A4-0028/98

Resolution om kommissionens meddelande till Europaparlamentet, rådet, Europeiska monetära institutet och Ekonomiska och sociala kommittén «Hur konsumenternas förtroende för elektroniska betalningsmedel kan ökas på den inre marknaden» (KOM(97)0353 - C4-0486/97)

Europaparlamentet utfärdar denna resolution,

- med beaktande av kommissionens meddelande (KOM(97)0353 - C4-0486/97),

- med beaktande av kommissionens rekommendation av den 30 juli 1997 om transaktioner med hjälp av elektroniska betalningsmedel med tonvikt på förhållandet mellan utgivare och innehavare (97/489/EG) ((EGT L 208, 2.8.1997, s. 52.)) som bifogats ovannämnda meddelande,

- med beaktande av betänkandet från utskottet för rättsliga frågor och medborgarrätt (A4-0028/98), och med beaktande av följande:

A. De huvudsakliga svårigheterna i samband med hanteringen av elektroniska betalningsmedel är

- kundernas bristande tillgång till läsbar information om betalningsmedel och effektiva förfaranden för att gottgöra konsumenten,

- ansvar vid förlust eller stöld,

- bevisbördan i sådana situationer, och

- att säkerställa konsumentskyddet vid konkurser som drabbar banker eller andra medverkande aktörer i en elektronisk betalningstransaktion.

B. Tekniska framsteg inom den elektroniska handeln och elektroniska betalningsmedel görs i en allt snabbare takt. Därför är det också nödvändigt att vara försiktig och inte införa ny lagstiftning som inte kommer att fungerar i praktiken eller som kommer att göra betalningssystemen alltför tunga att administrera.

C. Denna tekniska utveckling, den förestående gemensamma valutan, alltmer sammanflätade nationella ekonomier och krävande konsumenter kommer att medföra en konstant ökning av marknadsandelen för elektronisk handel och elektroniska betalningsmedel.

D. Eftersom denna tendens till sin natur är gränsöverskridande innebär den ett behov av lika konkurrensvillkor på den inre marknaden och i förlängningen på världsmarknaden.

E. Säkerhetsstandarder och bestämmelser i fråga om ansvar utgör en del av dessa rättvisa konkurrensvillkor, men är också viktiga för att öka konsumenternas förtroende.

F. I framtiden kommer det att finnas ett ökat behov av att fundera närmare över skillnader och likheter mellan å ena sidan de instrument som beskrivs i meddelandet och å andra sidan betalkort och vanliga sedlar som ges ut av centralbankerna.

G. I detta sammanhang bör det även klargöras vem som har rätt att ge ut elektroniska pengar.

1. Parlamentet anser att det mycket väl kan komma att behövas ett förslag till direktiv om elektroniska betalningsmedel och penningtransaktioner som genomförs på Internet,

2. uppmanar kommissionen att utarbeta ett sådant förslag till direktiv först efter att ha utfört en noggrann undersökning av i vilken utsträckning rekommendationen genomförts, vilka problem som uppstått och vilka potentiella problem som kan förväntas uppstå, samt med beaktande av behovet av separata bestämmelser för kreditkort, betalkort, kontantkort och betalningssystem,

3. konstaterar att det är allt annat än klart i vilken utsträckning rekommendationen är tillämplig på Internet,

4. uppmanar därför kommissionen att under tiden, i en separat text, lägga fram ett genomförbart förslag till en juridisk lösning på problem i samband med penningtransaktioner på Internet,

5. betonar att det, om lagstiftning läggs fram på området, inte kommer att acceptera bestämmelser avseende räckvidd och definitioner som är lika kryptiska och oklara som de i artiklarna 1 och 2 i rekommendation 97/489/EG,

6. meddelar kommissionen att det föredrar självreglerande mekanismer framför omfattande lagstiftning i syfte att uppnå konsumentskydd och hög säkerhetsnivå; anser att kärnan i en sådan självreglerande mekanism i synnerhet kunde utgöras av bestämmelser om ansvar som samtidigt kunde tjäna som incitament

- för utgivare av elektroniska betalningsmedel att genom hög säkerhetsnivå förhindra eventuella förluster, och

- för innehavare av elektroniska betalningsmedel att genom ett varsamt beteende undvika att bli betalningsskyldiga för förluster,

7. betonar att det behövs åtminstone fyra typer av bestämmelser för att göra de självreglerande mekanismerna effektiva:

a) bestämmelser som syftar till att göra kunderna medvetna om sitt potentiella ansvar,

b) tydliga och rättvisa bestämmelser om ansvar vid förlust eller stöld, och

c) bestämmelser om bevisbörda vid förlust eller stöld av elektroniska betalningsmedel som inte innebär oöverstigliga svårigheter eller gör det i stort sett omöjligt för innehavare som drabbats av sådana situationer att lägga fram bevis,

d) bestämmelser till skydd för konsumenterna om en leverantör, kortutgivare eller något annat finansinstitut som medverkar till den elektroniska transaktionen skulle gå i konkurs,

8. anser att kundernas medvetenhet endast kan förbättras genom att utgivarna åläggs en skyldighet att förse kunderna med avtalen och alla tillämpliga villkor i lättförstålig form, eller tillhandahålla dessa i elektronisk form för den händelse kunden meddelat en elektronisk adress,

9. anser vidare att bestämmelserna om ansvar som de fastställts i rekommendationen och i synnerhet i artikel 6 utgör ett intressant exempel på rättvisa bestämmelser på området,

10. beklagar att huvudfrågan om bevisbörda inte har behandlats till fullo i rekommendationen, och att inte heller frågan om bankernas förkastliga praxis att förutom marginalen vid köp- och säljtransaktioner även ta ut en avgift för tjänsten behandlats,

11. konstaterar att problemet med att bevisa vissa integrerade delar av kundens anspråk i frågor som rör ansvar vid förlust eller stöld skulle kunna lösas genom bestämmelser i materiell gemenskapsrätt, för att införlivas i nationell materiell rätt, som antingen fastställer att

a) det räcker att innehavaren åberopar något bevis som gör det troligt eller mycket sannolikt att vissa faktiska omständigheter faktiskt förelegat för att kortinnehavares yrkande skall bifallas, eller

b) åberopandet av någon slags bevisning skall anses motsvara full bevisning enligt det nationella regelverk som är tillämpligt,

12. välkomnar de bestämmelser om värdet av elektronisk identifiering som innebär att det inte kommer att uppstå situationer som lägger hela risken på konsumenten; anser att artikel 6.3 i rekommendation 97/489/EEG skulle kunna utgöra en intressant utgångspunkt för bindande lagstiftning på detta område,

13. uppdrar åt sin ordförande att vidarebefordra denna resolution till rådet, kommissionen och medlemsstaternas parlament.