Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Förslag till rådets direktiv om ändring av direktiv 77/388/EEG vad gäller systemet för mervärdesskatt på teletjänster (97/0030 CNS)" () (97/C 287/08)

Den 4 mars 1997 beslutade rådet i enlighet med EG-fördragets artikel 99 att rådfråga Ekonomiska och sociala kommittén om ovannämnda förslag.

Sektionen för ekonomiska, finansiella och monetära frågor, som ansvarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 13 maj 1997. Föredragande utan studiegrupp var Kenneth Walker.

Vid sin 346:e plenarsession den 28-29 maj 1997 (sammanträdet den 28 maj) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 92 röster för, 2 emot och 4 nedlagda röster.

1. Inledning

Situationen när det gäller att uppbära moms på telekommunikationstjänster är mycket komplicerad. För närvarande faller beskattning av dessa tjänster under artikel 9.1 i det sjätte direktivet, men samtliga femton medlemsstater har ansökt om och beviljats ett identiskt undantag (). Utformningen av detta undantag framgår av bilaga 1. Det kommer att träda i kraft i april respektive juli i de olika medlemsstaterna (men det står var och en av medlemsstaterna fritt att tillämpa undantaget retroaktivt från till den 1 januari 1997) och får till följd att telekommunikationstjänsterna inte längre omfattas av artikel 9.1 samt att de faller under artikel 9.2 e och således 9.3 b. Förslaget till direktiv innebär att en ny artikel 9.2 f som reglerar tillhandahållandet av teletjänster utformas, och att dessa tjänster inte längre omfattas av artikel 9.2 e eller artikel 9.3 b. Förslaget kommer i sin tur att ersättas i vederbörlig ordning av förslaget till ett nytt gemensamt momssystem, när och om ett sådant kommer att träda i kraft. Utvecklingen av momsbestämmelser för teletjänster kommer att bestå av fyra olika stadier under de kommande åren. Hur de förändrade förutsättningarna kommer att påverka situationen under denna period för de företag som tillhandahåller teletjänster och för konsumenterna beskrivs i bilaga 2.

2. Det nuvarande systemet

2.1. Kommissionens förslag har utarbetats utifrån ståndpunkten att de regler som tillämpas för närvarande inte tar hänsyn till tekniska framsteg avseende tillhandahållandet av teletjänster, att det är nödvändigt att ändra dessa regler för att förhindra att skattemedel går förlorade och att det uppstår snedvridningar av konkurrensen på grund av den nuvarande lagstiftningen. ESK accepterar dessa påståenden.

2.2. Artikel 9.1 fastställer platsen för tillhandahållande av teletjänster som den ort där leverantören är etablerad. När en leverantör är etablerad utanför EU debiteras ingen moms på tjänster som tillhandahålles för kunder inom EU. Företag som är etablerade i EU måste dock debitera moms enligt den egna medlemsstatens momssats på de tjänster som tillhandahålles för kunder utanför EU. När kunden driver registrerad rörelse kan denna moms återfås genom en begäran enligt det 13:e direktivet, men detta förfarande är besvärligt och avskräcker sannolikt potentiella kunder. Privata abonnenter får ingen återbetalning. Skatten utgör således en betydande snedvridning av konkurrensen och ger EU:s telekommunikationsföretag en konkurrensnackdel i förhållande till företag som är etablerade utanför EU.

2.2.1. De senaste framstegen inom telekommunikationsteknologin innebär att en rad tjänster kan tillhandahållas för både företagskunder och privata konsumenter utan att företaget måste vara fysiskt närvarande i det land där konsumenten befinner sig. Exempelvis är det nu möjligt att ringa (gratis) till en plats utanför EU, vilket automatiskt leder till att abonnenten blir uppringd från denna ort. Denna uppringning kan därefter användas för att ringa ett samtal till vilken världsdel som helst, inklusive till ett nummer i abonnentens eget land, men eftersom samtalet kommer utifrån EU debiteras ingen moms.

2.2.2. De skattemässiga fördelarna för den privata användaren och för företagen, till exempel banker som - helt eller delvis - inte kan återfå skatten i form av avdrag på den ingående skatten, är så stora att tillhandahållandet av dessa tjänster har ökat snabbt. Utvecklingen förväntas fortsätta och intensifieras. Konkurrensen snedvrids allvarligt och medlemsstaternas totala momsintäkter minskar i betydande grad.

2.3. Av ovanstående skäl instämmer ESK i att det finns ett behov av ett förbättrat system.

3. Undantaget

3.1. Det är också dessa beaktanden som har föranlett medlemsstaterna att tillämpa det undantag som anges i bilaga 1. Detta undantag har redan trätt i kraft i vissa medlemsstater och kommer att tillämpas i samtliga medlemsstater från och med i juli detta år. Undantaget kommer att gälla till den 31 december 1999 eller till den tidpunkt då det föreslagna direktivet träder i kraft, beroende på vilken tidpunkt som inträffar först.

3.2. Undantaget specificerar platsen för tillhandahållandet av tjänsten som den plats där kunden befinner sig och likställer teletjänster med andra tjänster, exempelvis de som tillhandahålls av advokater, revisorer, konsulter och ingenjörer i detta hänseende. Undantaget häver åläggandet för telekommunikationsföretag inom EU att debitera moms på tillhandahållandet av tjänster till platser utanför EU och utgör således en rejäl förbättring av det nuvarande systemet.

3.3. När en beskattningsbar tjänst tillhandahålls av en leverantör i en medlemsstat till en företagskund i en annan medlemsstat betalar konsumenten skatt till sin egen medlemsstat enligt ett system med "omvänd debitering". Företaget drar av denna utgift såsom ingående skatt och behöver inte begära återbetalning enligt förfarandet i det åttonde direktivet - ett för närvarande komplicerat och långdraget förfarande. Detta är ytterligare en klar förbättring.

3.4. När en leverantör utanför EU tillhandahåller tjänster till en företagskund inom EU, innebär undantagsbestämmelserna att man tillämpar samma förfarande med "omvänd debitering". ESK accepterar detta som en logisk följd men undrar dock hur man rent praktiskt på ett effektivt sätt kommer att kunna kontrollera att dessa bestämmelser efterlevs, med hänsyn till att leverantörerna utanför EU inte kan tvingas lämna upplysningar till skattemyndigheterna om leveranser till konsumenter inom EU. Myndigheterna kommer därför att bli starkt beroende av abonnenternas vilja att deklarera sin verksamhet. Det kommer dock vara möjligt att granska redovisningen för företag som delvis undantas från bestämmelserna.

3.5. När en leverantör utanför EU tillhandahållit tjänster till privata abonnenter inom EU, kan leverantören åläggas att registrera sig i varje medlemsland där man erbjudit tjänster om de berörda medlemsländerna utnyttjar de rättigheter som artikel 9.3 b ger dem.

3.5.1. Artikel 9.2 e modifierar artikel 9.3 b, där man slår fast att medlemsstaterna om de anser det lämpligt, för att undvika dubbelbeskattning, icke-beskattning och konkurrensstörningar, kan betrakta det ställe varifrån tjänsterna levereras som enligt direktivet ligger utanför EU, som beläget i det land där tjänsterna används eller utnyttjas. Eftersom ordalydelsen kan tolkas olika, kan medlemsstaterna tillämpa direktivet på olika sätt i fall som liknar varandra, vilket sannolikt skulle orsaka konkurrensstörningar snarare än förebygga dem. I detta avseende är bestämmelsen otillfredsställande.

3.5.2. Förmodligen skulle det också vara mycket svårt att kontrollera efterlevnaden av detta krav om leverantörer som inte är fysiskt närvarande inom EU vägrar att rätta sig efter kravet, vilket förefaller sannolikt. I ett sådant fall skulle man bli tvungen att utveckla nya metoder för skatteberäkningen och uppbörden.

3.6. På det hela taget anser ESK att den situation som kommer att råda under undantagsperioden är en klar förbättring i förhållande till det nuvarande systemet, även om det fortfarande har vissa brister.

4. Direktivförslaget

4.1. Det föreslagna direktivet skulle innebära att telekomtjänster inte längre regleras av artikel 9.2 e och därmed inte heller av artikel 9.3 b, utan istället av en ny artikel 9.2 f. Denna artikel slår fast att leveransstället skall anses vara den plats där kunden finns om antingen leverantören eller kunden har sin hemort utanför EU, men den plats där leverantören är hemmahörande om både kunden och leverantören har sin hemort i EU, oberoende av om de finns i samma medlemsstat eller ej.

4.2. När kunden och leverantören finns i samma medlemsstat skulle situationen bli densamma som den nuvarande, både under undantagstiden och under det nya direktivet.

4.3. När både kunden och leverantören finns inom EU men i olika medlemsstater skulle privatkundernas situation förbli oförändrad, men registrerade rörelser skulle betala mervärdesskatt till leverantörens hemland istället för till det egna hemlandet, vilket innebär att rörelsen skulle få göra en begäran enligt 8:e direktivet för att återfå skatten, istället för att göra avdrag för ingående mervärdesskatt.

4.3.1. Detta skulle vara en klar nackdel för företag eftersom förfarandet enligt det 8:e direktivet är mer komplicerat och tidskrävande, men det skulle å andra sidan förmodligen innebära att skatteintäkterna blir större, eftersom det är lättare för myndigheterna att övervaka när leverantörerna står för skatteuppbörden än under systemet med omvänd debitering, och förekomsten av skattesmitning skulle sannolikt minska.

4.3.2. Det är värt att notera att både under undantagsbestämmelserna och under det nya direktivet skall användaren betala mervärdesskatt till leverantören och, eftersom de inte på något sätt kan återfå beloppet, kommer skatten att tillfalla det medlemsland där leverantören har sin hemort. Detta strider mot tanken om mervärdesskatten som en konsumtionsskatt, eftersom konsumtionen helt klart äger rum i konsumentens hemland, men det kan förmodligen inte undvikas i praktiken.

4.4. Den situation som råder när leverantören är hemmahörande utanför EU men abonnenten finns inom unionen skiljer sig inte avsevärt under det föreslagna direktivet från situationen under undantagsbestämmelserna, bortsett från att artikel 9.3 b inte längre skulle gälla och det därmed inte längre skulle vara möjligt med olika behandling i olika medlemsstater, som en följd av att de valt att använda eller inte använda de rättigheter denna artikel ger dem. Detta måste ses som en förbättring.

4.5. Kommentarerna under punkt 3.5.2 ovan om de praktiska svårigheter som sannolikt kommer att uppstå under undantagsbestämmelserna när det gäller att få leverantörer att registrera sig trots att de saknar fysisk närvaro i EU, gäller i lika hög grad detta fall. Enligt direktivförslaget skulle de emellertid bara behöva registrera sig i en medlemsstat, och sedan skulle registreringen omfatta alla företagets transaktioner inom unionen, medan de enligt undantagsbestämmelserna måste registrera sig i varje medlemsstat där de har privatkunder. Detta är också en förbättring som skulle kunna förmå fler leverantörer att iaktta kravet, men skatten på samtliga transaktioner i de femton medlemsländerna skulle tillfalla det land där företaget är registrerat.

5. Det nya gemensamma systemet

5.1. På grund av det nya system med en uppsamlingscentral för mervärdesskatteintäkterna som planeras för det nya gemensamma systemet, skulle kunder med registrerade rörelser inom EU som utnyttjar tjänster från en leverantör i en annan medlemsstat kunna få mervärdesskatten återbetalad från sitt eget land i form av ett avdrag för ingående mervärdesskatt och därmed slippa göra en begäran i enlighet med 8:e direktivet från leverantörens hemland. Detta skulle i hög grad förenkla förfarandet för företag och därför vara en klar fördel. Att skatten betalades till "fel" medlemsland skulle inte längre spela någon roll eftersom alla mervärdesskatteintäkter skulle hamna i samma uppsamlingscentral.

5.2. De problem som är kopplade till kontrollen av efterlevnaden av registreringskraven på de leverantörer som saknar fysisk närvaro i EU skulle kvarstå, och det är en inneboende brist i systemet som kanske måste tas upp till behandling.

6. Slutsatser

Sammantaget anser ESK att direktivförslaget erbjuder tillräckliga fördelar framför de gällande undantagsreglerna för att det skall anses utgöra förbättringar som är värda besväret. Följaktligen stöder kommittén förslaget.

Bryssel den 28 maj 1997.

Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Tom JENKINS

() EGT C 78, 2.3.1997, s. 22.

() Rådets beslut av den 17 mars 1997 (EGT L 86, 28.3.1997).

BILAGA I

De viktigaste artiklarna i rådets beslut av den 17 mars 1997 om beviljande av undantag

Artikel 1

Med avvikelse från artikel 9.1 i direktiv 77/388/EEG bemyndigas (medlemsstaten) att låta tillämpningsområdet för artikel 9.2 e i samma direktiv omfatta telekommunikationstjänster. Om medlemsstater tillgriper denna möjlighet skall även bestämmelserna i artikel 9.3 b i direktivet tillämpas på dessa tjänster.

Som telekommunikationstjänster skall betraktas tjänster som avser överföring, sändning eller mottagning av signaler, skriven text, bilder och ljud eller information av vilket slag som helst med hjälp av tråd, radio, optiska eller andra elektromagnetiska medel, inbegripet överlåtelse eller upplåtelse av rätten att utnyttja kapacitet för sådan överföring, sändning eller mottagning.

Artikel 2

Detta beslut får tillämpas på telekommunikationstjänster för vilka skattskyldigheten inträdde från och med den 1 januari 1997. Det skall också tillämpas på förskottsbetalningar som gjorts för telekommunikationstjänster om betalning skett innan medlemsstaten genomförde detta beslut och förskottsbetalningarna avser leveranser av telekommunikationstjänster som utförts efter den dag då beslutet genomfördes.

Artikel 3

Det bemyndigande som avses i detta beslut skall tillämpas till och med den 31 december 1999, eller om ett direktiv om ändring av platsen för beskattning av telekommunikationstjänster träder i kraft vid ett tidigare datum, till och med det datumet.

BILAGA II

>Plats för tabell>