgruppernas slutgiltiga syfte är att komma fram till de nödvändiga objektiva kriterierna för att kunna enas om prioriteringar av gemensamt intresse i regionen. De så kallade Transeuropa-Medelhavsnäten för att garantera sammankopplingar för gas och el från syd till syd och syd till nord i området har fastställts som en klar prioritering.

2.3. Sydöstra Europa

I mars 2002 lade kommissionen fram förslag om att skapa en regional elmarknad i sydöstra Europa (SEE). På sikt strävar man efter en regional energimarknad. I november 2002 tecknade samtliga länder [12] vid regeringskonferensen i Aten en avsiktsförklaring, med kommissionen och stabilitetspakten [13] som initiativtagare. Kommissionen antog även ett allmänt strategidokument tillsammans med samtliga internationella regionalt aktiva bidragsgivare [14].

[12] För närvarande är avtalsparterna Albanien, Bosnien-Herzegovina, Jugoslaviska federala republiken, Bulgarien Fyrom, Grekland, Turkiet, Kroatien, Rumänien och Kosovo (signatärmakt enligt FN resolution 1244). Observatörer är Moldavien, Slovenien, Österrike, Ungern och Italien. Initiativtagare är kommissionen och stabilitetspakten.

[13] Stabilitetspakten för sydöstra Europa är en institution för att skapa de politiska förutsättningarna för effektivt internationellt stöd till regionen, genom att samordna bidragsgivare och lägga fram planer för regionens länder. Den leds av Dr. Erhard Busek.

[14] Dessa bidragsgivare är: EIB, EBRD, Världsbanken, USA, Kanada, Italien, Grekland, Schweiz, Tjeckien och Tyskland. Även IEA deltar numera. Förenade kungariket är associerat via EBRD.

-Atenförklaringen instiftade följande organ, tillsammans kallade "Atenprocessen":

-Ett ministermöte för att ge Atenprocessen politisk vägledning som hålls minst en gång om året, och

-En permanent högnivågrupp (PHLG) som än så länge träffas varje kvartal och som fattar beslut om arbetsprogram och strategier för genomförande. Det är inom PHLG som nyckelmekanismerna verkar, dvs. peer review-mekanismen och benchmarkingrapporten.

Dessutom införlivade Atenförklaringen "Atenforumet", som replikerar Madridforumet och Florensforumet. I Atenforumet samlas marknadsaktörer för att diskutera nödvändiga reformer. Forumet är sammansatt av den permanenta högnivågruppen (PHLG), gruppen av tillsynsmyndigheter (Rådet för europeiska tillsynsmyndigheter inom energiområdet har skapat en undergrupp för sydöstra Europa), gruppen av systemansvariga (en undergrupp till Europeiska organisationen för systemansvariga), UCTE (Union for Co-ordination of Transmission of Electricity), representanter för näringslivet där så är tillbörligt, kommissionen, och internationella bidragsgivare i regionen.

Samtidigt som man presenterade planen för el meddelade kommissionen att en liknande plan för gas skulle presenteras i framtiden. Länderna kom överens om denna strategi vid ministermötet i Aten i november 2002. Dess organ kommer att likna Atenprocessen, och målet är att sammanföra de två processerna mot slutet av 2003.

Denpolitiska processen för att skapa en integrerad regional marknad kräver bättre rättssäkerhet och ökade energikontakter mellan länerna och med EU som helhet. Därigenom skulle man kunna skapa en konkret grund för utvidgningen av den inre energimarknadens fördelar. Kommissionen har för avsikt att sponsra de insatser som krävs för att fullborda denna process.

3. OMRÅDEN AV SÄRSKILT INTRESSE FÖR EU

3.1. Den nordiska dimensionen

Den nordiska dimensionen fäster stor vikt vid energifrågor, framförallt vad gäller trygg försörjning, konkurrenskraft och miljöskydd. Detta återspeglas i den första åtgärdsplanen för den nordiska dimensionen som avser tidsperioden 2000-2003. Inom ramen för nordiska dimensionen beslöt energiministrarna i Östersjöområdet och kommissionen vid konferensen i Helsingfors i oktober 1999 att skapa energisamarbetet i Östersjöområdet (BASREC), och man satte samman en grupp ansvariga energifunktionärer för att leda verksamheten som innefattar marknader för gas och el. BASREC:s aktiviteter har varit mycket viktiga för energirelaterade initiativ i den första åtgärdsplanen för den nordiska dimensionen, och stödde även nedläggningen av osäkra kärnkraftverk, främjade en kultur av säkerhetstänkande inom kärntekniken, och förbättrade avfallshanteringen.

Energifrågor kommer att spela en betydande roll även i andra åtgärdsplanen för den nordiska dimensionen (2004-2006), som skall antas senare i år. Undertecknandet av ett avtal om ett multilateralt miljöprogram inom kärnenergisektorn i Ryska federationen (MNEPR) och genomförandet av kärnenergiprogram som finansierats av stödfonden för miljöpartnerskapet för den nordiska dimensionen bidrar till förbättrad kärnteknisk säkerhet i området som täcks av den nordiska dimensionen, särskilt nordvästra Ryssland.

3.2. Den kaspiska regionen

Såsom kommissionen betonade i sin grönbok om en trygg energiförsörjning är den kaspiska regionens omfattande olje- och gasreserver av särskilt intresse för EU. Dessa kommer i framtiden att bidra till en trygg försörjning i Europa. Oljeproduktionen i den kaspiska regionen uppgår för närvarande till ungefär 1,4 miljoner fat dagligen, men skulle kunna nå 4 miljoner fat dagligen till 2010. Naturgasproduktionen var 65 miljarder kubikmeter under 2001 och skulle kunna öka till 170 miljarder kubikmeter till 2010. Man förutspår att Kazakstan kommer att producera 70 miljoner ton olja [15] och 34 miljarder kubikmeter gas under 2006, medan Azerbajdzjan kommer att producera över 8 miljarder kubikmeter naturgas till 2006. Iran är OPEC-ländernas näst största oljeproducent och har världens näst största gasreserver efter Ryssland.

[15] 1,4 miljoner fat/dag

Nyckeln är att underlätta transport av resurser från den den kaspiska regionen till Europa, antingen via transit genom Ryssland eller via andra transportrutter. Säkra och trygga exportrutter för kaspisk olja och gas kommer att vara viktiga för en trygg energiförsörjning i EU, och de kommer att vara avgörande för den kaspiska regionens utveckling (ekonomisk men även social och politisk). I detta sammanhang måste man även beakta transport av naturgas från den kaspiska regionen genom Iran och Turkiet.

Diskussioner om energisamarbete har påbörjats inom ramen för överenskommelserna om partnerskap och samarbete med Azerbajdzjan och Kazakstan, utöver det energirelaterade tekniska stöd som genomförs via Tacis. Utöver fokuseringen på rena energifrågor diskuteras frågor såsom ländernas företagsklimat med sikte mot att optimera ländernas ekonomiska utveckling, och de redan avsevärda kommersiella intressen som EU har i den kaspiska regionen.

Investeringen i den kaspiska regionens mineraltillgångar befinner sig ännu på ett tidigt stadium där investeringar ökar snabbt, länderna utvecklar sin lagstiftning för utländska investeringar, och de olika internationella aktörerna utvecklar och finjusterar sina strategier. Utöver redan etablerade aktörer som företag med säte i EU, USA och Ryssland är det värt att notera att Kina på senare tid märkbart ökat sina ansträngningar att i framtiden utnyttja den kaspiska regionens tillgångar.

3.3. Samarbete med andra viktiga partner

Ukraina är det viktigaste transitlandet för gas från Ryssland till Västeuropa. Mellan 80 % och 90 % av den ryska gasexporten sker via ukrainskt territorium. Ukrainas viktigaste transitnät består av runt 14 000 km rörledningar med en teoretisk kapacitet på 170 miljarder kubikmeter per år. Med en kapacitet på 30 miljarder kubikmeter har Ukraina den näst största lagringskapaciteten för naturgas i Europa, efter Ryssland.

En viktig utmaning är att säkerställa det ukrainska nätets prestanda, säkerhet och trygghet. Detta är ett av huvudmålen för det förstärkta energisamarbetet mellan EU och Ukraina sedan 2001. EU:s relationer till Ukraina inom kolvätesektorn präglas av två huvudmål: att främja reformer inom sektorn och förbättra nätets säkerhet och trygghet.

4. ATT SKAPA EN UTVIDGAD EUROPEISK INTEGRERAD MARKNAD FÖR GAS OCH EL BASERAD PÅ GEMENSAMMA REGLER OCH PRINCIPER

4.1. Framsteg för att uppnå EU:s inre marknad

EU är i färd med att snarast genomföra de inre marknaderna för el och gas. Detta kommer att leda till allt mer konkurrenskraftiga priser, offentlig service med hög standard, och bibehållna och förbättrade normer för trygg försörjning. Den senaste utvecklingen inom dessa mål är bland annat följande:

-Rådet har antagit en gemensam ståndpunkt om kommissionens förslag till översyn av direktiven om den inre marknaden för el och gas. Europaparlamentet har föreslagit ändringar av den gemensamma ståndpunkten. Men om den nuvarande gemensamma ståndpunkten förblir utan ändringar innebär den att alla företag och myndigheter kommer att kunna köpa gas och el från vilket företag som helst inom EU under 2004. Direktivet kommer också kräva att överföring och distribution frikopplas från produktion och försäljning i lag, och det införs kontrollerad tredjepartstillgång för överföring och distribution, samt gemensamma normer för effektiv reglering. Slutligen innebär översynen åtgärder för att säkerställa god offentlig service och höga miljönormer.

-Rådet har antagit en gemensam ståndpunkt om en förordning för gränsöverskridande handel med el. Europaparlamentet har föreslagit ändringar av den gemensamma ståndpunkten, men i sin nuvarande form omfattar den gemensamma grundläggande bestämmelser för tariffstrukturen för elöverföring, och en stabil mekanism för att utveckla harmoniserade tariffsättningsmetoder för gränsöverskridande handel, och mekanismer för att hantera överbelastning. Förordningen bygger på de framsteg som redan gjorts i det europeiska forumet för elreglering ("Florensforumet"), där man nu bifallit till införandet av en mekanism för överföringstariffer vid gränsöverskridande handel som medger tillgång till EU:s nät för endast 0,5 euro/MWh. Man antar att man med denna förordning helt kan undanröja denna tariff, så att de nationella överföringstarifferna innebär tillgång till hela EU:s nät.

-Kommissionen har lagt fram ett förslag till direktiv om åtgärder för att skydda trygg försörjning med naturgas. Om direktivet antas innebär en gemensam politik för försörjningstrygghet och normer för gasförsörjning i alla medlemsländer, och att lämpliga mekanismer inrättas för att hantera potentiella problem särskilt med hänsyn till långsiktiga gasförsörjningsavtal och potentiella långvariga störningar av EU:s gasförsörjning.

-Gasöverföringsbolag i EU inför i allt större omfattning "Riktlinjer för god praxis" för drift av gasöverföringsnät baserade på principen om icke-diskriminering, och som sannolikt säkerställer effektiv tillgång till gasöverföringsnätet för tredje part.

4.2. Förutsättningar för att skapa en utvidgad marknad

Såsom nämnts ovan finns det starka skäl för att utvidga den inre marknaden för gas och el utanför EU:s gränser. Om att detta skall kunna ske är det dock viktigt att följande krav uppfylls:

4.2.1. Rättvisa villkor

Tillgång till marknaden är en viktig princip för den inre marknaden för gas och el, följaktligen att skapa rättvisa konkurrensvillkor. Jämlik tillgång till marknaden existerar endast då alla marknader är öppna för rättvis konkurrens i lika stor omfattning. Detta kräver inte nödvändigtvis att identiska regler gäller för alla deltagare i varje hänseende. Det sätt på vilket marknader är öppna för ömsesidig konkurrens måste vara det samma för alla marknader. Oaktat detta måste standardiserade eller gemensamma bestämmelser antas där så är möjligt, eftersom detta ökar effektiviteten hos den resulterande utvidgade inre marknaden. [16]

[16] För mer detaljer se kommissionens meddelande "Fullbordande av den inre marknaden för energi" KOM(2001) 125 slutlig, punkt 2.9.1.

4.2.2. Lika miljö- och säkerhetsstandard

Höga miljöstandarder går hand i hand med införandet av en inre energimarknad. Respekten för höga miljö- och säkerhetsstandarder, inklusive de som rör kärnsäkerhet, är en viktig del av den inre marknaden. Kommissionens förslag att öppna marknader för konkurrens har systematiskt åtföljts av förslag för att trygga höga miljönormer inom elproduktionen [17]. Att dessa normer respekteras är inte enbart viktigt av miljö- och säkerhetsskäl, utan de innebär även kostnader för elproducenter. Samma skyddsnivå är därför nödvändig för att bibehålla rättvisa villkor. Vidare kan elproduktion vid miljömässigt ohållbara värmekraftanläggningar eller osäkra kärnkraftverk i EU:s grannländer potentiellt ha direkta hälso- och miljöeffekter i gemenskapen.

[17] Elproduktion regleras bland annat i direktivet om stora förbränningsanläggningar (2001/80/EG), direktivet om samordnade åtgärder för att förebygga och begränsa föroreningar (1996/61/EG), och direktivet om förnybara energikällor på den inre marknaden för el (2001/77/EG). Kommissionen har lagt fram ett förslag till direktiv om främjande av kraftvärme (KOM(2002) 415). Höga säkerhetsstandarder för kärnteknisk verksamhet upprätthålls genom [Euratomfördraget].

.41. Framsteg vid skapandet av en utvidgad marknad

Inom ramen för detta anser kommissionen i enlighet med sin närhetspolitik att införlivandet av EU:s grannländer i den inre gas- och elmarknaden bör bedrivas aktivt. Processen för att införliva sådana länder är långt mer omfattande än enkla frågor om öppen handel mellan EU och dess grannländer under generella internationella handelsregler. Den innebär ett aktivt skapande av en verkligt integrerad marknad utan några hinder. För att uppnå detta har följande åtgärder vidtagits eller håller på att förberedas med grannländerna:

4.3.1. Ryssland

Med tanke på den ryska elmarknadens enorma potential är det nödvändigt att ha som tydlig målsättning att Ryssland skall spela en viktig roll på den inre elmarknaden. Parallellt med detta skall EU:s verksamhet inom el spela en viktig roll på den ryska elmarknaden. De ovan nämnda kraven för en fullt integrerad inre elmarknad innebär dock viktiga utmaningar i detta hänseende. Det är därför nödvändigt att påbörja den process som möjliggör att sådana hinder undanröjs. Kommissionen och Rysslands regering har tillsammans med RAU-UES, Eurelectric och ECTE [18] redan påbörjat fördjupade diskussioner för att tydligt fastställa de åtgärder som är nödvändiga från båda parter för att nå lika marknadsöppningsgrad, rättvis markandsåtkomst, miljöskydd och säkerhetsnormer. En första detaljerad diskussion ägde rum i Bryssel den 25 mars 2003. En andra diskussion är planerad till maj i Moskva. Fram till utgången av 2003 avser man ha skapat en tydlig faktabild av de åtgärder som är nödvändiga att gå vidare med. I detta sammanhang måste expertsamtal om nödvändiga kärntekniska säkerhetsnivåer påbörjas så snart som möjligt, även för första generationens reaktorer.

[18] Skapandet av kontakter mellan Europeisk och rysk elindustri inom ramen för energidialogen har redan lett till att ett protokoll undertecknats i Warszawa den 20 mars 2002 av Oberoende staters samfunds råd för elkraft (CIS EPC) och Elindustriunionen (EURELECTRIC). Signatärerna skall bland annat uppmuntra en aktiv utveckling av dialogen mellan inblandade nätorganisationer för att identifiera de bästa lösningarna och nödvändiga åtgärder för att främja sammankoppling.

Kommissionen föreslår därför att tillsammans med representanter för EU:s och Rysslands elindustri författa en lägesrapport om EU:s och Rysslands elmarknad under 2004 inom ramen för energidialogen mellan EU och Ryssland. Det är i enlighet med detta kommissionens avsikt att undersöka möjligheten av en omfattande överenskommelse med Ryssland som leder till ökad sammankoppling och integrering av det ryska elnätet med elnätet i Europa. Det är uppenbart att det krävs ett praktiskt och realistiskt tillvägagångssätt för att undersöka och hantera de många förutsättningarna. Det bör vara baserat på incitament, ske steg för steg och innebära åtaganden med tydliga tidsgränser för samtliga inblandade.

En långsiktig vision inom ramen för ett gemensamt ekonomiskt område för EU och Ryssland skulle innefatta en rysk gaslagstiftning som inte enbart är kompatibel med det europeiska, utan som även bygger på samma principer och mekanismer. Eventuell lagstiftning bör skydda Ryska federationens särskilda behov. En gemensam lagstiftning på området som går hand i hand med det gemensamma ekonomiska området skulle avsevärt öka affärsmöjligheterna för samtliga aktörer på den europeiska och ryska gasmarknaden, och leda till trygg och effektiv gasförsörjning på båda marknader. Det är kommissionens avsikt att påskynda denna diskussion så att man kan formulera en gemensam väg framåt mot stegvis marknadsintegration och balanserad interpenetration av marknaderna, såsom är fallet med andra externa gasleverantörer till EU.

4.3.2. Sydöstra Europa

Vid Atenforumets ministermöte i november 2002 tecknade den sydösteuropeiska elmarknadens medlemsstater en avsiktsförklaring om att införa parallella bestämmelser till de gemenskapsåtgärder som skapar en inre elmarknad i området. Genomförandet av dessa bestämmelser är fastställt till 2005. Utöver förutsättningar för marknadsöppning i och med att kunder fritt kan välja leverantör innebär förklaringen exempelvis följande åtgärder:

-att etablera en tillsynsmyndighet och en systemansvarig,

-att införa planer för tariffreformer,

-att införa alla nödvändiga tekniska standarder såsom nätkoder, bokföringssystem och informationsutbyte för drift av nätet,

-att genomföra effektiv åtkomst till infrastruktur för tredje part, och

-att anta konkurrenslagar som är jämförbara med EU:s.

Arbetet framskrider vid de olika mötena inom Atenprocessen för att omsätta dessa åtaganden i konkreta handlingar. Detta sker i nära samarbete med internationella bidragsgivare som stödjer processen, och stabilitetspakten.

Vad gäller gas har kommissionen såsom nämnts ovan redan uttalat sin avsikt att lägga fram förslag för att påbörja en parallell process till Atenprocessen för el. Denna skall baseras på gemenskapsrätten men vara skräddarsydd till regionala behov, och skall leda till en regional sydösteuropeisk gasmarknad som integreras med EU:s marknad. Regionens länder har i princip välkomnat detta och kommissionen kommer under 2003 att lägga fram konkreta förslag.

4.3.3. Partnerskap mellan Europa och medelhavsländerna

Det sista mötet som ad hoc-arbetsgrupperna för energi hade ägde rum 19 till 20 februari 2003. Man diskuterade skapandet av en öppen och konkurrenskraftig el- och gasmarknad. Man kom särskilt överens om principen att främja en regional el- och gasmarknad, med målsättningen att den så småningom skall integreras i EU:s inre marknad. Det fjärde energiforumet EUROMED i Bryssel den 2 april 2003 biföll denna målsättning.

Kommissionen anser att det av tekniska och geografiska skäl vore lämpligt att låta processen ske stegvis för att uppnå målet. Som ett första steg bör en regional marknad skapas som bygger på de bestämmelser som reglerar EU:s inre marknad och sydösteuropeiska marknadens institutioner. Marknaden bör omfatta Maghrebområdet, dvs. Marocko, Algeriet och Tunisien, och möjligen Libyen beroende på det fortsatta deltagandet i Barcelonaprocessen. I detta avseende bör man påskynda arbetet för att uppnå en överenskommelse och sedan bör berörda länder teckna en avsiktsförklaring som, såsom i fallet med sydöstra Europa, innebär konkreta åtaganden för att fortlöpande övergå till gemensamma bestämmelser och normer såsom beskrivits ovan. Energiministrarnas två kommande Europa-Medelhavskonferenser som planeras för i år under de grekiska och italienska ordförandeskapen (Aten 20-21 maj 2003 och Rom 1-2 december 2003) kan innebära ett unikt tillfälle att diskutera och teckna en sådan avsiktsförklaring.

Med utgångspunkt i de uppnådda resultaten kan processen sedan utökas till att omfatta övriga länder i Barcelonaprocessen.

4.3.4. Andra viktiga partner

I och med de framsteg som gjorts i samband med integreringen av EU:s och Rysslands marknader kan arbetet påbörjas att integrera andra grannländer i denna process, särskilt Ukraina och Vitryssland. Konkreta åtgärder har redan genomförts inom el i och med försörjningen av Bialystok (Polen) från Vitryssland och Zamosc (Polen) från Ukraina i radialdrift, och i och med synkroniseringen av den s.k. Burshtynön i Ukraina till UCTE:s nät via Ungern och Slovakien. Det planerade ledningskonsortiet för Ukrainas gastransitsystem där företag från Ukraina, Ryssland och EU ingår bör bidra till att bättre integrera detta system i EU:s inre gasmarknad.

Både Kazakstan och Azerbajdzjan har uttryckt sitt intresse för ett intensifierat energisamarbete inom ramen för sina partnerskaps- och samarbetsavtal med EU. Expertdiskussioner förs för att fastställa utsikter och förutsättningar för dessa länders ökade deltagande på EU:s inre gasmarknad.

5. NÖDVÄNDIG INFRASTRUKTUR FÖR ATT SKAPA EN HELT INTEGRERAD ELMARKNAD

För att en utvidgad europeisk el- och gasmarknad skall fungera effektivt räcker det inte med gemensamma bestämmelser och normer. En adekvat infrastruktur som förbinder medlemsländerna är lika nödvändig. Kommissionen antog därför 2001 ett meddelande om den europeiska energiinfrastrukturen [19]. Kommissionen aviserar ett ytterligare meddelande i denna fråga under 2003, baserat på de framsteg som gjorts sedan 2001 års meddelande. Särskilt behandlas kandidatländernas ställning.

[19] KOM(2001) 775 av den 20 december 2001.

I meddelandet från 2001 föreslogs ett antal åtgärder, bl.a. ett sammankopplingsmål på 10 % [20] (beräknat till 10 % av en medlemsstats uppförda produktionskapacitet) och finansieringsprioriteringar för de transeuropeiska energinäten avseende vissa projekt som fastställts som prioriterade projekt av intresse för hela Europa. Meddelandet välkomnades av Barcelonarådet som godkände 10 %-målet. Kommissionen föreslog också en höjning av det befintliga taket på 10 % till 20 % för bidrag under utvecklingsfasen för prioriterade projekt. Detta är ännu föremål för diskussion i rådet.

[20] Kommissionens meddelande KOM(2001) 775 slutlig, punkt 3.1.

Ett liknande angreppssätt som tar hänsyn till särskilda omständigheter krävs för grannländerna om de i allt större utsträckning skall integreras helt i den inre marknaden. Med tanke på målet att uppnå en riktig europeisk gas- och elmarknad är det nödvändigt att integrera grannländerna, inklusive kandidatländerna, helt i det ramverk som utgörs av mekanismen för de transeuropeiska energinäten. Många projekt som sammankopplar gemenskapen med grannländer är redan behöriga för finansiering av transeuropeiska energinät. Med tanke på hastigheten i vilken den utvidgade europeiska el- och gasmarknaden realiseras är det dock nödvändigt att återutvärdera de projekt som för närvarande är kvalificerade. Dessutom är det lämpligt att åter undersöka hur andra gemenskapsstödprogram verkar på detta område.

Med tnake på de projekt som är nödvändiga för att genomföra den utvidgade inre energimarknaden ser ut för närvarande är listorna över de projekt som återfinns i bilagorna I och II indikativa och tjänar endast i informativt syfte: de beräknade kostnaderna för att genomföra dessa projekt och uppräkningen av dessa projekt innebär inga åtaganden från kommissionen eller gemenskapens sida. Detta dokument kan på inget sätt påverka kommissionen arbete med den nya budgetplanen.

Finansiering för transeuropeiska nät och andra program som nämns ovan är viktig inte bara som finansiellt bidrag till projekt som är nödvändiga för att genomföra den europeiska elmarknaden, men även som en tydlig markering att gemenskapen erkänner vikten av ett visst projekt. Detta erkännande har varit en avgörande faktor vid det konkreta genomförandet av projekt och deras finansiering. Sådant stöd kan och bör dock inte försöka ersätta privat finansiering av gas- och elnät. Anläggning och underhåll av infrastruktur förblir industrins uppgift. Gemenskapsprogram har dock tidigare spelat en avgörande roll som katalysator eller stödmekanism för projekt av gemenskapsintresse och allmänt intresse. Detta förblir en viktig roll för gemenskapsinstitutionerna som måste skärpas ytterligare i och med att energimålen utvecklas.

Dessutom måste andra gemenskapsstödprogram tillsammans med gemenskapens regionala fonder i medlemsstaterna fortsatt spela en avgörande roll, och de behöver vara bättre samordnade på planeringsstadiet för att möta den snabba utvecklingen och de föränderliga behoven vad gäller stöd för utveckling av infrastruktur i grannländer. Energiförbindelser kan ofta inte finansieras med bara ett program eftersom förbindelsen korsar konstgjorda gränser som fastställs i fondprogrammen (t.ex. på Balkan, västra Balkan och östra Balkan tillämpas olika fondmekanismer).

För närvarande är elhandelsvolymerna mellan EU/kandidatländerna och grannländerna ganska små. Under 2001 exporterades 6,4 TWh och 13 TWh importerades (med undantag av Norge, Schweiz och forna Jugoslavien var produktionen i EU och kandidatländerna runt 3000 TWh under 2001). För att åskådliggöra den potentiella kapacitetsökningen innebär det höga scenariot i Tacis-studien som slutfördes 1999 en handelspotential på 32 TWh årligen om UCTE:s och Rysslands nät synkroniseras. Vad gäller ledningar under Medelhavet kan man ha i åtanke att en standardkabel för 600 MW har kapacitet för att transportera ungefär 4 TWh el årligen.

Det har redan genomförts mycket arbete för att identifiera de projekt där politiskt stöd, och vid eventuellt behov, finansiellt stöd från gemenskapen är oumbärligt för att utveckla en utvidgad europeisk el- och gasmarknad med effektiv konkurrens och trygg försörjning. Den preliminära förteckningen över projekt kommer att fortsätta att utvecklas. Som exempel kan det nämnas att kommissionen för närvaradne förbereder den andra handlingsplanen för den nordiska dimensionen, som kommer att omfatta en rad energirelaterade projekt.

5.1. EU-Ryssland

Det ryska elnätet är för närvarande endast sammankopplat med EU-länder i mindre omfattning. Den enda direktanslutningen är med Finland. Bland kandidatländerna är de baltiska staterna i samma synkrona område som Ryssland och de är för närvarande beroende av det ryska systemet för att driva nätet. De överväger på medellång sikt att driva sina elnät synkront med Finlands och Polens nät. För att säkerställa fri handel när frågor om ömsesidighet, miljöskydd och kärnteknisk säkerhet väl är lösta bör därför förstärkt sammankoppling mellan det europeiska nätet som drivs av UCTE (Union for Co-ordination and Transmission of Electricity) och Ryssland vara en prioriterad fråga.

Det ryska elsystemet är synkront sammankopplat med de nya oberoende staternas system, inklusive Vitryssland. En effektiv sammankoppling med Ryssland och överenskommelser om handel och de miljö- och säkerhetsfrågor som nämnts ovan ger därför en stabil grund för ett liknande angreppssätt för nya oberoende stater, särskilt Ukraina och Vitryssland.

Det finns två alternativ: icke-synkron sammankoppling som innebär en större grad av kontroll över flöden, och synkron sammankoppling. Den senare typen innebär större svårigheter vad gäller harmonisering av säkerhetsnormer jämfört med den förra. Detta är en viktig fråga, eftersom en absolut förutsättning för full sammankoppling mellan EU:s och grannländers elnät är att det har fastställts att detta inte i något hänseende innebär några kompromisser för säkerheten och pålitligheten hos näten och elsystemen. Den ryska sidan har i både tekniska och politiska sammanhang starkt förespråkat synkron sammankoppling. Kommissionen erkänner fördelarna med en sådan sammankoppling. Det är dock uppenbart att innan en synkron sammankoppling mellan systemen UCTE och RAU-UES kan ske måste ett flertal tekniska och även kommersiella frågor behandlas.

För närvarande arbetar UCTE, organet med ansvar för samordningen och driftsstandarden av det Europeiska nätet, med denna fråga i nära samarbete med sina motsvarigheter i Ryssland och i de nya oberoende staterna. En förstudie på de tekniska aspekterna av sammankopplingen av näten pågår för närvarande och kommer snart att vara slutförd. Kommissionen avser sedan att samarbeta med UCTE och det ryska elbolaget RAO UES för att under 2003 fastställa referensnormerna för en komplett genomförbarhetsstudie som skall undersöka de tekniska aspekterna i samband med sammankopplingen av dessa nät. Detta innefattar undersökningen av utsikterna för handel med el, befintliga och potentiella flaskhalsar vid sammankopplingen, och tekniska frågor i samband med ryska elsystemets eventuella inkompatibiliteter gentemot det europeiska.

När studien väl genomförts är det sedan möjligt att bedöma utsikterna och storleken av nödvändiga investeringar, även om finansieringen av dessa investeringar i första hand uppenbarligen bör vara en fråga för näringslivet.

Kommissionen anser att snabba framsteg är viktiga för att klargöra vilket sammankopplingsalternativ som är att föredra. Förutsatt att sammankoppling uppnås med hög trygghets- och säkerhetsnivå och åtföljs av tydliga överenskommelser om en direkt jämförbar nivå för marknadsöppning, miljöskydd och kärnteknisk säkerhet, är sammankoppling av otvetydigt intresse för både Ryssland och EU. En sådan utveckling innebär ännu en viktig konkurrenskälla för den inre marknaden, och kan under de rätta omständigheterna öka försörjningstryggheten.

Kommissionen anser därför att ett sammankopplingsprojekt bör utnämnas till prioriterat projekt i europeiskt intresse, och att det eventuellt kan få finansieringsstöd under mekanismen för de transeuropeiska energinäten. Såsom nämnts ovan krävs vid framtida anläggande av ökad sammankopplingskapacitet mellan UCTE:s och RAO UES:s system naturligtvis att man finner lösningar till de kommersiella och miljömässiga frågor som har tagits upp ovan. Här kan ett förfarande som sker steg för steg bli nödvändigt där harmonisering av normer och handelspraktiker, miljöskydd och kärnteknisk säkerhet matchas med en allt kraftfullare sammankoppling.

5.2. Sydöstra Europa

För att fullborda återanslutningen av elsystemen i regionens länder till EU-länderna har ett antal strategiska sammankopplingar fastställts i samband med Atenforumets arbete. Dessa är:

-återanslutning av förbindelserna Ernestinovo och Mostar i Kroatien/Serbien/Bosnien-Herzegovina,

-Att färdigställa den västra nord-sydliga förbindelsen genom Elbasan i Albanien,

-förstärkning av förbindelsen mellan Grekland och Bulgarien,

-förstärkning av förbindelserna Grekland - Italien och Grekland - Turkiet (Ipiros - Puglia och Filippi - Hamidabad).

Kommissionen anser därför att ett sammankopplingsprojekt bör utnämnas till prioriterat projekt i europeiskt intresse, och att det eventuellt kan få finansieringsstöd under mekanismen för de transeuropeiska energinäten [TEN]. Vad gäller gas undersöks i samband med förslaget om att upprätta den regionala marknaden för gas för närvarande vilka ledningar som krävs för att genomföra denna marknad. Sådana nödvändiga ledningar kommer att beaktas vid framtida översyn av riktlinjerna för TEN.

5.3. Partnerskap mellan Europa och medelhavsländerna

Medelhavsringen kommer att förbinda samtliga länder i Europa-Medelhavsprocessen. Ringen har ännu inte slutförts. Den måste utökas och förstärkas med hjälp av direktledningar mellan ett antal länder som tillhör medelhavsringen och EU. Det är viktigt att snabba framsteg görs med ett antal ledningar som slutför ringen, och ett antal ledningar som ger effektiva sammankopplingsnivåer mellan ringen och EU. Vad gäller de senare så är följande ledningar de viktigaste, och har fastställts av ad-hoc-arbetsgrupperna för energi och energiforumet EUROMED:

-öka kapaciteten mellan Marocko och Spanien,

-öka kapaciteten mellan Grekland och Turkiet,

-sammankoppling mellan Algeriet och Spanien, och

-sammankoppling mellan Italien och Tunisien.

Medelhavsringen bör betraktas som prioriterat projekt i europeiskt intresse, och bör vara berättigat till stöd under programmen TEN och MEDA, tillsammans med flera projekt som är nödvändiga för att slutföra medelhavsringen och som räknas upp i bilaga 1 till detta meddelande.

6. HARMONISERING OCH TEKNISK DRIFTSKOMPATIBILITET HOS EL- OCH GASNÄT

För att skapa en fullt fungerande marknad är det också viktigt att vid behov främja utvecklingen av gemensamma tekniska och kommersiella standarder för el- och gasnät, och gemensamma handelsbestämmelser och handelssystem. Inom EU är det främst inom de europeiska forumen för gas- och elreglering ("Florensforumet och "Madridforumet") som dessa frågor har behandlats.

Vad gäller tekniska standarder för el är det UCTE tillsammans med Nordel [21] och andra nätorganisationer som bidrar till Florensforumet. Detta sker i nära samarbete med kommissionen, Rådet för europeiska tillsynsmyndigheter inom energiområdet, Europeiska organisationen för systemansvariga och andra berörda intressegrupper. De första utkasten till riktlinjer i form av en UCTE-driftshandbok har utarbetats och presenterats för berörda parter Vad gäller gas behandlas frågan av en helt ny näringslivsgruppering, "EAZEE-Gas". Denna organisation påbörjar nu konkret arbete med standardiseringsfrågor.

[21] Nordel är en organisation för elsamarbete i de nordiska länderna.

I Florensforumet och Madridforumet har kommersiella frågor behandlats via informella överenskommelser mellan el- och gasindustrin, de nationella tillsynsmyndigheterna, medlemsstaterna, konsumentgrupper och kommissionen. Detta har särskilt lett till en överenskommelse om en mekanism för överföringstariffer för gränsöverskridande handel med el som undanröjer nationella import-, export- och transittariffer till förmån för en enda avgift på 0,5 euro/MWh som gäller över hela EU, en överenskommelse om riktlinjer för hantering av överbelastningar i elnät, samt en överenskommelse om riktlinjer för god praxis för driften av gasöverföringsnät.

Vad gäller el har framstegen i Florensforumet lett till ett förslag till direktiv om gränsöverskridande handel med el, och rådet antagit en gemensam ståndpunkt om detta förslag. Riktlinjerna för god praxis revideras för närvarande.

Då grannländerna fortlöpande integreras i de inre el- och gasmarknaderna är det viktigt att de deltar fullt ut i dessa mekanismer och genomför de resulterande överenskommelserna. Kandidatländerna deltog redan 2002 i dessa fora, liksom ryska representanter inom energidialogen mellan EU och Ryssland. Man måste nu vara mycket uppmärksam på att den sydöstra elmarknaden, Europa-Medelhavsmarknaden och andra grannländer inklusive Ryssland ges heltäckande information om utvecklingen i Madridforumet och Florensforumet och omvänt, samt att de har fullgoda möjligheter att bidra till processen. I takt med att utvecklingen framskrider och dessa länder genomför bestämmelser som är kompatibla med dem som styr den inre marknaden, skall de bli fullvärdiga deltagare i dessa fora, precis som kandidatländerna nu blivit.

7. FÖRSÖRJNINGSTRYGGHET OCH UTVECKLING AV NY INFRASTRUKTUR FÖR GAS OCH OLJA

I samband med främjandet av nätverk för transport av kolväte är kommissionen medveten om två aspekter av försörjningstrygghet. För det första den rent fysiska försörjningstryggheten, för det andra den strategiska och kommersiella aspekten. Det kräver dels att vi upprätthåller ett säkert och effektivt nät, dels att det finns en rörledningsinfrastruktur som tillgodoser vårt inhemska konsumtionsbehov.

7.1. Fysisk försörjningstrygghet via nätverk

7.1.1. Säkerhet avseende rörledningssystem

Rörledningar betraktas vanligtvis som ett säkert sätt att transportera farliga substanser i jämförelse med andra transportsätt. Användandet av rörledningar håller på att utvecklas inom Europeiska unionen och europeiska rörledningsnät växer snabbt. Historiskt sett har rörledningssystem goda meriter vad gäller säkerheten i medlemsstaterna, och de flesta olyckor har skett utanför Europeiska unionen.

Olyckor i anslutning till rörledningssystem har dock förekommit i Europa och i andra delar av världen, vilket indikerar en allvarlig olycksrisk. Både rådet och Europaparlamentet anser att rörledningar bör omfattas av gemenskapens lagstiftning som rör allvarliga olycksrisker. Detta stämmer överens med den så kallade försiktighetsprincipen som gemenskapens miljöpolitik vilar på.

En analys av existerande lagstiftning inom Europeiska unionen [22] har visat att det förekommer stora variationer mellan medlemsstaterna i hur de hanterar kontrollen av allvarliga olycksrisker i samband med rörledningar. Det förekommer betydande skillnader vad beträffar ämnen som omfattas, olycksförebyggande politik och säkerhetssystem, förebyggande av skador som åsamkar tredje man, krisplanering, information till allmänheten, markplanering och sist men inte minst, rapporteringskrav för allvarliga olyckor med rörledningssystem.

[22] Regulatory benchmark for the control of major accident hazards involving pipelines, GFC (1999)

En översyn av olyckor med olja, gas och andra farliga ämnen [23] har visat att lagstiftning om kontroll av rörledningssystem i andra delar av världen, såsom i Amerikas förenta stater, bidrar till bättre kunskap om allvarliga olyckor och dess konsekvenser. Med endast ett begränsat antal informationskällor för Europa kunde man dock se att allvarliga olyckor med rörledningssystem har inträffat och att det finns en framtida allvarlig olycksrisk, särskilt med tanke på att europeiska rörledningsnät växer snabbt och att befintliga nät åldras.

[23] Rapport EUR 18122 EN, Review of Transmission Pipeline Accidents involving Hazardous Substances, Papadakis, G.A. (1999), ISIS, Gemensamma forskningscentret GFC, Ispra 1999.

Kommissionen anser att det viktigaste är att på gemenskapsnivå introducera och harmonisera kraven rörande säkerhetssystem, kontroll av externa störningar, information till allmänheten, krisplanering, inspektionssystem och olycksrapportering.

7.1.2. Geografisk precision och säkerhet

Kommissionen vill se en ökning av användningen av exakt kartläggningsteknik och övervakningsprogram för kolvätenät, liksom av övervakningsprogram för transport av kolväte i största allmänhet. Kartläggningstekniken skulle göra det möjligt att exakt identifiera var problemet var och övervakningsprogrammen skulle göra det möjligt att snabbt åtgärda problemet. Närmare uppgifter om dessa förslag kommer att fastställas inom ramen för Galilei-programmet.

Galileo innebär betydande möjligheter att förbättra säkerhet och trygghet hos näten, sjötransporter energiprojekt. Vid utvecklingen av projektet är därför ett nära samarbete med grann- och partnerländerna nödvändigt. Det är särskilt viktigt att dessa länder involveras i strävanden för att Galileo i framtiden konkret skall användas inom energisektorn, framförallt vid anläggning och underhåll av rörledningar för gas och olja, högspänningsledningar för el, övervakning av oljetankers och förvaltning av naturtillgångar. I energidialogen mellan EU och Ryssland ingår inrättandet av ett EU-ryskt observationssystem. Ett sådant system kan även inrättas i Medelhavsregionen och Sydösteuropa, med sikte mot en anslutning till den europeiska övervakningen för olje- och gasförsörjning. Man planerar även en undersökning av ett liknande projekt i den kaspiska regionen.

7.2. Strategisk och kommersiell försörjningstrygghet

7.3. Gas

Vad gäller försörjningstryggheten är huvudfrågan för Europa lämpliga marknadsförhållanden och, där så är nödvändigt, incitament för att garantera anläggandet av ny gasproduktionskapacitet och nya rörledningar för att täcka de ökande gasbehoven i Europa. Såsom redan påpekats förväntas EU:s gasförbrukning att öka avsevärt de kommande decennierna, medan den interna produktionen kommer att minska. EU:s grannländer är och förblir dess huvudsakliga gasleverantörer. Såsom visas i tabell 1 i bilagan kommer importbehoven av gas under 2020 vara runt 400 miljarder kubikmeter och man förutspår att den befintliga kapaciteten på 330 miljarder kubikmeter måste ökas med närmare 200 miljarder kubikmeter. Det är här viktigt att skilja på import av el och import av gas till EU från grannländer. Även då en faktisk europeisk elmarknad skapats kommer utbytet av el med grannländer sannolikt inte överstiga 5 % av EU:s förbrukning, på grund av fysiska begränsningar såsom förlust av el vid transport över långa sträckor. Vad gäller gas förväntas dock importen till EU till 2020 täcka över 60 % av EU:s behov.

Utvecklingen av nya försörjningskällor och anläggningen av de rörledningar som transporterar gasen till EU kräver investeringar på många miljarder euro. För att möjliggöra finansiering av dessa investeringar måste kommissionen visa sitt engagemang i dessa projekt. Sådana investeringar karakteriseras ofta av betydande kommersiella och i vissa fall politiska risker. Energidialogen mellan EU och Ryssland kan innebära en viktig mekanism i detta hänseende och tjäna som modell för att skapa en effektiv och engagerad mekanism för att hantera sådana frågor.

Gemenskapens stöd till sådana projekt kan genomföras på många olika konkreta sätt av vilka de viktigaste är:

-att delta vid finansieringen av projekt främst genom Europeiska investeringsbanken,

-att delta, om än i begränsad omfattning, vid finansieringen av dessa projekt i katalysatoriskt syfte, via gemenskapens stödprogram inklusive de transeuropeiska näten (TEN). Sådana bidrag är viktiga inte enbart för det aktuella ekonomiska bidraget som är begränsat jämfört med projektets totala kostnad, men även för att stödet visar gemenskapens politiska uppbackning för projektet i fråga, vilket underlättar för att få stöd från näringslivet. Såsom redan påtalats kan och bör dock sådant stöd inte försöka ersätta privat finansiering av gas- och elnät. Ekonomiskt stöd från gemenskapen fungerar som en katalysator och främjare via programmen, inte som investerare.

Följande projekt kan ses som de viktigaste för att få politiskt och möjligen ekonomiskt stöd från gemenskapen via lämpliga och skräddarsydda program under de kommande åren, för att nå målsättningen att garantera försörjningstryggheten vad gäller adekvata och diversifierade gasleveranser:

7.3.1. Ryssland

-Norra transeuropeiska gasledningsprojektet (Längd ungefär 1 295 kilometer, transport av rysk gas från ryska kusten norr om Sankt Petersburg under Östersjön till Nordtyskland och vidare genom Nederländerna till Förenade kungariket. Den planerade kapaciteten är mellan 20 och 30 miljarder kubikmeter årligen, och den huvudsakliga framtida gaskällan skall vara det nya Shtokmanfältet som ligger ungefär 650 kilometer nordöst om Murmansk i Barents hav.)

-Ett andra gasledningsnät Yamal-Europa genom Vitryssland och Polen, som löper parallellt med det första. Kapaciteten skulle bli ungefär lika stor [24].

[24] Vitryssland utgör här ett viktigt transitland för ryska gasleveranser till Europa. Landets monopolföretag för transport av naturgas, Beltransgaz, förvaltar totalt över mer än 2000 kilometer rörledningar för naturgas.

7.3.2. Europa-Medelhavsområdet

-Sammankopplingar mellan Frankrike och Spanien till Algeriet för att skapa en andra "Medgaz"

-Sammankopplingar mellan Algeriet till Italien och Frankrike via Sardinien och möjligen Korsika

-En sammankoppling mellan EU och Arabvärlden i fem avsnitt (Egypten-Jordanien, Libanon, Cypern och Turkiet) som kräver ett avtal mellan deltagande parter

-Försörjning av ett utvidgat EU och särskilt Baltikum med flytande naturgas från Egypten och Algeriet

- En sammankoppling Turkiet - Grekland - Italien som direkt eller indirekt inbegriper länderna i sydöstra Europa. Detta skulle på sikt transportera den kaspiska regionen och Irans resurser till marknaden i ett utvidgat Europa och Balkan.

-Sammankoppling Libyen-Egypten för att slutföra medelhavsringen

7.3.3. Sydöstra Europa

-Gasledning Turkiet - Bulgarien - Rumänien - Ungern - Österrike,

-Gasledning Grekland, Fyrom, Serbien, Bosnien, Kroatien och Slovenien.

7.3.4. Den kaspiska regionen

-Gasledning Azerbajdzjan - Georgien - Turkiet (se 10.4.2)

-Gasledning Kazakstan - Ryssland (- Ukraina)

-Gasledning Iran - Turkiet.

7.3.5. Andra viktiga partner

-Öka den allmänna kapaciteten, tryggheten och säkerheten av gastransitnätet i Ukraina.

7.4. Olja

Erika- och Prestigeolyckorna och de stora miljöskador som oljeläckorna innebar påvisade nödvändigheten av samordnade åtgärder i EU och grannländerna för att garantera de högsta möjliga säkerhetsnormer för oljetransporter till sjöss.

Med den ökande trafiktätheten till sjöss i vattnen runt EU är det ytterst viktigt att prioritera frågan om det är ett ekonomisk och tekniskt hållbart alternativ att transportera olja via rörledningar. Det är betydligt säkrare och mer miljövänligt. Det finns redan ett antal rörledningar som förbinder EU och Ryssland och det är viktigt att inte bara säkerställa att dessa används till fullo, utan att även överväga ny infrastruktur i form av rörledningar istället för nya projekt som bygger på sjötransporter. Andra rörledningar kan garantera att resurser från Saudiarabien (via Egypten), Irak (via Turkiet), den kaspiska regionen, Algeriet och Libyen når marknaden i EU.

7.4.1. Ryssland

Ryssland är en av världens största oljeproducenter och den näst viktigaste exportören efter Saudiarabien. Av de 124,4 miljoner ton exporterad olja som under 2000 hanterades av Transneft, rörledningsoperatör med monopolställning i Ryssland, transporterades 70,5 miljoner ton eller 57 % via större havsterminaler.

Oljeterminalen vid Primorsk i Finska viken som togs i drift i slutet av 2001 bedöms ha kapacitet att exportera 30 miljoner ton under 2003.Området är täckt av is ungefär sex månader om året och ligger i den smala änden av Östersjön i ett miljökänsligt område. Effekterna av eventuella oljeläckor understryker vikten av nära samarbete mellan det utvidgade EU och de ryska myndigheterna för att garantera högsta säkerhetsstandard för sjötransport av olja.

Med tanke på de betydande olje- och gasreserverna i ryska arktiska regionen växer intresset för sjötransport längs västra delen av nordsjörutten, som skulle kunna innebära en alternativ direktrutt för rysk export till internationella marknader. Den särskilt känsliga och utmanande miljön betonar dock nödvändigheten att säkerställa mycket höga säkerhets- och miljönormer, och mycket djup kunskap om och förståelse av klimatförhållandena. Kommissionen deltar här i samfinansieringen av ett viktigt forsknings- och utvecklingsprojekt [25].

[25] Arktiska plattformen ARCOP (Arctic Operational Platform). Detta treåriga projekt som startades i december 2002 finansieras delvis av kommissionen under femte ramprogrammet för forskning och utveckling och består av ett konsortium av 21 organisationer från Finland, Tyskland, Nederländerna, Förenade kungariket, Italien, Norge och Ryssland.

7.4.2. Medelhavsregionen

Under 2001 var den totala havsbaserade handeln (import och export) med olja och oljeprodukter i Medelhavet mellan EU och dess tolv partner i Medelhavsområdet ungefär 63 miljoner ton [26]. Om man däremot inkluderar all olja och alla oljeprodukter som importeras till Europa-Medelhavsområdet ökar totalsumman till 395 miljoner ton, vilka transporteras med hjälp av runt 800 tankfartyg [27]. Detta är mycket intensiv trafik för ett innanhav som är mycket miljökänsligt. Ingen punkt i Medelhavet befinner sig längre än 400 kilometer bort från kusten. Eftersom det tar minst 100 år att byta ut ytvattnet skulle effekterna av en olycka av typen Erika eller Prestige vara förödande.

[26] EUROSTAT. Programmet Medstat.

[27] Studie genomförd av BEICIP inom ramen för MEDA-projektet "Support to the Ad-hoc groups of the Euro-Mediterranean Energy Forum".

7.4.3. Svarta havet

Oljetransporter i Svarta havet, ett innanhav, har ökat stadigt sedan öppnandet av den kaspiska regionens tillgångar som ett resultat av Sovjetunionens sammanbrott. Ny infrastruktur har anlagts som förbinder Kaspiska havet med Svarta havet såsom rörledningen som ansluter oljefältet Tengiz till den ryska terminalen vid Novorossysk, och rörledningen som ansluter oljefältet Chiarg i Azerbajdzjan till Soupsa i Georgien. Transport av denna olja över Svarta havet till hamnen i Constanza i Rumänien eller till hamnen i Burgas i Bulgarien eller till de internationella marknaderna via Bosporen har lett till en kraftig ökning av sjötrafiken. Siffror för 2002 visat att totalt 122 miljoner ton olja passerade Bosporen åt båda håll i 7400 tankfartyg. Till detta kommer den nya oljeterminalen i Odessa i Ukraina som är ett led i en strategi för att diversifiera energiförsörjningen, så att olja från den kaspiska regionen kan nå Centraleuropa och Baltikum. Kommissionen anser därför att det är viktigt att prioritera samarbetet med grannländerna för att förbättra säkerheten och tryggheten vid den havsbaserade oljetransporten, mot bakgrund av kommissionens senaste förslag som är en reaktion på Prestigeolyckan. Detta kan åstadkommas genom:

-Uppgradering och förstärkning av hela Druzhba-rörledningen särskilt genom norra Europa som ett alternativ till den ökande oljetransporten i Östersjön.

-Förlängning av rörledningen Odessa-Brody [28] till Plock för att ansluta antingen till Druzhbas norra rutt eller till den befintliga ledningen till östersjöhamnen Gdansk i Polen.

[28] Denna rörledning öppnades i augusti 2001 med en ursprunglig kapacitet på 180 000 fat dagligen. Planerna är att öka kapaciteten till 560 000 fat dagligen.

-Byggandet av rörledningen Constanta-Trieste som förbinder hamnen Constanta i Rumänien med Trieste och försörjer länderna på vägen med olja [29].

[29] Ett flertal alternativa rutter är under beaktande: en möjlig nordlig rutt kan löpa via södra Ungern och Slovenien medan en sydlig rutt kan löpa via Serbien, hamnen Omisalj i Kroatien och Slovenien till oljeterminalen i Trieste i Italien. Härifrån kan rörledningen anslutas till den transalpina rörledningen som transporterar oljan vidare till marknaderna i Österrike, Tyskland och Tjeckien.

-Byggandet av rörledningen Burgas-Alexandropolis som förbinder hamnen Burgas vid Svarta havet i Bulgarien med hamnen Alexandropoulis vid Medelhavet i Grekland. Anläggandet av denna rörledning skulle minska det ökande trycket från havsbaserad oljetransport via Bosporen.

7.5. Att investera i moderniseringen av energisystem och energisparande

Effektiviteten i våra partnerländers energisystem, som tas upp i detta meddelande, skulle kunna förbättras avsevärt genom investeringar i modern kraftproduktion och rörledningsinfrastruktur, samt i bättre energimätning och i en reform av energiprissättning.

Investeringar i energisparande skulle huvudsakligen frigöra resurser som kunde exporteras i både våra grannländers och EU:s intresse. Samarbete på områdena inom energieffektivitet och energisparande borde därför ges ännu högre prioritet än det har i dag inom ramen för energidialogen mellan EU och Ryssland och partnerskapet mellan Europa och medelhavsländerna.

Denna prioritet efterfrågas också mot bakgrund av vårt delade åtagande med våra grannländer för att bekämpa klimatförändringar. Detta inbegriper till exempel att skapa gynnsamma förhållanden för förnybara energikällor i samband med att en utvidgad integrerad elmarknad skapas där rättvist tillträde för förnybara källor till nätet och lämpliga incitament för deras utveckling garanteras.

Särskilda instrument i form av gemensamt genomförande och ren utveckling har inrättats enligt Kyoto-protokollet som stödjer investeringar i modern energiinfrastruktur samtidigt som utsläppen av växthusgaser minskas. En sådan strategi är på väg att genomföras i sydöstra Europa. Det bör även påpekas att kommissionen har givit sitt stöd till konceptet "de villigas koalition" efter toppmötet i Johannesburg.

8. ÖVERSYN OCH OMSTRUKTURERING AV GEMENSKAPENS STÖDMEKANISMER INOM ENERGISEKTORN

Mot bakgrund av ovanstående skulle det vara nödvändigt att genomföra en översyn av riktlinjerna för de transeuropeiska näten, för att uppdatera listan över de projekt som är kvalificerade för finansiering via detta program. Detta innebär också ett tillfälle att revidera riktlinjerna så att hänsyn tas till nödvändigheten att helt integrera kandidatländerna i den inre el- och gasmarknaden så fort som möjligt.

Dessutom är det lämpligt att göra en översyn av de typer av stöd som TEN-programmet innebär, som för närvarande begränsas till:

-medfinansiering av undersökningar i samband med projekt,

-subventionerade räntor på lån som beviljats av Europeiska investeringsbanken eller andra offentliga eller privata finansieringsorgan,

-bidrag till avgifter för lånegarantier från Europeiska investeringsfonden och andra finansiella institutioner,

-direkta bidrag till investeringar i välmotiverade fall,

-deltagande med riskkapital i investeringsfonder eller jämförbara finansiella aktiviteter.

Anläggningen av nya rörledningar för gas och olja för att försörja gemenskapens framtida behov kommer att ske i eller löpa igenom områden där försäkringar mot politiska risker är en förutsättning för att kunna attrahera finansiella medel. Sådana försäkringar kan vara mycket dyra. Gemenskapens medverkan vid sådana kostnader för projekt som uppenbart är i EU:s intresse kan innebära en katalysator och incitament för att utveckla dessa nät. Det är därför lämpligt att revidera riktlinjerna för de transeuropeiska näten så att de även möjliggör medverkan vid sådana försäkringskostnader.

Slutligen har detta meddelande pekat ut behoven av ett koherent och fokuserat angreppssätt för gemenskapsstöd till infrastruktur inom energisektorn, och vikten av samordning mellan TEN-E:s strategier och program, EU:s stödprogram, och insatser på infrastrukturområdet av finansiella institutioner såsom Europeiska investeringsbanken [EIB] och Europeiska banken för återuppbyggnad och utveckling [EBRD].

Energisektorn har spelat en avgörande roll i gemenskapens nationella och regionala samarbetsprogram. I sitt meddelande om "ett utvidgat europeiskt grannskap" har kommissionen föreslagit att gemenskapen skall förstärka sitt stöd och bättre skräddarsy det för de behov som finns i närområdet, till exempel med hjälp av ett nytt "grannskapsinstrument" som för närvarande är under beaktande. Kommissionen noterar även den nyckelroll som internationella finansiella institutioner kommer att spela, och hänvisar till en möjlig förlängning av Europeiska investeringsbankens mandat för extern utlåning.

Här måste man vara uppmärksam på investeringsklimatet, särskilt de ramar i form av bestämmelser, lagstiftning och tillämpning av lagen under vilka EU-företagen verkar. Kommissionen kommer att använda sig av de möjligheter som existerande överenskommelser med partnerländerna ger för att komplettera de åtgärder som ovan beskrivits med en intensiv politisk dialog om dessa frågor. Man kommer att försöka använda kommissionens delegationer i större omfattning och även medlemsstaternas ambassader på plats.

9. SLUTSATS OCH KONKRETA ÅTGÄRDER

Grannländernas växande betydelse för en fungerande energimarknad i EU är uppenbar. De är våra huvudpartner vad gäller leveranser av gas och i ökande omfattning olja. Denna roll kommer att fortsätta växa. Med målsättningen att skapa ett område med delat välstånd och stabilitet i och omkring Europa och med hänsyn till EU:s framtida energibehov och särskilt det ökande beroendet av import från dessa länder, är ett aktivt tillvägagångssätt alltmer relevant och viktigt i form av att säkerställa en effektiv dialog och därmed utveckla ett verkligt partnerskap på energiområdet. Detta meddelande har belyst följande konkreta åtgärdsområden som EU måste behandla:

Fortlöpande genomförande av en europeisk el- och gasmarknad med potentiellt deltagande av över 35 länder och en befolkning som överskrider 600 miljoner bör vara en tydlig målsättning på medellång sikt för EU. Denna marknad bör baseras på gemensamma normer för marknadsöppning, miljöskydd och säkerhet.

Denna europeiska marknad kommer med nödvändighet att skapas stegvis. Sydösteuropeiska elmarknadens medlemsländer har redan formellt åtagit sig att anta gemenskapsrätten på detta område för el, och diskussioner fortgår för att göra liknande åtaganden vad gäller gas.

På liknande sätt görs framsteg vid konkreta diskussioner om skapandet av en Europa-Medelhavsmarknad för el och gas, och som ett första steg väntas Maghrebländerna nå en överenskommelse om en tydlig tidtabell för att anta lämpliga bestämmelser under 2003.

Vad gäller Ryssland har nu konkreta diskussioner påbörjats för att identifiera de frågor som måste behandlas rörande en jämförbar marknadsöppning, miljöskydd och säkerhet. Dessa måste nu fortskrida samtidigt med genomförbarhetsstudier av sammankopplingen mellan UCTE:s och NIS nät. Målsättningen bör vara att sluta ett formellt avtal mellan EU och Ryssland om dessa frågor och därmed öppna vägen för rättvis och fri elhandel. Vad gäller gas spelar Ryssland redan en avgörande roll på EU:s gasmarknad. Energidialogen mellan EU och Ryssland har visat sig vara ett viktigt och effektivt verktyg för att upptäcka och undanröja svårigheter som uppstår.

Slutligen skall grannländernas medverkan eftersträvas vid utveckling som rör teknisk harmonisering och driftskompatibilitet hos gas- och elnät, som bland annat behandlas via regleringsforumen i Florens och Madrid. Detta bör i ökande omfattning leda till grannländernas fullvärdiga deltagande i dessa fora.

Anläggningen av ny infrastruktur som är nödvändig för att tillåta att en sådan utvidgad europeisk marknad fungerar effektivt och för att trygga EU:s framtida gasförsörjning kräver ett nära samarbete mellan gemenskapen och leverantörsländerna, samt de länder som berörs i sin egenskap av transitområden. EU:s politiska och ekonomiska engagemang för ny utveckling, förstärkning och diversifiering av gemenskapens gasförsörjning är avgörande i detta sammanhang. Kommissionen föreslår följande åtgärder:

-En översyn av mekanismen för transeuropeiska nät för att de projekt som identifierats i detta meddelande skall kunna bli stödberättigande (utan att garanteras finansiering och med bibehållande av principen att den privata sektorn står för den huvudsakliga investeringen).

-Att inom ramen för översynen av mekanismen för transeuropeiska nät tillåta deltagande vid täckandet av kostnader för försäkringar mot politiska risker.

-En mekanism för att förbättra samordningen av befintliga och nya gemenskapsinstrument för att stödja utvecklingen av energiinfrastruktur i och utanför EU, och för att skapa ett nytt allmänt och övergripande finansieringsinstrument för energiinfrastrukturen som skulle bygga på befintliga finansieringsmekanismer och fylla eventuella luckor. Syftet här är att garantera att en infrastruktur som korsar flera gemenskapsstödsområden inte hindras av en misslyckad samordning eller akut avsaknad av finansiering.

-En större användning av Galileo för trygghets-, säkerhets- och konstruktionssystem.

Antagandet av dessa åtgärder och en fortsatt intensifierad dialog mellan Europeiska unionen och dess grannländer och partnerländer kommer att tillåta en utveckling av en energigemenskap i det utvidgade europeiska området. En sådan utveckling främjar delat välstånd, stabilitet och hållbar utveckling.

Bilagor

Anmärkning:

Vad gäller nuvarande status hos de projekt som är nödvändiga för att genomföra den utvidgade inre energimarknaden är listorna över de projekt som återfinns i bilagorna I och II indikativa och tjänar endast i informativt syfte: de beräknade kostnaderna för att genomföra dessa projekt och uppräkningen av dessa projekt innebär inga åtaganden från kommissionens eller gemenskapens sida. Detta dokument kan på inget sätt påverka kommissionens arbete med den nya budgetplanen.

BILAGA I - FÖRESLAGNA PROJEKT I EU-MEDELHAVSOMRÅDET

Elprojekt som bör utnämnas till prioriterade projekt av europeiskt eller alleuropeiskt intresse (om tillämpligt)

För att garantera full sammankoppling mellan EU och dess grannländer är följande projekt behöriga för gemenskapsstöd: [30]

[30] Se bilaga X för vidare detaljer om dessa projekt.

1.1. Marocko - Spanien

Projektet kommer att förstärka sammankopplingen mellan det marockanska kraftnätet (Mellousa s/s) och det spanska kraftnätet (Puerto de la Cruz s/s) med hjälp av en andra växelströmsledning genom Gibraltarsundet.

Projektet är i konstruktionsfasen och sammankopplingen förväntas vara i drift från 2005. Projektets sammanlagda kostnad uppskattas till 120 miljoner euro. Marockos investeringar uppgår till 58 miljoner euro (ONE 18,7 %, BEI 38,7 %, BAD 26,6 % och AFD 16 %).

1.2. Marocko - Algeriet

En ytterligare förbindelse för 400 kV mellan Marocko (Bourdim s/s) och Algeriet (Hassi Ameur) planeras för 2003 med förstärkningar av interna förbindelser för 400 kV (från öst till väst) till 2005. Infrastrukturen kommer att främja marknaden och handelsrelationer mellan dessa två länder och medge transit av ny produktion i Algeriet. Beräknad kostnad är 40 miljoner euro.

1.3. Algeriet - Tunisien

För närvarande är Tunisien sammankopplat med Algeriet via fyra förbindelser (en vid 225 kV, en vid 150 kV och två vid 90 kV). Den femte sammankopplingen som är under uppbyggnad klassas till 400 kV, men kommer temporärt att drivas vid 225 kV (under 2002). Interna förstärkningar är planerade i Algeriet så att 400 kV-ringen från väst till öst kan slutas. Beräknad kostnad är 13 miljoner euro.

1.4. Algeriet - Spanien

Undersökningar för en högspänningsledning för likström från Algeriet (Terga s/s) till Spanien (Litoral de Almeria s/s) via undervattenskabel (ledning på ungefär 200 km) befinner sig i ett förstudiestadium. En sådan kabel är särskilt betydelsefull eftersom det planeras för konstruktion av 2000 MW ny produktionskapacitet i Algeriet, varav 1200 MW för export. Kabeln skall ha kapacitet för 500 kV där en första fas på 1000 MW tas i drift till 2005 och en andra fas tas i drift till 2010. Beräknad kostnad är 700 miljoner euro.

1.5. Algeriet - Italien

Ett projekt för en möjlig sammankoppling mellan Algeriet (Skikda s/s) och Italien (Cagliari Sud s/s) befinner sig i förstudiefasen. Ett avtal har tecknats mellan de två länderna för att tillåta respektive nätoperatörer (GNERC och SONELGAZ) att göra en genomförbarhetsstudie. Kabeln skall ha en kapacitet på 400-500 kV och kan vara i drift till 2010. Beräknad kostnad är 535 miljoner euro.

1.6. Tunisien - Libyen

Elförbindelsen mellan Tunisien och Libyen gynnar inte bara elkraftnäten i de två direkt inblandade länderna utan även andra länder i regionen, eftersom den möjliggör överföring av el mellan länder i östra och västra Medelhavsområdet. En förstärkning av den befintliga sammankopplingen undersöks för närvarande. Beräknad kostnad är 40 miljoner euro.

1.7. Tunisien - Italien

Detta potentiella projekt för sammankoppling av Tunisiens och Italiens elnät klassas till 400 eller 500 kV och skulle kunna tas i bruk till 2010. Beräknad kostnad är 500 miljoner euro.

1.8. Libyen - Egypten

Den befintliga sammankopplingen mellan Libyens och Egyptens elnät måste förstärkas avsevärt. Projektet undersöks för närvarande och man överväger en ledning på 162 km som kan tas i drift till 2010, med en förväntad överföringskapacitet på 500 MW. Beräknad kostnad är 77 miljoner euro.

1.9. Egypten - Jordanien

Den befintliga 400 kv-sammankopplingen mellan Egypten och Jordanien via undervattenskabel, med en befintlig överföringskapacitet på 300 MW, behöver förstärkas och möjligen måste den nuvarande sammankopplingskapaciteten fördubblas. Den nya ledningen för 400 kV kan vara i drift till 2008. Beräknad kostnad är 110 miljoner euro.

1.10. Jordanien - Syrien

En andra fas av sammankopplingen Jordanien - Syrien förväntas vara i drift från 2010. Genomförbarhetsstudien gjordes 1992 och uppdaterades 1995 för sammankopplingen Jordanien-Syrien-Turkiet (EIJST). Projektets sammanlagda kostnad är 1,8 miljoner dollar. Beräknad kostnad är 33 miljoner euro.

1.11. Libanon - Syrien

Dessa två länder, som redan är sammankopplade på nivån 230 kV, kommer att förbindas med en dubbel krets på 400 kV OHL. Denna nya ledning som skall tas i drift under 2003 kommer att lösa energibristen i Libanon. Beräknad kostnad är 11 miljoner euro.

1.12. Syrien - Turkiet

Förbindelsen mellan Syriens och Turkiets elnät har skjutits upp sedan slutet av 1997 då den Turkiska delen av en sammankoppling färdigställdes. När sammankopplingen är slutförd kommer länderna att ha en enda förbindelse för 400 kV. För att ta länken i drift måste ledningen i Syrien slutföras. Beräknad kostnad är 50 miljoner euro.

1.13. Turkiet - Grekland

Undersökningen om "Genomförbarhet och utvärdering av elsammankopplingen Grekland - Turkiet" har slutförts. Den finansierades delvis av TEN-programmet. På grund av de mycket lovande resultaten av denna undersökning undertecknades den 28 mars 2002 i Ankara en avsiktsförklaring för att bygga förbindelsen Babaeski - Filippi för 400 kV mellan Grekland och Turkiet. Den skall vara genomförd före utgången av 2006. Beräknad kostnad är 54 miljoner euro.

BILAGA II - FÖRESLAGNA PRIORITERADE GASPROJEKT

10.1 Gasledningar NG1 från norra Ryssland (Shtokman)

Norra transeuropeiska gasledningsprojektet skall transportera rysk gas från ryska kusten norr om Sankt Petersburg under Östersjön till Nordtyskland och vidare genom Nederländerna till Förenade kungariket. Längden under Östersjön är ungefär 1 295 km och kapaciteten skall vara mellan 20 och30 miljarder kubikmeter per år. Den huvudsakliga framtida gaskällan skall vara det nya Shtokmanfältet som ligger ungefär 650 kilometer nordöst om Murmansk i Barents hav. Förutom den nya infrastrukturen för att utvinna gasen krävs anläggandet av en 555 kilometer lång rörledning till ryska kusten och en 1 359 kilometer lång rörledning över land till baltiska kusten.

10.2 Gasledningar NG2 från norra Ryssland (Yamal)

Det ursprungliga rörledningsprojektet Yamal skulle transportera gas från planerade nya fält på Yamalhalvön i norra Sibirien till den ryska marknaden, och även till EU:s marknad, via Vitryssland och Polen. Då förbindelsen med Yamalfälten numera inte är sannolik på medellång sikt har den första av de två rörledningarna som skall löpa genom Polen anlagts och tagits i drift, även om den för närvarande endast transporterar runt 20 miljarder kubikmeter jämfört med den fulla kapaciteten på över 30 miljarder kubikmeter. Den andra rörledningen som skall läggas parallellt med den första och ha liknande kapacitet är ett mycket angeläget projekt och skulle innebära en total kapacitet på 65,7 miljarder kubikmeter för de två rörledningarna.

>Hänvisning till>

10.3 Gasledningar NG3 från Algeriet

10.3.1 Gasledningen MEDGAZ: Algeriet till Spanien (NG3a)

>Plats för tabell>

Projektets status

o Överenskommelse: September 2000 mellan SONATRACH och CEPSA (Spanien)

* Avsiktsförklaring: November 2002, varje företag skall köpa 1 miljarder kubikmeter (totalt 7 miljarder kubikmeter)

>Hänvisning till>

10.3.2 Gasledningen Algeriet - Sardinien - Italien (NG3b)

>Plats för tabell>

Projektets status

* Överenskommelse: avtal om Joint Venture undertecknades december 2002 av SONATRACH, ENEL och WINTERSHALL.

* Projektet befinner sig i ett mycket preliminärt stadium.

>Hänvisning till>

10.3.3 Gasledning Sicilien - Malta

>Hänvisning till>

>Plats för tabell>

Projektets status

* Ett samförståndsavtal tecknades i januari 2002 mellan ENEMALTA och ENI.

* Genomförbarhetsstudien är slutförd.

* Kraftproduktionen skall motsvara 95 % av förväntad gasförbrukning. Kraftverken Delimara och Marsa skall förbindas med ledningar över land.

*

>Hänvisning till>

10.4 NG4-gasledningar från Kaspiska havet

10.4.1 Sammankopplingar mellan Turkiet och Grekland

>Plats för tabell>

>Hänvisning till>

>Hänvisning till>

>Hänvisning till>

>Hänvisning till>

10.4.2 Gasledning Baku-Tbilissi-Erzurum

>Plats för tabell>

Projektets status

* Handelsavtal för gas tecknat mars 2001 av BOTAS och SOCAR (Statliga oljebolaget i Azerbajdzjan).

* Enligt avtalet skall leverans ske med 2 miljarder kubikmeter årligen till en början, och sedan uppgå till 7,6 miljarder kubikmeter (inklusive 1 miljard kubikmeter till Georgien). Avtalet har dock skjutits upp till 2006.

* Rörledningen vid Erzurum skall sammankopplas med östra Anatoliens huvudledning ("Eastern Anatolya main line") som leder till Ankara.

* Projektet kan utökas för import av gas från Turkmenistan enligt avtalet av den 29 oktober 1998 i samband med transkaspiska projektet (handelsavtal tecknat 21 maj 1999).

>Hänvisning till>

10.4.3 Gasledning Turkiet - Grekland - Italien

Sydösteuropeiska gassammankopplingen

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

Projektets status

* Förstudiestadium. Hela projektet består av fyra avsnitt:

* Rörledningen BTE: från Baku till Erzurum

* Turkiskt avsnitt: från Erzurum till Karacabey

* Sammankoppling Turkiet - Grekland från Karacabey till Komotini (ITG)

* Grekiskt avsnitt: från Komotini till Trikala

* Sammankoppling Grekland - Italien: från Trikala till Otranto

* För avsnittet Grekland till Italien tecknade DEPA och EDISON Gas en avsiktsförklaring för att undersöka sammankopplingar av grekiska och italienska nät (från Trikala).

10.4.4 Gasledning Turkiet - Österrike (via Bulgarien - Rumänien - Ungern)

Bulgarien, Rumänien och Ungern är belägna mellan stora energiproducenter i Ryssland och den kaspiska regionen och stora energiförbrukare i Turkiet och Europa. Det geografiska läget innebär att sydöstra Europa är en viktig transitpunkt för gasleveranser från Ryssland och den kaspiska regionen.

>Plats för tabell>

Projektets status

* Förstudiestadium

* Deltagande företag: OMV Erdgas (Österrike), MOL (Ungern), Transgaz (Rumänien), Bulgagas (Bulgarien), BOTAS (Turkiet).

10.4.5 Gasledning Grekland - Österrike (via balkanländer)

En möjlig framtida sträckning för den östra gasledningen är genom länderna som befinner sig längs axeln Turkiet - Grekland - västra Balkan (Fyrom, Albanien, Jugoslavien, Bosnien-Herzegovina, Kroatien, Slovenien) till Österrike. DEPA, BOTAS och OMV har gett sitt samtycke att genomföra en genomförbarhetsstudie som skall påbörjas under 2003.

10.4.6 Gasförsörjning från Iran

Iran har nästan obegränsad produktionspotential för naturgas och undersöker export av stora volymer gas. Förutom Turkiet finns följande möjliga kunder för Iransk gasexport: Grekland, Italien, Balkanstaterna, Bulgarien och Ukraina. Exporten kan ske antingen via rörledning eller med fartyg för frakt av flytande naturgas (LNG), med möjliga LNG-exportterminaler vid Asaluyeh eller ön Kish. Iran uppger att man utvecklar tre anläggningar för flytande naturgas. Kostnad för förvätskningsanläggningar är runt 1,0 miljard euro och för utveckling av fraktfartyg runt 350 miljoner euro (för ett genomsnittligt flöde på 5 miljarder kubikmeter).

Exporten av iransk naturgas till Turkiet uppgick till runt 105 miljarder kubikfot under 2002 och stiger till 350 miljarder kubikfot årligen till 2007.

Grekland och Iran tecknade ett avtal i mars 2002 som innebär en förlängning av rörledningen för naturgas från Iran och Turkiet till Grekland. Därefter kan gas transporteras till Europa via Bulgarien eller via en undervattensledning till Italien, där gasbehovet förväntas öka snabbt de kommande åren, särskilt för produktion av el.

I december 1997 togs den turkmenistanska rörledningen för 190 miljoner dollar från Korpezhe-Kurt Kui till Iran i drift. Den 124 brittiska mil långa rörledningen hade en ursprunglig kapacitet på 141 miljarder kubikfot och kommer att ha en toppkapacitet på 282 miljarder kubikfot naturgas årligen. Under 2000 importerade Iran 106 miljarder kubikfot från Turkmenistan via rörledningen. Denna siffra ökade till 154 miljarder kubikfot under 2001.

Alla dessa sammankopplingar möjliggör import av gas från området kring Kaspiska havet till det utvidgade EU inom en nära framtid.

10.5.1 Sammankopplingar från Irak

Irak förfogar över bevisade naturgasreserver på 110 triljoner kubikfot och runt 150 triljoner kubikfot i sannolika reserver. Eftersom den största delen av Iraks naturgas är associerad med olja kommer framsteg inom eller ökningar av landets oljeproduktion även ha direkta effekter för gassektorn.

Huvudkällor för associerad gas är oljefälten Kirkuk, Ain Zalah, Butma och Bai Hassan i norra Irak och fälten norra och södra Rumaila och Zubair i södra Irak.

Iraks enda produktion av icke associerad naturgas sker vid fältet al-Anfal i norra Irak (produktion 200 miljoner kubikfot dagligen). Produktionen vid al-Anfal påbörjades i maj 1990 och gasen leds till förädlingsanläggningen Jambur nära Kirkukfältet 20 engelska mil längre bort. Al-Anfals gasresurser uppskattas till 4,5 triljoner kubikfot, av vilka 1,8 är bevisade. I november 2001 upptäcktes ett stort icke associerat gasfält i Akasregionen i västra Irak nära gränsen mot Syrien. Naturgasreserverna uppskattas till 2,1 triljoner kubikfot.

Utöver al-Anfal har Irak fyra stora icke associerade naturgasfält (Chemchamal, Jaria Pika, Khashm al Ahmar, Mansuriya) i provinserna Kirkuk och Diyala. I februari 2000 utnämnde Iraks oljeministerium Agip och Gaz de France till projektledare för att utveckla dessa fält som har totala utvinningsbara reserver på över 10 triljoner kubikfot.

För närvarande har Irak en viktig naturgasledning med kapacitet att transportera runt 240 miljoner kubikfot dagligen från västra Qurna-fältet till Bagdad. 48-tumsledningen togs i bruk i november 1988, men projektfaserna II och III slutfördes aldrig på grund av krig och sanktioner. Rörledningsprojektets sista två faser skulle innebära försörjning av Turkiet. Norra gassystemet i Irak som togs i bruk 1983 skadades under såväl Gulfkriget som det kurdiska upproret i mars 1991.

10.6 NG6 - Gasförsörjning från Libyen

Det finns potential för en stor exportökning av gas från Libyen till Europa.

Ett joint venture-företag mellan Eni och NOC om det västlibanesiska gasprojektet (Western Libyan Gas Project, WLGP) pågår. Projektet skall utveckla och exportera stora volymer naturgas till Italien. WLGP innebär att Libyen exporterar 8 miljarder kubikmeter (280 miljarder kubikfot) naturgas från en förädlingsanläggning i Melitah till Italien och Frankrike varje år under 24 år, med början under 2004. Transporten skall ske via en 370 engelska mil lång undervattensledning under Medelhavet till sydöstra Sicilien och Italienska fastlandet (s.k. "Green Stream").

Italienska Edison Gas har hittills åtagit sig att ta emot runt hälften (140 miljarder kubikfot) av denna gas och att huvudsakligen använda den för kraftproduktion i Italien. Förutom Edison har italienska Energia Gas och franska Gaz de France var och för sig åtagit sig att ta emot 70 miljarder kubikfot gas från Libyen. Som en del av hela WLGP skall Agip-ENI utveckla enorma libyska gasreserver i offshoreblock NC-41 i Gabesviken, och vid gas- och oljefältet Wafa vid gränsen mot Algeriet.

Genomförbarhetsstudier har slutförts om Wafa och NC-41 och gasen förväntas flöda från mitten av 2004. Projektet förväntas även producera kondensat på runt 70 000 fat oljeekvivalenter dagligen.

Agip-ENI föreslår även att man ansluter både Egyptens och Libyens reserver till Italien via rörledning. Ett principavtal om att sammankoppla Egyptens och Libyens naturgasnät tecknades i juni 1997 efter ett besök i Libyen.

Ett annat förslag är att bygga en nästan 900 engelska mil lång rörledning från Nordafrika till Sydeuropa. En sådan rörledning kan transportera naturgas från Egypten, Libyen, Tunisien och Algeriet via Marocko till Spanien (det finns redan en rörledning mellan Marocko och Spanien). Tunisien och Libyen kom i maj 1997 även överens om att genomföra en joint venture för att bygga en naturgasledning från Mellitaområdet i Libyen till storstads- och industriregionen Gabes i södra Tunisien. Mot slutet av 1998 undertecknade Tunisien och Libyen ett avtal om att transportera runt 70 miljarder kubikfot gas årligen från libyska gasfält till Cap Bon i Tunisien med början 2003.

Det finns ännu inga kostnadsberäkningar.

10.7 NG7 - Östra Medelhavsområdets gasring

>Hänvisning till>

10.7.1 Arabisk gasledning från Egypten (NG7b)

Projektbeskrivning

>Plats för tabell>

Projektets status

* Fas 1 slutförd: förbindelsen Port Said - El Arish (Sinaiförbindelsen) slutfördes i mars 2000, El Arish Aqaba slutförs i slutet av 2003

* Fas 2 Aqaba - Amman - Rehab klar att påbörjas med beräknat slutdatum början av 2005

* Egyptens, Jordaniens, Syriens och Libanons ministrar med ansvar för energi tecknade i augusti 2002 avtal om att följa upp fas 3 och 4 till Libanon och Syrien.

>Hänvisning till>

10.7.2 Import av flytande naturgas till Cypern

Förbindelse // Egypten till Cypern

Gaskälla: // Förvätskningsanläggning Damietta

Slutdestination // Vasilikosterminalen Cypern

Avstånd // 300 engelska mil

Importflöde: // 0,7 (2009) -1,7 miljarder kubikmeter (2021)

Tankfartyg storlek

Kostnad rörledning + terminal // 135 000 m3

160 miljoner euro

Status

* Genomförbarhetsstudie avslutad januari 2003, regeringsbeslut att gå vidare med LNG-alternativet.

* Import förväntas påbörjas 2009 med gas som endast skall användas för kraftproduktion.

*

>Hänvisning till>

10.7.3 LNG-projekt Egypten - ELNG (Egpc-Egas)

>Plats för tabell>

Status

* EGPC, BG Group och EDISON tecknade avtal den 9 april 2001 för att genomföra ett integrerat exportprojekt för flytande naturgas från WDDM-området (baserat på nya förutsättningar i handelsavtalet).

* Omgång 1 (3,6 miljoner ton), förväntad början tredje kvartalet 2005, leveranser till Frankrike (Fos)

* Omgång 2: EPC, förväntad start mitten av 2006 Distribution till Europa (Italien) och USA.

Tabell 1: Gasbalansen: [En tabell som visar potentiella tillgängliga volymer för export till EU från de olika regionerna skulle kunna vara användbar, vid sidan om tabellen om planerad ny kapacitet.]

>Hänvisning till>

Tabell 2: Oljeimport

>Hänvisning till>

>Hänvisning till>

Tabell 3: Oljeförädlingskapacitet

Tabell 4. Elproduktion i EU, kandidatländer och grannländer under 2000

Land // Elektricitet

Produktion/TWh (2000)

EU // 2598

12 kandidatländer // 403,2

Turkiet // 119

Algeriet // 23,6

Vitryssland // 24,7

Egypten // 69,6

Israel // 38,9

Jordanien // 6,9

Libanon // 8

Libyen // 19,4

Marocko // 14,2

Moldavien // 3,3

Ryssland // 835,6

Syrien // 19,7

Ukraina // 163,6

Tabell 5. Nettoutbyte av el under 2001 mellan EU/kandidatländer och grannländer (utom Norge, Schweiz och forna Jugoslavien)

>Plats för tabell>