MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET, RÅDET OCH EUROPEISKA EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN

Handel, tillväxt och utveckling Att skräddarsy handels- och investeringspolitik för de länder som bäst behöver det

1. Syfte

Det ekonomiska landskapet i världen har ändrats drastiskt det senaste årtiondet, vilket fått långtgående följder för handels-, investerings- och biståndspolitik. Historiskt låga tullar och omorganisationen av den internationella handeln i linje med globala leveranskedjor ställer om fokus från handelspolitik till regleringar och andra förhållanden innanför gränserna. Utvecklingsländerna har genomgått radikala förändringar. En del av dem, som till exempel Kina, Indien eller Brasilien har kunnat dra nytta av öppna och allt mer integrerade världsmarknader och återfinns nu bland de största och mest konkurrenskraftiga globala ekonomierna, medan andra fortsätter att släpa efter och riskerar en ytterligare marginalisering. Särskilt de minst utvecklade länderna, främst i Afrika, står fortfarande inför många svårigheter och är de som verkar ha minst chans att uppnå millennieutvecklingsmålen.

Begreppet ”utvecklingsländer” som grupp betraktat är följaktligen inte längre särskilt relevant och handels-, investerings- och utvecklingspolitiken måste nu skräddarsys för att återspegla detta. Utvecklingsfrågorna, och handelns särskilda roll när det gäller utveckling, är emellertid fortsatt mycket angelägna. EU har ett särskilt ansvar som världens största handelsaktör, den viktigaste handelspartnern för många av de minst utvecklade länderna och andra låginkomstländer eller medelinkomstländer, och också den största tillhandahållaren av utvecklingsbistånd (inbegripet handelsrelaterade program).

Som en uppföljning av 2010 års meddelande om handel, tillväxt och världspolitik[1], är detta meddelande en uppdatering av 2002 års meddelande om handel och utveckling[2] i syfte att återspegla förändringar i den ekonomiska verkligheten, mäta hur väl EU har uppfyllt sina åtaganden och ange vilken inriktning EU:s handels- och investeringspolitik bör ha under nästa årtionde. Detta meddelande bekräftar de viktigaste principerna från 2002, men understryker också behovet av att i ökad utsträckning göra en åtskillnad mellan utvecklingsländerna för att kunna lägga tyngdpunkten vid de länder som har de största behoven, liksom att förbättra resultaten av våra åtgärder. Meddelandet betonar också att våra partner behöver vidta inhemska reformer och att andra utvecklingsländer och tillväxtekonomier också behöver ta initiativ för att öppna marknaderna för de länder som bäst behöver det.

Kommissionen föreslår konkreta sätt att öka synergierna mellan handelspolitik och utvecklingspolitik. Det krävs en effektiv handelspolitik för att främja tillväxt och sysselsättning i EU och länder utanför EU och för att lyfta fram EU:s värderingar och intressen i världen. Handelspolitiken kan också vara en kraftfull motor för utveckling, i linje med EU:s princip om konsekvent politik för utveckling[3]. En effektiv utvecklingspolitik krävs för att skapa bättre villkor för handel och investeringar i utvecklingsländerna, liksom för att skapa en rättvis fördelning av biståndet till utrotning av fattigdom. I meddelandet Agenda för förändring[4] utlovas ett större stöd till förbättring av företagsklimatet, främjande av den regionala integrationen och hjälp för att tillvarata de möjligheter som världsmarknaderna erbjuder, som en drivkraft för tillväxt för alla och hållbar utveckling. EU vägleds i alla sina externa insatser av de grundläggande värderingar som är förutsättningarna för dess egen existens, bland annat respekten för och främjandet av mänskliga rättigheter[5].

2. EN VÄRLD I FÖRÄNDRING 2.1. Den stora omstruktureringen i den ekonomiska världsordningen

Världens ekonomi förändras snabbare än någonsin. Många länder har framgångsrikt nyttjat möjligheterna som ett öppet handelssystem erbjuder för att öka sin export av varor och tjänster i förhållande till den traditionella råvaruexporten och för att upprätthålla takten i sin BNP-tillväxt. Kina har blivit världens största exportör efter EU och den tredje största ekonomin efter EU och USA. Indien, Brasilien och andra tillväxtekonomier har slagit in på samma väg. De har lockat till sig utländska direktinvesteringar och är nu själva globala investerare. De framväxande ekonomierna leder tillväxten i världen och ses som viktiga ekonomiska och politiska aktörer internationellt. De stärker sin närvaro i fattigare länder och sina förbindelser med dessa. För första gången i modern historia står utvecklingsländerna för mer än hälften av världshandeln. Den globala ekonomiska och finansiella krisen har ökat takten i övergången från ekonomisk makt i utvecklade länder till ekonomisk makt i tillväxtekonomierna, vilka nu ses som en del av lösningen på krisen.

Utvecklingsländernas handelsresultat

Källa: IMF

Dessa förändringar har hjälpt hundratals miljoner människor ur fattigdom, men inte alla utvecklingsländer har gjort sådana framsteg. Särskilt är det de minst utvecklade länderna som ytterligare marginaliserats[6]. BNP och handeln har visserligen ökat avsevärt i några av dessa länder, men detta beror i huvudsak på en boom i olje- och råvaruexport, som haft en begränsad effekt på minskningen av fattigdomen. Många av de minst utvecklade länderna har i ökande grad blivit beroende av exportprodukter, särskilt basråvaror[7]. En del av de minst utvecklade länderna, såsom Bangladesh och Kambodja, har ändå gjort goda framsteg, utifrån sina specialiseringar inom lågteknologisk tillverkning, främst textilier. En del afrikanska länder som exporterar råvaror, men inte olja, har också lyckats bra under det senaste årtiondet och har till och med utvidgat sin tjänstesektor. Delvis till följd av ett program för att stimulera till export av jordbruksprodukter, såsom kaffe, och för att locka till sig turism, har Rwandas årliga ökning av exporten sedan 2001 varit 19 %, och har åtföljts av höga siffror för ekonomisk tillväxt och en stadig förbättring av indikatorer för mänsklig utveckling. Ett annat exempel är Kap Verde, som har lämnat sin ställning som ett av de minst utvecklade länderna och nu tillhör länderna med lägre medelinkomst, tack vare en god makroekonomisk förvaltning och styrning, inklusive ett successivt öppnade för handel och integration i världsekonomin.

Ländernas resultat varierade beroende på om de tillhörde de minst utvecklade länderna eller var tillväxtekonomier, särskilt när det gäller inhemska reformer och ländernas integration i världsekonomin.

2.2. Lärdomar av handels- och investeringspolitiken för utveckling

Öppenhet för handel har blivit en nyckelfaktor för framgångsrik tillväxt och utvecklingsstrategier. Inget land har någonsin kunnat upprätthålla långsiktig tillväxt utan att vara införlivad i världsekonomin. Tillgång till marknader utomlands möjliggör stordriftsfördelar och specialisering, och tillgång till billigare och mer varierade insatsvaror, inklusive effektivare tjänster, öppnar upp nya produktionsmöjligheter. Utländska direktinvesteringar har också blivit ett viktigt bidrag till ekonomisk tillväxt och exportresultat (till exempel står utländska närstående företag idag för 75 % av Kinas handel). Öppenhet för människors rörlighet kan bidra till överföring av både färdigheter och investeringar till utvecklingsländerna, framför allt med tanke på diasporagruppernas roll[8].

Även om handel är en viktig faktor för utveckling, är den inte tillräcklig. Handel kan ge tillväxt och minskad fattigdom och, beroende på ekonomins struktur, en lämplig balans när det gäller åtgärder för liberaliseringen av handeln och tillhörande politik. Inhemska reformer är väsentliga för att upprätthålla handels- och investeringsgrundad tillväxt. De minst utvecklade ländernas resultat hindras ofta, inte bara av dåligt diversifierade ekonomier och exportbaser, brist på infrastruktur och tjänster eller en brist på erforderliga färdigheter, utan också av politiska faktorer förbundna med dåligt styre, korruption och bedrägeri, bristande skydd av mänskliga rättigheter och bristande insyn, svag administrativ kapacitet, ineffektiv skattepolitik och skatteflykt i stor skala, otillräckliga fördelningsinstrument, svaga ramar för social- och miljöpolitik, ett ohållbart utnyttjande av naturresurser, hot mot säkerheten och bristande stabilitet.

Att få handeln att verka för utveckling kräver mycket mer än bara tullsänkningar. En modern och utvecklingsinriktad handelspolitik måste ta itu med en rad frågor, allt ifrån underlättande av handeln på lokal och regional nivå till tekniska, sociala och miljömässiga regleringar, respekt för grundläggande rättigheter, åtgärder för investeringsstöd, skydd av immateriella rättigheter, reglering av tjänster, konkurrenspolitik samt insyn och marknadstillträde i offentlig upphandling. Framsteg på dessa områden kan främja insyn, förutsägbarhet och utkrävande av ansvar, som är avgörande för en utveckling för alla och en lindring av fattigdomen och detta kan inte åstadkommas enbart med tullsänkningar. Till slut krävs det en aktiv politik för att minska de skadliga effekterna av öppnandet av handeln.

Den ökande mångfalden i utvecklingsländerna kräver större differentiering i utformandet och genomförandet av EU:s politik. Tillväxtekonomierna och de fattigare ekonomierna har olika potentialer, behov och mål och kräver därför olika politiska tillvägagångssätt. Politiken måste utformas noggrant så at den kan återspegla olika situationer. Prioritet måste ges åt länder som har begränsade utsikter till långsiktig tillväxt och hållbar utveckling utan bistånd utifrån, särskilt de minst utvecklade länderna och andra länder med störst behov, i linje med det som föreslagits på området för utvecklingspolitik[9]. Parallellt med detta ökar vi vårt engagemang när det gäller tillväxtekonomierna, såsom anges i 2010 års meddelande om handel, tillväxt och världspolitik. Men vårt förhållande till dem håller på att ändra sig och är mindre inriktat på utveckling och mer på nya former av partnerskap baserade på ömsesidiga intressen och förmåner, såväl som ett delat globalt ansvar[10].

3. Vad vi har åstadkommit hittills

I 2002 års meddelande om handel och utveckling åtog man sig att ge utvecklingsländerna bättre tillträde till EU-marknaden, bevilja tillräckliga bidrag till handelsrelaterat bistånd och göra handeln till en central del av utvecklingsstrategierna. Åtagandena innebar bland annat att handelsavtalen ska användas för att främja bättre tillträde till marknaden, stödja regional integration och förbättra handelsreglerna för att främja utvecklingen. EU:s marknad är den som är mest öppen för utvecklingsländerna. Om man räknar med bränsle, importerar vi mer från de minst utvecklade länderna än USA, Kanada, Japan och Kina gör tillsammans. Vi har uppfyllt våra åtaganden och har ofta varit ledande på global nivå. Ytterligare framsteg krävs emellertid.

3.1. Innovativa självständiga ordningar

Vi har inrättat två nya förmånsordningar som en del av Allmänna preferenssystemet (GSP)[11]:

· Allt utom vapen-initiativet (Everything But Arms, EBA) från 2001 öppnade radikalt upp EU-marknaden för de minst utvecklade länderna utan några tullar eller kvoteringar. Tio år senare har detta initiativ visat sig vara en effektiv motor för att gynna exporten från de minst utvecklade länderna till vår marknad. EU:s import från de minst utvecklade länderna ökade 25 % snabbare än importen från icke-stödmottagare i förmånsordningarna (textilexporten från Bangladesh är ett tydligt exempel)[12]. Påverkan på exportdiversifieringen är å andra sidan ojämn. Utnyttjandekvoterna kan fortfarande förbättras. Konkurrenstrycket från mer avancerade preferenspartner (vilka absorberar mer än 40 % av exporten enligt Allmänna preferenssystemet) och urholkningen av förmånerna har ökat, vilket tyder på ett det behövs en reform av Allmänna preferenssystemet (se 4.1.1).

· Den ordning enligt Allmänna preferenssystemet som inrättades 2006 är ett mycket innovativt verktyg för EU:s handelspolitik till stöd för hållbar utveckling, och är särskilt inriktat på sårbara utvecklingsländer. De ytterligare tullförmånerna är ett kraftfullt incitament för de länder som har åtagit sig att införliva de viktigaste internationella konventionerna om mänskliga rättigheter, arbetsrätt, miljöskydd och gott styre. Det finns för närvarande 16 stödmottagare[13] och ordningen har ökat deras export till EU, med motsvarande förmåner i inkomst för praktiskt taget alla av dem. En utmaning för framtiden är att utöka kriterierna och incitamenten för tillträde, och att förbättra övervakningen av ett effektivt införlivande av de viktigaste internationella konventionerna.

Vi har också gjort stora ansträngningar för att underlätta användningen av de befintliga förmånsordningarna.

· De nya ursprungsreglerna i Allmänna preferenssystemet som tillämpas sedan 2011[14] är ett svar på den kritik som framförts om att stelbenta ursprungsregler hindrar utvecklingsländerna från att till fullo utnyttja EU:s förmånsordningar. De nya reglerna är enklare och lättare att följa. De erbjuder utvidgade möjligheter till inköpskällor, med nya tillfällen till regional och transregional kumulering mellan länder. De minst utvecklade länderna kan dra nytta av ytterligare flexibilitet, som går utöver vad andra utvecklade länder erbjuder i sina egna förmånsordningar av samma typ som Allmänna preferenssystemet. Förbättrade regler har också föreslagits i förhandlingarna om ekonomiska partnerskapsavtal (se 3.3).

· År 2004 öppnade kommissionen en on-line tjänst – Exporthjälpen – för potentiella exportörer i utvecklingsländerna med information om de praktiska aspekterna av att få tillträde till EU-marknaden[15]. Tjänsten tillhandahåller utförlig information om EU:s importtullar, ursprungsregler, tullförfaranden, tekniska krav etc. Detta är ett globalt unikt verktyg, även om användningen i de minst utvecklade länderna skulle kunna öka.

3.2. Ledande när det gäller handelsbistånd (Aid for Trade)

· EU och dess medlemsstater har varit globalt drivande när det gäller handelsbistånd, och står för mer än en tredjedel av de globala flödena. År 2007 antog EU och EU:s medlemsstater en gemensam strategi. Vi har fördubblat våra ansträngningar och nådde 2009 upp till 10,5 miljarder euro, vilket var över målet. Mer än en tredjedel av EU:s utvecklingshjälp stöder nu handelsrelaterade behov. Vi är emellertid bekymrade över att de minst utvecklade länderna bara får en begränsad andel av handelsbiståndet (22 %). Vi har arbetat för att öka effektiviteten genom att försöka få en bättre matchning av handelsmöjligheterna, bland annat genom ökad internationell överensstämmelse och övervakning, även om vi inser att ytterligare framsteg fortfarande krävs.

EU:s sammanlagda handelsbistånd (EU och EU:s medlemsstater)

3.3. Förnyade bilaterala och regionala ansträngningar

Som en uppföljning av Cotonouavtalet startade 2002 förhandlingar med länder i Afrika, Västindien och Stillahavsområdet (AVS-länderna) om slutandet av avtal om ekonomiskt partnerskap. Ett omfattande regionalt avtal om ekonomiskt partnerskap med Cariforum-gruppen av stater i Västindien har undertecknats och tillämpas provisoriskt. Vi har förhandlat fram interimsavtal om ekonomiskt partnerskap med andra länder och regioner för att trygga kontinuiteten i handeln med varor när handelsförmånerna enligt Cotonouavtalet löper ut i slutet av 2007. Förhandlingar om utökade avtal fortsätter nu med alla regioner. I väntan på ratificeringen av interimsavtalen om ekonomiskt partnerskap antogs tillfälliga åtgärder i december 2007[16]. I september 2011 föreslog kommissionen att dessa arrangemang för tillträde till marknaden ska behållas efter 2013, men bara för de länder som vidtar nödvändiga åtgärder för att deras respektive avtal om ekonomiskt partnerskap ska kunna ratificeras[17].

År 2006 inleddes genom meddelandet Europa i världen[18] en ny rad förhandlingar om frihandelsavtal med mer välmående utvecklingsländer och utvecklingsregioner. Överläggningar pågår med Indien och Mercosur. På grund av att den regionbaserade strategin i förbindelserna med Asean går långsamt, görs det nu i stället framsteg i bilaterala förhandlingar med Singapore och Malaysia. Vi har också slutfört förhandlingarna om omfattande frihandelsavtal med Peru, Colombia och Centralamerika samt Ukraina.

EU har genomgående sökt att främja regional integration, särskilt som ett sätt att övervinna nackdelarna med små och fragmenterade marknader, för att göra länderna mer attraktiva för utländska direktinvesteringar och stimulera den ekonomiska tillväxten. Våra avtal med Centralamerika och Cariforum-staterna har gett ett starkt stöd åt regionala integrationsprocesser, men vi insåg att det var nödvändigt att anpassa vårt tillvägagångssätt där den politiska viljan och regionala kapaciteten inte räckte till. I en del fall måste vi framskrida på bilateral basis som ett steg i riktning mot det långsiktiga målet med regionbaserade avtal, på ett sätt som inte hindrar andra regionala partner att ansluta sig när de är redo för det. Vi har avsatt betydande bidrag åt regional integration, även om resultaten ofta inte har levt upp till förväntningarna. En avgörande svårighet är de regionala organisationernas begränsade kapacitet när det gäller att utarbeta projektförslag som är livskraftiga och har stöd bland medlemmarna.

3.4. Blandad global bild

EU spelade en stor roll för inledandet av de multilaterala handelsförhandlingarna inom Doharundan 2001. Tio år av förhandlingar har emellertid ännu inte lett fram till ett avtal. Till och med ett interimsavtal om ett åtgärdspaket för de fattigaste länderna verkar avlägset. Vi har gjort stora ansträngningar för att få förhandlingarna att framskrida och bland annat lagt fram ett förslag med hittills oöverträffade fördelar för utvecklingsländerna, både när det gäller marknadstillträde och bestämmelser om jordbruksstöd. Vi har upprepade gånger lagt fram kompromissförslag. Strukturella svårigheter tillsammans med bristande övertygelse från en del WTO-medlemmars sida har emellertid gjort det omöjligt att komma fram till ett avtal om vissa nyckelparametrar.

Åtagandet i början av den globala ekonomiska och finansiella krisen att avstå från protektionism, vilket EU förespråkade, lyckades bättre, även om vaksamhet fortfarande krävs[19]. EU har också stött integrationen av flera utvecklingsländer i WTO (nyligen till exempel Samoa och Vanuatu).

4. Uppgifter för nästa årtionde

Utifrån framsteg och ansträngningar som gjorts, men också utifrån våra erfarenheter av mindre lyckade resultat, kommer EU nu att öka sina ansträngningar att hjälpa de länder som bäst behöver det att dra nytta av de ständigt mer integrerade världsmarknaderna. Om detta kommer att lyckas beror emellertid i första hand på utvecklingsländernas delaktighet och villighet att vidta inhemska reformer. Det finns mycket att göra i det multilaterala sammanhanget, där våra ansträngningar för att hjälpa länderna med de största behoven behöver matchas av de andra större handelsaktörerna.

4.1. Vad EU kan erbjuda

EU måste inrikta sina ansträngningar på de fattigaste och mest sårbara länderna och se till att dessa ansträngningar skräddarsys för deras behov och begränsningar, och samtidigt se till att det finns samstämmighet och komplementaritet mellan handels- och utvecklingspolitik och annan politik.

4.1.1. Mer specialiserade förmånsordningar

Kommissionen har föreslagit en reform av systemet med förmånsordningar så att de motsvarande förmånsordningarna gynnar länderna med de största behoven[20]. I översynen tar man hänsyn till de ökande skillnaderna mellan utvecklingsländerna och deras olika behov, och föreslår därför åtgärder för ändrade urvalskriterier och graderingsmekanismer för att se till att det bara är de minst utvecklade länderna och låg- och medelinkomstländerna som drar nytta av systemet i sektorer där hjälp behövs. Förutsägbarheten för de ekonomiska aktörerna ska också ökas och baseras på öppna ordningar och mer transparenta förfarandesteg för nödvändiga anpassningar, med lämpliga övergångsperioder.

Ett paket för att främja handel för små aktörer i utvecklingsländerna

Små företag är ryggraden i ekonomin i många utvecklingsländer, särskilt i den stora informella sektorn, och de lider oproportionerligt mycket av komplicerade administrativa förfaranden och brist på information, utbildning, förbindelser och tillgång till finansiering. För att komma till rätta med detta, kommer man att överväga följande initiativ:

· Utöka praktisk information om handelspolitik och marknadsinformation. Som ett komplement till EU:s online-tjänst Exporthjälpen kommer vi att stödja ett multilateralt initiativ om insyn i handeln så att det går att få liknande information om alla marknader. Detta är särskilt viktigt för handeln mellan sydliga länder och för regional handel.

· Underlätta små producenters och jordbrukares användning av verktyg för immateriella rättigheter så att de kan optimera det ekonomiska värdet på sina varor, genom att utveckla och skydda produktidentitet och produktkvalitet, genom varumärken, geografiska ursprungsbeteckningar och formgivning.[21].

· Utbilda nätverk av diaspora-grupper av små handlare i EU (till exempel om handelsförfaranden, standarder, tillgång till finansiering) för att de ska kunna lämna ett positivt bidrag till utvecklingen i sina ursprungsländer.

· Främja en dialog med små och medelstora företag inom de små och medelstora företagens finansforum om Afrika som inrättades 2011 och det samförståndsavtal som slöts med Afrikanska unionens kommission den 30 november 2011.

· Underlätta tillgång till finansiering för små exportörer/handlare från utvecklingsländerna. Vi är redo att stödja det arbete som görs av internationella finansinstitut på detta område, liksom den behovsanalys som görs av G20-länderna i låginkomstländer[22].

· Utvidga det förenklade förfarandet för att erhålla ursprungsintyg. Handelsförmåner används i mindre utsträckning för små transaktioner, delvis beroende på det obalanserade förhållandet mellan kostnader och intäkter för att få ett ursprungsintyg. 2011 års reform av ursprungsregler för Allmänna preferenssystemet gör det möjligt med ett förenklat förfarande baserat på självcertifiering för alla sändningar, efter en tidigare registrering hos exportören. Om detta system fungerar bra, kommer vi att överväga att utsträcka det till andra förmånsordningar.

· Stödja små företags deltagande i handelsordningar som ger mervärde för producenterna, däribland de som uppfyller hållbarhetskriterierna (till exempel rättvis, etisk eller organisk handel) och geografiska ursprungsbeteckningar i utvecklingssamarbetet med tredjeländer. Detta kan bli ett effektivt sätt för producenterna att differentiera sin produkt, få bättre förhandlingsstyrka över dem och erhålla prisstöd.

4.1.2. Mer målinriktat handelsbistånd

Vi kommer att fortsätta att uppmuntra utvecklingsländerna att låta handeln ingå i deras utvecklingsstrategier. I detta sammanhang kan handelsbiståndet vara av stor vikt och vi kommer att fortsätta våra ansträngningar att ytterligare förbättra programmeringen och genomförandet av dessa strategier.

· Förbättra komplementariteten mellan handelspolitik och utvecklingspolitik. När handelspolitiska åtgärder skapar bättre möjligheter för våra partner i utvecklingsländerna (till exempel avtal om ekonomiskt partnerskap, det nya Allmänna preferenssystemet, nya ursprungsregler), kommer vi att vara redo att erbjuda handelsbistånd för att hjälpa länderna att dra nytta av sina möjligheter. Instrument såsom sektorsövergripande program eller budgetstöd kan bistå de ekonomiska reformer som krävs för att man ska kunna dra fördel av handels- och investeringsmöjligheterna[23]. Vid sidan av geografiska program kan nya tematiska program användas tillsammans med öppnanden för handel[24].

· Inriktning på de minst utvecklade länderna. Vi bör upprätthålla ett effektivt stöd till att öka kapaciteten för kartläggning, prioritering och genomförande av handelsbistånd som bygger på den förstärkta integrerade ramen som stödjer de minst utvecklade ländernas utveckling av handeln.

· Inriktning på små aktörer. Vi bör se till att små aktörer, inbegripet små lantbruksföretag har lämplig tillgång till handelsbistånd som kan underlätta deras engagemang på externa marknader.

· Förstärkning av ekonomiska partnerskap, dialog om regleringar och affärssamarbete. Ett utbyte av EU-erfarenheter kan hjälpa våra partnerländer att klara av sina inhemska reformer (se 4.2) och få tillgång till EU-marknaden. Det nya partnerskapsinstrument som kommissionen har föreslagit kan stödja sådana initiativ, särskilt i tillväxtekonomier, och bidra till att skapa nya former för samarbete i länder som inte längre kommer i fråga för bilateralt utvecklingsstöd.

· Översyn av vår strategi för stöd till regional integration. Samtidigt som vi fortsätter inriktningen på byggande av kapacitet för regionala och nationella förvaltningar med ansvar för integration, bör vi mer strategiskt ta itu med dessa frågor i vår politiska dialog med utvecklingsländerna. Särskilda regionala program inom handelsbistånd kan utformas för att underlätta handel och förbindelser. När regionala organisationer effektiviserar sin sammansättning för att bättre återspegla ekonomiska och politiska realiteter, står vi redo att stödja dem.

· Utrusta människor för förändringar Politik som rör färdigheter och utbildning, arbetsrätt och social trygghet är särskilt relevanta för de fattigaste och mest sårbara befolkningsgrupperna, inbegripet kvinnor och barn, särskilt när det gäller handelsreformer. Denna dimension måste därför integreras i EU:s utvecklingssamarbete, i linje med dess fortsatta stöd till rätten till ett anständigt arbete, mänskliga rättigheter och social trygghet[25].

· Förbättrad biståndseffektivitet. Handelsbiståndet ska följa de principer och åtaganden som man enats om i högnivågrupperna om biståndseffektivitet[26]. Såsom man enades om vid forumet i Busan, ska handelsbiståndet inriktas på resultat och påverkan, så att man kan bygga upp produktionskapacitet, lösa problem med marknadsmisslyckanden, öka tillgången till kapitalmarknader och främja strategier för att minska de risker som aktörerna i den privata sektorn löper. Bättre samordning mellan EU:s givare är av stor vikt. Ett förbättrat samarbete med traditionella eller nya givare utanför EU kommer också att behövas. Såsom man också enades om i Busan, kommer vi att inrikta oss på att fullgöra åtagandena på landsnivå och stödja det nya globala partnerskapet för effektivt utvecklingssamarbete[27].

4.1.3. Kompletterande instrument till stöd för utländska direktinvesteringar

Utländska direktinvesteringar i och från utvecklingsländerna har visserligen haft en boom det senaste årtiondet, men de har i stor utsträckning undvikit de länder som bäst behöver dem beroende på dåliga ekonomiska utsikter och oförmånliga investeringsvillkor. Investerare behöver stabila, transparenta och förutsägbara regelverk. EU kan hjälpa till att förbättra miljön för företagen genom handelsbistånd och en rad instrument relaterade till utländska direktinvesteringar, nu utvidgade genom Lissabonfördraget, som har fört in investeringar i ramarna för EU:s handelspolitik, där EU är ensam behörig[28].

· Bestämmelserna i EU:s frihandelsavtal ger investerarna bättre rättssäkerhet när det gäller marknadstillträde och de villkor som styr deras verksamhet. Vi inkluderar sektorer (till exempel telekommunikationer, transport, bankväsende, miljötjänster, byggnation och distribution) som bidrar till att bygga upp ett gynnsamt företagsklimat och utveckla infrastrukturen. EU visar under förhandlingarna flexibilitet och lyhördhet för våra partners behov. Bara sektorer som uttryckligen förtecknats omfattas och ländernas rätt att lagstifta och lägga till begränsningar och restriktioner har bibehållits.

· Investeringsskydd som beviljas genom bilaterala investeringsavtal kan också öka de utländska direktinvesteringarnas potential, eftersom ett sådant skydd ger ytterligare garantier och ökar rättssäkerheten för investerarna. EU:s medlemsstater har redan ett omfattande nätverk av bilaterala investeringsavtal med utvecklingsländer. Vi har för avsikt att successivt utnyttja avtal om investeringsskydd på EU-nivå, antingen som ett led i pågående förhandlingar om frihandelsavtal eller som separata avtal. Vi är redo att granska ansökningar från utvecklingsländer som är intresserade av denna möjlighet.

· EU:s mekanismer för kombinerad finansiering kan användas för att sporra till inhemska och utländska investeringar i utvecklingsländerna[29]. Bidrag kan kombineras med till exempel lån eller riskkapital för att stödja de strategiska investeringarnas ekonomiska livskraft. Vi kommer att satsa på att en högre andel stöd ska kunna levereras genom sådana innovativa finansiella verktyg under de nya finansiella instrument som ingår i den fleråriga finansieringsramen för perioden 2014–2020[30]. Användningen av sådana finansiella instrument kommer att utvärderas från fall till fall i länder där kreditvärdigheten är låg. Andra instrument kommer att övervägas, inklusive garantier, privat kapital och offentlig-privata partnerskap. Samarbete kommer att sökas med Europeiska investeringsbanken och medlemsstaterna eller andra organ inom utvecklingsfinansiering. Det krävs också en bättre överensstämmelse med handels- och investeringsavtal.

4.1.4. Omfattande och differentierade bilaterala/regionala avtal

Utifrån strategin Europa i världen[31] kommer vi att satsa på omfattande frihandelsavtal och fortsätta att ta hänsyn till våra partners utvecklingsnivå, genom att erbjuda flexibla tillvägagångssätt som skräddarsys för varje lands behov och kapacitet.

Vi kommer att försöka slutföra förhandlingar om avtal om ekonomiskt partnerskap med alla intresserade AVS-stater och AVS-regioner, i linje med Cotonouavtalets mål att stödja en fördjupad regional integration, modernisera våra ekonomiska förbindelser och använda handel för att öka den ekonomiska tillväxten. Tid är en viktig faktor när det gäller att erbjuda säkerhet och förutsägbarhet för aktörerna. Ju snabbare sådana överenskommelser kan komma till stånd, desto tidigare kommer de att kunna prestera utvecklingsförmåner[32]. Om AVS-staterna så önskar, kommer frihandelsavtalen att innehålla åtaganden om tjänster, investeringar och handelsrelaterade områden, vilka i Cotonouavtalet utpekas som tillväxtstimulerande. Om omfattande och regionala avtal inte visar sig vara realistiska, kan man införa avtal på variabel geometrisk basis eller med flera hastigheter. Vi bekräftar vårt erbjudande om fritt tillträde till EU-marknaden och förbättrade ursprungsregler för de AVS-stater som tidigare fått handelsförmåner enligt Cotonouavtalet, under tiden som AVS-staterna liberaliserar delvis och successivt. Vi har lagt fram och förblir öppna för finjusterade pragmatiska lösningar på återstående hinder i förhandlingarna, som styrs av den grundläggande principen att de avtal om ekonomiskt partnerskap som blir följden måste leva upp till Cotonouavtalets vision när det gäller att främja utvecklingen i AVS-staterna och AVS-regionerna. Länder som inte är redo att uppfylla förpliktelserna i handelsavtal som är förenliga med WTO:s bestämmelser kan välja att dra nytta av Allmänna preferenssystemet, om de är berättigade till det. Detta skulle emellertid inte erbjuda samma utvecklingspotential som avtalen om ekonomiskt partnerskap, särskilt inte när det gäller regional integration, ökade investeringar och förbättrat företagsklimat.

I den arabiska vårens kölvatten har EU också tillkännagivit ett partnerskap för demokrati och delat välstånd, vilket går långt utöver marknadstillträde, för att ytterligare fördjupa integrationen med länderna i det södra Medelhavsområdet och främja mänskliga rättigheter, gott styre och demokratiska reformer[33]. Vi kommer att inleda förhandlingar om fördjupade och omfattande frihandelsavtal med Egypten, Tunisien, Jordanien och Marocko. Vi kommer också att stärka banden med Armenien, Georgien and Moldavien i vår östliga grannregion. Det yttersta syftet är att hjälpa till med att inrätta ett område med delat välstånd, som ska erbjuda länder i båda regionerna att delta i EU:s inre marknad när villkoren för det har uppfyllts[34].

4.1.5. En värdebaserad handelsagenda för att främja hållbar utveckling

Ett av EU:s grundläggande mål är att säkerställa att ekonomisk tillväxt och utveckling går hand i hand med social rättvisa, inklusive grundläggande arbetsrättsregler och hållbar praxis på miljöområdet, bland annat genom utrikespolitik. Sådana ansträngningar är särskilt relevanta i ett utvecklingssammanhang, där länderna står inför stora utmaningar.

Ordningen enligt Allmänna preferenssystemet är flaggskeppet bland EU:s handlingspolitiska instrument som stödjer hållbar utveckling och gott styre i utvecklingsländerna. Kommissionen har föreslagit att man ska göra ordningen mer attraktiv genom att ta bort graderingsmekanismen för stödmottagarna, mildra de ekonomiska inträdeskriterierna och tillåta länderna att ansöka vid vilken tidpunkt som helst. Samtidigt kommer övervaknings- och avvecklingsmekanismerna att förstärkas för att trygga ett effektivt genomförande av de stödmottagande ländernas åtaganden.

EU:s senaste frihandelsavtal inbegriper systematiskt bestämmelser om handel och hållbar utveckling. Syftet är att engagera partnerländerna i en samarbetsprocess som inbegriper det civila samhället och stärker överensstämmelsen med inhemska och internationella arbetsrätts- och miljöstandarder. Bestämmelserna möjliggör också en oberoende och opartisk översyn. När dessa avtal träder i kraft, kommer vi att behöva säkerställa att dessa mekanismer används effektivt och ger ett väl anpassat stöd till vårt utvecklingssamarbete.

Det är vår uppgift att bättre utvärdera handelsinitiativens påverkan på EU och dess handelspartner, inbegripet utvecklingsländerna[35]. Vi tänker se till att de analyser som utförs när en ny åtgärd utarbetas (konsekvensanalyser), när ett avtal förhandlas fram (konsekvensanalyser för hållbarhet) eller genomförs (analyser i efterhand) behandlar alla de viktigaste effekterna, ekonomiskt och socialt, för mänskliga rättigheter och miljö, och att de bygger på ett brett samråd med berörda intressenter. Sådana analyser bör också kunna bidra till utformningen av kompletterande åtgärder inom handelsbistånd.

Vi har antagit åtgärder för att främja hållbar förvaltning av några viktiga naturresurser, såsom timmer och fisk som säljs till EU[36]. Vi kommer att bistå våra utvecklingspartner vid genomförandet av dessa system så att de kan maximera sin potential för hållbar tillväxt. Vi kommer också att samarbeta med andra länder som är viktiga marknader för naturresurser för att främja liknande standarder.

Vi kommer att främja avvecklingen av tariffära och icke-tariffära handelshinder på varor och tjänster som kan vara förmånliga för miljön. Detta kommer att stödja våra ansträngningar att förbättra tillgången till miljövänlig teknik för utvecklingsländer.

Handelsincitament uppstår inte bara genom statliga åtgärder, utan också genom ett skifte på marknaden mot mer hållbara produkter. Privata system för hållbar utveckling (till exempel rättvis, etisk eller organisk handel) kan vara ett effektivt sätt att gynna hållbar utveckling och tillväxt för alla i utvecklingsländerna[37]. Offentliga myndigheter kan främja dessa initiativ. Vi kommer att öka vårt stöd till producenter i utvecklingsländerna som deltar i system för hållbar handel genom att ytterligare stimulera till samarbete, inklusive åtgärder inom handelsbistånd, förbättra övervakningen av tillhörande verksamhet samt fortsätta att uppmuntra våra partnerländer att främja rättvis och etisk handel. Vi har också för avsikt att ytterligare underlätta för myndigheterna i EU att göra rättvisa och etiska inköpsval i samband med den kommande översynen av direktiven om offentlig upphandling.

Företagens sociala ansvar spelar också en allt större roll på det internationella planet, eftersom företagen kan bidra till hållbar tillväxt för alla genom att ta mer hänsyn till mänskliga rättigheter och den sociala och miljömässiga påverkan av deras verksamhet. Vi uppmuntrar företag att följa de internationellt erkända riktlinjerna och principerna på detta område[38], som till exempel OECD:s riktlinjer för multinationella företag, och våra handelspartner att ansluta sig till dem. Våra avtal innehåller också bestämmelser för att främja ett ansvarsfullt affärsbeteende från investerarnas sida.

4.1.6. Att hjälpa sårbara länder att förbättra sin uthållighet och sätt att bemöta krisen

De minst utvecklade länderna och andra sårbara länder är mer benägna att drabbas av kriser som kan äventyra deras långsiktiga utvecklingsansträngningar, särskilt de som har en i huvudsak exportinriktad tillväxtstrategi, eftersom globala prischocker på råvaror eller inhemska naturkatastrofer kan föra med sig allvarliga svårigheter med betalningsbalansen om exportintäkterna skulle minska eller importkostnaderna öka. Vi kan hjälpa till att öka deras uthållighet vid externa chocker och deras reaktionsförmåga.

· Naturkatastrofer kan leda till allvarliga störningar på leveranskedjorna, handeln och ekonomisk aktivitet. Efter översvämningarna i juli 2010 föreslog EU att Pakistan skulle få ytterligare tullförmåner, men erfarenheten visade att denna strategi inte utlöste en tillräckligt snabb reaktion. Strategin ledde också till en oro att det fanns en risk för snedvridning av handeln till andra fattiga länders nackdel. I framtiden kommer vi att inom ramen för de nya ursprungsreglerna i Allmänna preferenssystemet försöka använda de tillfälliga undantagen från ursprungsreglerna för krisdrabbade länder. För att förbättra beredskapen vid naturkatastrofer kommer vi att försöka väga in sårbarhet i handeln i de behovsbedömningar som görs inom ramen för EU:s humanitära bistånd. EU hjälper också till att utveckla innovativa indexbaserade väderriskförsäkringar i partnerländerna. Vi kan lära av flera lyckade exempel hur väderrelaterade risker kan styras om till finansmarknaden, till exempel genom katastrofobligationer som skyddar mot den finansiella risk som statens budget löper vid en jordbävning.

· Flera utvecklingsländer plågas av konflikter, som ofta är kopplade till kontrollen över naturresurserna. Kommissionen har lagt fram utkast till direktiv för att främja ett offentliggörande av betalningar till regeringar för utvinnings- och skogsindustrin, både för företag som är noterade på EU:s aktiebörser[39] och för andra stora EU-företag[40]. Detta är ett första steg mot en mer transparent investeringsmiljö som kan minska risken för korruption och skatteflykt. Utifrån erfarenheterna i Kimberley-processen, initiativet om öppenhet inom utvinningsindustrin, handlingsplanen för skogslagstiftningens efterlevnad, förvaltning av och handel med skog (Flegt) samt timmerförordningen, kommer vi också att utforska olika sätt att öka insynen i hela leveranskedjan, inklusive aspekter som gäller tillbörlig aktsamhet. Samtidigt tänker vi förespråka ett större stöd till och användning av OECD:s riktlinjer för multinationella företag, vilka nyligen uppdaterats, liksom OECD:s rekommendationer om tillbörlig aktsamhet och ansvarsfull ledning när det gäller leveranskedjan – något som vi behöver främja även i andra länder än OECD-länderna. Parallellt med detta kommer vi att samarbeta med och ge stöd åt utvecklingsländerna inom hållbar gruvdrift, geologisk kunskap och gott styre vid förvaltningen av naturtillgångar[41].

· Fluktuerande råvarupriser får följder för statsbudgeten i partnerländerna. Vi kan hjälpa partnerländerna att använda sig av marknadsbaserade försäkringsmekanismer, såsom optionsmarknaden på råvaror, för att skydda sig mot inkomstbortfall. Utifrån den sårbarhetsflexmekanism (Vulnerability Flex Mechanism (V-FLEX)) som inrättades 2009 för att lindra effekterna av globala livsmedels- och finanskriser för AVS-staterna, kommer vi att arbeta för att inrätta en ny stötdämpande ordning inriktad på utifrån kommande chocker med gränsöverskridande verkningar[42].

4.2. Inhemska reformer och gott styre är avgörande för en handelsbaserad tillväxt

Stimulansen till ekonomisk tillväxt är först och främst inhemsk. Gott styre är av stor vikt för utvecklingen i den privata sektorn och för all hållbar handels- och investeringsbaserad tillväxt. Det börjar med stabila politiska institutioner och förfaranden, ett oberoende rättsväsende, skydd av de mänskliga rättigheterna, insyn i offentliga finanser, regelverk och institutioner och ett klart avståndstagande från bedrägeri och korruption. Politik, regelverk och institutioner som stöder utvecklingen i den privata sektorn, bra arbetstillfällen och konkurrenskraft på exportplanet är också avgörande. Inhemska reformer behövs för att förbättra leveranskapacitet och kapitaltillskott (inklusive mänskliga resurser), för att minska transportkostnaderna, öka jordbruks- och industrikapaciteten och genomförandetakten när det gäller vissa arbetsrätts- och miljönormer samt förbättra investeringsklimatet. Inhemska reformer behövs för att lindra eventuella bortfall i tullintäkter och möjliggöra nödvändiga justeringar genom effektiv beskattning, fördelningsinstrument och skyddsnät. Inhemska reformer är avgörande för att omvandla vinsterna av den ekonomiska tillväxten till en effektiv utrotning av fattigdomen.

Externt bistånd och handelsavtal kan stötta denna process. I många länder söker de som ansvarar för reformerna ofta att sluta bilaterala avtal eller regionala handelsavtal för att förankra sin egen inhemska agenda och säkra inhemska reformer. För att få effekt måste sådana avtal innehålla regler som främjar insyn, förutsägbarhet och utkrävande av ansvar.

Självständighet är ett avgörande villkor för framgång. Lösningar kan inte påtvingas utifrån. I slutändan måste utvecklingsländerna göra sina egna val. Peru och Colombia, Centralamerika och Cariforum-staterna har valt kvalitativa förändringar och slutit omfattande avtal med EU som för med sig strukturella reformer i deras ekonomier snarare än ett beroende av unilaterala handelsförmåner. Dessa avtal kommer att bidra till att konsolidera några av de viktigaste reformerna som latinamerikanska länder har genomfört sedan systemet för importsubstitutioner infördes. Detta är ett tydligt exempel på att den politiska viljan är viktigare än utvecklingsnivån, eftersom länder som Honduras, Nicaragua och Haiti inte återfinns bland de mest välmående.

4.3. Den multilaterala agendan fram till 2020

Ett kraftfullt multilateralt handelssystem är av avgörande vikt för utvecklingsländernas långsiktiga intressen, både på grund av dess regler och på grund av det marknadstillträde som det garanterar på alla viktiga marknader. Marknaderna är i allt större utsträckning belägna i utvecklingsländerna själva. För första gången i modern historia är syd-sydhandeln mer betydelsefull än nord-sydhandeln, även om handelshindren i syd-sydhandeln är avsevärt större än de är i handeln med de utvecklade ländernas marknader[43]. Det krävs därför multilaterala förhandlingar. Vi måste få pågående förhandlingar att prestera resultat, fastställa en fast grund för framtida förhandlingar och förfina det multilaterala systemet så att handeln kan bli än mer effektiv för utvecklingen.

4.3.1. Åstadkomma resultat när det gäller utvecklingsdimensionen i utvecklingsagendan från Doha

Den multilaterala agendan förblir en prioritet för EU. Utvecklingsagendan från Doha är i ett allvarligt dödläge, men den har alltför stor potential för utvecklingsländerna i allmänhet och de minst utvecklade länderna i synnerhet för att den ska kunna slopas. EU håller fast vid utvecklingsagendan från Doha och det särskilda paketet för de minst utvecklade länderna. Vi anser att medlemmarna i WTO bör fortsätta sina förhandlingar under 2012 och efter det där så är möjligt, för att till exempel kunna inbegripa frågor de har mandat för, såsom handelslättnader, icke-tariffära hinder och tvistelösning, som alla har en betydande potential för utvecklingen.

Ett avtal om handelslättnader erbjuder avsevärda utvecklingsförmåner genom att det säkerställer samstämmiga reformer i alla WTO:s medlemsländer så att handeln underlättas både inhemskt och på exportmarknaderna. Även om alla WTO-medlemmar skulle dra fördel av detta, skulle det vara mest användbart för utvecklingsländerna, särskilt de länder som inte har någon kust. Genomförandet skulle skräddarsys för varje lands behov och kapacitet och skulle, där så krävs, få externt bistånd. Alla har att vinna på ett tidigt slutförande av dessa överläggningar.

Vi kommer att fortsätta att arbeta för konkreta resultat som gynnar de minst utvecklade länderna. Vi kan inte vara tillfreds med WTO-medlemmarnas fortsatta oförmåga att genomföra de befintliga besluten om tullfri kvot och tullfritt tillträde, som behövs för att skapa nya, säkra handelsmöjligheter för de minst utvecklade länderna. Det är också viktigt att komma fram till ett positivt resultat om bomull i jordbruksförhandlingarna. Utifrån de nya reformerade ursprungsreglerna tänker vi arbeta för en större samstämmighet när det gäller preferentiella ursprungsregler för de minst utvecklade länderna, inklusive större insyn, enkelhet och förbättrat marknadstillträde. Det undantag för tjänster som antogs på WTO:s åttonde ministerkonferens i december 2011 och som möjliggör för WTO-medlemmarna att bevilja preferentiellt marknadstillträde för de minst utvecklade länderna på tjänsteområdet är ett första steg mot ett paket för de minst utvecklade länderna.

Utöver utvecklingsagendan från Doha, och för att möjliggöra för ett stort antal länder att dra nytta av systemet, kommer vi att fortsätta att stödja och underlätta de minst utvecklade ländernas anslutning till WTO och aktivt bidra till översynen av riktlinjerna för anslutning så att lämpliga rekommendationer för detta kan göras till i juli 2012. Vägen till anslutning är en nyttig process och driver på reformer, men den är ofta lång och mödosam. Vi kommer att bibehålla de fullständiga WTO-reglerna, men kommer också att fortsätta att visa lämplig återhållsamhet när det gäller marknadsöppningar och vi kommer att bistå de minst utvecklade länderna vid utformandet och genomförandet av nya discipliner. När vi undersöker de minst utvecklade ländernas behov och krav när det gäller genomförandet av WTO-avtalet om handelsrelaterade immateriella rättigheter (Trips-avtalet), kommer vi att gynnsamt behandla ansökningar om förlängning av den tidigare genomförandefristen 2013, liksom lämpligt tekniskt bistånd.

4.3.2. Lägga en fast grund för framtiden

Vår absoluta prioritet måste vara att bevara och förstärka det multilaterala systemet. Om WTO försvagas, skulle det bli till skada för dess minsta och svagaste medlemmar. Detta är särskilt akut i kristider, när frestelsen att tillgripa protektionism är stor.

Det nuvarande dödläget i utvecklingsagendan från Doha visar på en fundamental svaghet för WTO-systemet, som inte har utvecklats i takt med de ekonomiska realiteterna. Det stora skiftet i relativ ekonomisk makt bland de viktigaste handelspartnerna har ännu inte återspeglats i WTO-systemet. Det finns en växande obalans mellan de stora tillväxtekonomiernas bidrag till det multilaterala handelssystemet och de förmåner de får ut av det. Detta känns allt mer av i fattigare länder som ser att klyftan vidgas mellan de själva och tillväxtekonomierna. Denna tendens var tydlig redan när utvecklingsagendan från Doha lanserades, men har förstärkts sedan dess och kommer med säkerhet att fortsätta göra det.

Frågan om differentiering och tillväxtekonomiernas roll måste lösas utifrån det multilaterala systemets intressen och till förmån för utvecklingen. Tillväxtekonomierna bör visa mer ledarskap och ta på sig ett större ansvar för att öppna sina marknader för de minst utvecklade länderna genom förmånsordningar, men också på icke-diskriminerande basis gentemot resten av WTO-medlemmarna, varav fyra femtedelar är utvecklingsländer.

Som vi ser det, betyder detta inte full ömsesidighet när det gäller åtaganden tillsammans med utvecklade länder som ett resultat av utvecklingsagendan från Doha, utan en större proportionalitet mellan deras bidrag och de förmåner de får genom systemet.

4.3.3. Att anta de utmaningar som uppstår

Utvecklingsländerna gynnas av kraftfulla och verkställbara multilaterala regler. Handelshindren i den moderna globala ekonomin handlar allt mindre om tullar och allt mer om onödigt betungande eller ömsesidigt oförenliga lagstiftningsåtgärder, som ofta är mycket svårare att hantera för de fattigaste utvecklingsländerna och de som har mycket begränsad administrativ kapacitet.

Större uppmärksamhet måste ägnas åt hur handelsintressen interagerar med andra frågor av stort intresse för de fattigaste utvecklingsländerna. Detta har redan skett när det gäller sambandet mellan handel och livsmedelssäkerhet, särskilt till följd av de – ännu ouppfyllda – uppmaningarna från G20-länderna och FN att för gott ta bort begränsningar eller skatter på Världslivsmedelsprogrammets matinköp för humanitära ändamål. Mer kan också göras för att till exempel förbättra insynen när det gäller exportrestriktioner på mat, även om detta måste göras med vederbörlig hänsyn till effekterna och efter samråd med övriga WTO-medlemmar. Fattiga utvecklingsländer står också inför andra globala utmaningar, som till exempel hur man ska säkra tillräcklig, pålitlig energiförsörjning eller anpassa det egna ekonomiska systemet till förändrade globala klimatförhållanden och hot mot de egna naturresurserna samt hur man ska främja och bevara de egna företagens konkurrenskraft på världsmarknaden. WTO-medlemmarna måste under de kommande åren ägna dessa frågor större uppmärksamhet. Ett effektivt samarbete med tillväxtekonomierna kommer att vara av stor vikt.

5. Slutsats

Tillväxtekonomiernas uppgång sänder en kraftfull signal att utveckling är möjlig och att öppna marknader i en alltmer integrerad världsekonomi spelar en viktig roll i denna process. Men ändå släpar många utvecklingsländer efter. De behöver hjälp och det betyder att EU måste bibehålla och öka sitt starka engagemang, med en tydlig inriktning på de länder som bäst behöver det.

Stödet är i form av partnerskap, där utvecklingsländerna också måste träffa val och ta ansvar för att konsolidera de långsiktiga fördelarna av handel och investeringar. Självständighet och gott styre är centrala i detta avseende. Vi kommer att ge stöd genom utvecklingssamarbete och erbjuda handels- och investeringsavtal som stöttar och säkrar de institutionella förändringar som krävs för utveckling.

I framtiden måste alla parter anpassa sig till det skifte i ekonomisk makt som vi sett under det senaste årtiondet. Syd-sydhandeln är idag för första gången mer betydelsefull än nord-sydhandeln. Många utvecklade länder och tillväxtekonomier måste fortfarande leva upp till EU:s öppenhet när det gäller att handla med fattiga utvecklingsländer. Detta blir både ett övertygande exempel på nyttan av multilaterala insatser, inbegripet utvecklingsagendan från Doha och kommande avtal, och på nyttan av en genomgripande översyn av grunden för multilaterala förhandlingar. Stora tillväxtekonomier måste visa mer ledarskap och större ansvar i det multilaterala handelssystemet för att systemet ska kunna fortleva och för att den globala utvecklingen ska fortsätta.

Ett ambitiöst mål sattes upp vid konferensen med de minst utvecklade länderna i Istanbul i maj 2011, nämligen att fördubbla de minst utvecklade ländernas andel av världsexporten fram till 2020. Den strategi som vi förespråkar i detta meddelande kan bidra till uppfyllandet av detta mål. Detta bör återspeglas vid viktiga internationella toppmöten framöver, särskilt FN:s konferens om handel och utveckling, Unctad XIII, i Doha i april 2012 och Rio +20-konferensen i juni 2012, som bör ge en förnyad inriktning åt övergången till en miljövänlig ekonomi.

[1] Handel, tillväxt och världspolitik: Handelspolitiken – en hörnsten i Europa 2020-strategin, KOM(2010) 612), 9.11.2010.

[2] Handel och utveckling - hur man kan hjälpa utvecklingsländerna att dra nytta av öppen handel, KOM(2002)513, 18.9.2002.

[3] I artikel 208 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt föreskrivs det att EU i den politik som sannolikt kommer att påverka utvecklingsländerna ska ta hänsyn till målen för utvecklingssamarbetet, varav det främsta är att utrota fattigdom.

[4] Att göra EU:s utvecklingspolitik effektivare – en agenda för förändring, KOM(2011)637, 13.10.2011.

[5] Mänskliga rättigheter och demokrati i centrum för EU:s yttre åtgärder – effektivare metoder, KOM(2011)886, 12.12.2011.

[6] Tillsammans stod dessa för 0,6 % av världens BNP år 2010; att jämföra med 0.7 % år 2000.

[7] I genomsnitt utgör dessa produkter mer än 75 % av deras sammanlagda export. I åtta av de minst utvecklade länderna ligger denna andel på över 95 %.

[8] En övergripande strategi för migration och rörlighet, KOM(2011)743, 18.11.2011, och förslag till direktiv om villkor för inresa och vistelse för tredjelandsmedborgare inom ramen för företagsintern överföring av personal, KOM(2010)378, 13.7.2010.

[9] KOM(2011) 637.

[10] Europeiska rådets slutsatser, 16.9.2010.

[11] Allmänna preferenssystemet sågs över 2006 för att det skulle omfatta fler produkter, få enklare regler och ökad förutsägbarhet. Reformen gynnade de stödmottagande ländernas export och utländska direktinvesteringar, och stödde många länders exportdiversifiering.

[12] Caris, halvtidsutvärdering av EU:s Allmänna preferenssystem, 2010.

[13] Armenien, Azerbaijan, Bolivia, Cap Verde, Colombia, Costa Rica, Ecuador, El Salvador, Georgien, Guatemala, Honduras, Mongoliet, Nicaragua, Panama, Paraguay, Peru.

[14] Rådets förordning (EG) nr 1063/2010, 18.11.2010.

[15] www.exporthelp.europa.eu

[16] Rådets förordning (EG) nr 1528/2007, 20.12.2007.

[17] KOM(2011) 598, 30.9.2011.

[18] Europa i världen: Ett konkurrenskraftigt Europa – KOM(2006) 567, 4.10.2006.

[19] Se Emu:s Seventh Report on potentially trade restrictive measures (oktober 2010-september 2011). http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2011/oktober/tradoc_148288.pdf.

[20] KOM(2011) 241, 10.5.2011.

[21] Se kommissionens kommande meddelande Strategy for the protection and enforcement of intellectual property rights in third countries.

[22] Toppmötet i Cannes med G20-länderna - slutförklaring, Building Our Common Future: Renewed Collective Action For The Benefit Of All, 4.11.2011.

[23] Det framtida upplägget för budgetstödet från EU till tredjeländer, KOM(2011) 638, 13.10.2011.

[24] Det tematiska programmet för "globala kollektiva nyttigheter och utmaningar" i det instrument för utvecklingsländerna som kommissionen föreslog i Europa i världen: En ny strategi för finansiering av EU:s yttre åtgärder, KOM(2011) 865, 7.12.2011, innehåller bland annat stöd till definitionen och genomförandet av handelspolitik och handelsavtal, bistånd till integration i det multilaterala handelssystemet, främjande av investeringsförbindelser mellan EU och partnerländer och partnerregioner.

[25] KOM(2011) 637.

[26] Rom 2003, Paris 2005, Accra 2008, Busan 2011.

[27] Partnerskapet från Busan för effektivt utvecklingssamarbete, fjärde forumet för högnivågrupperna om biståndseffektivitet, Busan, Republiken Korea, 29.11.2011-1.12.2011.

[28] I sitt meddelande En samlad EU-politik för internationella investeringar, KOM(2010)343, 7.7.2010, beskrev kommissionen målen för EU:s framtid investeringspolitik.

[29] Exempel på detta är EU–Afrika-förvaltningsfonden, investeringsinstrumentet för grannskapspolitiken, Investeringsinstrumentet för Latinamerika och investeringsinstrumentet för Centralasien.

[30] KOM(2011) 865.

[31] KOM(2006) 567, 4.10.2006.

[32] Så snart en AVS-stat har slutit ett frihandelsavtal, kan andra AVS-stater förstås ansöka om anslutning.

[33] Ett partnerskap för demokrati och delat välstånd med södra medelhavsområdet, KOM(2011)200, 8.3.2011.

[34] En ny respons på ett grannskap i förändring, KOM(2011)303, 25.5.2011.

[35] KOM(2010) 612.

[36] Timmerförordningen (Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 995/2010, 20.10.2010) och förordningen mot olagligt, orapporterat och oreglerat fiske (rådets förordning (EG) nr 1005/2008, 29.10.2008).

[37] Att bidra till en hållbar utveckling: Rättvis handel och icke-statliga handelsrelaterade system för hållbar utveckling, (KOM(2009)0215), 5.5.2009.

[38] En förnyad EU-strategi 2011–2014 för företagens sociala ansvar, KOM(2011)681, 25.10.2011.

[39] Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/109/EG av den 15.12.2004 om harmonisering av insynskraven angående upplysningar om emittenter vars värdepapper är upptagna till handel på en reglerad marknad och om ändring av direktiv 2001/34/EG.

[40] Förslag till direktiv om årsbokslut, sammanställda redovisningar och rapporter i vissa typer av företag, KOM(2011)684.

[41] Meddelande om råvaror och marknader för basprodukter, KOM(2011) 25, 2.2.2011.

[42] Den fleråriga finansieringsramen för EU:s utvecklingssamarbete med AVS-staterna och utomeuropeiska länder och territorier för perioden 2014–2020 (11:e Europeiska utvecklingsfonden).

[43] Nästan tre gånger större enligt P. Kowalski och B. Shepherd (2006), South-South Trade In Goods, OECD Trade Policy Working Papers, No. 40.