Utöver detta har EU även sjösatt en ambitiös ny agenda för skattetransparens på den inre marknaden som går längre än de internationella kraven. Den 8 december antog rådet kommissionens förslag om ett automatiskt utbyte av upplysningar om besked i gränsöverskridande skattefrågor och förhandsbesked om prissättning fr.o.m. 2017. Krav på offentlig rapportering land för land har fastställts för bank- och finanssektorn i CRD IV-direktivet och för skogsavverknings- och utvinningsindustrierna i redovisningsdirektivet. Arbete pågår med att fastställa om krav på transparens även bör tillämpas på företag inom andra sektorer inom EU. I sitt arbete med att främja god förvaltning i skattefrågor globalt bör EU uppmuntra sina internationella partner att också anta dessa högre standarder som tillämpas på den inre marknaden.

Skattetransparensen har nått en ny nivå internationellt i och med att det automatiska utbytet av upplysningar nu har fastställts som global standard via OECD . Nästan 100 jurisdiktioner har åtagit sig att införa denna nya standard för utbyte av upplysningar senast 2018. Inom EU kommer medlemsstaterna att tillämpa standarden för automatiskt utbyte av upplysningar om finansiella konton i skatteärenden fr.o.m. 2017. EU har dessutom ingått avtal om automatiskt utbyte av upplysningar med Schweiz, Liechtenstein och San Marino, och håller på att slutföra liknande avtal med Andorra och Monaco. Dessa länder gjorde särskilt stora ansträngningar för att på kort tid slutföra förhandlingarna och underteckna ambitiösa transparensavtal. Mot bakgrund av detta bör EU-kriterierna för alla tredjeländer om transparens och utbyte av upplysningar åtminstone avspegla den nya globala standarden för automatiskt utbyte av upplysningar.

Under de tre år som har gått sedan rekommendationen utfärdades har det dessutom hänt flera viktiga saker rörande god förvaltning i skattefrågor som gör att EU:s kriterier måste uppdateras.

En annan fråga som måste tas upp är hur lång tid det ska ta innan klausulen om god förvaltning i skattefrågor börjar tillämpas. För närvarande träder klausulen om god förvaltning i skattefrågor i kraft samtidigt med avtalet som helhet, vilket kan dröja flera år. Under mellantiden finns det ingen skyldighet för det berörda tredjelandet att följa de överenskomna bestämmelserna om god förvaltning i skattefrågor. Kommissionen kommer att uppmuntra medlemsstaterna att enas om att klausulen om god förvaltning i skattefrågor ska gälla interimistiskt eller att inleda en strukturerad dialog om skattefrågor med det berörda tredjelandet till dess att avtalet träder i kraft. Kommissionen och uppförandekodgruppen kan dessutom övervaka hur tredjeländerna följer principen om god förvaltning i skattefrågor så att avtalens samrådsmekanism kan aktiveras och eventuella problem på skatteområdet åtgärdas så tidigt som möjligt.

Under de år som följde var emellertid EU:s ansträngningar att införa en meningsfull klausul om god förvaltning i skattefrågor i bilaterala och regionala avtal inte odelat framgångsrika. Vissa tredjeländer godtog att en hänvisning gjordes till principerna om god förvaltning i skattefrågor, medan andra starkt motsatte sig eller vägrade göra något uttryckligt åtagande om detta. Vissa förhandlingar försenades eftersom tredjeländer ansåg att klausulens formulering gjorde det oklart vad kraven på god förvaltning i skattefrågor egentligen skulle omfatta. Mot bakgrund av den internationella utvecklingen när det gäller god förvaltning i skattefrågor måste den klausul man kom överens om 2008 dessutom uppdateras. Klausulen bör t.ex. ta hänsyn till att automatiskt utbyte av upplysningar har blivit global norm och till de nya bestämmelserna om rättvis skattekonkurrens i OECD:s BEPS-paket, som G20-länderna har godkänt.

Att tillämpa standarder för god förvaltning i skattefrågor är i detta sammanhang viktigt av två grundläggande skäl. För det första svarar det mot EU:s mer övergripande biståndsåtaganden att hjälpa dessa länder att säkra hållbara inhemska skatteintäkter och bekämpa hot mot sina skattebaser. För det andra kan en inkludering av utvecklingsländerna i det globala nätverket för god förvaltning i skattefrågor motverka brister i den internationella skattestrukturen som kan urholka skattebasen och möjliggöra överföring av vinster.

4.1 En strategi för att öka intäkterna och effektivisera utgifterna

EU har sedan länge stöttat utvecklingsländerna i deras arbete att säkra hållbara inhemska intäkter, bl.a. genom att motverka skatteflykt, skatteundandragande och olagliga finansiella överföringar. EU ger utvecklingsländer 140 miljoner euro varje år i direkt stöd till inhemska reformer av de offentliga finanserna och har budgetstödprogram i mer än 80 länder. Genom skatteinitiativet från Addis Abeba, som EU hjälpte till att lansera i juli 2015, har kommissionen och andra internationella parter dessutom åtagit sig att fördubbla det stöd till mobilisering av inhemska intäkter som ges till utvecklingsländerna.

I kommissionens meddelande Beskattning och utveckling – Samarbete med utvecklingsländer för att främja god förvaltning i skattefrågor från 2010 beskrivs den politiska grundvalen för EU:s bistånd till utvecklingsländer för att bygga upp effektiva, rättvisa och hållbara skattesystem under de gångna fem åren. År 2015 lade kommissionen fram en ny EU-strategi för stöd av utvecklingsländers offentliga finanser mot bakgrund av handlingsplanen från Addis Abeba och 2030-agendan för hållbar utveckling. I strategin ”Collect More, Spend Better” (öka intäkterna, effektivisera utgifterna) beskrivs hur EU under de kommande åren ska hjälpa utvecklingsländerna att bygga upp rättvisa och effektiva skattesystem, bl.a. genom att motverka företags skatteflykt.

Strategin för att öka intäkterna bygger på att utvecklingsländerna ska få hjälp att öka sina inhemska intäkter genom att åtgärda både det ”skattepolitiska gapet” och det s.k. ”skattefelet”. Det skattepolitiska gapet kan t.ex. minskas genom åtgärder för att om lämpligt bredda skattebasen, täppa till kryphål och motverka skatteflykt. Skattefelet kan bl.a. minskas genom åtgärder för att effektivisera skatteförvaltningen, öka den frivilliga skatteefterlevnaden, främja god förvaltning i skattefrågor, samt motverka skatteflykt och olagliga finansiella flöden.

För att uppnå dessa mål och hjälpa utvecklingsländerna att förbättra sin skatteförvaltning har kommissionen utformat en ambitiös EU-stödram. I denna ingår bl.a. att fortsätta att främja utvecklingsländernas bidrag till internationell skattestandardisering och insatser för en mer inkluderande internationell samordning, bl.a. genom G20-/OECD-ländernas BEPS-paket och initiativ för automatiskt utbyte av upplysningar (AEOI), FN:s expertkommitté för internationellt samarbete i skattefrågor och regionala organ som African Tax Administration Forum (ATAF), Centre de rencontres et d'études des dirigeants des administrations fiscales (CREDAF) och Inter-American Center of Tax Administrations (CIAT). För att få in tillförlitliga och internationellt jämförbara uppgifter om skatteuppbörd kommer kommissionen att stödja initiativ inriktade på intäktsstatistik. Befintliga bilaterala ramar såsom politisk dialog enligt artikel 8 i Cotonouavtalet bör även fortsättningsvis användas för att uppnå målen om god förvaltning i skattefrågor.

Andra områden som EU kommer att rikta in sig på är kapacitetsuppbyggnad inom skattepolitik och skatteförvaltning, antingen genom direkt tekniskt bistånd eller genom partnerskapsprogram, stöd till internationella initiativ för att stärka lagstiftning och föreskrifter om framför allt internprissättning, och hjälp att utveckla och tillämpa taxeringsverktyg som TADAT (Tax Administration Diagnostic Assessment Tool) och PEFA (Public Expenditure and Financial Accountability).

I linje med EU:s egen starka agenda för skattetransparens kommer kommissionen att främja internationell rapportering land för land och utvinningsindustrins initiativ för ökad öppenhet (EITI).

4.2 Att föregå med gott exempel

EU försöker föregå med gott exempel när det gäller god förvaltning i skattefrågor genom att både tillämpa höga internationella standarder och verka för liknande åtgärder utomlands. EU är medvetet om vikten av att vara vaksam på att den inhemska skattepolitiken inte får negativa spridningseffekter på tredjeländer och av att lämplig hänsyn tas till utvecklingsländernas sårbarhet när det gäller skattefrågor. Medlemsstaterna bör t.ex. ha ett balanserat förhållningssätt i förhandlingar om bilaterala skatteavtal med låginkomstländer som tar hänsyn till just deras situation. Det handlar t.ex. om att utvecklingsländer är starkt beroende av källbaserad beskattning och att källskatt på utgående betalningar därför utgör en viktig del av deras skatteintäkter. Skatteavtal har emellertid företräde framför inhemska regler, vilket leder till att de källskatter som tas ut av många utvecklingsländer minskar. Handlingsagendan från Addis Abeba och genomförandet av avtalsrelaterande åtgärder i OECD:s BEPS-paket kan vara en möjlighet för medlemsstaterna att se över aspekter i sina bilaterala skatteavtal med utvecklingsländer, däribland bestämmelser om källskatt. Kommissionen kommer att inleda en diskussion med medlemsstaterna på plattformen om god förvaltning i skattefrågor om hur man kan uppnå en rättvis behandling av utvecklingsländerna i bilaterala dubbelbeskattningsavtal.

5.Att utveckla en EU-process för att bedöma och svartlista tredjeländer

Inom EU måste medlemsstaterna respektera lagstiftningen om transparens och utbyte av upplysningar, regler om statligt stöd och principerna i uppförandekoden för företagsbeskattning. Det finns bestämmelser för att hantera överträdelser av dessa krav på den inre marknaden.

För att säkerställa lika spelregler behöver EU även starkare verktyg för att hantera situationer där tredjeländer vägrar att respektera standarderna för god förvaltning i skattefrågor. Europaparlamentet har, liksom många medlemsstater och intressenter, uttryckt starkt stöd för en gemensam EU-ram för hantering av problem som rör god förvaltning i skattefrågor i relationerna med tredjeländer. En gemensam EU-strategi på detta område skulle få en betydande avskräckande inverkan och förhindra att företag drar nytta av skillnader mellan olika nationella system. Den skulle göra det tydligare för internationella partner vad EU har för förväntningar på detta område och minska onödiga administrativa bördor för företagen. Den skulle även sörja för att hänsyn konsekvent tas till tredjeländers, och framför allt utvecklingsländers, särskilda situation.

5.1 En transparent översikt över nationella svartlistningsprocesser

Det första steget mot ett gemensamt svartlistningssystem i EU togs i och med kommissionens handlingsplan för en rättvis och effektiv företagsbeskattning i EU i juni 2015. Kommissionen offentliggjorde för första gången en översikt över alla jurisdiktioner i tredjeländer som har svartlistats av medlemsstaterna när det gäller skattefrågor. Den fullständiga, konsoliderade versionen omfattade 121 jurisdiktioner och offentliggjordes på internet, medan en förteckning över de jurisdiktioner som har svartlistats oftast bifogades handlingsplanen. Ett av de viktigaste syftena med detta initiativ var att få större insyn i nationella svartlistningsprocesser och att presentera informationen om de jurisdiktioner som har svartlistats av medlemsstaterna i ett format som är mer lättillgängligt för tredjeländer och företag. I oktober 2015 gjorde kommissionen en teknisk uppdatering av informationen online för att ta hänsyn till ändringar och tillägg i medlemsstaternas nationella förteckningar.

I enlighet med åtagandet i handlingsplanen från juni 2015 om att informationen i medlemsstaternas förteckningar regelbundet ska ses över har kommissionen, som ett led i sitt åtgärdspaket för att motverka skatteflykt, formellt uppdaterat den konsoliderade översikten över tredjeländer som har svartlistats av medlemsstaterna när det gäller skattefrågor. Den uppdaterade informationen, som offentliggörs i en interaktiv karta på internet kommer att ses över på nytt inom tolv månader.

I fråga om transparens fick offentliggörandet av den EU-omfattande förteckningen omedelbar effekt. Vissa tredjeländer kände inte till att de var svartlistade förrän den konsoliderade versionen av medlemsstaternas förteckningar blev offentlig. Den EU-omfattande förteckningen satte igång nya diskussioner mellan dessa jurisdiktioner och de berörda medlemsstaterna om frågor som rör god förvaltning i skattefrågor, vilket gav tredjeländerna en möjlighet att klargöra vissa frågor rörande sina beskattningsordningar samtidigt som medlemsstaterna fick beskriva vad som bekymrade dem. Denna ökade transparens uppmuntrade även medlemsstater som upprättar svarta listor att gå igenom dessa och se till att de är välgrundade, korrekta och uppdaterade. Stora skillnader mellan ländernas svartlistningsprocesser kom i dagen tack vare den EU-omfattande förteckningen, liksom de problem som detta kan orsaka för den inre marknaden, tredjeländer och företag. Som en följd av detta har medlemsstaterna visat ett förnyat intresse av att försöka uppnå en mer enhetlig metod att svartlista tredjeländer och tillämpa gemensamma skyddsåtgärder.

För att uppnå detta måste man för det första få en gedigen överblick över och insikt i de förfaranden som för närvarande finns inom EU. Kommissionen har därför bett de medlemsstater som svartlistar tredjeländer att precisera vilka kriterier och processer de använder. Kommissionen har även bett medlemsstater utan nationella förteckningar att förklara vilka andra verktyg de använder för att motverka risken för skatteflykt till utlandet. Detta arbete för att öka insynen i medlemsstaternas verktyg för att sätta in skattemässiga skyddsåtgärder kommer att fortsätta på plattformen för god förvaltning i skattefrågor under de närmaste månaderna. Målet är ökad rättssäkerhet för företag och tredjeländer, samtidigt som informationen även ska användas för att utforma en mer konvergerande EU-strategi.