1.Inledning

Hur framgångsrik investeringsplanen för Europa kommer att vara när det gäller att förmedla finansiering till projekt med ett mervärde för den europeiska ekonomin beror delvis på EU:s och medlemsstaternas samlade förmåga att få bort hindren för gränsöverskridande investeringar. Inom ramen för investeringsplanens tredje pelare – som handlar om att undanröja investeringshinder – har kommissionen därför åtagit sig att skynda på processen för att upprätta en kapitalmarknadsunion (KMU).

För att skapa de integrerade finansiella marknader som är en del av kapitalmarknadsunionen krävs viktiga beslut på EU-nivå, men även beslutsamma utfästelser från varje medlemsstat att ta itu med hinder på nationell nivå. Det behövs nationella insatser för att skapa den tydliga, förutsägbara och stabila miljö som möjliggör ökade investeringar och en effektivare fördelning av kapital, och som i förlängningen stimulerar finansieringen av affärsverksamhet och infrastruktur.

Efter Ekofinrådets uppmaning i juni 2015 har kommissionen och en expertgrupp bestående av representanter från medlemsstaterna samarbetat, med Europaparlamentet som observatör, för att kartlägga nationella hinder för gränsöverskridande kapitalflöden och hur man bäst undanröjer de som är antingen oproportionerliga eller inte motiverade av hänsyn till allmänintresset. Detta arbete bör utmynna i en gemensam färdplan för att undanröja dessa hinder. Tanken är att färdplanen ska komplettera andra initiativ för att ta itu med de befintliga investeringshinder som kommissionen har identifierat i samband med den europeiska planeringsterminen och det KMU-relaterade arbete som syftar till att skapa kapitalmarknader med bistånd från stödtjänsten för strukturreformer.

Kommissionen anser att detta sätt att samarbeta med medlemsstaterna utifrån en ömsesidig utvärdering av nationella krav, inbördes utvärderingar och utbyte av bästa praxis kan ge mycket positiva resultat. I denna anda har expertgruppen börjat arbeta med flera hinder som huvudsakligen lyder under medlemsstaternas behörighet, vilka valts ut på grundval av medlemsstaternas synpunkter och intressenternas svar på olika KMU-relaterade samråd. Denna rapport utgör kommissionens tolkning av rättsläget i medlemsstaterna på grundval av tillgänglig information. Efter antagandet av den första versionen av denna rapport den 27 februari 2017 uppmärksammades kommissionen på vissa felaktigheter som huvudsakligen berodde på ofullständig eller motstridig information. Kommissionen beslutade därför anta denna ändrade version.

En första uppsättning hinder som identifierats av expertgruppen gäller frågor som försvårar investerares gränsöverskridande verksamhet under hela investeringscykeln. I denna rapport görs åtskillnad mellan ex ante-hinder (som är aktuella när investerare överväger att bedriva gränsöverskridande verksamhet), hinder på fortlöpande basis (som avskräcker investerare från att fortsätta eller öka sin gränsöverskridande exponering) och ex post-hinder (som leder till svårigheter i slutet av investeringsprocessen).

Denna rapport utgår för var och en av ovanstående typer av hinder från diskussionerna i expertgruppen och föreslår vad som bör göras härnäst, vilket inte nödvändigtvis innebär att medlemsstaterna är eniga i varje fråga. Kommissionen räknar med att medlemsstaterna ska enas om den föreslagna färdplanen i början av 2017 och vidta åtgärder i enlighet med denna. Den kommer att övervaka genomförandet av färdplanen och fortsätta att samarbeta med medlemsstaterna för att samla in uttömmande och uppdaterad information, men uppmanar samtidigt expertgruppen att identifiera andra hinder på KMU-relevanta områden. Kommissionen ser färdplanen som ett levande dokument som kommer att behöva uppdateras med ytterligare åtgärder som ska vidtas före 2019 avseende hinder som kan komma att identifieras i ett andra skede.

2.Ex ante-hinder

2.1.Hinder för gränsöverskridande distribution av investeringsfonder

EU:s marknadsföringspass har bidragit till att skapa en framgångsrik gränsöverskridande marknad, vilket framgår av att 80 % av fonderna hos företag för kollektiva investeringar i överlåtbara värdepapper (fondföretag) och 40 % av alternativa investeringsfonder (AIF-fonder) marknadsförs över gränserna. Geografiskt är distributionen av fonderna dock fortfarande begränsad. En tredjedel av fonderna som marknadsförs över gränserna säljs bara i en annan medlemsstat och ytterligare en tredjedel i högst fyra andra medlemsstater. Skälet kan vara koncentrerade fonddistributionskanaler i enskilda medlemsstater, kulturella preferenser eller brist på incitament att konkurrera över gränserna. I svaren på olika samråd nämns emellertid även de tillkommande nationella krav som medlemsstater har infört i samband med införlivandet av direktivet om förvaltare av alternativa investeringsfonder och fondföretagsdirektivet.

Expertgruppens arbete på detta område handlade främst om att identifiera och hantera hinder som beror på nationella bestämmelser eller praxis. Med tanke på behovet av handling på EU-nivå inledde kommissionen dessutom ett offentligt samråd om hinder för gränsöverskridande distribution av investeringsfonder som även omfattar dessa frågor. Ytterligare åtgärder till följd av kommissionens samråd, som ska beakta denna rapport, kommer att tillkännages i sinom tid.

2.1.1.Marknadsföringskrav

Flera medlemsstater uppgav att de stora skillnaderna mellan nationella regler och tillsynsmetoder var ett betydande hinder för ett helt igenom effektivt EU-pass inom kapitalförvaltningsbranschen.

Rättsosäkerheten är särskilt stor

i) i de allra första skedena av en fonds livscykel, t.ex. under den fas som föregår fondens lansering, då kapitalförvaltare kan behöva testa aptiten hos potentiella investerare, och

ii) när fonden väl har lanserats, då fondförvaltare kan kontaktas av potentiella klienter.

Förvaltningsbolag drabbas av kostnader för research och uppfyllandet av olika nationella ordningar rörande marknadsföring, finansiell reklam och konsumentskydd, vilket innefattar tidskrävande översättningar och ändringar av marknadsföringsmaterial.

För att skapa ökad klarhet diskuterade medlemsstaterna också om för-marknadsföring (s.k. pre-marketing) och kontakter med fondförvaltare som initieras av potentiella professionella kunder (s.k. reverse solicitation, eller kundinitierade kontakter) inte ska anses ingå i en fonds ”marknadsföring” av aktier eller andra ägarandelar och därmed inte vara underställda nationella marknadsföringskrav.

Expertgruppen ansåg att ”för-marknadsföring” bör omfatta situationer där utkast till fonddokumentation, men inte material för att teckna sig för fonden, delas ut till ett begränsat antal professionella kunder utan att det erbjuds någon teckningsmöjlighet.