A4-0185/97

Resolution om Europeiska monetära institutets rapport om en gemensam penningpolitik under etapp tre - redogörelse för den operativa ramen ( C4-0043/97)

Europaparlamentet utfärdar denna resolution

- med beaktande av Europeiska monetära institutets (EMI) rapport (C4-0043/97),

- med beaktande av resolutionsförslaget från Garriga Polledo, Fabra Vallés och Bennasar Tous om det faktum att man inte tagit med vissa öregioner när de nya eurosedlarna utformats (B4-1234/96),

- med beaktande av betänkandet från utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik (A4-0185/97).

A. För att man skall kunna uppnå de potentiella fördelar som EMU innebär krävs att de olika nationella traditionerna och strukturerna för penningpolitikens utformning och genomförande utvecklas till en helhet.

B. EMI:s rapport om en gemensam penningpolitik under etapp tre tar bland annat upp frågor, svårigheter och valmöjligheter i samband med att man definierar den operativa ramen med avseende på följande punkter:

b) behovet av harmoniserad statistik över penningpolitiken,

b) införandet av ett bruttoavräkningssystem i realtid (Target),

b) de penningpolitiska strategiernas relativa för- och nackdelar, och

b) de penningpolitiska medel som står till buds.

C. I EMI:s rapport beskrivs de fem möjliga strategierna (växelkursmål) som Europeiska centralbanken (ECB) kan utveckla för att bedriva penningpolitik.

D. EMI förespråkar, med beaktande av de vägledande principerna: effektivitet, genomblickbarhet, kontinuitet, etc., två strategier: penningmängdsmål som ett medelfristigt mål och direkt inflationsmål.

E. För att kunna bedriva en gemensam penningpolitik krävs det en stark kontroll av instrumenten inom en rättslig ram som främjar effektivitet, genomblickbarhet och kontinuitet; valet av penningpolititiska medel: öppna marknadsoperationer, permanenta faciliteter och minimikassakrav bör bedömas i den förändrade omvärld i vilken EMI kommer att verka.

F. Målet för ECSB:s penningpolitik måste vara förståeligt och genomblickbart för allmänheten.

G. De globala finansmarknaderna har inte bara definierat den nya omvärld i vilken penningpolitiken verkar, utan utför dessutom en övervakningsfunktion i så motto att de granskar de offentliga finansernas hållbarhet och hur penningpolitiken styrs mot prisstabilitet, samt bestraffar, via de fria kapitalrörelserna, länder som bedriver en slapp budgetpolitik med höjda kapitalmarknadsräntor.

H. Globaliseringen av finansmarknaderna har medfört att marknaderna blivit mer genomblickbara, att investeringarna diversifierats, att det sker en bättre kapitalallokering och att riskhanteringen har effektiviserats, men globaliseringen har även fört med sig ekonomiska innovationer som utgör ett ständigt hot mot olika penningpolitiska strategier och som leder till en högre flyktighet i priset på finansiella tillgångar.

I. På grund av de ekonomiska innovationerna och det faktum att bankernas traditionella förmedlande roll har undergrävts, har det skett förändringar i det sätt på vilket en förändring i penningmängden överförs och de effekter som en sådan förändring får på ränte- och prisnivån så väl som själva orsakssambandet.

J. Effektiva öppna marknadsoperationer som har stöd av permanenta faciliteter kräver pålitliga och erfarna motparter som får agera i en omvärld som definieras av ett antal urvalskriterier och av en decentraliseringsprincip vid genomförandet av penningpolitiska operationer.

K. Marknadstillgångar som kan komma att användas i förbindelse med ECBS:s likviditetsskapande operationer kommer att baseras på ett tvådelat system, varav den första skall godkännas av ECB, medan den andra skall inrättas av de nationella centralbankerna (NCB).

L. EMI:s avsikt att utveckla en växelkursmekanism som definierar de växelkurspolitiska samarbetet mellan medlemsstater som deltar i euroområdet och andra EU-medlemsstater är lovvärd, men förberedande arbete om vilken typ av interventionsåtgärder som ECB skall bedriva beträffande utländska valutor förutsätter kännedom om den internationella penningpolitiken efter det att euron införts som reservvaluta.

M. För att ECB ensam skall kunna bedriva den gemensamma penningpolitiken måste det finnas ett effektivt interbanksystem för att överföra tillgångar och för avräkning av värdepapper, vilka båda bör sträva efter att minimera systemrisker och bevara stabila finansmarknader, vilket i stor utsträckning kommer att avgöra hur framgångsrik penningpolitiken kommer att bli.

N. I syfte att säkerställa en balanserad ekonomisk utveckling bör penningpolitiken betraktas som en integrerad del av de till buds stående medlen.

1. Parlamentet välkomnar EMI:s rapport om en gemensam penningpolitik under etapp tre - redogörelse för den operativa ramen - som innehåller användbar information om vilka alternativ i fråga om strategival och medel som står till penningpolitikens förfogande såväl, som en beskrivning av betalnings- och avräkningssystemen, och som dessutom ger en fingervisning om hur höga kassareserverna minst bör vara och hur ECB:s sanktioner skall genomföras,

2. påminner emellertid om den betydande utveckling som har ägt rum under de senaste åren och som har förändrat den omvärld i vilken centralbanker verkar, exempel på en sådan utveckling är:

b) globaliseringen av finansmarknaderna,

b) avregleringen av de inhemska marknaderna,

b) avregleringen av kapitalrörelser, och

b) tekniska genombrott inom informations- och kommunikationstekniken,

3. betonar att den tredje etappen av EMU är av väsentlig betydelse för slutförandet av en gemensam penningpolitik, särskilt vad gäller penningpolitikens trovärdighet. I detta sammanhang skall alla penningpolitiska instrument för fastställande av handlingsramen bedömas med avseende på effektivitet och genomblickbarhet,

4. betonar att artikel 105.1 i EG-fördraget om upprätthållande av prisstabilitet och artikel 2 i EG-fördraget om uppgiften att skapa tillväxt, välstånd, sysselsättning och stabilitet i Europa måste utgöra ramverket för den framtida penningpolitiken,

5. kräver att det utvecklas en politiskt hållbar konstruktion ur de fem strategier som tidigare redovisats (växelkursmål, räntemål, inkomstmål, penningmängdsmål och inflationsmål),

6. anser att det bland de av fem strategier som tidigare redovisats är det troligast att en kombination av fördelarna hos de sedan tidigare beprövade strategierna (inflationsmål och penningmängdsmål) kan skapa stabilitet, genomblickbarhet och trovärdighet, men att denna metod ständigt måste ses över, i synnerhet beträffande effektiviteten och relevansen av en kontroll över penningmängden som ett mål på medellång sikt,

7. kräver största möjliga koordination mellan växelkurspolitiken, för vilken finansministrarna är ansvariga, och den penningpolitik som Europeiska centralbanken för, i form av ständiga mekanismer för samråd, till exempel i det framtida ekonomi - och utskottet för ekonomiska och monetära frågor,

8. anser det nödvändigt att Europeiska centralbanken genom att föra en trovärdig penningpolitik bidrar till en stabil växelkurs för euron och därigenom till en stabilisering av de internationella valutaförbindelserna, och bidrar till att begränsa spekulationerna genom att stödja en minskad flyktighet för att på så sätt skapa gynnsammare kompletterande åtgärder för realekonomin,

9. bekräftar sin övertygelse att euron - med hänsyn till dess förväntade stora tyngd i jämförelse med D-marken, och med hänsyn till dess stora betydelse för handeln på den inre marknaden - inte kommer att behöva devalveras av konkurrensskäl,

10. betonar att de penningpolitiska medel som står till förfogande för öppna marknadsoperationer, permanenta faciliteter samt stabilitetsorienterad minimireservpolitik utgör en väsentlig förutsättning för en fungerande kontroll av penningmängden,

11. anser att betalningsavräkningssytemet Target utgör en väsentlig förutsättning i infrastrukturen för den gemensamma penningpolitiken, men att det ändå kommer att möjliggöra en decentraliserad användning av penningpolitiska instrument,

12. betonar att principerna: effektivitet, genomblickbarhet, subsidiaritet och kontinuitet enligt tidigare erfarenheter från de nationella centralbankerna förutsätter ett decentraliserat genomförande av penningpolitiken, vilket även är nödvändigt på grund av konkurrensen mellan olika finanscentra inom EU och också mot bakgrund av de olika bankstrukturerna i EU:s medlemsstater,

13. kräver emellertid, med tanke på den allmänna uppfattningen att man bör eftersträva insyn i Europeiska centralbankens penningpolitiska strategi, att Europeiska centralbanken trots detta måste åläggas att stå till svars för den förda politiken inför övriga gemenskapsinstitutioner och i synnerhet inför Europaparlamentet i egenskap av direktvald demokratisk institution,

14. anser att bättre nationalekonomiska resultat och stabilitet kommer att uppnås i Europa om de ekonomiska operatörerna samarbetar och håller dialog med varandra,

15. kräver därför att Europeiska centralbanken genom sin penningpolitik skall bidra till en balanserad och lämplig kombination av medel som gynnar tillväxt, investeringar och sysselsättning, och stöder därför kommissionens förslag att inom ramen för den makroekonomiska sociala dialogen institutionalisera en ekonomisk dialog med Europeiska centralbanken. Detta informationsutbyte skall ske på tidigast möjliga stadium; anser dessutom att i synnerhet principen om Europeiska centralbankssystemets operationella effektivitet bibehålls när denna dialog institutionaliseras, för att göra det möjligt för centralbankssystemets att utföra sina kortsiktiga uppgifter,

16. uppdrar åt sin ordförande att vidarebefordra denna resolution till rådet, kommissionen, Europeiska monetära institutet och medlemsstaternas parlament.