EU:s ekonomi är öppen för utländska investeringar. Detta återspeglas i den senaste tidens ekonomiska uppgifter. År 2016 ägdes eller kontrollerades 3 % av de europeiska företagen av investerare från länder utanför EU, vilket motsvarar 35 % av de totala tillgångarna och cirka 16 miljoner arbetstillfällen. På sista tiden har det skett en ökning i investeringar även från andra tredjeländer än traditionella investerare som t.ex. Förenta staterna och Kanada. Statsägda företags investeringar har ökat snabbt under de senaste åren, liksom förekomsten av ”offshoreinvesterare”.

I den rådande situationen med covid-19-krisen, beviljar EU:s medlemsstater betydande belopp av statligt stöd för att stödja enskilda företag och EU:s ekonomi som helhet. Det är en situation där statligt stöd är ett oumbärligt medel som står till de offentliga myndigheternas förfogande för att stabilisera ekonomin och påskynda forskningen om coronaviruset. Samtidigt omfattas offentligt stöd även i den nuvarande situationen fortfarande av EU:s kontroll av statligt stöd, till exempel i fråga om dess proportionalitet och om minimering av eventuella snedvridande effekt på konkurrensen. Den nuvarande bedömningsramen är dessutom tillfällig och dess räckvidd är begränsad till krisåtgärder. Den rådande situationen visar på vikten av att bevara lika villkor på den inre marknaden, även under exceptionella ekonomiska omständigheter.

Slutligen är det huvudsakliga syftet med instrumentet för internationell upphandling (IPI) att ge handelspartner incitament att förhandla med EU om öppnandet av deras upphandlingsmarknader för EU-företag. Under förutsättning att detta instrument antas i sin nuvarande form, syftar det till att förbättra tillträdet till marknader för offentlig upphandling utanför EU, men det kommer inte att hantera snedvridningar av förfaranden för offentlig upphandling på den inre marknaden som uppstår till följd av utländska subventioner som beviljas företag som deltar på EU:s upphandlingsmarknader.

Offentliga upphandlare kan beakta förekomsten av utländska subventioner när de bedömer risker i fråga om fullgörandet av kontrakt. Mer specifikt kan offentliga upphandlare beakta att en anbudsgivare förlitar sig på subventioner när de bedömer ett anbuds övergripande ekonomiska lönsamhet. För denna bedömning ger artikel 69 i direktiv 2014/24/EU de upphandlande myndigheterna en möjlighet att förkasta anbud som de anser vara onormalt låga i situationer där de förklaringar och bevis som givits in av anbudsgivaren inte i tillräcklig utsträckning förklarar det låga pris som erbjuds. Om det inom ramen för denna bedömning kan fastställas att en anbudsgivare har fått statligt stöd som är oförenligt med EUF-fördraget, vilket gör det möjligt för denne att lämna ett lågt anbud, får anbudet – om ytterligare villkor är uppfyllda – förkastas enbart av denna anledning. Däremot innehåller artikel 69 i direktiv 2014/24/EU inte någon motsvarande bestämmelse om utländska subventioner som gör det möjligt för anbudsgivare att lämna låga anbud. Om beviljandet av utländska subventioner kan beaktas vid den samlade bedömningen, och de offentliga upphandlarna slutligen beslutar att förkasta ett anbud på den grunden att det är onormalt lågt, måste ett sådant förkastande motiveras genom att man visar att de utländska subventionerna hindrar anbudets lönsamhet och anbudsgivarens förmåga att fullgöra kontraktet till det (onormalt låga) pris som erbjudits.

EU:s befintliga rättsliga ram på området för offentlig upphandling tar inte specifikt upp snedvridningar av EU:s upphandlingsmarknader som orsakas av utländska subventioner. Eftersom de är inremarknadsinstrument innehåller EU:s direktiv om offentlig upphandling inte några särskilda regler för deltagande av ekonomiska aktörer som gynnas av utländska subventioner. Upphandlande myndigheter har ett stort utrymme för skönsmässig bedömning både vid utformningen av ett förfarande för offentlig upphandling och vid utvärderingen av de anbud som lämnats in under förfarandet. Dessutom finns det inte något rättsligt krav på att upphandlande myndigheter ska undersöka förekomsten av utländska subventioner när de utvärderar anbud. Förekomsten av utländska subventioner som orsakar en snedvridning medför inte heller några särskilda rättsliga konsekvenser.

Även utländska subventioner som inte faller under någon av de kategorier som beskrivs ovan kan orsaka snedvridningar på den inre marknaden. Sådana utländska subventioner kan göra det möjligt för mindre effektiva aktörer att växa och öka sin marknadsandel på den inre marknaden på bekostnad av effektivare aktörer som inte får sådana subventioner. Det kan också vara så att aktörer som mottar utländska subventioner kan producera billigare och i slutändan erbjuda sina varor och tjänster till lägre priser på den inre marknaden, till skada för konkurrenter som inte får sådana subventioner. Utländska subventioner kan också göra det möjligt för mottagarna att bjuda över andra aktörer som kan vara mer effektiva när det gäller inköp av varor eller förvärv av företag.

Generellt sett föreslås att utländska subventioner under ett visst tröskelvärde anses vara oproblematiska, eftersom de sannolikt inte orsakar snedvridningar av den inre marknadens funktion. Utländska subventioner upp till detta tröskelvärde bör presumeras inte kunna snedvrida den korrekta funktionen av den inre marknaden. Tröskelvärdet skulle kunna fastställas till ett belopp av 200 000 EUR som beviljas under en fortlöpande period av tre år. Detta belopp skulle stämma överens med det tröskelvärde för stöd av mindre betydelse som föreskrivs i EU:s regler om statligt stöd.

När det väl har fastställts att en utländsk subvention förekommer, bedömer den behöriga tillsynsmyndigheten huruvida en sådan subvention orsakar en snedvridning av den inre marknaden eller inte. Både faktiska och potentiella snedvridningar beaktas. Vissa kategorier av utländska subventioner skulle anses ha mycket stor sannolikhet att orsaka snedvridningar på den inre marknaden. Alla andra utländska subventioner skulle kräva en mer detaljerad bedömning i enlighet med indikatorer som gör det möjligt att fastställa huruvida en utländsk subvention faktiskt eller potentiellt orsakar en snedvridning av den inre marknadens funktion. Under alla omständigheter kan det berörda företaget också visa att den utländska subventionen i fråga inte kan snedvrida den inre marknaden under de särskilda omständigheter som råder i ärendet.

Under den fördjupade undersökningen uppmanas berörda parter att framföra sina synpunkter skriftligen och lämna upplysningar om förekomsten av en utländsk subvention och dess potentiella snedvridande effekt på den inre marknaden.

Det skulle dessutom både under den preliminära granskningen och den fördjupade undersökningen finnas mekanismer för att samla in relevant information. Den behöriga tillsynsmyndigheten skulle kunna ålägga böter och förelägga viten för underlåtetenhet att lämna begärda upplysningar i tid eller för lämnande av vilseledande, felaktiga eller ofullständiga upplysningar. Om upplysningar inte lämnas trots sådana sanktioner skulle den ha möjlighet att fatta beslut på grundval av tillgängliga uppgifter, i likhet med förfarandet enligt EU:s handelspolitiska skyddsinstrument och i fråga om statligt stöd. Dessutom skulle den behöriga tillsynsmyndigheten kunna ha möjlighet att genomföra utredningsbesök i lokaler i EU som tillhör den påstådda mottagaren av en utländsk subvention, och även i tredjeländer, om det tredjelandet i fråga går med på det.

Medlemsstaterna kan utgå från sina direkta kunskaper om hur deras inhemska marknader fungerar. Under vissa omständigheter kan dock utländska subventioner påverka fler än en medlemsstat. I sådana fall skulle kommissionen vara bättre lämpad att genomdriva modul 1, för att säkerställa en enhetlig tillämpning av reglerna i hela EU, med utgångspunkt i dess erfarenhet från att tillämpa handelspolitiska skyddsinstrument och regler för statligt stöd.

·Licensiering på skäliga, rimliga och icke-diskriminerande villkor (så kallade FRAND-villkor; fair, reasonable and non-discriminatory terms). Om till exempel ett företag får subventioner och erhåller telekomfrekvenser eller ger tillträde till nät som använder sådana frekvenser, skulle företaget kunna åläggas att licensiera dessa frekvenser till andra företag.

Kommissionen och nationella tillsynsmyndigheter skulle också underrätta varandra när de påbörjar en preliminär granskning och vid inledandet av en fördjupad undersökning. De skulle kunna utbyta relevanta handlingar sinsemellan, även konfidentiell information. Under en fördjupad undersökning måste den nationella tillsynsmyndighet som agerar inhämta ett yttrande från kommissionen om huruvida det finns ett EU-intresse. Medlemsstaten är bunden av kommissionens ståndpunkt. Innan den agerande nationella tillsynsmyndigheten fattar ett beslut med gottgörande åtgärder eller ett beslut med åtaganden efter en fördjupad undersökning, rådgör den med kommissionen och underrättar alla andra nationella tillsynsmyndigheter. Kommissionen involverar i sin tur nationella tillsynsmyndigheter i sitt beslut genom att ge dem möjlighet att avge ett yttrande över ett utkast till beslut (efter en fördjupad undersökning). Om kommissionen eller de nationella tillsynsmyndigheterna inte har några farhågor i fråga om den snedvridning av konkurrensen som orsakas av en utländsk subvention och därmed avslutar ett ärende, underrättar de varandra. Ett sådant avslutande kommer inte att påverka behörigheten för någon av tillsynsmyndigheterna att fortsätta med ärendet eller att inleda samma ärende och nå en annan slutsats. I detta sammanhang bör nationella tillsynsmyndigheter se till att dra sina slutsatser i nära samarbete med kommissionen.

Ett system med delad behörighet för genomdrivandet skulle kräva verkningsfulla mekanismer för samarbete mellan de olika tillsynsmyndigheterna. Samarbetet mellan kommissionen och nationella tillsynsmyndigheter skulle kunna fungera på liknande sätt som det befintliga samarbetet på antitrustområdet, som anges i förordning (EG) nr 1/2003. Detta skulle kombineras med en mekanism för samordning mellan medlemsstaterna och kommissionen som vid behov sörjer för samstämmighet och samordning vid bedömningen av om en subvention förekommer. Mer specifikt med avseende på förekomsten av en subvention skulle nationella tillsynsmyndigheter samordna sig med kommissionen under den preliminära granskningen och den påföljande fördjupade undersökningen för att säkerställa ett enhetligt genomförande av subventionsdisciplin.

Till skillnad från definitionen av utländsk subvention bör dock begreppet finansiellt bidrag från myndigheter i tredjeländer (som återfinns i bilaga I som en del av definitionen av utländska subventioner) vara mer objektivt och mindre kontroversiellt, eftersom det lämnar bedömningen av huruvida bidraget kan betraktas som en subvention öppen. Definitionen anpassas också till andra allmänt använda begrepp som också hänvisar till finansiella bidrag (t.ex. enligt WTO:s regler och EU:s regler om statligt stöd). Det verkar därför rimligt att anta att parterna bör vara medvetna om att de erhållit någon form av finansiellt bidrag från en myndighet i ett tredjeland under de tre senaste åren (eller att de kommer att göra det under det kommande året).

Anmälningsskyldigheten skulle omfatta potentiellt subventionerade förvärv, dvs. fall där en anmälande part har erhållit ett finansiellt bidrag från en myndighet i ett tredjeland under de senaste tre åren eller förväntar sig ett sådant bidrag under det kommande året (enligt definitionen ovan).

Det föreslås att den relevanta perioden för att ha mottagit ett sådant finansiellt bidrag begränsas till de sista [tre] kalenderåren före anmälan och finansiella bidrag som beviljats efter anmälan och upp till ett år efter det att förvärvet avslutats, för det fall att det finansiella bidraget beviljas vid ett senare tillfälle. Ett exempel på den sistnämnda situationen är en situation där det finns ett politiskt åtagande att tillhandahålla ett sådant finansiellt bidrag under de kommande månaderna.

I ett första steg skulle förvärvare vara skyldiga att lämna in ett kort informationsmeddelande till den behöriga tillsynsmyndigheten. Detta meddelande skulle innehålla den grundläggande information som den behöriga tillsynsmyndigheten behöver för att identifiera möjliga problematiska transaktioner som innefattar utländska subventioner. Det skulle till exempel, för både det förvärvande och det förvärvade företaget, kunna innehålla vissa av eller alla följande uppgifter:

För det andra skulle den händelse som utlöser kravet på anmälan av potentiellt subventionerade förvärv kunna begränsas till förvärv som underlättas av en viss volym av finansiella bidrag från myndigheter i tredjeländer. Detta skulle till exempel kunna vara fallet när det samlade belopp av finansiella bidrag som det förvärvande företaget mottagit under de tre kalenderår som föregår anmälan överstiger ett visst belopp eller en viss procentandel av priset för förvärvet. Eftersom det rör sig om en händelse som utlöser kravet på anmälan, måste dessa kriterier definieras tydligt.

Förfarandet skulle därför skapa de nödvändiga mekanismerna för att samla in relevant information, i form av strikta sanktioner om ofullständiga eller felaktiga upplysningar lämnas och ett genomförandeförbud som hindrar att förvärv genomförs innan kommissionen fattar ett beslut.

Under den tiden skulle den behöriga tillsynsmyndigheten granska informationen och skulle i ett andra steg kunna besluta att inleda en fördjupad undersökning, om den hade tillräckliga bevis som tydde på att det förvärvande företaget kan ha gynnats av utländska subventioner som underlättar förvärvet.

Inom ramen för ett system med förhandsanmälan skulle det finnas en period med s.k. genomförandeförbud; förvärvare skulle inte få avsluta transaktionen under [x] arbetsdagar efter det att den behöriga tillsynsmyndigheten mottagit en fullständig anmälan. För att upprätthålla integriteten i systemet för undersökning och förhandsanmälan, skulle perioden med genomförandeförbud vid behov kunna förlängas, i den mån parterna inte lämnar korrekta upplysningar i rätt tid.

·Information om alternativa potentiella förvärvare av målföretaget under de senaste tre åren, inbegripet eventuella bud som har mottagits som en del av förfarandet för försäljning av målföretaget.

·Eventuella finansiella bidrag från myndigheter i tredjeland som mottagits under de senaste tre åren.

Ekonomiska aktörer som deltar i förfaranden för offentlig upphandling skulle, när de lämnar anbud, behöva anmäla till den upphandlande myndigheten om de, inbegripet någon av konsortiets medlemmar eller underleverantörer och leverantörer, har erhållit ett finansiellt bidrag i den mening som avses i bilaga I under de tre år som föregår deltagandet i förfarandet och om ett sådant finansiellt bidrag förväntas tas emot under fullgörandet av kontraktet.

En särskild översyn av snedvridningar inom offentlig upphandling skulle syfta till att bevara lika villkor på detta specifika område. Även om förekomsten av den utländska subventionen (förekomsten av det finansiella bidraget och förmånen) skulle fastställas enligt samma principer som de som beskrivs i bilaga I till detta dokument, skulle avsaknaden eller förekomsten av den utländska subventionens effekt därför bedömas i förhållande till ett visst upphandlingsförfarande. Det är nödvändigt att fastställa huruvida den utländska subventionen underlättar deltagandet i förfarandet för offentlig upphandling, dvs. om den gör det möjligt för den ekonomiska aktör som gynnas av subventionen att delta i förfarandet, till skada för icke-subventionerade företag. Därför kan utländska subventioner vid upphandling ge upphov till en snedvridning av upphandlingsförfarandet, antingen direkt, genom att uttryckligen skapa en koppling mellan subventionen och ett visst upphandlingsprojekt eller indirekt, genom att i praktiken öka mottagarens finansiella styrka. Om detta gör det möjligt för mottagaren att lämna ett anbud som annars – utan subventionen – skulle vara ekonomiskt mindre hållbart, särskilt vid budgivning som ligger betydligt under marknadspriset eller under kostnadsnivån, kan en snedvridning presumeras föreligga. I andra fall kan snedvridningen prövas i enlighet med de principer och kriterier som anges i avsnitt 4.1.3 i den mån de är relevanta och kan visa att den utländska subventionen underlättar deltagandet i förfarandet för offentlig upphandling.

Om modul 2 kombineras med modul 1 skulle medlemsstaterna i vilket fall som helst kunna granska förvärv på eget initiativ, även under de tröskelvärden som fastställs i modul 2, vilket säkerställer ett verkningsfullt system för kontroll av utländska subventioner med övergripande begränsade administrativa kostnader för offentligt genomdrivande.

Mot bakgrund av ovanstående föreslås att kommissionen kan göras exklusivt ansvarig för att genomdriva modul 2 med förhandsanmälan av förvärv. Ett sådant centraliserat system på EU-nivå skulle leda till lägre allmänna genomdrivandekostnader, både för offentliga myndigheter och företag, och ökad rättssäkerhet. Ett sådant system skulle i synnerhet säkerställa att det finns ett system med kontroll vid en enda instans i EU av förvärv som överstiger vissa tröskelvärden och att man undviker att företag måste ha kontakt med flera myndigheter i medlemsstaterna samtidigt avseende ett och samma förvärv. Man skulle också undvika att medlemsstaterna skulle behöva inrätta 27 liknande centraliserade administrativa strukturer för förhandskontroll, särskilt när det ännu inte finns tillräcklig erfarenhet för att avgöra hur många förvärv som kommer att visa sig påverkas negativt av utländska subventioner. Medlemsstaterna skulle vara delaktiga genom en informationsmekanism i början av kommissionens förfarande och under förfarandets gång, och de skulle rådfrågas om slutliga beslut efter fördjupade undersökningar.

·Utländska finansiella bidrag som kommer att mottas under det förväntade fullgörandet av kontraktet.

·Det samlade belopp av finansiella bidrag som mottagits under de senaste tre åren.

·Om tillsynsmyndigheten däremot kommer fram till att det finns en utländsk subvention, kommer den att underrätta den upphandlande myndigheten om denna slutsats. Den upphandlande myndigheten avgör då på grundval av en enhetlig metod huruvida subventionen har snedvridit förfarandet för offentlig upphandling och, om så är fallet, ålägger den subventionerade aktören gottgörande åtgärder. De gottgörande åtgärderna i samband med upphandlingsförfaranden består av att den subventionerade anbudsgivaren utesluts från det pågående förfarandet för offentlig upphandling och eventuellt även från framtida förfaranden för offentlig upphandling inför samma myndighet under en viss tid.

Man kan också överväga att införa en bestämmelse om uteslutande av en sådan ekonomisk aktör från framtida upphandlingsförfaranden under högst [3] år. Under denna period kommer den ekonomiska aktören att ges tillfälle att visa att den inte längre gynnas av en snedvridande utländsk subvention när den deltar i ett förfarande för offentlig upphandling, och om aktören kan visa detta kan den delta i framtida upphandlingsförfaranden.

·Om den ekonomiska aktör som ska tilldelas kontraktet är en ekonomisk aktör som är under utredning, måste upphandlingsförfarandet tillfälligt avbrytas till dess att den behöriga tillsynsmyndigheten har slutfört sin granskning av den utländska subventionen och översänt sitt yttrande till den upphandlande myndigheten.

·Om denna ekonomiska aktör inte är en ekonomisk aktör som är under utredning, kan den upphandlande myndigheten tilldela kontraktet och avsluta upphandlingsförfarandet. Den underrättar i så fall den behöriga tillsynsmyndigheten om detta.

Under undersökningen får den upphandlande myndigheten inte tilldela kontraktet till den ekonomiska aktör som är under utredning. I övrigt fortsätter upphandlingsförfarandet. Detta får följande konsekvenser:

Vilka metoder som är lämpliga för att hantera den eventuella snedvridningen av de lika villkoren när det gäller EU-finansiering genom utländska subventioner i tilldelningsförfaranden måste bedömas noggrant beroende på instrumentets specifika karaktär och de underliggande kostnaderna jämfört med de förväntade effekterna av åtgärderna.

Vid upphandling efterfrågar den upphandlande myndigheten anbud för varor och tjänster från ekonomiska aktörer på marknaden. Utländska subventioner som gynnar vissa anbudsgivare kan snedvrida upphandlingsförfarandet. Utöver den faktiska tilldelningen kan finansiering som betalas ut genom upphandling snedvrida konkurrensen och undergräva lika villkor på den inre marknaden, om sådan finansiering påverkas av utländska subventioner.

Ekonomiska aktörer som är etablerade i EU och som ägs eller ytterst kontrolleras av ett företag utanför EU eller en utländsk stat har rätt att delta i EU:s finansieringsförfaranden (såvida de inte har blivit uteslutna). Företag som är etablerade utanför EU har också rätt att delta i de upphandlingsförfaranden som inleds av EU:s institutioner om ett avtal med det tredjelandet om offentlig upphandling ger dem rätt att göra detta.

I båda dessa scenarier kan dessa ekonomiska aktörer, på grund av att de får utländska subventioner, antingen lämna ett onormalt lågt anbud eller på annat sätt ha möjlighet att bjuda under andra anbudsgivare och därigenom hindra konkurrenterna. Risken för att utländska subventioner snedvrider upphandlingsförfaranden finns därför oberoende av var den ekonomiska aktören är etablerad.

I motsats till upphandling, gäller vid förfaranden för beviljande av bidrag att unionen bidrar till ett projekt eller program som genomför unionens politiska mål. Dessa verksamheter gäller i allmänhet stöd till icke-statliga organisationer, offentliga eller delvis offentliga myndigheter, grundläggande forsknings- och utvecklingsverksamhet osv. genom ett bidrag som utformats för att delvis ersätta kostnader som uppkommit för enheter som är verksamma inom icke marknadsinriktad verksamhet eller verksamhet före utsläppande på marknaden. När det gäller EU-medel som genomförs genom indirekt förvaltning anförtror EU genomförandet av budgeten till en rad olika partner, där vissa är offentligrättsliga organ i tredjeländer och internationella organisationer, inbegripet internationella finansinstitut. Även om målet bör vara att alla former av utbetalning av EU-medel bör vara föremål för likvärdiga åtgärder för att undvika snedvridande effekter av utländska subventioner, har vissa anförtrodda enheter begränsningar med avseende på förvaltningen, och det kan därför vara så att de inte kan genomföra EU-specifik politik fullt ut.

I detta skede är därför förslagen till möjliga åtgärder mest utvecklade i fråga om upphandling, där frågan om påverkan på en rättvis konkurrens är mest tvingande och där det finns en betydande samstämmighet med de allmänna övervägandena om upphandling (modul 3 ovan).

Berörda parter uppmanas också att lämna synpunkter på hur de överväganden om utländska subventioner som tas upp i denna vitbok skulle kunna behandlas i fråga om bidrag (i alla förvaltningsformer) eller indirekt förvaltning.

5.2Ram och åtgärder för att fylla luckan i lagstiftningen

5.2.1Direkt förvaltning

5.2.1.1Upphandling

Reglerna i budgetförordningen om tillträde till upphandling gäller alla EU-institutioner som genomför EU:s budget.

Om det multilaterala avtalet om offentlig upphandling inom ramen för Världshandelsorganisationen är tillämpligt, kommer möjligheten att delta i upphandling att vara öppen för ekonomiska aktörer med säte i de länder som har ratificerat detta avtal på de villkor som anges däri. Avtalet om offentlig upphandling ger tillgång till vissa upphandlingsförfaranden som kommissionen, Europeiska utrikestjänsten och rådet inleder för egen räkning.

Enheter som är etablerade i vissa tredjeländer kan beviljas tillgång till EU-finansiering genom särskilda eller bilaterala avtal. Ekonomiska aktörer som är etablerade i länder som är parter i avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES-avtalet) har full tillgång till EU:s upphandlingar.

EU-budgeten bör användas i överensstämmelse med principen om sund ekonomisk förvaltning: varje ekonomisk aktör bör ha möjlighet att lägga fram det bästa anbudet för EU:s budget och konkurrera om EU-finansiering på lika villkor.

För upphandling inom ramen för direkt förvaltning i EU, föreskrivs i budgetförordningen att samma standarder ska gälla som de som gäller för upphandlande myndigheter enligt upphandlingsdirektiven. Ett rättsligt instrument som antas för att specifikt ta itu med problemet med snedvridande utländska subventioner skulle också avspeglas vid EU-institutionernas upphandlingar eller återges i budgetförordningen. Vissa avvikelser från det som sägs ovan (t.ex. när det gäller regler om nationalitet och ursprung) gäller för upphandling som avser EU:s yttre åtgärder.

Frågan om utländska subventioner bör hanteras genom en anpassning av grunderna för uteslutning i den reviderade rättsliga ram som gäller för EU-institutionerna. Som en följd av detta bör en anbudsgivare som har fått snedvridande utländska subventioner uteslutas från pågående och framtida upphandlingsförfaranden under en viss tidsperiod. Ett system med krav på förhandsanmälan bör införas för vissa typer av kontrakt (t.ex. över vissa tröskelvärden eller inom vissa sektorer – se nedan). När anbudsgivare lämnar anbud skulle de tillsammans med anbudet behöva anmäla om de, inbegripet någon konsortiemedlem, underleverantör eller leverantör, har mottagit ett finansiellt bidrag i den mening som avses i bilaga I under de tre år som närmast föregår deltagandet i förfarandet och om ett sådant finansiellt bidrag förväntas tas emot under fullgörandet av kontraktet. Som en allmän regel bör stegen i förfarandet anpassas på lämpligt sätt till de som planeras för nationella upphandlande myndigheters upphandling i avsnitt 4.3 ovan.

Om det konstateras att en utländsk subvention föreligger kommer det sedan att bedömas om den utländska subventionen snedvrider upphandlingsförfarandet. Om den gör det, utesluts anbudsgivaren från förfarandet.

Om det är fråga om betydande utgifter eller högteknologiska, kapitalintensiva eller snabbt växande marknader, får upphandlande myndigheter dessutom genomföra preliminära marknadsundersökningar. Verktyget föreskrivs redan i budgetförordningen och bör användas för att samla in information om marknaderna och dess viktigaste aktörer. Detta skulle i sin tur ge den upphandlande myndigheten möjlighet att skräddarsy förfarandet och förhindra eventuella snedvridningar som utländska subventioner kan medföra.

5.2.1.2Bidrag

Bidrag är direkta finansiella bidrag från EU-budgeten som beviljas en tredje part som bedriver verksamhet som främjar unionens politik.