Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV om ändring av rådets direktiv 77/799/EEG om ömse sidigt bistånd av medlemsstaternas behöriga myndigheter i fråga om direkt beskattning, vissa punktskatter och skatter på försäkringspremier, och om ändring av rådets direktiv 92/12/EEG om allmänna regler för punktskattepliktiga varor och om innehav, flyttning och övervakning av sådana varor

(framlagda av kommissionen)

MOTIVERING

1. INLEDNING

Det ömsesidiga biståndet mellan medlemsstaterna är ett nödvändigt instrument för att den inre marknaden skall kunna fungera väl, för att medlemsstaterna skall kunna uppbära skatter, för att näringsidkarna skall få en likvärdig behandling och för att man effektivt skall kunna bekämpa bedrägeri.

Ett effektivt ömsesidigt bistånd förutsätter att medlemsstaterna enkelt och snabbt, spontant eller på begäran, kan utbyta information om särskilda fall i vilka en medlemsstat inte kan agera ensam och därför behöver information som innehas av en eller flera andra medlemsstater. I fråga om punktskatter kan även kommissionen, som fördragens väktare och med tanke på dess uppgift att kontrollera den inre marknadens funktion, ha behov av information i vissa fall.

Detta förutsätter att det finns rättsregler och praktiska metoder som är både enkla och effektiva.

2. EN GÄLLANDE RÄTTSLIG RAM SOM INTE UPPFYLLER DEN INRE MARKNADENS KRAV

2.1 När det gäller punktskatter utgör direktiv 77/799/EEG beträffande ömse sidigt bistånd av medlemsstaternas behöriga myndigheter på området direkt och indirekt beskattning [1] den gällande rättsliga grunden för det administrativa samarbetet mellan medlemsstaterna. När det direktivet antogs beslutades det att det inte skulle omfatta punktskatter. Genom direktiv 92/12/EEG [2] utvidgades direktivet till att även omfatta punktskatter.

[1] EGT L 336, 27.12.1977, s. 15.

[2] EGT L 76, 23.3.1992, s. 1. Direktivet senast ändrat genom rådets direktiv 2000/47/EG av den 20 juli 2000, EGT L 193, 29.7.2000, s. 73.

Direktiv 77/799/EEG, i vilket föreskrivs en rad åtgärder som är både allmänna och strama i fråga om informationsutbyte, är emellertid inte tillräckligt anpassat till den inre marknadens behov när det gäller punktskatter, där det samtidigt krävs precision, snabbhet och smidighet.

Samarbetet i fråga om punktskatter är alltför centraliserat såtillvida att det förekommer för få direkta kontakter mellan lokala kontor och mellan nationella kontor för bedrägeribekämpning; det normala är i stället kommunikation mellan centrala kontaktkontor. Detta leder till att effektiviteten begränsas, att tjänstemännen utnyttjar samarbetet endast i liten utsträckning och att handläggningstiderna blir alltför långa.

Vidare är intensiteten i samarbetet otillräcklig, såtillvida att automatiskt eller spontant informationsutbyte inte sker i tillräcklig utsträckning för att det skall vara möjligt att upptäcka och förhindra bedrägerier i samband med gemenskapsintern handel.

Slutligen saknas tydliga regler för samarbetet på en rad områden, bl.a. när det gäller utländska tjänstemäns närvaro vid kontroller, möjligheterna att genomföra multilaterala kontroller och det sätt på vilket den information som kommuniceras kan användas av en annan medlemsstat.

Det faktum att vissa bestämmelser om ömsesidigt bistånd finns i direktiv 92/12/EEG innebär vidare att de nationella förvaltningarna och näringsidkarna inte får den läsvänlighet, rättssäkerhet och enhetlighet som de har rätt att förvänta sig. Därför föreslår kommissionen att man från direktiv 92/12/EEG avlägsnar alla bestämmelser om införande eller underlättande av administrativt samarbete (inbegripet bestämmelser om register över näringsidkare och skatteupplag samt om kontroll av punktskattepliktiga produkters befordran) och inför dem i en enda text. På detta sätt sammanförs i en enda text samtliga bestämmelser i direktiv 77/799/EEG och direktiv 92/12/EEG, samtidigt som de förstärks och förenklas, så att användarna får ett enda och effektivt instrument för administrativt samarbete. Detta är syftet med detta förslag.

Det bör även noteras att ett utkast till ändring av direktiv 92/12/EEG är under utarbetande, i syfte särskilt att införa utbyte av administrativa ledsagardokument på elektronisk väg och skapa överensstämmelse mellan punktskattebestämmelser och tullbestämmelser.

2.2 Likaså bör det erinras om att generaldirektörerna med ansvar för tullar och skatter, till följd av det ökande antalet bedrägerier i samband med flyttning av punktskattepliktiga produkter, den 26 mars 1997 beslutade att inrätta en särskild arbetsgrupp med uppgift att analysera situationen rörande tobak och alkohol och komma med förslag till lösningar. Den 24 april 1998 lämnade arbetsgruppen sin rapport till generaldirektörerna, vilka godkände den. Därefter godkändes den av Ekofinrådet den 19 maj 1998.

Bland de problem som identifierades i rapporten ingår bristande samordning, även i samband med ömsesidigt bistånd, mellan de olika nationella förvaltningarna och mellan dessa och kommissionen. I rapporten sägs bland annat att den direkta kommunikationen mellan myndigheterna inte är tillräcklig för att man korrekt skall kunna följa en befordran av en punktskattepliktig produkt, från dess början till dess slut. Den information som utbyts, ofta för sent, medger därigenom inte en effektiv bedrägeribekämpning. Dessa brister leder till att myndigheternas åtgärder inte är enhetliga, vilket enligt rapporten utgör en allmän strukturell svaghet. I rapporten sägs att direktiv 77/799/EEG som rättslig ram är för svag om man vill få ett verkligen effektivt samarbete.

I rapporten rekommenderas därför att regler antas i syfte att förstärka mekanismerna för ömsesidigt bistånd och administrativt samarbete på punktskatteområdet. Denna rekommendation bör förstås så, att den avser alla punktskattepliktiga produkter och inte bara tobak och alkohol.

Förvisso avsåg rapportens huvudsakliga rekommendation införandet av ett datoriserat system för övervakning av punktskattepliktiga produkters befordran och kontroll av dem. Hittills har kommissionen prioriterat utvecklingen av detta system.

För att detta tekniska verktyg skall bli effektivt bör man emellertid införa mekanismer för administrativt samarbete som är anpassade till aktuella och framtida behov och som samtidigt gör det möjligt att förstärka och förenkla kommunikationen mellan medlemsstaterna och mellan dessa och kommissionen. Detta uppnås i synnerhet genom att man särskilt prioriterar direkt kommunikation mellan myndigheterna och genom automatiserade system.

Det datoriserade system som är under utveckling skulle härvid kunna användas som ett verktyg för automatiserat informationsutbyte inom ramen för ömsesidigt bistånd. Den information som utbyts genom det datoriserade systemet skulle ha samma juridiska värde som om den hade utbytts per post och som skriftliga dokument, vilket för närvarande är fallet. Denna möjlighet bör likväl anges i lagstiftningen.

2.3 Slutligen bör det påpekas att en identisk process har följts när det gäller mervärdesskatt [3]. I syfte att skapa överensstämmelse med det förslaget anges liknande principer i detta förslag, samtidigt som särskilda regler för punktskatter anges.

[3] RÅDETS FÖRORDNING (EG) NR 1798/2003 AV DEN 7 OKTOBER 2003 OM ADMINISTRATIVT SAMARBETE I FRÅGA OM MERVÄRDESSKATT OCH OM UPPHÄVANDE AV FÖRORDNING (EEG) NR 218/92 (EUT L 264, 15.10.2003, S. 1).

3. FÖRKLARING AV FÖRSLAGET TILL FÖRORDNING

I syfte att förstärka det administrativa samarbetet på punktskatteområdet föreslår kommissionen att de regler som nu finns i direktiv 77/799/EEG förstärks och att de ges en mera distinkt rättslig ram som är direkt gällande i samtliga medlemsstater. I förslaget anges klara och bindande regler för samarbetet mellan medlemsstaterna. I denna rättsliga ram ingår bl.a. bestämmelser om mer direkta kontakter mellan myndigheterna, för att samarbetet skall bli effektivare och snabbare. Dessutom möjliggörs ett intensivare och snabbare informationsutbyte mellan förvaltningarna och mellan dessa och kommissionen, och därigenom kan bedrägerier bekämpas mer effektivt.

3.1. Kapitel I - Allmänna bestämmelser

3.1.1. Artikel 1 - Mål

Denna artikel återspeglar å ena sidan att förordningen hädanefter omfattar mycket mer än bara gemenskapsinterna transaktioner, å andra sidan att förordningen nu även innehåller regler som möjliggör ett informationsutbyte mellan medlemsstaternas behöriga myndigheter och kommissionen.

I artikeln anges dessutom att förordningen inte påverkar tillämpningen i medlemsstaterna av reglerna om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål.

3.1.2. Artikel 2 - Definitioner

Med hänsyn till att förordningen innehåller vissa nyheter har det visat sig nödvändigt att införa vissa definitioner som inte anges i direktiv 77/799/EEG. Detta gäller följande begrepp: "centralt kontaktkontor", "kontaktorgan", "behörig tjänsteman", "automatiskt strukturerat utbyte", "automatiskt utbyte", "datoriserat system för övervakning av punktskattepliktiga produkters befordran och kontroll av dem", "på elektronisk väg", "SEED-registreringsnummer" och "administrativ utredning". Andra definitioner har ändrats något.

3.1.3. Artikel 3 - Decentralisering av det administrativa samarbetet

Enligt artikel 1 i direktiv 77/799/EEG skall allt informationsutbyte i princip ske via den behöriga myndigheten. Om detta förfarande inte följs anses den information som utbytts som ogiltig, och den kan inte användas i ett rättsligt förfarande.

Kommissionen anser emellertid att direkt kommunikation mellan tjänstemännen eller enheterna för bedrägeribekämpning har betydande fördelar. En sådan kommunikation skulle möjliggöra ett snabbare informationsutbyte, en bättre ömsesidig förståelse av framställningar om information och en högre grad av motivation hos tjänstemännen samt göra det möjligt att undvika slöseri med knappa mänskliga resurser genom lämnande av onödiga framställningar. Trots att den befintliga rättsliga ramen tillåter denna typ av kontakter mellan tjänstemän har medlemsstaterna utnyttjat denna möjlighet i mycket liten utsträckning, och initiativen på detta område är ofta av mycket olika karaktär, vilket leder till otydliga förfaranden och bristande enhetlighet.

Genom förslaget skapas en tydlig rättslig ram för decentraliserat samarbete och tillförsäkras samtidigt de centrala kontaktkontoren en central roll. Det officiella inrättandet av dessa kontor på punktskatteområdet sker vidare genom detta förslag.

Artikel 3 innehåller följande bestämmelser:

- Officiellt skall informationsutbytet även i fortsättningen ske via de behöriga myndigheterna, men det skall hädanefter röra sig om en enda myndighet - som eventuellt kan ansvara för flera olika förvaltningar - i varje medlemsstat.

- Varje myndighet skall utse ett enda centralt kontaktkontor som huvudansvarigt för samarbetet. Detta centrala kontaktkontor blir ansvarigt för samarbete på begäran i de fall inget annat kontor kan bli ansvarigt (när den begärande myndigheten inte vet till vilket lokalt kontor den skall vända sig eller när begäran lämnas till ett lokalt kontor som inte är behörigt att behandla begäran). Det kommer emellertid att spela en central roll vid kommunikation av viss information som sker automatiskt och spontant.

- Varje myndighet får även utse kontaktorgan med behörighet för direkt informationsutbyte på särskilda områden. Begreppet "kontaktorgan" måste givetvis tillämpas individuellt av medlemsstaterna, eftersom situationen varierar beroende på medlemsstaternas storlek.

- Slutligen föreskrivs att varje myndighet dessutom får utse behöriga tjänstemän för direkt informationsutbyte inom ramen för denna förordning.

- När informationen utbyts mellan kontaktorgan eller behöriga tjänstemän måste den parallellt passera de centrala kontaktkontoren. Det centrala kontaktkontoret blir ensamt behörigt när begäran om bistånd kräver åtgärder utanför kontaktorganets eller den behöriga tjänstemannens territoriella behörighet eller verksamhetsområde.

- Slutligen får de centrala kontaktkontoren ansvaret för att hålla en aktuell förteckning över kontaktorgan och behöriga tjänstemän, i syfte att andra centrala kontaktkontor skall kunna få tillgång till dem.

3.1.4. Artikel 4 - informationsutbyte i samband med brottmål

När den information som begärs gäller ärenden i vilka företrädare för medlemsstaternas nationella förvaltningar gör undersökningar på uppdrag eller under ledning av de rättsliga myndigheterna händer det ofta att informationsutbytet nekas eller blir kraftigt försenat, med följden att den administrativa myndigheten i den medlemsstat som står bakom begäran i många fall inte i tid kan inleda ett administrativt förfarande eller ett brottmålsförfarande mot bedrägerier som äger rum på dess territorium.

I artikel 4 preciseras därför medlemsstaternas skyldigheter när det gäller ömsesidigt administrativt bistånd i samband med brottmål, samtidigt som reglerna för ömsesidig rättslig hjälp i brottmål iakttas.

3.2. Kapitel II - Samarbete på begäran

3.2.1. En enda rättslig ram av mer tvingande karaktär

Vad all information beträffar måste medlemsstaterna tillämpa artikel 2 i direktiv 77/799/EEG, som innehåller mycket allmänna bestämmelser om möjligheten för den behöriga myndigheten i en medlemsstat att begära att den behöriga myndigheten i en annan medlemsstat i fråga om ett särskilt fall skall lämna all information som kan göra det möjligt att korrekt fastställa punktskatten. Direktivet innehåller inga bestämmelser om frist för besvarande av begäran.

I syfte att förstärka bestämmelserna bör det införas ett kapitel som behandlar samtliga åtgärder avseende informationsutbyte på begäran. I förslaget definieras på nytt medlemsstaternas rättigheter och skyldigheter, och det görs åtskillnad mellan en begäran om information (avsnitt 1), en begäran om inledande av administrativa utredningar (avsnitt 2), tjänstemäns närvaro vid de administrativa myndigheterna och deras deltagande i administrativa utredningar (avsnitt 4), tillämpning av samtidiga kontroller (avsnitt 5) och slutligen en begäran om delgivning (avsnitt 6). I avsnitt 3 föreskrivs en tidsfrist för lämnande av information på tre månader efter det att begäran mottas (en månad om informationen redan finns tillgänglig), samtidigt som det ges möjlighet att fastställa en annan tidsfrist i särskilda fall.

3.2.2. Avsnitt 1: Begäran om information (artikel 2 i direktiv 77/799/EEG) och begäran om inledande av administrativa utredningar

Artikel 5.1 kommer hädanefter att utgöra den rättsliga grunden för samtliga framställningar om information.

Enligt artikel 5.2 kan den tillfrågade myndigheten, i syfte att få fram den begärda informationen, vid behov låta genomföra administrativa utredningar.

Enligt artikel 5.3 kan i detta syfte begäran om information innehålla en motiverad begäran om inledande av en administrativ utredning. Den tillfrågade medlemsstaten måste dock inte inleda en sådan utredning. I sådana fall skall den omedelbart underrätta den begärande medlemsstaten om detta och ange skälen till att den inte tillmötesgår denna begäran.

Oavsett om det rör sig om en enkel begäran om information eller en begäran om administrativ utredning skall den tillfrågade myndigheten gå till väga som om den agerade för egen räkning eller på begäran av en annan myndighet i hemlandet. Punkt 4 måste emellertid läsas tillsammans med artikel 32. Enligt denna artikel har den tillfrågade myndigheten rätt, under flera olika omständigheter, att vägra att låta genomföra utredningar eller att kommunicera information, bl.a. om den administrativa bördan är oproportionerlig, om den begärande myndigheten inte har uttömt sina vanliga informationskällor, om skatteförvaltningen i den medlemsstat som skall lämna informationen är förhindrad, i kraft av lagstiftning eller enligt administrativ praxis, att göra dessa utredningar eller att inhämta eller använda informationen för egna ändamål eller om överlämnande av information skulle strida mot den allmänna ordningen eller leda till att en affärshemlighet, företagshemlighet, yrkeshemlighet eller handelsprocess röjs.

I artikel 6 anges att begäran om information eller om administrativ utredning skall lämnas med hjälp av ett standardformulär. Erfarenheten har visat att processen för att få 15 medlemsstater att enas om ett standardformulär är extremt lång. Därför föreslås det att formuläret skall antas enligt förfarandet i artikel 35.2 (det föreskrivande förfarandet).

Det bör vidare påpekas att formuläret för kontroll av befordran, vilket ursprungligen föreskrevs i artikel 15b i direktiv 92/12/EEG och införs inom denna förordnings tillämpningsområde, utgör en förenklad form av begäran om information. Denna bestämmelse innebär att all tvetydighet rörande detta formulärs funktion och det förfarande som skall följas undanröjs. Det föreslås också att innehållet i artikel 19.6 i direktiv 92/12/EEG, vilket avser stickprovskontroller, införs i denna förordning, eftersom dessa kontroller utförs med hjälp av formuläret för kontroll av befordran.

I artikel 7 anges slutligen att informationen eller resultaten av administrativa utredningar kan begäras i form av rapporter, intyg eller andra handlingar eller vidimerade kopior av eller utdrag ur sådana. Originaldokument skall tillhandahållas om de gällande reglerna i den tillfrågade medlemsstaten tillåter detta.

3.2.3. Avsnitt 2: Tidsfrist för att lämna information

Kommissionen föreslår att informationen måste lämnas inom tre månader.

I särskilda fall och bland annat i komplicerade bedrägerifall som berör flera medlemsstater kan en annan tidsfrist fastställas enligt gemensam överenskommelse.

Om den tillfrågade myndigheten inte är i stånd att svara på en begäran inom den föreskrivna tiden, kommer den att vara skyldig att utan dröjsmål underrätta den begärande myndigheten om skälen till att tidsfristen inte kan iakttas, och att ange när den kan svara på begäran.

3.2.4. Avsnitt 3: Närvaro av tjänstemän från andra medlemsstaters skatteförvaltningar (artikel 6 i direktiv 77/799/EEG)

I Fiscalis 2007-programmet [4] föreskrivs gemenskapsfinansiering av multilaterala kontroller. Medlemsstaterna måste emellertid använda möjligheten i artikel 6 i direktiv 77/799/EEG för att genomföra detta. Några medlemsstater har i enlighet med denna artikel tillåtit tjänstemän från de övriga medlemsstaternas förvaltningar att uppehålla sig på deras territorium. De flesta medlemsstater har dock inte infört denna möjlighet i den nationella lagstiftningen, och i praktiken tillåter de allra flesta medlemsstater att utländska tjänstemän närvarar vid kontrollerna endast om den skattskyldiga personen ger sitt medgivande. Detta medgivande är emellertid osannolikt när syftet med kontrollen är att fastslå att bedrägeri förekommer. I några få medlemsstater är det till och med formellt förbjudet för en tjänsteman från en annan medlemsstat att delta i en undersökning på deras territorium, med hänvisning till juridiska svårigheter.

[4] Europaparlamentets och rådets beslut nr 2235/2002/EG av den 3 december 2002 om antagande av ett gemenskapsprogram för att förbättra beskattningssystemens funktion på den inre marknaden (Fiscalisprogrammet 2003-2007), EGT L 341, 17.12.2002, s. 1.

Närvaron av en annan medlemsstats tjänstemän vid de administrativa myndigheterna samt deras deltagande i administrativa utredningar kan emellertid ge många fördelar, särskilt i de fall där det finns tecken på betydande oegentligheter eller bedrägerier i flera medlemsstater och där svårighetsgraden gör en sådan närvaro önskvärd. Därför föreskrivs det i artikel 14 i förslaget att tjänstemän från en medlemsstats skatteförvaltning får uppehålla sig på en annan medlemsstats territorium om bägge staterna så önskar. Samtidigt innehåller artiklarna 11 och 12 bestämmelser om samtliga parters rättigheter och skyldigheter samt om de förfaranden som nationella tjänstemän skall följa när de genomför undersökningar i en annan medlemsstat.

3.2.5. Avsnitt 4: Användning av samtidiga kontroller

Kommissionen anser att samtidiga kontroller bör ingå som en del av medlemsstaternas normala kontrollplaner. För att medlemsstaterna skall uppmuntras att inkludera samtidiga kontroller i sina kontrollplaner finansieras vissa multilaterala kontroller genom budgeten för Fiscalis 2007-programmet. Fiscalis 2007 utgör emellertid inte någon rättslig grund för informationsutbyte i samband med en multilateral kontroll. De tjänstemän som deltar i en sådan kontroll måste därför åberopa en rättslig grund som möjliggör informationsutbyte i skattefrågor (direktiv 77/799/EEG).

I det aktuella förslaget föreskrivs dels en möjlighet för medlemsstaterna att tillämpa samtidiga kontroller varje gång sådana kontroller verkar mer effektiva än nationella kontroller (artikel 14), dels innehåller det bestämmelser om samtliga parters rättigheter och skyldigheter samt i stora drag de förfaranden som skall följas (artikel 14).

3.2.6. Avsnitt 5: Begäran om delgivning

Genom artikel 5 i direktiv 76/308/EEG [5] möjliggörs delgivning till mottagaren av alla handlingar och beslut, även av rättslig karaktär, rörande en fordran eller indrivning av denna, från den medlemsstat där den begärande myndigheten har sitt säte.

[5] Rådets direktiv 76/308/EEG av den 15 mars 1976, EGT L 73, 19.3.1976, s. 18. Direktivet senast ändrat genom direktiv 2001/44/EG, EGT L 175, 28.6.2001, s. 17.

Så länge det inte finns någon fordran innehåller dock den nuvarande rättsliga ramen inga bestämmelser om delgivning av handlingar eller beslut från andra medlemsstaters skatteförvaltningar. Artikel 16 i det aktuella förslaget utgör en tydlig rättslig grund för en sådan delgivning. I artiklarna 16 och 17 anges närmare bestämmelser för tillämpningen av detta.

3.3. Kapitel III - Informationsutbyte utan föregående begäran

3.3.1. Artiklarna 18-22: automatiskt strukturerat informationsutbyte och automatiskt informationsutbyte på riskområden (artiklarna 3 och 4 i direktiv 77/799/EEG)

Kommissionen har konstaterat att ett informationsutbyte utan föregående begäran sällan förekommer, trots att de flesta medlemsstater stöder idén om ett intensivare utbyte av relevant information. I syfte att öka möjligheterna att upptäcka och förhindra bedrägeri i samband med gemenskapsintern handel anges i artikel 19 vissa särskilda situationer där medlemsstaterna är skyldiga att utbyta information:

a) Situationer där det finns en misstanke om bedrägeri i en annan medlemsstat.

Exempel: Exemplar 3 i det administrativa ledsagardokumentet återsänds inte, vilket tyder på att sändningen med punktskattepliktiga produkter har avletts i bestämmelsemedlemsstaten.

b) Situationer vilka innebär en stor risk för bedrägeri i en annan medlemsstat.

Exempel: Punktskatter betalas i en medlemsstat där skattesatsen är låg, medan varorna avleds till marknaden i en medlemsstat med höga skattesatser.

c) Situationer där det på en medlemsstats territorium har konstaterats bedrägeri som skulle kunna ha förgreningar i en annan medlemsstat.

Exempel: En medlemsstat som konstaterat olovlig förekomst av punktskattepliktiga produkter gör bedömningen att bedrägeriet skulle kunna ha sitt ursprung i avgångsmedlemsstaten, eftersom det administrativa ledsagardokumentet är adresserat till en icke existerande näringsidkare eller till en näringsidkare som inte känner till sändningen.

Det är uppenbart att den befintliga rättsliga ramen inte är anpassad för samtliga dessa situationer. Det finns i dag ingen verklig skyldighet när det gäller automatiskt eller spontant informationsutbyte. Det är således nödvändigt att i gemenskapslagstiftningen ange vilka kategorier av uppgifter som skall utbytas på detta sätt.

I förslaget finns två typer av spontana utbyten: automatiskt strukturerat utbyte och automatiskt utbyte. Åtskillnaden mellan automatiskt strukturerat utbyte och automatiskt utbyte kommer att bero på huruvida den myndighet som ansvarar för överföringen är i stånd att med jämna mellanrum samla in de uppgifter som skall utbytas. Det är exempelvis omöjligt för en medlemsstat att genomföra automatiskt utbyte av information beträffande vilken det i denna medlemsstat inte finns någon skyldighet rörande inlämning för de personer som skall betala punktskatt. I det fallet kommer det att röra sig om ett automatiskt strukturerat utbyte.

I förslaget anges en både smidig och effektiv ram inom vilken medlemsstaterna kan genomföra dessa typer av informationsutbyte. I förslaget fastslås således endast i vilka slags situationer sådant informationsutbyte skall äga rum, medan beslut om de exakta kategorierna av information, huruvida för varje medlemsstat informationsutbytet skall vara automatiskt eller automatiskt strukturerat samt eventuellt hur ofta utbyte skall äga rum kommer att fattas enligt förfarandet i artikel 35.2.

Beslut som fattas enligt kommittéförfarandet i artikel 24 i direktiv 92/12/EEG kan inte i något fall påverka skyldigheterna för personer som är ansvariga för betalning, och sådana beslut bör därför avse information som redan finns tillgänglig vid skatteförvaltningen.

3.4. Kapitel IV - Lagring och utbyte av information som är specifik för gemenskapsinterna transaktioner

De fyra artiklarna i detta kapitel syftar till att fastställa de allmänna riktlinjerna för lagring av information och för hur länge den skall lagras. De fastställer även regler för utbyte av lagrad information.

Registret över näringsidkare och upplag (SEED), systemet för information i förväg och systemet för kontroll av befordran, inrättade genom direktiv 92/12/EEG, tas bort från det direktivet genom en ändring av det (artiklarna 15a, 15b och 19.6 i det direktivet upphör att gälla) och omfattas hädanefter av denna förordning, efter en översyn av deras innehåll. Målet är att dessa system skall bli ett instrument för administrativt samarbete.

I artikel 24 fastställs principen om ett system för information i förväg. I artikel 26 fastställs att det datoriserade system som avses i artikel 1 skall användas för informationsutbyte inom ramen för denna förordning när det blivit operativt.

3.5. Kapitel V - Förbindelser med kommissionen

Detta förslag till förordning syftar till att inrätta ett effektivt system för ömsesidigt bistånd och informationsutbyte så att flyttning av punktskattepliktiga produkter inom gemenskapen kan fungera på avsett sätt. Kommissionen får i uppdrag att övervaka det administrativa samarbetets funktion. Den får på intet sätt någon operativ roll i upptäckandet och bekämpningen av skattebedrägeri.

Bedrägeri i fråga om punktskatt måste i sin gemenskapsinterna dimension dock hanteras på gemenskapsnivå och bekämpas genom gemensamma åtgärder av medlemsstaterna och kommissionen. Medlemsstaterna bär det huvudsakliga ansvaret för åtgärder som är nödvändiga för att flyttning av punktskattepliktiga produkter inom gemenskapen skall fungera på avsett sätt, men kommissionen bör spela en samordnande och pådrivande roll i detta sammanhang.

Det föreskrivs därför uttryckligen att medlemsstaterna skall tillhandahålla alla de statistiska uppgifter som krävs för bedömningen och att det inom ramen för kommittéförfarandet närmare skall fastställas vilka uppgifter som därvid skall meddelas.

Medlemsstaterna skall även tillhandahålla alla de upplysningar om metoder och förfaranden som använts eller antas ha använts vid överträdelser av punktskattelagstiftningen genom vilka svagheter eller brister kunnat påvisas i det sätt på vilket bestämmelserna om administrativt samarbete enligt denna förordning eller den gällande punktskattelagstiftningen fungerar.

Det är även nödvändigt att föreskriva en skyldighet för medlemsstaterna att på begäran av kommissionen tillhandahålla den närmare upplysningar om befordran inom gemenskapen av punktskattepliktiga produkter, när denna befordran hänger samman med tullförfaranden.

Slutligen bör medlemsstaterna tillhandahålla kommissionen alla andra upplysningar på frivillig basis, inbegripet upplysningar om särskilda fall. Kommissionen kommer å sin sida att vara skyldig att meddela dessa upplysningar till de behöriga myndigheter i andra berörda medlemsstater till vilka upplysningarna inte redan vidarebefordrats.

3.6. Kapitel VI - Förbindelser med tredjeland

Den nuvarande rättsliga ramen utgör inte någon rättslig grund för informationsutbyte med tredjeland. I de fall bedrägerier i fråga om punktskatt hänger samman med import eller export är det möjligt att använda instrument för tullsamarbete.

Det kan dock visa sig nyttigt att kunna erhålla viss information från tredjeland vilken kan komplettera den information som är tillgänglig på nationellt plan. Genom artikel 28.1 ges därför en rättslig grund för vidarebefordran till alla medlemsstater av information som inom ramen för ett bilateralt avtal erhållits från tredjeland. När denna information är av intresse för gemenskapen kan den även vidarebefordras till kommissionen.

Vidare kan, enligt artikel 28.2, information som erhållits genom tillämpning av denna förordning vidarebefordras till tredjeland, om de behöriga myndigheter som lämnat informationen ger sitt samtycke.

3.7. Kapitel VII - Villkor för informationsutbytet

3.7.1. Artikel 29: Utbyte på elektronisk väg

I denna artikel föreskrivs att all information så vitt det är möjligt skall tillhandahållas på elektronisk väg, i enlighet med vad som fastställs inom ramen för kommittéförfarandet.

3.7.2. Artikel 30: Översättningar

Begäran om bistånd och bifogade handlingar skall avfattas på varje språk som överenskommits och får, i särskilda vederbörligen motiverade fall, åtföljas av en översättning till det officiella språket eller ett av de officiella språken hos den tillfrågade myndigheten.

Denna bestämmelse syftar till att underlätta och påskynda informationsutbytet.

3.7.3. Artikel 31: Begränsningar av informationsutbytet

Enligt denna artikel har den tillfrågade myndigheten rätt att vägra att låta genomföra utredningar eller att kommunicera information om den administrativa bördan är oproportionerlig, om den begärande myndigheten inte har uttömt sina vanliga informationskällor, om skatteförvaltningen i den medlemsstat som skall lämna informationen i kraft av lagstiftning eller enligt administrativ praxis är förhindrad att göra dessa utredningar eller att inhämta eller använda informationen för egna ändamål eller om kommunikationen av information skulle strida mot den allmänna ordningen eller leda till att en affärshemlighet, företagshemlighet, yrkeshemlighet eller handelsprocess röjs.

Punkt 2 har lagts till i syfte att anpassa artikel 31 i förordningen till artikel 18 i förslaget om ändring av direktiv 76/308/EEG, enligt vilket medlemsstaterna ges möjlighet att komma överens om ersättning av de faktiska kostnaderna i ärenden som medför särskilda svårigheter eller utmärks av mycket höga kostnader eller avser bekämpning av organiserad brottslighet.

I artikel 31.4, liksom i artikel 14 i direktiv 76/308/EEG, föreskrivs att den tillfrågade myndigheten skall meddela den begärande myndigheten och kommissionen av vilka skäl den motsätter sig ömsesidigt bistånd.

3.7.4. Artikel 32.1 och 32.2: Begränsningar av informationens användning (artikel 7.1 och 7.3 i direktiv 77/799/EEG)

Enligt artikel 7.1 i direktiv 77/799/EEG får uppgifter från den tillfrågade medlemsstaten användas utan begränsningar i den begärande medlemsstaten endast för administrativa ändamål och skatteändamål. I praktiken tolkas denna artikel inte på samma sätt av alla medlemsstater. Enligt vissa medlemsstater krävs uttryckligt tillstånd från den tillfrågade medlemsstaten när uppgifterna används offentligt i samband med ett rättsligt förfarande. Enligt andra medlemsstater är det tillräckligt med ett underförstått tillstånd.

I artikel 32 anges att all information, oavsett form, som tillhandahålls genom tillämpning av denna förordning skall behandlas konfidentiellt. Informationen får dock under alla omständigheter användas i samband med rättsliga eller administrativa förfaranden som kan leda till påföljder och som inleds till följd av överträdelser av skattelagstiftningen.

Informationen får även användas för fastställande av beskattningsunderlaget för och uppbörd och kontroll av punktskatter samt för kontroll av punktskattepliktiga produkters befordran.

Informationen får dessutom användas för att fastställa andra skatter, pålagor, tullar och avgifter som omfattas av artikel 2 i direktiv 76/308/EEG av den 15 mars 1976. Därigenom beaktas en rekommendation från högnivågruppen för enhetlighet i skatte- och tullpolitiken om att undersöka möjligheterna att inrätta ett informationsutbyte mellan tull- och skatteförvaltningarna. Genom denna bestämmelse skapas en rättslig grund för ett sådant informationsutbyte i fråga om punktskatt. En rättslig grund skapas även för ett sådant utbyte mellan de för punktskatt behöriga förvaltningarna och en annan skatteförvaltning i en medlemsstat.

Genom punkt 3 begränsas tillträdet till information på gemenskapsnivå till personer som ackrediterats av kommissionens ackrediteringsmyndighet för säkerhet, i den mån det krävs för underhåll och utveckling av CCN/CSI-nätet.

3.7.5. Artikel 32.3: Skyldigheten att erhålla den tillfrågade myndighetens samtycke för vidarebefordran till en annan medlemsstat (artikel 7.4 i direktiv 77/799/EEG)

I artikel 7.4 i direktiv 77/799/EEG fastställs ett förfarande enligt vilket den medlemsstat som lämnar information måste ge sitt samtycke för att informationen skall kunna vidarebefordras till en annan medlemsstat. Detta förfarande kan leda till att överföringen av information till medlemsstater som behöver den hindras eller försenas.

Enligt artikel 32.3 krävs inte längre detta samtycke. Om den begärande myndigheten anser att information som den har mottagit från den tillfrågade myndigheten kan vara användbar för den behöriga myndigheten i en tredje medlemsstat, får den överlämna informationen till denna behöriga myndighet.

3.7.6. Artikel 32.4: Hinder för utbyte av personuppgifter

Flera medlemsstater har svårigheter att utbyta personuppgifter på grund av restriktioner i den nationella lagstiftningen. De hävdar att bestämmelserna om uppgiftsskydd innebär kraftiga inskränkningar av möjligheterna att utbyta information. I synnerhet hävdar de att genomförandet av direktiv 95/46/EG om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter [6] ibland kan utgöra ett hinder mot utbyte av personuppgifter, till och med i fall där man vet att det förekommer bedrägeri och i ännu högre grad när det gäller information som visar att det är mycket sannolikt att bedrägeri äger rum.

[6] EGT L 281, 23.11.1995, s. 31.

Medlemsstaterna måste därför åberopa artikel 13 i det direktivet, som innehåller bestämmelser om undantag från de normala reglerna när det gäller att skydda en medlemsstats finansiella intressen (även på beskattningens område). Därför föreskrivs i artikel 32.4 att medlemsstaterna skall begränsa räckvidden av skyldigheterna och rättigheterna enligt artiklarna 6.1, 10, 11.1, 12 och 21 i direktiv 95/46/EG på så sätt att deras regler om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter inte hindrar en effektiv tillämpning av denna förordning.

I vissa medlemsstater finns i gällande rätt bestämmelser om att den berörda personen skall underrättas om informationsutbytet. Det är uppenbart att en sådan underrättelse vid fall av bedrägeri försämrar kontrollens effektivitet. Det faktum att vissa medlemsstater systematiskt underrättar den berörda personen om varje begäran om information medför att övriga medlemsstater ogärna tillämpar bestämmelserna om ömsesidigt bistånd när det finns misstanke om bedrägeri.

3.7.7. Artikel 33: Bevismaterial

I artikel 33 klargörs att undersökningsresultat, intyg, information, handlingar, vidimerade kopior och alla upplysningar som tjänstemän vid den tillfrågade myndigheten erhållit och vidarebefordrat till den begärande myndigheten får åberopas som bevismaterial av den begärande myndighetens behöriga instanser, på samma sätt som motsvarande nationella handlingar.

3.7.8. Artikel 34

Denna bestämmelse syftar till att garantera en god samordning på nationell nivå och gemenskapsnivå genom att medlemsstaterna får skyldighet att vidta alla åtgärder som är nödvändiga för detta syfte.

3.8. Kapitel VIII - Slutbestämmelser

3.8.1. Artiklarna 35 och 36: Förfaranden för samråd och kommittéförfaranden

De åtgärder som krävs för tillämpningen av denna förordning är åtgärder med allmän räckvidd som avser tillämpningen av väsentliga bestämmelser i en grundläggande rättsakt. Det är därför lämpligt att använda det föreskrivande förfarandet enligt artikel 5 i rådets beslut av den 28 juni 1999 om de förfaranden som skall tillämpas vid utövandet av kommissionens genomförandebefogenheter (1999/468/EG).

3.8.2. Artikel 37: Rapport från kommissionen till Europaparlamentet och rådet

Intervallen mellan kommissionens rapporter till Europaparlamentet och rådet förlängs från två till fem år.

3.8.3. Artikel 38: Tillämpning av bestämmelser med större räckvidd om ömsesidigt bistånd (artikel 11 i direktiv 77/799/EEG)

Punkt 1 i denna artikel motsvarar artikel 11 i direktiv 77/799/EEG och punkt 2 motsvarar artikel 9.3. Lydelsen har ändrats något.

4. FÖRKLARING AV FÖRSLAGET TILL DIREKTIV

Eftersom det är nödvändigt att helt ersätta de delar av direktiv 77/799/EEG som gäller punktskatt, undantas punktskatt hädanefter från det direktivets tillämpningsområde.

Det är även nödvändigt att ändra direktiv 92/12/EEG genom att från det direktivets tillämpningsområde undanta artiklarna 15a, 15b och 19.6, vilka i ändrad lydelse hädanefter återfinns i förordningen om administrativt samarbete i fråga om punktskatter.

5. SLUTSATS

Syftet med detta förslag är att förstärka samarbetet mellan skatteförvaltningarna genom att ge dem en enkel och effektiv rättslig grund för en kamp på jämställd fot mot skattebedragare.

Kommissionen lägger fram detta förslag i enlighet med artikel 95 i fördraget, eftersom den anser att de föreslagna åtgärderna inte utgör bestämmelser om harmonisering av skatter utan syftar till att få den inre marknaden att fungera när det gäller informationsutbyte mellan medlemsstater i fråga om punktskatter.

Detta förslag syftar alltså inte till att på något sätt förändra de skattskyldigas förpliktelser eller bestämmelserna om tillämpning av punktskattelagstiftningen, utan till att anpassa det administrativa samarbetet till den inre marknadens krav.

Artikel 95 utgör den rättsliga grunden för antagande av "åtgärder för tillnärmning av sådana bestämmelser i lagar och andra författningar i medlemsstaterna som syftar till att upprätta den inre marknaden och få den att fungera".

I enlighet med artikel 95.2 är punkt 1 i denna artikel inte tillämplig på bestämmelser om skatter och avgifter, vilka omfattas av artikel 93.

Kommissionens tolkning är dock att undantaget i artikel 95.2 inte kan utesluta tillämpning av den allmänna regeln i punkt 1 om den föreslagna åtgärden inte främst gäller skattebestämmelser.

Denna förordning syftar endast till att underlätta det administrativa samarbetet mellan medlemsstaterna genom att inrätta gemensamma regler för informationsutbyte och för tillträde till denna information. Det faktum att innehållet i denna information kan bidra till en korrekt taxering och uppbörd av punktskatter innebär inte att beskattning är förslagets huvudsyfte. Det är endast en följd av förordningen.

2003/0310 (COD)

Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV om ändring av rådets direktiv 77/799/EEG om ömse sidigt bistånd av medlemsstaternas behöriga myndigheter i fråga om direkt beskattning, vissa punktskatter och skatter på försäkringspremier, och om ändring av rådets direktiv 92/12/EEG om allmänna regler för punktskattepliktiga varor och om innehav, flyttning och övervakning av sådana varor

EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 95 i detta,

med beaktande av kommissionens förslag [7],

[7] EUT C [...], [...], s. [...].

med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande [8],

[8] EUT C [...], [...], s. [...].

i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget [9], och

[9] EUT C [...], [...], s. [...].

av följande skäl:

(1) För kampen mot punktskattebedrägerier krävs ett förstärkt samarbete på grundval av gemensamma principer mellan skatteförvaltningarna i gemenskapen och mellan dessa och kommissionen.

(2) I detta syfte sammanförs i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr .../2004 av den ... 2003 om administrativt samarbete i fråga om punktskatter [10] alla bestämmelser som syftar till att underlätta det administrativa samarbetet i fråga om punktskatter och som fram till nu återfunnits i rådets direktiv 77/799/EEG av den 19 december 1977 om ömse sidigt bistånd av medlemsstaternas behöriga myndigheter i fråga om direkt beskattning, vissa punktskatter och skatter på försäkringspremier [11] och i rådets direktiv 92/12/EEG av den 25 februari 1992 om allmänna regler för punktskattepliktiga varor och om innehav, flyttning och övervakning av sådana varor [12], med undantag för det ömsesidiga bistånd som avses i rådets direktiv 76/308/EEG av den 15 mars 1976 om ömsesidigt bistånd för indrivning av fordringar som har avseende på vissa avgifter, tullar, skatter och andra åtgärder [13].

[10] EUT L [...], [...], s. [...].

[11] EGT L 336, 27.12.1977, s. 15. Direktivet senast ändrat genom direktiv 2003/93/EG (EUT L 264, 15.10.2003, s. 23).

[12] EGT L 76, 23.3.1992, s. 1. Direktivet senast ändrat genom förordning (EG) nr 807/2003 (EUT L 122, 16.5.2003, s. 36).

[13] EGT L 73, 19.3.1976, s. 18. Direktivet senast ändrat genom anslutningsakten från 2003.

(3) Direktiven 77/799/EEG och 92/12/EEG bör följaktligen ändras.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Direktiv 77/799/EEG ändras på följande sätt:

1) Titeln skall ersättas med följande:

"Rådets direktiv 77/799/EEG av den 19 december 1977 om ömse sidigt bistånd mellan medlemsstaternas behöriga myndigheter i fråga om direkt beskattning och skatter på försäkringspremier"

2) Artikel 1.1 skall ersättas med följande:

"1. I enlighet med bestämmelserna i detta direktiv skall medlemsstaternas behöriga myndigheter utbyta all information som kan göra det möjligt för dem att korrekt fastställa skatt på inkomst och kapital samt all information som avser fastställande av skatt på försäkringspremier enligt artikel 3 sjätte strecksatsen i rådets direktiv 76/308/EEG."

Artikel 2

Direktiv 92/12/EEG ändras på följande sätt:

1) Artikel 15a skall utgå.

2) Artikel 15b skall utgå.

3) Artikel 19.6 skall utgå.

Artikel 3

De hänvisningar som görs till direktiv 77/799/EEG i fråga om punktskatter skall anses som hänvisningar till förordning (EG) nr [.../...].

De hänvisningar som görs till direktiv 92/12/EEG när det gäller administrativt samarbete i fråga om punktskatter skall anses som hänvisningar till förordning (EG) nr [.../...].

Artikel 4

1. Medlemsstaterna skall sätta i kraft de bestämmelser i lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den 1 januari 2005 och skall genast under rätta kommissionen om detta.

När en medlemsstat antar dessa bestämmelser skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda.

2. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texterna till de bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.

Artikel 5

Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.

Artikel 6

Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

Utfärdat i Bryssel den [...]

På Europaparlamentets vägnar På rådets vägnar

Ordförande Ordförande

FINANSIERINGSÖVERSIKT

Antagandet av den föreslagna förordningen kommer inte att få några finansiella konsekvenser, vare sig positiva eller negativa, för gemenskapernas egna medel. Punktskatterna utgör en inkomst endast för medlemsstaterna. Kommissionens roll syftar endast till att förbättra den inre marknadens funktion.