[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 7.5.2009

KOM(2009) 213 slutlig

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET

OM MEDLEMSSTATERNAS UTGIFTER SOM SAMFINANSIERAS AV GEMENSKAPEN FÖR GENOMFÖRANDE AV ÖVERVAKNINGS- OCH KONTROLLSYSTEM FÖR GEMENSKAPENS FISKERIPOLITIK UNDER PERIODEN 2001–2006

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET

OM MEDLEMSSTATERNAS UTGIFTER SOM SAMFINANSIERAS AV GEMENSKAPEN FÖR GENOMFÖRANDE AV ÖVERVAKNINGS- OCH KONTROLLSYSTEM FÖR GEMENSKAPENS FISKERIPOLITIK UNDER PERIODEN 2001–2006

1. BAKGRUND TILL GEMENSKAPENS SAMFINANSIERING AV FISKERIKONTROLL

För att gemenskapens bestämmelser om bevarande av fiskbestånd, som ingår i den gemensamma fiskeripolitiken, ska fungera i praktiken måste medlemsstaterna, som ansvarar för genomförandet av dessa bestämmelser, ha tillräckliga mänskliga resurser och tekniska hjälpmedel. Därför tillämpar gemenskapen sedan 1990 en ordning för ekonomiskt stöd genom vilken medlemsstaterna får stöd i sina insatser för att genomföra gemenskapens bestämmelser om fiskerikontroll. Det har gjorts flera ändringar av stödordningen med anledning av bedömningar av hur effektiva de åtgärder som fått stöd varit. Ett annat skäl till ändringarna har varit de nya svårigheterna på området fiskerikontroll. Ändringarna har bland annat gjorts genom rådets beslut 2001/431/EG[1] och 2004/465/EG[2], som är de rättsakter som fastställer stödordningens utformning under perioderna 2001–2003 respektive 2004–2006.

2. RÅDETS BESLUT 2001/431/EG OCH 2004/465/EG

2.1. Typer av utgifter som samfinansieras av gemenskapen

De typer av utgifter som berättigar till gemenskapsstöd enligt artikel 2 i rådets beslut 2001/431/EG tas också upp i och utvidgas genom artikel 4 i rådets beslut 2004/465/EG. Formuleringen har dock ändrats något.

De bägge besluten innehåller bestämmelser om stöd för upprättandet av IT-nätverk, som underlättar utbytet av kontrollrelaterade data mellan myndigheter i olika medlemsstater liksom mellan medlemsstaterna och kommissionen.

Innovativa metoder ska stimuleras via samfinansiering av utgifter för införandet av ny teknik för fiskerikontroll. I beslut 2001/431/EG fördes utgifter för fartygsövervakningssystem (VMS) och elektronisk registreringsutrustning in i artikeln om ny teknik, medan de i beslut 2004/465/EG betraktas som en egen utgiftskategori.

För att förbättra kontrollpersonalens kompetens och främja samordningen mellan myndigheter i olika medlemsstater har utbildnings- och utbytesprogram förts in i förteckningen över stödberättigande projekt.

Mot bakgrund av gemenskapens deltagande i regionala fiskeriorganisationer och gemenskapens intresse av att de fungerar effektivt omfattade de stödberättigande utgifterna under 2001–2003 även medlemsstaternas kostnader för nya program för inspektion och observatörer inom ramen för regionala fiskeriorganisationer. Bestämmelserna för perioden 2004–2006 utvidgades så att pilotprogram för inspektion och observatörer i allmänhet berättigar till stöd och alltså inte bara sådana som rör regionala fiskeriorganisationer.

Dessutom samfinansierar gemenskapen förvärv och modernisering av kontroll-, inspektions- och övervakningsutrustning. Den här typen av utgifter sträcker sig från utgifter för mindre reparationer till utgifter för byggande av nya patrullfartyg och övervakningsflygplan.

Slutligen anses också kostnader för ett system för bedömning av utgifter för kontroll av den gemensamma fiskeripolitiken vara bidragsberättigande.

Även seminarier och medieverktyg för att förbättra medvetenheten om nödvändigheten av att bekämpa illegalt fiske fördes upp i förteckningen över bidragsberättigande utgiftskategorier för perioden 2004–2006. Anledningen är medlemsstaternas olika ståndpunkter när det gäller vidtagandet av rättsliga åtgärder för allvarliga överträdelser av den gemensamma fiskeripolitikens bestämmelser. Även medlemsstaternas kostnader för undersökningar på området fiskerikontroll, som genomförts på kommissionens initiativ, kom att berättiga till bidrag genom en ändring som gjordes i slutet av 2005[3].

2.2. Bidragsnivåer

I artiklarna 5–10 i rådets beslut 2001/431/EG och artikel 6.2 i rådets beslut 2004/465/EG fastställs den maximala bidragsnivån för de olika typerna av bidragsberättigande utgifter för åren 2001–2003 respektive 2004–2006. Som framgår av den vänstra delen av tabellen i bilaga I innehåller i ordningen för 2004–2006 endast mindre ändringar jämfört med föregående stödordning.

3. KOMMISSIONENS ÅRLIGA FINANSIERINGSBESLUT

3.1. Bidragsnivåer

Som den högra delen av tabellen i bilaga I visar fastställs i kommissionens årliga finansieringsbeslut för att genomföra rådets beslut 2001/431/EG och 2004/465/EG i allmänhet de högsta bidragsnivåer som tillåts enligt de sistnämnda två besluten.

Det enda undantaget är bidragsnivån för IT-relaterade utgifter i finansieringsbesluten för 2002 och 2003, där procentsatsen 50 % tillämpades i stället för den tillåtna 65 %.

Bestämmelserna om fartygsövervakningssystem genomfördes på samma sätt under perioderna 2001–2003 och 2004–2006. Under bägge perioderna fastställdes en högsta utgift som skulle kunna komma i fråga för samfinansiering av satellitspårningsutrustning liksom ett tak över vilket bidragsnivån sänks från 100 % till 50 %.

3.2. Allmänna åtaganden

I artikel 4.2 i rådets beslut 2001/431/EG och artikel 5.1 i det ändrade beslutet 2004/465/EG fastställs ett maximalt gemenskapsbidrag för fiskerikontroll på 105 miljoner euro, som fördelas på tre år. Dessa bestämmelser har genomförts genom kommissionens årliga finansieringsbeslut. Genom besluten har det för varje medlemsstat fastställts bidragsberättigande utgifter för varje utgiftskategori liksom bidragsnivåer, vilket resulterat i totala maximala bidrag på 100 890 377 euro för perioden 2001–2003 och 98 319 418 euro för perioden 2004–2006[4].

3.3. Maximala bidrag per kategori stödberättigande utgifter

Det finns stora likheter mellan perioderna 2001–2003 och 2004–2006 när det gäller de olika utgiftsposternas relativa andel av de totala maximala bidragen (se figur I). Byggande/modernisering av fartyg och flygplan svarade för den överlägset största andelen (56 % och 62,2 %) och därefter följde samfinansiering av ny teknik (20,6 % och 16,6 %). För att underlätta framställningen har den senare kategorin

2001-03 [pic]

2004-06 [pic]

Figur I – Maximalt bidrag per typ av stödberättigande utgift

slagits samman med gemenskapens bidrag för fartygsövervakningssystem och annan elektronisk rapporteringsutrustning. Ekonomiskt stöd för inrättandet av IT-nätverk var den tredje största kategorin (16,7 % och 15,3 %), och var större än det ekonomiska stödet för kontrollinspektörers utbildningskurser (6,1 % och 3,9 %).

Under både perioden 2001–2003 och perioden 2004–2006 var den minsta utgiftsposten bidrag för inrättande av system för bedömning av utgifter (0,5 % och 0,1 %). Den var mindre än stödet för seminarier för att förbättra medvetenheten (1,7 % under 2004–2006) och genomförandet av nya inspektionsprogram (0,3 % under perioden 2004–2006).

3.3.1. Den relativa betydelsen av gemenskapsbidraget för kontrollutrustning

Enligt figur I svarade förvärv och modernisering av fartyg och flygplan, vars andel ökade från 56 % till 62 %, för mer än 50 % av gemenskapens åtaganden under både 2001–2003 och 2004–2006. Detta har naturligtvis främst sin grund i de genomsnittliga kostnaderna per enhet i denna utgiftskategori. Havsgående fartyg kan kosta flera miljoner euro att bygga medan andra kategorier aldrig kommer att komma i närheten av dessa belopp. Kommissionen försöker dock minska gemenskapens bidrag för den utgiftskategorin och använde motiveringen till förslaget till ekonomisk stödordning för 2001–2003[5] för att informera om övergången från en strategi för ”nyinköp” till en mer selektiv strategi som inriktas endast på ”modernisering och kompletteringar”. Denna övergång följdes av en allt mer restriktiv praxis för beviljandet av ekonomiskt bidrag inom den utgiftskategorin. Under perioden 2001–2003 utgjorde åtagandena gällande kontrollutrustning endast 74 % av de utgifter för kontrollutrustning som det söktes bidrag för inom nationella kontrollprogram, och andelen minskade ytterligare till 48 % under ordningen för perioden 2004–2006. Insatserna från kommissionens sida motverkades dock av medlemsstaternas tendens att kräva allt högre belopp. De planerade utgifterna för kontrollutrustning uppgick till ungefär 40 miljoner euro 2001 och ökade till mer än 190 miljoner euro för 2006 års kontrollprogram. Den här trenden vändes inte ens genom den sänkning av den maximala bidragsnivån för utrustningsrelaterade utgifter som gjordes i finansieringsbesluten från och med 2004 (samfinansieringsnivå på 25 % i stället för på 35 %).

3.3.2. Utgiftskategorier som sällan eller aldrig utnyttjas

Som framgår av figur 1 fanns i vissa utgiftskategorier endast få eller inga bidragsberättigande utgifter. För perioden 2001–2003 gällde detta medlemsstaternas kostnader för genomförandet av nya program för inspektion och observatörer inom ramen för regionala fiskeriorganisationer. Problemet verkar vara ungefär detsamma med upprättandet av system för utgiftsbedömning, eftersom endast två medlemsstater sökte och beviljades sådana bidrag.

Även under perioden 2004–2006 var det endast i två av medlemsstaternas kontrollprogram som dessa två utgiftstyper resulterade i åtaganden. Av de utgiftskategorier som infördes i stödordningen först sent under perioden 2004–2006 var det endast seminarier om illegalt fiske som medlemsstaterna ansökte om samfinansiering för och som sedan resulterade i åtaganden[6].

4. ÖVERSIKT ÖVER FINANSIERADE POSTER

Genom finansieringsbesluten för perioden 2001–2006 har ersättning hittills betalats ut för 472 av de 900 projekt som berättigade till gemenskapens samfinansiering. Nedanstående siffror avser ett urval av utgifter som är förhållandevis standardiserade och som således kan läggas samman på EU-nivå. De bidrar till att ge en mer konkret bild av vad som hittills har åstadkommits med gemenskapens stöd.

161 utbildningsprojekt för personal som är anställd för fiskerikontroll samfinansierades, och flera av dessa omfattade program för personalutbyte mellan medlemsstaterna. Dessutom avsåg fem projekt helt och hållet utbytesverksamhet för kontrollpersonal och syftade till att främja samarbete och samordning mellan medlemsstaterna. Det är anmärkningsvärt att fyra av de sju kuststater som blev medlemmar i EU 2004 fick samfinansiering för projekt som helt eller delvis avsåg utbyten för inspektörer. Tre av dessa sju medlemsstater genomförde dock inte något samfinansierat utbyte och två av dem genomförde inte ens en samfinansierad utbildningskurs. Med tanke på de potentiella fördelarna, framför allt för de nya medlemsstaterna, verkar utbytesprogrammens potential ännu inte ha utnyttjas på ett optimalt sätt.

Totalt 5 066 ”blå lådor”, som samfinansierats genom finansieringsbesluten för 2001–2006, verkar vid första anblicken vara imponerande. En närmare granskning visar dock att denna siffra inte alls är tillfredsställande. Kommissionens finansieringsbeslut (EG) nr 690/2004[7] avser till exempel helt och hållet fartygsövervakningssystem och har utformats på grundval av konkreta krav från medlemsstaterna. Det har dock endast resulterat i samfinansiering av 1 050 ”blå lådor”, trots att 4 653 hade ansetts berättiga till bidrag. Förutsatt att medlemsstaternas krav grundats på en realistisk utveckling av det antal fartyg som måste ha en ”blå låda” ombord, verkar det rimligt att i framtida finansieringsbeslut prioritera utgifter för fartygsövervakningssystem.

När det gäller utgifter är det med tanke på den stora variationen i finansieringen av fartyg lämpligt att göra en klassificering med hänsyn till de totala konstruktionskostnaderna. Detta följer de olika kategorierna för berörda fartyg. De minsta kategorierna omfattar fartyg som kostar upp till 50 000 euro[8], t.ex. RIB-båtar, som normalt sett används för korta sträckor och som också kan användas i kustnära vatten. Gemenskapen har bidragit till 27 fartyg i den här klassen.

I prisintervallet 50 000–1 000 000 euro återfinns de flesta patrullfartyg. 33 sådana har byggts med bidrag från gemenskapen. Fartyg som kostar betydligt mer än 1 000 000 euro omfattar patrullfartyg som genomför kontroller på öppet hav, ibland långt från europeiska vatten. 13 sådana fartyg har byggts med stöd från gemenskapen.

5. GENOMFÖRANDE AV DE ÅRLIGA KONTROLLPROGRAMMEN

Efter att ha beskrivit strukturen för gemenskapens åtaganden och gett konkreta siffror för de poster som hittills har finansierats är det lämpligt att ge en mer omfattande översikt över i vilken grad de nationella kontrollprogrammen i praktiken har genomförts.

Beräkningen av förhållandet mellan totala frigöranden och ursprungliga åtaganden ger en andel icke-genomförande på totalt 25 % för perioden 2001–2003 och på 14 % för perioden 2004–2006. Med tanke på att dessa siffror måste ses mot bakgrund av förhållandet mellan utestående åtaganden och ursprungliga åtaganden på 33 % respektive 53 % verkar det endast vara icke-genomförandet för 2001–2003 som är tillräckligt slutgiltigt för att det ska kunna analyseras vidare.

Eftersom en andel icke-genomförande på 25 % och en andel utestående åtaganden på 33 % innebär att återstoden (42 % av de ursprungliga åtagandena) har genomförts, är förhållandet mellan frigöranden och utbetalda bidrag ungefär 1:2[9]. Fram till dess att alla program för perioden 2001–2003 avslutats kommer andelen icke-genomförande därför förmodligen att öka till åtminstone 33 % till följd av nya frigöranden. Om vi antar att sannolikheten för att utestående åtaganden sedan frigörs ökar ju längre tid som går efter det ursprungliga åtagandet verkar siffran 33 % vara en ganska försiktig uppskattning. Både den andel icke-genomförande som rapporterats och i ännu högre grad den beräknade slutliga andelen icke-genomförande är otillfredsställande stor.

5.1. Förhållandet mellan andelen icke-genomförande och maximala bidrag

Tabellen i bilaga II visar de underliggande strukturerna och rangordnar de medlemsstater som omfattades av stödordningen 2001–2003 med avseende på icke-genomförande. Medlemsstater med en asterisk (*) bör inte beaktas eftersom de har andelar utestående åtaganden som är betydligt större än den faktiska totala andelen (och således vilseledande små andelar icke-genomförande). De återstående tio medlemsstaterna bör dock kunna analyseras utan problem.

Som tabellen visar varierar andelen icke-genomförande för medlemsstaterna 1 till 10 mellan en fjärdedel av det maximala stödet och nästan hundra procent. En jämförelse mellan dessa siffror och den rangordning som rapporteras i mitten av tabellen (de maximala bidrag som beviljats medlemsstaterna) visar tydligt att det inte finns något stöd för att det skulle råda en systematisk positiv korrelation mellan andelen icke-genomförande och den maximala bidragsstorleken. Belgien, som beviljats det näst minsta maximala bidraget, har ändå den näst största andelen icke-genomförande. Spanien har däremot har det näst största gemenskapsbidraget och har ändå en andel icke-genomförande som är betydligt mindre än den genomsnittliga andelen på 51 %. Som exemplen Finland och Grekland visar finns det inte något övertygande stöd för en korrelation i motsatt riktning. Det maximala belopp som beviljas en medlemsstat verkar således inte ha någon betydelse för medlemsstatens genomförande av programmet.

5.2. Förhållandet mellan maximala bidrag och frigöranden

Slutsatsen blir en annan om man ser till absoluta belopp för frigöranden, som rapporteras i den högra delen av tabellen, i stället för till deras relativa storlek. Om man jämför denna rangordning med den som baserades på maximala bidrag per medlemsstat kan man konstatera att det råder en stark korrelation. De fem länder som har de största maximala bidragen (medlemsstaterna med en asterisk undantagna) är också de fem länder där de största beloppen har frigjorts. Detta mönster har sin grund i fördelningen av åtaganden (de sju länder som är de största mottagarna svarar för 87 % av de totala maximala bidragen), men korrelationen skulle kunna bli svagare om de länder som drar störst nytta av stödordningen ökade sina ansträngningar för att minska sin andel icke-genomförande. I framtiden skulle det vara önskvärt att alla medlemsstater som får ett maximalt bidrag över genomsnittet har en andel icke-genomförande som är mindre än genomsnittet.

5.3. Orsaker till icke-optimalt genomförande av kontrollprogram

Det finns varierande orsaker till att en stor del av de årliga kontrollprogrammen inte genomförs, och eftersom medlemsstaterna i många fall inte rapporterar några orsaker är det inte möjligt att upprätta en representativ förteckning. Generellt sett finns det två förklaringar till att ett projekt inte genomförs.

5.3.1. Medlemsstaternas överskatting av sin budgetkapacitet

Det är relativt vanligt att projekt annulleras av medlemsstater med en stor del planerade utgifter inom kontrollprogrammen som kommissionen inte ansett berättiga till stöd. Detta tyder på att kontrollprogrammen i princip har för stor räckvidd. Därför skulle det vara önskvärt med mer försiktiga och realistiska årliga kontrollprogram.

5.3.2. Utgifter som inte berättigar till bidrag

En annan förklaring gäller utgifter som inte berättigar till stöd. Projekt som förs in i ett visst kontrollprogram men som inleds före det år som kontrollprogrammet avser är ett typiskt exempel, och motsvarande ansökningar om ersättning avvisas alltid av kommissionen.

Sådana problem skulle inte uppstå lika ofta om medlemsstaterna striktare tillämpade bestämmelserna om gemenskapens finansiering av fiskerikontroll. Medlemsstaterna borde också uppmuntras att kontakta ansvariga kommissionstjänstemän om det råder tvivel om hur vissa bestämmelser ska tolkas. Detta skulle förhindra att man arbetar på grundval av antaganden som i slutändan kan visa sig vara felaktiga och innebära att det inte betalas ut några gemenskapsbidrag.

Det måste nämnas att en vanlig orsak till att ersättningen försenas är att man inte följer bestämmelserna om styrkande handlingar som måste bifogas alla ansökningar om ersättning[10]. Betalningarna skulle göras snabbare om medlemsstaterna fullt ut följde bestämmelserna.

6. PÅVERKAN AV KONTROLLPROGRAMMEN 2001–2006

Enligt artikel 16 b i rådets beslut 2004/465/EG, i dess ändrade lydelse enligt rådets beslut (EG) nr 2/2006, ska det bland annat göras en övergripande bedömning av gemenskapsbidragets påverkan på programmen för fiskerikontroll under hela perioden 2001–2006. Det är dock endast rapporter från ett fåtal medlemsstater som på ett tillfredsställande sätt uppfyller denna skyldighet[11].

Denna obalans i rapporteringen gör det svårt att göra en allmän redogörelse över påverkan. Vissa trender syns dock i bedömningsrapporterna från fler än en medlemsstat och kan därför antas spegla mer allmänna tendenser.

6.1. Stimulering kontra besparingseffekter

För det första verkar gemenskapsstödet ha gett betydande effekter på medlemsstaternas utgiftsmönster. I stället för att bara dra ned på utgifter som i alla händelser skulle ha uppstått uppger två medlemsstater att gemenskapens samfinansiering har inneburit att de genomfört projekt som de annars inte skulle ha genomfört[12]. I de fall där EU-finansieringen inte har lett till att man genomfört projekt som man annars inte skulle ha haft råd att genomföra har finansieringen i vissa fall ändå gjort att man valt lösningar av bättre kvalitet[13] och/eller genomfört projekten tidigare[14].

6.2. Förbindelser och samordning mellan medlemsstaterna

Ett andra gemensamt drag i många rapporter är betoningen på förbindelserna och samordningen mellan medlemsstaterna, som sägs ha förbättrats[15]. Två exempel är utbytesprogrammen för fiskeexperter liksom ny mjukvara för centrumen för fiskeriövervakning, som gör det möjligt att på ett enkelt sätt utbyta information mellan medlemsstaterna.

6.3. Kvantitativa effekter

Vid sidan av dessa kvalitativa effekter framhåller många medlemsstater de kvantitativa effekterna av gemenskapsstödet. Detta gäller framför allt investeringar i kontrollutrustning (t.ex. fartyg och flygplan) och utbildningskurser, som har bidragit till att förbereda många nyanställda för sitt arbete inom fiskerikontroll.

6.4. Kontrollprogrammens påverkan i siffror

De flesta av de medlemsstater som rapporterat om gemenskapsbidragets påverkan har inte gett några konkreta siffror, men fyra medlemsstater tillämpar numeriska indikatorer, såsom föreskrivs i artikel 16 b iii) i rådets beslut 2004/465/EG.

Spanien rapporterar antalet årliga inspektioner. Antalet inspektioner som gjorts med fartyg har ökat från 320 under 2001 till 2 612 under 2006, vilket bidragit till en ökning av antalet upptäckta överträdelser från 129 under 2001 till 959 under 2006.

För samma period rapporterar de italienska myndigheterna en ökning av det totala antalet kontroller (inte bara kontroller till sjöss) med 71 %. Även i detta fall kan positiva effekter konstateras då antalet allvarliga och administrativa överträdelser som upptäckts ökade med 58 % respektive 26 %.

I rapporten från Portugal ställs antalet fartyg som observerades och inspekterades under 2006 i förhållande till motsvarande antal 2001. Det rör sig om imponerande ökningar från 1 432 till 33 975 och från 1 929 till 6 750.

Estland har lämnat en indikator på utvecklingen när det gäller överträdelser av datarapportering och registrering från 2004 till 2007. På grund av det låga antalet överträdelser som konstaterats är det dock inte möjligt att dra några statistiskt giltiga slutsatser.

Av flera skäl är det inte möjligt att extrapolera det antal som rapporteras i detta avsnitt för att göra en uppskattning av effekterna på investeringar i andra medlemsstater. Uppgifterna ger dock visst stöd för antagandet att gemenskapsmedlen haft en betydande effekt på medlemsstaternas kontrollkapacitet och direkt påverkat kontrollmyndigheternas verksamhet.

7. AVSLUTANDE REKOMMENDATIONER

Trots att gemenskapsstödet haft en positiv inverkan på fiskerikontroll konstateras i rapporten att det kan göras förbättringar i form av följande konkreta åtgärder:

Kommissionen bör göra följande:

- Fortsätta att kritiska granska det ökande antalet projekt för byggande och modernisering av fartyg och flygplan med avseende på behov.

- I framtida finansieringsbeslut prioritera samfinansiering av automatisering och förvaltning av data, e-loggböcker och fartygsövervakningssystem liksom utbildningskurser och utbytesprogram, framför allt på området illegalt fiske.

- Ingå samförståndsavtal med medlemsstater som ännu inte undertecknat ett sådant[16]. Syftet med sådana samförståndsavtal är att fastställa hur de nationella kontrollsystemen bör förbättras mot bakgrund av gemenskapens ekonomiska bidrag för fiskerikontroll. Genom avtalen kommer det också att införas villkor för strategisk riskanalys och fastställas riktmärken för dessa förbättringar. Dessa riktmärken kommer att omfatta alla områden när det gäller inspektion, från nationella regelverk till inspektionsmetoder och inspektionsförfaranden eller användning av fartygsövervakningssystem och andra data. De kommer också ta upp förbättringar som ska göras vad gäller de administrativa kontrollerna, den nationella organisationsstrukturen och uppföljningen av överträdelser.

Medlemsstaterna bör göra följande:

- Begränsa omfattningen av de årliga kontrollprogrammen så att det är möjligt att genomföra alla projekt.

- (EU-10) Inte tveka att investera i utbildningskurser och utbytesprogram för kontrollpersonal.

- Öka medvetenheten inom administrationen om möjligheten till samfinansiering inom utgiftskategorier som ännu inte utnyttjats i någon större utsträckning i medlemsstaternas kontrollprogram. Framför allt bör de vidta åtgärder för att införa ett system för att bedöma utgifter, eftersom ett sådant system kan bidra till att medlemsstaterna kan uppnå det ovan nämnda målet avseende mer selektiva årliga kontrollprogram.

- Se till att andelen icke-genomförande minskar. De medlemsstater som har ett maximalt bidrag över genomsnittet har ett särskilt ansvar i detta avseende och bör se till att ha en andel icke-genomförande som är mindre än genomsnittet.

- Se till att den personal som ansvarar för programmens genomförande till fullo är medvetna om bestämmelserna om bidragsberättigande för utgifter så att man minskar risken för att kommissionen anser att ansökningar om ersättning inte berättigar till stöd.

- Se till att det samförståndsavtal som ingåtts med kommissionen genomförs.

- Noggrant följa det föreskrivna formatet och de tidsfrister som fastställts för de årliga bedömningsrapporterna.

Annex I – Maximum contribution rates per Council Decision & actual contribution rates per Commission Financing Decision

TYPES OF ELIGIBLE EXPENDITURE & MAXIMUM CONTRIBUTION RATES (in %) | ACTUAL CONTRIBUTION RATES (in %) |

Council Decision 2001/431/EC | Council Decision 2004/465/EC | Financing Decisions: |

2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |

IT: | 65% | 50% |

65% | 50% |

NEW TECHNOLOGIES: | 50%; 50%/100% for VMS, electr. logbook | 50% |

50%;>50% for VMS/logbook | >50% |

VMS/REPORT. DEVICES: | for VMS: 50%/100% |

lump sum |

TRAINING: | 50% |

50% | 50% |

NEW INSPECTION SCHEDULES: | n/a | 50% | n/a |

50% | 50% |

EQUIPMENT: | 35% | 25%;50% for new MS |

35% | 25%; 50% for new MS |

EXPENDITURE ASSESSMENT: | 50% | n/a | 50% |

50% | 50% |

SEMINARS: | 75% |

>50% |

STUDIES: | n/a |

100% |

Annex II – Ranking of the Member States regarding non-execution rate, maximum contribution & de-commitment (for the period 2001-03)

Annex III[17] – Overview of the Execution of Community Funds per Member State for the Periods 2001-03 and 2004-06 respectively

[1] EGT L 154, 9.6.2001, s. 22.

[2] EUT L 157, 30.4.2004, s. 114, ändrat genom rådets beslut (EG) nr 2/2006, EUT L 2, 5.1.2006, s. 4.

[3] Rådets förordning (EG) nr 2/2006 av den 21 december 2005.

[4] Denna minskning i förhållande till det högsta tillåtna beloppet på 105 miljoner euro beror på att samfinansieringen begränsar utgifterna och på att vissa projekt avvisats för att man ska bevara balansen mellan bidragen till de olika medlemsstaterna och de olika utgiftskategorierna.

[5] KOM(2000) 684 slutlig, 27.10.2000.

[6] Kategorin bidragsberättigande utgifter för undersökningar gällande fiskerikontroll som genomförs på kommissionens initiativ fördes in i stödordningen för 2004–2006 först i slutet av 2005 (ändring genom beslut 2006/2/EG). Därför är det förmodligen för tidigt att avgöra i vilken grad denna kategori utnyttjats av medlemsstaterna.

[7] EUT L 314, 13.10.2004, s. 11.

[8] Alla belopp som anges i det här avsnittet exkluderar mervärdesskatt.

[9] Dessa beräkningar baseras på kommissionens interna uppföljningstabeller för utnyttjandet av gemenskapsmedel och uppdaterades senast den 12 december 2008.

[10] I bilaga VI till kommissionens förordning (EG) nr 391/2007 (EUT L 97, s. 30) beskrivs vad ansökningar om ersättning ska innehålla.

[11] Detta är fallet trots att kommissionen i början av 2008 skickade flera skrivelser och påminde om de kriterier som dessa rapporter måste uppfylla.

[12] Har rapporteras från Tyskland och Malta.

[13] Har rapporterats från Sverige.

[14] Har rapporterats från Belgien, Sverige och Malta.

[15] Har rapporterats från Danmark, Estland, Frankrike, Tyskland, Litauen och Sverige.

[16] Hittills har samförståndsavtal undertecknats mellan kommissionen och Sverige, Polen respektive Grekland.

[17] All tables in this Annex are based upon Commission-internal follow-up tables of the execution of Community funds and have last been updated on 12/12/2008.