[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 19.12.2007

KOM(2007) 828 slutlig

ÅRSRAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET

om medlemsstaternas insatser under 2006 för att uppnå en hållbar balans mellan fiskekapacitet och fiskemöjligheter {SEK(2007) 1703} {SEK(2007) 1704}

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

1. Inledning 3

2. Sammanfattning av medlemsstaternas årsrapporter 3

2.1. Beskrivning av flottorna i förhållande till fiskenas tillstånd 3

2.2. Inverkan på kapaciteten av åtgärderna för att minska fiskeansträngningen 6

2.3. Efterlevnad av systemet för inträde/utträde och av referensnivåerna 8

2.4. Starka och svaga punkter hos systemen för förvaltning av fiskeflottor 8

3. Efterlevnad av bestämmelserna om förvaltning av fiskekapaciteten. Övergripande resultat 9

3.1. Resultat för den fastlandsbaserade flottan (utom fartyg som är registrerade i de yttersta randområdena) 9

3.2. Resultat för de flottor som registrerats i de yttersta randområdena 10

4. Kommissionens slutsatser 10

1. INLEDNING

Enligt artikel 14 i rådets förordning (EG) nr 2371/2002[1] och artikel 12 i kommissionens förordning (EG) nr 1438/2003[2] ska medlemsstaterna före den 1 maj varje år lämna en rapport till kommissionen om sina ansträngningar under det gångna året för att uppnå en hållbar balans mellan fiskekapacitet och fiskemöjligheter. Medlemsstaternas rapporter finns tillgängliga på Europawebbplatsen[3]. På grundval av dessa rapporter och uppgifterna i gemenskapens register över fiskefartyg[4] har kommissionen tagit fram en sammanfattning för 2006 som redovisats för Vetenskapliga, tekniska och ekonomiska kommittén för fiskerinäringen och kommittén för fiske och vattenbruk. I den här rapporten presenterar kommissionen sammanfattningen av medlemsstaternas rapporter för rådet och Europaparlamentet, tillsammans med en teknisk bilaga och ovannämnda kommittéers yttranden. Bilagan omfattar detaljerade kommentarer om förvaltningen av kapaciteten[5] samt tabeller och diagram över de övergripande trenderna för EU:s fiskeflotta och medlemsstaternas efterlevnad av systemet för inträde/utträde. Dessutom finns följande information på engelska på Europawebbplatsen:

- Detaljerade resultat av de enskilda medlemsstaternas efterlevnad.

- Resultaten från samtliga gemenskapens yttre randområden.

- Medlemsstaternas rapporter.

2. SAMMANFATTNING AV MEDLEMSSTATERNAS ÅRSRAPPORTER

I år lämnade endast 12 medlemsstater in sina rapporter i tid. Sju rapporter lämnades in mellan två veckor och två månader för sent. Förenade kungariket lämnade in sin rapport den 31 oktober 2007, vilket var för sent för att dess innehåll skulle kunna införlivas i denna rapport från kommissionen. Trots dessa förseningar lämnade kommissionen in den sammanfattande rapporten till de ovannämnda kommittéerna den 31 juli 2007. Det bör tilläggas att trots att många medlemsstater följde riktlinjerna för rapporten i artikel 13 i förordning nr 1438/2003 var den information som lämnades inte alltid av tillräckligt hög kvalitet för denna rapports syften.

I denna rapport sammanfattas medlemsstaternas beskrivning av fiskeflottorna, inverkan av de befintliga systemen för att minska fiskeansträngningen, medlemsstaternas efterlevnad av systemet för inträde/utträde och de starka och svaga punkterna hos deras system för förvaltning av fiskeflottorna.

2.1. Beskrivning av flottorna i förhållande till fiskenas tillstånd

Medlemsstaterna gav en allmän beskrivning av sina flottor utifrån olika segmentindelningssystem. Vissa medlemsstater behöll den gamla segmentindelningen enligt FUP IV för flottorna, och andra använde sig av kombinationer av fiskeutrustning, fartygens särdrag, målarter, fiskeområden eller mer allmänna indelningar av fiskefartyg efter fartygstyp eller verksamhet. Många medlemsstater angav att deras småskaliga fiskeflotta (som utgör över 80 procent av EU:s fiskeflotta) har stor social och ekonomisk betydelse för de kustnära samhällena och därför förtjänar särskild uppmärksamhet. De estniska, grekiska, spanska, franska, italienska, cypriotiska, litauiska, maltesiska och slovenska rapporterna innehöll ingen tillförlitlig bedömning av flottans kapacitet jämfört med de tillgängliga resurserna. Den allmänna uppfattningen i medlemsstaternas rapporter är tämligen optimistisk. Enligt rapporterna är gemenskapsflottan väl balanserad i förhållande till resurserna, med undantag för vissa särskilda fall. Kommissionen delar inte denna synpunkt, vilket kommer att förklaras nedan.

Belgien: I en studie angavs att flottan borde minskas med 10 000 kW under 2006 Eftersom de fiskefartyg vars maskinstyrka överskrider 221 kW utnyttjar flest fiskekvoter, borde man prioritera att minska kapaciteten hos detta segment av flottan. Till sist skrotades sex fartyg i flottan med stora fartyg och tre i flottan med små fartyg under 2006, vilket ledde till att flottans kapacitet minskade med 9 procent. Ytterligare en minskning av flottans kapacitet med upp till 10 procent planeras på kort sikt.

Danmark: En ekonomisk modell användes för att beräkna det minsta antal fartyg som krävs för att fånga de tilldelade kvoterna för 14 flottsegment som kategoriserats i enlighet med förordningen om insamling av uppgifter[6]. Antalet dagar till havs för dessa fartyg fastställdes som det maximala möjliga antalet dagar till havs per år. Med hjälp av denna modell konstaterades olika grader av överkapacitet i alla segment jämfört med beståndens nuvarande tillstånd. I ett scenario på lång sikt uppvisade vissa segment dock en underkapacitet. Resultatet är i hög grad beroende av den nuvarande situationen för totala tillåtna fångstmängder och kvoter och antalet tillåtna dagar till havs per fartyg.

Tyskland: En kvalitativ biologisk metod användes för att undersöka balansen mellan fiskekapaciteten och fiskemöjligheterna för varje flottsegment. Med denna metod bedömdes om trenden för kapaciteten hos varje flottsegment följde trenden för mängden och nivån för fisket av de främsta berörda bestånden. Liksom år 2005 genomfördes den lilla minskningen av den tyska flottans kapacitet under 2006 (med 5 procent i bruttoton och med 4 procent i kW) utan statligt stöd.

Estland: År 2006 infördes inga nya fleråriga förvaltnings- och återhämtningsplaner för Östersjön och inom NAFO:s regleringsområde. De estniska flottorna måste anpassas till minskningen av de totala tillåtna fångstmängderna för torsk i Östersjön och till NAFO:s återuppbyggnadsplan.

Grekland: Minskningen av kapaciteten under 2006 finansierades fortsatt med statligt stöd. Den totala kapacitetsminskningen (1 183 bruttoton och 8 926 kW) genomfördes nästan uteslutande med statligt stöd. Den stora majoriteten av den grekiska fiskeflottan består av småskaliga fiskefartyg som använder flera olika fiskeredskap.

Spanien: Spanien fortsatte att använda offentliga medel för att minska flottans kapacitet. Lite över 11 000 bruttoton skrotades under 2006. Flottan är indelad i olika segment, liksom med FUP IV.

Frankrike: Den franska kontinentala flottans kapacitet minskades ytterligare med ungefär 2 procent både i fråga om tonnage och maskinstyrka, liksom år 2005. I rapporten ges en sammanfattning av de förvaltningsåtgärder, som exempelvis totala tillåtna fångstmängder och kvoter, som tillämpats under året på olika internationella eller nationella nivåer.

Irland: 2005 års program för att ta fartyg ur drift inom vitfiskflottan fullföljdes under 2006 och ledde till en minskning på 10 procent för detta flottsegment. Systemet kommer att fortsätta att användas för att nå en kapacitetsminskning på 45 procent. Fiskerinäringens omstrukturering av den pelagiska flottan beskrivs också i rapporten.

Italien: Den italienska flottans kapacitet minskade ytterligare genom skrotning med statligt stöd. Under 2006 togs 137 fartyg med ett totalt tonnage på 7 267 bruttoton och en total maskinstyrka på 27 016 kW ur drift. Enligt den italienska rapporten hade det genomsnittliga antalet dagar till havs stabiliserats till 134, vilket var lika många dagar som under 2005, efter en markant minskning under föregående år.

Cypern: Med systemet för att ta fartyg ur drift för 2004-2006 skrotades fem kombinationsfartyg med statligt stöd under 2006. En avsevärd minskning av flottkapaciteten genomfördes år 2006 då den största cypriotiska fisketrålaren exporterades till USA. Denna trålare stod för ungefär en tredjedel av den cypriotiska flottans kapacitet och dess export stod för 87 procent av den totala kapacitetsminskningen i bruttoton år 2006.

Lettland: Fiskemöjligheterna för högsjöflottan betraktas som tillräckliga för att garantera full sysselsättning. Inom Östersjöflottan (däribland Rigabukten) gjordes de största fångsterna av torsk, skarpsill och sill av fartyg som var längre än 24 meter. Över hälften av torskfångsterna görs av fartyg på mellan 24 och 40 meters längd. Dessa fartyg har därför en mycket stor inverkan på torskbestånden i Östersjön.

Litauen: Under 2006 togs fem fiskefartyg ur registret. Samma år kunde sex nya fartyg tas i bruk tack vare den kapacitet som frigjorts utan EU-stöd.

Malta: Flottan består av fartyg som bedriver såväl heltids- som deltidsfiske. Flottan bedriver främst småskaligt fiske. I allmänhet var säsongsbetoningen och fiskemönstren under 2006 desamma som under föregående år, utan några tecken på en ökning av fiskeansträngningarna inom något fiskeområde. Fångsterna av tonfisk låg fortfarande kvar långt under ICCAT:s tilldelade kvoter för Malta.

Nederländerna: Kutterflottans kapacitet har inte följt den nedåtgående trenden för bestånden med rödspätta och tunga. Den resterande flottans nuvarande kapacitet anses vara i balans med tillståndet för fiskbestånden. År 2006 var ett tämligen lugnt år för den nederländska flottan.

Polen: Torsk är av central ekonomisk betydelse för polska yrkesfiskare, men ingen betydande förbättring av torskens biomassa förväntas under de kommande fem åren. Den polska flottans totala kapacitet har minskats genom kontinuerliga indragningar med statligt stöd på 18 840 bruttoton och 54 500 kW, dvs. 39,8 procent respektive 36 procent, jämfört med situationen den 1 maj 2004.

Portugal: Under 2006 konstaterades en väsentlig minskning av såväl antalet fartyg som fiskekapaciteten jämfört med 2005. Minskningen av antalet fartyg (4,4 procent) var större än minskningen i bruttoton (0,72 procent) och maskinstyrka (0,2 procent).

Slovenien: År 2006 uppvisade fiskeflottan ihållande strukturella problem, framför allt i form av den föråldrade och otillräckliga fiskeflottan, fiskets säsongsbundna natur och den höga sannolikheten för att fiskbestånden kommer att minska ytterligare. Dessutom påverkar havsfiskeområdets begränsade storlek på ungefär 180 km² fiskeverksamheten.

Finland: Antalet fartyg och kapaciteten inom den finska flottan minskade inom alla utom ett segment under 2006. Jämfört med utgångsnivån den 1 januari 2003 har det skett en minskning med 17 procent i bruttoton och 11 procent i kW.

Sverige: Ungefär 40 procent av landningarna i Sverige gjordes på östkusten, men sett till värdet landades 60 procent på västkusten, ungefär 30 procent på sydkusten och endast 10 procent på östkusten. Stora pelagiska trålare på över 24 meters längd, bottentrålare på över 12 meters längd och fiskefartyg på under 12 meters längd med passiva fiskeredskap står för merparten av landningarnas värde.

2.2. Inverkan på kapaciteten av åtgärderna för att minska fiskeansträngningen

Medlemsstaterna angav att olika åtgärder för återhämtning och minskning av fiskesansträngningen hade tillämpats under 2006. Dessa åtgärder gällde främst fisket i Kattegatt, Nordsjön och Skagerrak, vattnen väster om Skottland, östra delen av Engelska kanalen, Irländska sjön, Biscayabukten, Kantabriska sjön och väster om Iberiska halvön samt Östersjön. Generellt sett framgår det inte klart av medlemsstaternas rapporter om åtgärderna för minskning av fiskeansträngningen har varit eller kommer att vara ett effektivt redskap för att nå en hållbar balans mellan kapaciteten och resurserna. Kommissionen anser att de övergripande resultaten för flottornas storlek är dåliga och att fler insatser måste göras.

Belgien: Fiskeflottan omfattades av systemet i bilaga II[7] och systemet för att minska fiskeansträngningen i vattnen i västra EU. Det totala antalet dagar till havs för hela flottan överskreds inte eftersom vissa fartyg underutnyttjade sina kvoter. En begränsning av antalet dagar till havs ledde inte till att de tillgängliga kvoterna underutnyttjades. De tillgängliga fiskemöjligheterna för kammussla användes nästan fullt ut. I ICES-område VIII var de angivna gränserna för fiskeansträngningen dock otillräckliga och ett omfattande kvotutbyte med Nederländerna krävdes.

Danmark: I enlighet med bilaga II, och som en del av återhämtningsplanen för torsk, minskade antalet fartyg med 149 stycken. Detta motsvarade 3 676 bruttoton eller 4 procent av den totala kapaciteten. Under 2006 fiskade 652 fartyg med redskap som omfattades av förordningen om antalet dagar till havs, till skillnad från 697 fartyg år 2005, vilket motsvarar en minskning på 6 procent. Under 2006 utnyttjades 61 062 dagar till havs jämfört med 71 701 dagar år 2005, vilket är en minskning med 15 procent. Minskningen i totala kW-dagar uppgick till 15 procent.

Tyskland: Liksom under 2005 hade systemen för att minska fiskeansträngningen begränsad inverkan på flottan, framför allt i Östersjön. Denna inverkan har inte utvärderats.

Estland: Under 2005 och 2006 minskade flottans kapacitet med 17 procent. Under 2006 ökade fartygsmoderniseringen, även om trycket på fiskeresurserna inte tros ha ökat.

Grekland: Fiskekapaciteten har stabiliserats genom att fiskelicenser för yrkesfiskare endast har beviljats vid förnyelse av flottan. Olika nationella åtgärder har införts för att hantera fiskeansträngningen, som exempelvis begränsningar för fartygstyperna och fartygsspecifikationerna samt för fiskeredskapen, förbud under vissa perioder och för vissa redskap och införande av minsta avstånd och djup på vilka fiske tillåts.

Spanien: Flottan har påverkats av åtgärderna för minskning av fiskeansträngningen för djuphavsarter och för sydkummel och havskräfta (bilaga II B). Förvaltningsplaner har också antagits på nationell nivå för Medelhavet, Cadizbukten och vattnet omkring Kanarieöarna. I rapporten förklaras dock inte i vilken grad den permanenta kapacitetsminskningen med statligt stöd med ungefär 100 fartyg och 12 000 bruttoton beror på dessa åtgärder för att minska fiskeansträngningen.

Frankrike: Minskningen av flottans kapacitet med statligt stöd under 2006 uppgick till 85 fartyg och 6 162 bruttoton, huvudsakligen till följd av åtgärderna för att minska fiskeansträngningen för torsk, kummel och tunga. Trålarflottan som fiskar i Medelhavet har minskats med 21 fartyg eller 1 800 bruttoton, men det är oklart om detta beror på åtgärderna för minskning av fiskeansträngningen.

Irland: De fiskeområden som omfattas av återhämtningsplaner för fiskbestånd (ICES-områdena VIa och VIIa) är mycket olika till sin natur. Det är därför svårt att bedöma effekten av minskningen av fiskeansträngningen. Inom ramen för systemet för EU:s västra vatten skapade indragningen av fartyg som fiskar efter kammussla under 2005 en bättre balans mellan kapacitet och de tillgängliga fiskeansträngningsgränserna.

Italien: Även om det inte finns några obligatoriska förvaltningsåtgärder för fiskeansträngningen för den italienska flottan rapporterade Italien en gradvis minskning av fiskeansträngningen, såväl för kapaciteten och fiskeverksamheten, vilket har lett till ökade fångster per fiskeansträngning (CPUE). Den särskilt positiva trenden för landningar per fartyg beror på tillväxten, som har varit mer än proportionell till omsättningen per fartyg, tack vare de ökade produktionspriserna.

Cypern: Inga obligatoriska åtgärder för minskning av fiskeansträngningen tillämpas för det cypriotiska fisket. Det ovannämnda skrotningssystemet är därför inte ett resultat av de begränsningar av fiskeansträngningen som fiskeriförvaltarna har infört.

Lettland: Det enda systemet för minskning av fiskeansträngningen som tillämpades under 2006 var ett program för att ta fartyg ur drift som finansierades med statligt stöd från FFU (Fonden för fiskets utveckling). Skrotningssystemet har tillämpats sedan den 1 maj 2004 och sedan dess har 59 fartyg som främst fiskar efter torsk i Östersjön tagits ur flottan. Lettland planerar att minska fiskeflottans kapacitet ytterligare genom att skrota ungefär 133 fartyg under de kommande åren.

Litauen: För att balansera fiskeansträngningen och anpassa fiskekapaciteten till de tillgängliga fiskbestånden fortsatte myndigheterna att göra permanenta indragningar av vissa fiskefartyg från den aktiva verksamheten.

Malta: Under 2006 upphörde fiskeverksamheten för tre fartyg utan att deras fiskeansträngning ersattes. Inverkan på den totala fiskekapaciteten var dock minimal.

Nederländerna: Flottan omfattas av en begränsning av ”dagarna till havs” i Nordsjön (systemet i bilaga II). Antalet fiskedagar minskade med 8 procent jämfört med 2005. När Nederländerna tillämpade bilaga II A valde landet att tillämpa en så stor flexibilitet som möjligt inom ramen för bestämmelsernas begränsningar: överföring av dagar mellan fartyg och överföring mellan förvaltningsperioder har tillåtits.

Polen: Tack vare programmet för minskning av fiskeansträngningen minskade Östersjöflottans antal dagar till havs under 2006 med så mycket som 36 procent jämfört med 2004 och med nästan 70 procent för kuttrar på 24–25 meter. Under perioden 2004–2006 minskade antalet dagar till havs för fartyg som fiskar efter torsk med ungefär 30 procent.

Portugal: Återhämtningsplanen för kummel och havskräfta (bilaga II B till förordningen om totala tillåtna fångstmängder) ledde inte till någon ytterligare minskning av kapaciteten för den flotta som fiskar efter dessa arter. Till följd av återhämtningsplanen för liten hälleflundra (NAFO) minskade antalet licenser, men eftersom fartygen fördes över till andra fiskeområden behövde kapaciteten inte minskas. Restriktionerna för sardinfisket bevarades genom tillämpningen av den nationella återhämtningsplanen för dessa bestånd.

Slovenien: Fiskeflottan är inte helt i balans med de tillgängliga fiskresurserna i territorialvattnen, där merparten av flottan fiskar.

Finland: Fiskeflottans omfattning har gradvis minskat under senare år. På grund av överkapaciteten inom fisket efter sill och skarpsill och till följd av förbudet mot drivgarnsfiske i Östersjön och förordningen om laxfiske tillämpades ett särskilt program för att ta fartyg ur drift mellan 2004 och 2006. En total kapacitet på 1 378 bruttoton och 6 025 kW har dragits in med statligt stöd. Flottans totala ansträngning uppvisar på det stora hela en uppåtgående trend, även om flottans kapacitet har minskat under senare år.

Sverige: Flottan omfattas av bilaga II A och fiskeansträngningen har gradvis minskat till följd av lägre totala tillåtna fångstkvoter och färre dagar till havs. Nationella bestämmelser om begränsning av kustfisket och införandet av obligatoriska selektiva trålar med avseende på exemplarens storlek har ytterligare minskat fiskeansträngningen. Antalet tillåtna dagar till havs för torskfiske på Östersjön minskade, vilket ledde till en minskad fiskeansträngning. Antalet yrkesfiskare som använde drivgarn minskade från 53 till 35 under 2006, och dessa yrkesfiskare erbjöds ett tillfälligt ökat stöd för skrotning. Endast två fartyg skrotades dock under 2006.

2.3. Efterlevnad av systemet för inträde/utträde och av referensnivåerna

Enligt uppgifterna i gemenskapens register över fiskefartyg från den 23 oktober 2006 höll sig nästan alla medlemsstater inom gränsen för sin maximala flottkapacitet i slutet av 2006. Även om vissa medlemsstater överskred gränsen för inträde/utträde något under 2006, liksom under tidigare år (se avsnitt 3.1), uppvisar den allmänna trenden för EU:s flottkapacitet en stadig minskning. Samtliga berörda medlemsstater följde referensnivåerna för den fastlandsbaserade flottan.

2.4. Starka och svaga punkter hos systemen för förvaltning av fiskeflottor

Många medlemsstaters främsta styrka var att de nationella fiskeriförvaltningarna noga följde systemet för inträde/utträde och maximigränserna för flottkapaciteten. Vidare angav ett antal medlemsstater att det nuvarande systemet för minskning av fiskeansträngningen hade bidragit till att nå en bättre balans mellan fiskeansträngningen och de tillgängliga resurserna. Den minskade fiskekapaciteten har naturligtvis lett till ett minskat fisketryck. De flesta medlemsstater betonade också vikten av de olika förvaltnings- och återhämtningsplaner som införts, däribland bättre förvaltning av fiskelicenser och noggrann uppföljning av kvotfördelningen.

I slutet av 2006 hade merparten av medlemsstaterna infört omfattande integrerade IT-system för fiskeriförvaltningen, som omfattade flera mjukvaror med olika programvaror, som till exempel fartygsregister, kapacitetsförvaltning, licenser, loggböcker, landningar, avräkningsnotor, satellitbaserade fartygsövervakningssystem, kvoter, fångstrapporter etc. I merparten av fallen knyter dessa IT-system samman flera administrativa organ, och förbinder centrala administrativa organ med lokala organ, vilket har inneburit en avsevärd förstärkning av den nationella administrationen av fiskefartygsflottorna.

Vissa medlemsstater betonade dock att de fortfarande hade problem med personalkapaciteten och med resurserna för förvaltningen av fiskeflottan. Vidare medgav vissa medlemsstater att förvaltningen av och stödet till det småskaliga fisket borde förbättras.

3. EFTERLEVNAD AV BESTÄMMELSERNA OM FÖRVALTNING AV FISKEKAPACITETEN. ÖVERGRIPANDE RESULTAT

3.1. Resultat för den fastlandsbaserade flottan (utom fartyg som är registrerade i de yttersta randområdena)

Enligt gemenskapens register över fiskefartyg minskade den sammanlagda kapaciteten för gemenskapsflottan under fyraårsperioden 2003–2006 med 217 000 BT och 773 000 kW, vilket innebar en nettominskning på ungefär 10 procent. Andelen av denna minskning för flottan i ”EU-15” var 167 000 BT och 645 000 kW, jämfört med de 51 000 BT och 128 000 kW som togs ur drift från flottan i ”EU-10”. I relativa termer har minskningen av flottan inom ”EU-10” sedan anslutningsdatumet varit större än minskningen av flottan inom ”EU-15” under perioden 2003–2006 (23 procent jämfört med 9 procent, i såväl bruttoton som maskinstyrka).

Under fyraårsperioden 2003–2006 drogs ungefär 173 000 BT och 560 000 kW in från EU-flottan med statligt stöd (förutom i de yttre randområdena), av vilka 40 000 BT och 127 000 kW drogs in under 2006.

Generellt sett tycks nettominskningen av EU-flottan fortfarande vara otillräcklig, eftersom de kontinuerliga tekniska förbättringarna neutraliserar effekten av kapacitetsminskningen, och med tanke på det dåliga tillståndet för merparten av gemenskapsfisket, framför allt för bottenlevande arter, vilket kräver mycket drastiska minskningar av fiskeansträngningen.

I tabellerna 1 och 2 i bilagan till denna rapport sammanfattas medlemsstaternas efterlevnad av systemet för inträde/utträde och av referensnivåerna den 31 december 2006. En majoritet av medlemsstaterna har följt dessa bestämmelser. Enligt uppgifterna i gemenskapens register över fiskefartyg överskred dock Spanien tonnagegränsen för inträde/utträde med 1,66 procent, trots att det i den spanska årsrapporten hävdas att den spanska flottan respekterade tonnagegränsen. Den franska flottan överskred sin tonnagegräns med 0,21 procent.

Mer detaljerade uppgifter (tabeller och diagram) om trenderna för medlemsstaternas flottkapacitet finns tillgängliga på Europawebbplatsen[8]. Dessa uppgifter gör det möjligt att kontrollera medlemsstaternas efterlevnad av kapacitetsgränserna vid vilken tidpunkt som helst mellan den 1 januari 2003 och den 31 december 2006. Av uppgifterna framgår att Frankrike och Italien överskred bruttotonnagegränsen under den ovannämnda referensperioden. Uppgifterna visar också att Danmark och Grekland har överskridit gränsen för maskinstyrka något.

I juli 2007 antog rådet en ändring av bestämmelserna om förvaltning av fiskeflottorna som från och med den 1 januari 2007 gör att medlemsstaterna kan omfördela 4 procent av den kapacitet som skrotats med statligt stöd för att förbättra säkerheten ombord, arbetsvillkoren, hygienen och produktkvaliteten. Ändringsförslaget gör det också möjligt att omfördela 4 procent av det genomsnittliga årliga tonnage som dragits in med statligt stöd mellan den 1 januari 2003 och den 31 december 2006 i medlemsstater som var anslutna till gemenskapen den 1 januari 2003, och mellan den 1 maj 2004 och den 31 december 2006 i medlemsstater som anslöts till gemenskapen den 1 maj 2004, i syfte att nå de ovannämnda säkerhetsförbättringarna. Reglerna för tillämpningen av dessa bestämmelser, i form av en ändring av kommissionens förordning 1438/2003, utarbetades av kommissionen vid tidpunkten för utarbetandet av denna rapport.

3.2. Resultat för de flottor som registrerats i de yttersta randområdena

Kapaciteten för flottor som registrerats i de yttersta randområdena och dess variation mellan den 1 januari 2003 och den 31 december 2006 anges i Tabell 4 i bilagan till denna rapport. Resultaten visar att flottan som registrerats i Spaniens och Portugals yttersta randområden har reducerats avsevärt, såväl i fråga om tonnage som maskinstyrka. I de franska utomeuropeiska departementen har det totala antalet fartyg minskat något, tonnaget har minskat och maskinstyrkan har ökat.

I slutet av 2006 hade referensnivån överskridits för tre av de 17 segmenten i de yttersta randområdena, liksom under föregående år. För segment 4FJ (fartyg under 12 meters längd) i det franska departementet Martinique hade referensnivån för maskinstyrka överskridits med 5 622 kW. Samma sak gällde segment 4K9 på Azorerna, vars referensnivå hade överskridits med 138 kW. För segment CA3 (fartyg över 12 meters längd som var registrerade på Kanarieöarna och fiskade i internationella vatten och i tredjeländers vatten) hade referensnivån för tonnage överskridits med 795 bruttoton.

4. KOMMISSIONENS SLUTSATSER

Kvaliteten hos medlemsstaternas rapporter har kontinuerligt förbättrats sedan den första rapporten för år 2003 lades fram. Liksom under tidigare år har majoriteten av medlemsstaterna i rapporterna dock inte beskrivit sina flottor i relation till fiskeområdena, vilket krävs enligt artikel 13.1 a i förordning (EG) nr 1438/2003, på ett sätt som gör det möjligt för kommissionen att analysera de ansträngningar som gjorts för att nå en balans mellan fiskeflottans kapacitet och de tillgängliga fiskemöjligheterna, vilket stadgas i artikel 14 i förordning (EG) nr 2371/2002. I stället har medlemsstaterna betonat de nationella systemen för förvaltning av flottan och trenderna för flottkapaciteten i relation till systemet för inträde/utträde.

Alla berörda parter (kommissionen, medlemsstaterna, vetenskapliga, tekniska och ekonomiska kommittén för fiskerinäringen och Europaparlamentets fiskeriutskott) är överens om att kvaliteten hos medlemsstaternas årsrapporter måste öka, vilket innebär att mer detaljerade riktlinjer borde fastställas för rapporterna. I detta syfte har kommissionen tillsatt en ad hoc-arbetsgrupp inom vetenskapliga, tekniska och ekonomiska kommittén för fiskerinäringen som ska utarbeta en harmoniserad metod för att utvärdera balansen mellan fiskekapaciteten och de tillgängliga fiskemöjligheterna. Denna grupp sammanträdde i slutet av oktober 2007 och ett uppföljningsmöte är planerat till början av 2008. Denna fråga kommer att behandlas vidare i kommittén för fiske och vattenbruk.

Under 2006 fortsatte EU-flottans fiskekapacitet att minska långsamt men stadigt med 2–3 procent per år. Av diagrammen 3–5 i bilagan framgår att detta har varit en allmän trend under de senaste 15 åren. Denna minskning tycks vara alltför måttlig, sett till de stora minskningar av ansträngningen som krävs för vissa betydande fiskbestånd, den kontinuerliga tekniska glidningen och det dåliga ekonomiska resultatet för stora delar av flottan .

Åtgärderna för minskning av fiskeansträngningarna har generellt sett haft liten inverkan på kapacitetsminskningen.Det innebär att den strategi som antogs för reformen av den gemensamma fiskeripolitiken, dvs. att använda förvaltningen av ansträngningen som den främsta drivkraften för en justering av flottan, ännu inte har gett de förväntade resultaten. Detta beror delvis på avsaknaden av system för förvaltning av ansträngningen inom flera fisken eller på de befintliga systemens ineffektivitet (bilaga II, vattnen i västra EU, djuphavsfiske, vissa nationella planer, etc.). I detta sammanhang finns ett stort utrymme för förbättringar inom den gemensamma fiskeripolitiken och framtida förslag i detta syfte övervägs redan.En annan viktig fråga som måste betonas är dock att medlemsstaterna måste ge bättre incitament för att justera kapaciteten. Verksamhetsprogrammen för perioden 2007–2013 inom ramen för Europeiska fiskerifonden utgör ett oumbärligt tillfälle att underlätta övergången till en ekonomiskt, miljömässigt och socialt mer effektiv gemenskapsflotta.

[1] Rådets förordning (EG) nr 2371/2002 (EGT L 358, 31.12.2002, s. 59–80).

[2] Kommissionens förordning (EG) nr 1438/2003 (EUT L 204, 12.8.2003, s. 21-28).

[3] http://ec.europa.eu/fisheries/fleet/index.cfm?method=FM_Reporting.AnnualReport.

[4] Kommissionens förordning (EG) nr 26/2004 (EUT L 5, 9.1.2004, s. 25–35).

[5] Efter reformen av den gemensamma fiskeripolitiken (GFP), som antogs i december 2002, förvaltas fiskeflottorna i enlighet med den allmänna regeln att ny kapacitet, uttryckt i tonnage och maskinstyrka, som ges inträde i flottan inte får vara större än den kapacitet som dras in.

[6] Kommissionens förordning (EG) nr 1639/2001 (EGT L 222, 17.8.2001, s. 53–115).

[7] Rådets förordning (EG) nr 51/2006 (EUT L 1, 20.1.2006, s. 1–183).

[8] http://ec.europa.eu/fisheries/fleet/index.cfm?method=FM_Reporting.AnnualReport.