EUROPEISKA KOMMISSIONEN Bryssel den 6.4.2016 COM(2016) 194 final 2016/0106(COD) Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING om inrättande av ett in- och utresesystem som har till syfte att registrera in- och utreseuppgifter och uppgifter om nekad inresa för tredjelandsmedborgare som passerar Europeiska unionens medlemsstaters yttre gränser och om fastställande av villkoren för åtkomst till in- och utresesystemet för brottsbekämpande ändamål och



om ändring av förordning (EG) nr 767/2008 och förordning (EU) nr 1077/2011



{SWD(2016) 114 final}

{SWD(2016) 115 final}

{SWD(2016) 116 final}



MOTIVERING 1.BAKGRUND TILL FÖRSLAGET Bakgrund I februari 2013 lade kommissionen fram ett paket med lagstiftningsförslag om smarta gränser för att modernisera Schengenområdets förvaltning av de yttre gränserna. Paketet bestod av följande tre förslag: 1) En förordning om ett in- och utresesystem för att registrera tid och plats för in- och utresa för tredjelandsmedborgare som reser in i Schengenområdet, 2) en förordning om ett program för registrerade resenärer för att underlätta gränskontrollerna vid unionens yttre gränser för de tredjelandsmedborgare som har genomgått en säkerhetsprövning och 3) en förordning om ändring av kodexen om Schengengränserna i syfte att ta hänsyn till införandet av systemet för in- och utresa och programmet för registrerade resenärer. Under den första granskningen av paketet, som slutfördes i februari 2014, gav medlagstiftarna uttryck för tekniska, ekonomiska och driftsmässiga farhågor rörande vissa aspekter av systemets utformning. De föredragna alternativ som föreslogs 2013 (dvs. centraliserade system baserade på biometri) ifrågasattes dock inte. Europaparlamentet hänsköt förslaget till utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor. Parlamentet utfärdade inte en lagstiftningsresolution om förslagen. För att närmare bedöma de tekniska, organisatoriska och ekonomiska effekterna av de föreslagna alternativen inledde kommissionen, med stöd av båda medlagstiftarna, ett så kallat koncepttest i två steg: –En undersökning om smarta gränser under kommissionens ledning (nedan kallad den tekniska undersökningen), som offentliggjordes i oktober 2014. –En testfas, ledd av eu-LISA, om effekterna av användningen av flera biometriska kännetecken på gränskontrollprocesserna (nedan kallat pilotprojektet), om vilken en rapport offentliggjordes i november 2015. På grundval av slutsatserna från den tekniska undersökningen, resultaten av pilotprojektet, de tekniska diskussionerna med medlagstiftarna och berörda aktörer samt ett offentligt samråd utarbetade kommissionen en detaljerad konsekvensbedömning, som åtföljer detta förslag. Denna konsekvensbedömning bygger i sin tur på konsekvensbedömningarna av förslagen från 2013, och inriktas på de delar av förslagen från 2013 som ändringar föreslagits för, särskilt a) systemets struktur, b) de biometriska uppgifter som kommer att användas, c) metoder för att underlätta processen, d) lagring av uppgifter och e) brottsbekämpande myndigheters åtkomst till systemet. På grundval av dessa omfattande förberedelser har kommissionen övervägt nödvändiga förbättringar och förenklingar av förslagen från 2013. Kommissionen har beslutat att –se över sitt förslag från 2013 om en förordning om inrättande av ett in- och utresesystem, –se över sitt förslag från 2013 om en förordning om ändring av kodexen om Schengengränserna) för att integrera de tekniska ändringarna till följd av förslaget till förordning om inrättande av ett in- och utresesystem, –dra tillbaka sitt förslag från 2013 om en förordning om ett program för registrerade resenärer.  Den logiska grunden för inrättandet av ett in- och utresesystem för EU Såsom förklaras i konsekvensbedömningen anses det vara nödvändigt att inrätta ett in- och utresesystem för EU för att hantera följande utmaningar: 1. Hantera förseningar i gränskontroller och förbättra kvaliteten på gränskontroller av tredjelandsmedborgare Passagerarflödena vid Europeiska unionens yttre gränser har ökat och kommer att fortsätta att öka. Det totala antalet lagliga gränspassager 2025 beräknas öka till 887 miljoner, varav omkring en tredjedel förväntas vara tredjelandsmedborgare som reser till Schengenländer för kortare vistelser. Det görs ”minimikontroller” av unionsmedborgare och personer som omfattas av rätten till fri rörlighet. Tredjelandsmedborgare som passerar Schengenområdets yttre gränser underkastas dock ”noggranna kontroller” som i dag utförs helt manuellt vid gränserna (både vid in- och utresa). Kodexen om Schengengränserna innehåller inga bestämmelser om registrering av resenärernas gränsöverskridande resor in i och ut från Schengenområdet. Allmänt sett har tredjelandsmedborgare rätt att beviljas inresa för en kort vistelse på högst 90 dagar under 180 dagar. För närvarande är stämpling av resehandlingen det enda sättet att ange datum för in- och utresa som gränskontrolltjänstemän och immigrationsmyndigheter kan använda sig av för att beräkna längden på tredjelandsmedborgares vistelse och verifiera om en person har överskridit den tillåtna vistelsen. Dessa stämplar kan vara svåra att tolka: de kan vara oläsliga eller förfalskade. Likaså är det svårt för konsulaten att handlägga viseringsansökningar för att fastställa om tidigare viseringar är lagliga på grundval av stämplar i resehandlingarna. Till följd av detta anses hela förfarandet vara felbenäget och genomförs inte alltid systematiskt.

Införandet av in- och utresesystemet kommer att garantera följande: –Gränskontrolltjänstemännen får på begäran snabbt exakt information vid gränskontroller i och med att det nuvarande långsamma och otillförlitliga systemet med manuell stämpling av pass ersätts. Detta gör att det blir enklare att kontrollera att den tillåtna vistelsen inte överskrids och effektiviserar gränskontroller. –Gränskontrolltjänstemännen får information om nekad inresa för tredjelandsmedborgare, och nekad inresa kan kontrolleras elektroniskt i in- och utresesystemet. –Resenärerna får exakt information om den maximala längden på den tillåtna vistelsen. –Möjlighet till automatiserade gränskontroller för tredjelandsmedborgare under övervakning av gränskontrolltjänstemännen enligt de villkor som anges i artikel 8d i det reviderade förslaget om ändring av kodexen om Schengengränserna. 2. Säkerställa systematisk och tillförlitlig identifiering av personer som överskrider den tillåtna vistelsen Irreguljära immigranter omfattar både personer som har passerat gränserna olagligt – vanligen inte vid en officiell gränspassage – och personer som överskrider den tillåtna vistelsen, dvs. personer som har rest in i EU lagligt vid en officiell gränspassage men som stannar längre än den tillåtna vistelsen. In- och utresesystemet hanterar denna kategori av irreguljär immigration. Eftersom tredjelandsmedborgares gränspassager för närvarande inte registreras är det inte heller möjligt att upprätta förteckningar över personer som stannar längre än den tillåtna vistelsen. Införandet av in- och utresesystemet kommer att ge följande: –Exakt information lämnas om vem som stannar längre än den tillåtna vistelsen, vilket kommer att underlätta kontrollerna inom territoriet och möjliggöra gripande av irreguljära migranter mer effektivt. –Identifieringen av irreguljära migranter underlättas. Eftersom biometriska uppgifter för alla personer som inte omfattas av viseringskrav lagras i in- och utresesystemet och de biometriska uppgifterna för viseringsinnehavare lagras i VIS kommer medlemsstaternas myndigheter att kunna identifiera alla irreguljära papperslösa migranter som upptäcks inom territoriet och som passerat den yttre gränsen lagligt. Detta kommer i sin tur att underlätta återsändandeprocessen. –De analyser som systemet genererar kommer att möjliggöra ett evidensbaserat tillvägagångssätt. Vad gäller t.ex. viseringspolitiken, eftersom det kommer att innehålla exakta uppgifter om huruvida det finns ett problem med överskridande av den tillåtna vistelsen för en viss nationalitet, vilket är en viktig faktor att ta hänsyn till när man beslutar om att införa eller upphäva viseringskravet för tredjelandet i fråga. 3. Förstärka den inre säkerheten och kampen mot terrorism och allvarlig brottslighet Brottslig verksamhet som människohandel, människosmuggling eller smuggling av olagliga varor medför flera gränspassager, som underlättas genom att de berörda tredjelandsmedborgarnas gränspassager inte registreras. Terroristorganisationer och radikaliserade individer kan också utnyttja att gränspassager inte registreras. Kontroll av tredjelandsmedborgare vid de yttre gränserna innefattar identitetskontroller och sökningar mot flera databaser över kända personer eller grupper som utgör ett hot mot den allmänna säkerheten och antingen bör gripas eller nekas inresa i territoriet. Om tredjelandsmedborgare förstör sin officiella dokumentation när de väl har rest in i Schengenområdet kan det vara mycket svårt för de brottsbekämpande myndigheterna att identifiera personer som misstänks för eller har fallit offer för brott. Införandet av in- och utresesystemet kommer att ge följande: –Bidra till en tillförlitlig identifiering av terrorister, brottslingar, misstänkta och offer. –Tillhandahålla ett register över tredjelandsmedborgares resehistorik, däribland brottsmisstänkta personer. Systemet kommer följaktligen att komplettera den information som finns tillgänglig i Schengens informationssystem (SIS). Relevant utveckling sedan 2013 I sitt arbete med förslaget tog kommissionen även hänsyn till relevant utveckling sedan 2013. De politiska, rättsliga och institutionella förhållandena har ändrats sedan 2013 då de ursprungliga förslagen om smarta gränser lades fram.

–Informationssystemet för viseringar (VIS) blev helt operativt. Införandet av VIS vid medlemsstaternas konsulat i alla relevanta tredjeländer avslutades i november 2015. En biometrisk verifiering av viseringsinnehavare mot VIS vid Schengenområdets yttre gränser är nu obligatorisk. De brottsbekämpande myndigheterna använder VIS alltmer för identifierings- och utredningsändamål. –Viseringsliberaliseringsdialoger med länderna i västra Balkan och vid EU:s östra och sydöstra gränser slutfördes eller har påskyndats, vilket kommer att leda till en ökad andel resenärer som är undantagna från viseringskrav för inresa i EU. Denna tendens förväntas fortsätta under de kommande åren. –Fonden för inre säkerhet (ISF-B) antogs, och ett belopp på 791 miljoner euro öronmärktes för utvecklingen av smarta gränser, som ska användas efter det att den relevanta rättsliga grunden antagits. –I den europeiska migrationsagendan fastställs ”gränsförvaltning” som en av ”fyra pelare för bättre migrationsförvaltning”. Att säkra de yttre gränserna och förvalta dem på ett effektivare sätt kräver ett bättre utnyttjande av it-systemens och teknikens möjligheter. Vid rådets (rättsliga och inrikes frågor) och Europeiska rådets möten i december 2015 betonade medlemsstaterna dessutom behovet av att förbättra kontrollen av de yttre gränserna genom användning av nya tekniker. –Den snabba utvecklingen på området biometrisk teknik öppnade nya möjligheter för smidigare och snabbare registrering och verifiering av resenärer, inte bara fingeravtryck, utan även ansiktsbilder. –Domstolens dom om direktivet om lagring av uppgifter gav rättslig klarhet kring de villkor och skyddsåtgärder som måste följas för lagring och användning av uppgifter från in- och utresesystemet. –Genom medlagstiftarnas politiska överenskommelse från december 2015 om reformen av EU:s uppgiftsskyddsregler kommer en modern dataskyddsram att införas inom EU. Den allmänna förordningen om uppgiftsskydd och direktivet om uppgiftsskydd kommer att antas formellt av Europaparlamentet och rådet under 2016. De viktigaste inslagen i det reviderade paketet om smarta gränser Tillämpningsområdet för det nya in- och utresesystemet omfattar alla gränspassager som görs av tredjelandsmedborgare som reser in i Schengenområdet för en kortare vistelse (högst 90 dagar under en 180-dagarsperiod), både resenärer som omfattas av viseringskrav och resenärer som är undantagna från visering, eller så småningom med en rundresevisering (högst ett år). Familjemedlemmar till unionsmedborgare som omfattas av rätten till fri rörlighet eller till tredjelandsmedborgare som omfattas av samma rättigheter till fri rörlighet som unionsmedborgare och som ännu inte har uppehållstillstånd bör registreras i in- och utresesystemet, men omfattas inte av regeln för kortare vistelser. Kontrollen av denna kategori ska utföras enligt direktiv 2004/38/EG. Sådana familjemedlemmar som inte innehar uppehållstillstånd och som avses i direktiv 2004/38/EG är undantagna från in- och utresesystemet. In- och utresesystemet kommer att samla in uppgifter och registrera in- och utreseposter i syfte att både underlätta gränspassager för bona fide-resenärer med ärligt uppsåt och förbättra identifieringen av personer som överskrider den tillåtna vistelsen. Systemet kommer även att registrera nekad inresa för tredjelandsmedborgare som omfattas av dess tillämpningsområde. De största skillnaderna mellan detta ändrade förslag och förslagen från 2013 är följande: –Systemets struktur: endast ett system föreslås, in- och utresesystemet. Anslutningen av de nationella gränsinfrastrukturerna till in- och utresesystemet kommer att göras genom enhetliga nationella gränssnitt som kommer att vara identiska för alla medlemsstater och möjliggöra användning av de befintliga nationella in- och utresesystemen. Uppgifter från det centrala systemet kan emellertid inte kopieras in i dessa befintliga nationella in- och utresesystem. –Driftskompatibilitet garanteras mellan in- och utresesystemet och VIS, med målet att göra gränskontrollerna effektivare och snabbare. I detta syfte kommer en anslutning att skapas mellan de centrala systemen för in- och utresesystemet och VIS, och den direkta anslutningen mellan systemen kommer att regleras för särskilda ändamål. Detta kommer i sin tur att leda till dubbel behandling av personuppgifter enligt principen om inbyggt integritetsskydd. – –Biometriska kännetecken: medan förslagen om in- och utresesystemet från 2013 byggde på tio fingeravtryck föreslås i det reviderade systemet en kombination av fyra fingeravtryck samt en ansiktsbild som biometriska kännetecken, som kommer att införas från det att systemet tas i drift. Detta alternativ kommer att möjliggöra tillräckligt exakta verifieringar och identifieringar med tanke på den förväntade storleken på in- och utresesystemet, samtidigt som uppgiftsmängden hålls på en rimlig nivå, gränskontrollerna görs snabbare och självbetjäningssystem kan användas i större omfattning vid gränsövergångar. De fyra fingeravtrycken används vid registreringen för att kontrollera om tredjelandsmedborgaren redan är registrerad i systemet, medan ansiktsbilden möjliggör en snabb och tillförlitlig (automatisk) verifiering av att den person som är föremål för gränskontrollen är den person som redan har registrerats i in- och utresesystemet. –Skydd av personuppgifter: mängden personuppgifter som registreras i in- och utresesystemet minskas betydligt: 26 uppgiftsposter registreras i systemet i stället för 36. Rätten att få åtkomst till, korrigera eller radera personuppgifter definieras tydligt och garanteras. Europeiska datatillsynsmannen och de nationella datatillsynsmyndigheterna kommer att ha ansvar för tillsynen av uppgiftsbehandling. –Lagringstid för uppgifterna: Lagringstiden för uppgifter som lagras är fem år. Genom den femåriga lagringstiden minskas omregistreringsfrekvensen, vilket alla resenärer kommer att gynnas av, samtidigt som gränskontrolltjänstemännen kan utföra den nödvändiga riskanalys som krävs enligt kodexen om Schengengränserna innan de tillåter resenären att resa in i Schengenområdet. Om uppgifterna i in- och utresesystemet automatiskt skulle raderas efter 181 dagar, vilket föreslogs 2013, skulle gränskontrolltjänstemännen inte kunna se några spår av de resor tredjelandsmedborgaren gjort till och från Schengenområdet på senare tid, vilket krävs för att kunna utföra en riskanalys. Detta skulle innebära att gränskontrolltjänstemännen skulle ha sämre tillgång till användbar information jämfört med i dag: Stämplar i en resehandling ger i många fall information som sträcker sig över en period av flera år. En längre lagringstid för uppgifterna är med andra ord nödvändig för att gränskontrolltjänstemännen ska kunna utföra den nödvändiga riskanalys som krävs enligt kodexen om Schengengränserna innan de tillåter en resenär att resa in i Schengenområdet. Även för behandlingen av viseringsansökningar vid konsulat krävs att den sökandes resehistorik analyseras för att man ska kunna bedöma hur tidigare viseringar använts och om villkoren för vistelse har respekterats. I stället för stämpling av pass kommer att det att göras en sökning i in- och utresesystemet. Den resehistorik som finns tillgänglig i systemet bör därför omfatta en period som är tillräcklig för ändamålet med utfärdandet av viseringen. Den längre lagringstiden för uppgifter kommer att minska omregistreringsfrekvensen och gynna alla resenärer, eftersom både den genomsnittliga tid det tar att passera gränsen och väntetiden vid gränsövergångsställena kommer att minska. Att resenärer som redan är registrerade i in- och utresesystemet inte behöver registrera sig på nytt kommer också att minska väntetiden vid gränsen för resenärer som reser in i Schengenområdet endast en gång.

En längre lagringstid för uppgifter är också nödvändig för att man ska kunna underlätta gränspassagen genom att använda ”förfarandeacceleratorer” och självbetjäningssystem. Ett sådant förenklat förfarande är beroende av de uppgifter som finns registrerade i systemet. En kortare lagringstid skulle minska den grupp resenärer som kan dra nytta av ett sådant förenklat förfarande och därigenom undergräva in- och utresesystemets uttalade mål att underlätta gränspassagen. För personer som inte är unionsmedborgare men som är familjemedlemmar till unionsmedborgare och som omfattas av den nuvarande förordningens tillämpningsområde bör varje in- och utresepost lagras i högst ett år efter den sista utresan. Deras personakt bör lagras i fem år så att familjemedlemmen kan dra nytta av att gränspassagen underlättats. För personer som överskrider den tillåtna vistelsen som ännu inte påträffats i slutet av lagringstiden kan, på grundval av ett nationellt beslut, en varning baserad på uppgifterna i in- och utresesystemet skapas i Schengens informationssystem, baserad på ett nationellt beslut innan in- och utreseuppgifterna raderas. –Underlättad gränspassage: förenklingsmetoden grundas på självbetjäningssystem och elektroniska spärrar, vilket gör det möjligt för tredjelandsmedborgare att inleda gränskontrollförfarandet som slutförs genom att kompletterande information lämnas till gränskontrolltjänstemannen på begäran. Det är valfritt för medlemsstaterna att använda dessa funktioner för att göra systemet snabbare (som infördes i förslaget om ändring av kodexen om Schengengränserna). De är öppna för de flesta resenärer och kräver inte utveckling av nya system. –Dessutom kommer det att finnas en harmoniserad rättslig grund (även detta infördes genom ändringarna av kodexen om Schengengränserna) för medlemsstaternas inrättande av nationella program för registrerade resenärer, vilket kommer att vara frivilligt. –Åtkomst för brottsbekämpande ändamål: medlemsstaternas brottsbekämpande myndigheter och Europol kommer att ha åtkomst till in- och utresesystemet från det att det tas i drift, enligt strikt definierade villkor. In- och utresesystemet kommer att innehålla tillförlitliga uppgifter om in- och utresa för tredjelandsmedborgare som omfattas av systemet, vilket kan vara av avgörande betydelse i individuella akter för brottsbekämpande ändamål, till vilka åtkomst bör ges i enlighet med instrumentets ändamål och med hänsyn till uppgiftsskyddsreglerna.



Åtkomsten till uppgifter i VIS för brottsbekämpande ändamål har redan visat sig vara användbar. Vissa medlemsstater har rapporterat om fall där människor har dött på ett våldsamt sätt och det bara varit möjligt att identifiera dem genom en sökning i VIS. Andra fall som rapporterats är förknippade med människohandel, terrorism eller olaglig narkotikahandel, och där har åtkomsten till uppgifter i VIS gjort att utredarna kunnat göra betydande framsteg. –Kostnader: i förslagen från 2013 avsattes 1,1 miljarder euro som ett vägledande belopp för utvecklingen av in- och utresesystemet och programmet för registrerade resenärer. I det reviderade förslaget har beloppet, baserat på det föredragna alternativet med ett gemensamt in- och utresesystem, inklusive brottsbekämpande myndigheters åtkomst, uppskattats till 480 miljoner euro. Detta reviderade förslag till förordning om inrättande av ett in- och utresesystem utgör kärnan i den rättsliga ramen för in- och utresesystemet. Det innehåller även följdändringar av befintlig EU-lagstiftning (dvs. förordning (EU) nr 1077/2011, förordning (EG) nr 767/2008 och konventionen om tillämpning av Schengenavtalet).Det kompletterande förslaget om ändring av kodexen om Schengengränserna vad gäller användningen av systemet som ett led i gränsförvaltningsprocessen läggs fram parallellt med detta förslag.  Gällande bestämmelser Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/399 av den 9 mars 2016 om en unionskodex om gränspassage för personer (kodexen om Schengengränserna). Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1931/2006 om lokal gränstrafik vid medlemsstaternas yttre landgränser och om ändring av bestämmelserna i Schengenkonventionen. Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 767/2008 om informationssystemet för viseringar (VIS) och utbytet mellan medlemsstaterna av uppgifter om viseringar för kortare vistelse (VIS-förordningen). Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 810/2009 om införande av en gemenskapskodex om viseringar. Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1077/2011 om inrättande av en Europeisk byrå för den operativa förvaltningen av stora it-system inom området frihet, säkerhet och rättvisa. Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 515/2014 av den 16 april 2014 om inrättande, som en del av fonden för inre säkerhet, av ett instrument för ekonomiskt stöd för yttre gränser och visering och om upphävande av beslut nr 574/2007/EG. 2.SAMRÅD MED BERÖRDA PARTER OCH KONSEKVENSBEDÖMNING Samråd med berörda parter En detaljerad beskrivning av samråd med berörda parter ingår i bilaga 2 till den åtföljande konsekvensbedömningen. Under 2015 genomförde kommissionen riktade samråd för utarbetandet av sina reviderade förslag om smarta gränser tillsammans med Europeiska datatillsynsmannen vid en workshop om utarbetandet av förslagen om smarta gränser den 20 mars 2015, med företrädare för det civila samhället vid ett möte den 5 maj 2015, med transportföretag samt turism- och infrastrukturföretag vid ett möte den 28 maj 2015 och med Byrån för grundläggande rättigheter vid två möten den 22 juni och den 23 juli 2015. Dessutom anordnade kommissionen ett möte med medlemsstaternas brottsbekämpande organ den 9 juli 2015 och två tekniska möten med medlemsstaternas sakkunniga den 24 september 2015 och den 26 oktober 2015. Under ett offentligt samråd som pågick från den 29 juli till den 29 oktober 2015 inhämtades synpunkter från privatpersoner, organisationer, transportföretag och offentliga myndigheter (resultaten av det offentliga samrådet förklaras i detalj i bilaga 2 till konsekvensbedömningen). Europaparlamentets utskott för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor anordnade ett interparlamentariskt utskottsmöte med de nationella parlamenten om smarta gränser den 23–24 februari 2015.

Konsekvensbedömning Den första konsekvensbedömningen genomfördes 2008 i samband med utarbetandet av kommissionens meddelande i denna fråga, och den andra slutfördes under 2012 som ett led i utarbetandet av förslagen från 2013. Den tredje konsekvensbedömningen slutfördes 2016. Med beaktande av den tekniska undersökningen, rapporten om pilotprojektet, resultaten av samrådet med berörda parter och diskussionerna i rådet och Europaparlamentet analyserade konsekvensbedömningen centrala genomförandealternativ och delalternativ både för in- och utresesystemet och programmet för registrerade resenärer. De föredragna alternativ som fastställs i konsekvensbedömningen avspeglas direkt i de viktigaste ändringarna i detta förslag jämfört med förslagen från 2013 (se punkt I, De viktigaste inslagen i det reviderade paketet). Nämnden för lagstiftningskontroll granskade utkastet till konsekvensbedömning och avgav ett positivt yttrande den 22 januari 2016. 3.FÖRSLAGETS RÄTTSLIGA ASPEKTER Sammanfattning av den föreslagna åtgärden Ändamålen, funktionerna och ansvarsfördelningen för in- och utresesystemet måste fastställas. Dessutom tilldelas Europeiska byrån för den operativa förvaltningen av stora it-system inom området frihet, säkerhet och rättvisa (eu-LISA) uppgiften att utveckla och sköta den operativa förvaltningen av systemet. En detaljerad förklaring av detta reviderade förslag artikel för artikel ges i ett separat arbetsdokument från kommissionens avdelningar. Följdändringar av detta förslag måste antas för förordning (EU) nr 1077/2011, förordning (EG) nr 767/2008 och konventionen om tillämpning av Schengenavtalet enligt punkt 1. Rättslig grund Den rättsliga grunden för detta reviderade förslag utgörs av artikel 77.2 b och d i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt. Artikel 77.2 b och d är lämplig rättslig grund för en ytterligare specificering av de åtgärder som avser passage av medlemsstaternas yttre gränser och de förfaranden som medlemsstaterna ska följa när de utför personkontroller vid dessa gränser. Artikel 77.2 b och d är den rättsliga grunden för inrättandet av in- och utresesystemet. I det reviderade förslaget används dessutom artikel 87.2 a som rättslig grund för att tillåta åtkomst för brottsbekämpande ändamål och artikel 88.2 a för att ge Europol åtkomst, båda på stränga villkor. Båda dessa ytterligare rättsliga grunder för åtkomst till uppgifter i in- och utresesystemet för brottsbekämpande ändamål och för Europol kräver samma ordinarie lagstiftningsförfarande som är tillämpligt enligt artikel 77.2 b och d. Subsidiaritetsprincipen Enligt artikel 77.2 b i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt har unionen befogenhet att anta åtgärder för att säkerställa kontroll av personer och en effektiv övervakning i fråga om passage av medlemsstaternas yttre gränser. De gällande EU-bestämmelserna om passage av medlemsstaternas yttre gränser behöver ändras i syfte att ta hänsyn till att det för närvarande inte finns några tillförlitliga sätt att övervaka de resor som företas av tredjelandsmedborgare som beviljats inresa för en kortare vistelse och till att det nuvarande stämplingskravet ger ett komplicerat och långsamt förfarande. Dessutom räcker inte det nuvarande stämplingskravet för att medlemsstaternas myndigheter ska kunna bedöma den tillåtna vistelsen vid gränskontrollen av resenären eller vid kontroller inom territoriet, och de nationella systemen är endast till mycket begränsad nytta för detta ändamål i ett område utan kontroller vid de inre gränserna. En effektivare hantering av migrationen kräver åtkomst till information om vem som har nekats inresa i EU:s territorium, vem som befinner sig på EU:s territorium, om vem som respekterar den maximalt tillåtna vistelsen på 90 dagar under 180 dagar, om nationaliteter och grupper (med eller utan viseringskrav) som stannar efter den tillåtna vistelsen samt till information som är till hjälp vid slumpmässiga kontroller inom territoriet för att upptäcka irreguljära immigranter. Det behövs en gemensam ordning som fastställer harmoniserade regler för registrering av nekad inresa, de resandes gränspassager och övervakning av tillåtna vistelser i Schengenområdet i dess helhet. Följaktligen är det inte möjligt att uppnå syftet med förslaget på medlemsstatsnivå. En revidering av 2013 års förslag om in- och utresesystemet krävs också för att ge brottsbekämpande myndigheter åtkomst till uppgifter i in- och utresesystemet när det gäller bekämpning av terrorism och andra grova brott och för att säkerställa en hög nivå av inre säkerhet. Detta syfte kan inte i tillräcklig utsträckning uppnås av medlemsstaterna själva, eftersom det bara är kommissionen som får föreslå sådana ändringar. Proportionalitetsprincipen I artikel 5 i fördraget om Europeiska unionen anges det att åtgärder inte ska gå utöver vad som är nödvändigt för att nå målen i fördraget. EU:s åtgärder bör utformas så att målet för förslaget uppnås och så att genomförandet blir så effektivt som möjligt. Det föreslagna initiativet utgör en vidareutveckling av Schengenregelverket som syftar till att skapa gemensamma regler vid de yttre gränserna som tillämpas enhetligt i alla medlemsstater som har avskaffat kontrollerna vid de inre gränserna. Det skapar ett instrument som ger Europeiska unionen information om hur många tredjelandsmedborgare som reser in och ut från EU:s territorium, vilket är en absolut nödvändig förutsättning för att kunna föra en evidensbaserad migrations- och viseringspolitik. Den ger också åtkomst till in- och utresesystemet för brottsbekämpande myndigheter, vilket är ett snabbt, exakt, säkert och kostnadseffektivt sätt att identifiera medborgare som omfattas av viseringskrav som är misstänkta (eller offer) för terrorism eller ett grovt brott och så att de kan kontrollera resehistoriken för både tredjelandsmedborgare som har visering och tredjelandsmedborgare som omfattas av viseringskrav och är misstänkta (eller offer) för sådana brott. Förslaget, som bygger på principerna för inbyggt integritetsskydd, är dessutom proportionerligt vad gäller rätt till skydd av personuppgifter på så sätt att insamlingen och lagringen av data endast sker för den tidsperiod som är nödvändig för att systemet ska kunna fungera och fylla sitt syfte. Alla skyddsåtgärder och system som krävs för ett effektivt skydd av resenärernas grundläggande rättigheter, särskilt skydd av privatlivet och skydd av personliga uppgifter, kommer att fastställas och genomföras. Inga ytterligare processer eller ytterligare harmonisering krävs på EU-nivå för att systemet ska fungera. Den planerade åtgärden är således proportionerlig eftersom den inte går utöver vad som är nödvändigt när det gäller åtgärder på EU-nivå för att uppnå de fastställda målen.

Det föredragna alternativet är även proportionerligt vad gäller kostnader om man ser till den nytta av systemet alla medlemsstater kommer att ha i förvaltningen av den gemensamma yttre gränsen och med tanke på utvecklingen av en gemensam migrationspolitik för EU. Förslaget är därför förenligt med proportionalitetsprincipen. Val av instrument Föreslaget instrument: Förordning. Övriga instrument skulle vara olämpliga av följande skäl: Det aktuella förslaget innebär att det inrättas ett centraliserat system som medlemsstaterna ska använda för att samarbeta med varandra. Detta fordrar en gemensam struktur och gemensamma regler för den operativa förvaltningen. Dessutom fastställs regler för gränskontroller vid de yttre gränserna och regler för åtkomst till systemet, även för brottsbekämpande ändamål, som är enhetliga för alla medlemsstater. Detta gör att en förordning är det enda möjliga rättsliga instrumentet. Grundläggande rättigheter Den föreslagna förordningen inverkar på de grundläggande rättigheterna, särskilt rätten till värdighet (artikel 1 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna), förbudet mot slaveri och tvångsarbete (artikel 5 i stadgan), rätten till frihet och säkerhet (artikel 6 i stadgan), respekten för privatlivet och familjelivet (artikel 7 i stadgan), skyddet av personuppgifter (artikel 8 i stadgan), rätten till asyl (artikel 18 i stadgan), rätten till skydd vid avlägsnande, utvisning och utlämning (artikel 19 i stadgan), rätten till icke-diskriminering (artikel 21 i stadgan), barnets rättigheter (artikel 24 i stadgan) och rätten till ett effektivt rättsmedel (artikel 47 i stadgan). Förbud mot slaveri och tvångsarbete samt rätten till frihet och säkerhet påverkas positivt av genomförandet av in- och utresesystemet. En bättre och mer exakt identifiering (genom biometriska uppgifter) av tredjelandsmedborgare som passerar Schengenområdets yttre gränser gör det lättare att upptäcka identitetsbedrägerier, människohandel (särskilt när det gäller minderåriga) samt gränsöverskridande brottslighet, och bidrar därför till att förbättra säkerheten för medborgare inom Schengenområdet. När det gäller rätten till skydd av personuppgifter innehåller förslaget skyddsåtgärder när det gäller personuppgifter, särskilt vad gäller åtkomsten till dessa, vilken endast ska vara tillåten för ändamål som sammanhänger med denna förordning och för de utsedda behöriga myndigheter som anges i förordningen. Skyddsåtgärderna vad gäller personuppgifter omfattar även rätten att få åtkomst till, rätten att rätta och rätten att radera uppgifter. Den begränsning av lagringstiden för uppgifter som avses i avsnitt 1 i denna motivering bidrar också till att säkerställa respekten för personuppgifter som en grundläggande rättighet. Genom förslaget ges åtkomst till in- och utresesystemet för att förhindra, upptäcka och utreda terroristbrott eller andra grova brott för att identifiera tredjelandsmedborgare som passerar de yttre gränserna och få åtkomst till uppgifter om deras resehistorik. Såsom anges i artikel 52.1 i stadgan ska varje begränsning i utövandet av rätten till skydd av personuppgifter vara proportionerlig och lämplig för att uppnå det eftersträvade målet och får inte gå utöver vad som är nödvändigt för att uppnå det. I artikel 8.2 i Europakonventionen fastställs också att offentliga myndigheters intrång i rätten till privatliv kan motiveras som nödvändigt för att säkerställa nationell säkerhet, allmän säkerhet eller för att förhindra brott, vilket är fallet i det aktuella förslaget. EU-domstolen har också fastställt att bekämpningen av terrorism och grov brottslighet och särskilt av organiserad brottslighet och terrorism är av största betydelse för att garantera allmän säkerhet, och dess effektivitet kan i stor utsträckning bero på användningen av moderna utredningstekniker. Åtkomst till personuppgifter som beviljas för dessa särskilda ändamål kan därför vara motiverad om det anses nödvändigt. Genom förslaget ges åtkomst till in- och utresesystemet för att förhindra, upptäcka och utreda terroristbrott eller andra grova brott för att identifiera tredjelandsmedborgare som passerar de yttre gränserna och få åtkomst till uppgifter om deras resehistorik. Åtkomst till in- och utresesystemet för identifieringsändamål bör endast vara möjlig om en sökning först har gjorts i de nationella databaserna utan framgång och, när det gäller sökningar med fingeravtryck, om en sökning först har gjorts i det automatiserade systemet för verifiering av fingeravtryck enligt beslut 2008/615/RIF. VIS innehåller visserligen uppgifter om viseringsinnehavare, men varken uppgifter om medborgare som inte omfattas av viseringskravet eller uppgifter om resor som finns tillgängliga i någon annan EU-databas. Åtkomst till uppgifter från in- och utresesystemet för brottsbekämpande ändamål får endast beviljas för att förhindra, upptäcka eller utreda terroristbrott och andra grova brott enligt rådets rambeslut 2002/475/RIF om bekämpande av terrorism och 2002/584/RIF om en europeisk arresteringsorder och överlämnande mellan medlemsstaterna, och endast om det är nödvändigt för ett specifikt ärende. De utsedda brottsbekämpande myndigheterna får dessutom endast begära åtkomst till uppgifter från in- och utresesystemet om det finns rimliga skäl att anse att en sådan åtkomst väsentligt kommer att bidra till att förhindra, upptäcka eller utreda brottet i fråga. Sådana framställningar verifieras av den utsedda brottsbekämpande myndigheten för att kontrollera om de stränga villkoren för att begära åtkomst till in- och utresesystemet för brottsbekämpande ändamål är uppfyllda. I förslaget fastställs dessutom stränga datasäkerhetsåtgärder för att säkerställa säkerheten för behandlade personuppgifter. Behandlingen ska övervakas av oberoende offentliga dataskyddsmyndigheter, och alla gjorda sökningar ska dokumenteras. I förslaget anges också att behandling av alla personuppgifter som utförs av brottsbekämpande myndigheter i in- och utresesystemet omfattas av rådets rambeslut 2008/977/RIF så snart uppgifterna tas fram. I förslaget fastställs strikta regler för åtkomst till in- och utresesystemet och nödvändiga skyddsåtgärder. I förslaget föreskrivs även den enskildes rätt till åtkomst, rättelse, radering och prövning, särskilt rätten till rättsmedel och oberoende offentliga myndigheters övervakning av behandlingen. Förslaget uppfyller därför fullständigt Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, särskilt när det gäller rätten till skydd av personuppgifter, och är också förenligt med artikel 16 i EUF-fördraget som garanterar att var och en har rätt till skydd av de personuppgifter som rör honom eller henne. 4.BUDGETKONSEKVENSER I 2013 års förslag om systemet för in- och utresa hänvisades till kommissionens förslag om nästa fleråriga budgetram, som innehöll ett förslag om 4,6 miljarder euro för fonden för inre säkerhet för perioden 2014–2020. I förslaget avsattes 1,1 miljarder euro som ett vägledande belopp för utveckling av ett in- och utresesystem och ett program för registrerade resenärer under antagandet att utvecklingen av dessa skulle inledas 2015. Detta belopp beräknades på grundval av utvecklingen och den operativa förvaltningen av två separata system, med tre års utveckling och fyra års drift. I artikel 5.5 b i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 515/2014 av den 16 april 2014 om inrättande, som en del av fonden för inre säkerhet, av ett instrument för ekonomiskt stöd för yttre gränser och visering och om upphävande av beslut nr 574/2007/EG fastställs att 791 miljoner euro bör anslås för utveckling av it-system, på grundval av befintliga och/eller nya system som stöd för hanteringen av migrationsströmmar över de yttre gränserna. Beloppet 791 miljoner euro motsvarade tre års utveckling (2017–2019), där vissa förberedande verksamheter inleds redan 2016 och driften startar 2020. Enligt den tekniska undersökningen och konsekvensbedömningen grundas det aktuella förslaget på det föredragna alternativet med ett gemensamt in- och utresesystem. Det belopp som krävs har beräknats till 480 miljoner euro, där även åtkomst för brottsbekämpande ändamål beaktas. Därför innehåller detta förslag även ett förslag till ändring av förordningen om fonden för inre säkerhet för att anpassa den till det nya minskade beloppet.

Det ekonomiska stödet skulle inte bara täcka kostnaderna för centrala delar under hela den fleråriga budgetramen (288 miljoner euro – på EU-nivå, både utvecklingskostnader och operativa kostnader via indirekt förvaltning), utan även kostnaderna för att integrera de befintliga nationella gränsstrukturerna i medlemsstaterna i in- och utresesystemet via de enhetliga nationella gränssnitten (120 miljoner euro via direkt förvaltning). Meningen med att tillhandahålla ett ekonomiskt stöd till integrationen på nationell nivå är att undvika att eventuella ekonomiska problem på nationell nivå äventyrar eller försenar projekten. Under utvecklingsfasen (2017–2019) kommer kommissionen att använda ett belopp på totalt 52,7 miljoner euro (via direkt förvaltning) för utgifter i samband med driften i medlemsstaterna. Så snart det nya systemet har tagits i drift skulle de framtida driftskostnaderna i medlemsstaterna bäras av de nationella programmen inom ramen för fonden för inre säkerhet (delad förvaltning). Ett belopp på 20 miljoner euro har öronmärkts för detta syfte inom det totala anslaget på 480 miljoner euro. Detta kommer att omfatta driftstöd under ett år. Den tillämpade kostnadsmodellen förklaras i bilaga 6 – Kostnadsmodell för in- och utresesystemet i konsekvensbedömningen. 5.ÖVRIGA UPPLYSNINGAR Deltagande Detta förslag bygger på Schengenregelverket i och med att det rör passage av de yttre gränserna. Följaktligen måste konsekvenserna vad gäller olika protokoll och avtal med de associerade länderna beaktas. Danmark: I enlighet med artiklarna 1 och 2 i protokollet (nr 22) om Danmarks ställning, som är bifogat fördraget om Europeiska unionen (EU-fördraget) och Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget), ska Danmark inte delta i rådets beslut av åtgärder i enlighet med avdelning V i tredje delen i EUF-fördraget. Eftersom denna förordning är en utveckling av Schengenregelverket ska Danmark, i enlighet med artikel 4 i det protokollet, inom sex månader efter det att rådet har beslutat om denna förordning, besluta huruvida landet ska genomföra den i sin nationella lagstiftning. Förenade kungariket och Irland: Förenade kungariket och Irland deltar varken i förordning (EU) 2016/399 (kodexen om Schengengränserna) eller i de andra rättsliga instrument, allmänt kända som Schengenregelverket, dvs. de rättsliga instrument som reglerar och stödjer avskaffandet av kontroller vid de inre gränserna och de kompletterande åtgärder som avser kontroller vid de yttre gränserna, i enlighet med artiklarna 4 och 5 i protokollet om Schengenregelverket införlivat inom Europeiska unionens ramar och rådets beslut 2000/365/EG av den 29 maj 2000 om en begäran från Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland om att få delta i vissa bestämmelser i Schengenregelverket samt rådets beslut 2002/192/EG av den 28 februari 2002 om Irlands begäran om att få delta i vissa bestämmelser i Schengenregelverket. Eftersom denna förordning är en utveckling av detta regelverk, deltar inte Förenade kungariket och Irland i antagandet av denna förordning. De är därför inte bundna av den och omfattas inte av dess tillämpning. I enlighet med domstolens dom i mål C-482/08, Förenade kungariket mot rådet, ECLI:EU:C:2010:631, påverkar inte omständigheten att denna förordning har artiklarna 87.2 a och 88.2 a som rättsliga grunder vid sidan av artikel 77.2 b och d i EUF-fördraget ovanstående slutsats eftersom åtkomsten för brottsbekämpande ändamål är underordnad inrättandet av in- och utresesystemet. Island och Norge: De förfaranden som fastställs i associeringsavtalet mellan rådet och Republiken Island och Konungariket Norge om dessa staters associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket är tillämpliga, eftersom det aktuella förslaget bygger vidare på Schengenregelverket, såsom det definieras i bilaga A till det avtalet. Schweiz: Denna förordning utgör en vidareutveckling av bestämmelserna i Schengenregelverket i enlighet med avtalet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen och Schweiziska edsförbundet om Schweiziska edsförbundets associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket. Liechtenstein: Denna förordning utgör en vidareutveckling av bestämmelserna i Schengenregelverket i enlighet med protokollet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen, Schweiziska edsförbundet och Furstendömet Liechtenstein om Furstendömet Liechtensteins anslutning till avtalet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen och Schweiziska edsförbundet om Schweiziska edsförbundets associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket. Kroatien, Cypern, Bulgarien och Rumänien: Denna förordning om inrättande av ett in- och utresesystem ersätter skyldigheten att stämpla passen för tredjelandsmedborgare. Denna bestämmelse skulle tillämpas av anslutande medlemsstater från och med anslutningen till Europeiska unionen. 2016/0106 (COD) Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING om inrättande av ett in- och utresesystem som har till syfte att registrera in- och utreseuppgifter och uppgifter om nekad inresa för tredjelandsmedborgare som passerar Europeiska unionens medlemsstaters yttre gränser och om fastställande av villkoren för åtkomst till in- och utresesystemet för brottsbekämpande ändamål och



om ändring av förordning (EG) nr 767/2008 och förordning (EU) nr 1077/2011



EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING

med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 77.2 b och d, 87.2 a och 88.2 a, med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten, med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande, med beaktande av Regionkommitténs yttrande, i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet, och av följande skäl: (1)I kommissionens meddelande av den 13 februari 2008 Att förbereda nästa steg i utvecklingen av Europeiska unionens gränsförvaltning anges att det som ett led i en integrerad gränsförvaltningsstrategi för EU skulle behövas inrättas ett in- och utresesystem som elektroniskt registrerar tid och plats för in- och utresa för tredjelandsmedborgare som beviljas inresa för en kortare vistelse i Schengenområdet samt beräknar längden på den tillåtna vistelsen för dessa tredjelandsmedborgare. (2)Europeiska rådet framhöll vid sitt möte den 19–20 juni 2008 hur viktigt det är att man fortsätter arbetet med att utveckla EU:s integrerade gränsförvaltningsstrategi, bl.a. genom att i ökad utsträckning använda den moderna tekniken för att förbättra förvaltningen av de yttre gränserna. (3)I kommissionens meddelande av den 10 juni 2009, Ett område med frihet, säkerhet och rättvisa i allmänhetens tjänst, förespråkas ett elektroniskt system för registrering av inresor till och utresor från medlemsstaternas territorium vid passagen av de yttre gränserna för att säkerställa en mer effektiv förvaltning av tillträdet till EU:s territorium. (4)Vid Europeiska rådets möte den 23–24 juni 2011 begärdes att arbetet med smarta gränser skulle påskyndas. Den 25 oktober 2011 offentliggjorde kommissionen meddelandet ”Smart gränsförvaltning – valmöjligheter och framtida handlingsalternativ”. (5)I sina strategiska riktlinjer som antogs i juni 2014 betonade Europeiska rådet följande: ”Schengenområdet, som gör det möjligt för människor att resa utan kontroller vid de inre gränserna, och det ökande antalet människor som reser till EU gör att EU:s gemensamma yttre gränser måste förvaltas effektivt så att ett starkt skydd kan säkerställas. Unionen måste mobilisera alla verktyg som står till dess förfogande för att stödja medlemsstaterna i deras uppgift. För detta ändamål bör den integrerade gränsförvaltningen av de yttre gränserna moderniseras på ett kostnadseffektivt sätt i syfte att säkerställa smart gränsförvaltning med ett system för in- och utresa […], med stöd av den nya byrån för den operativa förvaltningen av stora it-system inom området frihet, säkerhet och rättvisa (eu-LISA)”. (6)I sitt meddelande ”En europeisk migrationsagenda” av den 13 maj 2015 konstaterar kommissionen att ”en ny fas skulle inledas med ”Initiativet för smarta gränser” för att öka effektiviteten vid gränsövergångar, underlätta gränspassager för den stora majoriteten bona fide-resenärer från tredjeländer och samtidigt stärka kampen mot irreguljär migration genom att ett register inrättas över alla gränsöverskridande förflyttningar som tredjelandsmedborgare gör, med fullständig respekt för proportionalitetsprincipen.” (7)Vad gäller in- och utresesystemet krävs det att man fastställer vilka mål det ska ha, hur den tekniska utformningen ska se ut, vilka regler som ska gälla för dess drift och användning samt hur ansvarsfördelningen ska se ut. Man måste även fastställa vilka uppgiftskategorier som ska föras in i systemet, för vilka ändamål dessa kategorier ska föras in och vilka kriterier som ska gälla för införandet, vilka myndigheter som ska ha åtkomst till dessa uppgifter och ytterligare bestämmelser om behandling och skydd av personuppgifter. (8)In- och utresesystemet bör vara tillämpligt på tredjelandsmedborgare som beviljas kortare vistelser i Schengenområdet. Det bör även vara tillämpligt på tredjelandsmedborgare som har nekats inresa för kortare vistelse. (9)In- och utresesystemet bör ha som mål att förbättra förvaltningen av de yttre gränserna, förhindra irreguljär invandring och underlätta förvaltningen av migrationsströmmarna. Det bör framför allt och vid behov bidra till identifiering av personer som inte uppfyller, eller inte längre uppfyller, villkoren för vistelsens längd inom medlemsstaternas territorium. (10)För att kunna uppfylla dessa mål bör in- och utresesystemet behandla alfanumeriska uppgifter och biometriska uppgifter (fingeravtryck och ansiktsbild). Användning av biometriska uppgifter utgör visserligen ett intrång i resenärernas personliga integritet, men är ändå befogad av två anledningar: För det första är biometriska uppgifter en tillförlitlig metod för att identifiera tredjelandsmedborgare inom medlemsstaternas territorium som inte kan uppvisa resehandlingar eller någon annan form av identifiering, vilket är vanligt förekommande hos irreguljära migranter. För det andra ger biometriska uppgifter en tillförlitligare matchning mellan in- och utreseposterna för legala resenärer. Om ansiktsbilder används i kombination med uppgifter om fingeravtryck är det möjligt att minska antalet registrerade fingeravtryck, med samma resultat när det gäller identifieringens tillförlitlighet. (11)Fyra fingeravtryck av tredjelandsmedborgare som inte omfattas av viseringskravet bör registreras i in- och utresesystemet om detta är fysiskt möjligt, för att möjliggöra en exakt verifiering och identifiering (i syfte att säkerställa att tredjelandsmedborgaren inte redan är registrerad under en annan identitet eller med en annan resehandling) och garantera att tillräckliga uppgifter finns tillgängliga under alla omständigheter. Kontrollen av viseringsinnehavares fingeravtryck kommer att göras mot informationssystemet för viseringar (VIS), inrättat genom rådets beslut 2004/512/EG. Ansiktsbilder av både tredjelandsmedborgare som är undantagna från viseringskravet och tredjelandsmedborgare som innehar en visering bör registreras i in- och utresesystemet och användas som den främsta biometriska uppgiften för att verifiera identiteten på tredjelandsmedborgare som tidigare har registrerats i in- och utresesystemet och så länge som deras personakt inte har raderats. Alternativt bör denna verifiering utföras med hjälp av fingeravtryck. (12)In- och utresesystemet bör bestå av ett centralt system, som kommer att driva en datoriserad central databas över biometriska och alfanumeriska uppgifter, ett enhetligt nationellt gränssnitt i varje medlemsstat, en säker kommunikationskanal mellan in- och utresesystemets centrala system och VIS centrala system samt kommunikationsinfrastrukturen mellan det centrala systemet och de enhetliga nationella gränssnitten. Varje medlemsstat bör ansluta sina nationella gränsinfrastrukturer till det enhetliga nationella gränssnittet. (13)Driftskompatibilitet bör upprättas mellan in- och utresesystemet och VIS genom en direkt kommunikationskanal mellan de centrala systemen, för att göra det möjligt för de gränsmyndigheter som använder in- och utresesystemet att göra sökningar i VIS för att hämta viseringsrelaterade uppgifter i syfte att skapa eller uppdatera en personakt, och för att göra det möjligt för gränsmyndigheterna att vid de yttre gränserna verifiera att viseringar är giltiga samt verifiera viseringsinnehavarens identitet med hjälp av fingeravtryck direkt mot VIS och verifiera identiteten på tredjelandsmedborgare som är undantagna från viseringskrav mot VIS med fingeravtryck. Driftskompatibiliteten bör även göra det möjligt för de gränsmyndigheter som använder VIS att göra sökningar direkt i in- och utresesystemet för att granska viseringsansökningar och beslut om dessa ansökningar samt ge dem möjlighet att uppdatera de viseringsrelaterade uppgifterna i in- och utresesystemet om en visering ogiltigförklaras, återkallas eller förlängs. Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 767/2008/EG bör ändras i enlighet med detta.

(14)Denna förordning bör fastställa vilka myndigheter i medlemsstaterna som kan ges behörighet att få åtkomst till in- och utresesystemet för att föra in, ändra, radera eller inhämta uppgifter för systemets specifika ändamål i den utsträckning som det är nödvändigt för att de ska kunna utföra sina arbetsuppgifter. (15)All behandling av in- och utresesystemets uppgifter bör stå i proportion till de mål som eftersträvas och bör vara nödvändig för att de behöriga myndigheterna ska kunna utföra sina arbetsuppgifter. Behöriga myndigheter bör när de använder systemet säkerställa respekten för mänsklig värdighet och integritet avseende den person vars uppgifter inhämtas och bör inte diskriminera personer på grund av kön, hudfärg, etniskt eller socialt ursprung, genetiska särdrag, språk, religion eller övertygelse, politisk eller annan åskådning, tillhörighet till nationell minoritet, förmögenhet, börd, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning. (16)I kampen mot terroristbrott och andra grova brott är det absolut nödvändigt att de brottsbekämpande myndigheterna förfogar över så aktuell information som möjligt för att kunna utföra sina arbetsuppgifter. Åtkomsten till uppgifter i VIS för brottsbekämpande ändamål har redan visat sig vara en hjälp för att identifiera personer som har dött på ett våldsamt sätt eller för att hjälpa utredare att göra betydande framsteg i fall som rör människohandel, terrorism eller narkotikahandel. Åtkomst till informationen i in- och utresesystemet är nödvändig för att förhindra, upptäcka eller utreda de terroristbrott som avses i rådets rambeslut 2002/475/RIF eller andra grova brott som avses i rådets rambeslut 2002/584/RIF. De uppgifter som genereras av in- och utresesystemet får användas för att verifiera identiteten både om en tredjelandsmedborgare har förstört sina resehandlingar och om de brottsbekämpande myndigheterna utreder ett brott genom att använda fingeravtryck eller ansiktsbilder och vill fastställa en identitet. De får även användas som ett underrättelseverktyg för brottsbekämpning för att bygga upp bevis genom att spåra resvägen för en person som misstänks för att ha begått brott eller har fallit offer för brott. Uppgifterna i in- och utresesystemet bör därför vara tillgängliga för medlemsstaternas utsedda myndigheter och Europeiska polisbyrån (Europol), på de villkor som fastställs i denna förordning. (17)Europol spelar vidare en central roll i samarbetet mellan medlemsstaternas myndigheter när det gäller gränsöverskridande brottsutredningar genom att stödja brottsförebyggande verksamhet, analyser och utredningar i hela unionen. Följaktligen bör också Europol få åtkomst till in- och utresesystemet inom ramen för sina arbetsuppgifter och i enlighet med rådets beslut 2009/371/RIF. (18)Åtkomst till in- och utresesystemet för att förhindra, upptäcka eller utreda terroristbrott eller andra grova brott utgör ett intrång i den grundläggande rätten till skydd för privatlivet och skydd av personuppgifter för människor vars personuppgifter behandlas i in- och utresesystemet. Alla sådana ingrepp måste vara förenliga med lagstiftningen, vars lydelse måste vara tillräckligt preciserad för att individer ska kunna anpassa sitt beteende och den måste skydda dem mot godtycke och tillräcklig tydligt ange de behöriga myndigheternas utrymme för skönsmässig bedömning och hur den får utövas. Alla eventuella ingrepp måste vara nödvändiga i ett demokratiskt samhälle för att skydda ett legitimt och proportionellt intresse och stå i proportion till det legitima mål som eftersträvas. (19)Jämförelser av uppgifter på grundval av ett latent fingeravtryck, det vill säga de daktyloskopiska spår som kan hittas på en brottsplats, är grundläggande för polissamarbetet. Möjligheten att jämföra ett fingeravtrycksspår med uppgifter om fingeravtryck som lagras i in- och utresesystemet, i fall där det finns rimliga skäl att förmoda att förövaren eller offret kan vara registrerad i in- och utresesystemet, bör ge medlemsstaternas utsedda myndigheter ett mycket värdefullt verktyg i arbetet med att förhindra, upptäcka eller utreda terroristbrott eller andra grova brott, exempelvis när den enda bevisning som finns tillgänglig på en brottsplats är fingeravtrycksspår. (20)Det är nödvändigt att utse behöriga myndigheter i medlemsstaterna, samt den centrala åtkomstpunkt genom vilken en begäran om åtkomst till uppgifter i in- och utresesystemet ska göras, och att föra en förteckning över vilka operativa enheter inom de utsedda myndigheterna som har befogenhet att göra en begäran om sådan åtkomst med det särskilda syftet att förhindra, upptäcka eller utreda terroristbrott eller andra grova brott. (21)Begäran om åtkomst till uppgifter som lagras i det centrala systemet bör lämnas av operativa enheter inom de utsedda myndigheterna till den centrala åtkomstpunkten och bör åtföljas av en motivering. De operativa enheter inom de utsedda myndigheterna som är behöriga att begära åtkomst till uppgifter i in- och utresesystemet bör inte fungera som kontrollmyndigheter. De centrala åtkomstpunkterna bör agera oberoende av de utsedda myndigheterna och vara ansvariga för att på ett oberoende sätt se till att villkoren för åtkomst i enlighet med vad som fastställs genom denna förordning strikt iakttas. I brådskande undantagsfall där det är nödvändigt att redan i ett tidigt skede få åtkomst för att bemöta ett specifikt och verkligt hot med anknytning till terroristbrott eller andra grova brott, bör den centrala åtkomstpunkten kunna behandla framställningarna omedelbart och utföra kontrollen först i efterhand. (22)För att skydda personuppgifter och för att utesluta systematiska sökningar, bör behandling av uppgifter i in- och utresesystemet äga rum endast i specifika fall och när det är nödvändigt i syfte att förhindra, upptäcka eller utreda terroristbrott eller andra grova brott. De utsedda myndigheterna och Europol bör göra en begäran om åtkomst till in- och utresesystemet endast om de har rimliga skäl att anta att sådan åtkomst kommer att ge dem information som på ett avgörande sätt hjälper dem att förhindra, upptäcka eller utreda ett terroristbrott eller ett annat grovt brott. (23)Dessutom bör åtkomst till in- och utresesystemet för identifiering av okända brottsmisstänkta, gärningsmän eller offer för terroristbrott eller andra grova brott ges endast om sökningar i medlemsstatens nationella fingeravtrycksdatabaser och i alla övriga medlemsstaters system för automatisk identifiering av fingeravtryck enligt rådets beslut 2008/615/RIF inte lett till att den registrerade personens identitet kunnat fastställas. Vidare bör åtkomst till in- och utresesystemet för att göra en sökning i en känd persons in- och utreseposter vara vederbörligen motiverad. (24)För effektiva jämförelser och utbyte av personuppgifter bör medlemsstaterna fullt ut genomföra och tillämpa befintliga internationella avtal och redan gällande unionsrätt som rör utbyte av personuppgifter, i synnerhet beslut 2008/615/RIF. (25)Lagring av personuppgifter i in- och utresesystemet får inte vara längre än vad som är nödvändigt för de ändamål som eftersträvas med systemet. För gränsförvaltningsändamål är det lämpligt att lagra uppgifterna om tredjelandsmedborgare i fem år för att de inte ska behöva registrera sig på nytt i in- och utresesystemet innan den perioden har löpt ut. När det gäller tredjelandsmedborgare som är familjemedlemmar till en unionsmedborgare som omfattas av direktiv 2004/38/EG eller till en tredjelandsmedborgare som åtnjuter fri rörlighet enligt unionsrätten och som inte innehar det uppehållskort som anges i direktiv 2004/38/EG, är det lämpligt att lagra varje tillhörande in- och utresepost i högst ett år efter den senaste utresan. (26)En femårig lagringstid för uppgifterna är nödvändig för att gränskontrolltjänstemännen ska kunna utföra den nödvändiga riskanalys som krävs enligt kodexen om Schengengränserna innan de tillåter en resenär att resa in i Schengenområdet. Även för behandlingen av viseringsansökningar vid konsulat krävs att den sökandes resehistorik analyseras för att man ska kunna bedöma hur tidigare viseringar använts och om villkoren för vistelse har respekterats. I stället för stämpling av pass kommer det att göras en sökning i in- och utresesystemet. Den resehistorik som finns tillgänglig i systemet bör därför omfatta en period som är tillräcklig för ändamålet med utfärdandet av viseringen. Den femåriga lagringstiden kommer att minska omregistreringsfrekvensen och gynna alla resenärer, eftersom både den genomsnittliga tid det tar att passera gränsen och väntetiden vid gränsövergångsställena kommer att minska. Att resenärer som redan är registrerade i in- och utresesystemet inte behöver registrera sig på nytt kommer också att minska väntetiden vid gränsen för resenärer som reser in i Schengenområdet endast en gång. Denna lagringstid för uppgifter kommer också att vara nödvändig för att man ska kunna underlätta gränspassagen genom att använda ”förfarandeacceleratorer” och självbetjäningssystem. Ett sådant förenklat förfarande är beroende av de uppgifter som finns registrerade i systemet. En kortare lagringstid skulle få en negativ effekt på gränskontrollernas längd. En kortare lagringstid skulle också minska den grupp resenärer som kan dra nytta av ett sådant förenklat förfarande och därigenom undergräva in- och utresesystemets uttalade mål att underlätta gränspassagen. (27)Samma femåriga lagringstid skulle vara nödvändig för uppgifter om personer som inte har lämnat medlemsstaternas territorium inom den tillåtna vistelsetiden för att underlätta identifierings- och återsändandeprocessen och för personer som har nekats inresa för en kortare vistelse {eller på grundval av rundresevisering}. Uppgifterna bör raderas efter femårsperiodens slut, om det inte finns skäl att radera dem tidigare. (28)Det bör fastställas exakta bestämmelser vad gäller ansvaret för utvecklingen och driften av in- och utresesystemet och medlemsstaternas ansvar för anslutning till in- och utresesystemet. Byrån för den operativa förvaltningen av stora it-system inom området frihet, säkerhet och rättvisa, som inrättades genom Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1077/2011, bör ha ansvaret för att utveckla och sköta den operativa förvaltningen av ett centraliserat in- och utresesystem i enlighet med denna förordning, och de relevanta bestämmelserna i förordning (EU) nr 1077/2011 bör ändras i enlighet med detta. (29)Det bör fastställas bestämmelser om medlemsstaternas ansvar när det gäller skada på grund av överträdelse av denna förordning. (30)Europaparlamentets och rådets direktiv 95/46/EG är tillämpligt när medlemsstaterna behandlar personuppgifter i enlighet med denna förordning, såvida inte behandlingen utförs av medlemsstaternas utsedda myndigheter eller kontrollmyndigheter i syfte att förhindra, upptäcka eller utreda terroristbrott eller andra grova brott. (31)Den behandling av personuppgifter som utförs av medlemsstaternas myndigheter i syfte att förhindra, upptäcka eller utreda terroristbrott eller andra grova brott i enlighet med denna förordning bör omfattas av en standard för skydd av personuppgifter enligt nationell lagstiftning som står i överensstämmelse med rådets rambeslut 2008/977/RIF . (32)Personuppgifter som medlemsstaterna erhållit i enlighet med denna förordning bör inte överföras eller göras tillgängliga för ett tredjeland, en internationell organisation eller en privat part som är etablerad i eller utanför unionen, om inte detta är nödvändigt i enskilda fall för att underlätta identifieringen av en tredjelandsmedborgare i samband med återsändande och i enlighet med stränga villkor. (33)Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 45/2001 är tillämplig på unionsinstitutionernas och unionsorganens verksamhet när de utför sina uppgifter som ansvariga för driften av in- och utresesystemet.

(34)De oberoende tillsynsmyndigheter som har inrättats i enlighet med artikel 28 i direktiv 95/46/EG bör övervaka att medlemsstaternas behandling av personuppgifter är laglig, medan den europeiska datatillsynsmannen, som inrättades genom förordning (EG) nr 45/2001, bör övervaka unionsinstitutionernas och unionsorganens behandling av personuppgifter. Europeiska datatillsynsmannen och tillsynsmyndigheterna bör samarbeta när det gäller övervakningen av in- och utresesystemet. (35)De nationella tillsynsmyndigheter som har inrättats i enlighet med artikel 25 i rådets rambeslut 2008/977/RIF bör övervaka att medlemsstaternas behandling av personuppgifter för brottsbekämpande ändamål är laglig, och de nationella tillsynsmyndigheter som har inrättats i enlighet med artikel 33 i beslut 2009/371/RIF bör övervaka att Europols databehandling är laglig. (36)”(…) Europeiska datatillsynsmannen har hörts i enlighet med artikel 28.2 i förordning (EG) nr 45/2001 och avgav ett yttrande den … (37)I förslaget fastställs strikta regler för åtkomst till in- och utresesystemet och nödvändiga skyddsåtgärder. I förslaget fastställs även den enskildes rätt till åtkomst, rättelse, radering och prövning, särskilt rätten till rättsmedel och oberoende offentliga myndigheters övervakning av behandlingen. I denna förordning respekteras därför de grundläggande rättigheterna och iakttas de principer som erkänns i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, särskilt rätten till värdighet (artikel 1 i stadgan), förbudet mot slaveri och tvångsarbete (artikel 5 i stadgan), rätten till frihet och säkerhet (artikel 6 i stadgan), respekten för privatlivet och familjelivet (artikel 7 i stadgan), skyddet av personuppgifter (artikel 8 i stadgan), rätten till icke-diskriminering (artikel 21 i stadgan), barnets rättigheter (artikel 24 i stadgan), äldres rättigheter (artikel 25 i stadgan), rätten för personer med funktionshinder (artikel 26 i stadgan) och rätten till ett effektivt rättsmedel (artikel 47 i stadgan). (38)En effektiv övervakning av tillämpningen av denna förordning kräver regelbundna utvärderingar. Medlemsstaterna bör föreskriva påföljder för överträdelser av bestämmelserna i denna förordning och vidta de åtgärder som krävs för att se till att dessa påföljder tillämpas. (39)För att säkerställa enhetliga villkor för genomförandet av denna förordning bör kommissionen tilldelas genomförandebefogenheter. Dessa befogenheter bör utövas i enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 182/2011. (40)Inrättandet av ett gemensamt in- och utresesystem och införandet av gemensamma skyldigheter, villkor och förfaranden för användningen av uppgifter kan inte genomföras på medlemsstatsnivå utan bör med hänsyn till åtgärdens omfattning och verkningar i stället genomföras på unionsnivå i enlighet med den subsidiaritetsprincip som fastställs i artikel 5 i fördraget om Europeiska unionen. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går denna förordning inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå detta mål. (41)Efter det att in- och utresesystemet har tagits i drift bör artikel 20.2 i konventionen om tillämpning av Schengenavtalet ändras, eftersom den är oförenlig med artikel 77.2 a och c i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, på grund av att den gemensamma viseringspolitiken inte kan vara baserad på förekomsten eller avsaknaden av bilaterala avtal om undantag från viseringsskyldighet som ingåtts av medlemsstaterna och tredjelandsmedborgarnas tillåtna vistelsetid inte bör vara beroende av antalet och innehållet i sådana bilaterala överenskommelser. Dessutom kan in- och utresesystemet inte ta hänsyn till och beräkna den tillåtna vistelsetiden för viseringsbefriade tredjelandsmedborgare som omfattas av sådana överenskommelser, varför man bör bortse från dem. (42)De beräknade kostnaderna för in- och utresesystemet är lägre än den budget som har öronmärkts för smart gränsförvaltning i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 515/2014. När denna förordning har antagits bör således kommissionen i enlighet med artikel 5.5 b i förordning (EU) nr 515/2014 genom en delegerad akt omfördela det belopp som för närvarande anslagits till utveckling av it-system som stöd för hanteringen av migrationsströmmar över de yttre gränserna. (43)Denna förordning om inrättande av ett in- och utresesystem ersätter skyldigheten att stämpla tredjelandsmedborgarnas pass, vilket ska tillämpas av alla anslutande medlemsstater. Vistelser i de medlemsstater som enligt respektive anslutningsakt ännu inte tillämpar Schengenregelverket fullt ut bör inte beaktas vid beräkningen av längden på den tillåtna vistelsen i Schengenområdet. Sådana medlemsstater bör registrera tredjelandsmedborgares vistelse i in- och utresesystemet, men systemets automatiska beräkningsmekanism bör inte ta med vistelsen i beräkningen av den tillåtna vistelsetiden. (44)Denna förordning påverkar inte tillämpningen av direktiv 2004/38/EG. (45)I enlighet med artiklarna 1 och 2 i protokoll nr 22 om Danmarks ställning, fogat till fördraget om Europeiska unionen och fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, deltar Danmark inte i antagandet av denna förordning, som inte är bindande för eller tillämplig på Danmark. Eftersom denna förordning är en utveckling av Schengenregelverket ska Danmark, i enlighet med artikel 4 i det protokollet, inom sex månader efter det att rådet har beslutat om denna förordning, besluta huruvida landet ska genomföra den i sin nationella lagstiftning. (46)Denna förordning utgör en utveckling av de bestämmelser i Schengenregelverket i vilka Förenade kungariket inte deltar i enlighet med rådets beslut 2000/365/EG. Förenade kungariket deltar därför inte i antagandet av denna förordning, som inte är bindande för eller tillämplig på Förenade kungariket. (47)Denna förordning utgör en utveckling av de bestämmelser i Schengenregelverket i vilka Irland inte deltar i enlighet med rådets beslut 2002/192/EG. Irland deltar därför inte i antagandet av denna förordning, som inte är bindande för eller tillämplig på Irland. (48)När det gäller Island och Norge utgör denna förordning, i enlighet med avtalet mellan Europeiska unionens råd och Republiken Island och Konungariket Norge om dessa staters associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket, en utveckling av de bestämmelser i Schengenregelverket som omfattas av de områden som avses i artikel 1.A i rådets beslut 1999/437/EG. (49)När det gäller Schweiz utgör denna förordning, i enlighet med avtalet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen och Schweiziska edsförbundet om Schweiziska edsförbundets associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket, en utveckling av de bestämmelser i Schengenregelverket som omfattas av det område som avses i artikel 1.A i rådets beslut 1999/437/EG jämförd med artikel 3 i rådets beslut 2008/146/EG och med artikel 3 i rådets beslut 2008/149/RIF. (50)När det gäller Liechtenstein utgör denna förordning, i enlighet med protokollet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen, Schweiziska edsförbundet och Furstendömet Liechtenstein om Furstendömet Liechtensteins anslutning till avtalet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen och Schweiziska edsförbundet om Schweiziska edsförbundets associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket, en utveckling av de bestämmelser i Schengenregelverket som omfattas av det område som avses i artikel 1.A i rådets beslut 1999/437/EG jämförd med artikel 3 i rådets beslut 2011/350/EU och med artikel 3 i rådets beslut 2011/349/EU. (51)Denna förordning utgör en akt som utvecklar Schengenregelverket eller som på annat sätt har samband med Schengenregelverket i den mening som avses i artikel 3.2 i 2003 års anslutningsakt, artikel 4.2 i 2005 års anslutningsakt och artikel 4.2 i 2011 års anslutningsakt. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

KAPITEL 1

Allmänna bestämmelser Artikel 1

Syfte 1. Genom denna förordning inrättas ett in- och utresesystem som dels ska registrera och lagra uppgifter om datum, tid och plats för in- och utresa för tredjelandsmedborgare som passerar medlemsstaternas yttre gränser, beräkna längden på den tillåtna vistelsen för dessa tredjelandsmedborgare och generera varningar till medlemsstaterna när den tillåtna vistelsetiden löper ut, dels ska registrera uppgifter om datum, tid och plats för nekad inresa för tredjelandsmedborgare vars inresa för en kortare vistelse {eller på grundval av rundresevisering} har nekats samt den myndighet i medlemsstaten som nekade inresan och skälen för nekad inresa. 2.I kapitel IV i denna förordning fastställs också de villkor enligt vilka utsedda brottsbekämpande myndigheter i medlemsstaterna och Europeiska polisbyrån (Europol) kan få åtkomst till sökningar i in- och utresesystemet i syfte att förebygga, upptäcka och utreda terroristbrott eller andra grova brott. Artikel 2

Tillämpningsområde 1.Denna förordning är tillämplig på alla tredjelandsmedborgare som beviljats inresa för en kortare vistelse {eller på grundval av rundresevisering} till medlemsstaternas territorium och som omfattas av gränskontroller i enlighet med förordning (EU) 2016/399 när de passerar medlemsstaternas yttre gränser. Den är också tillämplig på tredjelandsmedborgare som är familjemedlemmar till en unionsmedborgare som omfattas av direktiv 2004/38/EG eller på en tredjelandsmedborgare som åtnjuter fri rörlighet enligt unionsrätten och som inte innehar ett sådant uppehållskort som avses i direktiv 2004/38/EG, vid inresor till och utresor från medlemsstaternas territorium. 2.Denna förordning är också tillämplig på tredjelandsmedborgare vars inresa för en kortare vistelse {eller på grundval av rundresevisering} nekas i enlighet med artikel 14 i förordning (EU) 2016/399. 3.Denna förordning är inte tillämplig på (a) familjemedlemmar till en unionsmedborgare som omfattas av direktiv 2004/38/EG och som innehar ett uppehållskort i enlighet med det direktivet, (b) familjemedlemmar till tredjelandsmedborgare som åtnjuter fri rörlighet enligt unionsrätten och som innehar ett uppehållskort i enlighet med direktiv 2004/38/EG, (c) innehavare av uppehållstillstånd som avses i artikel 2.16 i förordning (EU) 2016/399, med undantag av dem som omfattas av leden a och b ovan, (d) innehavare av viseringar för längre vistelse, (e) medborgare i Andorra, Monaco och San Marino, (f) personer eller personkategorier som är befriade från gränskontroller eller omfattas av de lättnader som föreskrivs för gränspassage i enlighet med artikel 6a.3 d, e och f i förordning (EU) 2016/399. Denna förordning är inte tillämplig på sådana familjemedlemmar som avses i leden a och b i första stycket, även om de inte följer med eller ansluter sig till unionsmedborgaren eller en tredjelandsmedborgare som åtnjuter fri rörlighet. 4.Bestämmelserna i denna förordning avseende beräkningen av den tillåtna vistelsens längd och genereringen av varningar till medlemsstaterna när den tillåtna vistelsetiden löper ut är inte tillämpliga på tredjelandsmedborgare som är familjemedlemmar till en unionsmedborgare som omfattas av direktiv 2004/38/EG eller på en tredjelandsmedborgare som åtnjuter fri rörlighet enligt unionsrätten och som inte innehar ett sådant uppehållskort som avses i direktiv 2004/38/EG. Artikel 3

Definitioner 1. I denna förordning gäller följande definitioner: (1)yttre gränser: EU:s yttre gränser såsom de definieras i artikel 2.2 i förordning (EU) 2016/399. (2)gränsmyndigheter: de behöriga myndigheter som i enlighet med nationell lagstiftning tilldelats uppgiften att genomföra kontroller av personer vid gränsövergångsställen vid de yttre gränserna i enlighet med förordning (EU) 2016/399.

(3)immigrationsmyndigheter: de behöriga myndigheter som i enlighet med nationell lagstiftning tilldelats uppgiften att kontrolleraoch fatta beslut när det gäller tredjelandsmedborgares vistelse inom medlemsstaternas territorium. (4)viseringsmyndigheter: de behöriga myndigheter, inbegripet de centrala viseringsmyndigheterna och de myndigheter som ansvarar för utfärdande av viseringar vid den yttre gränsen, som i varje enskild medlemsstat ansvarar för att pröva viseringsansökningar, fatta beslut om viseringsansökningar och fatta beslut om att ogiltigförklara, återkalla eller förlänga en visering. (5)tredjelandsmedborgare: varje person som inte är unionsmedborgare i den mening som avses i artikel 20 i fördraget, med undantag av personer som åtnjuter samma fria rörlighet som unionsmedborgarna enligt avtal mellan unionen eller unionen och dess medlemsstater, å ena sidan, och ett eller flera tredjeländer, å andra sidan. (6)resehandling: pass eller motsvarande handling som ger den sökande rätt att passera de yttre gränserna och i vilken en visering kan föras in. (7)kortare vistelse: en vistelse inom medlemsstaternas territorium som inte överstiger 90 dagar under en 180-dagarsperiod. (8)visering för kortare vistelse: ett tillstånd som utfärdats av en medlemsstat för en planerad vistelse inom medlemsstaternas territorium som inte överstiger 90 dagar under en 180-dagarsperiod. (9)rundresevisering: ett tillstånd som utfärdats av en medlemsstat för en planerad vistelse inom två eller flera medlemsstaters territorium som överstiger 90 dagar under en 180-dagarsperiod, under förutsättning att sökanden inte avser att stanna i mer än 90 dagar under en 180-dagarsperiod inom en och samma medlemsstats territorium. (10)transportörer: varje fysisk eller juridisk person som bedriver yrkesmässig persontrafik. (11)ansvarig medlemsstat: den medlemsstat som har fört in uppgifterna i in- och utresesystemet. (12)verifiering: förfarandet att jämföra en grupp av uppgifter med en annan för att fastställa om en påstådd identitet är den riktiga (”one-to-one-check”). (13)identifiering: förfarandet att fastställa en persons identitet genom databassökning mot flera grupper av uppgifter (”one-to-many-check”). (14)alfanumeriska uppgifter: uppgifter som återges med bokstäver, siffror, särskilda tecken, mellanslag och skiljetecken. (15)uppgifter om fingeravtryck: uppgifter om fingeravtryck av högra handens pekfinger, långfinger, ringfinger och lillfinger, om dessa finns, och annars från vänstra handen, eller ett fingeravtrycksspår. (16)ansiktsbild: digitala bilder av ansiktet med tillräcklig bildupplösning och kvalitet för att kunna användas till automatisk biometrisk matchning. (17)biometriska uppgifter: fingeravtryck och ansiktsbild. (18)person som överskridit den tillåtna vistelsen: en tredjelandsmedborgare som inte uppfyller, eller inte längre uppfyller, de villkor som gäller för en kortare vistelse inom medlemsstaternas territorium. (19)eu-LISA: Europeiska byrån för den operativa förvaltningen av stora it-system inom området frihet, säkerhet och rättvisa, som inrättats genom förordning (EU) nr 1077/2011. (20)Frontex: Europeiska byrån för förvaltningen av det operativa samarbetet vid Europeiska unionens medlemsstaters yttre gränser, som inrättats genom förordning (EG) nr 2007/2004. (21)tillsynsmyndighet: de tillsynsmyndigheter som inrättats i enlighet med artikel 28 i direktiv 95/46/EG. (22)nationell tillsynsmyndighet: de tillsynsmyndigheter som inrättats för brottsbekämpande ändamål i enlighet med artikel 25 i rådets rambeslut 2008/977/RIF.

(23)nationellt tillsynsorgan: de tillsynsorgan som inrättats i enlighet med artikel 33 i beslut 2009/371/RIF. (24)uppgifter i in- och utresesystemet: alla uppgifter som lagras i det centrala systemet i enlighet med artiklarna 13, 14, 15, 16, 17 och 18. (25)brottsbekämpning: förhindra, upptäcka eller utreda terroristbrott eller andra grova brott. (26)terroristbrott: brott enligt nationell lagstiftning som motsvarar eller är likvärdiga med de brott som avses i artiklarna 1–4 i rambeslut 2002/475/RIF. (27)grova brott: brott som motsvarar eller är likvärdiga med de som avses i artikel 2.2 i rambeslut 2002/584/RIF om de enligt nationell lagstiftning kan bestraffas med fängelse eller annan frihetsberövande åtgärd i minst tre år. 2. De termer som definieras i artikel 2 i direktiv 95/46/EG ska ha samma betydelse i denna förordning, i den utsträckning personuppgifter behandlas av medlemsstaternas myndigheter för de ändamål som anges i artikel 5 i denna förordning. 3. De termer som definieras i artikel 2 i rambeslut 2008/977/RIF ska ha samma betydelse i denna förordning i den utsträckning personuppgifter behandlas av medlemsstaternas myndigheter för brottsbekämpande ändamål. Artikel 4

In- och utresesystemets uppbyggnad Byrån för den operativa förvaltningen av stora it-system inom området frihet, säkerhet och rättvisa (nedan kallad eu-LISA) ska utveckla in- och utresesystemet och säkra dess operativa förvaltning, inbegripet funktionerna för att behandla de biometriska uppgifter som avses i artikel 14.1 f och artikel 15. Artikel 5 Ändamålet med in- och utresesystemet In- och utresesystemet ska genom att registrera, lagra och ge medlemsstaterna åtkomst till uppgifter om datum, tid och plats för in- och utresa och för nekad inresa för tredjelandsmedborgare vid de yttre gränserna (a)skapa en effektivare gränskontroll genom beräkning och övervakning av längden på den tillåtna vistelsen vid inresa och utresa för tredjelandsmedborgare som beviljats inresa för en kortare vistelse {eller på grundval av rundresevisering}, (b)bistå vid identifiering av personer som inte uppfyller, eller inte längre uppfyller, villkoren för inresa till och vistelse inom medlemsstaternas territorium, (c)göra det möjligt att identifiera och upptäcka personer som överskridit den tillåtna vistelsen (också inom territoriet) och göra det möjligt för medlemsstaternas behöriga nationella myndigheter att vidta lämpliga åtgärder, inbegripet att förbättra möjligheterna till återsändande, (d)göra det möjligt att elektroniskt kontrollera nekade inresor i in- och utresesystemet, (e)frigöra gränskontrollresurser från kontroller som kan automatiseras och möjliggöra en starkare inriktning på bedömningen av tredjelandsmedborgare, (f)ge konsulat åtkomst till information om den lagliga användningen av tidigare viseringar, (g)upplysa tredjelandsmedborgare om längden på den tillåtna vistelsen, (h)samla in statistik om in- och utresor, nekade inresor och överskridanden av den tillåtna vistelsen för tredjelandsmedborgare, för att förbättra bedömningen av risken för överskridanden och göra det lättare för unionen att föra en evidensbaserad migrationspolitik,

(i)bekämpa identitetsbedrägeri, (j)bidra till att förhindra, upptäcka eller utreda terroristbrott eller andra grova brott, (k)göra det möjligt att identifiera och gripa terrorist- och brottsmisstänkta samt offer som passerar de yttre gränserna, (l)göra det möjligt att generera information om resehistorik rörande terrorist- och brottsmisstänkta samt offer i samband med utredningar som rör terrorism eller andra grova brott. Artikel 6 In- och utresesystemets tekniska utformning 1.In- och utresesystemet ska bestå av (a)ett centralt system, (b)ett enhetligt nationellt gränssnitt i varje medlemsstat som grundas på gemensamma tekniska specifikationer som är identiska för alla medlemsstater och möjliggör en koppling av det centrala systemet till medlemsstaternas nationella gränsinfrastrukturer, (c)en säker kommunikationskanal mellan in- och utresesystemets centrala system och VIS centrala system, (d)en kommunikationsinfrastruktur mellan det centrala systemet och de enhetliga nationella gränssnitten. 2. In- och utresesystemets centrala system ska hysas av eu-LISA:s två tekniska enheter. Det ska tillhandahålla de funktioner som fastställs i denna förordning i enlighet med de villkor om tillgänglighet, kvalitet och hastighet som anges i artikel 34.3. 3. Utan att det påverkar tillämpningen av kommissionens beslut 2008/602/EG, ska vissa maskinvaru- och programvarukomponenter i in- och utresesystemets kommunikationsinfrastruktur delas med den kommunikationsinfrastruktur för VIS som avses i artikel 1.2 i beslut 2004/512/EG. Ett separat virtuellt privat nät för in- och utresesystemet ska upprättas, utöver det befintliga privata virtuella nätet för VIS, i syfte att säkerställa en logisk åtskillnad mellan uppgifter i VIS och i in- och utresesystemet. Artikel 7

Driftskompatibilitet med VIS 1.eu-LISA ska upprätta en säker kommunikationskanal mellan in- och utresesystemets centrala system och VIS centrala system för att möjliggöra driftskompatibilitet mellan in- och utresesystemet och VIS. Direkta sökningar mellan systemen ska endast vara möjliga om detta föreskrivs enligt såväl denna förordning som förordning (EG) nr 767/2008. 2.Kravet på driftskompatibilitet ska göra det möjligt för de gränsmyndigheter som använder in- och utresesystemet att göra sökningar i VIS från in- och utresesystemet för att (a)hämta och importera viseringsrelaterade uppgifter direkt från VIS i syfte att skapa eller uppdatera en viseringsinnehavares personakt i in- och utresesystemet i enlighet med artiklarna 13, 14 och 16 i denna förordning och artikel 18a i förordning (EG) nr 767/2008, (b)hämta och importera viseringsrelaterade uppgifter direkt från VIS i syfte att uppdatera in- och utresesystemet om en visering ogiltigförklaras, återkallas eller förlängs i enlighet med artikel 17 i denna förordning och artiklarna 13, 14 och 18a i förordning (EG) nr 767/2008, (c)verifiera viseringens äkthet och giltighet eller om villkoren för inresa till medlemsstaternas territorium i enlighet med artikel 6 i förordning (EU) 2016/399 är uppfyllda enligt artikel 21 i denna förordning och artikel 18.2 i förordning (EG) nr 767/2008,

(d)vid de yttre gränserna verifiera om en tredjelandsmedborgare som är undantagen från viseringskrav tidigare har registrerats i VIS i enlighet med artikel 21 i denna förordning och artikel 19a i förordning (EG) nr 767/2008, (e)när en viseringsinnehavares identitet inte kan verifieras med hjälp av in- och utresesystemet, vid de yttre gränserna verifiera viseringsinnehavarens identitet med hjälp av fingeravtryck i VIS i enlighet med artikel 21 i denna förordning och artikel 18.6 i förordning (EG) nr 767/2008. 3. Kravet på driftskompatibilitet ska göra det möjligt för de gränsmyndigheter som använder VIS att göra sökningar i in- och utresesystemet från VIS för att (a)pröva viseringsansökningar och anta beslut som rör sådana ansökningar i enlighet med artikel 22 i denna förordning och artikel 15.4 i förordning (EG) nr 767/2008, (b)uppdatera viseringsrelaterade uppgifter i in- och utresesystemet om en visering ogiltigförklaras, återkallas eller förlängs i enlighet med artikel 17 i denna förordning och artiklarna 13 och 14 i förordning (EG) nr 767/2008. Artikel 8

Åtkomst till in- och utresesystemet för att föra in, ändra, radera och inhämta uppgifter 1.Åtkomst till in- och utresesystemet för att föra in, ändra, radera och inhämta de uppgifter som avses i artiklarna 13, 14, 15, 16, 17 och 18 ska begränsas till vederbörligen bemyndigade anställda vid de myndigheter i varje medlemsstat som är behöriga för de ändamål som fastställs i artiklarna 21–32. Åtkomsten ska begränsas till den utsträckning som är nödvändig för att arbetsuppgifterna för dessa ändamål ska kunna utföras och ska stå i proportion till de ändamål som eftersträvas. 2.Varje medlemsstat ska utse de behöriga nationella myndigheterna, inbegripet gräns-, viserings- och immigrationsmyndigheter. De vederbörligen bemyndigade anställda ska ha åtkomst till in- och utresesystemet för att föra in, ändra, radera och inhämta uppgifter. Varje medlemsstat ska utan dröjsmål överlämna en förteckning över dessa myndigheter till eu-LISA. I denna förteckning ska anges för vilka ändamål varje myndighet ska ges åtkomst till uppgifterna i in- och utresesystemet. Inom tre månader efter det att in- och utresesystemet har tagits i drift i enlighet med artikel 60 ska en konsoliderad förteckning över dessa myndigheter offentliggöras i Europeiska unionens officiella tidning. Om förteckningen ändras ska eu-LISA en gång om året offentliggöra en uppdaterad konsoliderad förteckning. Artikel 9

Allmänna principer 1.Varje behörig myndighet som beviljas åtkomst till in- och utresesystemet ska se till att användningen av detta system är nödvändig, lämplig och proportionell. 2.Varje behörig myndighet ska vid användningen av in- och utresesystemet se till att tredjelandsmedborgare inte diskrimineras på grund av kön, ras, etniskt ursprung, religion eller övertygelse, funktionsnedsättning, ålder eller sexuell läggning och att dessa personers mänskliga värdighet och integritet till fullo respekteras. Särskild hänsyn ska tas till den särskilda situation som barn, äldre och personer med funktionsnedsättning befinner sig i. När uppgifter om barn lagras ska framför allt barnets bästa komma i främsta rummet. Artikel 10

Den automatiska beräkningsmekanismen och skyldigheten att informera tredjelandsmedborgare om längden på deras tillåtna vistelse 1.In- och utresesystemet ska innehålla en automatisk beräkningsmekanism som för varje tredjelandsmedborgare som är registrerad i detta system och som har beviljats en kortare vistelse {eller som innehar en rundresevisering} beräknar den maximala tillåtna vistelsetiden enligt artikel 6.1 i förordning (EU) 2016/399. Beräkningsmekanismen är inte tillämplig på tredjelandsmedborgare som är familjemedlemmar till en unionsmedborgare som omfattas av direktiv 2004/38/EG eller till en tredjelandsmedborgare som åtnjuter fri rörlighet enligt unionsrätten och som inte innehar ett sådant uppehållskort som avses i direktiv 2004/38/EG. 2.Den automatiska beräkningsmekanismen ska a)informera de behöriga myndigheterna om den tillåtna vistelsens längd vid inresan och huruvida antalet tillåtna inresor för viseringar för en inresa eller viseringar för två inresor tidigare har använts, b)vid utresan identifiera tredjelandsmedborgare som överskridit den tillåtna vistelsetiden. 3. Gränsmyndigheterna ska informera tredjelandsmedborgaren om det maximala antalet dagar för den tillåtna vistelsen, vilket ska fastställas med hänsyn till antalet inresor och den vistelselängd som tillåts enligt viseringen {eller rundreseviseringen}, i enlighet med artikel 8.9 i förordning (EU) 2016/399. 4.Vistelse i medlemsstater som ännu inte fullt ut tillämpar Schengenregelverket i enlighet med sina respektive anslutningsakter får inte beaktas när längden på den tillåtna vistelsen i Schengenområdet beräknas. Dessa medlemsstater ska registrera tredjelandsmedborgares vistelser i in- och utresesystemet. Den automatiska beräkningsmekanismen får emellertid inte räkna med vistelser i medlemsstater som ännu inte fullt ut tillämpar Schengenregelverket som en del av vistelsens tillåtna längd.

Artikel 11

Informationsmekanism 1.In- och utresesystemet ska innehålla en mekanism som automatiskt identifierar in- och utreseposter där det inte registrerats en utresa direkt efter det att den tillåtna vistelsen löpt ut samt poster där den maximala tillåtna vistelsetiden överskridits. 2.De behöriga nationella myndigheter som utsetts ska ha tillgång till en förteckning som genererats av systemet som innehåller de uppgifter som avses i artiklarna 14 och 15 om alla personer som identifierats som personer som överskridit den tillåtna vistelsen. Artikel 12

Webbtjänst 1. För att tredjelandsmedborgare när som helst ska kunna kontrollera den återstående tillåtna vistelsetiden, ska en säker internetåtkomst till en webbtjänst som euLISA hyser vid sina två tekniska enheter ge dem möjlighet att ange de uppgifter som krävs enligt artikel 14.1 b samt de planerade inrese- och utresedatumen. På grundval av detta ska webbtjänsten ge dem ett svar i form av OK/INTE OK. Webbtjänsten ska använda en separat skrivskyddad databas som uppdateras dagligen via en envägsextraktion av minsta nödvändiga delmängd uppgifter från in- och utresesystemet. 2. Transportörer får använda den säkra internetåtkomsten till den webbtjänst som avses i punkt 1 för att kontrollera huruvida en tredjelandsmedborgare som innehar en visering för en inresa eller för två inresor redan har utnyttjat viseringen. Transportören ska tillhandahålla de uppgifter som anges i artikel 14.1 d. Webbtjänsten ska på grundval av detta ge transportörerna ett svar i form av OK/INTE OK. Transportörer får lagra den skickade informationen och det mottagna svaret. 3. Detaljerade bestämmelser om webbtjänstens driftsvillkor och tillämpliga bestämmelser om uppgiftsskydd och säkerhet för webbtjänsten ska antas i enlighet med det granskningsförfarande som avses i artikel 61.2. KAPITEL II

Gränsmyndigheternas införande och användning av uppgifter Artikel 13

Förfaranden för införande av uppgifter i in- och utresesystemet 1. Gränsmyndigheterna ska i enlighet med artikel 21 verifiera tredjelandsmedborgares identitet och om en personakt för denne tidigare har skapats i in- och utresesystemet. Om en tredjelandsmedborgare använder ett självbetjäningssystem för att på förhand registrera uppgifter eller för att utföra en gränskontroll [bör inte detta självbetjäningssystem definieras eller förklaras?] , kan denna verifiering göras via självbetjäningssystemet. 2.Om en personakt har skapats tidigare, ska gränsmyndigheten vid behov uppdatera uppgifterna i personakten och skapa en in- och utresepost för varje in- och utresa i enlighet med artiklarna 14 och 15, eller, i tillämpliga fall, en post om nekad inresa i enlighet med artikel 16. Posten ska vara kopplad till den berörda tredjelandsmedborgarens personakt. I tillämpliga fall ska de uppgifter som avses i artikel 17.1 läggas till i personakten och de uppgifter som avses i artikel 17.3 och 17.4 läggas till i den berörda tredjelandsmedborgarens in- och utresepost. De olika resehandlingar och identiteter som en tredjelandsmedborgare använder lagligen ska läggas till i dennes personakt. Om en akt har registrerats tidigare och tredjelandsmedborgaren visar upp en resehandling som skiljer sig från den som tidigare registrerats, ska även de uppgifter som avses i artikel 14.1 f uppdateras om den ansiktsbild som finns registrerad i chippet i den nya resehandlingen kan tas fram elektroniskt. 3. Om det är nödvändigt att skapa eller uppdatera en viseringsinnehavares personakt, får gränsmyndigheterna hämta och importera de uppgifter som anges i artikel 14.1 d, e och g direkt från VIS, i enlighet med artikel 18a i förordning (EG) nr 767/2008. 4. Om en tredjelandsmedborgare inte tidigare har registrerats i in- och utresesystemet, ska gränsmyndigheterna skapa en personakt för denne genom att föra in de tillämpliga uppgifter som avses i artiklarna 14, 15 och 16. 5. Om en tredjelandsmedborgare använder ett självbetjäningssystem för förhandsregistrering av uppgifter, ska artikel 8c i förordning (EU) 2016/399 tillämpas. I sådana fall kan tredjelandsmedborgaren på förhand registrera uppgifterna för personakten eller, i tillämpliga fall, de uppgifter som behöver uppdateras. Uppgifterna ska bekräftas av gränskontrolltjänstemannen när beslutet om att tillåta eller neka inresa har fattats i enlighet med förordning (EU) 2016/399. Den verifiering som avses i punkt 1 i denna artikel ska göras via självbetjäningssystemet. De uppgifter som anges i artikel 14.1 d, e och g får hämtas och importeras direkt från VIS. 6 Om en tredjelandsmedborgare använder ett självbetjäningssystem för att utföra gränskontrollerna, ska artikel 8d i förordning (EU) 2016/399 tillämpas. I sådana fall ska den verifiering som avses i punkt 1 i denna artikel göras via självbetjäningssystemet. 7. Om en tredjelandsmedborgare passerar den yttre gränsen via en elektronisk spärr, ska artikel 8d i förordning (EU) 2016/399 tillämpas. I sådana fall ska den motsvarande registreringen av in- och utreseposten och kopplingen av denna post till den berörda personakten göras via den elektroniska spärren. 8. Om det är nödvändigt att skapa en personakt eller att uppdatera den ansiktsbild som avses i artikel 14.1 f, kan ansiktsbilden endast tas fram elektroniskt från den elektroniska maskinläsbara resehandlingen och infogas i personakten om det har verifierats att den ansiktsbild som är registrerad i chippet i den elektroniska maskinläsbara resehandlingen motsvarar den ansiktsbild av den berörda tredjelandsmedborgaren som tagits på plats. Artikel 14

Personuppgifter för viseringsinnehavare 1.Gränsmyndigheten ska skapa en personakt för en tredjelandsmedborgare som innehar en visering genom att föra in följande uppgifter: a)Efternamn (familjenamn), förnamn, födelsedatum, medborgarskap och kön.

b)Resehandlingens eller resehandlingarnas typ och nummer och koden på tre bokstäver för det land som har utfärdat dem. c)Sista giltighetsdag för resehandlingen eller resehandlingarna. d)Märkesnumret på en visering för kortare vistelse, inbegripet koden på tre bokstäver för den utfärdande medlemsstaten, typ av visering, slutdatum för den maximala tillåtna vistelsetiden enligt viseringen som ska uppdateras vid varje inresa samt, i tillämpliga fall, viseringens sista giltighetsdag. e)Antal inresor och den tillåtna vistelsetiden enligt viseringsmärket vid den första inresan på grundval av en visering för kortare vistelse. f) Ansiktsbilden, om möjligt elektroniskt framtagen från den elektroniska maskinläsbara resehandlingen, och, om detta inte är möjligt, tagen på plats. g)Numret på rundreseviseringens viseringsmärke, typen av visering och, i tillämpliga fall, viseringens sista giltighetsdag. 2.Vid varje inresa som en tredjelandsmedborgare som innehar en visering gör, ska nedanstående uppgifter föras in i en in- och utresepost. Posten ska kopplas till tredjelandsmedborgarens personakt med hjälp av det individuella referensnummer som tagits fram av in- och utresesystemet när akten skapades: a)Datum och klockslag för inresan. b)Gränsövergångsställe och myndighet som beviljat inresa. 3.Vid varje utresa ska följande uppgifter föras in i den in- och utresepost som är kopplad till personakten för den tredjelandsmedborgare som innehar en visering: a)Datum och klockslag för utresan. b)Gränsövergångsställe för utresa. 4.In- och utreseposter där det inte registrerats en utresa direkt efter det att den tillåtna vistelsen löpt ut ska identifieras med en märkning eller en flaggning av systemet, och uppgifterna rörande den tredjelandsmedborgare som innehar en visering och som har identifierats som en person som överskridit den tillåtna vistelsen ska föras in i den förteckning som avses i artikel 11. 5. För att skapa en personakt för en tredjelandsmedborgare som innehar en visering får gränsmyndigheterna hämta och importera de uppgifter som anges i punkt 1 d, e och g direkt från VIS i enlighet med artikel 18a i förordning (EG) nr 767/2008. Artikel 15

Personuppgifter för tredjelandsmedborgare som är undantagna från viseringskrav 1.Gränsmyndigheten ska föra in de uppgifter som anges i artikel 14.1 a, b, c och f i personakten för tredjelandsmedborgare som är undantagna från viseringskrav. I personakten ska den också registrera fyra fingeravtryck, av pekfinger, långfinger, ringfinger och lillfinger, från den högra handen, och om detta inte är möjligt samma fingrar från den vänstra handen, i enlighet med de specifikationer för bildupplösning och användning av fingeravtryck som antagits av kommissionen i enlighet med artikel 61.2. Vad gäller de tredjelandsmedborgare som är undantagna från viseringskravet ska artikel 14.214.4 tillämpas. 2.Barn under tolv år ska av rättsliga skäl vara undantagna från kravet på att lämna fingeravtryck. 3.Personer för vilka fingeravtryckstagning är fysiskt omöjlig ska undantas från kravet att lämna fingeravtryck av faktiska skäl. Om det emellertid är frågan om ett tillfälligt fysiskt hinder, ska det krävas att personen i fråga lämnar fingeravtryck vid nästa inre