RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET, EUROPAPARLAMENTET, EUROPEISKA EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN OCH REGIONKOMMITTÉN - Rapport om jämställdhet mellan kvinnor och män, 2004

INLEDNING

Vid Europeiska rådets vårmöte den 20-21 mars 2003 uppmanades kommissionen att "i samarbete med medlemsstaterna utarbeta en årlig rapport till Europeiska rådets vårmöte om utvecklingen mot ökad jämställdhet och riktlinjerna för integrering av ett jämställdhetsperspektiv inom olika politikområden". Denna rapport har utarbetats på grundval av rådets begäran.

Jämställdhet mellan kvinnor och män har varit en grundläggande princip för Europeiska unionen sedan den upprättades. Under de senaste årtiondena har jämställdhetslagstiftningen utvecklats till ett enhetligt rättsligt ramverk och är nu en integrerad del av det regelverk som både gamla och nya medlemsstater måste följa. Jämställdhetslagstiftningen har spelat en viktig roll när det gäller att främja lika deltagande på arbetsmarknaden och kommer att göra det även i fortsättningen. Den har också haft en kontinuerlig och betydande påverkan på medlemsstaternas ramar för lika möjligheter.

Den europeiska arbetskraftens produktiva potential måste utnyttjas till fullo för att EU ska kunna uppnå de övergripande strategiska mål som fastställdes i Lissabon, dvs. att senast 2010 "bli världens mest konkurrenskraftiga och dynamiska kunskapsbaserade ekonomi, med möjlighet till hållbar ekonomisk tillväxt med fler och bättre arbetstillfällen och en högre grad av social sammanhållning". För att detta ska lyckas måste åtgärder vidtas för att främja kvinnors deltagande på arbetsmarknaden och få bort könsklyftorna på alla områden.

Den senaste tidens ekonomiska nedgång har lett till att arbetslösheten ökat något i EU:s 15 medlemsstater, och arbetslösheten är fortfarande större bland kvinnor än bland män. Samtidigt har förvärvsfrekvensen fortsatt att öka (särskilt för kvinnor), dock i lägre takt än under tidigare år. Det finns tydliga positiva trender - minskade skillnader mellan kvinnor och män när det gäller sysselsättning, utbildning och forskning samt en större andel kvinnor som har chefsbefattningar eller andra högkvalificerade arbeten. Fortfarande kvarstår dock betydande hinder för jämställdheten. Det krävs stärkt övervakning och förbättrad bedömning. En gedigen grund för detta arbete är de indikatorer som utarbetats av rådet inom ramen för uppföljningen av handlingsplanen från Peking.

Samhällsmönstret har ändrats under de senaste tjugo åren, från modellen med mannen som familjeförsörjare till familjer med två förvärvsarbetande. Idag utbildar sig unga kvinnor längre, precis som män. Fortfarande är det dock svårt för kvinnor att kombinera heltidsarbete och familjeansvar. Att ordna barnomsorg och omsorg för andra familjemedlemmar är därför en viktig utmaning för det europeiska samhället.

I denna rapport ges en översikt över hittills uppnådda resultat i fråga om kvinnors respektive mäns ställning på de viktigaste politikområdena. Dessutom behandlas viktiga utmaningar i jämställdhetsarbetet.

2. VILKA RESULTAT HAR UPPNÅTTS HITTILLS ?

Under det senaste årtiondet har jämställdhetsarbetet gått framåt i EU. Det finns också tecken på att utvecklingen går i samma riktning i de anslutande länderna. Dessa framsteg har möjliggjorts genom ekonomisk tillväxt och allmänna framsteg i samhället. Förändringen har inte skett automatiskt, utan som ett resultat av strategiska politiska initiativ som syftar till att främja jämställdhet mellan kvinnor och män på såväl europeisk som nationell nivå. Resultaten när det gäller att främja jämställdhet och minska skillnaderna mellan könen på olika politikområden (t.ex. sysselsättning, social integration, utbildning, forskning och yttre förbindelser) varierar dock under olika tidsperioder och mellan medlemsstaterna, och det finns fortfarande stora könsklyftor på de flesta politikområden.

Gemenskapens regelverk för likabehandling har utvecklats löpande genom fördragsändringar och därpå följande direktiv. Denna lagstiftning har tillsammans med EG-domstolens domar avseende likabehandling utvecklats till en viktig grund för medborgarnas individuella rättigheter i Europeiska unionen. Lagstiftningen om likabehandling har haft - och kommer även i fortsättningen att ha - en viktig roll i det socioekonomiska sammanhanget genom att den skapar en grundval för lika rättigheter för alla oavsett kön. Det är en förutsättning för att EU ska kunna nå de mål som rör en hållbar ekonomisk utveckling och tillväxt som formulerades i Lissabon och Göteborg.

Under de senaste årtiondena har det skett stora förändringar när det gäller deltagandet i utbildning i EU. Det finns nu fler kvinnor än män inom gymnasieutbildning och högre utbildning i de flesta medlemsstaterna och anslutande staterna, och kvinnor utgör nu huvuddelen av nyutexaminerade från universitet i EU (55 %). På den högsta utbildningsnivån finns det traditionella mönstret kvar. Av dem som avlade doktorsexamen i EU 2000 var endast 39 % kvinnor och 61 % män. Män har en större tendens att hoppa av gymnasieskolan (män 20 %, kvinnor 16 % [1]). Även om skillnaderna mellan könen när det gäller deltagande i utbildning minskar, väljer kvinnor och män studieämnen enligt traditionella könsstereotypa mönster. Andelen kvinnor som avslutade sin grundutbildning på universitet i EU 2001 var i genomsnitt 36 % inom naturvetenskap, matematik och informatik respektive 21 % inom ingenjörsutbildning och byggnadsteknik. Överfört till arbetsmarknaden bidrar detta till den kvardröjande könssegregeringen.

[1] Europeiska arbetskraftsundersökningen, Eurostat, 2003.

Den europeiska sysselsättningsstrategin har bidragit till att föra upp jämställdhet på den politiska agendan och har fungerat som ett verktyg för att angripa skillnaderna mellan könen på arbetsmarknaden. De nya sysselsättningsriktlinjerna kräver ökade insatser av medlemsstaterna. Användningen av strukturfonderna - särskilt Europeiska socialfonden - har haft en katalysatoreffekt på medlemsstaternas nationella jämställdhetspolitik genom att de tillhandahåller ekonomiskt stöd för genomförandet av den europeiska sysselsättningsstrategin och processen för social integration.

Kvinnors förvärvsfrekvens har ökat mer än mäns och är nu 55,6 % (jämfört med mindre än 50 %) under 1990-talets första hälft, men skillnaden i sysselsättning mellan män och kvinnor är mycket stor (17,2 procentenheter). Andelen förvärvsarbetande är fortfarande lägre bland lågutbildade kvinnor och äldre kvinnor. Det gäller också kvinnor som har småbarn - för dem är förvärvsfrekvensen i genomsnitt 12,7 procentenheter lägre än för kvinnor utan barn. För män som har småbarn är dock andelen förvärvsarbetande 9,5 procentenheter högre än för män utan barn [2]. Enligt färska beräkningar [3] skulle kvinnors förvärvsfrekvens i vissa medlemsstater sannolikt vara betydligt lägre än Lissabonmålet på 60 % 2005. Det krävs fortsatta insatser för att EU som helhet ska kunna uppnå målet senast 2010. Det kan till exempel gälla de länder där kvinnors förvärvsfrekvens är lägre än 50 % (Grekland, Spanien och Italien) respektive under 55 % (Belgien och Luxemburg). I det utvidgade EU kommer skillnaderna i sysselsättning mellan män och kvinnor att vara mindre markanta (16,3 procentenheter), men detta beror främst på att mäns förvärvsfrekvens är lägre i de anslutande länderna än i dagens EU.

[2] Kvinnor och män i åldersgruppen 20-50 år Källa: Europeiska arbetskraftsundersökningen, Eurostat, 2002.

[3] Prognoserna är baserade på kommissionens höstprognoser 2003.

Efter en period med minskad arbetslöshet och något mindre skillnader mellan kvinnor och män började arbetslösheten återigen stiga kring halvårsskiftet 2001, och denna trend har fortsatt under 2002 och 2003. Skillnaderna i arbetslöshet mellan kvinnor och män är dock fortfarande betydande, trots att de fortsatt att minska (1,8 procentenheter 2003). Kvinnor löper fortfarande större risk än män att bli arbetslösa och hamna utanför arbetskraften [4], och denna tendens är särskilt tydlig bland lågutbildade och äldre kvinnor. I de anslutande länderna är arbetslösheten nästan dubbelt så hög som i EU, men skillnaderna i fråga om arbetslöshet tenderar att vara mindre.

[4] Enligt definitionen i Europeiska arbetskraftsundersökningen, Eurostat.

Löneskillnaderna mellan könen är fortfarande i genomsnitt 16 % i EU, och denna siffra har knappast ändrats alls under de senaste åren. Löneskillnaderna är betydligt större i den privata sektorn än i den offentliga. Könsklyftan utgörs till största delen av skillnader som rör arbetskraftsdeltagande, könssegregering, karriär- och lönestrukturer samt den relativa undervärderingen av kvinnodominerat arbete. Under de senaste åren har frågan om löneskillnader mellan könen lyfts fram mer i medlemsstaterna. I vissa länder har man gjort betydande framsteg när det gäller att erkänna kopplingen mellan segregering på arbetsmarknaden och löneskillnaderna mellan könen och har dessutom börjat föra en politik som avspeglar detta.

Trots detta har könssegregeringen på arbetsmarknaden knappast förändrats alls under de senaste åren - den ligger stadigt kring 25 % för den yrkesmässiga segregeringen [5] respektive 18 % för den sektoriella segregringen [6]. Kvinnor dominerar inom sektorer som hälso- och sjukvård och social omsorg, utbildning, offentlig förvaltning och detaljhandel, medan en oproportionerligt stor andel män arbetar som tekniker, ingenjörer och chefer samt inom finansvärlden.

[5] Beräknas som kvinnors respektive mäns genomsnittliga nationella andel av sysselsättningen för varje yrke - skillnaderna räknas samman till en totalsumma för obalansen mellan könen uttryckt som en andel av den totala sysselsättningen (ISCO-klassifikation).

[6] Beräknas som kvinnors respektive mäns genomsnittliga nationella andel av sysselsättningen för varje sektor - skillnaderna räknas samman till en totalsumma för obalansen mellan könen uttryckt som en andel av den totala sysselsättningen (NACE-klassifikation).

Kvinnors allt högre utbildningsnivå har i tio av de 15 medlemsstaterna lett till att fler kvinnor fått högkvalificerade arbeten och chefsbefattningar under 1990-talet [7]. Fortfarande är dock sannolikheten att få ett chefsjobb dubbelt så stor för män som för kvinnor, och över tre gånger så stor när det gäller höga chefsposter [8]. Kvinnor är också underrepresenterade inom forskningen i EU (30 % av forskarna är kvinnor i den offentliga sektorn, jämfört med 15 % inom industriell forskning) [9].

[7] Europeiska arbetskraftsundersökningen, Eurostat.

[8] Europeiska arbetskraftsundersökningen, Eurostat, 2000.

[9] She figures, EU, 2003.

Man har inte lyckats få bukt med den obalans mellan kvinnor och män i beslutsfattande ställning som fortfarande finns på såväl europeisk som nationell nivå. De anslutande länderna uppvisar samma mönster. Utvecklingen går långsamt framåt när det gäller politiskt beslutsfattande, och tio medlemsstater har nu infört bestämmelser i sina konstitutioner eller i jämställdhetslagstiftningen om jämn fördelning mellan kvinnor och män.

Kvinnor sköter fortfarande huvuddelen av arbetet i hushållet och för familjen. Detta påverkar deras förvärvsmönster och begränsar deras möjligheter att välja yrke på ett sätt som är jämförbart med mäns genomsnittliga yrkesval. Kvinnor tenderar att göra avbrott i yrkeslivet och är överrepresenterade i deltidsarbeten och de flesta slags atypiska anställningar, och detta kan inverka negativt på deras karriär, löneutveckling och pensionsrättigheter. Kvinnors lägre inkomst kan, i kombination med skatte- och förmånssystemens effekter, leda till svagare incitament för förvärvsarbete. Detta gäller ofta särskilt kvinnor som har småbarn.

Vid Europeiska rådets möte i Barcelona fastställdes ett mål för utbyggnaden av barnomsorgen, och därigenom stärktes ytterligare den europeiska sysselsättningsstrategins inriktning på politiska åtgärder som gör det lättare att kombinera arbete och familj. Medlemsstaterna har därför ägnat ganska stor uppmärksamhet åt utbyggnaden av barnomsorgen. Få konkreta åtgärder har dock vidtagits för att förbättra omsorgen för andra familjemedlemmar.

Man har i ökad utsträckning fokuserat på sysselsättningspolitiska åtgärder som gör det lättare att kombinera arbete och familj och mer generösa bestämmelser för föräldraledighet. I några medlemsstater vidtas åtgärder för att uppmuntra pappor att vara hemma med sina barn, till exempel genom att göra det möjligt att vara föräldraledig på deltid eller införa särskild pappaledighet. Dessa insatser har hittills inte gett någon större utdelning. Den traditionella uppdelningen av omsorg och betalt arbete mellan kvinnor och män finns fortfarande kvar.

De hinder som kvinnor och män möter - och skillnaden mellan dem - när det gäller tillgång till sysselsättning är större bland låginkomsttagare. Huvuddelen av arbetande fattiga är män, men de flesta som står utanför arbetskraften är kvinnor [10] och de löper därför särskilt stor risk att fastna i fattigdomsfällan. Utan en oberoende inkomst får kvinnor stora ekonomiska svårigheter när de konfronteras med upplösning av familjen eller våld i hemmet. Kvinnor löper också större risk att bli fattiga när de blir äldre eller lever ensamma med barn. 35 % [11] av ensamföräldrarna - främst kvinnor - lever i fattigdom.

[10] Gemensamma rapporten om social integration - 2003, uppgifter från Eurostat 2001; bland låginkomsttagarna (under 60 % av medianinkomsten) är 26 % förvärvsarbetande (16 % än, 10 % kvinnor) medan 36 % står utanför arbetskraften (8,5 % män, 27,5 % kvinnor)

[11] Europeiska hushållsundersökningen, UDB-version från december 2003, Eurostat.

Våld i hemmet är ett angrepp på den drabbade personens rätt till liv, trygghet, frihet och värdighet och är ett uttryck för maktobalansen mellan kvinnor och män. I de nationella handlingsplanerna för social integration har detta identifierats som en risk för social utestängning för kvinnor. Under 2000 infördes Daphne-programmet 2000-2003 [12], som är ett symboliskt viktigt programplaneringsverktyg för åtgärder som motverkar våld. Ett viktigt steg framåt var medlemsstaternas beslut 2002 att införa en uppsättning indikatorer avseende våld i hemmet riktat mot kvinnor. Indikatorerna har utarbetats inom ramen för uppföljningen av handlingsplanen från Peking.

[12] Europaparlamentets och rådets beslut nr 293/2000/EG av den 24 januari 2000 om att anta ett program för gemenskapens insatser (Daphne-programmet) (2000-2003) för förebyggande åtgärder i kampen mot våld mot barn, ungdomar och kvinnor, EGT L34, 9.2.2000, s. 1.

3. UTMANINGAR OCH POLITIKENS INRIKTNING

I denna rapport bekräftas en positiv utvecklingstendens mot minskade klyftor mellan kvinnor och män på flera politikområden. Utvecklingen går dock alltför långsamt och det krävs ökade insatser för att man ska kunna uppnå de strategiska Lissabonmålen. Medlemsstaterna ska se till att skillnaderna mellan könen när det gäller sysselsättning, arbetslöshet och lönenivå har minskat väsentligt senast 2010. Detta bekräftas genom de nya riktlinjerna för den europeisks sysselsättningsstrategin.

Bristande jämställdhet är ett flerdimensionellt fenomen som måste angripas genom en rad olika politiska åtgärder. Utmaningen är att föra en politik som stödjer inte bara lika möjligheter för kvinnor och män inom utbildning, sysselsättning och karriärutveckling, utan även företagande, lika lön för lika och likvärdigt arbete, bättre fördelning av familjeansvar, jämn könsfördelning i beslutsfattandet samt åtgärder för att få bort könsbaserat våld.

3.1. Införliva och förbättra lagstiftningen om likabehandling

Gemenskapens regelverk måste införlivas i nationell lagstiftning som grund för jämställdhetspolitiken, och detta får ännu större betydelse inför utvidgningen av unionen.

- Införlivandet av EU-direktiven om likabehandling av kvinnor och män har nästan avslutats i de anslutande länderna. Nu krävs det att nationella aktörer (jurister, jämställdhetsorgan, arbetsmarknadens parter och icke-statliga organisationer) stödjer genomförandet av lagstiftningen. Medlemsstaterna bör sträva efter att snabbt införliva det nyligen antagna direktivet om ändring av rådets direktiv om genomförandet av principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om tillgång till anställning, yrkesutbildning och befordran samt arbetsvillkor [13].

[13] Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/73/EG av den 23 september 2002 om ändring av rådets direktiv 76/207/EEG.

- Det krävs ett starkt engagemang från arbetsmarknadens parters sida för att man ska kunna skapa det arbetsklimat som behövs för att säkerställa likabehandling av kvinnor och män på arbetsmarknaden.

- För att göra den gällande lagstiftningen mer lättbegriplig och tillgänglig för medborgarna och för att stärka den rättsliga säkerheten och tydligheten planerar kommissionen att ersätta de befintliga lagtexterna med en enda heltäckande text, genom att lägga fram ett förslag till direktiv om genomförande av principen om lika möjligheter för och likabehandling av kvinnor och män i arbetslivet. Detta är särskilt viktigt med tanke på utvidgningen.

- I och med det förslag till nytt direktiv om tillgång till och tillhandahållande av varor och tjänster som utarbetats på grundval av artikel 13, har kommissionen tagit ett första steg mot att utvidga tillämpningsområdet för lagstiftningen om likabehandling till att omfatta även andra områden än arbetsmarknaden. [14]

[14] Förslag till rådets direktiv om genomförande av principen om likabehandling av kvinnor och män när det gäller tillgång till och tillhandahållande av varor och tjänster (CNS 2003/0165)

3.2. Få bort löneklyftan och skillnaderna i sysselsättning och arbetslöshet mellan könen

Skillnaderna i sysselsättning och arbetslöshet mellan könen minskar, men är fortfarande stora. Medlemsstaterna måste fortsätta att hålla en hög arbetstakt i reformarbetet för att kunna uppnå det mål för kvinnors förvärvsfrekvens som fastställdes i Lissabon, dvs. 60 %. De envist kvardröjande löneskillnaderna kan fungera som ett negativt incitament för kvinnors inträde och avancemang på arbetsmarknaden och kan därigenom förhindra att investeringarna i humankapitalet utnyttjas fullt ut. För att angripa problemet med löneklyftan krävs en flerdimensionell strategi som omfattar sektoriell och yrkesmässig segregering, utbildning, arbetsklassificering och lönesystem, informationsverksamhet samt öppenhet och insyn. I sysselsättningsriktlinjerna [15] fastställs att medlemsstaterna ska följa denna strategi, som syftar till att senast 2010 ha åstadkommit en väsentlig minskning av löneskillnaderna.

[15] Rådets beslut av den 22 juli 2003 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik, EUT L 197, s. 13.

- Medlemsstaterna och arbetsmarknadens parter bör vidta konkreta och övergripande åtgärder mot könssegregeringen. Särskild vikt bör läggas vid att bekämpa tendensen att lönerna sjunker inom yrken och sektorer där antalet kvinnor ökar.

- Arbetsmarknadens parter har en viktig roll när det gäller att utarbeta och genomföra verkningsfulla politiska åtgärder för att minska löneskillnaderna mellan könen. Man måste öka medvetenheten om problemet och vidta konkreta åtgärder för att regelbundet övervaka löneskillnaderna, se över systemen för arbetsklassificering och skapa öppenhet och insyn i fråga om lönenivåer och arbetsutvärderingssystem.

- Kvalitet i arbetet är en viktig faktor för att öka arbetskraftsutbudet. Här är det viktigt att medlemsstaterna främjar flexibla anställningsformer för både kvinnor och män på ett sådant sätt att de samtidigt värnar om deras socialförsäkringsrättigheter och förmåner och ser till att det inte leder till segmentering och segregering på arbetsmarknaden.

- Att det lönsamt att arbeta är viktigt för att få ut fler kvinnor på arbetsmarknaden. Det behövs i vissa fall reformer inom skatte- och bidragssystemen för att få bort negativa incitament och skapa ekonomiska incitament för att kvinnor ska börja arbeta, stanna kvar eller komma tillbaka på arbetsmarknaden

- Medlemsstaterna bör vidta aktiva arbetsmarknadsåtgärder för att se till att kvinnor kommer tillbaka på arbetsmarknaden efter längre perioder av föräldraledighet eller frivilliga avbrott i yrkeslivet på grund av familjeansvar.

- Medlemsstaterna måste ge god vägledning och tillhandahålla stöd när det gäller erfarenheter på arbetsmarknaden för att få eleverna att avstå från könsstereotypa val redan på ett tidigt stadium i skolgången och därigenom undvika att könssegregering inom utbildningen överförs till arbetsmarknaden.

- Det krävs politiska åtgärder för att få bort de hinder som kvinnor möter när de försöker avancera i arbetslivet och nå chefsbefattningar.

- I ett kunskapsbaserat samhälle är det särskilt viktigt att främja en jämn könsfördelning inom yrken som forskare, ingenjör och tekniker på såväl nationell som europeisk nivå.

3.3. Kombinera arbete och familj

För att man ska lyckas öka förvärvsfrekvensen måste både kvinnor och män kunna hitta en balans mellan yrkesliv och familjeliv. Åtgärder som gör det lättare att kombinera arbete och familj bör inte betraktas som en "kvinnofråga" som enbart gynnar kvinnor. En viktig utmaning är att försöka få män att ta ett större ansvar inom familjen.

- Medlemsstaterna och arbetsmarknadens parter måste fokusera på utvecklingen av ekonomiska och andra incitament för att få män att ta ett större ansvar inom familjen samt informationsverksamhet för att ändra attityderna, särskilt bland arbetsgivarna.

- Medlemsstaterna bör främja att föräldraledigheten delas av båda föräldrarna, och i detta sammanhang bör man försöka undvika de negativa konsekvenser som förlängd föräldraledighet kan få för kvinnors sysselsättning genom de inneboende negativa incitament som finns i kombinationen dåliga löneutsikter och bidragssystemens utformning och risken att kompetensen blir föråldrad och att man förlorar arbetet efter en längre tids frånvaro från arbetsmarknaden.

- Medlemsstaternas insatser för att tillhandahålla adekvat barnomsorg enligt de mål som fastställdes i Barcelona bör intensifieras och organiseras på ett sådant sätt att kvinnor och män får möjlighet att ta ett arbete eller stanna kvar på arbetsmarknaden. Den förda politiken måste i högre grad behandla kvalitets- och kostnadsfrågor och de särskilda behov som förvärvsarbetande föräldrar har när det gäller barnomsorgens flexibilitet och tidsomfattning.

- Omsorg för andra familjemedlemmar måste prioriteras på nationell nivå med tanke på den åldrande befolkningen.

3.4. Främja en jämn könsfördelning i beslutsfattandet

Det faktum att kvinnor fortfarande är underrepresenterade i det politiska och ekonomiska beslutsfattandet visar att det finns ett grundläggande "jämställdhetsunderskott" i det europeiska samhället. Det krävs ett förnyat engagemang och partnerskap mellan regeringar, privata aktörer och politiska partier för att förverkliga full demokrati genom att skapa en jämn fördelning mellan kvinnor och män i beslutsfattandet på alla samhällsområden på såväl europeisk som nationell nivå.

- Medlemsstaterna måste vidta åtgärder för att se till att rådets rekommendation om en balanserad fördelning mellan kvinnor och män i beslutsprocessen genomförs (96/694). Det gäller särskilt följande:

- Medlemsstaterna bör övervaka utvecklingen med hjälp av de indikatorer som beslutats av rådet inom ramen för uppföljningen av handlingsplanen från Peking när det gäller kvinnor och män i politiskt och ekonomiskt beslutsfattande.

- Arbetsmarknadens parter bör stärka initiativen för att öka kvinnors deltagande inte bara i representativa organ, utan även kring förhandlingsbordet.

- Inför valen till Europaparlamentet 2004 bör de politiska partierna och andra relevanta aktörer intensifiera sina insatser och vidta en rad olika åtgärder för att uppnå en högre andel kvinnor än i valen 2000, dvs. högre än 30 %.

3.5. Införa jämställdhetsintegrering i praktiken

Skyldigheten att vidta åtgärder mot bristande jämställdhet och främja jämställdhet mellan kvinnor och män på gemenskapens alla verksamhetsområden föreskrivs i EG-fördraget [16]. Utöver de särskilda åtgärder som vidtas har både EU och medlemsstaterna börjat tillämpa jämställdhetsintegrering, dvs. införande av ett jämställdhetsperspektiv på alla politikområden och i alla faser av utarbetandet av politiska åtgärder. Denna kombinerade strategi har redan behandlats i styrdokumenten för flera EU-processer, bland annat den europeiska sysselsättningsstrategin, processen för social integration, forskningspolitiken, strukturfonderna och utvecklingssamarbetet.

[16] Artiklarna 2 och 3 i EG-fördraget.

Det krävs ökade insatser av medlemsstaterna, kommissionen och rådet för att omvandla mål och bestämmelser till konkreta åtgärder.

Detta bygger på följande:

- Medlemsstaterna, kommissionen och rådet åtar sig att stärka genomförandet av jämställdhetsintegrering på alla relevanta politikområden, inbegripet sysselsättningspolitik och socialpolitik, utbildning, forskning, yttre förbindelser, utvecklingssamarbete samt budget- och finanspolitik.

- Medlemsstaterna och kommissionen vidtar förbättringsåtgärder för att på alla relevanta politikområden i rätt tid kunna tillhandahålla enhetliga och jämförbara uppgifter uppdelade efter kön och andra bakgrundsvariabler.

- Medlemsstaterna, kommissionen och rådet åtar sig att vidareutveckla jämställdhetsindikatorerna som ett verktyg för jämställdhetsintegrering i syfte att bedöma framstegen på olika politikområden. För att skapa en mer samstämmig och systematisk övervakning och bedömning av genomförandet av handlingsplanen från Peking har rådet redan utarbetat flera uppsättningar indikatorer som rör kvinnor i politiskt och ekonomiskt beslutsfattande, möjligheterna att kombinera arbete och familj, lika lön för kvinnor och män samt våld i hemmet.

- Medlemsstaterna och kommissionen åtar sig att övervaka utvecklingen genom regelbunden rapportering och resultatutvärdering. De årliga rapporterna om jämställdhet som läggs fram vid Europeiska rådets vårmöten har en viktig roll i detta avseende.

- Medlemsstaterna och kommissionen åtar sig att anslå medel för att stödja effektiva jämställdhetsfrämjande mekanismer.

3.5.1. Strukturfonderna

Diskussionen har inletts om den framtida politiken för social och ekonomisk sammanhållning efter 2006. Sammanhållningspolitiken kommer att få en ny inriktning som innebär att den i ökad utsträckning bidrar till uppnåendet av Lissabonmålen och därigenom främjar ekonomisk tillväxt, produktivitet, högre sysselsättning och ett samhälle för alla. Det krävs stora insatser för att man fullt ut ska kunna utnyttja strukturfondernas potential som katalysator för EU:s och medlemsstaternas jämställdhetspolitik i den utvidgade unionen och under den nya programplaneringsperioden.

- Jämställdhetsarbetet måste prioriteras både politiskt och budgetmässigt även under nästa programplaneringsperiod för strukturfonderna.

- Dagens och morgondagens medlemsstater bör engagera sig mer för att främja både jämställdhetsintegrering och särskilda åtgärder i alla strukturfonderna.

- Det krävs ett större engagemang i medlemsstaterna för att analysera hur strukturfondsfinansierade åtgärder och projekt kommer att påverka kvinnor respektive män.

3.5.2. Forskningspolitik

De insatser som görs för att öka jämställdheten inom forskningsvärlden måste fortsätta för att det ska blir möjligt att fullt ut utnyttja det europeiska forskningsområdets potential.

- Det krävs lämpliga stödinsatser och budgetanslag på såväl europeisk som nationell nivå - dels för att införa (eller stärka) effektiva mekanismer som syftar till att öka antalet aktiva kvinnor inom forskningsvärlden och i utarbetandet av forskningspolitiska åtgärder, dels för att följa de framsteg som görs när det gäller att få fler kvinnor att välja och stanna kvar och bli befordrade inom den naturvetenskapliga banan.

3.6. Förebygga och bekämpa våld mot kvinnor och kvinnohandel

På det politiska planet är man starkt medveten om behovet att förebygga och bekämpa våld mot kvinnor och kvinnohandel [17], som är en viktig del av det vidare begreppet människohandel [18]. Utmaningen är nu att bredda och intensifiera insatserna i medlemsstaterna och i de anslutande länderna.

[17] Rådets resolution av den 20 oktober 2003 om initiativ för att bekämpa människohandel, särskilt handel med kvinnor, EUT C 260, 29.10.2003, s. 4.

[18] Brysseldeklarationen om förebyggande och bekämpning av människohandel från september 2002; se även rådets slutsatser av den 8 maj 2003, EUT C 137, 12.6.2003, s. 1.

- Åtgärder för att förebygga och bekämpa våld i hemmet beslutas främst på lokal och nationell nivå, och medlemsstaterna bör följa upp utvecklingen med hjälp av de indikatorer om våld i hemmet som beslutats av rådet. Det nya programmet Daphne II, som avser perioden 2004-2008 och har en utökad budget på 50 miljoner euro, kommer att stödja åtgärder som syftar till att förebygga och bekämpa våld mot kvinnor i medlemsstaterna.

- Medlemsstaterna, kommissionen och relevanta rådskonstellationer bör intensifiera åtgärderna för att förebygga och bekämpa kvinnohandel. Det krävs en övergripande strategi som omfattar kriminalisering (lagstiftning), skydd och hjälp för dem som utsatts för våld och kvinnohandel samt förebyggande åtgärder som kampanjer och samarbete både mellan EU-länderna och på det internationella planet.

- Alla de möjligheter att stödja hjälpåtgärder för drabbade personer som står till buds genom EU:s olika finansieringsprogram måste undersökas - strukturfonderna (Europeiska socialfonden, Europeiska regionalutvecklingsfonden och gemenskapsinitiativet Equal), Daphne och, om lämpligt, Agis. Man bör också arbeta förebyggande och underlätta integrationen på arbetsmarknaden för dem som blivit offer för kvinnohandel. Detta är särskilt viktigt med tanke på utvidgningen.

4. SLUTSATSER

De viktigaste målen för Europeiska unionen är skapa full sysselsättning, en hög nivå på det sociala skyddet, långsiktig ekonomisk tillväxt och en hållbar utveckling i det kunskapsbaserade samhället senast 2010. För att uppnå dessa mål är det viktigt att medlemsstaterna befäster sitt engagemang för att stödja kvinnors aktiva deltagande på arbetsmarknaden och minska skillnaderna mellan könen på olika livsområden. Ett ökat aktivt deltagande på arbetsmarknaden i arbeten av god kvalitet kommer att bidra till att angripa det växande problemet med den åldrande befolkningen.

Europeiska rådet bör på grundval av denna rapport om jämställdhet mellan kvinnor och män uppmana medlemsstaterna att stärka sina insatser för att främja jämställdhet på alla samhällsområden. Man bör därvid särskilt uppmärksamma följande:

- Se till att den nyligen antagna lagstiftningen genomförs snabbt i medlemsstaterna och att gemenskapens bestämmelser om likabehandling tillämpas på ett riktigt sätt i de anslutande staterna.

- Anta förslaget till direktiv på grundval av artikel 13 [19] före mars 2005.

[19] Förslag till rådets direktiv om genomförande av principen om likabehandling av kvinnor och män när det gäller tillgång till och tillhandahållande av varor och tjänster (CNS 2003/0165)

- Vidta särskilda åtgärder för att minska löneskillnaderna mellan könen inom ramen för samarbetet med arbetsmarknadens parter.

- Aktivt stödja en jämn könsfördelning i valen till Europaparlamentet 2004.

- Stärka integrationen av ett jämställdhetsperspektiv på alla politikområden, inbegripet sysselsättning och socialpolitik, utbildning, rättsliga och inrikes frågor, yttre förbindelser, utvecklingssamarbete samt budget- och finanspolitiken.

- Sträva efter att uppnå de mål som fastställdes i Barcelona avseende utbyggnaden av barnomsorgen.

- Vidareutveckla indikatorer - under 2004 med inriktning på sexuella trakasserier på arbetsplatsen - i syfte att fastställa centrala indikatorer och övervaka utvecklingen, inbegripet genomförandet av handlingsplanen från Peking och för detta ändamål regelbundet samla in lämplig, enhetlig och jämförbar könsuppdelad statistik, särskilt på områden där sådana uppgifter saknas.

- Se till att jämställdhetsfrågor (inbegripet kvinnors tillgång till sysselsättning) lyfts fram inom strukturfonderna och att lämpliga medel anslås.

- Arbeta vidare med jämställdhetsintegrering inom det europeiska forskningsområdet genom att tillhandahålla aktivt stöd till högnivånätverket för tjänstemän på nationell nivå ("Helsingforsgruppen" för kvinnor och vetenskap).

- Bekämpa våld mot kvinnor och använda indikatorerna för våld i hemmet för att följa upp resultaten.

- Bekämpa kvinnohandel och anta ett förslag till direktiv [20] om tillfälliga uppehållstillstånd för offer för medhjälp till olaglig invandring som samarbetar med behöriga myndigheter.

[20] KOM (2002) 71 slutlig.

BILAGA

Den statistiska bilagan är lättöverskådlig, men ger ändå en heltäckande bild av situationen för kvinnor och män, utvecklingen under de senaste åren och kvardröjande könsklyftor i EU och, i de fall uppgifter funnits tillgängliga, de anslutande länderna.

Jämställdhetsarbetet kräver en brett upplagd strategi, och därför har indikatorer valts ut enligt två huvudsakliga kriterier - relevansen för olika aspekter av kvinnors och mäns liv samt tillgången på jämförbara och tillförlitliga uppgifter. De uppgifter som läggs fram ger information om betalt arbete, inkomst och lön, beslutsmakt, kunskap och tidsanvändning.

Betalt arbete

Betalt arbete är en viktig förutsättning för ekonomiskt oberoende och mäts genom uppgifter om sysselsättning och arbetslöshet. Skillnaden i sysselsättning är idag 17,2 % i EU:s 15 medlemsstater och 16,3 % om man även räknar med de anslutande länderna, medan skillnaden i arbetslöshet är 1,8 % respektive 1,9 %. De flesta deltidsarbetande är kvinnor. Andelen kvinnliga anställda som arbetar deltid var 34 % i de 15 EU-medlemsstaterna och 30 % om man även räknar med de anslutande länderna (2002). Motsvarande siffror för män var 7 % i båda fallen.

Inkomst och lön

Under 2001 var löneklyftan mellan könen i EU 16 %, medan fattigdomsrisken var 3 % högre för kvinnor än för män.

Beslutsfattande

En jämn könsfördelningbeslutsfattandet är en fråga som behandlas både inom politiken och i det ekonomiska livet. Idag utgör kvinnor 25,4 % av parlaments leda mö terna i de 15 EU-medlemsstaterna. Under 2002 hade en något större andel kvinnor - 30 % - uppnått chefsposition i de 15 EU-medlemsstaterna och 30 % om man även räknar med de anslutande länderna.

Kunskap

Utvecklingen i riktning mot ett kunskapsbaserat samhälle ställer stora krav på arbetskraftens utbildningsnivå. Kvinnor har en högre genomsnittlig utbildningsnivå än män - skillnaden mellan kvinnor och män i åldersgruppen 20-24 år som har gymnasieutbildning är 6 procentenheter i de 15 EU-medlemsstaterna och 5 procentenheter om man även räknar med de anslutande länderna. De traditionella mönstren är dock tydliga inom forskningen, där kvinnor 2000 utgjorde 6 % och män 19 % av universitetsanställda som är professorer (eller motsvarande) i de 15 EU-medlemsstaterna.

Arbetstid

Skillnaden i genomsnittlig arbetstid mellan män och kvinnor som har barn visar att kvinnor som har barn arbetar tolv timmar mindre än män som har barn i EU:s 15 medlemsstater och elva timmar mindre om man även räknar med de anslutande länderna.

>Hänvisning till>

>Hänvisning till>

>Hänvisning till>

>Hänvisning till>

>Hänvisning till>

>Hänvisning till>

>Hänvisning till>

>Hänvisning till>

>Hänvisning till>

>Hänvisning till>