SV Europeiska unionens officiella tidning C 286/12

Yttrande från europeiska ekonomiska och sociala kommittén om ”Verktyg för att mäta och informera om företagens sociala ansvar i en globaliserad ekonomi”

(2005/C 286/04)

Den 15 september 2004 beslutade Ekonomiska och sociala kommittén att i enlighet med artikel 29.2 i arbetsordningen utarbeta ett yttrande på eget initiativ om ”Verktyg för att mäta och informera om företagens sociala ansvar i en globaliserad ekonomi” (initiativyttrande).

Facksektionen för sysselsättning, sociala frågor och medborgarna, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 24 maj 2005. Föredragande var Evelyne Pichenot.

Vid sin 418:e plenarsession den 8–9 juni 2005 (sammanträdet den 8 juni 2005) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 135 röster för, 2 röster emot och 18 nedlagda röster:

1. inledning

1.1 Genom att anta nya riktlinjer till förmån för företagens sociala ansvar i juli 2002 har kommissionen inlemmat näringslivet i sin strategi för hållbar utveckling. Företagens sociala ansvar är nämligen en mikroekonomisk del av hållbar utveckling som utgör en makroekonomisk helhet. Enligt kommissionen innebär företagens sociala ansvar konkret att ”företagen på frivillig grund integrerar sociala och miljömässiga hänsyn i sin verksamhet och i sin samverkan med intressenterna”. Med utgångspunkt i de arbeten som utförts i frågan kommer kommissionen att avge ett nytt meddelande om en strategi för att främja och utveckla företagens sociala ansvar i EU.

1.2 Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/51/EG av den 18 juni 2003 (1) ändrar rådets fjärde direktiv från 1978 om årsbokslut i vissa typer av bolag och rådets sjunde direktiv från 1983 om sammanställd redovisning genom att införa följande: ”I den utsträckning som behövs för att förstå bolagets utveckling, resultat eller ställning skall analysen innefatta både de finansiella och, där så är lämpligt, icke-finansiella centrala resultatindikatorer som är relevanta för den aktuella verksamheten, inklusive information rörande miljö och personalfrågor”.

1.3 God företagsledning som respekterar OECD:s principer i frågan och socialt ansvarstagande investeringar ökar i betydelse i affärsvärlden. Att investera på ett socialt ansvarsfullt sätt innebär att man förvaltar sin värdepappersportfölj inte bara med tanke på den ekonomiska vinsten utan också med utgångspunkt i kriterier som har att göra med samhälle och miljö.

1.4 EESK fäster stor vikt vid företagens sociala ansvar och vill att det skall bli en drivkraft som bidrar till en global strategi för hållbar utveckling. Kommittén underströk i slutsatserna i sitt yttrande (2) att den anser att frågan om företagens sociala ansvar är central och att EESK tänker bevaka utvecklingen i frågan mycket noggrant och aktivt. I yttrandet framförs tanken att ett socialt ansvarsfullt agerande bör bygga på en effektiv och dynamisk tillämpning av befintliga bestämmelser (lagstiftning och kollektivavtal) och åtföljas av frivilliga åtaganden som sträcker sig längre än dessa bestämmelser. Kommittén menade att företagens sociala ansvar skulle utarbetas med tanke på de särskilda förhållanden som råder inom EU.

1.5 I dag förs i den utvidgade unionens alla medlemsstater en debatt om företagens sociala ansvar, även om lagstiftning och praxis skiljer sig åt i stor utsträckning mellan länderna. Satsningen på att öka medvetenheten i de nya medlemsstaterna bör fortsätta. Det är motivet bakom det här initiativyttrandet vid en tidpunkt då ett nytt meddelande utarbetas som i sin tur utgör en fortsättning på grönboken och arbetet i flerpartsforumet om företagens sociala ansvar.

1.6 Det europeiska flerpartsforumet om företagens sociala ansvar ägde rum mellan oktober 2002 och juni 2004 med deltagande av ett tjugotal organisationer som företrädde arbetsgivarna, näringslivet, arbetstagarna och det civila samhällets övriga berörda parter, och var inledningen till en civil eller samhällelig (3) dialog. Metoden grundade sig bl.a. på en strävan efter samförstånd för att främja öppenhet och större samstämmighet i fråga om instrumenten, i syfte att gemensamt klargöra vilka krafter som främjar respektive motverkar företagens sociala ansvar och om möjligt utfärda gemensamma rekommendationer för det fortsatta arbetet. Förutom en analys av hindren för en större spridning av företagens sociala ansvar och de faktorer som bidrar till utvecklingen fastslog forumet tydligt vilka stimulansåtgärder som behövdes för ökad medvetenhet och utbildning av aktörerna, och man rekommenderade att utvärderingen skulle grundas på centrala internationella texter som samtliga medlemsstater redan har undertecknat.

1.7 I artikel I.3 i förslaget till konstitutionellt fördrag påpekas att EU bör verka för en hållbar utveckling i Europa som bygger på ”en social marknadsekonomi med hög konkurrenskraft där full sysselsättning och sociala framsteg eftersträvas”. Företagens sociala ansvar är ett av de instrument som syftar till att bibehålla jämvikten mellan de tre pelarna i Lissabonstrategin: ekonomi och tillväxt, sysselsättning och den europeiska sociala modellen samt miljöhänsyn. Det bidrar också till att stärka den sociala sammanhållningen och till utvecklingen av ett kunskapssamhälle. Detta kommer att stärka unionens ekonomiska effektivitet och företagens konkurrenskraft (4).

1.8 Den ökade internationella handeln är beroende av företag i alla storlekar, även om de multinationella företagen utgör en betydande del. Produkter, tjänster och kapital kan flöda mellan länder men fortfarande stanna inom en och samma företagsgrupp. Det handlar förvisso om en globalisering av ekonomin, inte enbart om en internationalisering av handeln. Företagens växande roll innebär i ökad utsträckning att de får ett samhälleligt ansvar bortom nationsgränsen.

1.9 Mot den bakgrunden kan diskussionen inte längre beröra enbart den europeiska inre marknaden. För många företag har världsmarknaden blivit den relevanta måttstocken, och där utvecklas olika handlingssätt som underförstått eller uttryckligen återspeglar olika uppfattningar om företagens sociala ansvar. Även om de vill framstå som universella är var och en av dessa uppfattningar ett uttryck för en viss syn på etik, samhälle, sociala och samhälleliga frågor samt miljö.

2. från försöksstadium till mognad: en utveckling mot ökad öppenhet

2.1 Internationella konventioner, normer och principer (5)

2.1.1 Den ökade medvetenheten i världen bygger på antagandet att mänskliga rättigheter, värdiga arbetsförhållanden och planetens framtid är en funktion av etiken i den ekonomiska verksamheten. Dessa värden tar sig olika uttryck på internationell och europeisk nivå.

2.1.2 De internationella konventionerna, normerna och principerna består av ILO:s förklaring om multinationella företag, ILO:s förklaring om de grundläggande rättigheterna, OECD:s riktlinjer för multinationella företag samt FN:s allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna.

2.1.3 Till dessa grundläggande texter kommer FN:s riktlinjer för konsumentskydd och normerna för livsmedelssäkerhet och livsmedelskvalitet i Codex alimentarius. När det gäller miljö och goda styresformer finns det också skäl att hänvisa till de konventioner som omnämns i de nya åtgärderna inom ramen för Allmänna preferenssystemet (GSP+) (6).

2.1.4 Det internationella samfundet har åtagit sig att uppnå millenniemålen före 2015. I den handlingsplan som antogs i Johannesburg omnämns företagens sociala ansvar som ett medel för att åstadkomma en mer rättvis globalisering som omfattar alla. Det är en kraftig uppmaning till alla typer av företag och alla typer av finansiärer av dessa företag att bidra till hållbar utveckling på jorden.

2.1.5 I sin rapport om en rättvisare globalisering (7) understryker förslagsgruppen att frivilliga initiativ om de skall vara trovärdiga måste åtföljas av en strävan efter öppenhet och en resultatredovisning, vilket förutsätter effektiva system för resultatbedömning, information till allmänheten och kontroll.

2.1.6 EESK uppmanar alla unionens medlemsstater att ratificera ILO:s samtliga relevanta konventioner och att införliva dem i den nationella lagstiftningen.

2.2 De europeiska normerna (8)

2.2.1 Till dessa internationella riktmärken har Europarådet fogat Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna samt Europeiska sociala stadgan. Unionens medlemsstater har dessutom sin egen gemenskapslagstiftning. Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna i Strasbourg och Europeiska gemenskapernas domstol i Luxemburg står som garanter för gemenskapens regelverk. Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, som antogs i Nice 2000, innebar en ny fas i undanröjandet av uppdelningen mellan å ena sidan medborgerliga och politiska rättigheter och å andra sidan ekonomiska och sociala rättigheter. Flerpartsforumet förnyade grunden för utvecklingen av företagens sociala ansvar med utgångspunkt i dessa normer.

2.2.2 Ett företag är en del av det mänskliga samhället och inte enbart en kugge i det ekonomiska systemet. Dess främsta funktion är att producera varor eller tillhandahålla tjänster, och i samband därmed skapa sysselsättning, fördela inkomster och betala skatt. Därigenom utgör företaget en del av det mänskliga samhället. Sedan länge mäter man företagens ekonomiska resultat med olika förvaltningsverktyg och redovisningsinstrument. De justeras med jämna mellanrum för förbättrad funktion.

2.2.3 Den europeiska modellen med social marknadsekonomi betraktar inte företaget endast som kapitalbolag eller organ för behandling av kontrakt utan också, och framför allt, som en gemenskap som bör präglas av social dialog. Aktiebolaget finns inte bara till för aktieägarna, utan företaget är – oberoende av sin bolagsform – en del av det mänskliga samhället och inte enbart en kugge i det ekonomiska systemet.

2.2.4 Det är i dag tydligt att en modell som tar hänsyn till olika berörda parter är av verkligt intresse vid sidan av en modell som är inriktad enbart på aktieägarnas vinst. Ett företag förvaltar sitt ansvar på bästa sätt om det är uppmärksamt på förväntningarna från sina olika intressegrupper.

2.2.5 I grönboken ”Främjande av en europeisk ram för företagens sociala ansvar” konstaterar kommissionen följande: ”Företagens sociala ansvar går främst ut på att företagen beslutar sig för att frivilligt medverka till ett bättre samhälle och en renare miljö”. I EESK:s yttrande om ”Globaliseringens sociala dimension – EU:s politiska bidrag för att få fördelarna att gynna alla” hävdar kommittén: ”Ett socialt ansvarsfullt handlande innebär att företag tillämpar existerande sociala regler med engagemang och strävar efter att skapa en anda av partnerskap med berörda aktörer”.

2.2.6 EU bör stärka uppfattningen om europeisk företagsidentitet, och skulle kunna uppmuntra dialog och åsiktsutbyte mellan olika aktörer och erfarenhetstyper med avseende på mätinstrument för företagens sociala ansvarstagande, så att dessa insatser fortsätter att stimulera till innovationer och spridas bland olika kategorier av företag.

2.3 Instrument för arbetet med företagens sociala ansvar: referenskriterier för tolkningen av normerna (9)

2.3.1 Normerna tar sig uttryck i olika konkreta instrument som fastställs av offentliga eller privata organ (instrument som oftast härstammar från länder med sedvanerättsregler): referenskriterier och metoder för tillämpningen av dessa kriterier. Dessa instrument utgör olika tolkningar av normerna kopplade till det sociokulturella sammanhanget runt upphovsmännen. Dessa är företagssammanslutningar, offentliga standardiseringsorgan, revisionsbolag, ratinginstitut, universitet, medborgarorganisationer och offentliga myndigheter. Instrumenten är många, i huvudsak privata, ofta överlappande och ibland oförenliga.

2.3.2 Vissa referenskriterier får offentlig spridning, antingen internationellt (som ISO 9000, ISO 14000, SA 8000, AA 1000, GRI) eller på europeisk nivå (EMAS, SME Key, Eurosif, ”samhällsbalansräkningen” (10),) eller nationellt (lagar, förordningar och rekommendationer).

2.3.3 Operatörerna (specialiserade analytiker hos fondförvaltare och revisionsorgan som mäter sociala och miljömässiga aspekter) övertar de internationella normerna. Dessa operatörer omvandlar normernas principer (värderingarna) till mer detaljerade kriterier. Därefter mäts överensstämmelsen med kriterierna, kvalitativt eller kvantitativt, med indikatorer som är signifikativa, användbara, begripliga och jämförbara.

2.3.4 Dessa operatörer har ansvar för att göra bedömningarna av icke-ekonomiska risker trovärdiga inför investerare och konsumenter, vilket innebär att företagens sociala ansvar kan bli en konkurrensfaktor på marknaden. Deras egen trovärdighet bör säkerställas genom självreglering inom branschen. Den nya standarden CSRR-QS 1.0 vittnar om viljan att gå vidare i denna riktning.

2.3.5 Global Compact-initiativet, som lanserades av FN:s generalsekreterare, är ett av de frivilliga instrument som nära två tusen företag i världen har anslutit sig till.

2.3.6 GRI-riktlinjerna (Global Reporting Initiative) används ofta av ett relativt stort antal multinationella företag. Den internationella standardiseringsorganisationen ISO började 2005 att utarbeta riktlinjer för socialt ansvar (11) (ISO 26000).

2.3.7 Inom ramen för den sociala dialogens sektorskommittéer fann man gemensamma nämnare för företagens sociala ansvar mellan arbetsmarknadens parter (12). Följande gemensamma initiativ beslutades: en kodex för företagens sociala ansvar inom hotellsektorn, en gemensam förklaring om företagens sociala ansvar inom handelssektorn och en uppförandekodex inom sockerindustrin, textilindustrin, läder- och konfektionssektorn samt under senare tid inom banksektorn.

2.3.8 Till detta kan man lägga uppförandekoder och företagsstadgar, ibland ensidigt beslutade av ledningen, ibland utarbetade i samråd med olika berörda parter, eventuellt framförhandlade med personalföreträdare. Vissa sträcker sig emellertid inte lika långt som ILO:s normer.

2.3.9 Det finns också andra instrument som inte vinner spridning. De exakta metoder som tillämpas av ett ratinginstitut (de indikatorer som används för att mäta uppfyllelsen av varje kriterium) är ett verktyg i den ekonomiska verksamheten för institutet, som verkar i konkurrens med andra institut.

2.3.10 Instrumenten kan utnyttjas av företagen själva på frivillig väg eller av socialt ansvarstagande investerare. De kan också rikta sig till slutkonsumenten. Etisk märkning eller miljömärkning ger information till den enskilde kunden i valsituationen. Upplysningskampanjer (till exempel om etisk märkning) har ökat medvetenheten bland allmänheten. Detta har lett till större ansvarstagande bland konsumenterna. Märkningssystemen konfronteras dock med avsevärda problem när det gäller att fastställa homogena och giltiga kriterier som kan ge tillräckliga garantier för ackreditering och för verkligt trovärdig information.

3. Att göra mätningen av företagens sociala ansvarstagande mer tillförlitlig och tydlig

3.1 Allmänna kommentarer

3.1.1 De instrument som används för mätning av företagens sociala ansvarstagande måste uppfylla de krav som ställs på samstämmighet, relevans och tillförlitlighet. Bedömningen av dessa egenskaper och avvägningen mellan dem måste grunda sig på respekt för mångfalden och på allmänt vedertagna värderingar och principer.

3.2 Instrumentens samstämmighet

3.2.1 Instrumenten skall vara förenliga med alla internationella referenskriterier.

3.2.2 De skall dessutom överensstämma med EU:s normer och lagstiftning.

3.2.3 Man kan alltid kräva att företagen följer den lokala lagstiftningen. Mervärdet av ett socialt ansvarstagande från företagens sida varierar dock beroende på den socioekonomiska bakgrunden (länder som varit industrialiserade länge, nya marknader, fattiga länder).

3.2.4 I de minst utvecklade länderna skulle man kunna få större företag att fylla ut luckor i det offentliga tjänsteutbudet och ta ansvar för sina anställdas och till och med deras familjers hälso- och sjukvård, boende och utbildning. De instrument som används för att mäta företagens sociala ansvarstagande kan ge en klar bild av effektiviteten av de åtgärder som företagen genomför på eget initiativ samt visa i vilken utsträckning de är av intresse för samtliga berörda aktörer.

3.3 Instrumentens relevans

3.3.1 Ett och samma kriterium kan mätas med hjälp av olika indikatorer. Avsaknaden av könsdiskriminering kan till exempel mätas genom att man ser på andelen kvinnor i styrelsen, på direktörsnivå, bland arbetstagarna eller i antalet faktiska utbildningstimmar m.m. När det gäller sysselsättningsskapande åtgärder vid omlokalisering av produktion, är indikatorn ofullständig om den enbart tillämpas på ett enda område. En övergripande indikator bör ta hänsyn till förlorade arbetstillfällen i det gamla landet och nya arbetstillfällen i det nya landet.

3.3.2 Man bör ägna stor uppmärksamhet åt vad ett mått egentligen innebär. Medellönen för företagets anställda är till exempel inte relevant som indikator på företagets sociala ansvarstagande om företaget påtvingar sina underleverantörer sådana villkor att de inte kan garantera sina anställda en anständig lön.

3.3.3 Eftersom det sociala ansvarstagandet sträcker sig utöver företagens lagstadgade skyldigheter kan skillnader i nationell lagstiftning få snedvridande effekter. Ett företag som producerar måttligt med föroreningar kommer till exempel att få ett positivt omdöme i ett land som saknar lagar om luftutsläpp och ett negativt i ett land med mycket stränga bestämmelser. Man måste därför utgå ifrån de samhälleliga normerna och miljönormerna i gemenskapens regelverk, samtidigt som man fortsätter att förbättra dessa.

3.4 Instrumentens tillförlitlighet

3.4.1 Med en indikator bör man kunna göra jämförelser i tid och rum: — Man bör kunna följa utvecklingen av ett visst fenomen från år till år. — Man bör kunna mäta samma sak på olika platser. Oklarheter bör därför undanröjas. Ett exempel: Investeringar i yrkesutbildning kan omfatta enbart betalningar till en utbildningsanstalt eller inkludera anställdas lön under utbildningen.

3.4.2 Man behöver inte alltid söka aggregerade data. Att aggregera utsläppen av växthusgaser är till exempel meningsfullt, eftersom effekterna är globala. Detta gäller dock inte vattenkonsumtionen, där konsekvenserna beror på vilka lokala resurser som finns.

3.4.3 För varje indikator måste det finnas ett ”kvalitetsformulär” med uppgifter bland annat om vilka aktörer som fastställer uppgifterna och med vilka metoder detta sker. — De instrument som används för att mäta en fysisk storhet (till exempel gasutsläpp) måste placeras på rätt ställe och kalibreras rätt. För mer kvalitativa indikatorer (t.ex. yrkesutbildning) måste det som mäts vara exakt definierat och bedömningsmetoden tydlig. — Man måste ange vem som samlar in uppgifterna. Dennes status och plats kan nämligen ha en viss inverkan. Det är lämpligt att den som har det lokala ansvaret låter berörd intressent eller pålitlig tredje part bestyrka uppgifterna. Tekniska data skulle till exempel kunna bestyrkas av ett granskningsföretag, sociala data av personalrepresentanter och miljödata av en specialiserad icke-statlig organisation.

3.4.4 Dessa åtgärder, som innebär en kostnad för företaget, skall leda till någon form av erkännande (t.ex. märkning eller certifiering). De yrkesgrupper som berörs har en viktig roll att spela i samband med både förfarandet och resultaten.

4. Att utsträcka användningen och förbättra kvaliteten på instrumenten

4.1 Att utveckla informationspraxis

4.1.1 Det blir allt vanligare att stora företag ger ut årsredovisningar. Detta ligger i linje med kraven på öppenhet kring företagets strategi, bland annat i fråga om metoderna för socialt ansvarstagande. Kvaliteten på informationen är dock fortfarande mycket ojämn och måste därför förbättras.

4.1.2 De studier som görs om kvaliteten på informationen riktar in sig på de stora företagen och tar sällan upp de små och medelstora företagen och de icke-börsnoterade bolagen. De företag som EMAS- eller ISO 14001-certifierats måste dock regelbundet lägga fram en miljöredovisning. Kostnaderna för certifieringen är för många små och medelstora företag för höga, i synnerhet som det handlar om en kontroll vid en viss tidpunkt ”t” som regelbundet måste utvärderas på nytt.

4.1.3 Eftersom de små och medelstora företagen inte har samma ekonomiska och mänskliga resurser som de stora, kan man till att börja med inte heller kräva lika mycket information av dem. Man bör dock uppmuntra de små och medelstora företagen att informera sina intressenter om sina metoder för ansvarstagande, hur små eller stora företagen än är, så att det sker en förbättring.

4.1.4 Det finns också nätverk bestående av privata, offentliga eller halvoffentliga organ – inklusive universitetens forskningsenheter – som arbetar med att informera om företagens sociala ansvar och främja det på nationell och europeisk nivå, bl.a. CSR Europe och Dublinfonden, eller på internationell nivå, bland annat WBCSD och ILO:s databas. Det vore bra om man kunde hjälpa till att sprida resultaten av detta arbete, samtidigt som man på ett öppet sätt informerar användarna om mångfalden av aktörer och metoder.

4.1.5 När det gäller skolutbildningen håller man i vissa medlemsstater på att införa pedagogiska innovationer som syftar till att öka medvetenheten bland konsumenterna. Unga européer bör utbildas i de internationella normerna.

4.2 Att skräddarsy instrumenten

4.2.1 Man måste göra en avvägning mellan principernas samstämmighet och respekten för mångfalden.

4.2.1.1 Samstämmighet: I lämpliga fall måste man kunna aggregera indikatorer för att skaffa sig en helhetsbild av policyn i det företag som undersöks.

4.2.1.2 Mångfald: Indikatorerna måste återspegla de socioekonomiska, rättsliga och kulturella omständigheterna samt företagstyp och företagsstorlek i olika geografiska områden och olika yrkessektorer.

4.2.2 Med indikatorerna bör man kunna göra både geografiska och sektoriella jämförelser (benchmarking): mellan olika enheter inom samma företag eller koncern, mellan enheter inom en och samma sektor och mellan enheter på ett och samma territorium.

4.2.3 Man bör utforma vissa specifika verktyg: Indikatorerna kan inte helt och hållet vara desamma inom industrin och tjänstesektorn. Av samma skäl bör konkreta indikatorer var för sig avpassas för tjänster i allmänheten intresse och producenter av vanliga varor och tjänster, för affärsmässig och icke-affärsmässig verksamhet, för multinationella koncerner och för små och medelstora företag, samt för olika sektorer.

4.2.4 Inom de stora industri- och tjänstesektorerna förutsätter sammanhållningen inom sektorn att referenskriterierna och motsvarande instrument för sektorn förhandlas fram mellan arbetsgivare och arbetstagare på europeisk eller annan lämplig nivå. Det ökade antalet ramavtal mellan internationella fackförbund och multinationella bolag öppnar nya möjligheter i detta avseende. Det vore bra om partnerna i den sociala dialogen inom sektorn kunde utforma dessa kriterier och indikatorer tillsammans utan att samtidigt avstå från eventuella bidrag från övriga intressenter.

4.3 Att utvidga användningsområdet för instrumenten

4.3.1 Instrumenten för företagens sociala ansvar kommer allt fler aktörer till nytta. De icke-ekonomiska riskerna börjar nu bli viktiga, t.ex. risken för dåligt rykte, dålig sammanhållning (dåligt socialt klimat i företaget) och oegentligheter (korruption, insiderbrott, bedrägerier, illojal konkurrens, förfalskning). Investerarna, däribland vissa förvaltare av fonder för lönesparande, etiska fonder eller socialt ansvarsfulla investeringar, tar hänsyn till sådana icke-ekonomiska risker, som blir marknadskriterier.

4.3.2 Banker och specialiserade bolag bör vid sin klassificering (rating) av exportkrediter och kreditförsäkringar mer än i dag ta hänsyn till den berörda statens strategi för en långsiktigt stabil utveckling och strategin för socialt ansvar hos de företag som är verksamma i landet.

4.3.3 När metoderna för socialt ansvar leder till en mätbar minskning av riskerna för ett företag vore det lämpligt om bank- och försäkringssystemet kunde ta hänsyn till detta i sina avgifter.

4.3.4 Vid offentliga upphandlingar tillämpas oftast den enkla regeln att det lägsta anbudet antas. Det vore lämpligt om fler kvalitativa kriterier, t.ex. attityden till socialt ansvar, togs med i bestämmelserna för anbudsinfordringarna, på samma sätt som EU kommer att göra i kategorin SGP+ i systemet med handelspreferenser.

4.3.5 EU:s bilaterala avtal innehåller nämligen hänvisningar till OECD:s riktlinjer, t.ex. associeringsavtalet EU–Chile, och EU vill att frågan om respekten för grundläggande normer får allt större utrymme i handelsförbindelserna med de nya marknaderna, t.ex. Brasilien, Indien och Kina. EU bör i den transatlantiska dialogen systematiskt ta upp frågan om tillnärmning när det gäller företagens sociala ansvar och följa denna strategi i dialogen mellan EU och Kanada.

4.3.6 Användningen av instrumenten kan öka om man stärker OECD:s mekanismer, bland annat kvaliteten på de nationella kontaktpunkterna i alla OECD:s medlemsstater. EU måste uppmuntra andra länder som inte är medlemmar av OECD att ansluta sig till OECD:s riktlinjer. De offentliga myndigheterna i samtliga OECD:s medlemsstater har en särskilt viktig roll att spela när det gäller effektiviteten i systemet för uppföljning.

4.4 Att skapa en ny generation av instrument

4.4.1 Riktlinjerna från GRI (Global Reporting Initiative) är ett privat referenskriterium som är erkänt. Det kan dock förbättras. I samband med att riktlinjerna ses över under 2005/2006 bör de europeiska aktörerna energiskt delta i detta organs verksamhet så att metoderna och kriterierna blir bättre anpassade till en europeisk kontext.

4.4.2 Den internationella standardiseringsorganisationen ISO beslutade i juni 2004 att utarbeta riktlinjer för socialt ansvar (guidance on social responsibility). Dessa riktlinjer, ISO 26000, kommer dock till skillnad från standarderna ISO 9000 – kvalitetssystem – och ISO 14000 – miljösystem – inte att vara någon allmän norm för ledningssystem, och det kommer inte att kunna ske någon certifiering. En ny marknad, Brasilien, och ett sedan länge industrialiserat land, Sverige, kommer att vara ordförande och sekreterare för arbetsgruppen. Det arbete som inleddes i mars 2005 beräknas ta tre år och riktlinjerna beräknas ges ut i början av 2008. EESK ägnar detta initiativ särskild uppmärksamhet.

4.4.3 EESK föreslår att det inrättas en portal med information om de stora företagens metoder för socialt ansvar på grundval av uppgifter från företagen själva. Uppgifterna bygger på vad företagen själva uppgett och bekräftas i nuläget inte av berörda intressenter. Det vore bra om en institutionell observatör kunde jämföra företagens uppgifter med intressenternas bedömningar. Ett organ som Dublinfonden skulle kunna få i uppgift att ägna sig åt en sådan kvalitativ analys. Kommittén föreslår att detta diskuteras inom ramen för arbetsprogrammet för Europeiska centrumet för övervakning av förändringar (EMCC).

5. Från ett ledningsinitiativ till ett frivilligt deltagande av intressenterna

5.1 Rapportering

5.1.1 Företagets frivilliga åtaganden måste offentliggöras och utfästelserna måste alltid kunna verifieras. Ett företag som förklarar att det tänker möjliggöra sysselsättning för funktionshindrade måste till exempel förklara hur stor andel av personalen det handlar om och hur arbetsplatserna i fråga anpassats. Med en så konkret och fullständig information som möjligt kan man ta reda på i vilken utsträckning företaget fullgör sina åtaganden. Eftersom ansvar mäts i handlingar och inte i ord måste det finnas öppenhet i företaget.

5.2 Att göra skillnad mellan ”kommunikation” och ”rapportering”

5.2.1 Rapportering

5.2.1.1 Rapporteringen går ut på att företaget i ett offentligt dokument redovisar hur det uppfattar de ekonomiska, miljömässiga och sociala konsekvenserna av sin verksamhet. Genom att göra detta medger företaget att intressenterna har rätt att ställa frågor till företaget.

5.2.1.2 Ända sedan de första kapitalbolagen grundades har styrelserna i dessa rapporterat till bolagens bolagsstämmor. Offentliga myndigheter har länge också begärt sådan information, åtminstone för att kunna ta ut skatter och sociala avgifter. Arbetstagarna i ett antal europeiska länder har i flera årtionden erhållit viss information. Nyheten är alltså att informationen skall vara mer fullständig och nu också skall riktas till samtliga delar av det civila samhället.

5.2.1.3 En övergripande rapportering är alltså ett svar på de explicita eller implicita frågor som ställs av intressenterna. Det är ett instrument för dialog och kan omfatta interaktiva system för samråd eller överläggningar. Årsredovisningen grundar sig på en detaljerad analys av indikatorerna och visar företagets övergripande resultat, dvs. dess förmåga att förena krav på ekonomiska resultat, social effektivitet och miljöinverkan. Årsredovisningen innehåller målsättningar, tidsgränser och uppgifter om genomförandeåtgärder. Detta är ett steg framåt på ett övergripande plan.

5.2.2 Kommunikation

5.2.2.1 Kommunikation är en helt annan sak, riktar sig till allmänheten och syftar till att sprida information för att skapa en föreställning om eller en positiv bild av företaget bland allmänheten.

5.2.2.2 För att göra detta väljer de kommunikationsansvariga inom företaget att belysa företagets åtaganden och dess resultat med avseende på god praxis. Kommunikation kan ske genom jämförelser med andra företag för att belysa företagets starka sidor och dra nytta av att företaget erhåller kvalitetsmärkning. Sådan kommunikation får inte ersätta rapportering.

5.3 Kvaliteten på informationen

5.3.1 Det händer ofta att man konstaterar avvikelser i informationen, både den finansiella (falsk bokföring) och den icke-finansiella (falsk reklam). Dessa metoder är straffbara enligt lag.

5.3.2 För att kunna producera högkvalitativ information måste man ha en organisation, som inbegriper företagsledningen, som exempelvis kan ägna sig åt följande: att fungera som länk till intressenterna, att bedriva en inre styrning av arbetet genom ett nät av rapportörer, att samla in och sprida information om bästa praxis inom koncernen, att rapportera och att fastställa ett förfarande för intern insamling av data, t.ex. samråd med intressenterna om informationsinsamlingen, diskussioner med företrädare för löntagarna, konsekvenstest samt godkännande från det ansvariga teamet.

5.3.3 Intressenterna varierar nämligen från sektor till sektor, från land till land och från region till region. Man bör försöka sammanställa en så uttömmande lista över intressenter som möjligt. Ju mer företaget försöker involvera intressenterna i arbetet med att utarbeta strategin för socialt ansvar, desto mer trovärdigt kommer det att te sig gentemot media och det civila samhället.

5.3.4 Berörda intressenter och/eller pålitlig tredje part involveras vid lämpligt tillfälle i insamlingen av uppgifter och utarbetandet av rapporter. Om det inte finns några sådana instanser borde det enligt de etiska reglerna åtminstone finnas en uppföljningskommitté. Om det inte finns några fackliga organisationer borde man på arbetsplatsen inrätta kommittéer för hälsovård och säkerhet, och de lokala sammanslutningarna för försvar av de mänskliga rättigheterna bör erkännas som rätt samtalspartner vid denna uppföljning. Ett annat exempel: I frågor rörande livsmedelssäkerhet skulle man kunna involvera forskningsinstitut och konsumentorganisationer. Varudistributörer och tjänsteleverantörer bör involvera representanter för konsumenterna och kunderna när de utarbetar en strategi för en långsiktigt hållbar utveckling.

5.4 Dialogen med intressenterna

5.4.1 Samtidigt med frivilligarbetet måste det föras en sansad dialog med intressenterna. Frivilliga åtaganden är endast ett medel mot ett mål som kvarstår, nämligen att skapa värde och ekonomiska, sociala och miljömässiga resultat. Företaget går därför frivilligt med på att vidta åtgärder och att låta andra få veta detta.

5.4.2 Detta innebär att företaget frivilligt går med på att ta hänsyn till intressenternas förväntningar och intressen och att öka insynen när det gäller dess åtgärder på detta område. Om företaget inleder en dialog med intressenterna måste det fortfarande ha kontroll över vad det kan och måste åta sig. Med tanke på alla olika förväntningar och intressen kan företaget göra rimliga prioriteringar på grundval av objektiva referenskriterier och sin egen strategi.

5.4.3 De olika intressenterna har alla rätt att uttrycka sina förväntningar, men förväntningar är inte alla lika legitima. Man kan till exempel tänka sig att interna intressenter ofta har större legitimitet än mer avlägsna intressenter. Och företaget kan inte ta hänsyn till varje legitim begäran eftersom det inte har obegränsade resurser. Avvägningar mellan olika framställningar kan göras genom förhandlingar eller samråd, men det slutgiltiga beslutet måste fattas av företaget självt.

5.4.4 Dialogen är särskilt viktig för de intressenter som ingår i värdekedjan. Beställarna måste hjälpa sina leverantörer och underleverantörer att förbättra sina metoder för socialt ansvarstagande. Man bör undvika att ge sina partner motsägelsefulla ålägganden, till exempel höga sociala normer och otillräckliga inköpspriser. Beställarna bör i stället hjälpa underleverantörerna att göra framsteg.

5.4.5 Det krävs en social dialog om företagens sociala ansvar i samband med att företaget utarbetar sin frivilliga strategi. Företrädare för arbetstagarna måste involveras i tre faser: när en företagsspecifik strategi utarbetas med hänsyn till principerna för en långsiktigt hållbar utveckling, när de åtgärder som krävs för att följa denna strategi genomförs och när den oberoende kontrollen av hur verksamma åtgärderna är på samtliga nivåer i företaget utförs.

5.4.6 På europeisk nivå skulle det vara ett avgörande steg att alla de multinationella företag som har ett europeiskt företagsråd frivilligt eller efter förhandlingar tar itu med de utmaningar som frågan om företagens sociala ansvar innebär. Det gör det dessutom möjligt att involvera de nya medlemsstaterna i denna dynamik. De europeiska företagsråden bör spela en viktig roll när företagens sociala ansvarstagande skall integreras i företagets strategi. Detta är också det bästa forumet för interna intressenter. Man får samtidigt inte glömma att en sammanhängande politik för socialt ansvarstagande från företagens sida också måste ta hänsyn till externa intressenter, bland annat all arbetskraft (tillfälligt anställda, underleverantörers anställda som finns på plats, hantverkare eller andra egenföretagare som arbetar för företaget) och en så stor del av värdekedjan (underleverantörer, leverantörer) som möjligt.

Bryssel den 8 juni 2005 Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande Anne-Marie SIGMUND

(1) Jfr ESK:s yttrande om ”Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av rådets direktiv 78/660/EEG, 83/349/EEG och 91/674/EEG om årsbokslut och sammanställd redovisning i vissa typer av bolag och försäkringsföretag” (föredragande: Guido Ravoet) av den 22 januari 2003 (EUT C 85, 8.4.2003) och om ”Kommissionens rekommendation av den 30 maj 2001 om redovisning, värdering och lämnande av upplysningar när det gäller miljöaspekter i företags årsbokslut och förvaltningsberättelser (2001/453/EG)”.

(2) EESK:s yttrande om ”Företagens sociala ansvar” (föredragande: Hornung-Draus), EGT C 125, 27.5.2002.

(3) Man kan notera att ordet ”social” inte uppfattas på samma sätt i olika språk, till exempel engelska och franska. I franskan skiljer man till exempel på ”social” (som ofta syftar på näringslivet och arbetsmarknaden) och ”sociétal” (som syftar på samhället i vidare bemärkelse).

(4) Sambandet mellan konkurrenskraften och företagens sociala ansvar är ett viktigt och komplext problemområde som inte kommer att analyseras i detta yttrande.

(5) En mer uttömmande förteckning finns i sammanfattningen från flerpartsforumet.

(6) Konventioner med anknytning till miljön och principerna för goda styrelseformer:

Montrealprotokollet om ämnen som bryter ned ozonskiktet

Konventionen om kontroll av gränsöverskridande transporter och om slutligt omhändertagande av riskavfall

Stockholmskonventionen om långlivade organiska föreningar

Konventionen om internationell handel med utrotningshotade arter av vilda djur och växter

Konventionen om biologisk mångfald

Cartagenaprotokollet om biosäkerhet

Kyotoprotokollet till FN:s ramkonvention om klimatförändringar

FN:s allmänna narkotikakonvention (1961)

FN:s konvention om psykotropa ämnen (1971)

Konventionen om bekämpande av illegal handel med narkotika och psykotropa ämnen (1988)

FN:s Mexikokonvention mot korruption

EESK:s yttrande 132/2005 av den 9.2.2005 om ”Allmänna preferenssystemet” (föredragande: Pezzini).

(7) Rapport från ILO:s världskommission för globaliseringens sociala dimension, februari 2004 (The World Commission on theSocial Dimension of Globalization - A Fair Globalization: Creating Opportunities for All, February 2004).

EESK:s yttrande CESE 252/2005 av den 9.3.2005 om ”Globaliseringens sociala dimension – EU:s politiska bidrag för att fåfördelarna att gynna alla” (föredragande: Tom Etty och Renate Hornung-Draus) (KOM(2004) 383 slutlig).

(8) En mer uttömmande förteckning finns i sammanfattningen från flerpartsforumet.

(9) Se ”ABC of CSR Instruments” från GD Sysselsättning och sociala frågor.

(10) Den ”samhällsbalansräkning” som initierats av CJDES (centrum för unga företagsledare och aktörer inom den sociala ekonomin) är ett övergripande diagnosinstrument som bygger på principen om ömsesidig utvärdering, där berörda aktörer inom och utom företaget deltar.

(11) Guidance on social responsability.

(12) EESK:s informationsrapport ”Dagsläget beträffande samreglering och självreglering på inre marknaden” (föredragande: Vever).