RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET

Första rapporten om effekterna av reformen från 2006 av ordningen för särskilda åtgärder inom jordbruket till förmån för de mindre Egeiska öarna

Inledning

De 61 mindre Egeiska öarna[1] utgör en mycket splittrad övärld med stora geografiska och naturbetingade begränsningar. Kännetecknande för öarnas extrema situation är deras avlägsna belägenhet, ökaraktär, ringa storlek, besvärliga terräng- och klimatförhållanden. Detta är roten till allvarliga sociala och ekonomiska problem som svårigheter med försörjningen av livsmedel och jordbruksprodukter som behövs för daglig konsumtion och för jordbruksproduktionen. Ett annat problem är att upprätthålla de lokala jordbruksprodukternas konkurrenskraft.

De mindre Egeiska öarna är alltså föremål för särskilt jordbruksstöd, till följd av dessa speciella kännetecken och begränsningar i förhållande till EU i övrigt.

Dessa särskilda åtgärder ingår i den gemensamma jordbrukspolitiken och syftar särskilt till att främja dess tillämpning.

De särskilda åtgärderna ska komplettera tillämpningen av den gemensamma jordbrukspolitikens första pelare i Grekland och har formen av en särskild stödordning för de mindre Egeiska öarna, för den lokala produktionen av och försörjningen med basprodukter.

PROGRAMMETS HISTORIA OCH VIKTIGASTE INSLAG

På sitt möte på Rodos den 2–3 december 1988 konstaterade europeiska rådet att de Egeiska öarna har speciella sociala och ekonomiska problem som påkallar insatser för att åtgärda dem.

Särskilda åtgärder för de mindre Egeiska öarna infördes sålunda år 1993, genom rådets förordning (EEG) nr 2019/93 av den 19 juli 1993 om införandet av särskilda bestämmelser för de mindre Egeiska öarna rörande vissa jordbruksprodukter[2]. De syftade till att ” avhjälpa de svårigheter […] som de mindre Egeiska öarna […] har på grund av sitt avlägsna geografiska läge och sin ökaraktär ” (artikel 1 i förordningen).

Inledningsvis skulle förordningen bara tillämpas på ”de mindre öarna”, med en fast befolkning på högst 100 000 invånare. De särskilda åtgärderna har emellertid fått en vidare tillämpning genom senare ändringar av lagstiftningen, särskilt genom rådets förordning (EG) nr 1405/2006 av den 18 september 2006 om särskilda åtgärder inom jordbruket till förmån för de mindre Egeiska öarna[3]. Utan demografiska hänvisningar avser ”de mindre öarna” därmed ” alla öar i Egeiska havet utom Kreta och Evvia ” (artikel 1.2 i förordningen).

Rådets förordning (EEG) nr 2019/93 hade framför allt följande syften:

- Bemästra de mindre Egeiska öarnas sociala och ekonomiska problem.

- Lindra de naturbetingade nackdelarna för försörjningen (avlägsen belägenhet, ökaraktär, ringa storlek).

- Sänka produktionskostnaderna och priserna ända till konsumtionsledet.

- Stödja vissa lokala produktionsgrenar (djuruppfödning, frukt och grönsaker, olivodling, vinodling, biodling).

För dessa syften har följande programinstrument inrättats för de mindre Egeiska öarna:

1. Ett särskilt försörjningsprogram för att sänka kostnaderna för livsmedelsförsörjningen, för produkter för lokal bearbetning eller för jordbrukets insatsvaror, genom stöd för tillhandahållandet av gemenskapsprodukter alltefter den lokala marknadens behov.

2. Stödet till lokal produktion ska främja traditionell verksamhet, kvalitetsförbättring och utveckling av lokala produkter anpassat efter marknadsbehovet på de berörda öarna samt för att återuppliva vissa verksamheter inom jordbruket som det finns tradition och naturliga förutsättningar för på dessa öar. Åtgärderna innebär praktiskt sett produktionsstöd, bearbetningsstöd och/eller stöd till saluföring av dessa produkter.

3. Undantagsåtgärder i form av strukturstöd (undantag från de regler som begränsar eller förbjuder beviljandet av vissa former av strukturstöd).

Dessa särskilda åtgärder har därefter varit föremål för flera lagstiftningsändringar. Deras rättsliga grund är primärrätten om den gemensamma jordbrukspolitiken och sedan den 1 december 2009 artiklarna 42 och 43 i EUF-fördraget, sedan Lissabonfördraget trätt i kraft.

Stödordningen för de mindre Egeiska öarna reformerades år 2006. Rådets förordning (EEG) nr 2019/93 av den 19 juli 1993 upphävdes då och ersattes av rådets förordning (EG) nr 1405/2006 av den 18 december 2006.

Reformen hade främst följande motiv:

4. Den gemensamma jordbrukspolitiken reformerades år 2003 [rådets förordning (EG) nr 1782/2003 av den 29 september 2003 om system för direktstöd till jordbrukare[4]]. Det markerade en ändrad inriktning på den gemensamma jordbrukspolitiken och banade väg för en reform av de gemensamma marknadsordningar som stödordningen för de mindre Egeiska öarna tillhör.

5. Det konstaterades en stelhet i programförvaltningen som omöjliggjorde en snabb anpassning av försörjningsbalansen, hindrade de produktionsfrämjande åtgärderna från att anpassas till behoven på plats och motverkade en deltagandebaserad strategi.

Reformen 2006 ändrade varken ordningens huvudmål eller dess instrument. Den främsta nyheten är antagandet av en programstrategi och en överföring till medlemsstaterna av ansvaret för att fastställa[5] och ändra[6] program som anpassats till de lokala behoven samt för att förvalta och övervaka dem. Målet med denna innovation var att öka flexibiliteten i förvaltningen av den särskilda försörjningsordningen och stödet till lokal produktion samt att förenkla ändringsförfarandena.

Noteras bör att stödordningen för de mindre Egeiska öarna och Posei hålls isär, trots att både den förstnämnda och Posei har liknande inriktning (”särskilda åtgärder”, mål, struktur) och omfattas av samma budgetrubriker (Posei, särskilt program för vissa regioner beroende på dessa regioners avsides läge och ökaraktär , avsett för de yttersta randområdena).

Som särskild undantagsordning motsvarar Posei för de yttersta randområdena den första pelaren i den gemensamma jordbrukspolitiken. Därigenom skiljer den sig från stödordningen för de mindre Egeiska öarna som är ett komplement (top-up) till systemet med samlat gårdsstöd som de Egeiska öarna liksom resten av Grekland är föremål för inom ramen för den första pelaren och som ska åtgärda öarnas särskilda problem (se bilaga 2 för utbetalningarna inom systemet med samlat gårdsstöd och stödordningen för de mindre Egeiska öarna).

En annan viktig skillnad är att medan Posei genom den särskilda försörjningsordningen är undantaget från importtullar för produkter från tredjeländer[7], omfattas stödordningen för de mindre Egeiska öarna inte av detta undantag från unionens tullordning.

Vid reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken år 2003 valde Grekland att inte undanta de mindre Egeiska öarna från systemet med samlat gårdsstöd som därför tillämpats där sedan 2006 och inom alla sektorer.

Genom stödordningen har emellertid de mindre Egeiska öarna kunnat bevara kopplade stöd för bevarandet av särskilda typer av jordbruk med betydelse för miljöskydd, kvalitetsförbättringar och saluföring.

Utan denna möjlighet till koppling skulle risken vara stor för nedläggning av lokal odling och för negativa ekonomiska, sociala och miljömässiga följdverkningar (bevarande av landskapet).

Exempelvis är olivoljesektorn av avgörande betydelse för öarna och denna möjlighet till partiell koppling gör att man kan undvika nedläggning av olivodlingar.

RÄTTSLIG GRUND FÖR RAPPORTEN

I artikel 17.3 i rådets förordning (EG) nr 1405/2006 föreskrivs följande: ”Senast den 31 december 2011, och därefter vart femte år, skall kommissionen överlämna en allmän rapport till Europaparlamentet och rådet med en redogörelse för verkningarna av de åtgärder som vidtagits i enlighet med denna förordning, vid behov åtföljd av lämpliga förslag.”

Den föreliggande rapporten tar framför allt hänsyn till uppgifter om berörda marknader fram till 2010 och det finansiella genomförandet av programmen fram till budgetåret 2010. Den beaktar även den studie för kommissionens räkning som konsulterna Oréade–Brèche gjort avseende utvärderingen av de åtgärder som sedan 2001 genomförts i enlighet med stödordningen för de mindre Egeiska öarna (nedan kallad utvärderingsstudien ). Studien offentliggjordes i februari 2010 och finns tillgänglig på följande webbplats: http://ec.europa.eu/agriculture/eval/reports/posei/index_fr.htm

EFFEKTERNA AV REFORMEN ÅR 2006

Strategi för programplanering och partnerskap

Både Grekland och aktörerna har välkomnat de nationella och regionala myndigheternas ökande ansvar och behörighet vid fastställandet av programmen samt intressenternas deltagande i utformningen av åtgärderna.

Särskilt positivt mottogs den ökade flexibilitet som innebär att programmen genom årliga ändringar successivt kan anpassas till de faktiska lokala behoven. I en situation där de marknads- och klimatrelaterade risker som utmärker dessa regioner gör dem särskilt utsatta, innebär denna flexibilitet att stödåtgärderna snabbt kan anpassas till öarnas faktiska behov. Sedan stödprogrammet för de mindre Egeiska öarna först godkändes år 2006 har det ändrats både 2008 och 2010.

Utvärderingsstudien konstaterar en minskning av de administrativa bördorna sedan 2007. Trots detta anser de nationella och lokala myndigheterna att öarnas stora antal fortfarande gör bördorna för betungande och komplicerade, liksom att förvaltningspersonal saknas på vissa öar (försvårar genomförande av kontroller).

För stödordningen för de mindre Egeiska öarna är de administrativa bördorna generellt sett stora i förhållande till programmets omfång (särskilt då den särskilda försörjningsordningen och små sändningar).

Programplaneringsmetoden visar sig alltså tungrodd både för de nationella och regionala myndigheterna och för kommissionen.

Särskilda försörjningsordningar

Allmänna effekter av den särskilda försörjningsordningen

Utvärderingsstudien visar att såväl de nationella som lokala myndigheterna som aktörerna anser att den särskilda försörjningsordningen på samtliga öar är viktig för försörjningen. Det är därför viktigt att bevara denna ordning.

En generellt sett positiv effekt är att försörjningens frekvens och regelbundenhet på öarna förbättrats på årsbasis (regelbunden djurfodersförsörjning), trots temporära flaskhalsar när det gäller transporter och lager.

Utvärderingsstudien visar dock att försörjningsordningen är mindre effektiv på de mest avlägsna öarna (”satellitöarna” i grupp B) än på öarna nära fastlandet (öarna i grupp A).

Sedan reformen år 2006 har den särskilda försörjningsordningen generellt sett använts mindre på de mindre Egeiska öarna. Medlemsstaten har nämligen valt att begränsa dess budget för att istället gynna åtgärder för att främja lokal produktion.

Nedgången är särskilt markant för livsmedelsprodukter (spannmål och mjöl). Sedan reformen år 2006 då det infördes krav på att de som ansöker om stöd ska vara bofasta på de mindre Egeiska öarna, får många små aktörer inte något stöd (bagare). Detta beror dels på att stödordningen för de mindre Egeiska öarna har alltför stora administrativa kostnader i förhållande till ersättningarna, dels på att mottagarna har bristfällig information.

Samtidigt visar utvärderingsstudien att den särskilda försörjningsordningen alltmer inriktats på djurfoder. Det är alltså medlemsstaten som avväger försörjningsordningens prioriteringar med beaktande av djurhållningens betydelse på öarna.

Garanterad försörjning med viktiga produkter

När det gäller valda produkter och stödberättigande öar visar utvärderingsstudien att den särskilda försörjningsordningen föga enhetligt täcker behoven inom stödordningen för de mindre Egeiska öarna.

Det nämns också att försörjningsordningen bättre täcker djurfodersbehoven än behovet av viktiga livsmedel.

I övrigt täcker försörjningsordningen bättre behoven på öarna närmare fastlandet (öarna i grupp A) än på de mest avlägsna ”satellitöarna” (vissa öar i grupp B).

Kompensation för merkostnader

I utvärderingsstudien konstateras att öarna är föga enhetliga och att vissa ligger mycket långt från utskeppningshamnar. Öarna får därför mycket olika kostnader, som beror av hur långt bort de ligger.

För alla prioriterade produkter kan alltså den särskilda försörjningsordningen bara kompensera de extra försörjningskostnaderna på öarna i grupp A.

På de avlägsna ”satellitöarna” i grupp B kan försörjningsordningen bara täcka 50 % av kostnaderna, till följd av de mycket högre transportkostnaderna.

Återverkningar till förmån för slutkonsumenten

Av utvärderingsstudien framgår det att återverkningarna på slutkonsumenten varit olika i de olika ögrupperna.

Den särskilda försörjningsordningen täcker på ett mycket oenhetligt sätt transportkostnaderna till öarna, vilket påverkar konsumentpriset. Således är förmånerna för slutkonsumenten större på öarna i grupp A och de mindre avlägsna öarna i grupp B än på de avlägsna ”satellitöarna” i grupp B.

När det gäller priseffekterna har den särskilda försörjningsordningen sedan 2007 inneburit en väsentlig sänkning av djurfoderspriserna, så att de närmat sig priserna i resten av Grekland. Däremot har försörjningsordningen ingen generell effekt på livsmedelspriserna.

Sändning eller export av bearbetade produkter och snedvridningar av handeln

Enligt skäl 5 i förordning (EG) nr 1405/2006 ska de kvantiteter som omfattas av den särskilda försörjningsordningen begränsas till de mindre Egeiska öarnas behov. På så sätt skapar ordningen inga störningar på handeln med de berörda produkterna och inkräktar heller inte på en väl fungerande inre marknad.

Det är därför förbjudet att sända eller exportera denna typ av produkter från de mindre Egeiska öarna. Däremot är detta tillåtet, om försörjningsordningens fördel återbetalas eller, vid bearbetade produkter, för att möjliggöra regional handel eller ta hänsyn till traditionella handelsflöden i enlighet med artikel 5 i den förordningen.

Utvärderingsstudien visar att de produkter inte sänds eller exporteras som omfattas av den särskilda försörjningsordningen på de mindre Egeiska öarna. Således störs inte den regionala handeln.

Det finns dock bristande kontroll på detta område. Det åligger medlemsstaten att förbättra kontrollen av in- och utförseln på de mindre Egeiska öarna

Upprätthållande och utveckling av jordbruksverksamhet

Den särskilda försörjningsordningen är viktig för bevarandet av lokala produktionsstrukturer eftersom den

- bidrar till lönsamheten inom lokal djuruppfödning,

- främjar bevarandet av kvarn- och bageriverksamhet (livsmedelskonsumtion).

Försörjningsordningen bidrar också till sänkta djurfoderspriser och därmed till lägre produktionskostnader för uppfödarna.

Stöd till lokal produktion

Lokal jordbruksproduktion – bevarande och utveckling

Beträffande stödet till lokal produktion koncentrerar utvärderingsstudien sig på tre sektorer: oliver, honung och mastix från Chios. Dessa sektorer är representativa för de mindre Egeiska öarna genom att svara för två tredjedelar av anslagen till denna stödtyp. I övrigt begränsas studien av att det för många sektorer saknas statistiska uppgifter. Det åligger medlemsstaten att möjliggöra insamling av tillförlitliga uppgifter om alla sektorer som berörs av denna stödtyp.

Analysen av stödåtgärdernas effekter på de tre studerade sektorernas konkurrenskraft visar att stödet till lokal produktion reellt förbättrar jordbruksföretagens intäkter. Sedan reformen år 2006 har motsvarande stödåtgärder gjort det möjligt att upprätthålla producenternas intäkter genom delvis täckning av deras produktionskostnader.

På de mindre Egeiska öarna är jordbruket mycket familjebaserat och inriktat på lokal konsumtion. För övrigt är jordbruket inriktat på traditionell verksamhet och kvalitetsprodukter.

Inom stödordningen för de mindre Egeiska öarna ska stödet till lokal produktion främja traditionella produktionsgrenar och ha uppsatta kvalitetsmål. Syftet är att bevara de verksamheter som anses ha en ekonomisk, social och miljömässig nyckelroll.

I detta sammanhang är de ekonomiska möjligheterna få och jordbruksföretagen mycket små, varför stödet bidrar till att bevara eller understödja verksamheter som annars inte längre skulle vara attraktiva för producenterna.

Grekland anser det viktigt att bevara till produktionen kopplade stöd, eftersom de traditionella produktionsgrenarna är viktiga liksom kvalitetsprodukterna med högt mervärde såväl ekonomiskt, socialt och miljömässigt (bevarande av landskap och bevattning) som kulturellt (kvalitetsprodukter som del av öarnas identitet).

Utan partiellt kopplat stöd skulle risken vara stor att stödmottagarnas odlingar lades ned och särskilt då inom olivoljesektorn som dominerar öarnas jordbruk.

BUDGETGENOMFÖRANDE

I bilaga 1 finns uppgifter om budgetgenomförandet av stödprogrammet för de mindre Egeiska öarna under perioden 2007–2010 (räkenskapsåren 2008–2011).

Bortser man från det kompletterande nationella stödet på 547 000 euro i enlighet med artikel 11 i förordning (EG) nr 1405/2006, finansierar unionen programmet till 100 % (artikel 12 i förordningen).

Efter reformen år 2006 har Grekland valt att begränsa den särskilda försörjningsordningens budget (minskning av stödberättigande produktvolymer) för att i stället gynna budgeten för stöd till lokal produktion. Trots detta val förefaller den särskilda försörjningsordningens årsbudget ha genomförts väl på de mindre Egeiska öarna under perioden ifråga (genomsnittlig utnyttjandegrad: 94 %).

Vissa stödåtgärder för lokal produktion har också uttömt de anslagna medlen under de senaste åren. Med en genomsnittlig utnyttjandegrad på 88 % finns det dock fortfarande ett ekonomiskt manöverutrymme.

Situationen kan förbättras genom att den tillgängliga budgeten omfördelas mellan de åtgärder där det finns marginaler.

Dessutom kan Grekland enligt artikel 11 i förordning (EG) nr 1405/2006 bevilja ytterligare nationellt stöd till lokal produktion.

När det gäller försörjningsordningen, innebär taket enligt artikel 12.3 i förordning (EG) nr 1405/2006 en viss brist på flexibilitet, då det baseras på genomförandet under perioden 2001–2003.

I budgetneutralitetens anda har det dock föreslagits att detta tak höjs, för att mer flexibelt kunna omfördela budgetanslagens medel mellan stödet till lokal produktion och den särskilda försörjningsordningen (se punkt 7.1).

REVISION AV GENOMFÖRANDET AV STÖDORDNINGEN FÖR DE MINDRE EGEISKA ÖARNA EFTER ÅR 2006

Kommissionens revisionstjänst gjorde åren 2007 och 2010 revisionsbesök med avseende på räkenskapsavslutningen för stödordningen för de mindre Egeiska öarna.

Revisionsbesöken visade generellt sett att situationen förbättrats jämfört med tidigare år, även om vissa brister konstaterades beträffande olivodlingsstöd (revision 2007) och administrativt stöd (revision 2010).

Konsekvenserna av dessa revisionsbesök hanteras inom den återkommande räkenskapsavslutningen. Påpekas bör dock att de många stödordningarna med ett stort antal små stödmottagare medför oproportionerligt höga administrativa och finansiella kostnader.

FÖRSLAG TILL FÖRBÄTTRINGAR

Föreslagna ändringar av EU-lagstiftningen

Redan i december 2010 antog Europeiska kommissionen ett utkast till omarbetning av rådets förordning (EG) nr 1405/2006 , mot bakgrund av stödordningens utveckling de senaste åren och Lissabonfördraget, som nyligen trätt i kraft. Syftet var att uppdatera och förenkla vissa bestämmelser i förordningen och anpassa den till de nya kraven enligt EUF-fördraget.

Särskilt föreslogs en ändring av artikel 12.3 för att höja det maximala årliga taket för den särskilda försörjningsordningen, inom de nuvarande anslagsramarna. Syftet var att undvika en ändamålskoncentration av försörjningsordningens anslag, för att utan budgetökningar möjliggöra en flexiblare medelsfördelning mellan försörjningsordningen och stödet till lokal produktion. Detta skulle möjliggöra en omfördelning av medlen så att merkostnaderna kunde täckas på ett bättre sätt på de avlägsna ”satellitöarna” (se punkt 4.2.3).

För att underlätta utvärderingen av medlemsstatens programgenomförande föreslog kommissionen en ändring av artikel 17.2 i förordningen. Denna handlar om att från den 30 juni till den 31 juli flytta tidsfristen för årsrapporten till kommissionen om genomförandet av föregående års åtgärder enligt stödprogrammet. På detta sätt kan de grekiska myndigheterna i rapporten få med slutredovisningen för stödet till lokal produktion.

För övrigt har kommissionens nyligen antagna reform av den gemensamma jordbrukspolitiken ingen särskilt påverkan på stödordningen för de mindre Egeiska öarna.

Rekommendationer till medlemsstaten

Grekland spelar en central roll för stödordningens genomförande. Landet bör överväga hur det ska kunna åtgärda förvaltningens varierande närvaro i en mycket splittrad övärld, så att alla stödberättigande mottagares behov kan tillgodoses och en mer omfattande kontroll av programgenomförandet kan genomföras (se punkt 4.1).

Viktigt är också att medlemsstaten inför ett system som medger att tillförlitliga uppgifter kan samlas in om alla sektorer som berörs av stödet till lokal produktion, så både den nationella förvaltningen och kommissionen kan utöva regelbunden kontroll (se punkt 4.3.1).

För att förhindra att de öar som berörs av programmet behandlas ojämlikt, åvilar det medlemsstaten att se över klassificeringen av öarna så att alla typer av avlägsen belägenhet beaktas (dubbel till tredubbel). För den nuvarande klassificeringens kontinuitet (grupp A för de mindre avlägsna öarna, grupp B för de mest avlägsna) bör en eller två ögrupper föras till mycket avlägsna öar (”satellitöar” i grupp B).

Med en sådan ändring av klassificeringen skulle man bättre kunna beakta de olika transportkostnadernas påverkan på såväl försörjningen som den lokala produktionens utveckling. Detta skulle för övrigt leda till bättre behovstäckning och mer reell påverkan på konsumentpriserna (se punkterna 4.2.2–4.2.4).

Det kan sedan år 2006 konstateras att den särskilda försörjningsordningens medel ändamålsfördelats (Greklands val att prioritera djurfodersförsörjningen). Det åvilar medlemsstaten att se över stödordningens prioriteringar med hänsyn till djuruppfödningens betydelse på öarna samt att förbättra kontrollen av in- och utförseln på de mindre Egeiska öarna (se punkt 4.2.1).

Med anledning av stödordningens konstaterat otillräckliga effekter på livsmedelspriserna (se punkt 4.2.4), uppmanas medlemsstaten att överväga en bättre medelsfördelning för ökad effekt .

Medlemsstaten uppmanas också att lämna regelbundna rapporter utifrån kommissionens fastställda nyckelindikatorer , för att möjliggöra en övergripande bedömning av hur stödordningen för de mindre Egeiska öarna utvecklas över åren.

Det bör slutligen understrykas att det krävs deltagande från alla intressenters sida, såväl vid programmets utformning som vid dess årliga förändringar. Den planerade ändringen av artikel 34 i kommissionens förordning (EG) nr 1914/2006 som innebär förlängd tidsfrist för inlämnandet av dessa årliga programändringar kommer att ge mer tid för samråd med berörda aktörer.

SLUTSATSER

Stödordningen för de mindre Egeiska öarna kan anses genomföras effektivt och tillfredsställande motsvara öarnas särskilda behov, sedan reformen år 2006 och utvecklingen mot en decentraliserad programplanering.

Stödprogrammet gör att traditionella jordbrukssektorer kan bevaras genom inkomststöd till jordbrukarna och försörjning med basprodukter där merkostnaderna begränsas.

Tillgänglig analys och den aktuella situationen gör att kommissionen anser att anslaget till de mindre Egeiska öarna har lett till att stödordningens allmänna mål har kunnat uppfyllas.

Såväl kommissionen som medlemsstaten bör fortsätta sina ansträngningar att i görligaste mån förbättra programgenomförandet och särskilt uppfylla målen att mildra försörjningens merkostnader och bevara öarnas traditionella verksamhetsgrenar.

Stödordningen för de mindre Egeiska öarna bör också ha som huvudmål att trygga produktionens kvalitet, bevara öarnas identitet och skydda miljön.

BILAGA 1

BUDGETGENOMFÖRANDET AV STÖDORDNINGEN FÖR DE MINDRE EGEISKA ÖARNA 2007–2010 (i euro)[8]

2007 (räkenskapsår 2008) | 2008 (räkenskapsår 2009) | 2009 (räkenskapsår 2010) | 2010 (räkenskapsår 2011) |

Systemet med samlat gårdsstöd och övrigt direktstöd | 57 995 090 | 61 952 513 | 60 502 718 |

Stödordningen för de mindre Egeiska öarna (stödåtgärder för lokal produktion) | 16 618 664 | 15 441 855 | 17 835 324 |

Totalt | 74 613 754 | 77 394 368 | 78 338 042 |

Stödordningen för de mindre Egeiska öarna/Totalt | 22,3 % | 20,0 % | 22,8 % |

* Utgifter för systemet med samlat gårdsstöd (frikopplat stöd) + andra utgifter för olika direktstöd (utbetalningar för särskilda grödor och kvalitetsproduktion, övergångsstöd, kornstöd, silkesstöd etc.).

** Utgifter för direktstöd inom stödordningen för de mindre Egeiska öarna (stöd för lokal produktion).

[1] Öarna förtecknas i tabell 7 i stödprogrammet för de de mindre Egeiska öarna som föreslogs av Grekland och godkändes av kommissionen i enlighet med förordning (EG) nr 1405/2006.

[2] EGT L 184, 27.7.1993, s. 1.

[3] EUT L 265, 26.9.2006, s. 1.

[4] EUT L 270, 21.10.2003, s. 1.

[5] Det av Grekland fastställda stödprogrammet för de mindre Egeiska öarna godkändes genom kommissionens beslut K(2006)6889 av den 22 december 2006 och har genomförts från och med år 2007.

[6] Stödprogrammet för de mindre Egeiska öarna ändrades genom kommissionens beslut K(2009)2880 av den 21 april 2009 och K(2010) 9189 av den 20 december 2010.

[7] Undantaget avser artikel 28 i EUF-fördraget som föreskriver följande: ” Unionen ska innefatta en tullunion, som ska omfatta all handel med varor och som ska innebära att tullar på import och export samt alla avgifter med motsvarande verkan ska vara förbjudna mellan medlemsstaterna och att en gemensam tulltaxa gentemot tredje land ska införas ”.

[8] Beloppsuppgifterna i detta dokument härrör från de årliga genomföranderapporter som medlemsstaterna för den särskilda försörjningsordningen lämnat till kommissionen i enlighet med artikel 17 i rådets förordning (EG) nr 1405/2006. Uppgifterna härrör också från de meddelanden om stödberättigande ansökningar och motsvarande belopp som avser stödet till lokal produktion (artikel 32.2 b i kommissionens förordning (EG) nr 1914/2006). De motsvarar verkställda utgifter per åtgärd och kalenderreferensår (genomförandeår) och motsvarar inte exakt de utgiftsbelopp som kommissionen registrerat per räkenskapsår.