Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Förslag till Europaparlamentets och rådets beslut om gemenskapens miljöhandlingsprogram för perioden 2001-2010"

(2001/C 221/12)

Den 21 februari 2001 beslutade rådet att i enlighet med artikel 175 i EG-fördraget rådfråga Ekonomiska och sociala kommittén om ovannämnda förslag.

Sektionen för jordbruk, landsbygdsutveckling och miljö, som ansvarat för det förberedande arbetet, antog sitt yttrande den 10 maj 2001. Föredragande var Paolo Braghin.

Vid sin 382:a plenarsession den 30-31 maj 2001 (sammanträdet den 30 maj 2001) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 115 röster för, 1 röst emot och 2 nedlagda röster.

1. Inledning

1.1. Syftet med det sjätte miljöprogrammet, "Miljö 2010: Vår framtid - vårt val" är att fastställa allmänna mål och prioriterade åtgärder för EU:s framtida miljöpolitik. Utgångspunkten är en rådfrågning som kommissionen inledde i november 1999, med en helhetsbedömning av det femte miljöhandlingsprogrammet ("Miljön i Europa: Vilka är riktlinjerna för framtiden?"). I denna bedömning använde man sig även av Europeiska miljöbyråns lägesrapport för miljön ("Miljön i Europeiska unionen vid sekelskiftet"), och det anordnades en rad seminarier och rådfrågningar. Kommittén deltog aktivt i detta inledande skede, genom ett kritiskt yttrande(1) som diskuterades under ett seminarium med sakkunniga från universitetsvärlden och som noggrant kommenterats av kommissionens avdelningar(2).

1.2. En förutsättning för hållbar utveckling är en försiktig användning av jordens naturresurser och skydd av vår planets ekosystem. Det nya programmet behandlar därför de miljöaspekter som måste beaktas för att en sådan utveckling skall kunna åstadkommas. Det föreligger fortfarande en rad problem, varav de största är klimatförändringen, förlusten av biologisk mångfald och livsmiljöer, förlust och förstörelse av åkermark, de ökande avfallsmängderna, anrikningen av kemikalier i miljön, buller och vissa luft- och vattenföroreningar.

1.3. Hållbar utveckling innebär inte bara en renare miljö. Man måste även beakta de socioekonomiska följderna, i syfte att förbättra EU-medborgarnas livskvalitet i allmänhet. Detta förutsätter även att gemenskapen reformerar sitt eget system för styrelseformer, så att man kan förena inte bara de socioekonomiska målen och miljömålen, utan även de olika metoderna för att uppnå dessa mål(3).

1.4. Det nya programmet syftar till att fastställa kvalitativa och kvantitativa mål, och innehåller en beskrivning av hur den gemensamma miljöpolitikens instrument skall användas för att uppnå målen. Åtgärder som behöver vidtas på andra politikområden framhålls också, och särskild vikt läggs vid behovet av fortsatt införlivande av miljöaspekterna i transport, energi- och jordbrukspolitiken samt betydelsen av fysisk planering och regionala och lokala åtgärder för att främja den hållbara utvecklingen.

1.5. Helhetsbedömningen visade att effektiviteten i EU:s miljöpolitik är mycket varierande, och det framgick att medlemsstaternas genomförande av miljödirektiven är bristfälligt och att de parter som berörs av direktiven inte tar särskilt stort ansvar. I det nya programmet betonas två aspekter: att förbättra tillämpningen av EG-lagstiftningen och att skapa hållbara konsumtions- och produktionsmönster genom att företagen deltar och uppmuntras till nyskapande, och att medborgarna får mer omfattande information på vetenskaplig grund.

1.6. Kommissionen har fastställt följande prioriterade handlingsområden, som rör särskilt stora problem:

- Motverkande av klimatförändring, med målet att stabilisera koncentrationen av växthusgaser i atmosfären på en nivå som inte leder till onaturliga förändringar av jordens klimat. Man skall använda sig av en helhetssyn och ett nära internationellt samarbete.

- Natur och biologisk mångfald, med målet att skydda och återställa de naturliga systemen och stoppa minskningen av biologisk mångfald i EU och resten av världen. Dessutom skall marken skyddas mot erosion och förorening.

- Miljö och hälsa, med målet att uppnå en så god miljökvalitet att den förorening som människan står för (inbegripet olika typer av strålning) inte medför några nämnvärda effekter på eller risker för människors hälsa.

- Hållbar användning av naturresurser samt hållbar avfallshantering, med målet att se till att användningen av förnybara och icke-förnybara resurser inte överstiger miljöns bärförmåga. Det gäller att bryta sambandet mellan ekonomisk tillväxt och resursförbrukning genom att öka resurseffektiviteten avsevärt, dematerialisera ekonomin och förebygga uppkomsten av avfall.

1.7. Strategin syftar till att hitta andra metoder än reglering, så att våra produktions- och konsumtionsmönster kan ändras på det sätt som krävs, och att uppmuntra dem som ansvarar för miljöpolitiken och närliggande områden att agera på ett konsekvent sätt. I programmet presenteras följande fem prioriterade strategiska åtgärdsområden, som skall bidra till att miljömålen uppnås:

- Förbättra tillämpningen av den gällande lagstiftningen.

- Integrera miljöhänsyn i de beslut som fattas inom den övriga politiken.

- Åstadkomma bättre samverkan med marknaden, genom att både företagen och konsumenterna involveras.

- Ge den enskilde medborgaren större ansvar och hjälp att ändra sitt beteende.

- Främja bättre fysisk planering och markanvändning.

1.8. Det sjätte miljöprogrammet kommer att genomföras i ett utvidgat EU, varför kandidatländerna måste åta sig att genomföra den gemensamma miljölagstiftningen med stöd från programmen för gemenskapsfinansiering, och kommande åtgärder måste vidtas med beaktande av det utvidgade perspektivet. Internationellt sett blir det viktigt att miljöhänsynen integreras fullständigt i alla aspekter på gemenskapens yttre förbindelser.

1.9. Ett kapitel i programmets inledande sammanfattning har titeln "En politik som grundas på delaktighet och god kunskap". I detta kapitel sägs att framgången för den gemensamma miljöpolitiken hänger samman med en reglering som främjar både marknadsmässigt och miljömässigt lönsamma innovationer i företagen, och med en bred dialog som grundas på en gedigen vetenskaplig och ekonomisk bedömning med utgångspunkt i information och data om tillståndet i miljön och om de belastningar och drivkrafter som ligger bakom miljöproblem. Den hänger även samman med forskningens roll när det gäller att belysa samverkan mellan människa och miljö och de olika följderna av denna samt ett systematiskt utvärderingsförfarande för att förbättra framtidens politik och genomförandet av den. Man framhåller hur viktigt det är att en dialog förs mellan offentliga myndigheter på alla nivåer, näringslivs- och samhällsaktörerna, miljöorganisationerna och konsumentorganisationerna.

2. Allmänna kommentarer

2.1. Kommittén välkomnar kommissionens förslag och stöder dess åsikter på följande viktiga punkter:

- Det är viktigt att låta miljöhänsyn ingå i strategin för en hållbar utveckling.

- Det är lämpligt att låta miljöpolitiken integreras i alla typer av gemensam politik som direkt eller indirekt påverkar miljön.

- Det är viktigt att snarast införa en miljövänligare fysisk planering och markanvändning.

- Det är nödvändigt att medlemsstaterna och de regionala och lokala myndigheterna noggrannare följer miljölagstiftningen.

- Det är lämpligt att involvera och samarbeta med företagsvärlden, och att få konsumenterna att välja miljövänligare produkter och beteendemönster, med en helhetssyn och på lång sikt.

2.2. Kommissionen väljer i miljöhandlingsprogrammet att i de flesta fall begränsa sig till allmänna i stället för kvantifierbara mål, och att sammanfatta problemen samt fastställa mål och prioriterade åtgärder för vart och ett av de fyra prioriterade handlingsområdena. Det finns en risk att många åtgärder stannar vid goda avsikter och att genomförandet bromsas upp av tröghet, tekniska brister och politiskt motstånd. Detta måste undvikas genom att man fastställer både tidsfrister och konkreta metoder för de olika målen, samverkansvinster mellan de olika åtgärderna och samverkan och samordning mellan myndigheter på gemenskapsnivå respektive nationell, regional och lokal nivå.

2.3. ESK stöder målet att mer fullständigt integrera miljöskyddet i gemenskapens övriga politikområden, och uppskattar de nyligen gjorda ansträngningarna för att utarbeta en strategi för hållbar utveckling som möjliggör regelbundna kontroller av samtliga resultat som uppnåtts. Kommittén hoppas att denna integration skall prioriteras på alla institutionella nivåer, eftersom det trots tidigare ansträngningar fortfarande förekommer brister och inkonsekvens, och att man inom alla politikområden fortsätter det arbete med att utarbeta indikatorer och bevaka resultaten som inleddes efter toppmötet i Cardiff.

2.4. Den öppna dialog med alla berörda grupper som på ett fruktbart sätt utvecklats under programmets inledande fas, och som grundas på en gedigen vetenskaplig och socioekonomisk bedömning med utgångspunkt i information och data om tillståndet i miljön och om de belastningar och drivkrafter som ligger bakom miljöproblem, får inte bara bli en arbetsmetod för att noga utforma de planerade normerna. Den måste också ge möjlighet att kontrollera genomförandet av olika åtgärder, oavsett om den som ansvarar för genomförandet är gemenskapen, nationella eller lokala myndigheter, näringslivssektorer eller företrädare för det organiserade civila samhället. ESK beklagar att det inte har utarbetats någon organisk översikt över alla de planerade åtgärderna och tidsfristerna för deras genomförande, och inte heller en rad indikatorer som redan nu skulle kunna bevakas, med femte miljöprogrammet i färskt minne. ESK föreslår att årsrapporterna om de viktigaste miljöindikatorerna kompletteras med uppgifter om läget för de olika initiativen, så att deras effektivitet kan utvärderas på ett bättre sätt.

2.5. Kommittén håller med om att det är viktigt att snarast förbättra genomförandet av den gällande miljölagstiftningen, och stöder kommissionens förslag om att ta hårdare tag mot dem som inte följer lagstiftningen. Om genomförande, kontroll och inspektion har ESK tidigare yttrat sig(4), och kommittén uppskattar att kommissionen nyligen tagit initiativ till att ställa de medlemsstater som brister i efterlevnaden till svars. Också förslaget om harmonisering av bestämmelserna på området miljöbrott(5) är mycket intressant för kommittén, som skall yttra sig om detta i ett särskilt yttrande. Vid sidan av påföljderna för lagöverträdelse eller bristande efterlevnad anser ESK dock att det är nödvändigt att anta en uppsättning incitament för efterlevnad, spridning av bra metoder, överföring av miljövänlig teknik (som bör främjas på alla sätt, också genom att man tar till vara erfarenheterna från gemenskapens forskningsprogram) samt system för att upptäcka och belöna företags och lokala myndigheters miljöinsatser.

2.6. Den gällande lagstiftningen för miljömärkning av produkter och antagande av en miljölednings- och miljörevisionsordning (EMAS)(6) för företagen bör genomföras ytterligare, men kommittén anser att denna åtgärd inte är tillräcklig för att uppmuntra till större och mer omfattande respekt för miljön. Ytterligare ansträngningar måste göras för att skapa förutsättningar via marknadsmekanismerna för erkännandet av ett ekologiskt mervärde, och för att de offentliga myndigheterna skall förenkla de administrativa förfarandena, främja grön efterfrågan och uppmuntra en mer miljövänlig produktutformning, genom att ge särskilt stöd till de små och medelstora företagen. ESK kommer att ägna särskild uppmärksamhet åt dessa frågor i det yttrande om grönboken om integrerad produktpolicy som är under utarbetande.

2.7. Kommittén delar kommissionens uppfattning om att stöd inte får innebära att miljöfarliga metoder indirekt uppmuntras, utan i stället bör främja utvecklingen av miljövänliga produktutformnings- och produktionsprocesser, och att finanssektorns verksamhet bör utvecklas i samma riktning. ESK anser dock att förslagen till åtgärder på detta område inte är särskilt kraftfulla, och uppmanar kommissionen att undersöka eventuella genomförandemetoder i samråd med de berörda grupperna, genom att utforma instrument som främjar och belönar nyskapande och teknisk överföring av miljövänligare processer och produkter, både när det gäller integrerad produktpolitik och vertikala bestämmelser.

2.8. Kommittén stöder strategin för att främja alla berörda gruppers medverkan i arbetet med att uppnå miljömålen, i synnerhet genom utbildningsprocesser som omfattar kontinuerlig vidareutbildning inom företag och branschorganisationer. Gemenskapen kan inte begränsa sig till ett uttalande i denna riktning, och tänka att det räcker med infromationsspridning, utan måste bli en aktiv part i denna process. Annars riskerar vi att få ett Europa som är ännu mer splittrat i miljöhänseende, och där allt beror på graden av miljömedvetande i de olika medlemsstaterna.

2.9. Den fysiska planeringen och förvaltningen utgör utan tvekan en strategisk resurs, men måste ses som en del av en bredare strategi som omfattar områden som stadsutveckling, transportnätverk, social verksamhet (exempelvis idrott och fritid) och aktiviteter med en direkt inverkan såsom byggnation, jordbruk och turism. Kommittén stöder förslaget att lansera ett särskilt program för att sprida de bästa stadsplaneringsmetoderna och främja en hållbar stadsutveckling, men kommer att vänta med en bedömning av instrumentets praktiska effektivitet till dess att förslaget genomförts.

2.10. Kommittén har redan diskuterat klimatförändring utförligt och anser att de föreslagna målsättningarna är för allmänna. I synnerhet föreslår ESK att man ägnar större uppmärksamhet åt de sektorer som har störst utsläppsproblem uttryckt antingen i volym (elproduktion) eller förväntad ökning (transporter, tjänster) och där otillräckliga regleringsmekanismer innebär att garantin för lyckade resultat är minst. Man behöver lägga fram specifika åtgärder så snart som möjligt för att de skall vara effektiva längre. Kommittén anser också att man bör prioritera innovativa energibesparande strategier på alla nivåer och inom alla sektorer, även inom det sjätte ramprogrammet för forskning, som för närvarande håller på att utformas.

2.11. Det är i princip en god idé att använda energiskatter, men man bör noga utvärdera deras effekter på miljön, den ekonomiska effektiviteten, inre marknadens sätt att fungera (bland annat med beaktande av den omfattande gemenskapsinterna handeln, som skulle innebära en harmonisering av den tillämpliga finanspolitiken) och det europeiska näringslivets konkurrenskraft, eftersom skillnader mellan medlemsstater eller jämfört med andra delar av världen kan skapa allvarliga störningar av konkurrensen och utvecklingen. Intäkterna från dessa skatter och från andra skatteinstrument bör dessutom öronmärkas för miljöförbättrande åtgärder och stimulera till energisparande och användning av rena energikällor.

2.12. Kommittén stöder principen att skydda naturen och den biologiska mångfalden, men beklagar att de föreslagna åtgärderna är så allmänt hållna (förutom utvidgningen av nätverket Natura 2000). ESK beklagar också att förslagen i tidigare kommittéyttranden inte har beaktats, i synnerhet beträffande utvärderingen av femte handlingsprogrammet för miljön och initiativyttrandet om EU:s skogsbruksstrategi(7). Kommittén förbehåller sig dock rätten att mer detaljerat kommentera tillämpningsföreskrifterna för denna politik. ESK förbereder ett initiativyttrande om miljösituationen och naturvården i Europa som ägnar stort utrymme åt frågan om hur man kan förena jordbruk och skydd av naturresurser genom att vända upp och ned på den gemensamma jordbrukspolitikens kvantitativa synsätt och skapa bättre samordning mellan lantbrukare, miljöorganisationer, konsumenter och turister för att sätta i gång ett positivt resursbevarande samspel.

2.13. Kommittén välkomnar att man lägger vikt vid miljö- och hälsoproblematiken och delar den oro som kommissionen uttrycker, vilket framgår av många tidigare yttranden i frågan. Det är av stor betydelse att man fastställer vilka risker för människors hälsa som varje grupp av föroreningar innebär. Denna process måste ha en solid vetenskaplig grund, särskilt beträffande specifika befolkningsgrupper och de långsiktiga effekterna av potentiellt farliga ämnen. Det är också mycket viktigt att förstå hur dessa ämnen fungerar och hur de penetrerar människokroppen för att minimera exponeringsnivåerna och i varje enskilt fall bedöma förhållandet mellan risker och fördelar. Kommittén vill även uppmärksamma sambandet mellan hälsa, livsmedelssäkerhet, livskvalitet och miljö, och hänvisar till sina kommentarer om konsekvenserna av förorening i livsmedelskedjan i punkt 3.18 i yttrandet om livsmedelslagstiftning och inrättande av Europeiska livsmedelsmyndigheten.

2.14. Kommittén ser positivt på att man lägger större vikt vid förebyggande åtgärder och försiktighet, särskilt när det gäller att uppmuntra och underlätta att man ersätter farliga ämnen med mindre farliga alternativ. ESK rekommenderar att man tillämpar försiktighetsprincipen på ett avvägt och balanserat sätt, och hänvisar till kommissionens dokument, ESK:s yttrande och den resolution i frågan som antogs av Europeiska rådet i Nice och som tog upp ett antal idéer som ESK framfört i sitt yttrande(8). Kommittén rekommenderar också att man anlägger ett sådant synsätt för att undvika att den internationella konkurrensen snedvrids till förmån för ekonomisk verksamhet i mindre miljömedvetna länder, och vill särskilt anmoda kommissionen att i alla internationella sammanhang verka för att samma miljönormer används som måttstock i alla världens regioner.

2.15. Kommittén stöder kommissionens metod att stegvis bedöma kemikalier som framställs i större mängd, och håller med om att man måste främja metoder som minskar mängden bekämpningsmedel i naturen, som är farliga eller skadliga för människors hälsa, och hoppas att man planerar att minska användningen av dem samtidigt som man använder metoder för ekologisk odling och integrerad skadedjursbekämpning (IPM). ESK ser också gärna ett snabbt slutgiltigt godkännande av konventionen om långlivade organiska föroreningar (POP) och av Rotterdamkonventionen. Kommittén stöder även förslaget att utveckla ett enda system för provning, bedömning och riskbedömning för nya och existerande kemikalier, producerade eller importerade, men betonar att man parallellt bör arbeta för att minska de negativa effekterna av användningen av metaller, mineraler och kolväten. ESK tänker uttala sig mer detaljerat om dessa frågor i samband med granskningen av vitboken om en strategi för den framtida kemikaliepolitiken(9), som är en av programmets hörnstenar.

2.16. Målsättningen att se till att förbrukningen av förnybara och icke-förnybara resurser och därmed förknippade verkningar inte överstiger gränsen för vad naturen klarar av skall främst omsättas i praktiken genom en strategi som dels bygger på en grundläggande analys i syfte att fastställa prioriteringskriterier, dels på utformningen och genomförandet av specifika politiska åtgärder för att minska förbrukningen av dessa resurser. De föreslagna åtgärderna förefaller alltför teoretiska och det är förvånande att utvärderingen av det förra programmet inte har lett till förslag om mer målinriktade och bättre definierade åtgärder för att omvandla dessa begrepp till effektiva insatser eller incitament inom en rimlig tidsrymd. Enligt kommittén bör alla åtgärder ses över noga för att förhindra att konkurrensen snedvrids och företagens konkurrenskraft skadas, och det behöver finnas en balans mellan utbuds- och efterfrågeinriktade åtgärder. I en marknadsekonomi är tillgången i huvudsak konsumentstyrd och därför anser kommittén att man måste prioritera information och initiativ som kan stimulera konsumenterna att välja miljövänligare produkter och leverantörer.

2.17. Utmaningen att bryta sambandet mellan resursanvändning och ekonomisk tillväxt genom att utnyttja resurserna på ett effektivare sätt, "dematerialisera" ekonomin och förhindra uppkomsten av avfall är i teorin acceptabel. De praktiska förslagen verkar dock sakna substans, särskilt när det gäller förebyggande åtgärder och metoder att främja ett praktiskt synsätt som minskar avfallet och all miljöförorening från produkter under hela deras livscykel.

2.18. Kommittén betonar att det är viktigt att kontrollera att medlemsstaterna tillämpar ramdirektivet om avfallshanteringshierarkin och särskilt att ge energisparandet den uppmärksamhet det förtjänar. ESK hoppas också att det faktum att man riktar uppmärksamheten på kvantitativa mål kommer att skicka signaler om den rätta vägen till allmänheten och de berörda myndigheterna.

2.19. Kommittén konstaterar att energibesparing och energiåtervinning bara nämns i förbigående; på detta område skulle betydande resultat kunna uppnås både inom industrin och hushållen, liksom inom avfallshanteringen, stadsplaneringen och den fysiska planeringen. Denna indikator borde alltid beaktas i lönsamhetsanalyser och förtjänar att studeras mer ingående i samband med införandet av program för belöning av företags miljöinsatser.

2.20. Kommittén betonar att detta program är en väsentlig faktor för att hantera den utmaning som "hållbarheten"(10) innebär, eftersom man i dokumentet diskuterar hur man kan kombinera en dynamisk ekonomi med ett samhälle som ger möjligheter åt alla, och fokuserar på hur man rent praktiskt tillåter ekonomisk tillväxt samtidigt som man undviker miljöförstörelse.

2.21. Det står nu klart att det både på global och lokal nivå gäller att skapa en rättvis och hållbar tillväxt som respekterar åtagandet att bevara resurser för framtida generationer. Europeiska unionen förbereder sig på så vis för toppmötet Rio +10 som skall hållas i Sydafrika år 2002, samtidigt som EU reviderar sin sektorspolitik och utformar en prioriteringsskala baserad på hur allvarliga problemen - eller snarare hoten - är, tidsaspekten och riskerna för en irreversibel utveckling.

3. Avslutande rekommendationer

3.1. Den strategi som föreslås i meddelandet bör förstärkas genom att man anger de nyckelmål som kommissionen, övriga ansvariga myndigheter och de berörda parterna bör fokusera sina insatser på. Man bör också ange de integrerade åtgärder som gör det möjligt att uppnå dessa mål. Dokumentet undergrävs oavsiktligt av att den föreslagna listan över åtgärder verkar vara sammanrafsad snarare än ordnad efter prioritet eller/och tidsföljd. För att avhjälpa detta föreslår kommittén att man

- utformar en sammanfattande tabell över legislativa och icke-legislativa åtgärder inom de fyra prioriterade områdena, liknande bilagan till vitboken om livsmedelssäkerhet,

- i en separat bilaga systematiskt räknar upp de problem som man stött på vid genomförandet av femte handlingsprogrammet för miljön och begränsningarna man påträffat vid integrationen av miljöpolitiken i den övriga gemenskapspolitiken och i olika berörda myndigheters agerande,

- beskriver resultatindikatorer som kan användas omedelbart eller på kort sikt, vilka myndigheter som skall ansvara för att införa och tillämpa dem, fastställer tidsplaner för utvärdering och kontroll samt ger förslag på åtgärder,

- i möjligaste mån anger kvantitativa målsättningar på medellång och lång sikt, åtminstone för att underlätta diskussonen om vilka mål man realistiskt kan uppnå och om vilka integrerade åtgärder som gör det möjligt att under en fastställd tidsrymd uppnå de önskade resultaten,

- identifierar mål att uppnå på gemenskapsnivå enligt en i förhand fastställd tidsplan och anger hur dessa skall införlivas i de nationella målen, vilket de lokala myndigheterna bör ansvara för,

- förklarar de striktare referensnormer man föreslagit, analyserar deras kostnadsmässiga effekter och hur de fördelar sig på de olika sektorerna, samt granskar effekterna för konkurrenskraften.

3.2. Att de berörda parterna kontinuerligt och systematiskt är engagerade utgör en grundläggande förutsättning för att uppnå varje miljömål. Kommittén betonar att det gäller ett engagemang i dess bredaste bemärkelse som omfattar alla beslutsfattare i alla stadier av processen och alla tänkbara metoder och instrument för att utbilda och informera myndigheter, företag, fackföreningar, bransch- och konsumentorganisationer, men även berörda individer eftersom miljövänligare beteendemönster lättast uppstår när människor internaliserar miljödimensionen som värdering och insatserna för miljöskyddet främjas. Kommittén efterlyser större gemenskapsstöd till ingåendet av frivilliga avtal, även på lokal nivå, inom ramen för den tillkännagivna ramförordningen om frivilliga miljöavtal.

3.3. En hållbar ekonomisk utveckling i kandidatländerna, baserad på ny, ren teknik och bättre miljöförvaltning, är livsviktig för att bevara de positiva miljöaspekter som finns i dessa länder, mer på grund av deras relativt låga utvecklingsnivå än medvetna val. Att öka allmänhetens och myndigheternas medvetenhet och systematiskt engagera dem för att lyckas med den ekonomiska omstruktureringen och planeringen av stadsutveckling och transporter - särskilt kollektivtrafik - kräver samstämda insatser, både i fråga om att tillämpa gemenskapens regelverk fullt ut och för den finansiering som behövs. Kommittén rekommenderar större klarhet när man väljer metod för att avhjälpa den uppenbara motsägelsen mellan målsättningen att ge spridning åt striktare miljönormer och de begränsade resurser som tillhandahålls för att täcka åtgärdens kostnader.

3.4. Att premiera mer miljömedvetna och miljövänligare beteenden, även genom icke-ekonomiska incitament (med miljömärkningen som förebild) är ur global synvinkel ett effektivare instrument än sanktioner, som innebär en risk att problemet flyttar till andra regioner utan att tillmötesgå det krav på sammanhängande miljöskydd som finns i ett globalt synsätt. Utvecklingen av miljövänligare produktionssystem, processer, teknik och produkter bör ses som ett slags innovation som bör uppmuntras och belönas genom alla befintliga former av innovationsfrämjande incitament. Gemenskapen och medlemsstaterna bör göra samordnade och fortlöpande insatser för att sprida bra metoder och överföra ren teknik mellan olika branscher.

3.5. Marknadsbaserade instrument som miljöskatter och miljöskattereformer bör granskas närmare för att bedöma de verkliga vinsterna för miljön, och de bör uppfylla kravet på en harmoniserad strategi på gemenskapsnivå utan att störa konkurrensen inom gemenskapen eller äventyra det europeiska näringslivets konkurrenskraft. Kommittén hyser den bestämda uppfattningen att sådana beskattningsformer i enlighet med sina namn bör användas för att främja mer ekologiska produkter, tekniker och metoder och/eller för att återställa naturen.

3.6. Skatteincitament som främjar teknisk innovation och styr in de industriella processerna på mer miljövänliga spår är också ändamålsenliga, förutsatt att de inte medför störningar av marknaden. En bättre livskvalitet kan få återverkningar, bland annat högre kostnader som näringslivet och/eller de offentliga finanserna skall bära. Man bör se till att denna process sker på ett likartat sätt inom hela EU och inte skadar unionens utveckling.

3.7. Kommissionen bör utvidga och öka takten på sina ansträngningar att nå enighet bland alla medlemsstaterna i denna fråga, och göra en mer genomgripande bedömning av de socioekonomiska konsekvenserna av att tillämpa dessa instrument för att övertyga medlemsstaterna om att de är ändamålsenliga och verkningsfulla. Kommissionen bör spela en aktiv roll på den internationella scenen, särskilt i fråga om klimatförändring, och bör själv framstå som en förebild och arbeta för att också andra länder och andra internationella organisationer än miljöorganisationerna följer de strängaste gällande miljönormerna. Målsättningen bör vara att garantera rättvis konkurrens i alla delar av världen samtidigt som miljöskyddskraven respekteras.

Bryssel den 30 maj 2001.

Ekonomiska och sociala kommitténs

ordföranden

Göke Frerichs

(1) EGT C 204, 18.7.2000.

(2) Se broschyren CES 2001-002 (tillgänglig på franska, engelska och tyska), som innehåller kommissionens kommentarer om ESK:s rekommendationer.

(3) ESK utarbetar särskilda yttranden om dessa frågor (hållbarhet och styrelseformer). EGT C 123, 25.4.2001.

(4) Se yttrandena i EGT C 206, 7.7.1997 och i EGT C 138, 18.5.1999.

(5) Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om skydd för miljön genom strafflagstiftning (KOM(2001) 139 slutlig).

(6) Se ESK:s yttrande i EGT C 209, 22.7.1999, förordningen offentliggjord i EGT L 114, 24.4.2001.

(7) EGT C 51, 23.2.2000.

(8) EGT C 268, 19.9.2000.

(9) KOM(2001) 88 slutlig.

(10) EGT C 123, 25.4.2001.