Förslag till RÅDETS DIREKTIV om ett gemensamt system för mervärdesskatt (omarbetad version)

(framlagt av kommissionen)

MOTIVERING

1. Indledning

Inom "Medborgarnas Europa" måste gemenskapsrätten vara klar och tillgänglig för medborgarna så att de kan ta tillvara nya möjligheter och utöva sina särskilda rättigheter.

Ett hinder för att uppnå detta mål är dock att ett stort antal bestämmelser som har ändrats flera gånger och ofta på ett väsentligt sätt finns spridda på flera olika håll. När de gällande bestämmelserna måste sökas i såväl den ursprungliga rättsakten som i senare ändringsrättsakter, leder det till en omfattande sökprocess, där många olika rättsakter måste identifieras och jämföras.

Kommissionen fäster stor vikt vid att gemenskapsrätten förenklas och förtydligas. Därför är det angeläget att rättsakter som ofta ändrats kodifieras.

Detta bekräftades i ordförandeskapets slutsatser från Europeiska rådet i Edinburgh i december 1992. Betydelsen av en officiell kodifiering betonades, eftersom den garanterar rättssäkerhet i fråga om vilken lag som är tillämplig vid en viss tidpunkt i en viss fråga.

När kommissionen bestämde sig för att kodifiera det sjätte mervärdesskattedirektivet [1] visade det sig emellertid snabbt att man, med hänsyn till textens särskilda karaktär, var tvungen för att den nya texten skulle bli klar och överskådlig att göra en del ändringar av direktivet som visserligen inte berörde innehållet i sak, men som skulle gå utöver vad som är godtagbart för en kodifiering i strikt mening [2].

[1] Rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter - Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund, (EGT L 145, 13.6.1977, s. 1). Direktivet senast ändrat genom rådets direktiv 2004/15/EG (EUT L 52, 21.2.2004, s. 61).

[2] Interinstitutionellt avtal av den 20 december 1994 - Påskyndad arbetsmetod för officiell kodifiering av texter till rättsakter, (EGT C 102, 4.4.1996, s. 2).

Vidare är det lämpligt med hänsyn till målet att skapa klarhet, överskådlighet, läsbarhet och förenkling, att anpassa direktivet så långt möjligt till de principer om god lagstiftningskvalitet som överenskommits mellan Europaparlamentet, rådet och kommissionen [3].

[3] Interinstitutionellt avtal av den 22 december 1998 om gemensamma riktlinjer för gemenskapslagstiftningens redaktionella kvalitet (EGT C 73, 17.3.1999, s. 1). Detta avtal har genomförts i den Gemensamma praktiska handledningen för utformningen av gemenskapslagstiftningen (gemensamma handledningen).

För att sådana i huvudsak formella ändringar skulle kunna göras beslöt kommissionen därför att lägga fram ett förslag till omarbetning av det sjätte mervärdesskattedirektivet. Detta tillvägagångssätt står helt i överensstämmelse med rekommendationerna, särskilt avseende ofta ändrade rättsakter, eftersom metoden med omarbetning gör det möjligt att båda ändra och kodifiera rättsakter i en och samma lagtext i enlighet med interinstitutionella avtalet av 2001 [4].

[4] Interinstitutionellt avtal av den 28 november 2001 om en mer strukturerad användning av omarbetningstekniken för rättsakter, (EGT C 77, 28.3.2002, s. 1).

2. Bakgrund

Det sjätte mervärdesskattedirektivet, som innehåller närmare regler för tillämpningen av det gemensamma mervärdesskattesystemet, antogs den 17 maj 1977 började tillämpas den 1 januari 1978. Det har sedan dess blivit föremål för flera ändringar, de flesta en följd av upprättandet av den inre marknaden och undanröjandet i samband därmed av de fiskala gränserna mellan medlemsstaterna. En övergångsordning för beskattning av handeln mellan medlemsstaterna infördes 1991, dock utan att de befintliga bestämmelserna i grundordningen upphävdes. Övergångsordningen förväntades ganska snart komma att ersättas av en slutlig ordning för beskattning i ursprungsmedlemsstaten av leveranser av varor och tillhandahållanden av tjänster. Bestämmelserna om denna ordning infördes därför i en särskild avdelning som lätt skulle kunna upphävas när den slutliga ordningen infördes.

Övergångsordningen innehåller således bestämmelser som när de tillämpas ersätter bestämmelserna i grundordningen. De sistnämnda bestämmelserna är dock formellt sett fortfarande gällande. Om kodifieringstekniken skulle användas måste denna dubbla uppsättning bestämmelser finnas kvar. Det skulle bidra föga till att förenkla och rationalisera den nuvarande lagstiftningen.

För att lagstiftningen på detta område skall bli överskådlig är det viktigt att bestämmelser som inte längre tillämpas utmönstras ur lagtexten, och att strukturen anpassas därefter. För att göra sådana ändringar och samtidigt lämna merparten av bestämmelserna i sjätte direktivet oförändrade har kommissionen beslutat att använda omarbetningstekniken, som gör det möjligt att ändra och kodifiera rättsakter i en och samma lagtext.

Utmönstringen av bestämmelser som inte är tillämpliga, även om de fortfarande är i kraft, påverkar inte principen om en slutlig ordning med beskattning i ursprungsmedlemsstaten av transaktioner som leder till förbrukning i gemenskapen. Denna slutliga ordning är alltjämt gemenskapens långsiktiga mål [5]. Tyngdpunkten ligger nu på att förbättra den inre marknadens funktion inom ramen för de gällande bestämmelserna på mervärdesskatteområdet, och det är därför av central betydelse att det utvecklas ett effektivt instrument som kan underlätta angelägna förbättringar av det nuvarande systemet.

[5] Meddelande från kommissionen till rådet och Europaparlamentet - Strategi för förbättring av mervärdesskattesystemets funktion inom ramen för den inre marknaden (KOM(2000) 348 slutlig, 7.6.2000).

Även om förtydligandet och ändringarna av sjätte mervärdesskattedirektivets struktur är nödvändiga får detta inte leda till materiella ändringar av gällande lagstiftning. Sådana ändringar måste i stället bli föremål för specifika förslag. För att undvika att materiella ändringar oavsiktligt införs har texten till det omarbetade direktivet noggrant granskats av företrädare för medlemsstaterna. Den har också omfattats av ett offentligt samråd där berörda parter, bland annat näringslivet och jurister, ombetts att framföra synpunkter.

3. Omarbetningen av det sjätte mervärdesskattedirektivet

Kommissionen föreslår att det sjätte mervärdesskattedirektivet upphävs och ersätts med en ny rättsakt utarbetad på grundval av det gällande direktivet. Den nya rättsakten omfattar alla ändringar av det sjätte mervärdesskattedirektivet som gjorts genom senare ändringsrättsakter. Den omfattar också alla relevanta bestämmelser som nu finns i separata rättsakter och utesluter de bestämmelser som snarare hör till andra rättsakter.

För att förbättra utformningen av den nya rättsakten har det gjorts många ändringar i den nuvarande texten. De föreslagna ändringarna påverkar inte väsentligt textens innehåll men innebär att den nuvarande uppläggningen ändras på så sätt att de nuvarande 53 artiklarna delas upp i 402 nya artiklar.

En stor del av ändringarna består endast av rättning av grammatiska fel, stavning och meningsbyggnadsfel, omstrukturering av texten (i form av uppdelning och omnumrering av artiklar och punkter m.m., vilket i sin tur leder till ändringar av interna hänvisningar) samt en automatisk tillämpning av rent formella lagstiftningstekniska regler. De bestämmelser som berörs av sådana ändringar anses därför som oförändrade.

Däremot anger ordet anpassad i textens högermarginal att texten formellt har ändrats, till följd av ett förtydligande, en förenkling eller redaktionell precisering, genom tillämpning av de lagstiftningstekniska reglerna, en aktualisering m.m.

Förslaget innehåller också en innehållsförteckning som skall ge en överblick över textens nya struktur samt en detaljerad jämförelsetabell för att underlätta övergången till en ny rättsakt.

4. Redovisning av de viktigaste ändringarna

De viktigaste ändringarna redovisas i korthet nedan. Även om de inte innebär några materiella ändringar går de utöver vad som är godtagbart för en ren kodifiering. Detta är skälet till att omarbetningstekniken används.

4.1. Bestämmelser i andra rättsakter inkluderas

Gemenskapens rättsregler på mervärdesskatteområdet fastställs främst i det sjätte mervärdesskattedirektivet. Några bestämmelser finns emellertid i andra rättsakter. För att bilden av gällande lagstiftning om mervärdesskatt skall bli fullständig är det viktigt att den omarbetade texten innehåller också de bestämmelserna, men bara i den mån det inte rör sig om genomförandebestämmelser. Sådana bestämmelser bör ingå i separata rättsakter för genomförande av det sjätte mervärdesskattedirektivet.

4.1.1. Det första mervärdesskattedirektivet

Det gemensamma mervärdesskattesystemet infördes genom det första mervärdesskattedirektivet [6], där principerna för systemet fastställs och mervärdesskattens särdrag anges. Närmare föreskrifter för tillämpning av det gemensamma systemet fastställs i det sjätte mervärdesskattedirektivet, som ersatte det andra mervärdesskattedirektivet [7].

[6] Rådets första direktiv 67/227/EEG av den 11 april 1967 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning om omsättningsskatter (EGT P 71, 14.4.1967, s. 1301).

[7] Rådets andra direktiv 67/228/EEG av den 11 april 1967 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter - Gemensamt system för mervärdesskatt: struktur och tillämpningsförfaranden, (EGT P 71, 14.4.1967, s. 1303). Den svenska versionen finns inte tillgänglig.

Dessa två rättsakter har sådan nära anknytning att det bedöms som ändamålsenligt att införa kvarvarande bestämmelser i det första mervärdesskattedirektivet i den omarbetade texten. Genom att det skapas en samlad rättsakt blir lagstiftningen på mervärdesskatteområdet mera överskådlig.

Artiklarna 1 och 2 i det första mervärdesskattedirektivet har inarbetats i artikel 1 i den omarbetade texten.

Artiklarna 3, 4 och 6 i det första mervärdesskattedirektivet är föråldrade och har inte inarbetats i den omarbetade texten.

4.1.2. Andra direktiv på mervärdesskatteområdet

Gemenskapslagstiftningen på mervärdesskatteområdet omfattar också andra rättsakter. Här rör det sig emellertid om direktiv som huvudsakligen syftar till att genomföra olika bestämmelser i det sjätte mervärdesskattedirektivet. Det har inte bedömts som ändamålsenligt att inarbeta dessa rättsakter i den omarbetade texten.

Enligt artikel 14.1 d i det sjätte mervärdesskattedirektivet skall medlemsstaterna undanta från skatteplikt slutlig införsel av varor som berättigar till annan tullbefrielse än som föreskrivs i Gemensamma tulltaxan. Denna bestämmelse återfinns i artikel 140 b i den omarbetade texten. Undantagets räckvidd fastställs genom rådets direktiv 69/169/EEG [8], 78/1035/EEG [9] och 83/181/EEG [10]. De direktiven har inte intagits i den omarbetade texten.

[8] Rådets direktiv 69/169/EEG av den 28 maj 1969 om harmonisering av lagstiftningen om befrielse från omsättningsskatter och punktskatter på varor som införs av resande (EGT L 133, 4.6.1969, s. 6).

[9] Rådets direktiv 78/1035/EEG av den 19 december 1978 om befrielse från införselskatter på varor i småförsändelser av icke-kommersiell karaktär från tredje land (EGT L 366, 28.12.1978, s. 34).

[10] Rådets direktiv 83/181/EEG av den 28 mars 1983 om räckvidden av artikel 14.1 d i direktiv 77/388/EEG om befrielse från mervärdesskatt vid slutlig införsel av vissa varor (EGT L 105, 23.4.1983, s. 38).

Icke-etablerade beskattningsbara personer är enligt artikel 17.4 i det sjätte mervärdesskattedirektivet berättigade till återbetalning av mervärdesskatt. I den omarbetade texten ingår denna bestämmelse i artikel 165. Närmare föreskrifter beträffande återbetalning fastställs genom rådets direktiv 79/1072/EEG [11] och 86/560/EEG [12], som inte intagits i den omarbetade texten.

[11] Rådets direktiv 79/1072/EEG av den 6 december 1979 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter - Regler för återbetalning av mervärdesskatt till skattskyldiga som inte är etablerade inom landets territorium (EGT L 331, 27.12.1979, s. 11).

[12] Rådets direktiv 86/560/EEG av den 17 november 1986 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning om omsättningsskatter - Regler om återbetalning av mervärdesskatt till skattskyldiga personer som inte är etablerade i gemenskapens territorium (EGT L 326, 21.11.1986, s. 40).

4.1.3. Anslutningsakter

När nya medlemsstater ansluter sig till gemenskapen skall de följa gemenskapens regelverk i dess helhet, bland annat det sjätte mervärdesskattedirektivet. I några fall har de emellertid fått rätt att göra avvikelser. Även om några avvikelser ingår redan i det sjätte mervärdesskattedirektivet, finns de flesta enbart i respektive anslutningsakt [13]. För att texten skall bli överskådlig och klar är det viktigt att dessa avvikelser ingår i den omarbetade texten.

[13] Anslutningsakten för Danmark, Irland och Förenade kungariket och Nordirland (EGT L 73, 27.3.1972).

Anslutningsakten för Grekland (EGT L 291, 19.11.1979).

Anslutningsakten för Spanien och Portugal (EGT L 302, 15.11.1985).

Anslutningsakten för Österrike, Finland och Sverige (EGT C 241, 29.8.1994).

Portugal får för transaktioner som utförs i de autonoma regionerna Azorerna och Madeira tillämpa lägre skattesatser än de skattesatser som gäller på fastlandet. Denna avvikelse intogs i artikel 12.6 i det sjätte mervärdesskattedirektivet. Den återfinns i artikel 101 i den omarbetade texten.

Österrike får för kommunerna Jungholz och Mittelberg tillämpa en andra normalskattesats, dock lägst 15%. Avvikelsen finns nu i artikel 100 i den omarbetade texten.

Finland och Sverige får på vissa villkor fortsätta att tillämpa vissa undantag från skatteplikt med rätt till avdrag för mervärdesskatt som betalats i det föregående ledet (nollskattesatser). Avvikelserna finns i artikel 107 i den omarbetade texten.

Österrike får fortsätta att tillämpa en reducerad skattesats på restaurangtjänster. Österrike får också tillämpa en reducerad skattesats på vin som framställts i en producerande jordbrukares jordbruksföretag, förutsatt att skattesatsen inte är lägre än 12%. Avvikelserna har intagits i artiklarna 113 och 115 i den omarbetade texten.

Sverige får tillåta att mervärdesskattedeklaration lämnas tre månader efter utgången av beskattningsåret för direkt beskattning. Den rättsliga grunden för denna förenklingsåtgärd återfinns i artikel 245 i den omarbetade texten.

Grekland, Spanien, Portugal, Österrike, Finland och Sverige får bevilja skattebefrielse för små företag med ett tröskelvärde för omsättningen som är högre än det tröskelvärde som anges i det sjätte mervärdesskattedirektivet. Den valmöjlighet som dessa medlemsstater beviljats återfinns i artikel 280 i den omarbetade texten.

Österrike och Finland får fortsätta att beskatta vissa transaktioner som annars skulle vara undantagna från skatteplikt enligt det sjätte mervärdesskattedirektivet. Avvikelserna har intagits i artiklarna 371.1 och 372.1 i den omarbetade texten.

Grekland, Portugal, Österrike, Finland och Sverige får fortsätta att undanta från skatteplikt vissa transaktioner som annars skulle vara skattepliktiga enligt det sjätte mervärdesskattedirektivet. Avvikelserna återfinns i artiklarna 368, 370, 371.2, 372.2 och 373 i den omarbetade texten.

Tjeckien, Estland, Cypern, Ungern, Lettland, Litauen, Malta, Polen, Slovenien och Slovakien, som kommer att ansluta sig till unionen i maj 2004, har beviljats liknande avvikelser. Dessa avvikelser återfinns i anslutningsakten från 2003 [14]. I den mån avvikelserna inte är enbart avsedda att gälla under en övergångsperiod bör de införas i den omarbetade texten. De olika tekniska anpassningar som gjorts av det sjätte mervärdesskattedirektivet bör också beaktas.

[14] Anslutningsakten för Tjeckien, Estland, Cypern, Lettland, Litauen, Ungern, Malta, Polen, Slovenien och Slovakien (EUT L 236, 23.9.2003).

Med hänsyn till den ställning som Förenade kungarikets suveräna basområden beviljas enligt fördraget om upprättandet av Republiken Cypern har särskilda bestämmelser införts om den skattemässiga behandlingen av leveranser av varor, tillhandahållanden av tjänster samt import av varor till brittiska styrkor stationerade på Cypern. Bestämmelserna i fråga finns i artikel 8, artikel 140 i och artikel 147.1 första stycket e i den omarbetade texten.

Tjeckien, Estland, Cypern, Ungern, Polen, Slovenien och Slovakien får som en tillfällig åtgärd tillämpa eller fortsätta att tillämpa reducerade satser för andra leveranser av varor och tillhandahållanden av tjänster än de som anges i bilaga H till det sjätte mervärdesskattedirektivet. Dessa åtgärder finns i artiklarna 119, 120, 121.2, 123, 125.2 och 125.5, 126 och 127 i den omarbetade texten.

Polen får som en tillfällig åtgärd tillämpa lägre reducerade satser för vissa leveranser av varor och tillhandahållanden av tjänster som anges i bilaga H till det sjätte mervärdesskattedirektivet. Dessa åtgärder finns i artikel 125.3 och 125.4 i den omarbetade texten.

Cypern, Lettland, Malta och Polen får på vissa villkor fortsätta att tillämpa vissa undantag från skatteplikt med rätt till avdrag för mervärdesskatt som betalats i det föregående ledet (nollskattesatser). Avvikelserna finns i artiklarna 121.1, 122, 124 och 125.1 i den omarbetade texten.

Tjeckien, Estland, Cypern, Ungern, Lettland, Litauen, Malta, Polen, Slovenien och Slovakien får bevilja undantag från skatteplikt för små företag med ett tröskelvärde för omsättningen som är högre än det tröskelvärde som anges i det sjätte mervärdesskattedirektivet. Denna valmöjlighet kommer vid anslutningen att införas i artikel 24a i det sjätte mervärdesskattedirektivet. Den finns i artikel 280 i den omarbetade texten.

Tjeckien, Estland, Cypern, Ungern, Lettland, Litauen, Malta, Polen, Slovenien och Slovakien får fortsätta att undanta från skatteplikt vissa transaktioner som annars måste beskattas enligt det sjätte mervärdesskattedirektivet. Dessa avvikelser finns nu i artiklarna 374-383 i den omarbetade texten.

Ungern och Slovakien får fortsätta att tillämpa en reducerad sats för leverans av naturgas och elektricitet, men endast som en övergångsåtgärd avsedd att ge länderna möjlighet att ansöka om tillstånd enligt artikel 12.3 b i det sjätte mervärdesskattedirektivet. Åtgärden kommer därför att upphöra att gälla ett år efter anslutningen. Avvikelser av detta slag bör inte intas i den omarbetade texten.

Cypern och Lettland får som en övergångsåtgärd fortsätta att tillämpa befintliga förenklade förfaranden under en period av högst ett år efter anslutningen. Cypern och Lettland får på så sätt tid att ansöka enligt förfarandet i artikel 27 i det sjätte mervärdesskattedirektivet om tillstånd att tillämpa en avvikelse. Det är inte motiverat att införa en sådan bestämmelse i den omarbetade texten.

4.2. Upphävande av vissa bestämmelser

När en rättsakt kodifieras brukar man enligt gängse praxis upphäva bestämmelser som blivit föråldrade genom att de inte längre tillämpas eller saknar rättsverkan. Med hänsyn till den teknik som användes 1991 för att införa övergångsordningen för beskattning, bör särskilt de bestämmelser i sjätte direktivet upphävas som hade ersatts trots att de fortsatte att vara gällande.

4.2.1. Föråldrade bestämmelser

Flera bestämmelser har inte längre någon rättsverkan och är därför föråldrade.

Artikel 1 i det första mervärdesskattedirektivet innehåller huvudsakligen bestämmelser som syftar till att direktivet skall kunna träda i kraft. Bestämmelserna är inte längre relevanta.

Enligt artikel 3 i det första mervärdesskattedirektivet skall rådet på förslag av kommissionen anta regler för tillämpningen av det gemensamma mervärdesskattesystemet. Detta gjordes i det andra mervärdesskattedirektivet, som senare ersattes av det sjätte mervärdesskattedirektivet. Bestämmelsen behövs därför inte längre.

Artikel 4 i det första mervärdesskattedirektivet rör åtgärder för att avskaffa påförandet av skatt på införsel och restitution av skatt på utförsel i handeln medlemsstater emellan. Detta resulterade i avskaffandet av de fiskala gränserna. Bestämmelsen är därmed föråldrad.

Artikel 6 i det första mervärdesskattedirektivet är en slutbestämmelse och behöver därför inte överföras till den omarbetade texten.

Enligt artikel 1 i det sjätte mervärdesskattedirektivet är medlemsstaterna skyldiga att genomföra direktivet. Skyldigheten kvarstår, men någon bestämmelse om detta behöver inte tas in i den omarbetade texten.

I artikel 25.11 i det sjätte mervärdesskattedirektivet behandlas den gemensamma ordningen för schablonbeskattning av jordbrukare. Den innehåller en översynsklausul enligt vilken kommissionen inom fem år skall lägga fram nya förslag för att anpassa ordningen. Något behov av ändringar har inte förelegat. Bestämmelsen är därför föråldrad.

Artikel 28.1 i det sjätte mervärdesskattedirektivet reglerar övergången från det andra till det sjätte mervärdesskattedirektivet. Såsom övergångsbestämmelse saknar den numera berättigande.

Enligt artikel 28.1a i det sjätte mervärdesskattedirektivet får Förenade kungariket fram till och med den 30 juni 1999 tillämpa särskilda regler vid fastställandet av det beskattningsbara beloppet vid import av konstverk, samlarföremål eller antikviteter. Bestämmelsen är inte längre tillämplig och har därför inte intagits i den omarbetade texten.

Enligt artikel 28.2 g i det sjätte mervärdesskattedirektivet skall kommissionen före den 31 december 1994 avge en rapport om tillämpningen av de reducerade skattesatser som medlemsstaterna får tillämpa under övergångsperioden. Rapporten har lagts fram av kommissionen [15]. Bestämmelsen är därför föråldrad.

[15] Report from the Commission to the Council in accordance with Articles 12(4) and 28(2)(g) of the Sixth Council Directive of 17 May 1977 on the harmonization of the laws of the Member States relating to turnover taxes - Common system of value added tax: uniform basis of assessment (COM(94) 584 final of 23.11.1994) -Den svenska versionen finns inte tillgänglig.

Enligt artikel 28k i det sjätte mervärdesskattedirektivet får medlemsstaterna fram till och med den 30 juni 1999 fortsätta att tillämpa skattefri försäljning till resande inom gemenskapen, och enligt artikel 16.1 första stycket B första stycket e första strecksatsen, i dess lydelse enligt artikel 28c E, får de välja att föreskriva att leverans av varor avsedda för resande inom gemenskapen skall hänföras till skatteupplag. Eftersom bestämmelserna inte längre är tillämpliga har de inte tagits med i den omarbetade texten.

I artikel 28n i det sjätte mervärdesskattedirektivet finns vissa övergångsbestämmelser som införts med hänsyn till den inre marknaden. Genom artikel 28p infördes liknande bestämmelser i samband med Österrikes, Finlands och Sveriges anslutning. Genom anslutningsakten från 2003 utsträcks dessa bestämmelser till att också gälla Tjeckien, Estland, Cypern, Ungern, Lettland, Litauen, Malta, Polen, Slovenien och Slovakien. Bestämmelserna i artikel 28n är redan föråldrade. Bestämmelserna i artikel 28p kommer att vara det när detta förslag antas.

Enligt artikel 28o.4 i det sjätte mervärdesskattedirektivet får Tyskland fram till och med den 30 juni 1999 tillämpa särskilda bestämmelser för leveranser av konstverk, samlarföremål eller antikviteter vilka görs av beskattningsbara återförsäljare. Bestämmelsen är inte längre tillämplig och har därför inte intagits i den omarbetade texten.

I artikel 31.1 i det sjätte mervärdesskattedirektivet fastställs som beräkningsenhet vid tillämpning av direktivet den europeiska beräkningsenheten. Sedan euron införts behövs bestämmelsen inte längre.

I bilaga G till det sjätte mervärdesskattedirektivet anges när medlemsstaterna får bevilja beskattningsbara personer rätt att välja att transaktioner som är undantagna från beskattning enligt beviljade avvikelser ändå skall beskattas. Dessa fall täcks redan genom bestämmelserna i direktivets huvudtext, särskilt i artikel 28.3 c i det sjätte mervärdesskattedirektivet. Bilagan är därför överflödig.

4.2.2. Dubbla uppsättningar bestämmelser

Några bestämmelser har fortfarande rättsverkan men måste ändå anses som föråldrade. Så är fallet med de allmänna bestämmelser i det sjätte mervärdesskattedirektivet som för den tid övergångsordningarna gäller ersatts av bestämmelser som övertar och utvidgar deras innehåll.

Även om dessa allmänna bestämmelser för närvarande inte används fortsätter de att vara i kraft. Det betyder att vissa bestämmelser förekommer två gånger. Denna speciella omständighet gör det allt svårare för allmänheten och ekonomiska aktörer att använda det sjätte mervärdesskattedirektivet. Bestämmelser som är i kraft men inte är tillämpliga bör utmönstras från den omarbetade texten så att man får en effektiv rättsakt som ger en klar överblick över gällande lagstiftning.

En utmönstring av dessa dubbla uppsättningar bestämmelser får inga konsekvenser för gällande mervärdesskattelagstiftning och påverkar på intet sätt heller den slutliga beskattningsordningen. Bestämmelserna om beskattning av handeln mellan medlemsstaterna förblir av övergångsnatur och skall i slutändan ersättas med en slutlig ordning grundad på principen om beskattning av leveranser av varor och tillhandahållanden av tjänster i ursprungsmedlemsstaten.

I artikel 16.1 i det sjätte mervärdesskattedirektivet finns bestämmelser om möjlighet till undantag från skatteplikt när det gäller lagerförfaranden. Dessa bestämmelser täcks av den lydelse som artikel 16.1 har enligt artikel 28c E.1.

I artikel 17.2, 17.3 och 17.4 i det sjätte mervärdesskattedirektivet finns regler om avdragsrättens inträde och räckvidd. Dessa bestämmelser täcks av den lydelse som artikel 17.2, 17.3 och 17.4 har enligt artikel 28f.1.

I artikel 18.1 i det sjätte mervärdesskattedirektivet finns bestämmelser om utövande av avdragsrätten. Denna bestämmelse täcks av den lydelse som artikel 18.1 har enligt artikel 28f.2.

I artikel 21 i det sjätte mervärdesskattedirektivet anges vilka personer som är skyldiga att betala in skatt till myndigheterna. Denna bestämmelse täcks av den lydelse som artikel 21 har enligt artikel 28g.

Beskattningsbara personers skyldigheter fastställs i artikel 22 i det sjätte mervärdesskattedirektivet. Denna bestämmelse täcks av den lydelse som artikel 22 har enligt artikel 28h.

Artikel 25.5 och 25.6 i det sjätte mervärdesskattedirektivet rör den gemensamma ordningen för schablonbeskattning av jordbrukare. Dessa bestämmelser täcks av den lydelse som artikel 25.5 och 25.6 har enligt artikel 28j.2.

4.2.3. Bestämmelser utan direkt samband med mervärdesskatt

Det sjätte mervärdesskattedirektivet innehåller några bestämmelser som, även om det finns ett samband med det gemensamma mervärdesskattesystemet, huvudsakligen gäller systemet med egna medel. För att den nya rättsakten skall bli tydlig och enhetlig är det viktigt att endast bestämmelser som direkt rör det gemensamma mervärdesskattesystemet tas in i den omarbetade texten. Eftersom bestämmelserna om egna medel från mervärdesskatt helt täcks genom förordningen om egna medel [16] har de uteslutits ur den omarbetade texten.

[16] Rådets förordning (EEG, EURATOM) nr 1553/89 av den 29 maj 1989 om den slutliga enhetliga ordningen för uppbörd av egna medel som härrör från mervärdesskatt (EGT L 155, 7.6.1989, s. 9).

Enligt artikel 25.12 i det sjätte mervärdesskattedirektivet skall de medlemsstater som tillämpar den gemensamma ordningen för schablonbeskattning av jordbrukare fastställa en enhetlig beräkningsgrund för mervärdesskatt så att systemet med egna medel kan tillämpas, och i bilaga C anges den gemensamma beräkningsmetoden. Dessa bestämmelser täcks av artikel 5.2 i rådets förordning (EEG, Euratom) nr 1553/89, vilken ger en rättslig grund för korrigering av schablonsatsen.

Enligt artikel 28.2 a andra stycket i det sjätte mervärdesskattedirektivet skall medlemsstaterna vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa bestämningen av egna medel i samband med transaktioner som omfattas av nollskattesats eller en kraftigt reducerad sats. Denna bestämmelse finns också i artikel 2.2 i förordning (EEG, Euratom) nr 1553/89.

4.3. Ändrad struktur

Uppbyggnaden av det sjätte mervärdesskattedirektivet är för närvarande långt ifrån tillfredsställande. Det beror inte bara på de bestämmelser som införts för att gälla under en övergångsperiod utan också på att direktivets bestämmelser i regel är mycket långa. Här är det fråga om strukturella problem, och de har åtgärdats som ett led i omarbetningen. [17]

[17] Se särskilt riktlinje 4 i interinstitutionella avtalet 1998 och punkt 4 i gemensamma handledningen.

4.3.1. Övergångsbestämmelser

I och med att bestämmelserna i övergångsordningarna placerats nästan sist i det sjätte mervärdesskattedirektivet har direktivet fått en mycket splittrad struktur. Om en rättsakt skall kunna bli begriplig för allmänheten och de ekonomiska aktörerna är det viktigt att dess struktur är tydlig och enhetlig och att likartade bestämmelser grupperas tillsammans.

Grundstrukturen i det sjätte mervärdesskattedirektivet är korrekt, men de ändringar som tillkom genom övergångsordningarna ledde till att den strukturen försämrades. Om man utesluter de allmänna bestämmelser som för närvarande inte tillämpas, är det svårt att tänka sig att motsvarande övergångsbestämmelser skulle stå kvar där de nu är. Strukturen skulle i så fall bli onödigt komplicerad. Övergångsbestämmelserna bör i stället placeras på samma ställe som de bestämmelser de ersätter.

I avdelning IX i den omarbetade texten finns bestämmelser om olika undantag från skatteplikt. Där ingår bestämmelserna i artikel 16.1, i dess lydelse enligt artikel 28c E.1 i det sjätte mervärdesskattedirektivet vilken ersätter artikel 16. Undantaget för transaktioner med anknytning till tullager och skatteupplag och liknande arrangemang återfinns i artiklarna 150-156 och 158.

I avdelning X i den omarbetade texten behandlas rätten att göra avdrag. Avdragsrättens inträde och räckvidd anges i artikel 17.2, 17.3 och 17.4, i dess lydelse enligt artikel 28f.1 i det sjätte mervärdesskattedirektivet vilken ersätter artikel 17.2, 17.3 och 17.4. De bestämmelser om utövandet av avdragsrätten som fastställs i artikel 18.1, i dess lydelse enligt artikel 28f.2 i det sjätte mervärdesskattedirektivet, har också tagits in i avdelning X. Dessa bestämmelser ersätter bestämmelserna i artikel 18.1. Samtliga dessa bestämmelser finns nu i artiklarna 163, 164, 165 och 172.

I avdelning XI i den omarbetade texten anges olika skattemässiga skyldigheter. Där finns bland annat regler om vem som är betalningsskyldig för mervärdesskatt. Dessa regler finns för närvarande i artikel 21, i dess lydelse enligt artikel 28g i det sjätte mervärdesskattedirektivet. Dessa regler ersätter artikel 21. Övriga skyldigheter som anges i artikel 22, i dess lydelse enligt artikel 28h i det sjätte mervärdesskattedirektivet, har också tagits in i avdelning XI. De ersätter motsvarande skyldigheter i artikel 22. Dessa bestämmelser finns nu i artiklarna 186-190, 192, 193, 195-199, 201, 202, 204-240, 242-244, 246, 248-251 och 253-266.

Avdelning XII i den omarbetade texten innehåller de olika särskilda ordningarna, bland annat den gemensamma ordningen för schablonbeskattning av jordbrukare. Den del av den gemensamma ordningen som regleras i artikel 25.5 och 25.6 i det sjätte mervärdesskattedirektivet ersätts av artikel 25.5 och 25.6, i dess lydelse enligt artikel 28j.2. Bestämmelserna återfinns i artiklarna 293-296.

Av enhetlighetsskäl är det inte meningsfullt att låta de återstående övergångsbestämmelserna stå kvar i slutet av den omarbetade texten.

I avdelning I i den omarbetade texten fastställs mervärdesskattens syfte och tillämpningsområde. Där ingår nu bestämmelserna i artikel 28a.1, 28a.1a och 28a.2 och i artikel 28o.1 g i det sjätte mervärdesskattedirektivet, genom vilka tillämpningsområdet för mervärdesskatt ändras. Bestämmelserna har intagits i artiklarna 3 och 4.

Avdelning III i den omarbetade texten rör beskattningsbara personer. Bestämmelserna i artikel 28a.4 första stycket i det sjätte mervärdesskattedirektivet, genom vilka det görs ett tillägg till förteckningen över beskattningsbara personer, har intagits i artikel 10.2.

I avdelning IV i den omarbetade texten anges vad som utgör beskattningsbara transaktioner. Bestämmelserna i artikel 28a.5 i det sjätte mervärdesskattedirektivet angående överföring av varor från en medlemsstat till en annan har införts i denna avdelning. Bestämmelserna återfinns i artikel 18. Bestämmelserna om gemenskapsinterna förvärv av varor i artikel 28a.3, 28a.6 och 28a.7 i det sjätte mervärdesskattedirektivet har också intagits i avdelning IV. Dessa bestämmelser finns nu i artiklarna 21-24.

I avdelning V i den omarbetade texten finns bestämmelser om platsen för beskattningsbara transaktioner. Där ingår nu bestämmelserna i artikel 28b B och artikel 28o.1 h i det sjätte mervärdesskattedirektivet, genom vilka platsen för leverans av varor ändras. Dessa bestämmelser finns nu i artiklarna 34-36. I avdelning V ingår också bestämmelserna om platsen för gemenskapsinternt förvärv av varor i artikel 28b A i det sjätte mervärdesskattedirektivet. Bestämmelserna återfinns i artiklarna 41-43. Slutligen finns i avdelning V de bestämmelser om platsen för tillhandahållanden av olika tjänster som finns i artikel 28b C-28b F i det sjätte mervärdesskattedirektivet. De bestämmelserna finns nu i artiklarna 45, 48-51, 53 och 55.

I avdelning VI i den omarbetade texten fastställs när den beskattningsgrundande händelsen inträffar och när skatten blir utkrävbar. Bestämmelserna om leverans av varor i artikel 28d.4 i det sjätte mervärdesskattedirektivet har intagits i denna avdelning och återfinns i artikel 67. Likaså har bestämmelserna i artikel 28d.1, 28d.2 och 28d.3 i det sjätte mervärdesskattedirektivet förts till denna avdelning. Dessa bestämmelser, som gäller för gemenskapsinterna förvärv av varor, finns nu i artiklarna 68 och 69.

I avdelning VII i den omarbetade texten behandlas beskattningsunderlag. Dit har bland annat förts bestämmelserna i artikel 28e.2 i det sjätte mervärdesskattedirektivet om överföring av varor från en medlemsstat till en annan. Bestämmelser finns nu i artikel 75. Till avdelning VII har också förts bestämmelserna om beskattningsunderlag vid gemenskapsinternt förvärv av varor. Dessa bestämmelser, som finns i artikel 28e.1 i det sjätte mervärdesskattedirektivet, har intagits i artiklarna 80 och 81.

Avdelning VIII i den omarbetade texten innehåller regler om skattesatser, bland annat bestämmelserna i artikel 28e.3 och 28e.4 i det sjätte mervärdesskattedirektivet angående gemenskapsinternt förvärv av varor. Bestämmelserna har intagits i artiklarna 90 och 91.

I avdelning IX i den omarbetade texten fastställs olika undantag från skatteplikt. Där ingår undantagen från skatteplikt i artikel 28c A, 28c B, 28c C, 28c D och 28c E.3 samt artikel 28o.1 h i det sjätte mervärdesskattedirektivet, däribland undantagen avseende gemenskapsinterna transaktioner. Dessa bestämmelser finns nu i artiklarna 135-140. De undantagen för transaktioner i samband med tullager och skatteupplag och liknande ordningar som fastställs i artikel 16.1a och 16.2, i dess lydelse enligt artikel 28c E.1 och 28c E.2 i det sjätte mervärdesskattedirektivet, har också intagits i denna avdelning och finns nu i artiklarna 157, 159 och 160.

I avdelning X i den omarbetade texten behandlas rätten att göra avdrag. Bestämmelserna i artikel 28a.4 andra och tredje stycket i det sjätte mervärdesskattedirektivet, genom vilka personer som anses som en beskattningsbar person på grund av att de levererar nya transportmedel beviljas en begränsad rätt att dra av mervärdesskatt på transportmedlet, har intagits i artikel 166.

I avdelning XII i den omarbetade texten anges de olika särskilda ordningarna, däribland ordningarna för begagnade varor, konstverk, samlarföremål och antikviteter. Under övergångsperioden får medlemsstaterna enligt artikel 28o.1 och 28o.2 i det sjätte mervärdesskattedirektivet tillämpa en särskild ordning för begagnade transportmedel. Denna särskilda ordning har integrerats i ordningen för begagnade varor. De relevanta bestämmelserna återfinns i artiklarna 318-324.

4.3.2. Allmänna bestämmelser

När det gäller de allmänna bestämmelserna är strukturen i stort sett korrekt. Några undantag finns emellertid. I de fall strukturen inte är konsekvent har den ändrats i den omarbetade texten.

De särskilda ordningarna för begagnade varor, konstverk, samlarföremål och antikviteter behandlas i artikel 26a i det sjätte mervärdesskattedirektivet. Några bestämmelser är emellertid av den karaktären att de egentligen inte utgör en integrerad del av dessa ordningar. De har därför intagits i de allmänna bestämmelserna (se artiklarna 4, 36 och 136 i den omarbetade texten). Detta är överensstämmande med det tillvägagångssätt som redan valts i den befintliga texten för liknande bestämmelser när det gäller skattebefrielsen för små företag och den gemensamma ordningen för schablonbeskattning av jordbrukare.

Under övergångsperioden får medlemsstaterna fortsätta att tillämpa en särskild ordning för begagnade transportmedel, förutsatt att ordningen uppfyller villkoren i artikel 28o.1 i det sjätte mervärdesskattedirektivet. Liksom beträffande de särskilda ordningarna för begagnade varor, konstverk, samlarföremål och antikviteter, har några bestämmelser i denna ordning tagits med bland de allmänna bestämmelserna (se artiklarna 4, 36 och 136 i den omarbetade texten). Det bestämdes också att definitionen av "begagnade transportmedel", som för närvarande finns i artikel 28o.1 a, skulle flyttas (se artikel 3.3 i den omarbetade texten).

När varor importeras uppstår en beskattningsbar transaktion i den medlemsstat till vilken varorna ankommer till gemenskapen. Regler för sådana transaktioner finns i artikel 7 i det sjätte mervärdesskattedirektivet. I den omarbetade texten finns denna bestämmelse tillsammans med artiklarna 5 och 6 från det sjätte mervärdesskattedirektivet, i vilka det fastställs vad som skall betraktas som beskattningsbara transaktioner. Genom att artikel 7 bryts ner i flera artiklar blir det emellertid möjligt att införa reglerna om platsen för import i den avdelning som behandlar liknande frågor (se artiklarna 60 och 61 i avdelning V i den omarbetade texten).

I artikel 19 i det sjätte mervärdesskattedirektivet finns regler om beräkning av avdragsgill andel. Det finns ett nära samband mellan den bestämmelsen och artikel 17.5, enligt vilken beskattningsbara personer som utför både transaktioner som medför rätt till avdrag och transaktioner som inte medför rätt till avdrag endast får dra av en del av skatten. De båda bestämmelserna placeras därför tillsammans (se artiklarna 167-169 i den omarbetade texten).

4.3.3. Långa och komplexa bestämmelser

Många artiklar i det sjätte mervärdesskattedirektivet är alldeles för långa, eftersom var och en av dem reglerar ett helt avsnitt av det harmoniserade mervärdesskattesystemet. Detta leder ofta till att bestämmelserna blir komplexa. Detta är inte förenligt med riktlinjerna för gemenskapslagstiftningens redaktionella kvalitet, enligt vilka man skall undvika alltför långa och onödigt komplicerade artiklar [18]. Det är varken nödvändigt av tolkningsskäl eller önskvärt av klarhetsskäl att en och samma artikel täcker hela det ämne som skall regleras.

[18] Se punkt 4 i gemensamma handledningen.

Det har ansetts bättre att ha ett stort antal mer lättillgängliga artiklar, grupperade i avdelningar, kapitel, avsnitt och underavsnitt, än färre och längre artiklar som är snåriga och svårare att använda. I den omarbetade texten har omkring 50 långa artiklar blivit drygt 400 väsentligt kortare artiklar, som är lättare att läsa och förstå.

I artikel 26a i det sjätte mervärdesskattedirektivet finns bestämmelser om de särskilda ordningarna för begagnade varor, konstverk, samlarföremål och antikviteter. Genom övergångsbestämmelserna i artikel 28o utvidgas dessa ordningar. Dessa artiklar, som båda är ganska långa, har nu delats upp i 29 separata artiklar (se artiklarna 304-333 i den omarbetade texten).

Genom direktiv 2001/115/EG [19], som ersatte artikel 22.3, i dess lydelse enligt artikel 28h, har det införts harmoniserade regler för fakturering. Dessa bestämmelser är för närvarande uppdelade i punkter och led som särskiljs genom nummer och bokstäver, men det var inte möjligt att inom den nuvarande strukturen numrera de olika styckena. Med så många som tio onumrerade stycken i artikel 22.3 a är det svårt att särskilja de olika delarna av bestämmelsen. I den nya strukturen löses problemet genom att dessa delar får bli egna artiklar (se artiklarna 209-230 och 236-240 i den omarbetade texten).

[19] Rådets direktiv 2001/115/EG av den 20 december 2001 om ändring av direktiv 77/388/EEG i syfte att förenkla, modernisera och harmonisera kraven på fakturering när det gäller mervärdesskatt (EGT L 15, 17.1.2002, s. 24).

Om artiklarna förekommer i separata avdelningar har de nu placerats i avdelningar, kapitel, avsnitt och underavsnitt. Detta gör det möjligt att samla regler med ett enhetligt innehåll, vilket underlättar förståelsen.

Enligt artikel 22, i dess lydelse enligt artikel 28h i det sjätte mervärdesskattedirektivet, fastställs de skyldigheter som beskattningsbara personer som är betalningsskyldiga för mervärdesskatt måste fullgöra. Hit hör registrering, fakturering, redovisning och deklarationer. I den omarbetade texten har artikeln brutits upp i mer är 60 artiklar (se artiklarna 198, 199, 201, 202 och 204-266 i den omarbetade texten). Artiklarna samlas i kapitel och avsnitt. Med denna uppbyggnad borde det bli enklare att hitta rätt bland reglerna.

Texten till de enskilda artiklarna delas i sin tur upp i stycken som är lätta att förstå och följer en konsekvent struktur. För att detta skall kunna uppnås måste några bestämmelser upprepas.

Enligt artikel 22.7, i dess lydelse enligt artikel 28h i det sjätte mervärdesskattedirektivet, skall medlemsstaterna vidta nödvändiga åtgärder för att personer som anses som betalningsskyldiga i stället för en beskattningsbar person som inte är etablerad inom deras territorium skall fullgöra skyldigheterna avseende deklaration och betalning. Denna bestämmelse återkommer nu tre gånger: i samband med bestämmelser om betalning, deklarationer samt periodiska sammanställningar (se artiklarna 199, 248 och 260 i den omarbetade texten).

4.3.4. Anpassning av texten

När strukturen i det sjätte mervärdesskattedirektivet anpassas kan den befintliga texten behöva omformuleras.

Den omarbetade texten innehåller vissa bestämmelser som härrör från ändringsrättsakter. I samband med att de bestämmelserna inarbetas måste vissa redaktionella anpassningar av texten ske.

De regler som införts för tjänster som tillhandahålls på elektronisk väg skall enligt artikel 4 i direktiv 2002/38/EG gälla under en period av tre år från och med den 1 juli 2003. Reglernas tillfälliga natur måste klart framgå. I samband med att artikel 4 infogas i texten måste formuleringen därför anpassas så att denna aspekt klart avspeglas (se artiklarna 56.3, 57.2, 59.2, 350 och 396 i den omarbetade texten).

Införandet av övergångsordningarnas bestämmelser i grundstrukturen utan några ändringar skulle kunna påverka innehållet i sak. För att förhindra att så sker kan det bli nödvändigt att ändra ordalydelsen.

Särskilda regler har införts för leveranser av nya transportmedel mellan medlemsstaterna. Begreppet "transportmedel" definieras i artikel 28a.2 i det sjätte mervärdesskattedirektivet, och där anges också vilka villkor som skall uppfyllas för att det skall anses vara ett "nytt" transportmedel. Detta är liktydigt med en definition av "nytt transportmedel". Även om denna definition nu ingår som en del av de allmänna bestämmelserna bör den emellertid endast gälla med avseende på de bestämmelser som ingår i övergångsordningen för beskattningen av handel mellan medlemsstaterna. Detta uppnås genom att bestämmelserna i artikel 28a.2 ändras till en definition av "nytt transportmedel" (se artikel 3.2 i den omarbetade texten).

Ofta måste sålunda formuleringarna anpassas när bestämmelserna delas upp i kortare artiklar. Sådana ändringar påverkar på intet sätt bestämmelserna innehållsmässigt.

I artikel 4 i det sjätte mervärdesskattedirektivet fastställs vem som skall anses som beskattningsbar person. Därmed avses var och en som, oavsett på vilken plats, självständigt bedriver en ekonomisk aktivitet. Medlemsstaterna får som beskattningsbar person även anse var och en som tillfälligtvis utför en transaktion som avser ekonomiska aktiviteter. När dessa bestämmelser placeras i olika artiklar måste ordalydelsen anpassas så att varje artikel är självständig (se artiklarna 10 och 11 i den omarbetade texten).

I artikel 21, i dess lydelse enligt artikel 28g i det sjätte mervärdesskattedirektivet, fastställs vem som är betalningsskyldig för mervärdesskatt. Bestämmelsen täcker en rad olika situationer, som nu regleras i separata artiklar (se artiklarna 186-190 och artiklarna 192, 193, 195, 196 och 197 i den omarbetade texten). I de flesta av dessa artiklar kompletteras formuleringarna med textdelar från inledningen till artikel 21.1.

Några artiklar innehåller delar som hämtats från andra bestämmelser. När man kombinerar olika bestämmelser betyder det att formuleringarna i någon eller flera av bestämmelserna behöver ändras.

Regler för de särskilda ordningarna för begagnade varor, konstverk, samlarföremål och antikviteter finns i artikel 26a i det sjätte mervärdesskattedirektivet. När varor har varit föremål för mervärdesskatt inom ramen för dessa ordningar skall, enligt artikel 26a D b, gemenskapsinterna förvärv av sådana varor vilka görs av beskattningsbara återförsäljare inte vara föremål för skatt. I stället för att behålla denna bestämmelse som en del av den särskilda ordningen har den intagits i den relevanta bestämmelsen (se artikel 4 i den omarbetade texten). Ordalydelsen har ändrats så att bestämmelsen skall passa in i sammanhanget.

4.4. Iakttagande av gemenskapens lagstiftningstekniska regler

För att gemenskapslagstiftningens redaktionella kvalitet skall kunna säkerställas skall rättsakterna, enligt en gemensam överenskommelse mellan institutionerna, utformas klart, enkelt och med precision. Texten skall vara lätt att förstå och koncis och den får inte lämna någon tveksamhet hos läsaren. Dessa riktlinjer har följts i arbetet med att utforma den omarbetade texten.

4.4.1. Klar och tydlig utformning av rättsakten

Den nuvarande texten är inte alltid tillräckligt klar. För att den omarbetade texten skall bli lätt att förstå och otvetydig är det absolut nödvändigt att vissa aspekter av texten förtydligas.

4.4.1.1. Anpassning av strukturen

Utformningen av såväl artiklarna som rättsakten i dess helhet skall bidra till att göra texten tydlig. Utformningen måste också respektera gemenskapslagstiftningens flerspråkiga natur. Det har varit nödvändigt att anpassa de nuvarande bestämmelserna i det sjätte mervärdesskattedirektivet till dessa krav [20].

[20] Se riktlinje 5 och 7 i interinstitutionella avtalet 1998, och punkterna 5 och 7 i gemensamma handledningen.

Alla bestämmelser som består av en inledning följd av en uppräkning måste formuleras så att förhållandet mellan inledningen och uppräkningens olika led klart framgår och så att en artificiell meningsbyggnad kan undvikas [21].

[21] Se punkt 15.3 i gemensamma handledningen.

I artikel 18.1, i dess lydelse enligt artikel 28f 1 i det sjätte mervärdesskattedirektivet, anges villkoren för att en beskattningsbar person skall få utnyttja sin avdragsrätt. Inledningen har ändrats för att det skall stå helt klart att den beskattningsbara personen i varje enskilt fall måste uppfylla vissa specifika villkor för att få dra av skatten (se artikel 172 i den omarbetade texten).

Om en del av bestämmelsen som är tänkt stå i ett visst förhållande till uppräkningens samtliga led placeras i slutet kan det uppstå osäkerhet om huruvida den avslutande delen gäller för alla de uppräknade situationerna. För att ingen tvetydighet skall föreligga samt för att undvika eventuella svårigheter på vissa språk bör inledningen inte delas upp.

Enligt artikel 9.2 c i det sjätte mervärdesskattedirektivet skall vissa tjänster anses ha tillhandahållits på den plats där de faktiskt utförs. För att säkra att denna innebörd klart framgår har de avslutande orden intagits som en del av inledningen (se artikel 52 i den omarbetade texten).

En beskattningsbar person får enligt artikel 26b D.1 i det sjätte mervärdesskattedirektivet dra av mervärdesskatt som skall betalas eller har betalats för leveranser av investeringsguld som förvärvats av dem eller mervärdesskatt som skall betalas eller har betalats för tillhandahållanden av vissa tjänster avseende guld. Han får emellertid dra av skatten endast om hans efterföljande leverans av detta guld är undantagen från skatteplikt enligt den särskilda ordningen för investeringsguld. Detta villkor gäller för samtliga de tre fall som förtecknas i artikeln. Om denna del av texten i stället tas in i inledningen till bestämmelsen framgår detta tydligare (se artikel 347 i den omarbetade texten).

När en bestämmelse innehåller en uppräkning som består av flera led bör uppräkningen inte innehålla några självständiga meningar eller underindelningar. Detta är nödvändigt för att undvika svårigheter vid hänvisning till den aktuella bestämmelsen och för att skapa en logisk följd i utformningen (en uppräkning bestående av flera led som utgör den allmänna bestämmelsen i förening med inledningen följd av preciseringar eller detaljer som hänför sig till dessa led) [22].

[22] Se punkt 15.3 i gemensamma handledningen.

Enligt artikel 11 A.2 i det sjätte mervärdesskattedirektivet skall skatter, tullar, avgifter och övriga pålagor liksom bikostnader ingå i beskattningsunderlaget för leveranser av varor och tillhandahållanden av tjänster. Kostnader som är föremål för ett separat avtal får av medlemsstaterna betraktas som bikostnader. Denna självständiga mening har flyttats ned så att den nu utgör ett separat stycke (se artikel 77 andra stycket i den omarbetade texten).

I artikel 13 A.1 o i det sjätte mervärdesskattedirektivet finns bestämmelser om undantag från skatteplikt för olika aktiviteter i det allmännas intresse, däribland leveranser av varor och tillhandahållanden av tjänster vilka görs i samband med penninginsamlingsevenemang av organ vars aktiviteter är undantagna från skatteplikt. Medlemsstaterna får exempelvis införa restriktioner vad beträffar antalet evenemang eller de intäktsbelopp som kan undantas. Denna självständiga mening bör inte ingå i förteckningen över undantagen från skatteplikt. Den har i stället placerats i en separat punkt (se artikel 129.2 i den omarbetade texten).

Eftersom det inte är så lätt att omedelbart hitta rätt bland strecksatser bereder de läsaren särskilda problem. Bruket av strecksatser bör därför undvikas. När flera led räknas upp bör de i stället särskiljas genom ett nummer eller en bokstav [23].

[23] Se riktlinje 15 i interinstitutionella avtalet 1998.

Överföring av varor till en annan medlemsstat skall enligt artikel 28a.5 i det sjätte mervärdesskattedirektivet anses som leverans av varor. Detta gäller emellertid inte alla överföringar av varor: vissa situationer utesluts uttryckligen från bestämmelsen. Tidigare förtecknades dessa situationer i en rad strecksatser. Strecksatserna har nu ersatts med bokstavsled (se artikel 18.2 i den omarbetade texten).

Fakturor skall för mervärdesskatteändamål innehålla vissa uppgifter. Uppgifterna förtecknas i artikel 22.3 b första stycket, i dess lydelse enligt artikel 28h i det sjätte mervärdesskattedirektivet. De tidigare strecksatserna har nu ersatts av numrerade led (se artikel 217 i den omarbetade texten).

Det rekommenderas att tekniska regler och sifferuppgifter anges i bilagor. Av tydlighetsskäl bör dock bestämmelser som inte är av rent teknisk karaktär placeras i den normativa delen av direktivet [24].

[24] Se riktlinje 22 i interinstitutionella avtalet 1998 och punkt 22 i gemensamma handledningen.

Medlemsstaterna får enligt artikel 12.3 a tredje stycket i det sjätte mervärdesskattedirektivet tillämpa en eller två reducerade skattesatser. I bilaga H slås fast att Kombinerade nomenklaturen får användas för att fastställa exakt vad respektive kategori av varor som omfattas av en sådan sats omfattar. Den bestämmelsen bör inte finnas i en bilaga. Den har nu i stället införts i den normativa delen av direktivet (se artikel 95.3 i den omarbetade texten).

4.4.1.2. Färre hänvisningar

Hänvisningar mellan artiklar eller till andra rättsakter bör i görligaste mån undvikas [25]. Strävan har därför varit att minska antalet hänvisningar. I viss utsträckning har detta uppnåtts genom utmönstring av hänvisningar. När detta inte varit möjligt har hänvisningarna antingen ersatts av att den aktuella bestämmelsen återgetts eller kompletterats med förtydliganden.

[25] Se riktlinje 16 i interinstitutionella avtalet 1998 och punkt 16 i gemensamma handledningen.

Även om hänvisningar till andra rättsakter är nödvändiga i viss utsträckning (att helt utmönstra dem skulle leda till ännu längre och mer komplicerade rättsakter samt kan leda till risker när det gäller att återge bestämmelser ur andra rättsakter), bör bruket av sådana hänvisningar strikt begränsas. I synnerhet i de fall hänvisningen avser en rättsakt som är upphävd.

Enligt artikel 28.2 a i det sjätte mervärdesskattedirektivet får medlemsstaterna fortsätta att tillämpa undantag från skatteplikt, med rätt att dra av mervärdesskatt som betalats i det föregående ledet. Undantagen får behållas endast om de står i överensstämmelse med gemenskapslagstiftningen och uppfyller kraven i artikel 17 sista strecksatsen i det andra mervärdesskattedirektivet. I stället för att hänvisa till en rättsakt som sedan länge upphört att gälla har de relevanta villkoren, nämligen att undantagen skall ha antagits av väl definierade sociala skäl och till förmån för slutkonsumenterna, inarbetats i texten (se artikel 106 i den omarbetade texten).

Leverans av varor som av köparen eller för hans räkning transporteras ut ur gemenskapen är enligt artikel 15.2 i det sjätte mervärdesskattedirektivet undantagen från skatteplikt. Om det är fråga om varor som medförs i resenärers personliga bagage gäller undantaget endast när vissa villkor är uppfyllda. Ett sådant villkor är att leveransens värde överstiger ett visst belopp. Beloppet skall fastställas i enlighet med artikel 7.2 i direktiv 69/169/EEG. I stället för denna hänvisning har beräkningsmetoden infogats i texten (se artikel 143 i den omarbetade texten).

Det är inte alltid möjligt och inte heller önskvärt att utesluta hänvisningar till andra rättsakter. När det hänvisas till en specifik situation som har samband med en annan rättsakt kan det vara nödvändigt att ha kvar hänvisningen.

Enligt artikel 24.2 a första stycket i det sjätte mervärdesskattedirektivet får medlemsstaterna behålla de undantag från skatteplikt eller graderade skattelättnader för små företag som de infört med utnyttjande av valmöjligheten i artikel 14 i det andra mervärdesskattedirektivet. Syftet med denna hänvisning är att identifiera de medlemsstater som vid tidpunkten i fråga utnyttjade denna särskilda bestämmelse. Den kan därför inte uteslutas (se artikel 277 i den omarbetade texten).

Definitioner måste följas genom hela rättsakten. De definierade termerna måste användas enhetligt och innehållet i texten får inte avvika från de givna definitionerna. När ett begrepp väl definierats är det därför onödigt att tillfoga en hänvisning till den bestämmelse där definitionen fastställs. Sådana hänvisningar har inte tagits med i den omarbetade texten.

Enligt artikel 6.1 första stycket i det sjätte mervärdesskattedirektivet avses med "tillhandahållande av tjänster" varje transaktion som inte utgör leverans av varor i den mening som avses i artikel 5. Eftersom begreppet "leverans av varor" redan har definierats är hänvisningen överflödig. Den har därför uteslutits ur bestämmelsen (se artikel 25.1 i den omarbetade texten).

På motsvarande sätt har hänvisningarna till punkt 5 eller artikel 5 i artikel 28a.7 i det sjätte mervärdesskattedirektivet tagits bort. I denna bestämmelse hänvisas det alltså nu till leverans av varor utan att någon hänvisning tillfogas (se artikel 24 i den omarbetade texten).

Situationen är en annan om definitionerna inte är allmänna utan bara gäller för en bestämd ordning. I sådana fall är det nödvändigt att göra en hänvisning varje gång begreppet i fråga används på annat håll i texten.

Medlemsstater som tillämpar reducerade skattesatser får enligt artikel 12.3 c första stycket i det sjätte mervärdesskattedirektivet tillämpa den reducerade satsen på import av konstverk, samlarföremål och antikviteter. Bestämmelsen ingår bland bestämmelserna om skattesatser (se artikel 99 i den omarbetade texten). De definitioner som gäller för de särskilda ordningarna för begagnade varor, konstverk, samlarföremål och antikviteter är som sådana inte tillämpliga. För att de skall gälla måste det tas in en särskild hänvisning till definitionen av dessa föremål (se artikel 304 i den omarbetade texten).

När det inte varit möjligt att utesluta en hänvisning har man i stället försökt att ersätta den med text.

Enligt artikel 4.4 andra stycket i det sjätte mervärdesskattedirektivet får medlemsstaterna anse som en enda beskattningsbar person sådana personer som är etablerade i medlemsstaten. Detta förutsätter emellertid att samråd skett enligt artikel 29 i det sjätte mervärdesskattedirektivet, vilket är den bestämmelse genom vilken mervärdesskattekommittén inrättas. Valmöjligheten gäller alltså endast efter samråd med denna kommitté. Formuleringen är tillräckligt klar och det finns därför ingen anledning att behålla den nuvarande hänvisningen (se artikel 11 i den omarbetade texten). Motsvarande ändring har gjorts också på andra ställen i den omarbetade texten.

För att varor skall anses som överförda till en annan medlemsstat krävs enligt artikel 28a.5 b i det sjätte mervärdesskattedirektivet att de transporterats eller skickats ut ur det territorium som definieras i artikel 3 men inom gemenskapen. Det territorium som avses är medlemsstatens territorium. Eftersom detta redan definierats har hänvisningen tagits bort (se artikel 18 i den omarbetade texten). I stället anges att en överföring av varor anses äga rum om varorna försänds eller transporteras ut ur den medlemsstats territorium där tillgångarna befinner sig men inom gemenskapen.

De hänvisningar som inte kan uteslutas bör således formuleras så att den centrala innebörden i den bestämmelse till vilken hänvisningen görs framgår utan att det är nödvändigt att gå till själva bestämmelsen. Därför måste några av de nuvarande hänvisningarna förtydligas.

Gemenskapsinterna förvärv av varor som görs av beskattningsbara personer eller av icke beskattningsbara juridiska personer som agerar i denna egenskap skall enligt artikel 28a.1 a första stycket i det sjätte mervärdesskattedirektivet vara föremål för mervärdesskatt. De kan emellertid komma i fråga för avvikelsen i artikel 28a.1 a andra stycket. I så fall skall endast förvärv av nya transportmedel och punktskattepliktiga varor vara föremål för mervärdesskatt, enligt artikel 28a.1 b och 28a.1 c. Detta är de situationer då andra förvärv som görs av den beskattningsbara personen eller den icke beskattningsbara juridiska personen inte skall vara föremål för mervärdesskatt enligt nuvarande regler (se till exempel artikel 3.1 b ii och 3.1 b iii i den omarbetade texten).

I artikel 11 A.1 i det sjätte mervärdesskattedirektivet fastställs beskattningsunderlaget för vissa transaktioner. Andra transaktioner täcks genom artikel 28e.2. I inget av fallen preciseras transaktionernas art. För att det skall vara möjligt att skilja mellan de olika situationerna har de centrala delarna integrerats. På så sätt blir texten mera begriplig (se artiklarna 72-76 i den omarbetade texten).

Ett sätt att förtydliga texten är att införa delar av den bestämmelse som det hänvisas till. För att ordalydelsen skall bli klar och tydlig räcker det emellertid om man tar med den centrala delen av den berörda bestämmelsen. Hänvisningens räckvidd påverkas inte av att några enskildheter utelämnas, förutsatt att den centrala delen tas med.

I artikel 10.2 i det sjätte mervärdesskattedirektivet fastställs när den beskattningsbara händelsen inträffar och när skatten blir utkrävbar. Det finns en särskild bestämmelse i artikel 10.2 om leverans av varor som ger upphov till successiva avräkningar eller betalningar. Bestämmelsen gäller inte de leveranser som avses i artikel 5.4 b, dvs. leveranser som avser uthyrning av varor under en viss tid eller avbetalningsköp. Det faktum att inte samtliga enskildheter i den bestämmelse det hänvisas till (se artikel 15.2 b i den omarbetade texten) tas med begränsar inte hänvisningens räckvidd.

4.4.1.3. Klara och enhetliga formuleringar

För att en rättsakt skall kunna förstås och tolkas är det mycket viktigt att formuleringarna är klara och terminologin enhetlig. Enhetlighet uppnås genom att samma term alltid används för att uttrycka en och samma sak [26].

[26] Se riktlinje 6 i interinstitutionella avtalet 1998 och punkt 6 i gemensamma handledningen.

Den nuvarande texten är inte alltid helt konsekvent. En förbättring härvidlag förutsätter i några fall att ordalydelsen anpassas.

I den nuvarande texten är hänvisningen till leverans av varor och tillhandahållanden av tjänster inte helt konsekvent. Den är det i den engelska språkversionen medan formuleringarna i den franska varierar. För att uppnå enhetlighet har det bestämts att linjen i den engelska språkversionen skall följas. I den franska språkversionen (och på motsvarande sätt i andra språkversioner) använder man sig nu av uttrycken "livraison de biens" och "prestation de services" (se exempelvis artiklarna 15 och 25 i den omarbetade texten). Detta motsvarar bruket av "supply of goods" och "supply of services" i den engelska språkversionen.

Särskilda regler om platsen för tillhandahållande av olika tjänster av förmedlare finns i artikel 28b C, 28b D, 28b E och 28b F i det sjätte mervärdesskattedirektivet. Det är huvudsakligen fråga om samma regler, men formuleringarna är inte identiska. Den bristande överensstämmelsen har nu undanröjts (se artiklarna 48, 50, 54 och 55 i den omarbetade texten).

Bristande överensstämmelse kan bero på ändringar som gjorts i den befintliga texten som kanske bara berört en del av det sjätte mervärdesskattedirektivet. Avsaknaden av samlad överblick leder ibland till inkonsekvenser i terminologin.

Inom ramen för den särskilda ordningen för investeringsguld får medlemsstaterna enligt artikel 26b G.1 i det sjätte mervärdesskattedirektivet besluta att för särskilda transaktioner med investeringsguld inte tillämpa undantaget från skatteplikt. Denna valmöjlighet omfattar emellertid inte gemenskapsinterna leveranser. Detta begrepp definieras dock inte och används inte heller särskilt ofta. För att formuleringen skall bli konsekvent med den som används på annat håll i direktivet är det lämpligare att man hänvisar till leveranser av varor som görs på de villkor som anges i artikel 28c A (se artikel 344 i den omarbetade texten).

4.4.1.4. Överensstämmelse mellan språkversionerna

Det är viktigt att de elva språkversionerna, varav samtliga är giltiga, inte skiljer sig åt, eftersom skillnader mellan dem kan vara en källa till osäkerhet.

Enligt artikel 9.2 e i det sjätte mervärdesskattedirektivet skall platsen för vissa tillhandahållanden av tjänster som görs till beskattningsbara personer i en annan medlemsstat vara den medlemsstat i vilken kunden är etablerad. Till dessa hör tillhandahållande av tjänster av förmedlare i annans namn och för annans räkning, när tillhandahållandet innefattar sådana tjänster som avses i samma bestämmelse. I den engelska språkversionen anges i detta fall "agents who act in the name and for the account of another, when they procure for their principal the services". Detta motsvarar inte den formulering som används på annat håll i direktivet. De andra språkversionerna är konsekventa. För att också den engelska skall bli konsekvent lyder texten nu "intermediaries who act in the name and on behalf of other persons where they take part in the supply of services" (se artikel 56.1.1 i den omarbetade texten).

Enligt artikel 13 A.1 a i det sjätte mervärdesskattedirektivet skall tillhandahållanden av tjänster som görs av det offentliga postväsendet, med undantag för persontransporter och telekommunikationstjänster, undantas från skatteplikt. I den tyska språkversionen kallas i denna artikel dessa senare tjänster "Fernmeldewesen", medan de på annat håll kallas "Telekommunikationsdienstleistungen". För att det skall råda överensstämmelse med de andra språkversionerna är det nödvändigt att ett och samma begrepp används. Det sistnämnda är det lämpligaste (se artikel 129.1 a i den omarbetade texten).

I arbetet med att skapa överensstämmelse mellan de olika språkversionerna måste hänsyn tas till varje språks särdrag. Den metod som valts i en språkversion passar inte nödvändigtvis en annan.

I den franska versionen görs en åtskillnad mellan "livraison de biens" och "prestation de services". I den franska versionen kallas vidare en leverantör av varor "fournisseur" och en tillhandahållare av tjänster "prestataire". Kunden benämns "acheteur" när det är fråga om leverans av varor och "preneur" när det är fråga om tillhandahållande av tjänster. I den engelska versionen görs inte samma åtskillnader och de är där inte heller nödvändiga. Där är det helt korrekt att tala om "supply of goods" och "supply of services". Den person som utför transaktionen benämns "supplier" medan mottagaren av leveransen eller tillhandahållandet nu benämns "customer" i stället för som tidigare "purchaser" respektive "customer" (se till exempel artikel 72 i den omarbetade texten).

4.4.2. Enklare formuleringar

Texten bör inte ha några onödiga eller repetitiva inslag. Strävan har varit att, förutsatt att det inte leder till innehållsmässiga ändringar, förenkla bestämmelsernas utformning.

4.4.2.1. Förbättrad struktur

De nuvarande bestämmelsernas uppbyggnad är inte alltid lämplig. Detta blir än tydligare när bestämmelserna omvandlas till kortare artiklar. Det har därför blivit nödvändigt att anpassa uppbyggnaden av vissa bestämmelser.

Mycket komplexa bestämmelser bör struktureras på ett sådant sätt att de blir lätta att läsa och förstå.

Enligt artikel 16.2 i det sjätte mervärdesskattedirektivet får medlemsstaterna undanta från skatteplikt vissa transaktioner som utförs i avsikt att exportera varorna. Bestämmelsen omfattar flera olika delar och kan därför vara svår att förstå. Om man i stället bygger upp den så, att transaktionerna anges separat underlättas förståelsen (se artikel 159 i den omarbetade texten).

En enkel bestämmelse är bland annat en bestämmelse som inte säger samma sak flera gånger. För att undvika sådana upprepningar har strukturen därför ändrats i vissa bestämmelser.

Enligt artikel 12.1 i det sjätte mervärdesskattedirektivet skall den skattesats som skall tillämpas på beskattningsbara transaktioner vara den som är i kraft vid tidpunkten för den beskattningsgrundande händelsen. I några situationer skall emellertid den tillämpliga satsen vara den som är i kraft när skatten blir utkrävbar. För att förenkla strukturen har alla gemensamma delar intagits i inledningen i stället för att upprepas i vart och ett av de förtecknade fallen (se artikel 90 andra stycket i den omarbetade texten).

Samtliga undantag från skatteplikt som fastställs i artiklarna 13, 14 och 15 i det sjätte mervärdesskattedirektivet gäller utan att det påverkar tillämpningen av övriga gemenskapsbestämmelser och på de villkor som medlemsstaterna fastställer för att säkra en riktig och enkel tillämpning av undantagen och förhindra skatteflykt, skatteundandragande eller missbruk. Detta gäller på motsvarande sätt undantagen från skatteplikt i artikel 28c A-D. För att undvika upprepningar ingår denna inledning nu bland de allmänna bestämmelserna (se artikel 128 i den omarbetade texten).

4.4.2.2. Kortfattad text

För att texten skall bli kortfattad bör onödiga textdelar i bestämmelserna uteslutas.

Enligt artikel 11 B.1 i det sjätte mervärdesskattedirektivet skall för import av varor beskattningsunderlaget utgöras av det värde som fastställts som tullvärdet. Import av varor utgörs emellertid inte bara av varor som införs till gemenskapen och som inte är i fri omsättning. Det kan också vara fråga om importtransaktioner som avser varor i fri omsättning vilka införs i gemenskapen från ett tredje territorium som utgör en del av gemenskapens tullområde. Definitionen av import av varor täcker båda situationerna. Därför behövs ingen separat hänvisning till import av varor i fri omsättning (se artikel 82 i den omarbetade texten).

När en bestämmelse avviker från en annan anges alltid detta uttryckligen. Det är emellertid i många fall inte nödvändigt. Ett sådant exempel är artikel 11 B.6 i det sjätte mervärdesskattedirektivet. De medlemsstater som den 1 januari 1993 inte tillämpade en reducerad skattesats får föreskriva att beskattningsunderlaget för import av konstverk, samlarföremål och antikviteter skall motsvara en andel av det beskattningsbara belopp som fastställs i enlighet med de normala reglerna. Eftersom det är uppenbart att denna bestämmelse rör en särskild situation är det inte nödvändigt att ange att bestämmelsen gäller genom undantag eller avvikelse (se artikel 86 i den omarbetade texten).

4.4.2.3. Enklare språk

För att den inte skall lämna någon tveksamhet hos läsaren måste texten utformas med precision, vilket ofta leder till att texten blir komplicerad. Målet måste emellertid vara att texten inte skall vara alltför svår att förstå.

När det gäller enkelhet kan den befintliga texten i vissa fall förbättras och ändå behålla sin precision. Det kan röra sig både om förenklingar som är tillämpliga för alla språkversionerna och förenklingar som bara gäller en språkversion.

När man i den nuvarande texten hänvisar till de olika medlemsstaterna används deras fullständiga namn. Som allmän regel bör kortformen för medlemsstaternas namn användas. Den officiella långformen bör väljas endast när en rättsregel rör enskilda medlemsstater, t.ex. när avvikelser beviljas enligt artikel 27 i det sjätte mervärdesskattedirektivet.

I den nuvarande texten används i den engelska språkversionen genomgående "value added tax". Det är emellertid enklare och helt förenligt med den hållning som intagits under senare år att skriva "VAT", även om man i några språkversioner, t.ex. den tyska, fortsätter att använda det fullständiga uttrycket.

När en valmöjlighet ges anges i den franska språkversionen ofta att medlemsstaterna "ont la faculté". Formuleringen blir enklare om detta ändras till "peuvent".

4.4.3. Mer exakta formuleringar

Ibland brister den nuvarande texten i precision. I sådana fall har texten anpassats så att den inte lämnar någon tveksamhet hos läsaren.

4.4.3.1. Korrekta hänvisningar

En omarbetning resulterar ofta i att artiklarna omnumreras. Så är fallet om nya artiklar har införts genom senare ändringsrättsakter. Detta får konsekvenser för hänvisningarna, som måste ändras på motsvarande sätt.

Den nya uppbyggnaden av den omarbetade texten får till följd att nummer- och bokstavsled och andra underindelningar i de nuvarande artiklarna har blivit separata artiklar. Alla hänvisningar måste därför ersättas med nya hänvisningar.

De nuvarande hänvisningarna är inte alltid exakta eller är ibland inte ändamålsenliga. För att se till att varje ny hänvisning är tillräckligt exakt har en del anpassningar blivit nödvändiga.

För att hänvisningarna skall bli så exakta som möjligt har några av dem begränsats så att de bara täcker relevanta delar av den bestämmelse det hänvisas till.

När offentligrättsliga organs aktiviteter är undantagna från skatteplikt enligt artikel 13 eller artikel 28 i det sjätte mervärdesskattedirektivet får medlemsstaterna betrakta dessa aktiviteter som aktiviteter som dessa organ bedriver i egenskap av offentliga myndigheter. Det är här fråga om de från skatteplikt undantagna aktiviteter som omfattas av artikel 13 A och B samt artikel 28.3 b. Detta är anledningen till att hänvisningen har begränsats till artiklarna 129, 132, 133 och 364 samt artiklarna 367-383 (se artikel 14 i den omarbetade texten).

Korshänvisningar (hänvisningar till en rättsakt eller en artikel som i sin tur hänvisar till den ursprungliga bestämmelsen) eller seriehänvisningar (hänvisning till en bestämmelse som i sin tur hänvisar till en annan bestämmelse) skall också undvikas [27].

[27] Se riktlinje 16 i interinstitutionella avtalet 1998.

Enligt artikel 11 A.4 i det sjätte mervärdesskattedirektivet får de medlemsstater som den 1 januari 1993 inte tillämpade reducerade skattesatser välja att tillämpa nedsättning av beskattningsunderlaget för leveranser av konstverk. Denna bestämmelse avviker från artikel 11 A.1, 11 A.2 och 11 A.3 men fastslår samtidigt att beskattningsunderlaget skall motsvara en andel av det belopp som fastställs enligt samma bestämmelser. Eftersom det inte råder något tvivel om att bestämmelsen utgör en avvikelse från artikel 11 A.1, 11 A.2 och 11 A.3, är det inte nödvändigt att fortsätta att nämna detta (se artikel 79 i den omarbetade texten).

Förenklingsåtgärder har införts när det gäller trepartstransaktioner. De får konsekvenser när det gäller platsen för gemenskapsinternt förvärv av varor. Detta följer av artikel 28b A.2 tredje stycket i det sjätte mervärdesskattedirektivet. Åtgärderna är emellertid tillämpliga endast om den person till vilken den efterföljande leveransen av varor görs har utsetts till betalningsskyldig i enlighet med artikel 28c E.3. Denna bestämmelse hänvisar i sin tur till artikel 21.1 c, där de särskilda reglerna om att mottagaren skall betala skatten finns. Det är till den bestämmelsen som det nu, för att undvika seriehänvisningar, hänvisas (se artikel 43 i den omarbetade texten).

4.4.3.2. Exakt terminologi

Inte alla termer i det sjätte mervärdesskattedirektivet är tillräckligt exakta. Dessa har ersatts med mera precisa uttryck.

Medlemsstaterna får enligt artikel 28.2 a första stycket i det sjätte mervärdesskattedirektivet fortsätta att tillämpa de undantag, med återbetalning av skatt som betalats i det föregående ledet, som de tillämpade den 1 januari 1993. Det rör sig här om undantag från skatteplikt med rätt till avdrag. För att texten skall bli korrekt lyder den omarbetade texten nu "undantag från skatteplikt med rätt till avdrag för mervärdesskatt som betalats i det föregående ledet" (se artikel 106 i den omarbetade texten).

Enligt artikel 3.2 i det sjätte mervärdesskattedirektivet avses med "landets territorium" det område där EG-fördraget tillämpas såsom det definieras med avseende på varje medlemsstat i artikel 227. När det hänvisas till "landets territorium" är det inte alltid uppenbart vad begreppet täcker. För det mesta avses en viss medlemsstat. Om fler än en medlemsstat kan vara inblandade är begreppet emellertid inte tillräckligt precist. Reglerna i artikel 21, i dess lydelse enligt artikel 28g, om vem som är betalningsskyldig för skatten är ett exempel på detta. För att uttrycket skall bli exakt har det ersatts med mera beskrivande uttryck, såsom ankomstmedlemsstaten (se artikel 18.2 d i den omarbetade texten); den medlemsstat där tillhandahållandet av tjänster är beskattningsbart (artikel 76); deras territorium (artikel 85); medlemsstaten (artikel 91); den medlemsstat där skatten skall betalas (artikel 187); den medlemsstat där deklarationen skall lämnas (artikel 243 b); den medlemsstat där kunden är etablerad (artikel 296.2 b).

4.4.4. Aktualisering av texten

Omarbetningen innebär att det sjätte mervärdesskattedirektivet kommer att ersättas med en ny rättsakt. I vissa fall är det också nödvändigt att anpassa texten för att undvika ändringar i sak.

4.4.4.1. Aktualisering av bestämmelser

Bestämmelser kan ha blivit inaktuella. Texten bör emellertid avspegla det aktuella rättsläget. Sådana bestämmelser måste därför aktualiseras.

Med "import av varor" avses enligt definitionen i artikel 7.1 a införsel i gemenskapen av varor som inte uppfyller villkoren i artiklarna 9 och 10 i EEG-fördraget eller, om varorna omfattas av Fördraget om upprättandet av Europeiska kol- och stålgemenskapen (EKSG), av varor som inte fritt får omsättas. Hänvisningen till det sistnämnda fördraget har utgått eftersom det har upphört att gälla (se artikel 31 i den omarbetade texten).

4.4.4.2. Upprätthållande av status quo

Möjligheten att lämna texten oförändrad finns inte alltid. En del ändringar är absolut nödvändiga för att status quo skall upprätthållas och ändringar i sak skall kunna undvikas.

Gemensamma regler skall enligt artikel 17.6 i det sjätte mervärdesskattedirektivet antas om begränsningar av rätten till avdrag. Några sådana regler har emellertid ännu inte antagits. Till dess så sker får medlemsstaterna behålla alla de undantag som föreskrevs i deras nationella lagar när det sjätte mervärdesskattedirektivet trädde i kraft. Detta skedde den 1 januari 1978. För att förhindra att denna möjlighet breddas måste den nuvarande tidsangivelsen ersättas med en exakt angivelse av dagen för ikraftträdandet. För de flesta av medlemsstaterna senarelades denna dag ett år och därför har det framstått som mest rationellt att som tidsgräns ange den 1 januari 1979. Bestämmelsen gäller också för medlemsstater som anslutit sig till gemenskapen efter den dagen. För dem anges som tidsgräns dagen för deras anslutning (se artikel 170 i den omarbetade texten).

För att underlätta övergången till det sjätte mervärdesskattedirektivet får enligt artikel 28.3 (de dåvarande) medlemsstaterna övergångsvis fortsätta att tillämpa vissa avvikelser. Möjligheten till dessa avvikelser, som förtecknas i bilagorna E och F, står inte öppen för medlemsstater som anslutit sig senare till gemenskapen. De måste ha beviljats liknande avvikelser vid anslutningen. Sådana eventuella avvikelser har införts i den omarbetade texten vid sidan av de avvikelser som är tillåtna enligt det sjätte mervärdesskattedirektivet. Samtidigt görs den nödvändiga åtskillnaden mellan de bestämmelser som endast de medlemsstater som var medlemmar av gemenskapen den 1 januari 1978 får utnyttja (se artiklarna 363-367 i den omarbetade texten) och andra bestämmelser (se artiklarna 368-383 i den omarbetade texten).

4.4.5. Revidering av språkversionerna

För att några ändringar i sak inte skall göras är det nödvändigt att gå försiktigt fram vid revideringen av texten.

När det gäller de språkversioner som upprättats i samband med anslutningen av nya medlemsstater är den språkliga kvaliteten inte alltid tillfredsställande. I samband med en omarbetning ges tillfälle att kontrollera terminologin grundligt och om så krävs vidta åtgärder för att komma till rätta med detta.

I huvudsak är det den svenska och den finska språkversionen som berörs av terminologiska ändringar. Ändringar görs också i de portugisiska och spanska språkversionerna. Ändringarna syftar till att dessa språkversioner kvalitativt sett skall hålla samma nivå som de andra språkversionerna, utan att textens innebörd påverkas.

Med en rättsakt som tillkom redan 1977 är det uppenbart att de språk på vilka den upprättats med tiden kan ha förändrats på olika sätt. Sådana eventuella förändringar måste beaktas i den omarbetade texten.

Genom reformer under senare tid har stavningsändringar införts i det tyska språket. Ändringarna avspeglas i den tyska språkversionen av den omarbetade texten.

Några av de begrepp som används i den danska språkversionen är föråldrade. I en strävan att modernisera texten används i stället mera tidsenliga begrepp. Så har till exempel "goder" ersatts med "varer" och "tjenesteydelser" med "ydelser". Ändringarna påverkar på intet sätt textens innehåll.

5. Ändringar som rör innehållet i sak

De flesta ändringarna av texten utgör inte ändringar i sak. En handfull av dem, som beror på själva omarbetningen rör emellertid innehållet i sak om än i liten utsträckning.

I artikel 33.2 i det sjätte mervärdesskattedirektivet anges vilka produkter som är punktskattepliktiga. Definitionen av punktskattepliktiga varor omfattar mineraloljor, alkohol och alkoholdrycker samt tobaksvaror. För att definitionen skall få en dynamisk karaktär har den omformulerats på så sätt att den nu täcker produkter som omfattas av harmoniserade punktskatter (se artikel 2.1 i den omarbetade texten). Detta är de punktskattepliktiga produkter för vilka det finns bestämmelser i gemenskapslagstiftningen, och det betyder att eventuella framtida ändringar på punktskatteområdet kommer att avspeglas i lagstiftningen på mervärdesskatteområdet. Detta är viktigt för att parallelliteten mellan reglerna för mervärdesskatt och punktskatt skall kunna upprätthållas.

Faktureringsreglerna omfattar olika aspekter av överföring och lagring av fakturor på elektronisk väg. I artikel 22.3 e första stycket, i dess lydelse enligt artikel 28h i det sjätte mervärdesskattedirektivet, definieras vad som avses med "på elektronisk väg". Definitionen grundas på definitionerna i Europaparlamentets och rådets direktiv 98/48/EG av den 20 juli 1998, genom vilket direktiv 98/34/EG om ett informationsförfarande beträffande tekniska standarder och föreskrifter ändrades. Inplaceringen av definitionen i början av den nya texten (se artikel 2.2 i den omarbetade texten) står i överensstämmelse med det sätt på vilket gemenskapslagstiftningen bör struktureras. Definitionen blir därmed giltig även för övriga bestämmelser i direktivet, särskilt bestämmelserna om tjänster som tillhandahålls på elektronisk väg. Detta kan möjligen uppfattas som en innehållsmässig ändring, men det är svårt att föreställa sig att detta uttryck skulle kunna ha en annan innebörd än den som det redan fått genom gemenskapslagstiftningen.

När en leverans av varor äger rum ombord ett transportmedel skall enligt artikel 8.1 c i det sjätte mervärdesskattedirektivet platsen för beskattningen vara transportens avgångsort. Det finns inga gemensamma regler om platsen för beskattning av leverans av varor avsedda att konsumeras ombord. Kommission skulle senast den 30 juni 1993 ha lagt fram en rapport i ämnet, men så har inte skett. Under tiden får medlemsstaterna undanta eller fortsätta att undanta sådana leveranser från beskattning, dock längst till och med en bestämd tidpunkt. Även om bestämmelsen är kopplad till det förmodade antagandet av gemensamma regler, kan den för närvarande inte förlängas utöver den angivna tidpunkten. Eftersom kommissionen inte har lagt fram något förslag utnyttjas bestämmelsen emellertid fortfarande av medlemsstaterna. För att reglera situationen föreslås att denna valmöjlighet får fortsätta att gälla till dess att nya rättsregler antas (se artikel 38.3 i den omarbetade texten).

När tillhandahållanden av telekommunikationstjänster görs av en beskattningsbar person som är etablerad utanför gemenskapen till en icke beskattningsbar person som är etablerad i gemenskapen skall, enligt artikel 9.4 i det sjätte mervärdesskattedirektivet, medlemsstaterna tillämpa kriteriet om egentlig användning och egentligt utnyttjande. Bestämmelsen har tillfälligt ersatts av en bestämmelse som täcker både telekommunikationstjänster och radio- och televisionssändningar. I den nya bestämmelsen har begreppen icke-etablerad tillhandahållare och etablerad icke beskattningsbar person ytterligare preciserats. Om man skulle återgå till den ursprungliga bestämmelsen skulle denna precisering gå förlorad även om, enligt medlemsstaterna, detta inte är avsikten. För att reglera situationen har bestämmelsen anpassats i enlighet härmed (se artikel 59 i den omarbetade texten).

Enligt artikel 13 B e i det sjätte mervärdesskattedirektivet skall medlemsstaterna undanta från skatteplikt leverans till nominella värdet av frimärken giltiga för posttjänster inom landets territorium. För att överensstämmelse med gemenskapslagstiftningen skall föreligga borde leverans av frimärken som är giltiga för posttjänster i en annan medlemsstat också vara undantagen. Därför anges inte längre i vilken medlemsstat frimärkena skall vara giltiga för posttjänster (se artikel 132 1 h i den omarbetade texten). Detta utgör visserligen en ändring, men det är fråga om en faktisk ändring endast om frimärkena säljs över gränserna.

Slutlig import av varor som berättigar till annan tullbefrielse än som föreskrivs i Gemensamma tulltaxan skall enligt artikel 14.1 d första stycket i det sjätte mervärdesskattedirektivet vara undantagen från skatteplikt. Det fastställs också att medlemsstaterna skall ha möjlighet att välja att inte medge undantag om detta skulle vara ägnat att allvarligt inverka på konkurrensbetingelserna. Senare har det emellertid antagits genomföranderättsakter, bland annat direktiv 83/181/EEG, som fastställer undantagets räckvidd och innebär att denna valmöjlighet inte längre kan åberopas av medlemsstaterna. Den har därför uteslutits ur texten (se artikel 140 b i den omarbetade texten).

Vid omräkning till nationell valuta av de belopp som fastställs inom ramen för övergångsordningen skall medlemsstaterna enligt artikel 28m i det sjätte mervärdesskattedirektivet använda växelkursen per den 16 december 1991. Bestämmelsen är relevant endast för de medlemsstater som inte ingår i euro-området. För att lika förutsättningar skall gälla för alla medlemsstaterna har som dag för omräkningen i stället fastställts dagen för övergången till euron. Denna tidpunkt gäller inte för de nya medlemsstaterna. I stället bör av praktiska skäl den tidpunkt som anges i anslutningsakten fortsätta att gälla (se artikel 392 i den omarbetade texten).

Enligt artikel 34 i det sjätte mervärdesskattedirektivet skall kommissionen, efter samråd med medlemsstaterna, vartannat år avge en rapport till rådet om tillämpningen av det gemensamma mervärdesskattesystemet. Rådet skall överlämna rapporten till Europaparlamentet. Det har emellertid varit svårt att avge en rapport så ofta som krävs. I den omarbetade texten förutses i stället att en rapport, baserad på uppgifter som inhämtats från medlemsstaterna, skall avges vart fjärde år. Detta är överensstämmande med liknande bestämmelser i andra gemenskapsrättsakter (se artikel 398 i den omarbetade texten).

2004/0079 (CNS)

Förslag till RÅDETS DIREKTIV av den [...] om ett gemensamt system för mervärdesskatt

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 93 i detta,

med beaktande av kommissionens förslag [28],

[28] EUT C [...], [...], s. [...].

med beaktande av Europaparlamentets yttrande [29],

[29] EUT C [...], [...], s. [...].

med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande [30],

[30] EUT C [...], [...], s. [...].

med beaktande av Regionkommitténs yttrande [31], och

[31] EUT C [...], [...], s. [...].

av följande skäl:

>Plats för tabell>

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>