SV    SV  EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 21.1.2004 
KOM(2004) 24 slutlig 
  
KOMMISSIONENS MEDDELANDE  
TILL RÅDET 
Utkast till gemensam rapport  om sysselsättningen 2003/2004 
 
 2    INNEHÅLL  
SAMMANFATTNING ............................................................................................................... 4 
INLEDNING .............................................................................................................................. 1 0 
1. DEN POLITISKA OCH EKONOMISKA BAKGRUNDEN .................................. 11 
1.1 SYSSELSÄTTNINGSTILLVÄXTEN HAR AVSTANNAT .............................................. 11 
1.2 SYSSELSÄTTNINGSSTRATEGIN PÅ MEDELLÅ NG SIKT GÄLLER FORTFARANDE 12 
2. ÖVERGRIPANDE BEDÖMNING AV EU:S SYSSELSÄTTNINGSMÅL .......... 13 
2.1 FULL SYSSELSÄTTNING: EU RISKERAR  ATT INTE UPPNÅ MÅLEN FÖR 
SYSSELSÄTTNINGSINTENSITET ................................................................................ 13 
2.2 KVALITET OCH PRODUKTIVITET I ARBETET: VARIERANDE FRAMSTEG INOM 
DE OLIKA DIMENSIONERNA ...................................................................................... 15 
2.3 SOCIAL SAMMANHÅLLNING OCH INTEGRATION: STÖRRE FOKUS PÅ ATT 
SKAPA EN ARBETSMARKNAD FÖR ALLA ................................................................ 17 
3. GENOMFÖRANDE AV RIKTLINJERNA:  BEDÖMNING AV RESULTAT 
OCH ÅTGÄRDER ...................................................................................................... 18 
3.1 AKTIVA OCH FÖREBYGGANDE ÅTGÄRDER FÖR ARBETSLÖSA OCH PERSONER 
UTANFÖR ARBETSKRAFTEN ..................................................................................... 18 
3.2 SKAPANDE AV NYA ARBETSTI LLFÄLLEN OCH FÖRETAGARANDA ..................... 21 
3.3 HANTERA FÖRÄNDRINGAR SAMT FRÄMJA ANPASSBARHET OCH RÖRLIGHET 
PÅ ARBETSMARKNADEN ........................................................................................... 23 
3.4 FRÄMJA UTVECKLING AV HUMANKAPITALET OCH DET LIVSLÅNGA 
LÄRANDET ................................................................................................................... 25 
3.5 ÖKA UTBUDET AV ARBETSKRAFT OCH FRÄMJA ETT AKTIVT ÅLDRANDE ........ 28 
3.6 JÄMSTÄLLDHET .......................................................................................................... 30 
3.7 FRÄMJA INTEGRERING AV MINDRE GYNNADE PERSONER PÅ 
ARBETSMARKNADEN OCH MOTVERKA DISKRIMINERING ................................... 32 
3.8 INCITAMENT SOM GÖR ARBETE TILL ETT ATTRAKTIVT ALTERNATIV .............. 34 
3.9 OMVANDLA ODEKLARERAT ARBETE TILL REGULJÄR SYSSELSÄTTNING ......... 36 
3.10 TA ITU MED REGIONALA SKILLNADER I FRÅGA OM SYSSELSÄTTNING ............. 37 
4. GODA STYRELSEFORMER OCH PARTNERSKAP VID 
GENOMFÖRANDET AV SYSSELS ÄTTNINGSRIKTLINJERNA .................... 38 
5. BEDÖMNING AV RESULTAT OCH ÅTGÄRDER I MEDLEMSSTATERNA 41 
 
 3    6. SLUTSATSER: ATT STÄRKA DEN EUROPEISKA 
SYSSELSÄTTNINGSSTRATEGIN MED FULLT BEAKTANDE AV RAPPORTEN FRÅN DEN EUROPEISKA SPECIALGRUPPEN FÖR SYSSELSÄTTNINGSFRÅGOR U NDER LEDNING AV WIM KOK ...................... 70 
Bilaga 1: nyckelindikatore r och kontextindikatorer ................................................................... 72 
Bilaga 2: Resultat i fö rhållande till målen................................................................................... 9 3 
 
 4    SAMMANFATTNING 
Den här gemensamma rapporten om sysselsättn ing innehåller en första bedömning av 
framstegen i medlemsstaterna när det gäller att genomföra den nya sy sselsättningsstrategin 
som fastställts för 2003–2006 och som bygge r på de tre övergripande målen full 
sysselsättning, kval itet och produktivitet i arbetet samt  större social sammanhållning och 
integration. 
Rapporten utkommer vid en tidpunkt då arbetsma rknadsläget innebär en stor utmaning för 
uppnåendet av Lissabonstrategins mål. Effekterna av den ekonomiska nedgången var tydliga i 
Europa under största delen av 2002 och 2003. Sysselsättningen hade slutat öka i början av 
2003  och förväntas öka bara långs amt 2004-2005. Arbetslösheten hade successivt ökat  till 
8,1 % 2003. De reformer som genomförts under de senaste åren har stärkt den europeiska arbetsmarknadens förmåga att anpassa sig till ch ocker, men om inte ekonomin återhämtar sig 
och ytterligare arbetsmarknadsreformer genomför s finns det en risk för att sysselsättningen 
fortsätter att stagnera under och för att andele n arbetslösa och personer utanför arbetskraften 
kommer att öka. 
När det gäller Lissabonmålet om en total syssels ättningsintensitet på 70 % senast 2010 har det 
inte gjorts fler framsteg, och med en sysselsättningsin tensitet på 64,3 %  står det nu klart att 
EU inte kommer att uppnå
 det delmål på 67 %  som fastställdes för sysselsättningsintensiteten 
till 2005 . Sysselsättningen bland kvinnor ökade 2002 (55,6 %)  och uppfyller fortfarande 
villkoren för att man ska uppnå delmålet för 2005 (57 %). Huruvida målen för 2010 kommer att nås kommer att bero på hur sysselsättnin gen bland äldre arbets tagare utvecklas. Även om 
sysselsättningen bland äldre arbetstagare har ökat till drygt 40 % under 2002, ligger man 
ännu långt från målet på 50 % till 2010. 
Mot bakgrund av den ekonomiska nedgången och av  stats- och regeringschefernas enträgna 
uppmaning att se till att st rukturreformerna intensifieras, an modade Europeiska rådet vid sitt 
vårmöte 2003 kommissionen att tillsätta en europeisk specialgrupp för sysselsättningsfrågor, 
ledd av Nederländernas f.d. premiärminister Wi m Kok. Denna specialgrupp skulle se till att 
kommissionen får information om de praktis ka reformåtgärder som mest direkt och 
omedelbart kan inverka på medlemsstaterna s möjligheter att genomf öra den reviderade 
europeiska sysselsättningsstrategin. Europeiska rådet uppmanade vid sitt möte i Bryssel i december 2003 kommissionen och rådet att ta hänsyn till specialgruppens rapport vid 
utarbetandet av den gemensamma  rapporten om sysselsättningen. 
Specialgruppen har främst inriktat sig på beh ovet av att främja tillväxt när det gäller både 
sysselsättning och produktivitet och har konstaterat att det finns  fyra villkor för framgång: 
större anpassningsförmåga hos arbetstagare och företag, fler personer måste lockas ut på 
arbetsmarknaden, fler och bättre riktade investeringar i humankapital, samt bättre 
styrelseformer för att säkerställa effektivt genomförande av reformer. Specialgruppen har 
fastställt allmänna åtgärder som medlemsstater na ska prioritera under var och en av dessa 
rubriker och vände sig också till var och en av de femton nuvarande och de tio nya medlemsstaterna med specifika budskap om vilka reformer som är nödvändiga. Specialgruppens bedömning och budskap om åtgä rder delas helt och hållet av kommissionen 
och rådet och de har, eftersom de helt och hållet överensstämmer med riktlinjerna enligt 
europeiska sysselsättningsstrategin, inte grerats i denna gemensamma rapport om 
sysselsättningen. 
 
 5    De tre övergripande målen: 
De åtgärder som vidtagits för att uppnå målet full sysselsättning visar att en del medlemsstater 
engagerat sig mer och fast ställt nationella mål , antingen för sysselsättn ingsintensiteten eller 
för hur många arbetstillfällen som ska skapas. En  del av dessa mål är mer ambitiösa än under 
tidigare år. Fastställandet av mål måste stöd jas av strikt genomförda reformer. Av de 
nationella handlingsplanerna framgår det att ar betsmarknadsreformerna har fortsatt i samma 
takt som tidigare, och i vissa fall även trappats upp. Det gäller särskilt reformerna för att öka 
arbetskraftsdeltagandet och utbudet på arbetskraft. De reformer som gjorts för att förbättra 
förutsättningarna för skapande av arbetstillfällen är mer spridda. 
Arbetsproduktivitetens tillväxt har också mins kat på ett oroväckande sätt under det senaste 
årtiondet i EU. I USA har man däremot lyckat s kombinera goda sysselsättningsresultat med 
ökad arbetsproduktivitet. Produktiviteten  redovisas i de flesta nati onella handlingsplaner som 
ett eget mål, medan sambandet med bättre kvalitet i arbetet inte behandlas så utförligt. De senaste resultaten i fråga om kvalitet i arbetet har dock varit uppmuntrande
1. Även om det 
skulle kunna göras förbättringar  kan man se en del framsteg  i fråga om utbildning och 
kompetens, könsskillnader (med undantag för löneskillnaderna) och hälsa och säkerhet i 
arbetet. 
De nationella handlingsplanerna visar att sysselsä ttning anses vara ett mycket viktigt sätt att 
främja social sammanhållning och integration.  Vissa medlemsstater har valt en strategi som 
går ut på att ”göra arbete lönsamt” och som mest  består av reformer av den sociala tryggheten 
och skatterna. Andra inriktar sig på skrädda rsydda åtgärder för specifika grupper. Många 
medlemsstater betonar att det behövs en  mångsidig strategi som går utöver 
arbetsmarknadsåtgärder för att man ska kunna utjämna regionala och sociala skillnader. 
Riktlinjerna: 
Förebyggande och aktivering  
Förebyggande och aktiva arbetsmarknadsåtgärd er är nödvändiga för att arbetskraftens 
potential ska kunna utnyttjas, och sådana åtgä rders betydelse ökar vid en ekonomisk nedgång. 
I linje med den förstärkta strategi n i de nya riktlinjerna har det skett framsteg nä r det gäller att 
se till att alla arbetslösa får individuell hjälp med arbe tssökning samt rådgivning  redan tidigt 
under arbetslöshetsperio den och att skräddarsydd hjälp i form av en ny start erbjuds alla 
ungdomar innan de varit arbetslösa i sex månade r och alla vuxna innan de  varit arbetslösa i 
tolv månader. Däremot ägnas deltagandet bla nd personer som står utanför arbetskraften 
(särskilt kvinnor) bety dligt mindre uppmärksamhet. Medlemsstaterna har beslutat att 
modernisera den offentliga arbetsförmedlingen  och har i vissa fall börjat samarbeta med den 
privata sektorn. Bara ett fåtal av medlemsstaterna lämnar uppgifter om hur effektiva 
aktiveringsåtgärderna varit , och det krävs mer arbete för att ta fram jämförbara indikatorer 
för aktivering och förebyggande  så att man kan bedöma framstegen.  
Företagaranda  
Det måste göras mer för att utny ttja möjligheterna att skapa arbetstillfällen i EU genom ett 
förbättrat företagsklimat och genom att främja  företagens förmåga till innovation. De flesta 
                                                 
1 Förbättring av kvaliteten i arbetet.  En översikt av de framsteg som gjorts under den senaste tiden. 
Meddelande från kommissionen KOM(2003) 728. 
 
 6    medlemsstater strävar efter att underlätta etableringen av företag , minska den administrativa 
bördan och bygga ut stödtjänsterna för företag . Flera har tillsatt arbe tsgrupper för förenkling 
och förbättring av regelverken, blan d annat i fråga om  konkurslagstiftning.  Nyetablerade och 
existerande små och medelstora företags möjligheter att få finansiering  är en fråga som ägnas 
allt större uppmärksamhet, men som trots detta fo rtfarande är en besvärlig  ”flaskhals”. För att 
verksamhet som företagare ska bli en yrkesmöjlighet för alla  har många medlemsstater infört 
ledarutbildning på alla utbildningsnivåer, och en del har vidtagit specifika åtgärder för 
underrepresenterade grupper. Att stimulera innovation och forskning och utveckling  samt en 
mer effektiv spridning av resultaten av de tta i ekonomin utgör fortfarande en utmaning. 
Hantera förändringar och främja anpassningsförmågan  
Medlemsstaterna, arbetsmarknadens parter, före tagen och arbetstagarn a måste förbättra sin 
förmåga att förutse, initiera och ta till sig fö rändringar. Utöver de åtgä rder som är nödvändiga 
inom ramen för andra relevanta riktlinjer blir  man allt mer medveten om att man måste hitta 
en balans mellan flexibilitet och trygghet på  arbetsmarknaden. Det må ste finnas attraktiva 
anställningsformer som tillgodoser både arbe tsgivarnas och arbets tagarnas behov och som 
säkerställer att det inte uppstår en tudelad arbetsmarknad. Det fi nns tecken på att utvecklingen 
går mot större flexibilitet tack va re förändringar i arbetstidsmönster och arbetsmiljön . I ett 
antal medlemsstater har tyngdpunkten förskjutits till att införa flexibilitet i standardavtalen, 
förbättra arbetsvillkoren och minska antal et olycksfall i arbetet och arbetssjukdomar . 
Åtgärderna för att främja geografisk rörlighet  är inte tillräckligt utvecklade och är i de flesta 
fall inriktade på att minska regionala skillnader. Sätten att hantera omstruktureringar  
behandlas inte i tillräcklig grad. 
Utveckla humankapital  
Europa måste göra fler och bätt re riktade investeringar i huma nkapital. Det krävs betydligt 
större satsningar om EU ska ha någon möjlighet att nå de mål som fastställts för 2010, enligt 
vilka 85 % av 22-åringarna ska ha slutfört  gymnasieutbildning och 12,5 % av den vuxna 
befolkningen deltar i allmän eller yrkesinriktad utbildning.  Flera medlemsstater arbetar för att 
omdana systemen för livslångt lärande så att de blir mer efterfrågestyrda  och så att 
möjligheterna är mer anpassade till individuella behov . Endast några av medlemsstaterna 
visar att de har för avsikt att göra fler och bättre riktade investeringar i humankapital. 
Strategierna för att öka privatinvesteringar  (av privatpersoner eller fö retag) är ofullständiga. I 
reformerna för att uppmuntra privatpersoner  att investera används främst ekonomiska 
incitament . Många initiativ inriktas på erkännande och validering av  icke-formellt lärande 
och utbildning på arbetsplatsen , med målet att erkänna befintlig kompetens. 
Arbetsmarknadens parter  deltar mer i planeringen och ge nomförandet av utbildningen och 
kollektivavtal används i allt större utsträckning . Fördelningen av kostnaderna och ansvaret 
måste förbättras och bli tydligare. 
Öka utbudet av arbetskraft och främja aktivt åldrande  
För att sysselsättningen och den ekonomiska till växten ska öka på me dellång och lång sikt 
måste utbudet av arbetskraft öka. För att målet på  en sysselsättningsinte nsitet på 70 % ska nås 
måste sysselsättningen bland äldre arbetstagare ökas avsevärt och den genomsnittliga åldern för utträde från arbetsmarknaden höjas. Allt fler medlemsstater har nationella strategier för åldrande och har vidtagit ett antal åtgärder so m inriktas på bidragsreformer, förbättrad 
arbetsförmåga genom bättre möjligheter till utbil dning och bättre arbetsvillkor. I centrum står 
pensionsreformerna, genom vilka den normala pensionsåldern har höjts och förtidspensionering inte längre uppmuntras.  Bristfällig hantering av ekonomiska 
 
 7    omstruktureringar, frivilliga förtidspensionssystem och ne gativa incitament inom de 
lagstadgade pensionssystemen är faktorer  som hindrar sysselsättningen bland äldre 
arbetstagare från att öka i nämnvärd grad. Det är viktigt att medlemsstaterna utformar 
mångsidiga strategier för a tt öka arbetskraftsdeltagandet. En avgörande del av utmaningen 
med den åldrande befo lkningen består i att höja arbetskraftsde ltagandet bland kvinnor , och 
medlemsstaterna kan inte förlita sig på gr uppeffekter för att uppnå målen. Invandring anses 
erbjuda ett stort arbetskraftstillskott inom  de yrken eller sektorer där man har 
rekryteringsproblem. 
Jämställdhet  
Utnyttjandet av den potential som skapas genom kvinnors arbetskraftsdelta gande är inte bara 
en jämställdhetsfråga utan leder också till ökad ekonomisk effektivitet. Många medlemsstater 
har som mål att öka kvinnors deltaga nde på arbetsmarknaden och minska skillnaderna i fråga 
om sysselsättning och arbetslöshet . Detta ska främst ske genom åtgä rder för att förena arbete 
och privatliv. De faktorer som ligger bakom skillnaderna mellan könen i fråga om sysselsättning, arbetslö shet och lön (till exempel könsse gregering, skatter och löner) har 
emellertid inte hanterats särskilt väl. Många medlemsstater redogör för ett antal åtgärder som 
torde ha en positiv verkan och minska löneskillnaderna mellan könen , men de flesta är 
punktinsatser, särskilt i de  länder där skillnaderna är stör st. Många initiativ är fortfarande 
frivilliga och effekterna av dem utvärderas inte. Barnomsorg  uppges vara ett prioriterat 
område i de flesta medlemsstater men strategi erna varierar både i fråga om innehåll och 
ambitionsnivå, och kvalitet och rimliga avgift er ägnas inte tillräcklig uppmärksamhet. 
Integreringen av jä mställdhetsperspektivet  (mainstreaming) sker ännu inte systematiskt och 
det saknas bedömningar av vilka effekter befintliga system och nya åtgärder kan få för 
jämställdheten. 
Integrering av mindre gynnade grupper
 
Personer som har särskilda svårigheter på arbetsmarknaden  måste integreras bättre för att 
man ska kunna öka utbudet på arbetskraft och st ärka den sociala samman hållningen. De flesta 
medlemsstater redogör för åtgärder som ska minska antalet ungdomar som avbryter sin 
skolgång  och förbättra ställningen på arbetsmarknaden för funktionshindrade, invandrare och 
etniska minoriteter . Skillnaderna är emellertid fortfarande stora och insatserna måste 
förstärkas och utvidgas till att omfatta även andra mindre gynnade grupper som lågutbildade, 
bidragstagare och ensamföräldrar . Arbetsgivare borde involver as mer i arbetet med att öka 
mindre gynnade personers deltagande på arbetsmarknaden. 
Göra det lönsamt att arbeta  
För att öka arbetskraftsdeltaga ndet och främja arbetsmarknader som är öppna för alla måste 
de kvarvarande arbetslöshets- och fattigdomsfäl lorna minskas. Allt fler medlemsstater driver 
reformer vars mål är att göra det lönsamt att arbeta genom att man tar itu med de 
kombinerade effekterna av skatter och förmån er. Reformerna inriktas huvudsakligen på att 
minska skatterna  och på förmåner för förvärvsarbeta nde, som många medlemsstater redan har 
infört eller planerar att införa. En del medlemsstater har skärpt villkoren för rätt till förmåner 
eller utbetalningsperiodens längd , men reformerna av bidragssystemen är inte tillräckligt 
omfattande. Flera medlemsstater behöver fortfara nde se till att sådana faktorer som utgör 
negativa incitament att ta ett lågavlönat arbe te avlägsnas, särskilt genom att ta sig an 
situationen för personer utanför arbetskrafte n, och genom att beakta de icke-ekonomiska 
incitamenten att ta emot ett arbete, som till exem pel olika aspekter på kvalitet i arbetet. Det 
behövs ytterligare skatte-, bidrags- och pe nsionsreformer i syfte att uppmuntra äldre 
 
 8    arbetstagare att arbeta längre, särskilt i me dlemsstater med låg sysselsättning bland äldre 
arbetstagare. Medlemsstaterna borde satsa på att minska de indirekta arbetskostnaderna, 
särskilt för lågutbildade och låginkomsttagare. 
Omvandla odeklarerat arbete  
Odeklarerat arbete skapar orättvis konkurrens  mellan företagen och hindrar de berörda 
arbetstagarna från att integreras perman ent på arbetsmarkna den. I de nationella 
handlingsplanerna bekräftas det att medlemsstater na är allt mer angelägn a om att försöka lösa 
problemet med odeklarerat arbete genom en mer integrerad strategi, bestående av en 
kombination av förenklade regler för företagande t, reformer av skatte- och bidragssystemen, 
bättre kontroll av att lagstiftningen efterlevs och införande av påföljder. Mer behöver göras 
för att man ska förstå problemets natur och omfattning. Medlemsstaterna rapporterar om ett 
antal åtgärder för att förenkla de administrativa förfarandena  och registreringen av 
sysselsättningsbidrag och socialförsäkringsavgifter  samt för att förbättra samordningen 
mellan de berörda myndigheterna.  För att göra arbete  till ett mer locka nde alternativ uppger 
flera att de vidtagit skatteåtgärder för att hindra odeklarer at arbete och göra det lönsamt att 
arbeta . Många medlemsstater vidtar åtgärder som är avsedda för utländska arbetstagare eller 
illegala invandrare , till exempel bättre information om arbetsmarknadsrättigheter och 
strängare kontroll av arbetsvillkoren. 
Utjämna regionala skillnader  
Skillnaderna i fråga om sysselsättning och arbetslöshet  mellan regionerna är fortfarande 
betydande och kommer att öka ytterligare i oc h med utvidgningen. Forskningen bekräftar att 
det finns ett starkt samband mellan investeri ngar i humankapital och ekonomiska resultat på 
nationell och regional nivå, vilket betyder att in vesteringar är ett viktigt instrument för den 
regionala sammanhållningspolitiken. Europeiska socialfonden har i detta avseende en vital 
roll. 
Goda styrelseformer och partnerska p vid genomförandet av riktlinjerna 
Hur framgångsrik sysselsättningspolitiken är beror på kvaliteten på genomförandet. De 
nationella handlingsplanerna för 2003 är öve rlag välskrivna grunddokument, men de utgör 
bara i ett fåtal fall det centrala  underlaget för diskussion om och fastställande av de nationella 
prioriteringsområdena för sysselsättningen. I synnerhet involveringen av parlamentsorgan  
måste få en större framtoning.  Såväl arbetsmarknadens parter  som regionala och lokala 
myndigheter  anses vara viktiga partner för de natione lla regeringarna, men deras deltagande i 
den nationella handlingsplanen skulle kunna förbättras. 
Allt fler medlemsstater strävar efter att rappor tera om budgetprioriteringar i de nationella 
handlingsplanerna, men informationen är fortfa rande ojämn. Uppgifterna om genomförandet 
av de nationella handlingsplanerna och om de instanser som ansvarar för genomförandet rör 
främst de offentliga arbetsförmedlingarnas roll. Andra instanser, som utbildning och sociala tjänster, behandlas endast i liten utsträckning. 
Styrelseformerna i samband med sysselsättnings politiken måste förbättras såväl nationellt 
som på EU-nivå. På nationell nivå innebär dett a att det skapas partners kap för reform, att det 
utformas en ambitiös sysselsättningspolitik vars mål stämmer överens med de mål som fastställts på EU-nivå och att de nationella handlingsplanerna i högre grad utnyttjas som 
centrala dokument för planeri ng och övervakning, i vilka de olika delarna av reformen 
förenas. På europeisk nivå innebär detta at t de landsspecifika rekom mendationerna från EU 
 
 9    ges en tyngre roll, att EU-finan siering målinriktas bättre me d hänsyn till Lissabonagendan, att 
arbetsmarknadens parter på EU-nivå uppmanas att engagera sig mer samt att kunskapsspridning och ett systematiskt och me r öppet ömsesidigt lärande förstärks genom 
utbyte av erfarenheter. 
 
 10    INLEDNING 
I den gemensamma rapporten om sysselsä ttningen ges en första översikt av 
sysselsättningsläget och en be dömning av framstegen i medlemsstaterna när det gäller att 
genomföra de nya sysselsättningsriktlinj er som fastställts för 2003–2006, med de tre 
övergripande målen full sysselsät tning, kvalitet och produktivitet i arbetet och större social 
sammanhållning och integration. Den gemensamma rapporten innehåller dels  en analys av de 
framsteg som gjorts i EU som helhet när de t gäller de viktigaste överenskomna målen och 
riktlinjerna, dels en kort översikt för varje medlemsstat. Till grund för analysen ligger de nyckelindikatorer och kontextindikatorer som fa stställts av Sysselsättningskommittén och 
som anges i bilagorna. 
I avdelning VIII i Fördraget om upprättandet av  Europeiska gemenskapen anges principerna 
och förfarandena för utveckling av en samordna d strategi för sysselsättningen. I artikel 128 
fastställs precis hur en sådan strategi ska utformas. Varje år fastställs riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik. Varje medlemsstat ska till rådet och kommissionen 
lämna en årsrapport om de vik tigaste åtgärder som den har vi dtagit för att genomföra sin 
sysselsättningspolitik mot bakgrund av riktlinjerna för sysselsättningen. De nationella handlingsplanerna granskas och sammanfatta s i en gemensam rapport från rådet och 
kommissionen om sysselsättningsläge t i EU och om genomförandet av 
sysselsättningsriktlin jerna. Rapporten överlämnas till Eur opeiska rådet. På grundval av denna 
rapport antar Europeiska rådet varje år slutsats er som i sin tur kan leda till att riktlinjerna 
omarbetas. Dessutom ger rådet, på grundva l av en rekommendation från kommissionen, 
lämpliga rekommendationer till medlemsstaterna. 
Den europeiska sysselsättningsstrategin, som har utformats enligt ovannämnda institutionella 
ramar, utgör ett viktigt bidrag till EU:s  mer övergripande politiska dagordning som 
fastställdes vid toppmötet i Lissabon och vid efterföljande möten i Europeiska rådet. 
Rationaliseringen av den årliga politiska sa mordningen, som man enades om 2002, innebär att 
alla de delområden som ingår i Lissabona gendan, dvs. den gemensamma rapporten om 
sysselsättningen, rapporten om ge nomförandet av allmänna ri ktlinjerna för den ekonomiska 
politiken samt rapporten om genomförandet av strategin för den inre marknaden, ska läggas 
fram som en del av det s.k. genomförandepaketet. 
De nationella handlingsplaner för sysselsättning som lades fr am av medlemsstaterna hösten 
2003 utgör det främsta underlaget för denna rappor t. Ett viktigt bidrag till årets gemensamma 
rapport om sysselsättningen är emellertid de n rapport som utarbeta ts av en europeisk 
specialgrupp för sysselsättningsfrå gor, tillsatt vid Europeiska rådets vårmöte 2003 och ledd av 
Wim Kok, vars rapport överlämnades till Eu ropeiska kommissionen den 26 november 2003
2.  
I det sista avsnittet av den här gemensamma rapporten om sysselsättningen framförs vissa 
centrala budskap inför Europeiska rådets vårmöte 2004. 
                                                 
2 Jobs, Jobs, jobs – Creating more Employment in Europe. Rapport från specialgruppen för 
sysselsättningsfrågor, ledd av Wim Kok . 
 
 11    1. DEN  POLITISKA  OCH  EKONOMISKA  BAKGRUNDEN 
Den gemensamma rapporten om sysselsättnin gen utkommer vid en tidpunkt då man är 
någorlunda optimistisk om att det ska ske en återhämtning på arbetsmarknaderna i EU. De 
senaste årens sysselsättningspo litik och strukturreformer har stärkt den europeiska 
arbetsmarknadens förmåga att anpassa sig till c hocker, vilket visas av att sysselsättningen 
återhämtat sig relativt väl på se nare tid. Utgångsläget för säkerstä llande av en fortsatt tillväxt 
och hög sysselsättning är nu bättre, även om man bör hålla i minnet att behållandet av 
arbetskraft under lågkonjunkturen  och de fördröjda effekter na av konjunkturcykeln på 
sysselsättningen kommer att göra att sysselsättn ingen ökar långsammare. Den nya europeiska 
sysselsättningsstrategin utgör en integrerad och enhetlig strategi för att anta de utmaningar 
som EU står inför på sysselsättningsområdet.  I denna rapport granskas de åtaganden som 
medlemsstaterna gjort på grundval av de nya eu ropeiska sysselsättnings riktlinjerna, och de 
områden där behovet av framsteg och resultat är  mest brännande fastst älls. Genom att handla 
ska man nu försöka stödja återhämtninge n av ekonomin och sysselsättningen. 
1.1 SYSSELSÄTTNINGSTILLVÄXTEN HAR AVSTANNAT 
Till en början var återhämtningsförmågan på den EU:s arbetsmarknad god, men nu har 
effekterna av den ekonomiska ne dgången börjat ge sig till känna. 
Utvecklingen på arbetsmarknaden från det a tt den senaste ekonomiska nedgången började 
tyder på att sysselsättningen i EU i dag har bä ttre resistens mot svackor i den ekonomiska 
aktiviteten än tidigare. Sysselsättningen har hittills påverkats betydligt mindre av den senaste nedgången än den gjorde under den förra ne dgången på 1990-talet. Detta beror på att 
mönstren för hur nya arbetstill fällen skapas och gamla försvi nner har förändrats jämfört med 
början av 1990-talet. Inom jordbr uket och industrin har sysselsä ttningen hittills inte minskat 
så mycket, och det har skapats betydligt fler arbetstillfällen inom tjänstesektorn.
 
Den nuvarande återhämtningsförmågan är i huvuds ak en följd av de förändringar som ägde 
rum på den europeiska arbetsmarknaden under andra hälften av 1990-talet och som påverkade 
de mekanismer som kopplade samman syssel sättning och arbetskr aftsdeltagande med 
konjunkturcykeln. De kombinerade effekter na av att kvinno rs och ungdomars 
arbetskraftsdeltagande ökar, de n allt högre kompetensen hos be folkningen i arbetsför ålder 
och ett ökat utbud på nya avtals typer har sammantaget möjliggjor t en sysselsättn ingsintensiv 
tillväxt som också fått stöd genom en mer sy sselsättningsfrämjande  lönebildning från 
arbetsmarknadens parters sida oc h sänkta indirekta arbetskostnader. 
Effekterna av den ekonomiska nedgången va r tydliga i Europa unde r största delen av 2002 
och 2003 och BNP-tillväxten var mindre än 1 %. Efter att det under många år skapats många 
nya arbetstillfällen avstannade sysselsättningsti llväxten i början av 2003 . Arbetslöshetens 
nedåtgående trend vände i mitten av 2001 och arbetslösheten har gradvis ökat  från 7,3 % 
under 2001 till 8 % under 2003. Sysselsättninge n förväntas öka bara långsamt 2004–2005. 
Det finns en risk för att sysselsättningen fo rtsätter att stagnera under 2004 och för att 
arbetslösheten eventuellt kommer att öka om inte ekonomin återhämtar sig. Trots en måttlig återhämtning kan sysselsättningstillväxten bli begränsad, eftersom företagen sannolikt har 
gjort många nyanställningar under den senast e nedgången. För att Lissabonmålen ska uppnås 
måste utbudet av arbetskraft öka, men efte rsom arbetskraften förväntas öka mer än 
sysselsättningen kan det mycket  väl hända att arbetslösheten  fortsätter att öka inom den 
närmaste framtiden. 
 
 12    1.2 SYSSELSÄTTNINGSSTRATEGIN PÅ MEDELLÅNG SIKT GÄLLER 
FORTFARANDE  
Sysselsättningsresultaten är en av nyckel komponenterna i Lissabonagendan från 2000, enligt 
vilken målet är att göra EU  till världens mest konkurrenskraftiga och dynamiska 
kunskapsbaserade ekonomi, som kan säkerställ a hållbar ekonomisk tillväxt med fler och 
bättre arbetstillfällen och en högre grad  av social sammanhållning. Resultaten på 
sysselsättningsområdet har ett nära samband med andra viktig a områden där reformer är 
aktuella, som pensioner, utbildning, forskning oc h social integration samt varu-, tjänste- och 
arbetsmarknaderna. 
Den nya europeiska sysselsättningsstrategin  har utformats så att den stöder Lissabonmålen. I 
de nya riktlinjerna fa stställs de tre övergripande, kompl etterande målen full sysselsättning, 
kvalitet och produktivite t i arbetet samt social inte gration och sammanhållning. Tio 
prioriterade insatsområden som ska stödja dessa mål har fastställts. Riktlinjerna omfattar också insatser för att förbättra styrelse formerna inom sysselsättningspolitiken. 
Mot bakgrund av den ekonomiska nedgången och den förlängda osäkerheten om när 
återhämtningen kommer att ske och hur omfatta nde den blir och med tanke på stats- och 
regeringschefernas enträgna uppmaning att se till  att strukturreformerna fortsätter med samma 
kraft som förut eller intensif ieras, uppmanade Europeiska rådet vid sitt vårmöte 2003 
kommissionen att tillsätta en europeisk specialgrupp för sysselsättningsfrågor . 
Specialgruppen skulle hjälpa ti ll att identifiera praktiska re former som kan ha den mest 
direkta och omedelbara effekt en på medlemsstaternas genom förande av den reviderade 
sysselsättningsstrategin. 
Specialgruppen konstaterar att det skett strukturella förbättringa r i flera medlemsstater och att 
sysselsättningen ökat från mitten av 1990-talet till 2002 i EU, men va rnar för att risken att EU 
inte kommer att uppnå det ambitiösa målet som fastställdes i Lissabon 2000. Om inte 
medlemsstaterna vidtar kraftfu llare åtgärder, är det allt me r osannolikt att det övergripande 
målet för 2010 och sysselsättnings målen kommer att kunna uppnås. 
I sin motreaktion på nedgången bör EU inte  glömma bort de st örre, mer långsiktiga 
utmaningar man står inför. Globaliseringen oc h den ekonomiska integrationen påverkar allt 
mer européernas sätt att leva och arbeta och kräver snabb respons på och hantering av 
förändringar. Det faktum att befolkningen snabbt  blir allt äldre gör att EU:s förmåga att 
bibehålla sin konkurrenskraft och uppnå högre sysselsättning och ekonomisk tillväxt i 
framtiden kan ifrågasättas. 
I stället för att börja ändra EU -riktlinjerna ytterligare anse r specialgruppen att tyngdpunkten 
på EU-nivå nu borde ligga på noggrannare överv akning av de reformer som genomförs av 
medlemsstaterna. I den föreliggande rapporten granskas vilka åtgärder medlemsstaterna 
vidtagit mot bakgrund av alla sy sselsättningsriktlinjerna, med beaktande av de förslag som 
specialgruppen lagt fram i sin rapport. 
I rapporten uppmanas medlemsstaterna att genast  vidta kraftfulla åt gärder för att öka 
förtroendet och stödja ekonomis k tillväxt. Det handlar inte enbart om att skapa fler 
arbetstillfällen på kort sikt, utan det betonas a tt det slutliga målet för reformerna måste vara 
att öka både sysselsättningen och produktiviteten, eftersom dessa  är de centrala drivande 
krafterna för EU:s ekonomiska tillväxtpotential och avgörande inslag i Lissabonstrategin. 
 
 13    Specialgruppen för sysselsättningsfrågor har k onstaterat att det finns fyra krav som måste 
uppfyllas för att sysselsättningen oc h produktiviteten ska stimuleras: 
– Större anpassningsförmåga hos arbetstagare och företag. 
– Fler personer måste lockas ut på arbetsmarknaden. 
– Fler och bättre riktade in vesteringar i humankapital. 
– Bättre styrelseformer för att säkerställ a effektivt genomförande av reformer. 
I rapporten fastställs allmänna åtgärder som medlemsstaterna sk a prioritera under var och en 
av dessa rubriker. Den vänder sig också till va r och en av de femton nuvarande och de tio nya 
medlemsstaterna med specifika budskap om vilka reformer som är nödvändiga. 
Den nya strategin har också utformat s för att stödja sysselsättnings- och 
arbetsmarknadsreformer i de nya medlemsstat er som kommer att gå med i EU 2004. De nya 
medlemsstaterna har blivit tvungna till omfattand e politiska, ekonomiska och institutionella 
omstruktureringar och har under det senaste årtiondet påbörjat omfattande 
arbetsmarknadsreformer för att anpassa sig till en marknadsekonomi och förbereda medlemskapet. I nära samarbete med Eu ropeiska kommissionen har de utarbetat 
gemensamma utvärderingar av utmaningarna fö r sysselsättningen och arbetsmarknaderna i 
sina respektive länder och infört ett regelbunde t rapporteringsförfarande
3. Från och med den 
1 maj 2004 kommer de att delta fullt ut i den sa mordnade europeiska sysselsättningsstrategin. 
2. ÖVERGRIPANDE  BEDÖMNING  AV EU:S  SYSSELSÄTTNINGSMÅL 
Av de nationella handlingsplaner för 2003 so m har utarbetats mot bakgrund av de nya 
riktlinjerna framgår att sysselsättningspolitiken  som helhet tar hänsyn till alla de tre 
övergripande målen i sysselsättn ingsstrategin, även om målen för kvalitet/pr oduktivitet och 
integration inte alltid  redovisas jämställt med målet full sysselsättning4. De framsteg som 
gjorts i fråga om dessa mål diskuteras i det följande. 
2.1 FULL SYSSELSÄTTNING: EU RISK ERAR ATT INTE UPPNÅ MÅLEN FÖR 
SYSSELSÄTTNINGSINTENSITET 
När det gäller Lissabonmålet om en total sysselsättnin gsintensitet på 70 % i EU har det inte 
gjorts fler framsteg, och det står nu klar t att EU inte kommer att uppnå det delmål som 
fastställdes för sysselsättningsintensiteten till 2005  (vid Europeiska rådets möte i Stockholm 
enades man om 67%). Den totala sysselsättnings intensiteten stagnerade  2003 på den nivå som 
uppnåddes 2002 (64,3 %). Även om det sker en ekonomisk återhämtning kan det hända att 
sysselsättningsinte nsiteten inte blir högre än 65 % under 2005. En del medlemsstater med 
mycket låg sysselsättningsintensitet (Grekland,  Spanien och Italien) har dock närmat sig de 
andra medlemsstaterna något i oc h med att sysselsättningstillväx ten höll i sig under 2002 och 
                                                 
3 ”Läget rörande genomförandet av de gemensamma utvärderingarna av sysselsättningspolitiken i de 
anslutande länderna”, KOM(2003) 663. 
4 Kvalitet behandlas inte uttryckligen i 2003 års nationella handlingsplaner för Tyskland (endast som ” 
kompletterande åtgärder”), Italien, Nederländerna och Förenade kungariket. Social integration 
behandlas inte uttryckligen i fråga om Tyskland, Öste rrike och Italien. Detta innebär emellertid inte att 
de berörda nationella handlingsplanerna inte skulle  innehålla värdefull information om dessa mål. 
 
 14    2003. Endast fyra medlemsstater uppnår dock måle t 70 % (Danmark, Nederländerna, Sverige 
och Förenade kungariket), och Finland, Portuga l och Österrike ligge r inte långt ifrån. 
Den långvariga nedgången tyder på en oföränderlig elle r mycket måttlig 
sysselsättningstillv äxt under tre år (2002–2004) och ingen e ller endast liten förbättring av 
sysselsättningstillv äxten under denna period.  Som framgår av diag rammet nedan kommer EU 
därför inte att nå delmålen för sysselsättn ingen 2005, och det krävs en betydligt större 
sysselsättningstillv äxt under de närmaste åren. För att nå Lissabonmålet på 70 % skulle 
sysselsättningen i genomsnitt behöva öka med 1,6 % från 2004–2010 – en brytning av trenden 
i förhållande till de nuvarande resultaten men inte omöjligt att uppnå om man jämför med 
resultaten 1997–2000. Detta skulle innebära at t sysselsättningen före 2010 måste öka med 
cirka 15 miljoner arbetstillfällen för de 15 EU -länderna. Om man ställde upp samma mål för 
de 25 EU-länderna skulle denna siffra vara närmare 22 miljoner. 
Källa: Kommissionen. Europeiska arbetskraftsundersökningen t.o.m. 2003. För 2003–2005 har 
sysselsättningsintensiteten uppdaterats med hjälp av sysselsättningsprognosen från GD Ekonomi och Finans och 
Eurostats befolkningsprognoser. Från 2005 har sysselsättningsintensiteten extrapolerats på grundval av antagandet om en konstant årlig ökning. 
Den aggregerade bilden döljer a tt sysselsättningsintensiteten utvecklats olika för de båda 
könen. Sysselsättningen bland kvinnor fortsatte öka 2002 och uppfyller med 55,6% 
fortfarande villkoren för att man ska uppnå delmålet för 2005 . I sju medlemsstater (Danmark, 
Nederländerna, Österrike, Portugal, Finlan d, Sverige och Förenade kungariket) är 
sysselsättningen bland kvinnor redan högre än det EU-mål på 60 % som fastställdes i 
Lissabon. EU-genomsnittet påverkas helt tydligt av den andelen förvär vsarbetande kvinnor i 
endast fyra medlemsstater (B elgien, Grekland, Spanien och It alien). För att uppnå målet 60 % 
måste den genomsnittliga årliga ökningen av sysselsättningen bland kvinnor sedan 1997 fortsätta under de kommande sju åren. Man kan in te endast förlita sig på ekonomisk tillväxt, 
utan reformerna måste fortsätta att genomföras i samma takt som tidigare. Diagram 1: UTVECKLING MOT SYSSELSÄTTNINGSMÅLET ENLIGT LISSABON: 1997-2010  
59 60 61 62 63 64 65 66 67 68 69 70 
1997 1998 1999 2000 2001 2002 2003 2004 2005 2006 2007 2008 2009 2010
Konjunkturutvecklingen 2003-2005 har inte beaktat s: genomsnittlig tillväxt på 1,6 %   
från 2006 till 2010  Tidigare uppgifterDelmål 2005: 67%  Trend enligt 1997
Nödvändig utveckling för att   
 
 Lissabonmålet skall nås 2010  
 
 15    Avgörande för framstegen mot Lissabonmålet är hur sysselsättningen blan d äldre arbetstagare 
utvecklas. Trots att sysselsättningen bland äldre arbe tstagare har ökat till knappt över 40 % 
under 2002 ligger man ännu långt från Stockholmsmålet på 50 %.  Detta mål har hittills 
endast nåtts av fyra medlemsstater (Danmark, Portugal, Sverige och Förenade kungariket) och 
kan nås av ytterligare två (Finland och Irl and). Framstegen mot målet på 50 % kommer 
huvudsakligen att bero på de återstående medlemsst aterna (särskilt Belgie n, Frankrike, Italien, 
Luxemburg och Österrike), där sy sselsättningen bland äldre arbe tstagare fortfarande är under 
33 %. Det krävs därför omedelbara åtgärder för att höja antalet äldre arbetstagare som 
förvärvsarbetar, men också för att se till at t framtidens äldre arbets tagare – i åldersgruppen 
40–50 år – kan stanna längre på arbetsmarkna den. För att EU-målet 50 % ska uppnås måste 
sju miljoner fler personer i ålde rn 55–64 år förvärvsarbeta 2010. 
Medlemsstaterna har infört olika reformer för att öka arbetskraftsdelt agandet och utbudet på 
arbetskraft, till exempel åtgärder för att göra det lönsamt att arbeta, aktiva arbetsmarknadsåtgärder, allmän och yrkesinriktad utbildning samt rörlighet. De reformer som 
syftar till att förbättra förutsättningarna för skapande av arbetstillfällen är emellertid inte så omfattande. I vissa fall försöker man skapa arbe tstillfällen genom att sänka arbetskostnaderna 
(Belgien, Frankrike, Österrike), genom avregler ing (Tyskland, Frankrike, Italien), genom att 
uppmuntra utveckling och innovation i små oc h medelstora företag (Grekland, Irland, 
Nederländerna, Österrike, Finland, Sverige, Förenade kungariket), genom regional utveckling 
(Portugal, Irland) medan man i andra fall helt  enkelt litar på samspelet mellan ekonomisk 
tillväxt och flexibla arbetsmarknader (Danma rk, Spanien, Italien). Möjligheterna att skapa 
arbetstillfällen tack vare den kunskapsbasera de ekonomin har ingen framträdande plats i 
åtgärdspaketet. 
De åtgärder som medlemsstaterna  vidtagit till följd av  sysselsättningsrikt linjerna 2003 visar 
att de engagerat sig mer och fastställt nationella mål , antingen för sysselsättningsintensiteten 
eller för hur många arbetstillfällen som ska skapas under regeringsperioden (se tabellen i 
bilaga 2). En del av dem (bla nd annat Belgien, Fra nkrike, Grekland, Österrike och Finland) 
uppvisar större ambitioner än tidigare. Fast ställandet av mål måste underbyggas av 
omsorgsfullt genomförda reformer. 
2.2 KVALITET OCH PRODUKTIVITET I ARBETET: VARIERANDE FRAMSTEG 
INOM DE OLIKA DIMENSIONERNA 
Den positiva växelverkan mellan kvalitet i arbetet, produktivitet, sysselsättning och social 
integration har betonats i en rapport som kommissionen utarbetat på uppmaning av 
Europeiska rådet vid dess vårmöte i Bryssel
5. Denna rapport innehåller  en fullständig översikt 
av de framsteg som gjorts när det gälle r kvalitet i arbetet, i enlighet med den mångsidiga 
strategi  som fastställs i sysselsättningsriktlinjerna. 
Arbetsproduktivitetens tillväxt har minskat under det senaste årtiondet, vilket är mycket 
oroväckande för EU. Arbetsprodukti vitetens tillväxt ha r avmattats ytterligare under de senare 
åren, i motsats till ökningen av  sysselsättningen. Jämfört med första hälften av 1990-talet 
ökade sysselsättningstillväxtens bidrag till BNP-tillväxten betydligt under perioden 
1996-2002. I USA har man däremot lyckats kombine ra goda sysselsättni ngsresultat med ökad 
arbetsproduktivitet vilket resulterat i att BN P-tillväxten i USA var 1 procent högre än i EU 
                                                 
5 Se meddelandet KOM(2003) 728, 26.11.2003 (Förbättr ing av kvaliteten i arbetet. En översikt av de 
framsteg som gjorts under den senaste tiden). 
 
 16    under 1996–2002. Det är värt att nämna att resultate n i en del mindre medlemsstater i EU är 
gott och väl över genomsnittet i EU och till och med över genomsnittet i USA. 
På kort sikt kan den arbetsproduktivitetens fa ktiska tillväxt avvika från den långsiktiga 
trenden, särskilt under en ekonomisk nedgång nä r en lägre produktivitetstillväxt delvis kan 
bero på justeringar av antalet timmar snarare än av antalet personer. Arbetsmarknadsreformer som främjar en mer arbetskrafts intensiv tillväxt kan leda till  en faktisk pr oduktivitetstillväxt 
som är lägre än potentialen på lång sikt, men detta ska inte ses som en kompromiss. Högre 
arbetslöshet kräver en ent ydig ökning av BNP per capita utan negativa följder för den 
befintliga arbetskraftens produk tivitetstillväxt på lång sikt. 
Man måste därför samtidigt vidta åtgärder för at t främja sysselsättningstillväxten och sätta in 
fler åtgärder för att förbättra produktivitetst illväxten på lång sikt på de områden där den 
nuvarande trenden uppenbart inte är särski lt uppmuntrande. Nyckeln till detta är en 
välutbildad, kompetent och anpassningsbar arbe tskraft och EU måste investera mer och mer 
effektivt i sitt humankapital. EU måste ocks å påskynda spridningen av informations- och 
kommunikationsteknik (särskilt inom tjänstese ktorn), öka investeringarna i forskning och 
utveckling samt infrastruktur, vi dta åtgärder för att förbättra företagarkulturen och påskynda 
reformerna av varu- och tjänstemarknaderna. Ef tersom en del av de sektorer där det har 
skapats ett stort antal arbetstillfällen uppvisade ett ganska  dystert resultat när det gäller 
produktivitetstillväxt borde insatser för att höja kvalite ten i arbetet, bland annat genom 
kompetenshöjning och en lämpligare arbetsorgani sation, inom dessa sektorer också bidra till 
att produktivitetsutmaningen kan lösas
6. 
I de nationella handlingsplanerna behandlas produk tiviteten i de flesta fa ll som ett eget mål , 
utan hänsyn till sambandet med kvalitet. Det är oc kså värt att notera att de flesta länder där 
sysselsättningsintens iteten är hög (Förenade kungariket, Ne derländerna, Sverige och Finland) 
eftersträvar en ökning av produktiviteten för at t kompensera för den förväntade bristen på 
arbetskraft på medellång sikt. I de flesta medl emsstater finns det således utrymme för en mer 
mångsidig strategi, som tar hänsyn till den positiva växelverkan mellan kvalitet i arbetet, produktivitet, syssels ättning och soci al integration. 
De senaste trenderna och resultaten för de o lika kvalitetsaspekterna är delvis uppmuntrande.  
När det gäller utbildning och kompetens, könssk illnader (med undantag för löneskillnaderna) 
och säkerhet i arbetet har det skett kontinuer liga förbättringar i EU. Sammantaget finns det 
dock mycket att förbättra  inom var och en av de olika kvalitetsaspekterna. Sysselsättningen 
bland äldre arbetstagare ökar visserligen långsamt, men ligger fortfarande långt under 
Stockholmsmålet på 50 %. I flera medlemsstater  blir det allt svår are för ungdomar att få 
arbeten med rimliga karriärutsik ter. Personer som inte är EU -medborgare är uppenbart mindre 
gynnade i fråga om sysselsättning och arbetslöshet, likaså är det fortfara nde svårt att integrera 
funktionshindrade personer på arbetsmarknade n, särskilt om de har svåra funktionshinder. 
Vad jämställdheten gäller utgör det bristande utbudet av barnomsorg och vårdmöjligheter för andra anhöriga ett hinder fö r kvinnors högre arbetskraftsdelta gande, löneskillnaderna mellan 
könen tycks inte minska och könsuppdelningen me llan sektorer och yrken kvarstår. Sist men 
inte minst är trenden vad gäller produktivitetstillväxt som tidigare nämnt en besvikelse. 
Det är bara några medlemsstater som har en mångsidig strategi där varje enskild 
kvalitetsaspekt behandlas. I stället har va rje medlemsstat fastställt vilka aspekter som är 
                                                
 
6 En mer ingående analys av trender och resultat för produktivitet finns i kapitel 2 i rapporterna 
Employment in Europe 2003 och Annual Economic Review 2003. 
 
 17    viktiga för dem och som sk a prioriteras vid åtgärder . Balansen mellan flexibilitet och 
trygghet samt jämställdhet är till  exempel frågor som lyfts fram av Italien, Spanien, Grekland 
och Portugal. Utbildning bet onas i Portugal och Spanien, li kaså i medlemsstater med hög 
produktivitet (Danmark, Frankrike, Finland och Sv erige). Arbetsmiljön har visat sig vara en 
viktig prioritet i många länder och fem (D anmark, Grekland, Frankrike, Portugal och 
Förenade kungariket) har fastst ällt mål för hur antalet olycks fall ska minskas. Vidare nämns 
arbetstid, som endast indirekt täcks av de tio aspekterna, som en angelägenhet (Belgien, 
Luxemburg, Finland). 
2.3 SOCIAL SAMMANHÅLLNING OCH IN TEGRATION: STÖRRE FOKUS PÅ 
ATT SKAPA EN ARBETSMARKNAD FÖR ALLA 
Utöver de personer som anmälts som arbetslösa stod 4,5 % av befolkningen i arbetsför ålder i 
EU 2002 utanför arbetskraften trots att de v ille arbeta (en lätt ökning jämfört med 2001). Det 
är också oroväckande att arbetslösheten har ökat på senare  tid, eftersom detta kan vara ett 
tecken på en kommande ökning av långtidsarbetslösheten,  som är en stor riskfaktor när det 
gäller social utestängning. De tta skulle dessutom göra det ännu svårare för mindre gynnade 
personer att komma ut på arbetsmarknaden. Funktionshindrade, invandrare och etniska 
minoriteter, ensamföräldrar, personer me d endast grundskoleutbildning och äldre 
arbetstagare, vars ställning på arbetsmarknaden redan är osäker , kan alltså få det ännu svårare 
(se riktlinje 7) i framtiden. 
Till följd av att man lagt fram de nationella handlingsplanerna för social integration7, där det 
redogörs för de nationella strategierna för att mo tverka fattigdom och so cial utestängning på 
olika politiska områden, har medlemsstater na strävat efter att i de nationella 
handlingsplanerna för sysselsättning ge en mer detaljerad beskrivning av hur 
sysselsättningspolitik en bidrar till social integration. De flesta me dlemsstater skulle dock 
kunna göra avsevärt större satsningar för att uppnå de mål som anges i den tredje 
övergripande riktlinjen om social integration. 
En gemensam nämnare i sysselsät tningsplanerna är att förvärvs arbete anses vara ett mycket 
viktigt sätt att främja so cial integration. Åsikterna varierar emellertid om i vilken omfattning 
arbetsmarknadspolitiken kan anses vara i princi p tillräcklig för att lösa problemet med social 
utestängning. Vissa medlemsstater (Nederländerna, Finland) har inriktat sig på att avlägsna 
hinder för förvärvsarbete. I denna strategi so m går ut på att ”göra arbete lönsamt” gynnas 
reformer av den sociala tryggheten och skat terna (skattelättnader för låginkomsttagare, 
avlägsnande av negativa incitament att ta ett arbete, kombinerat med stödåtgärder som till exempel barnomsorg). Andra medlemsstater (F rankrike, Portugal, Sverige, Österrike, 
Grekland) håller visserligen med om att syssels ättningspolitiken har en  nyckelroll i kampen 
mot social utestängning, men satsar mer på särs kilda gruppers svåra s ituation och föredrar 
skräddarsydda åtgärder i vilka de berö rda personernas enskilda behov beaktas. 
Medlemsstaterna
8 konstaterar också uttryckligen att sysselsättningspolitiken har 
begränsningar och understryker behovet av ök ade synergieffekter me d politik på andra 
områden som utbildning, hälsovård och boende, i nom ramen för en verklig mångdimensionell 
strategi. 
                                                 
7 Se den gemensamma rapporten om social integration 2003. 
8 T.ex. Danmark använder begreppet ”negativt socialt arv” och Grekland betonar vikten av faktorer som 
familjens sammansättning och utbildning. 
 
 18    Europeiska rådet i Barcelona har uppmanat medl emsstaterna att fastställa nationella mål för 
hur fattigdomen ska minskas senast 2010. De flesta ha r tagit tillfället i akt att fastställa sådana 
mål i de nationella handlingsplanerna för so cial integration och för sysselsättning. Som 
exempel kan nämnas Grekland (att senast 20 10 minska andelen personer som hotas av 
fattigdom till genomsnittet i de femton EU-ländern a), Nederländerna (målet  är att senast 2005 
ha höjt sysselsättningen bland etniska minoritet er till 54 %), Sverige (att halvera antalet 
bidragsberoende personer mellan 1999 och 2004) och Frankrike (att under perioden 
2003-2005 öka utflödet från arbetslö shet bland personer som får en social minimiinkomst). 
Förenade kungariket har som mål att öka andelen förvärvsarbetande ensamföräldrar till 70 %, 
minska andelen barn i hushåll utan arbets inkomster och öka syss elsättningen i mindre 
gynnade områden och grupper. 
Satsningarna på regionala skillnader  är inte så tydliga (med unda ntag för i Portugal, Grekland, 
Belgien och Förenade kungariket)  trots att det fortfarande finns stora regionala skillnader vad 
gäller arbetsmarknadsresultaten. Skillnaderna i arbetsmarknadsdeltagande mellan regioner, särskilt i fråga om arbetslöshet, och de stora skillnaderna mellan olika sociala grupper har gett 
upphov till isolerade öar av fatti gdom och social utestängning oc kså i de rikare områdena i 
EU. För att utjämna dessa skillnader krävs det en välavvägd kombination av investeringar i 
produktion och humankapital, och arbetsmarkna dsreformer som till exempel införande av 
lönebildning som beaktar regionala och lokala förhållanden. 
För att Lissabonmålen ska kunna nås måste tre nden brytas under de kommande åren. Både 
sysselsättningen och arbets produktiviteten måste öka betydligt snabbare. De 
arbetsmarknadsreformer som införts på sistone har visat sig kunna förbättra sysselsättningens 
återhämtningsförmåga under den ekonomiska nedgå ngen. Mer stöd till fö retagande, forskning 
och spridning av innovation samt större och effe ktivare investeringar i humankapital är alla 
lika viktiga för att en förändring ska vara möjli g. Sådana reformer måste genomföras kraftfullt 
i samverkan med reformer på varu-, tjänste- och kapitalmarknaderna. 
Medlemsstaterna borde bekräfta att de är ange lägna om reformer av detta slag genom att 
fastställa nationella mål för sysselsättningen i enlighet med förslaget fr ån specialgruppen för 
sysselsättningsfrågor, och skapa fler synergie ffekter mellan politik en för sysselsättning, 
kvalitet och produktivitet samt social integration när de ge nomför reformerna. Genom att 
genomföra de tio riktlinjer na kommer medlemsstaterna att bidra till att förbättra 
arbetstagarnas och företagens anpassningsförm åga, främja utbudet på  arbetskraft och höja 
nivån på humankapitalet, vilka specialgr uppen har konstaterat vara grundläggande 
förutsättningar för framgång. 
3. GENOMFÖRANDE
 AV RIKTLINJERNA:  BEDÖMNING  AV RESULTAT  
OCH  ÅTGÄRDER 
3.1 AKTIVA OCH FÖREBYGGANDE ÅT GÄRDER FÖR ARBETSLÖSA OCH 
PERSONER UTANFÖR ARBETSKRAFTEN 
Viktiga fakta och utmaningar 
Den ekonomiska nedgången har avbrutit den långs iktiga minskningen av ar betslösheten i EU. 
Arbetslösheten har ökat från 7,4 % 2001 till 8,1 % 2003, och cirka 14 miljoner personer är för 
närvarande arbetslösa i de femton EU-länderna. Långtidsarbetslösheten  har stabiliserats på 
över 3 % (över 5 % i Grekland och Italien). Långtidsarbetslösheten påverkar relativt sett fler 
kvinnor än män (i genomsnitt 3,6 % jämfört med 2,6 %), utom i Finland, Irland, Sverige och 
 
 19    Förenade kungariket. Ungdomsarbetslösheten  ökade under första hälften av 2003 och är 
fortsättningsvis mycket hög i Grekland, Ita lien, Spanien, Finland, Frankrike och Belgien9. 
Även om den totala arbetslösheten förväntas stabiliseras under de kommande två åren finns 
det en fortsatt risk för att antalet långtidsarbetslösa och personer utanför arbetskraften 
kommer att öka kraftigt. Detta kräver en kraftfullare satsning på åtgärder för aktivering och förebyggande så att arbetslöshetsp erioden begränsas och långtidsa rbetslöshet, isolering från 
arbetsmarknaden och inaktivitet förhindras. 
Politiska åtgärder 
Riktlinjen i fråga reviderades 2002 och bygger nu på  en tydlig serie åtgärder som ska vidtas 
från och med ett tidigt stadium i arbetslöshetsper ioden fram till långtidsarb etslöshet. Till följd 
av ändringen har motsvarande indi katorer setts över och det är fö r tidigt att göra en tydlig 
utvärdering av hur riktlinjen efterlevts 2002-20 03. I bilagorna 1 och 2 anges de indikatorer 
som hittills är tillgängliga under den nya strategin. 
Icke desto mindre har medlemsstat erna gjort ytterligare framsteg  när det gäller att säkerställa 
att varje arbetslös person får individuell hjälp med arbetssökn ing samt rådgivning redan tidigt 
under arbetslöshetsperioden.  Detta är fallet särskilt i Danmark (nytt program för "intensiv 
kontakt"), Belgien (tidig kartläggning i den fl amländska delen), Frankrike (så gott som alla 
arbetssökande erbjuds en pers onlig handlingsplan – ny start
10 inom fyra månader), Tyskland 
(tidigare registrering och ingripan de från den offentli ga arbetsförmedlingens sida till följd av 
Hartzreformen) och Italien där de offen tliga arbetsförmedlingarna som ett led i 
arbetsmarknadsreformen kommer att ha skyldighet att erbjuda orienterande  intervjuer inom de 
första tre månaderna av arbetslöshetsperioden. 
Man strävar fortfarande efter att erbjuda varje arbetslös person en ny start  i form av 
utbildning, omskolning, arbetspraktik, ett arbete  eller någon annan anställbarhetsåtgärd innan 
personen i fråga varit arbetslös i sex månader (för ungdomar) eller tolv  månader (för vuxna). 
Viktiga reformer som bör lyftas fram är bl and annat programmet Jump Plus i Tyskland, 
översynen av systemet med ”avtal om första j obbet” för att underlätta rekryteringen från 
företag i Belgien, och programmet för områden me d hög arbetslöshet i Italien som alla syftar 
till att kartlägga och bryta ner hindren för sysse lsättning. De indikatore r som medlemsstaterna 
tillhandahåller är visserligen olikartade11, men tyder på att sådana åtgärder täcker allt fler 
arbetslösa.  Åtta medlemsstater (Belgien, Tyskland, Fr ankrike, Irland, Luxe mburg, Finland, 
Sverige och Förenade kungari ket) uppnår eller överskrider det nya målet (25 %) för aktivering 
av långtidsarbetslösa . Personer som står utanför arbetskraf ten ägnas dock fortfarande liten 
uppmärksamhet, vilket särskilt hindrar kvinnor från att ta del av aktiva och förebyggande 
åtgärder. Medlemsstaterna bör be möda sig om att tillhandahålla jämförbara indikatorer för 
aktivering och förebyggande  så att framstegen kan bedömas under kommande år. 
Arbetsförmedlingarna håller på att moderniseras  i syfte att stödja aktivering och 
förebyggande, och i en del medlemsstater har samarbetet ökat mellan offentliga 
arbetsförmedlingar och partner inom den pr ivata sektorn, särskilt bemanningsföretag, 
                                                 
9 Under första hälften av 2003 var ungdomsarbetslösheten till 7,5 % (överstiger 9% i Grekland, Spanien, 
Italien och Finland). Ungdomsarbetslösheten uppnådde 15,7 % (med siffror på mer än 20% i samma 
länder).  
10 Plan d' Action Personnalisé – Nouveau Départ 
11 Flera medlemsstater har inte kunna rapportera indikatorerna på grundval av de reviderade 
definitionerna. 
 
 20    (Nederländerna, Italien, Tyskland, Förenade  kungariket). Åtgärder har vidtagits för att 
förbättra de tjänster som erbjuds arbetsgivare , genom utveckling av teletjänstcentraler och 
direkt annonsering av arbetstillfällen på In ternet (Förenade kungariket, Irland, Tyskland, 
Belgien och Sverige). Tjänsterna byggs ut på regional (Frankrike, Span ien, Italien) och lokal 
nivå (Danmark, Nederländerna). Nya IT-system utvecklas inom de offentliga arbetsförmedlingarna i de flesta länder. Ytterligare insatser för ett fortsatt moderniseringsarbete är önskvärda. 
Sju medlemsstater (Österrike, Danmark, Spanien, Luxemburg, Finland, Sverige och Förenade 
kungariket) har lämnat uppgifter om hur effektiva akti veringsåtgärderna är  mätt i hur många 
som fått arbete till följd av en aktiv åtgärd. I Österrike fick näst an hälften av de arbetslösa ett 
arbete sex månader efter att ha deltagit i en åt gärd, jämfört med ungefär en tredjedel i Sverige 
och Spanien och mer än två tredjedelar i Luxemburg. Flera medlemsstater genomförde 
skräddarsydda åtgärder för ungdo mar (Belgien, Tyskland, Frankr ike, Grekland, Italien) och 
kvinnor (Grekland, Spanien, Italien), ofta i ko mbination med rekryter ingsincitament för 
arbetsgivare. Flera länder (Dan mark, Frankrike, Nederländern a, Finland och Sverige) har 
vidtagit betydande åtgärder för att förbättra förv altningen av arbetslöshetsersättning med hjälp 
av samarbete mellan arbetsmarknadsinstitutionerna.  Ett tydligt exempel på detta samarbete är 
att förutsättningen för att man ska få bidr ag är att man deltar i aktiveringsprocessen. 
Trots begränsningar i budgeten finns det goda mö jligheter att ytterligare styra utgifterna och 
uppnå större verkan  genom att mer omsorgsfullt välj a tidpunkt för och inriktningen på 
åtgärderna. 
Specialgruppen för sysselsättningsfrågor har bet onat att åtgärder som är avsedda att förebygga 
arbetslöshet och stödja (åter)integrering av personer som nyligen blivit arbetslösa och 
personer utanför arbetskraften är absolut nödvändiga för att ma n ska kunna utnyttja 
arbetskraftens potentia l och att de är ännu viktigare under en ekonomisk nedgång och inom 
regioner och sektorer där det görs omst ruktureringar. Specialgruppen uppmanade 
medlemsstaterna till följande: 
– Erbjuda individuellt anpassade tjänster till al la arbetslösa arbetssökande på ett tidigt 
stadium, i form av rådgivning, utbildning eller nya arbetstillf ällen, i enlighet med 
sysselsättningsriktlinjerna. 
– Göra aktiveringsprogrammen mer effektiva genom att kartlägga de arbetssökandes 
faktiska behov och ge företräde åt skrädda rsydda åtgärder framför allmänna program 
i stor skala. 
– Utveckla system för snabb respons i hände lse av nedläggning av anläggningar eller 
omfattande omstrukturering av företag. 
– Se till att arbetsförmedlingar har tillräcklig kapacitet (personal och resurser) att 
erbjuda sådana skräddarsydda tjänster,  och stärka lokala partnerskap för 
sysselsättning. 
– Försöka lösa de problem so m de mest utsatta personerna har, bland annat mindre 
gynnade ungdomar och personer med funktionshinder. 
 
 21    3.2 SKAPANDE AV NYA ARBETSTILLFÄLLEN OCH FÖRETAGARANDA 
Viktiga fakta och utmaningar 
I det utvidgade EU måste cirka 22 miljoner arbetstillfällen skapas för att sysselsättningsmålet 
från Lissabon ska nås 2010. Sysselsättningen i EU ökade med bara 0,4 % 2002, vilket motsvarar 0,6 miljoner nya arbetstillfällen netto.  Under 2003 förväntas 
sysselsättningstillväx ten vara särskilt svag i Danmark, Tyskland, Nederländerna och Portugal. 
Antalet nystartade företag  var stabilt 1997–2000. Av de länder som lämnat jämförbara 
uppgifter etablerades flest nya företag i Danmark, Luxemburg, Spanien och Förenade 
kungariket. Överlevnadsgraden  för nya företag var högst i Luxemburg och Förenade 
kungariket. Företagsinvesteringa r som procent av BNP i EU minskade från 18,3 % till 17,2 % 
från 2000 till 2002. 
Det måste göras mer för att utny ttja möjligheterna att skapa arbetstillfällen i EU genom ett 
förbättrat företagsklimat och genom att främja företagens förmåga till innovation. Det är av största vikt att möjligheterna till arbete ökas genom företagande och etablering av nya företag för att Lissabonmålen för sysselsättningsintensit et ska nås. Stimulering av innovation och mer 
effektiv spridning av resultaten i ekonomin är också viktiga för att ök a sysselsättningen och 
den ekonomiska tillväxten. 
Politiska åtgärder  
De flesta medlemsstater har gjort fr amsteg när det gä ller att underlätta etableringen av företag  
och minska de administrativa bördorna, särski lt tillsammans med e-re geringsinititativ som 
syftar till att förenkla registrering av företa g och sänka kontinuerliga fullgörandekostnader. 
Några medlemsstater har ställt upp mål för etableringen av nya företag (Frankrike och 
Belgien) och ytterligare mål meddelas av medlemsstaterna i samband med projektet för 
kvantitativa mål i företagspolitiken ( The Quantitative Target Project ). Företagsöverlåtelser  är 
en fråga som fått större uppmärksamhet i Frankr ike och Nederländerna, och åtgärder för att 
minska skattetrycket vid generationsväxling har vidtagits i Grekla nd, Finland och Sverige.  
Utvidgandet av stödtjänsterna för företag  är något som prioriteras i de flesta 
medlemsstaterna, men bara ett fåtal har vidtagit åtgärder för att göra något åt dessa tjänsters 
kvalitet (Spanien, Finland, Danmark, Portugal). Få medlemsstater uppger att de skulle ha 
vidtagit specifika åtgärder som är avsedda att förenkla den administrativa bördan vid 
rekrytering av personal , men systemen för registrering av an ställning av nya arbetstagare har 
utvecklats (Belgien, Spanie n, Frankrike och Grekland). 
Förenklingen av det befintliga regelverket fort går i medlemsstaterna och man har satsat mer 
på konsekvensbedömning av ny lagstiftning och på  att försöka lösa pr oblem med motstridiga 
bestämmelser. Flera medlemsstater  har tillsatt arbetsgrupper för förenkling och förbättring av 
regelverken, med företrädare från olika minist erier. I Förenade kungariket måste 
myndigheterna enligt den reviderade handledningen om konsekvensbedömning för 
lagstiftning göra bedömningar av hur ny lagstiftning påverkar småföretag. Dessa ska följas 
upp med att de olika ministerierna får ett tydlig t ansvar för lagstiftnin gsreformer. Ett antal 
medlemsstater, bland annat Danmark, Grekland,  Portugal, Finland och Belgien, undersöker 
hur konkurslagstiftningen kunde förenklas . Flera medlemsstater har in fört nya eller förstärkt 
de befintliga möjligheterna för nyetablerade och existerande sm å och medelstora företags 
möjligheter att få finansiering , men detta är fortfarande et t av de största hindren för 
 
 22    företagens utveckling, särskilt för nya företag och småföretag12. Nätverk för företagsänglar, 
som förutom att de ordnar finansieringsmöjligheter kan fungera som ett stöd för ledningen eller vara medlemmar i styrelser, unders töds ytterligare i Fr ankrike och Belgien. 
För att uppnå målet att verksamhet som företagare ska bli en yrkesmöjlighet för alla  har 
medlemsstaterna vidtagit en se rie utbildningsåtgärder och spec ifika åtgärder för grupper som 
är underrepresenterade som företagare. Före tagande bland kvinnor uppmuntras i huvudsak 
genom utbildning och skapande av nätverk (Förenade kungariket, Luxemburg, Spanien och 
Grekland). I Danmark betonas flexibla tjänste r som tillgodoser indivi duella behov. Öppnandet 
av reglerade yrken i Grekland och upphävandet av  kravet på obligatoris ka betyg inom vissa 
yrken i Tyskland och Österrike kan komma att förenkla möjligheterna att etablera företag. 
Vissa medlemsstater ger särskilt stöd till nyet ablerade företag inom den sociala ekonomin. 
För att minska riskerna vid övergång till egenföretagande planerar Österrike att utvidga kriterierna för rätt till arbe tslöshetsersättning. De sociala trygghetssystemens inverkan på 
incitamenten att bli egenföreta gare och på att övergå från en  ställning som anställd till 
ställning som egenföretagare bör ses över. Med tanke på att före tagarna blir allt äldre måste 
bestämmelserna och stödet utvecklas så att man säkerställer lyckade företagsöverlåtelser . De 
flesta medlemsstater inser vikten av att främja företagarandan genom allmän och 
yrkesinriktad utbildning, och vissa inför ut tryckligen företagarutbildning som en del av 
läroplanen  på olika utbildningsnivåer (närmare uppgifter om kurserna ges inte). Det är viktigt 
att man förbättrar lärarnas undervisningsmetoder  och yrkesvägledarnas arbetssätt om man vill 
förbättra utbildningens kvalitet.  Detta är en prioritet i Finl and. I en del länder uppmuntras 
samarbete mellan företag och läroanstalter kr ing företagarutbildning  (Österrike, Irland, 
Luxemburg, Förenade kungari ket), utbildning för att öka ledarskapskompetens  och främja 
företagens förmåga till innovation. 
Specialgruppen för sysselsättningsfrågor har understrukit att medlem sstaterna måste göra 
följande: 
– Minska de administrativa oc h rättsliga hindren för etab lering och ledning av nya 
företag, till exempel genom att utveckla  rådgivningstjänster (som s.k. one-stop 
shops) för nyetablerade företag och genom att erbjuda små och medelstora företag 
hjälp med personalledning. 
– Förbättra nyetablerade samt små och me delstora företags möjligheter att få 
finansiering. 
– Främja en företagarkultur, bland annat ge nom att anordna mer le darutbildning inom 
högskoleutbildningen och den yrkesinriktade utbildninge n och genom att se över 
obeståndslagstiftningen i syfte att mi nska onödiga risker för företagare. 
– Sänka indirekta arbetskostna der för lågutbildade och lågi nkomsttagare, säkerställa en 
sysselsättningsfrämjande l öneutveckling som motsvarar arbetsmarknadssituationen 
och den totala produktivitetsnivån samt tillåta tillräckliga löneskillnader mellan 
sektorer och regioner. 
                                                
 
12 En mer ingående analys finns i 2004 års rapport om genomförandet av Europeiska stadgan för 
småföretag, i vilken möjligheterna att få finansiering är ett prioriterat område.  
 
 23    – Uppmuntra nätverk och partnerskap fö r främjande och spridning av innovation 
regionalt och inom olika sektorer samt se till att användningen av IT blir vanligare 
genom bättre tillgänglighet och ökad utbildning på samtliga nivåer. 
– Se till att det finns tillräckliga incitament, både i fråga om skatter och 
immaterialrättigheter, för att öka andelen privata investeringar i forskning och innovation samt utnyttja den inre marknade ns potential genom gemensamma normer, 
landsomfattande samarbete och rörlighet bland forskare. 
– Se över obeståndslagstiftningen i syfte att minska onödiga risker för företagare och 
se till att företagare som misslycka ts slipper en negativ stämpel. 
3.3 HANTERA FÖRÄNDRINGAR SAMT FRÄMJA ANPASSBARHET OCH 
RÖRLIGHET PÅ ARBETSMARKNADEN 
Viktiga fakta och utmaningar 
Under de senaste åren har visst idsanställningarna och deltidsanställningarna ökat i antal, även 
om ökningen avstannade 2002. Det finns nu tecken på att man går mot överensstämmelse med medlemsstater i vilka deltidsanstä llningar och visstidsanställningar är 
underrepresenterade, men tycks öka betydlig t (med undantag för Grekland och Irland). 
Arbetstidsmönstren  blir allt mer mångsidiga i de flesta länder. Trenden på medellång sikt är 
att antalet olycksfall i arbetet  minskar och märkbara förbättri ngar har skett i Gr ekland, Irland, 
Portugal och Belgien. Den geografiska rörligheten  mellan olika regioner är ganska låg. Under 
2002 var denna antingen oförändrad eller lägre i medlemsstaterna. 
Länderna i Europa genomgår just nu intensiva ekonomiska förändringar och 
företagsomstruktureringar . Bakom den marginella ökningen av sysselsättningen under 2002 
och dess stagnation under 2003 döljer sig det fakt um att ett stort anta l arbetstillfällen har 
skapats samtidigt som många gått förlorade
13. Medlemsstaterna, arbetstagarna och företagen 
måste blir bättre på att förutse, initiera och ta  till sig förändringar. Bättre förmåga att reagera 
på förändringar kräver stor flexibilitet på arbetsmarknaderna och en mångfald av 
anställningsformer. Detta kan inte uppnås om det inte kombineras med tillräcklig trygghet för arbetstagarna vad gäller deras förmåga att stanna kvar och av ancera på arbetsmarknaden. En 
anpassbar arbetsmarknad kräver geog rafisk och yrkesmässig rörlighet.  
Politiska åtgärder 
Genom de arbetsmarknadsreformer som gjorts på  senare tid har företa gen börjat få större 
möjligheter att använda en rad olika slag av anställningsavtal . Det finns nu tecken  på att man 
går mot större flexibilitet genom arbe tstidsmönster och arbetsmiljön . I majoriteten av 
medlemsstaterna har referensperioden för arbets tidskonton förlängts eller nya möjligheter till 
avbrott i karriären införts för att skapa en bätt re balans mellan arbete och privatliv. En del 
medlemsstater har börjat inrikta sig på att införa mer flexibilitet i ”standardavtal”. Det har till 
exempel fastställts gränser för när ett striktar e anställningsskydd ska börja gälla (Tyskland) 
och antagits lagar om uppsägning, som utgör en öppnare och mer tillförlitlig ram för både arbetsgivare och arbetstagare (Spanien, Port ugal). Några medlemsstater har inlett omfattande 
revideringar av sysselsättningsrelaterad lagstif tning (Nederländerna, Portugal, Frankrike). 
                                                
 
13 Se rapporten Employment in Europe 2003, enligt vilken antalet friställningar uppgick till cirka en halv 
miljon. Särskilt IT-sektorn och den finansiella sektorn har drabbats. 
 
 24    Satsningarna på att främja anpassningsförmågan genom yrkesinriktad utbildning och 
fortbildning  är i allmänhet mer välutvecklade i de fa ll där arbetsmarknadens parter har slutit 
relevanta avtal. När det gäller möjligheterna att delta i utbildning är skillnaderna mellan personer som omfattas av kollektivavtal och personer som faller utan för dem är särskilt 
tydliga i Belgien, Tyskland, Spanien, Fra nkrike, Italien, Luxemburg och Portugal. 
Så gott som alla medlemsstater anser att en förbättring av arbetsvi llkoren och minskning av 
olycksfall i arbetet och arbetssjukdomar bör prioriteras , och fem länder har ställt upp mål för 
minskning av olycksfallen (Förenade kungariket,  Danmark, Frankrike, Grekland, Portugal). 
Tyngdpunkten ligger på förebyggande verksamhet genom bättre information och rådgivning 
samt strängare övervakning. Medlemsstaterna ägnar mer uppm ärksamhet åt ekonomiska 
förändringar och omstruktureringar.  De flesta anser att yrkesmässig omställning, som stöds 
av utbildning, individuell rådgivning oc h hjälp med omplacering, är lämpligast. 
Genomförandet av en sådan poli tik kräver bättre samarbete oc h samordning från alla berörda 
parter, utökad övervakning och effektivare system för tidig varning. Åtgärderna för att 
uppmuntra geografisk rörlighet  beror vanligen på att man vill minska regionala skillnader, 
eftersom bristen på arbetskraft på kort sikt in te är något problem i de flesta medlemsstater. 
Syftet med åtgärderna är at t underlätta rörlighet och tran sport, ofta genom ekonomiska 
incitament (Spanien). I tillämpliga fall inriktas de på olika aspekter av kompetens (kunskaper 
i främmande språk och validering av ko mpetens vid rörlighet mellan länder). 
De flesta medlemsstater deltar i Euressamarb etet genom vilket så väl arbetssökande som 
arbetsgivare tillhandahålls tjänster. Många medl emsstater hänvisar till kravet på att alla 
arbeten som förmedlas av de offentliga arbetsförmedlingarna bör vara tillgängliga på en gemensam europeisk plattform senast 2005, me n bara några av dem uppger att de har för 
avsikt att förverkliga detta (Tyskl and, Sverige, Portugal, Danmark).  
Vid främjandet av större flexibilitet och trygghe t på arbetsmarknaden måste medlemsstaterna 
ta i beaktande den mångfald av åtgärder so m påverkar arbetstagarnas och företagens 
anpassningsförmåga. Arbetstagarnas möjligheter till fortbildning  (särskilt lågutbildade och 
äldre arbetstagare ) är särskilt viktiga. Mer måste göra s för att öka delta gandet genom att 
skapa incitament för arbetsgivare  och enskilda individer. Arbets marknadens parter bör se till 
att avtalen på detta område faktiskt tillämpas. 
En modernisering av arbetsorganisationen, me d utgångspunkt i samverkan mellan flexibilitet 
och trygghet, är av största vikt, både för att öka sysselsättningen och höja produktiviteten. I en 
del medlemsstater kan det behövas större flexibilitet i fråga om standardavtal
14 men en 
översyn av avtalsstrukturerna kan också inne bära att tryggheten i atypiska avtal behöver 
stärkas. Antagandet av ett ramdirektiv om arbetsvillkor för personal som hyrs ut av 
bemanningsföretag  skulle stärka de möjligheter som denna  sektor erbjuder när det gäller att 
förena flexibilitet och trygghet. Man bör ägna större uppmärksamhet åt hanteringen av 
omstruktureringar , särskilt med tanke på utvidgningen. Strategin bör helst vara förebyggande, 
så att de potentiella riskerna för arbetstagare, företag och l okalsamhället minimeras vid en 
omstrukturering. 
Specialgruppen för sysselsättningsfrågor har understrukit att medlemsstaterna och 
arbetsmarknadens parter måste göra följande: 
                                                 
14 Med standardavtal avses kontrakt för tillvidareanställning på heltid eller deltid. 
 
 25    – Undersöka och vid behov justera den grad av flexibilitet som tillhandahålls genom 
standardavtal för att säkerställa att de är  intressanta för både  arbetsgivare och 
arbetstagare. 
– Se över vilken uppgift andra övriga avta lsformer har, med målet att erbjuda 
arbetsgivare och arbetstagare fler alternativ, beroende på deras behov. 
– Se till att arbetstagarna åtnjuter tillräck lig trygghet oberoende av avtalsform och 
hindra att en tudelad arbetsmarknad uppstår. 
– Avlägsna hinder för etablering och utveck ling av bemanningsföretag, eftersom de 
kan fungera som effektiva och attraktiva intermediärer på arbetsmarknaden och 
erbjuda bättre möjligheter till arbete  och högre anställningsstandarder. 
– Främja IT-användning och flexibla arbetstider för att modernisera 
arbetsorganisationen. 
– Avlägsna hinder för deltidsarbete och göra det till ett mer lockande alternativ för 
arbetsgivare och arbetstagare. 
– Anpassa de sociala trygghetssystemen så a tt de stöder rörlighet på arbetsmarknaden 
och underlättar övergången från en arbetsma rknadsställning (förvär vsarbete, studier, 
avbrott i karriären eller egenföretagande ) till en annan (fortlöpande försäkring) 
3.4 FRÄMJA UTVECKLING AV HUMA NKAPITALET OCH DET LIVSLÅNGA 
LÄRANDET 
Viktiga fakta och utmaningar 
Det kommer att bli mycket svårt för EU att uppnå målet på att 85 % av a lla 22-åringar ska ha 
avslutad gymnasieutbildning 2010. År 2002 hade 75,5 % av 20–24-åringarna15 genomgått 
gymnasieutbildning, vilket är  en smärre ökning jämfört med 2001 (75,2 %). Skillnaderna 
mellan medlemsstaterna är stora och andele n varierar mellan 43,7 % i Portugal och 91 % i 
Förenade kungariket. I allmänhet har kvinnor högre utbildning än män. Deltagandet i allmän 
och yrkesinriktad utbildning16 är fortfarande lågt och ligger på endast 8,5 % av 25–64-
åringarna (8,4 % under 2001). Om utvecklingen fortsätter i samma  takt kommer EU inte att 
uppnå målet, som är att andelen deltagare ska vara 12,5 % 2010. Andelen deltagare är lågt i 
flera medlemsstater, under 4 % i Grekland, Fra nkrike och Portugal och under 6 % i Spanien, 
Italien, Irland och Tyskland. De ltagandet i utbildning bla nd vuxna är högst i Förenade 
kungariket och Sverige, där andelen uppgår till över 21 %. Deltagandet varierar också stort 
beroende på åldersgrupp och utbildningsnivå . De grupper som har de  största behoven har 
minsta sannolikheten att få utbildning. Det är nästan fem gånger fler 25–34-åringar som deltar 
i utbildning än 55–64-åringar. Sa nnolikheten att lågutb ildade deltar är fyra gånger mindre än 
för högutbildade. Detta gör kompetensklyfta n ännu större. Kvinnor har något större 
benägenhet att delta i utbildning än män. 
                                                 
15 På grund av uppgifternas känslighet när det gä ller 22-åringar har man enats om att använda 
utbildningsnivån hos 20-24-åringar som indikator för att mäta detta mål. 
16 Källa: Arbetskraftsundersökningen I de flesta medlemsstater gäller arbetskraftsundersökningen 
deltagande i utbildning under de fyra veckorna före undersökningen.  
 
 26    För att EU ska uppnå målen för 2010 krävs det kraf tfulla politiska reform er som säkerställer 
att alla har möjligheter till livslångt lärande. De största utmaningarna best år i att höja de låga 
grundläggande kvalifikationsnivåerna  genom att ge alla rätt att delta i utbildning motsvarande 
gymnasienivå, minska antalet personer som hoppar av skolan  samt öka möjligheterna till 
utbildning genom livet . Medlemsstaterna måste dessutom til lsammans med arbetsmarknadens 
parter ge tydlig information om rätter och skyldigheter  som gäller utbildning, fastställa och 
kontrollera kvalitetsstandarderna inom utbildning samt se till att arbetsgivarna investerar 
tillräckligt på detta område. Det är viktigt att se till att arbetsgivarnas investeringar i 
humankapital  inte trappas ned, utan i stället intensif ieras, särskilt med tanke på det rådande 
ekonomiska klimatet.  
Politiska åtgärder  
Flera medlemsstater har gjort betydande insatser  för att täcka olika aspekter av livslångt 
lärande, främst med anknytning ti ll anställbarhet, men det är få som redogör för en enhetlig 
och övergripande strategi eller struktur för livslångt lärande. I Danmark, Sverige, Finland och 
Frankrike har man nyligen genomfört reformer  för att göra de befintliga systemen mer 
flexibla och anpassade till individuella behov . I Belgien, Tyskland, Ös terrike och Finland 
prioriteras förbättringar avseende övergången från skola till arbete . I Italien har den 
yrkesinriktade utbildningen genomgått omfattande reformer i form av ett nytt lärlingssystem, 
inrättandet av Fondi interprofessionali  och införandet av ledi ghet för utbildning. Andra 
exempel gäller reformer på specifika områden, nämligen att motverka analfabetism (Belgien, 
Frankrike, Irland och Förenade kungariket), förbättra grundläggande kvalifikationsnivåer  
(Danmark, Tyskland, Irland, Portug al, Förenade kungariket) samt IT-kunskaper  (Danmark, 
Tyskland, Irland, Nederländerna, Grekland). 
I flera medlemsstater syftar reformerna till att skapa ett mer efterfrågestyrt system  med hjälp 
av mekanismer för bättre förutseende av kompetensbehov. I Irland har man tillsatt en 
expertgrupp för framtida kompetensbehov, och ko mpetensstrategin i Engl and syftar till att 
föra utbudet av utbildning närm are arbetsgivarnas behov. De fl esta medlemsstater uppger att 
de gjort nationella framsteg och kommit närmare EU-målen för 2010. Flera medlemsstater har ställt upp nationella mål som motsvarar EU-målen (Irland, Portugal, Frankrike, Sverige och 
Danmark). Andra har fastställt mål för andra aspe kter av livslångt lära nde (Belgien, Förenade 
kungariket, Spanien). Det är sä rskilt viktigt att de medlemsst ater som ligger långt efter 
fastställer ambitiösa mål som drivkraft för politiken. 
Några av medlemsstaterna visar att de har för avsikt att göra fler och bättre riktade 
investeringar i humankapital.  Uppgifterna om investeringsni våer eller sätt att uppmuntra en 
effektivare investering av dessa medel är dock knappa. En del mål finns i fråga om ökningen 
av investeringar i humankapital, men närmare uppgifter om strategierna för att öka privata 
investeringar  – från enskilda individe r eller företag – finns in te. Medlemsstaterna har 
utvecklat relativt mångsidiga åtgärder på de tta område, men de visa r inte ett lika stort 
engagemang när de gäller att åstadkomma den ökning som det uppmanas till i riktlinjen. Olika åtgärder har vidtagits för att uppmuntra arbetsgivare, särskilt små och medelstora 
företag, att investera i sin personal . Som exempel kan nämnas sänkta sociala avgifter för 
arbetsgivare som erbjuder utbil dning (Spanien), skattelättnade r för företag som investerar, 
ekonomiskt stöd till arbetsgivare för att täck a de kostnader som uppstår när personalen 
beviljas betald ledighet, avtal om utbildning och obligat oriska avgifter. 
Arbetsmarknadens parter  deltar i allt större utsträckning i planeringen och genomförandet av 
vuxenutbildningsåtgärder, och allt fler kollektiv avtal eller andra avtal täcker utbildning. 
Insatserna för att uppmuntra enskilda individer  att delta och investera i lärande har stärkts på 
 
 27    många olika sätt. En del medlemsstater har e xperimenterat med att bredda deltagandet i 
livslångt lärande med hjälp av ekonomiska incitament , till exempel tidskonton eller 
individuella lärandekonton, oc h ersättning för den tid som ma n är borta från arbetet. 
Åtgärderna är emellertid rätt allmänna och me dlemsstaterna har ännu inte utvecklat en serie 
åtgärder som kommer att få alla  individer – från högutbildade till lågutbildade – att ta ett 
större ansvar för lärande. Många av  initiativen inri ktas också på erkännande och validering av 
icke-formellt lärande och utbildning på arbetsplatsen , med målet att erkänna befintlig 
kompetens och förkorta den tid som behövs för utbildning. Eur opeiska socialfondens viktiga 
roll när det gäller i nvesteringar i humankapital s kulle kunna uppmärksammas mer.  
Specialgruppen för sysselsättni ngsfrågor har betonat vikten av att medlemsstaterna utökar 
investeringarna i humankapital. Speci algruppen uppmanar medlemsstaterna och 
arbetsmarknadens parter att göra följande: 
Höja humankapitalet: – Bereda alla möjlighet att delta i utbildning på gymnasienivå och att skaffa sig ett 
minimum av grundläggande kvalifikationer.  
– Ge en större andel ungdomar möjlighet att studera på universitet. 
– Utöka möjligheterna till utbildning genom livet, med särskild uppmärksamhet på 
lågutbildade och andra mindre gynnade grupper. 
– Bättre förutse de framtida kompetensbehoven, bland annat genom ett europeiskt 
nätverk av prognosinstitut. 
– Medlemsstaterna måste ställa upp tydliga och ambitiösa mål som kompletterar dem 
som finns på europeisk nivå för inrättande t av effektiva strukturer för livslångt 
lärande. 
Dela kostnader och ansvar. – Klargöra rättigheterna och s kyldigheterna i fråga om ut bildning för alla berörda 
parter. 
– Fastställa och kontrollera de standarder  genom vilka utbildningssystemens kvalitet 
säkerställs, oavsett om de tillhandahålls av offentliga myndigheter, företag eller 
utbildningsspecialister. 
– Garantera att arbetsgivarna gör tillräcklig a investeringar samt att kostnaderna och 
fördelarna delas rättvist mellan dem. Detta ska lösas genom en kombination av obligatoriska och frivilliga program , som sektorvisa eller regionala 
utbildningsfonder, och genom andra åtgärder  som skattelättnader och stödtjänster. 
Underlätta möjligheterna att delta i livslångt lärande. – Förbättra identifieringen av individuella behov och möjligheterna att delta i 
utbildning. Detta skulle kunna uppnås genom att ta med utbildning som ett centralt 
inslag i avtalsförhållande n, ge bättre råd och vägle dning vid upprättandet av 
personliga utvecklingsplaner och förb ättra erkännandet och valideringen av 
kompetens och kvalifikationer. 
 
 28    – Bredda utbudet på utbildning genom effe ktivare utnyttjande av nya verktyg, som e-
lärande. 
– Främja nätverkssamarbete och partnerskap me llan berörda parter på alla nivåer för 
att främja samarbete och utbyte av fungerande lösningar. 
3.5 ÖKA UTBUDET AV ARBETSKRAF T OCH FRÄMJA ETT AKTIVT 
ÅLDRANDE 
Viktiga fakta och utmaningar 
Det faktum att kvinnors arbetskraftsdeltagande  ökat i de flesta medlemsstater har delvis 
kompenserat att männens arbetskraftsdeltag ande minskat eller stagnerat. Kvinnors 
sysselsättning fortsatte öka under 2002, men i långsammare takt, och nådde 60,9 % (medan 
mäns sysselsättning ökade en aning till 78,4 %). Arbetskraftsdelt agandet bland ungdomar  
(15–24 år) har varit oförändrat eller sjunkit i de flesta medl emsstater sedan 1997 och andelen 
sysselsatta är fortsättni ngsvis låg. År 2002 minskade andelen något till 40,6 %17. 
Sysselsättningen bland äldre personer ökade mä rkbart i en del medlemsstater (Frankrike, 
Finland, Nederländerna) och nådde på EU -nivå 40,1 % under 2002. Skillnaderna mellan män 
och kvinnor är markanta (30,5 % respektive 50,1 %). I fyra medlem sstater (Luxemburg, 
Österrike, Belgien, Italien) ligge r andelen fortfarande under 30 %. 
På grund av att befolkningen i Eu ropa blir allt äldre kommer arbetskraften så småningom att 
krympa . År 2030 kan befolkningen i ar betsför ålder ha minskat till 280 miljoner för de 25 EU-
länderna (jämfört med 303 miljoner i dag), vi lket innebär en betydande minskning av 
sysselsättningens volym, även  om målet 70 % skulle uppnås 2010. Detta har följder för 
tillväxtpotentialen och för pensionernas och fö rmånernas hållbarhet. För flera medlemsstater 
består utmaningen i ett växande antal personer som får invaliditets- elle r sjukförmåner  
(Förenade kungariket, Nederlä nderna, Sverige, Luxemburg, Danmark) vilket ger upphov till 
svåra arbetslöshetsfällor, som i de fl esta fall drabbar personer över 50 år. 
Med tanke på att Europeiska rådet vid sitt vårmöte i Barcelona 2001 uttryckte önskemål om 
att den genomsnittliga åldern för utträde från arbetsmarknaden skulle höjas med fem år fram till 2010, är pensionsåldern fortfarande relati vt låg i flera medlemsstater, fastän den 
genomsnittliga åldern för utträde ökade från 60,5 år under 2001 till 61 år under 2002
18. Om 
det inte utan dröjsmål vidtas drastiska åtgärder  för att vända den befintliga trenden finns det 
inga möjligheter att komma nära, och definitivt inte att uppnå, de europeiska målen för ökad sysselsättning för äldre arbetstagare och höjd genomsnittsålder för utträde från arbetsmarknaden. Utmaningen består inte enbart i att säkerställa att en större andel av dagens 
55–64-åringar fortsätter att arbeta, utan också i att förbättra an ställbarheten för de personer 
som nu är i 40- eller 50-årsåldern. 
Politiska åtgärder 
Medlemsstaterna har gjort framsteg i utvecklingen av mångsidiga strategier för att öka 
arbetskraftsdeltagandet . Några satsar på alla relevanta grupper, dvs. ungdomar, kvinnor, äldre 
arbetstagare och invand rare (Sverige, Danmark, Finland, Fö renade kungariket). De politiska 
satsningarna i de flesta medlemsstater är nu tydligare och sysselsättningsintensitetens 
                                                
 
17 Denna trend beror delvis på ett ökat arbetskraftsdeltagande. 
18 Denna siffra har justerats uppåt från den ursprungliga uppskattningen i sysselsättningsriktlinjerna. 
Siffrorna för 2001 och 2002 är ännu preliminära. 
 
 29    utvecklingen på senare tid är  uppmuntrande både i fråga om äldre arbetstagare och kvinnor. 
Få medlemsstater uppger att de vi dtagit åtgärder för att främja ungdomars deltagande  både i 
utbildning och på arbetsmarknade n (Sverige, Danmark, Finland, Ös terrike) även om de flesta 
medlemsstater främjar aktivering av ungdomar i en lighet med riktlinje 1. En avgörande del av 
utmaningen med den åldrande befolkningen består i att höja arbetskraftsdeltagandet bland 
kvinnor , eftersom medlemsstaterna inte kan förlita  sig enbart på gruppeffekter för att uppnå 
målen. Åtgärderna gäller främst barnomsorg och andra vårdmöjligheter (se avsnitt 3.6). 
Ekonomisk omstrukturering, friv illiga förtidspensionssystem oc h befintliga avskräckande 
incitament inom de lagstadgade pensionssystem en är faktorer som hindrar sysselsättningen 
bland äldre arbetstagare från att öka i nämnvä rd grad. Ett växande antal medlemsstater har 
infört nationella strategier för åldrande (Sve rige, Förenade kungariket, Danmark, Finland) och 
en del har ställt upp nationella mål för höj andet av den genomsnittliga utträdesåldern 
(Frankrike, Finland, Portugal). Me dlemsstaterna har vidtagit ett an tal åtgärder som inriktas på 
bidragsreformer, och ägnat större uppmärksamh et åt att förbättra arbetsförmågan genom 
bättre möjligheter till utbildning och bättre arbe tsvillkor. I centrum står pensionsreformerna, 
genom vilka den normala pensionsåldern har höjts och förtidspensionering inte längre 
uppmuntras, utan flexibel pensionering gynnas. 
Invandring  anses av de flesta medlemsstater kunna erbjuda ett stort arbetskraftstillskott, men 
bara inom de yrken eller sektorer där man ha r rekryteringsproblem. Fl era (Belgien, Tyskland, 
Spanien, Irland) har för avsikt att förenkla syst emet för arbetstillstånd och bestämmelserna 
om rekrytering av invandrare och att underlät ta invandring från ansl utningsländerna (Irland, 
Österrike, Förenade kungariket). De flesta satsar mer på inte grationsåtgärder för invandrare 
som redan bor i EU (riktlinje 7) eller på att lin dra bristen på arbetskraft och ”flaskhalsar”. 
Trots att det gjorts framsteg måste sysselsät tningen bland äldre arbetstagare och kvinnor 
förbättras snabbt om de överenskomna EU-mål en för sysselsättning och utträdesålder ska 
uppnås. Åldrandet är ett problem som påverkar alla generationer och som inte kan lösas med 
punktinsatser. För att stimulera arbetskraftsdelta gandet bland kvinnor  krävs det en betydande 
ändring av de ekonomiska incitamenten, särskilt mer målinriktade skatte- och bidragsstrukturer, tillräcklig barnomsorg  till rimliga kostnader och insatser för att göra 
deltidsarbete  till ett ekonomiskt mer lockande a lternativ för både kvinnor och män. 
Arbetsmarknadens parter  måste göra kraftfullare och mer beslutsamma åtaganden för 
styrning av arbetskraftsutbudet, särskilt i fr åga om aspekter som kön, ålder och invandring, 
och för att utveckla och ge spridning åt funge rande lösningar såväl inom den offentliga som 
inom den privata sektorn. Företag har ett soci alt ansvar och bör inse fördelarna med en 
arbetskraft som har en bred ål dersspridning. Deras anställnings politik måste anpassas för att 
hålla kvar erfarna arbetstagare längre. 
Utvecklingen av en aktivare och mer samordnad invandringspolitik på EU-nivå  är en 
nödvändig del av den globala strategi n för att öka arbetskraftsutbudet. 
Specialgruppen för sysselsättningsfrågor har understrukit att medlemsstaterna och 
arbetsmarknadens parter måste utarbeta en må ngsidig strategi för aktivt åldrande så att 
arbetstagarna går i pension sena re och arbetsgivarna anställer och behåller äldre arbetstagare. 
Detta innebär följande: 
– Se till att det finns incitament för arbets tagare att gå i pension senare och för 
arbetsgivare att anställa och behålla äldr e arbetstagare. De kan till exempel justera 
skatte- och bidragsmekanismer, bestämmels er om sysselsättning och pensioner för 
att ge äldre arbetstagare mer intressanta incitament att arbeta längre och för att 
 
 30    motverka tidigt utträde från arbetsmarknade n. Alla medlemsstater bör vidta åtgärder 
för att motverka förtidspensioneringar. 
– Främja möjligheterna att delta i utbildning fö r alla, oberoende av ålder, och utveckla 
strategier för livslångt lärande, särski lt utbildning på arbe tsplatsen för äldre 
arbetstagare som är underrepresen terade i utbildningssammanhang. 
– Förbättra kvaliteten i arbetet för att erbjuda en attraktiv, trygg och anpassbar 
arbetsmiljö under hela arbetslivet. Detta i nbegriper möjligheter till deltidsarbete och 
avbrott i karriären. 
3.6 JÄMSTÄLLDHET 
Viktiga fakta och utmaningar 
Den potential som kvinnors arbetskraftsdeltaga nde utgör är fortfarande i det närmaste 
outnyttjad.  I de 15 EU-länderna finns det 6,4 miljone r kvinnor i arbetsför ålder som inte 
förvärvsarbetar men som skulle vilja arbeta, och 6,6 miljoner är arbetslösa. Sysselsättningen 
bland kvinnor ökade en aning 2002, från 55 % till 55,6 %, vilket ledde til l att skillnaderna i 
sysselsättning mellan köne n minskade till 17,2 %. Skillnaderna i arbetslöshet mellan könen  
minskade till 1,8 %. De största skillnaderna (över 20 % i fr åga om sysselsättning respektive 
5 % i fråga om arbetslöshet)  finns i Spanien, Grekland och Italien.  Löneskillnaderna mellan 
könen  har varit höga sedan 1998 (16 %). Skillnaderna är betydligt större i den privata sektorn 
(21 %) än i den offentliga sektorn (12 %). De högsta totala skillnaderna (över 20 %)  finns i 
Tyskland, Förenade kungariket och Nederländerna. I åtta medlemsstater är skillnaderna i den 
privata sektorn över 20 procentenheter (Por tugal, Förenade kungariket, Nederländerna, 
Österrike, Tyskland, Irland, Spanien, Grekland). Anställningsformerna  är också en viktig 
aspekt. Nästan en tredjedel av förvärvsarbe tande kvinnor arbetar deltid, jämfört med under 
5 % av förvärvsarbetande män. En trejdedel av de kvinnor som arbetar deltid har valt detta på 
grund av vård av barn eller andra anhöriga. Med tanke på hur föräldraskap påverkar 
sysselsättningen  för kvinnor är barnomsorgen en särskilt viktig fråga. 
Könsskillnaderna på arbetsmarknaden bör successivt undanröjas om Europeiska unionen ska 
kunna skapa full sysselsättning, höja kvaliteten i arbetet och främja so cial integration och 
sammanhållning. Detta innebär at t man både måste integrera et t jämställdhetsperspektiv och 
vidta särskilda politikåtgärder för att skapa föru tsättning för kvinnor och män att komma in på 
arbetsmarknaden, antingen för första gången elle r efter ett avbrott, och att stanna kvar på 
arbetsmarknaden. Europeiska rådet i Barcelona  enades om att medlemsstaterna senast 2010 
bör erbjuda barnomsorg för minst 90% av ba rnen mellan tre år och den obligatoriska 
skolåldern och för minst 33% av barnen un der tre år. De faktorer som ligger bakom 
skillnaderna mellan könen vad gäller sysselsättn ing, arbetslöshet och löner (till exempel 
könssegregering) bör angripas och målen att minska  klyftor av detta slag  bör fastställas utan 
att principen om löneskillnader med hänsyn t ill produktivitet och ar betsmarknadssituation 
ifrågasätts. 
Politiska åtgärder 
Skillnaderna i sysselsättning och arbetslöshet  behandlas sällan i sig. Medlemsstaterna nämner 
i huvudsak ett ökat arbetskrafts deltagande bland kvinnor . Ytterligare två medlemsstater har 
ställt upp nationella mål för kvinnors sysselsättning  (Österrike och Grek land) vilket betyder 
att det totala antalet länder nu är sju. Sambandet mellan de mål som har fastställts och det 
åtgärdsprogram som utvecklats  anges inte alltid tydligt. Åtgärder för att göra det lättare att 
 
 31    förena arbete och familj anses allmänt vara det enda sätte t att öka sysselsättningen bland 
kvinnor och minska skillnaderna. Det hänvisas sällan till avlägsnandet av negativa 
ekonomiska incitament  som är relaterade till löner oc h skatter. Portugal, Grekland och 
Frankrike har fastställt nati onella mål när det gäller att minska skillnaderna i arbetslöshet 
eller arbetslösheten bland kvinnor . Spanien och Italien, som är två av de länder där 
skillnaderna i arbetslöshet mellan könen är blan d de högsta, redovisar inga särskilda initiativ. 
Det verkar som om löneskillnaderna mellan könen  har getts högre politisk prioritet, bland 
annat har arbetsmarknadens parter  intagit en mer aktiv roll (Belgie n, Irland, Sverige, 
Danmark, Finland, Frankrike, Luxemburg) . Frankrike och Grekland har ställt upp nationella 
mål för hur dessa skillnader ska minskas, andra redogör för åtgärder som större utnyttjande av 
lönestatistik, system för arbets utvärdering,”verktygslådor” för företag och löneöversyn för att 
garantera lika lön för lika arbete, vi lka alla borde få positiva effekter. De flesta åtgärder är 
dock punktinsatser , särskilt i de länder där skillnaderna är störst (Tyskland, Portugal, 
Österrike). Många initiativ är dessutom frivilli ga och effekterna av dem utvärderas inte. 
Länder där andelen deltidsarbetande kvinnor är hög (Förenade kungariket,  Nederländerna) har 
inte analyserat hur detta påverkar löneskil lnaderna mellan könen. Många medlemsstater har 
kopplat samma löneskillnaderna mellan könen med könssegregering  och gjort det till en mer 
konkret politisk prioritet än tidigare. Förutom de nordiska länderna nämner Förenade kungariket, Irland, Nederländern a, Frankrike, Österrike, Tyskland och Belgien i sina 
nationella handlingsplaner olika initiativ med varierande ambitionsnivå (och som främst 
gäller utbildningsval och uppmuntra nde av kvinnor att välja te kniska sektorer  och yrken). 
Allmänt sett verkar de politiska insatserna för att minska segregeringen inte vara tillräckliga, 
särskilt mot bakgrund av att segregeringen på se nare tid har ökat i de flesta medlemsstater. 
Detta är en brännande angelägenhet för länder som Spanien, Irland, Luxemburg och 
Österrike, där sysselsättningen bland kvinnor ökar snabbt. 
Vissa medlemsstater har förbättrat möjligheterna att arbeta deltid . Vissa är fortfarande av den 
åsikten att möjligheterna att förena arbete och familj är ett problem som endast berör kvinnor, 
medan andra inser att även män har ansvar för omsorg och familj (främst genom att 
uppmuntra män att ta pappaledigt oc h att förbättra pappaledigheten). Barnomsorg  är en 
politisk prioritet i praktiskt taget alla medlemsstater, men åtgärderna är inriktade på olika saker och varierar i ambitionsnivå. Vad gäller målet att det senast 2010 ska finnas 
barnomsorg  för minst 33 % av barnen under tre år och för minst 90 % av barnen mellan tre år 
och den obligatoriska skolåldern i EU, är det endast Sverige, Danmark och Belgien (Flandern) 
som uppnår målet i fråga om den yngre åldersgruppe n. Situationen är bättre i fråga om barn 
över tre år men i många länder utesluts omsorg efter skoldage ns slut, som är en avgörande 
faktor för huruvida föräldrarna har möjlighet att förvärvsarbeta. De största utmaningarna när 
det gäller att bygga ut barnomsorgen , särskilt för barn i åldern 0–3 år, finns i Italien, 
Tyskland (de gamla delstaterna), Österrike,  Luxemburg, Förenade  kungariket, Spanien, 
Grekland, Irland och Portugal. Många  medlemsstater har fastställt nationella mål  i detta 
avseende (Belgien, Frankrike, Grekland, Irland,  Portugal, Förenade kun gariket). I politiken 
saknas ofta en koppling mellan utbyggd barnomsorg och behov en på arbetsmarknaden , och 
frågor som rör kvalitet och rimliga avgifter äg nas inte tillräcklig uppmärksamhet. Det finns 
potentiella fällor i åtgärderna, som ytter ligare stärker könsrollerna, exempelvis 
barnomsorgsbidrag och hemvårdsstöd, men som inte verkar ha uppmärksammats. När det 
gäller anhörigvård  finns det i allmänhet inga konkreta initiativ. 
Integreringen av jämställdhetsperspektivet  (mainstreaming) är ännu sv ag och inte systematisk 
(utom i Sverige) och det saknas bedömningar av  vilka effekter befintliga system och nya 
förslag till åtgärder kan få för jämställdhete n (med undantag för Irland). Tillhandahållandet av 
könsuppdelad statistik och utvecklingen av ins titutionella mekanismer eller verktyg för 
 
 32    integrering av ett jämställdhets perspektiv behandlas inte i lika hög grad som tidigare i de 
nationella handlingsplanerna för 2003.  
Det krävs därför betydande insatser för att driv a reformerna vidare, så att Lissabonmålet på en 
sysselsättningsinte nsitet på 60 % för kvinnor senast 2010 kan uppnås. Integreringen av ett 
jämställdhetsperspektiv måste följaktligen stärkas, med särskilt tonvikt på skatte- och löneåtgärder samt på att införa mer familjevänliga arbetstidsregler i länder där sysselsättningen bl and kvinnor är låg.  Man bör prioritera åtgärder för att bygga ut 
barnomsorgen , särskilt för barn i åldern 0–3 år. 
Specialgruppen konstaterar att utnyttjandet av  den potential som skapas genom kvinnors 
arbetskraftsdeltagande inte bara är en jämstä lldhetsfråga utan också leder till ökad ekonomisk 
effektivitet och uppmanar därför medlemsstaterna  och arbetsmarknadens parter till följande: 
– Avlägsna negativa ekonomiska incitament  för kvinnors arbetskraftsdeltagande, 
särskilt med avseende på löner och skatte r, bland annat löneskillnaderna mellan 
könen. 
– Utöka utbudet av barnomsorg och äldreomsorg och förbättra omsorgens kvalitet samt 
se till att avgifterna är rimliga. 
– Förbättra anställningsformerna, bland annat genom åtgärder som ger bättre 
incitament att arbeta deltid och som mö jliggör avbrott i karriären och flexibla 
arbetsformer. 
– Skräddarsy åtgärder för mindr e gynnade kvinnor och deras behov. 
3.7 FRÄMJA INTEGRERING AV MINDRE GYNNADE PERSONER PÅ 
ARBETSMARKNADEN OCH MO TVERKA DISKRIMINERING 
Viktiga fakta och utmaningar 
När det gäller personer som har särskilda svår igheter på arbetsmarknaden  är situationen 
fortsättningsvis mycket mer problematisk än fö r resten av befolkningen. I flera års tid har 
definitionerna av mindre gynnade personer varier at mellan medlemsstaterna på grund av det 
inte har funnits någon gemensam EU-defin ition. Oftast avser man med mindre gynnade 
personer funktionshindrade, invandrare och etniska minoriteter samt (i mindre grad) 
ungdomar som hoppat av skolan och lågutbildade.  Situationen för mindre gynnade kvinnor är 
ofta svårare än för män. Skillnaden mellan andelen arbets lösa EU-medborgare och andelen 
arbetslösa bland övriga länders medborgare har  inte ändrats utan är fortfarande hög  (7,7 % 
under 2002). Bara i Finland kan man se en t ydlig minskning (8,3 procentenheter mindre än 
under 2001), medan skillnaden i Danmark och Belgien ökade med 1,6 respektive 6,2 procentenheter. Att öka arbetskraftsdeltagandet för lågutbildade, ungdomar,  äldre arbetstagare 
och funktionshindrade personer utgör  fortfarande en stor utmaning. 
EU-genomsnittet för ungdomar so m hoppar av skolan var 18,8 % 2002
19, vilket visserligen är 
en liten förbättring jämfört med 2001 (19,4 %), me n ändå ligger en god bit från målet på 10 % 
i EU. Andelen är särskilt hög i Portugal (45,5 %), Spanien (29 %) och Italien (24,2 %). 
                                                 
19 Andelen 18-24-åringar som endast har grundskoleutbildning och inte deltar i vidareutbildning eller 
yrkesutbildning.. 
 
 33    Integreringen av invandrare och funktionshindrade persone r är en stor utmaning i de flesta 
medlemsstater . Samma gäller för andra utsatta personer , som lågutbildade, bidragstagare och 
ensamföräldrar. 
Politiska åtgärder 
De flesta medlemsstater beskriver åtgärd er de vidtagit för att minska antalet ungdomar som 
hoppar av skolan . De varierar från ökat samarbete mellan skolor och företag (Tyskland och 
Nederländerna) till mer anpassade undervisni ngsmetoder och ökad individuell rådgivning för 
elever i Luxemburg och Frankrike. De vanligas te åtgärderna när det gäller att förbättra 
möjligheterna på arbetsmarknaden för personer med funktionshinder  är aktiveringsåtgärder 
som till exempel skräddarsytt stöd, ökat deltaga nde i allmän och yrkesinriktad utbildning, 
bättre lagstiftning för att främja integreringe n av funktionshindrade samt skatteincitament. 
De flesta medlemsstater fortsätter med åt gärder för att stödja integreringen av invandrare och 
etniska minoriteter , bland annat läs- och skrivku nnighetsprogram, språkkurser, 
mångfaldsstrategier för att öka rekryteringen av invandrare, råd om utbildningsmöjligheter och yrkesvägledning. Åtgärderna finansieras of ta genom Europeiska socialfondens program. 
Flera medlemsstater hänvisar uttryckligen till in förlivandet av de två artikel 13-direktiven 
eller beskriver kompletterande åtgärder so m informationskampanjer för att motverka 
diskriminering. En del ser också ett utökat deltag ande bland invandrare som en delvis lösning 
på åldrandeproblemet och utökandet av arbetskr aftsutbudet (riktlinje 5) eller som ett sätt att 
avhjälpa ”flaskhalsar” inom vissa yrken (rik tlinje 3). Det är bara några medlemsstater 
(Nederländerna, Irland, Danmark, Finland, Sver ige) som ställt upp nationella mål för hur 
ställningen på arbetsmarknaden för medborgare från andra än EU-länder eller för etniska 
minoriteter ska förbättras. Inte heller  för andra mindre gynnade personer som 
funktionshindrade eller ensamföräldrar är det många medlemsstater (Nederländer, Irland, 
Portugal, Sverige, Förenade kungariket) som ange r mätbara mål. En del av dessa mål gäller 
arbetsmarknadsresultat, som Förenade kungarike ts mål att uppnå en sy sselsättning på 70 % 
för ensamföräldrar, medan andra mål handlar om att förbättra en viss situation, till exempel att utöka deltagandet i utbildning till 95 % bland resandefolket i Irland. 
Arbetsgivarna  bör också engagera sig mer i arbetet fö r att öka arbetskraftsdeltagandet bland 
mindre gynnade personer, bland annat genom att fullt ut utnyttja mångfald som en potential  
vid personalledningen och genom förändringar på arbetsplatsen och införande av flexibla 
arbetsformer.  
Specialgruppen för sysselsättningsfrågor har understrukit att medlemsstaterna och 
arbetsmarknadens parter måste göra följande: 
– Minska antalet ungdomar som hoppar av skolan och bereda alla möjlighet att delta i 
utbildning på gymnasienivå och att sk affa sig ett minimum av grundläggande 
kvalifikationer. 
– Skapa effektiva strukturer för arbete oc h utbildning för unga människor, bland annat 
genom individuell vägledning, samt utveckla skräddarsydda program som inriktas på 
funktionshindrade personers särskilda behov. 
– Genomföra en mångdimensionell integrati onspolitik för invandrare och medborgare 
från andra länder än EU-länder, vilken fr ämjar deltagande i ut bildning, motverkar 
diskriminering på arbetspl atsen, tar hänsyn till inva ndarkvinnors särskilda behov, 
 
 34    uppmuntrar invandrare att etablera fö retag och förbättra erkännandet och 
valideringen av kompetens och kvalif ikationer som erhållits utomlands. 
3.8 INCITAMENT SOM GÖR ARBETE TILL ETT ATTRAKTIVT ALTERNATIV 
Viktiga fakta och utmaningar 
Det förekommer fortfarande negativa ekonomis ka incitament för mä nniskors inträde på 
arbetsmarknaden, antingen för första gången elle r efter ett avbrott, och att stanna kvar på 
arbetsmarknaden. Nyligen gjorda undersökningar om arbetslöshetsfällornas  omfattning 
avslöjar att marginalskattesatserna är över 85 % i flera medlemsstater, jämfört med 70 % i 
USA20. Den sjunkande skattesatsen för låginkom sttagare i de 15 EU-länderna  verkar ha 
avstannat och skattesatsen st abiliserats vid 37,8 % under 2002. De n implicita skattesatsen för 
sysselsatt arbetskraft sj önk till 36,4 % 2002 och förvän tas stabiliseras 2003. De indirekta 
arbetskostnaderna  är dock fortfarande höga i flera medl emsstater, vilket pot entiellt kan ha 
negativa följder för arbetstillfällen och incitament. Den höga andelen arbetande fattiga  är 
alltjämt ett problem i en del medlemsstater  (Portugal, Luxemburg, Spanien, Italien). 
Bidragsfällor för personer med nedsatt arbetsförmåga  – dvs. negativa incitament att börja 
arbeta för personer som är långtidssjukskrivna  eller får invaliditetsförmåner finns ännu i 
Nederländerna, Förenade kungariket, Sverige och Luxemburg. 
För att öka arbetskraftsdeltaga ndet och främja arbetsmarknader som är öppna för alla måste 
man minska förekomsten av arbe tslöshets- och fattigdomsfällor.  I sysselsättningsriktlinjerna 
uppmanas medlemsstaterna att se över och i til lämpliga fall genomföra reformer av sina 
skatte- och bidragssystem, bland annat när de t gäller förvaltningen av bidrag och deras 
utbetalningstid, samtidigt som de ser till att de n sociala tryggheten är tillräcklig. Syftet med 
politiken bör särskilt vara att mot bakgrund av  de nationella omständigheterna senast 2010 ha 
åstadkommit en betydande sänkning av höga effek tiva marginalskatter och, när så är befogat, 
av skattetrycket på lågavlönad arbetskraft. 
Politiska åtgärder 
Allt fler medlemsstater genomför reformer va rs mål är att göra det lönsamt att arbeta  genom 
att man tar itu med de kombinerade effekterna av skatter och förmåner (Belgien, Frankrike, 
Danmark, Tyskland, Nederländerna, Sver ige, Förenade kungariket, Spanien). Målet med 
reformerna är främst att minska skatter  och socialförsäkringsavgifter samt att införa förmåner 
för förvärvsarbetande, medan reformerna av incitament som är bundna till bidragssystemen 
har varit mindre omfattande. Sådana förmåner för förvärvsarbetande  eller 
sysselsättningspremier har införts eller planeras i ett växande antal medlemsstater (Belgien, Frankrike, Nederländerna, Förena de kungariket, Irland) i syfte at t såväl åtgärda behovet av att 
öka incitamenten att arbeta som att lösa problemet med arbetande fattiga . 
Flera medlemsstater måste avlägsna de ne gativa incitamenten för personer utanför 
arbetskraften att ta lågavlönade arbeten, främst  beroende på förlusten av inkomstrelaterade 
förmåner kombinerat med andra än ekonomiska  hinder för arbetskraf tsdeltagandet (t.ex. 
otillräckliga utbildningsmöjligheter, bristande karri ärutsikter, svårigheter att förena arbete och 
familj, brist på utbud av barnomsorg och vård för andra anhöriga). I må nga medlemsstater har 
                                                
 
20 OECD:s beräkningar för en ogift person som tjänar 67 % av genomsnittslönen inom 
tillverkningsindustrin 2001 och 2002. I beräkningen beaktas de kombinerade effekterna av skatter och 
förmåner på inkomsten för en person som går från arbetslöshet till arbete. 
 
 35    det inte gjorts tillräckligt stora framsteg nä r det gäller att effektivt koppla samman förmåner 
för personer som inte arbetar med aktiveringsåtgärder. 
En del medlemsstater har skärpt villkoren för rätt till förmåner eller utbetalningsperiodens 
längd (Tyskland, Nederländerna, Sverige, Danmark, Be lgien). Trots att det gjorts framsteg är 
det fortfarande mycket vanligt med förtidspensioneringar . Skatte-, bidrags- och 
pensionsreformerna i vissa medlemsstater har upp muntrat äldre arbetstagare att förvärvsarbeta 
längre (Spanien, Österrike, Sv erige, Finland, Tyskland, Irla nd) men det krävs ännu fler 
reformer, särskilt i medlemsstater dä r sysselsättningsintensiteten är låg. 
Många medlemsstater arbetar vidare med att sänka de indirekta arbetskostnaderna , särskilt 
för lågutbildade och låginkomsttagare, främst  genom att se över arbetsgivaravgifterna 
(Belgien, Frankrike, Nederländerna, Luxembur g, Spanien, Grekland) som utgör lejonparten 
av skattetrycket på arbete. Andra har meddela t att de ämnar genomföra fler reformer under 
2004-2007 (Finland, Österrike, Danmark), meda n Irland har satsat på att minska 
socialförsäkringsavgifterna för arbetstagare. Några har infört målinriktade skattesänkningar 
för kvinnor/ensamföräldrar så att de kan stanna kvar eller återintegreras på arbetsmarknaden 
efter ett avbrott (Grekland, Spanien, Irla nd, Finland). Andras åtgärder gäller 
funktionshindrade personer och (unga och vuxna ) arbetslösa (Grekland) eller möjligheterna 
att arbeta deltid (Frankrike) Det saknas in formation om könssegreg ering i skatte- och 
bidragssystemen, särskilt vad gäller fa ttigdomsrisker eller social utestängning. 
Sambeskattning är fortfarande ett stort hinde r särskilt för kvinnor i de länder som tillämpar 
detta system (Tyskland). 
Arbetslöshets- och fattigdomsfällorna är mycket komplexa, vilket framhäver behovet av en 
integrerad strategi för att göra det lönsamt att arbeta. Strategin bör omfatta såväl ekonomiska som icke-ekonomiska incitament för arbete, inkl usive aspekter som gäller kvalitet i arbetet. 
Man måste också utveckla mätningen av sådana fällor . Ett effektivt genomförande av skatte- 
och bidragsreformer förutsätter att efterlevnaden av kriterierna för att få förmåner samt 
förvaltningen av förmåner  förbättras. Vissa av medlemsstat erna (Nederländerna, Förenade 
kungariket, Sverige, Luxemburg) måste vidta beslutsamma åtgärder för att minska 
förekomsten av bidragsfällor för personer med nedsatt arbetsförmåga . Möjligheterna till 
substitution mellan arbetslöshetsersättning och an dra förmåner för personer som inte arbetar, 
t.ex. förtidspension och invaliditetsförmåner , bör undanröjas. Reformer av skatte- och 
bidragssystemen måste kopplas till faststäl landet av minimilöner  så att tillräckliga 
inkomstnivåer garanteras och så att det blir mer attraktivt för lågutbildade arbetslösa och 
personer utanför arbetskraf ten att ta emot arbete. 
För att undanröja arbetslöshets- och låglönefällor genom att sk apa balans mellan skatter och 
förmåner, har specialgruppen fö r sysselsättningsfrågor understr ukit att medlemsstaterna måste 
göra följande: 
– Vid behov komplettera låga löner med förm åner för förvärvsarbetande, så att det 
finns incitament för arbetstagare att ta  emot lågavlönade arbeten samt för att 
bibehålla lönerna på en nivå som motsvarar produktiviteten. 
– Se till att inkomstrelaterade förmåner (som  familjebidrag eller bostadsbidrag) fyller 
sitt syfte att minska fattigdom utan att de utgör hinder för förvärvsarbete. 
– Övergå från sambeskattning till beskat tning som grundar si g på individuella 
inkomster. 
 
 36    – Göra deltidsarbete till ett ekonomiskt mer lockande alternativ för föräldrar och 
ensamföräldrar som vill kombinera arbete oc h familj, samt för äldre arbetstagare som 
vill kombinera deltidspension med deltidsarbete. 
3.9 OMVANDLA ODEKLARERAT ARBETE TI LL REGULJÄR SYSSELSÄTTNING 
Viktiga fakta och utmaningar 
Odeklarerat arbete är en fråga som tagits upp i en riktlinje för första gången. Uppskattningar 
om hur utbrett fenomenet är va rierar enligt nationella uppgifter från 1,5 % av BNP i Förenade 
kungariket till cirka 14,6 % av BNP i Italien21, men många medlemsstater gör inga 
uppskattningar. De nationella uppg ifterna grundar sig dessutom på  olika källor vilket gör det 
mycket svårt att göra jämf örelser mellan länderna. 
Svårigheten för medlemsstaterna att mäta hur utbrett det odeklarerad e arbetet är ligger i 
problemets komplicerade natur. Odeklarerat ar bete påverkar kvaliteten i arbetet för de 
berörda, den sociala sammanhållninge n och den allmänna företagarmiljön. I 
sysselsättningsriktlinjerna efterlyses därför en övergripande strategi som omfattar förenklade regler för företagandet, reformer av skat te- och bidragssystemen, bättre kontroll av att 
lagstiftningen efterlevs, införande av påföljder och insatser för att mäta problemets omfattning 
och uppnådda resultat. 
Politiska åtgärder 
I de nationella handlingsplanerna bekräftas de t att odeklarerat arbete är ett problem som 
medlemsstaterna i allmänhet ger högre prioritet åt, och man börjar skönja vissa framsteg när 
det gäller genomförandet av en allsidig politik. Politiken bör bygga på en kombination av förebyggande åtgärder och påföljder
22. Endast ett fåtal medlemsst ater har planer för att 
förbättra kunskapen om fenomenet och de ss utbredning (Frankrike och Portugal). 
Medlemsstaterna har vidtagit ett antal åtgärder för att förenkla de adminis trativa förfarandena 
för företag och för registreringen av syssel sättningsbidrag och socialförsäkringsavgifter  
vilket minskar fullgörandekostnaderna och bidr ar till sysselsättningsdata av bättre kvalitet 
(Belgien, Grekland, Frankrike, Spanien). För att göra arbete till ett mer lockande alternativ 
uppger flera medlemsstater att de vidtagit skatteåtgärder för att hindra odeklarerat arbete och 
göra det lönsamt att arbeta  i den formella ekonomin. Som exempel kan nämnas åtgärder för 
att öka incitamenten att deklarera hushållstjän ster (Nederländerna, Be lgien, Tyskland, Finland 
och Sverige), ökad gräns för skattefritt arbete (Belgien och Tyskland) eller högre gränser för 
momsregistrering (Danmark och Fi nland) (se även riktlinje 8). 
Flera medlemsstater prioriterar en bättre samordning mellan relevanta myndigheter  för 
effektivare kontroll av deklarering av ar bete, bland annat genom  utbyte av uppgifter. 
Särskilda arbetsgrupper med medlemmar från olika områden har tillsatts i Förenade 
kungariket och planeras i Österr ike. I Italien finns en kommitté och olika kommissioner för 
synliggörande av odeklarerat arbete som främja r samarbetet mellan berörda organ och parter 
på nationel och lokal nivå.  I några medlemsstater (Belgien, Fra nkrike, Italien och Portugal) är 
samarbetet med arbetsmarknadens parter  en integrerad del av dera s strategi för att omvandla 
odeklarerat arbete till reguljär sysselsättning. Offentliga informationskampanjer  om de 
                                                 
21 Förhållandet mellan odeklarerade arbeten och det totala antalet arbeten (reguljära och icke-reguljära) i 
Italien.  
22 Bekräftas genom rådets resolution om omvandling av odeklarerat arbete till reguljär sysselsättning 
(EUT C 260, 29.10.2003).  
 
 37    negativa följderna av odeklarerat arbete har inletts i några medlemsstater i förebyggande 
syfte.  
Flera medlemsstater (Grekland, Belgien, Sverige,  Italien, Österrike, Nederländerna, Portugal, 
Finland och Frankrike) har vidtagit  särskilda åtgärder avsedda för utländska arbetstagare 
eller olagliga invandrare . Tonvikten ligger på olagliga in vandrare och man har bland annat 
förbättrat förfarandena för registrering av förv ärvsarbetande invandrare och fler påföljder för 
arbetsgivare som anställer arbetstagare utan arbetstillstånd. Åtgärder som syftar till att 
integrera utländska arbetstagare med laglig hemvist i medlemsstaterna är inriktade på bättre information om arbetsmarknadsrättigheter och st rängare kontroll av arbetsvillkoren (Finland). 
Flera medlemsstater har vidtagit målinriktade åtgä rder inom de sektorer där odeklarerat arbete 
förekommer mest. Sådana åtgä rder bygger både på förebyggande verksamhet, som incitament 
att deklarera hushållstjäsnter, och på ökad k ontroll. I Tyskland och Frankrike klarläggs 
uppdragsgivarens skyldighet att se  till att underleveran törer följer sin deklarering av arbetet.  
Specialgruppen för sysselsättningsfrågor uppmanar  medlemsstaterna att förstärka insatserna 
för att omvandla odeklarerat arbete till reguljär sysselsättning, särskilt genom att ta itu med 
negativa incitament i skatte- oc h bidragssystemen för att övergå från odeklarerat arbete till 
reguljär sysselsättning. 
3.10 TA ITU MED REGIONALA SKILLNAD ER I FRÅGA OM SYSSELSÄTTNING 
Viktiga fakta och utmaningar 
De regionala skillnaderna i fråga om sysselsättning och arbetslöshet minskar i de flesta 
medlemstater men är fortfarande betydande. Skillna derna är större i fråga om arbetslöshet än i 
fråga om sysselsättning. De största skillnaderna i arbetslöshet finns i Italien, Spanien och Belgien. I fråga om sysselsättning är skillnader na störst i Italien, Fr ankrike och Spanien. 
Situationen är värst i Italien, Tyskland och Belgien, medan det i Finland, Förenade 
kungariket, Irland och Frankrike – trots att skillnaderna är stor a där också – kan märkas vissa 
framsteg. 
Skillnaderna när det gäller sysselsättning och arbetslöshet mellan olika regioner inom 
Europeiska unionen är fortsättningsvis st ora och kommer att öka efter utvidgningen. 
Forskningen bekräftar att det finns ett starkt samband mellan investeringar i humankapital och 
ekonomiska resultat på nationell och regional nivå, vilket betyder att inve stering är ett viktigt 
instrument för den regionala sammanhållningspo litiken. Skillnaderna bör minskas genom en 
bred strategi som inbegriper aktörer på alla nivåer, i syfte att stödja  ekonomisk och social 
sammanhållning. Gemenskapens strukturfonder bör utnyttjas. 
Politiska åtgärder 
Alla medlemsstater har någon form av regiona l eller lokal sysselsä ttningspolitik för att 
motverka dessa skillnader och underbygger i må nga fall denna med strukturfondsprogram. De 
nationella handlingsplanerna inne håller dock inte tillräckligt me d information för att man ska 
kunna bedöma i hur stor grad medlemsstaterna utvecklar och genomför åtgärder som syftar 
till att minska de regionala skillnaderna i fr åga om sysselsättning och arbetslöshet. En del 
medlemsstater har fastställt mål för hur skil lnaderna ska minskas (Grekland, Frankrike, 
Förenade kungariket). I allmänhet anses att skillnaderna beror på att den ekonomiska 
utvecklingen och den stödjande infrastrukture n inte är tillräcklig. Humankapitalet ses 
emellertid sällan som en betydande bakomliggande  faktor. De strategier som syftar till att 
stimulera regional ekonomisk utveckling und erbyggs med offentliga tjänster för företag, 
 
 38    program för företagsetablering oc h stöd av investeringar. Denna strategi är helt tydligt den 
centrala i Irland. Andra medlemsstater (Danmark, Grekland) satsar snarare på utveckling av 
infrastruktur. Vissa medlemsstater strävar efte r att utveckla tillväxt centra som förväntas ha 
externa effekter för kringliggande områden (Irl and, Portugal). Hur sådana initiativ påverkar 
sysselsättningen bedöms emellertid sällan. 
De regionala sysselsättningsåtgärderna är in riktade på rörlighet och kompetensutveckling.  
Många medlemsstater har infört program för att främja rörlighet både för förvärvsarbetande 
och för arbetslösa. Kompetensutveckling kan på verka utbildningspolitike n, och detta har skett 
till exempel i Sverige, där en del av utbildnings politiken inriktas på den regionala obalansen 
(inrättande av lärcentrum , vägledning, samarbete med företag). I allmänhet uppger 
medlemsstaterna att de har avsatt betydande mede l för att stödja skapandet av arbetstillfällen 
på regional och lokal nivå. I vissa medlemsstater har befolkni ngsutvecklingen fått följder för 
de regionala skillnaderna och påverkat sysselsättningsåtgärderna (Finland, Portugal).  
Den sociala ekonomin omfattas i de flesta fa ll av åtgärderna för social integration.  I 
Luxemburg planeras lagstiftning om den sociala ekonomin i syfte att öka dels insynen när det 
gäller finansiering, dels effektiviteten. I Belgien har regionerna särskilda program för att stödja den sociala ekonomin och avsikten är at t etablera en rättslig  ram för kooperativ. Bara 
Belgien och Portugal rapporterar om regionala handlingsplaner för sy sselsättningen, medan 
de lokala handlingsplanerna  fortfarande har en stark ställning . Arbetsmarknadsparternas 
deltagande har förstärkts i detta  avseende (Tyskland, Spanien, Österrike, Belgien, Danmark, 
Italien, Portugal, Frankrike och Förenade kungariket).  
För att utjämna dessa skillnader krävs det en  välavvägd kombination av ekonomiska framsteg 
och utveckling av humankapitalet, och produktivite ten måste höjas med hjälp av investeringar 
i humankapital, särskilt i de mins t gynnade regionerna. Den förestående utvidgningen  
kommer att leda till större regionala skillnader och kräva fler insatser på detta område. De 
berörda parterna på regional och lokal nivå må ste få stöd av medlemsstaterna så att deras 
förmåga att utveckla och genomföra sysselsättningsstrategier främjas. 
EU har anslagit betydande ekonomiska mede l, särskilt för att främja utveckling och 
strukturanpassning i medlemsstater och re gioner som släpar efter i utvecklingen. 
Specialgruppen konstatera r i detta sammanhang att ett förbät trat utnyttjande av EU-budgeten 
är ett viktigt ekonomiskt redskap vid genomförandet av den europeiska sysselsättningsstrategin. 
4. GODA
 STYRELSEFORMER  OCH  PARTNERSKAP  VID  
GENOMFÖRANDET  AV SYSSELSÄTTNINGSRIKTLINJERNA 
Viktiga fakta och utmaningar Hur framgångsrika sysselsättni ngsåtgärderna är be ror till stor del på kvaliteten på 
genomförandet. Därför läggs det i sysselsättn ingsriktlinjerna särsk ild vikt vid bättre 
styrelseformer för sysselsättning. Parlamen tsorgan, arbetsmarknadens parter och andra 
berörda parter uppmanas delta i större utsträ ckning, effektiva system för genomförandet måste 
införas och tillräckliga ekonomiska medel anslås. 
 
 39    Politiska åtgärder 
De nationella handlingsplanerna för 2003 är överlag välskrivna grunddokument med ett 
medellångt perspektiv som täcker den första treåriga rapporteri ngsperioden för de reviderade 
europeiska sysselsättningsriktlinjerna. De innehåller mångsidig information om strategier och ambitioner i den nationella sysselsättningspoli tiken, som ofta underbyggs  av kvantitativa mål 
på olika områden (sysselsättni ngsintensitet, olycksfall i arbete t, fattigdom, förebyggande och 
aktivering, regionala skillnader, livslångt lärande, kvinnors sysselsättning, barnomsorg, medborgare från andra än EU-länder, företag, humankapital, utträdesålder).  
De nationella handlingsplanerna utgör bara i ett fåtal fall det cen trala underlaget för 
diskussion om och definition av  de nationella prio riteringsområdena för sysselsättningen. I 
synnerhet är involveringen av parla mentsorgan fortfarande svag . Vissa medlemsstater anger 
att de nationella handlingsplaner na har skickats till parlamen ten (Spanien, Irland), medan 
andra för ad hoc-diskussioner med parlamenten (Finland, Danmark). Vissa har utvecklat ett system med mer fortlöpande information (L uxemburg, Sverige, Portugal). De nationella 
handlingsplanerna är vanligen riktade till parlamentskommittéer (normalt arbetsmarknadsfrågor och sociala frågor) och inte till plenarförsamlingen, och parlamenten 
har sällan en avgörande roll vid antagandet. 
Regionala och (i vissa fall) lokala myndighet er är viktiga partner  för de nationella 
myndigheterna när de utvecklar och genomför sysselsättningspolitiken.  De regionala organens 
deltagande i utarbetandet av de nationella ha ndlingsplanerna är rätt utvecklat i en del 
medlemsstater. Aktuell information och lägliga samråd är delvis resultatet av de konstitutionella ramarna (Österrike, Belgien, Span ien) men förekommer även på andra håll 
tack vare ett intensifierat samarbete. I vissa fa ll strävar de lokala och regionala politiska och 
administrativa instanserna aktivt efter att enga gera sig mer. Allt mer mångfacetterade system 
för deltagande och gemensamt genomförande  av åtgärderna nödvändiggör ibland en 
intensivare samordning (Belgien, Förenade kungariket). 
Väletablerade och tillförlitliga in stitutionella strukturer innebär  större möjligheter för social 
dialog.  Arbetsmarknadens parter deltar allt  mer i utarbetandet av de nationella 
handlingsplanerna och deras bidrag till genomförandet har framställts och beskrivits bättre. Deltagandet har antingen utvecklats inom ramen fö r en existerande institutionell struktur eller 
har inriktats på specifi ka åtgärder (Frankrike, Irland, Gr ekland, Portugal). Arbetsmarknadens 
parter på europeisk nivå har förstärkt si tt deltagande i och med antagandet av deras 
gemensamma arbetsprogram för 2003–2005 och det etablerade toppmöte t för tillväxt och 
sysselsättning, som alltid äger rum dagen för Europeiska rådets vårmöte. 
De diskussioner som förs inom ramen för de nationella handlingsplan erna om genomförande 
och operativa organ är ensidiga och gäller främst aktiva arbetsmarknadsåtgärder och 
offentliga arbetsförmedlingar. Andra instanser som ansvarar för genomförandet, t.ex. inom 
allmän och yrkesinriktad utbildning samt sociala tjänster, behandlas endast i ett fåtal fall. De 
offentliga arbetsförmedlingarnas centrala ställning påverkar indirekt lokala och regionala myndigheter, eftersom decentraliseringen av de offentliga arbetsförmedlingarna ger upphov 
till nya eller förändrade förhållanden med lokala  myndigheter. Ibland beror detta på rättsliga 
förändringar. Moderniseringen av de offentliga arbetsförmedlingarna går framåt. Ett av de många inslagen i moderniseringen är ett ökat samarbete med den privata sektorn och partner 
inom denna, särskilt med bemanningsföre tag (Nederländerna, Tyskland, Förenade 
kungariket). Genom att omstrukturera de o ffentliga arbetsförmedlingarna hoppas flera 
medlemsstater att de kan erbjuda  den mera differentierade kund tjänst som efterfrågas av såväl 
 
 40    arbetsgivare som arbetstagare (Tyskland, Belg ien, Nederländerna, Finland, Irland, Danmark). 
Nya IT-verktyg har möjliggjort ett större fokus på kunderna och har bidragit till att förändra 
de offentliga arbetsförmedlingar na, som har övergett sin back office-mentalitet och allt mer 
satsat på öppen kundservice och självbetjäning.  
Alla medlemsstater har som mål a tt göra genomförandet mer effektivt. 
Utvärderingsmetoderna beskrivs i viss mån, men närmare uppgifter om resultat och praktiska 
exempel skulle ha varit välkomna. Förbättr ad utvärdering nämns ibland i rent allmän 
betydelse, till exempel av Nederländerna, där man planerar en översyn av hur effektiva de 
lokala myndigheternas arbetsmarknadsåtgä rder varit. Det mindre gynnsamma ekonomiska 
klimatet har påverkat de resultat som uppnåtts av de offentliga arbetsförmedlingarna på grund 
av att det går så lång tid me llan det att behovet av ökade resu rser konstateras och resurserna 
tilldelas. Detta har visat sig vara ett problem under tidigare perioder av snabbt växande 
arbetslöshet. Ökade resurser återspeglas inte alltid i de nationella handlingsplanerna. Till undantagen hör Spanien, Finland och Tyskland där det antingen har rekryterats mer personal 
eller personalen har omfördelats. 
De budgetmedel som utnyttjas för att underbygga medlemsstater nas sysselsättningspolitik 
belastar ett antal olik a budgetposter. Trots att budgeten är  begränsad så gott som överallt har 
utgifterna för aktiva arbetsmarknadsåtgärder fa ktiskt ökat i en del me dlemsstater, som Belgien 
(över 4 %) och Finland (mer än 5 %), och sä rskilt i Österrike dä r ökningen 2002 imponerande 
nog var 17 %, efter 18,5 % under 2001. Få medlem sstater beskriver hur  de säkerställer 
öppenhet och kostnadseffektivitet när medel anslås till genomförande av 
sysselsättningsrikt linjerna. I rapporteringen betonas i allmänhet Europeiska socialfonden 
(ESF). Bara ett fåtal medlemsstater har hitti lls försökt anpassa ESF-utgifterna efter 
riktlinjernas nya struktur (Belgien, Frankrik e och Portugal). Flera medlemsstater anger att 
socialfondens verksamhet och förvaltning får a llt större betydelse inom frivilligsektorn och 
föreningssektorn (Förenade kungariket, Grekland).  I andra har socialfonden börjat få större 
uppmärksamhet. Detta märks allra tydligast i Danmark, där socialfonden numera betraktas 
som ett verktyg för företagen och industrin. Ha lvtidsöversynen av st rukturfondsprogrammen, 
som snart ska avslutas, kommer att innehålla ytte rligare uppgifter om hu r socialfonden hittills 
har stött genomförandet av sysselsättningsriktlinjerna. 
Specialgruppen för sysselsättningsfrågor har un derstrukit att styrelseformerna i samband med 
sysselsättningspolitiken måste förbättras. 
Medlemsstaterna bör bekräfta att de binder sig vid de mål som de fastställt tillsammans på 
europeisk nivå. Därför bör de göra följande: 
– Bygga upp partnerskap mellan alla berörda parter för reform när det gäller 
sysselsättning. 
– Fastställa tydliga nationella strategier me d mål som avspeglar EU-målen, särskilt i 
fråga om sysselsättningsintensitet, den faktiska åldern för utträde från arbetsmarknaden och EU-målen för allmän och yrkesinriktad ut bildning. Vid behov 
omfördela utgifterna och använda de offentliga medlen mer effektivt. 
– Använda de nationella handlingsplanerna som centrala dokument för planering och 
övervakning, i vilka man för fram ett bret t spektrum av de nödvändiga åtgärderna 
och aktiverar alla berörda pa rter till reform. De nationella  handlingsplanerna måste få 
större politisk legitimitet genom att man öka r de nationella parlamentens deltagande, 
och samråd med arbetsmarknadens parter och det civila samhä llet bör bli normen i 
 
 41    hela EU. Genom att ge de nationella parlamenten en förstärkt roll kan man också 
uppnå målet att bättre integrera de nati onella handlingsplanerna i de årliga 
budgetomgångarna. 
I länder där ansvaret för sysselsättningspolitiken  delas mellan nationella,  regionala och lokala 
myndigheter kan förhållandet mellan de olika ni våerna om så är lä mpligt byggas upp kring en 
öppen samordningsmetod. 
De instrument som finns på EU-nivå bör användas mer effektivt genom att – ge EU:s rekommendationer till de  enskilda länderna större tyngd, 
– bemöda sig mer om att fördela EU-medle n på ett sådant sätt att de mål som 
fastställdes i Lissabonagendan, särsk ilt sysselsättningsmålen, kan uppnås, 
– uppmuntra arbetsmarknadens parter på EU-nivå till större engagemang, 
– förstärka kunskapsspridning och ömsesidigt  lärande genom utbyte av erfarenheter. 
5. BEDÖMNING
 AV RESULTAT  OCH  ÅTGÄRDER  I MEDLEMSSTATERNA 
I det följande ges en översyn av situati onen i varje land. Följande ämnen behandlas: 
– De viktigaste ekonomiska resultat en och sysselsättningsresultaten. 
– Huvuddragen i de olika sysselsättnings politiska åtgärder na på grundval av 
uppgifterna i de nationella handlings planerna för sysselsättningen 2003. 
– Viktiga aspekter av styrelseformer på  det sysselsättningspolitiska området. 
– Svar på rådets rekommendationer från juli  2003 och viktiga utmaningar i framtiden. 
Vid diskussionen om de viktigaste framtid a utmaningarna beaktas också områden som 
behandlats av specialgruppen för sysselsättningsfrågor, särskilt i budskapen till de enskilda 
länderna. 
 
 42    BELGIEN 
Den ekonomiska utvecklingen och situationen på arbetsmarknaden : Den belgiska 
ekonomin har varit trög under hela 2002 och detta har fortsatt under 2003. BNP ökade med 
0,7 % under 2002 och förväntas öka med mindre än 1 % under 2003. Den totala sysselsättningen minskade 2002 och förväntas minska ytterligare under 2003. Den totala 
sysselsättningsinte nsiteten stannade på endast 59,9 % under 2002. Sysselsättningen för äldre 
är fortfarande en av de lägsta i EU. Arbetslö sheten ökade snabbare än EU-genomsnittet till 
7,3 % 2002 och prognosen är 8,2 % för 2003. De långtid sarbetslösa utgör nära hälften av det 
totala antalet arbetslösa. Det har länge funnits betydande skillnader i fråga om sysselsättning mellan de olika regionerna, och de skatter och avgifter som belastar arbetsinkomsterna är 
fortfarande höga. 
Sysselsättningspolitikens utveckling : Belgien har ett balanserat och strategiskt 
tillvägagångssätt när det gäller de olika syften a, riktlinjerna och fast ställda målen på många 
politikområden. Ett viktigt mål är att skapa 200 000 nya arbetstillfällen fram till 2007, vilket 
skulle innebära en ökning av  den totala sysselsättningsin tensiteten till 65 %. Vid 
sysselsättningskonferensen i septem ber 2003 beslutades om åtgärder  som direkt syftar till att 
skapa 60 000 nya arbetstillfällen. De återståe nde arbetstillfällena skulle skapas genom 
framtida ekonomisk tillväxt. Åtgärder för at t ytterligare minska arbetskostnaderna har – i 
kombination med en förstärkt aktiv arbetsmarknadspolitik – en central ställning i 
sysselsättningsstrategin. Administrativa förenklingar införs för att främja företagandet. Aktivt åldrande främjas genom målinriktade åtgärd er, men det kan behövas en mer djupgående 
reform. Kvalitet i arbetet är en  fråga vars olika dimensionser  behandlas med god balans mellan 
flexibilitet och trygghet. Trots de  insatser som gjorts under senare tid har deltagandet i 
utbildning stagnerat. 
Styrelseformer:  Det faktum att regeringen prioritera r sysselsättningen så  högt har lett till 
ökad medvetenhet om den europeiska sysselsä ttningsstrategin. Regionala myndigheter och 
arbetsmarknadens parter har deltagit aktivt i ut arbetandet av den nati onella handlingsplanen 
och deltog nyligen i sysselsättningskonferensen för att stödja den nationella sysselsättningsstrategin. Den pågående omorganisationen av den offentliga arbetsförmedlingen torde leda ti ll att dess uppgifter fö rtydligas. Sysselsä ttningsstrategin har 
tilldelats betydande extra medel, men anslagen  för yrkesutbildning är proportionellt sett små. 
Europeiska socialfonden bidrar  främst med förebyggande verk samhet samt åtgärder för 
livslångt lärande och social integration.  
Svar på rådets rekommendati oner och viktiga utmaningar : Man har beslutat om åtgärder 
för att börja arbeta med några av rådets  rekommendationer för sysselsättningen. Den 
förebyggande verksamheten  har intensifierats och ytterligare insatser har aviserats, men deras 
effekter måste kartläggas. I detta avseende
 behövs dels ett mer aktivt  tillvägagångssätt när det 
gäller företagens omstrukturer ingar, dels åtgärder som rör mindre gynnade ungdomars och 
invandrares situation. Färre går in i långtidsarb etslöshet än tidigare, me n antalet drabbade är 
fortfarande stort och det har skett en ö kning av långtidsarbetslösheten. Minskade 
arbetskostnader, lokala sysselsättningssystem och andra aktiveringsåtgä rder bör leda till ökad 
sysselsättningsintensitet , men målet 200 000 nya arbetstillfäl len täcks endast delvis av 
beslutade åtgärder. Många åtgärder har vidtagits för att främja ett aktivt åldrande , men något 
mål har inte fastställts och det finns fort farande incitament för tidig pensionering. 
Skattereformen har genomförts enligt plan erna och man har beslutat att sänka 
socialförsäkringsavgifterna ytterligare. Nya åtgä rder föreslås för att angripa de återstående 
arbetslöshetsfällorna , men bidragssystemet är i princip oförändrat. Initiativ har ännu inte 
tagits för att förbättra övervakni ngen av arbetslösa med avseende  på deras möjligheter att ta ett 
 
 43    arbete. Lokala utvecklingsåtgärder bör bidra till att minska de regionala skillnaderna i fråga 
om sysselsättning , men är inriktade på verksamhet som kännetecknas av låg produktivitet.  
Vissa åtgärder har vidtagits för att öka arbetskr aftens rörlighet, och samarbetsavtal kommer att 
slutas för att angripa regionala hinde r för arbetsförmedlingarna. Dessutom  finns det ett behov 
av att stärka incitamenten för livslångt lärande . 
 
 44    DANMARK 
Den ekonomiska utvecklingen och si tuationen på arbetsmarknaden: Den danska 
ekonomin har under det senaste året visat tydliga t ecken på en avmattning efter sju år av stark 
ekonomisk tillväxt. Den reala BNP-tillväxten 200 3 förväntas bli 0,8 %, jämfört med 2,1 % för 
2002. Danmarks produktivitetstillväx t är dock bland de högsta EU. Såväl arbetskraften som 
den totala sysselsättningen ha r minskat i betydande utsträc kning sedan 2001. Arbetslösheten 
var i början av 2002 lägre än den varit under de  senaste 25 åren, men har sedan dess ökat 
kraftigt och förväntas ligga på 5,5 % 2003. Läget är  särskilt svårt för universitetsutbildade och 
dessutom har långtidsarbetslösheten ökat. Arbe tskraftsdeltagandet och aktiveringsgraden i 
Danmark är bland de högsta i EU, och Danm ark har redan uppnått alla kvantitativa 
sysselsättningsmål som fastställdes i Lissabon. 
Sysselsättningspolitikens utveckling : Den politiska dagordningen är fortfarande inriktad på 
de långsiktiga utmaningarna för det danska  samhället, dvs. den åldrande befolkningen, 
potentiell arbetskraftsbrist och det faktum att etniska minoriteter är underrepresenterade på 
arbetsmarknaden. Det är en stor utmaning a tt försöka vända den nedåtgående trenden för 
sysselsättning och arbets kraft. För att man ska kunna bibehå lla dagens nivå när det gäller 
skatter och sociala tjänster och utjämna effekt erna av den åldrande befolkningen senast 2010, 
uppskattar de danska myndigheterna att sysse lsättningen behöver öka med 59 000 personer. 
Regeringens strategi för att skapa full syssels ättning bygger på ett utbud sbaserat angreppssätt, 
med större fokus på att ge arbetssökande hjälp at t söka arbete. För att de nna strategi ska lyckas 
krävs att det övergripande ekonomiska läget förbät tras och att den privata sektorn anställer en 
större andel universitetsutbildade som tidigare gått in i den offentliga sektorn. Regeringen har fortsatt reformerna för att integrera etniska minoriteter. Insatserna på det området har nått 
begränsade framgångar under de senaste åren. Integrationsstra tegin anses ha två syften – dels 
att utnyttja arbetskraftspoten tialen inom denna grupp, dels  att i högre grad integrera 
invandrarna i det danska samhället. 
Styrelseformer : På detta område har Danmark generellt väletablerade struktur er tack vare sin 
unika tradition när det gäller arbetstagar- och arbetsgivaro rganisationernas engagemang i 
arbetsmarknadsfrågor. En rad frågor måste dock behandlas ytterligare. En av de operativa 
utmaningarna är att se till att arbetslösa i högre grad behandlas lika, oavsett om de omfattas av 
arbetslöshetsförsäkringen (och ingår i den offentliga arbetsförmedlingens system) eller får socialbidrag (vilket sköts av kommunerna).  Man behöver öka engagemanget på regional och 
lokal nivå när det gäller genomförandet av den na tionella sysselsättningsstrategin och se till att 
kommunerna i större utsträckning deltar i utarbe tandet och genomförandet av denna strategi. 
Svar på rådets rekommendati oner och viktiga utmaningar : Man har beslutat om åtgärder 
för att börja arbeta med de flesta av rådets  rekommendationer för sysselsättningen. När det 
gäller utbudet på arbetskraftt  har man gjort en väl underbyggd bedömning av de utmaningar 
landet står inför och fastställt vilka politis ka åtgärder som måste vidtas. Frågan om 
”flaskhalsar” har dock inte beha ndlats i tillräcklig utsträckning, utom när det gäller lokala 
initiativ inom utbildning och hälso- och sjukvår d. Eftersom detta problem troligen kommer att 
förvärras i framtiden, är det möjligt att de åtgärder som vidtas är otillräckliga och att det kommer att krävas mer omfattande och samordna de insatser. Lämpliga åt gärder har vidtagits 
när det gäller rekommendationen om mindre gynnade personer . Man har fattat beslut om 
reformer som syftar dels till att skapa ekonomiska incitament för att ta ett arbete, dels till att 
främja bättre integration av invandrare i det danska samhället. Det åt erstår att se om de 
minskade bidragen för invandrare och de intensif ierade aktiveringsåtgärd erna faktiskt kommer 
att leda till ökat arbetskraftsdeltaga nde. När det gäller rekommendationen att göra arbete 
 
 45    lönsamt  har man fattat beslut om ett nytt skattepaket som innebär gradvis men måttligt sänkta 
skatter på arbetsinkomster under perioden 2004 –2007. De verkliga effekterna av denna reform 
behöver granskas ytterligare under åren som komme r. Dessutom bör man sträva efter att vända 
förra årets negativa trend när det gäller deltagandet i fortbildning. 
 
 46    TYSKLAND 
Den ekonomiska utvecklingen och situationen på arbetsmarknaden : Under 2002 var den 
reala BNP-tillväxten 0,2 % och för 2003 förv äntas nivån vara of örändrad. Den reala 
enhetsarbetskostnaden minskade med 0,8 % unde r 2002 och förväntas minska ytterligare med 
0,9 % under 2003. Sysselsättnings tillväxten 2002 var negativ  (-0,6 %) och den totala 
sysselsättningsintens iteten var 65,3 %. Under 2003 förv äntas sysselsättningen minska 
ytterligare med ca 1,5 %. Kvinnors sysselsättning var oförändrad med 58,8 % och 
sysselsättningen för äldre arbe tstagare ökade till 38,4 %, men ligger kvar på 1997 års nivå. 
Arbetslösheten ökade till 8,6 % 2002 och förväntas öka ytterligare till 9,4 % 2003. 
Långtidsarbetslösheten ökade till 4,0 % 2002. Arbetslösheten i östra Tyskland var dubbelt så 
hög som i landets västra delar. 
Sysselsättningspolitikens utveckling : Tyskland bekräftar att man håller fast vid de 
sysselsättningsmål som beslutad es i Lissabon, men något specifik t sysselsättningsmål har inte 
fastställts. I den nationella ha ndlingsplanen görs ingen uttr ycklig koppling mellan de tre 
övergripande målen. Job-AQTIV-lagen, de fyra lagar om främjande av sysselsättning och 
reformer av det ekonomiska stödet till arbetslösa (Hartz I-IV) som syftar till att förbättra de 
aktiva arbetsmarknadsåtgärderna och arbetsfö rmedlingen, utgör tillsammans med den bredare 
”Agenda 2010” ett starkare svar på de viktigaste utmaningar la ndet står inför när det gäller 
arbetsmarknaden. Särskilt bör framhållas att man åtagit sig att erbjuda alla arbetslösa i åldersgruppen 15 –25 år ett arbete eller en kvalifikati onshöjande åtgärd, samtidigt som man 
begränsar den period under vilken arbetslösh etsförmåner utbetalas till 12 månader (18 
månader för personer som fyllt 55 år). Skapande  av arbetstillfällen främjas genom gynnsamma 
skatteregler och socialförsäkringsavgifter för ”minijobb”. De flesta av dessa reformer har 
genomförts nyligen. Konsekvensbedömningen av seende den nya lagstiftningen kan därför 
endast vara preliminär. 
Styrelseformer : Samarbetet mellan förbundsstat en, delstaterna, kommunerna och 
arbetsmarknadens parter har avgörande betydels e. Den europeiska sysselsättningsstrategin har 
dock fortfarande en ganska låg profil. Åtgärder  behöver vidtas för att se till att det nya 
styrsystemet för aktiva arbetsmarknadsåtgärder inte  leder till att de arbetslösa pressas för hårt 
och att mindre gynnade grupper utestängs. U nder 2002 uppgick Europeis ka socialfondens 
bidrag till genomförandet av den europeiska sysse lsättningsstrategin till 1,646 miljarder euro. I 
den nationella handlingsplanen betonas Europeiska  socialfondens roll, särskilt när det gäller 
riktlinjerna 1, 3, 6 och 7. 
Svar på rådets rekommendati oner och viktiga utmaningar : Man har beslutat om åtgärder 
för att börja arbeta med några av rådets reko mmendationer för sysselsättningen. Insatserna för 
att effektivisera de aktiva arbetsmarknadsåtgärderna  fortsätter, och inrättandet av 
arbetsförmedlingar är ett viktigt steg. Job-AQT IV-lagen har dock inte  fått några direkta 
effekter. Eftersom företagen behöver skapa nya arbetstillfällen för att utjämna de regionala 
obalanserna är det oroväckande att nybildningen  av företag i östra Tyskland minskat till en 
nivå som ligger under de västra delstaternas. Reformen av sysselsättningsskyddet fortsätter  och 
ändringar ska införas för småföretagen, samtidigt so m det ska bli lättare att få tillträde till vissa 
yrken. Det återstår att se hur expertgruppe ns rekommendationer om finansieringen av livslångt 
lärande  kommer att följas. På jämställdhetsområdet  har barnomsorgen för barn under 3 år 
fortfarande en betydligt lägre täckningsgrad än EU-målet på  33 % (särskilt i de västra 
delstaterna), och löneskillnaderna mellan män oc h kvinnor är fortfarande stora. När det gäller 
att göra arbete lönsamt  har sambeskattningsreglerna skapat negativa incitament för att arbeta, 
särskilt för kvinnor. Incitamenten fö r att ta ett arbete har dock ökat för äldre arbetstagare och 
 
 47    för låginkomsttagare. Utöver dessa utmani ngar bör man även överväga att förenkla ramarna 
för företagandet . Dessutom måste omfattande strategier för aktivt åldrande  införas och 
integrationen av invandrare  stärkas. 
 
 48    GREKLAND 
Den ekonomiska utvecklingen och situationen på arbetsmarknaden : Den reala BNP-
tillväxten ökade 2002 till 3,8 % – vilket är betydligt mer än EU-genomsnittet på 1,1 % – och 
fortsatte under 2003 att öka med 4,1 %. Tillväxte n förväntas vara stark 2004 och sedan öka i 
långsammare takt 2005. Arbetsproduktivit eten ökade 2001 och 2002 med över 4 %, dvs. 
betydligt mer än genomsnittet för EU. Däremot låg den totala sysselsä ttningsintensiteten 2002 
långt under EU-genomsnittet ( 56,7 % jämfört med 64,3 %), särskilt  för kvinnor (42,5 %). Den 
förväntas öka med 1 % 2003 och i långsammare  takt 2004 och 2005. Sysselsättningen för 
äldre arbetstagare var 39,7 % och låg mycket nära EU-genomsnittet 2002. Andelen arbetslösa är 10 %, vilket trots en nedgång under 2002  är högre än EU-genomsnittet på 7,7 %. 
Arbetslösheten förväntas sjunka till 9,5 % unde r 2003 och minska ytterligare till 9,0 % under 
2005. Den är särskilt hög för kvinnor (15 % 200 2) och ungdomar (9,6 %). Vuxnas deltagande 
i utbildning är relativt lågt – 1,2 % av befolkningen i arbets för ålder, jämfört med EU-
genomsnittet på 8,5 %. 
Sysselsättningspolitikens utveckling : Några av den grekiska regeringens främsta mål är att 
öka arbetskraftsdeltagandet och sysselsättningen (särskilt för kvinnor och ungdomar), att 
minska den höga arbetslösheten samt att stärka den sociala sammanhållningen och 
integrationen. Man har fastställt det ambitiösa  målet att skapa 300 000 arbetstillfällen och 
regeringen planerar att skapa 25 000 deltidsarb eten i den offentliga sektorn under 2003. I den 
nationella handlingsplanen prioriteras förbättrin g av lika möjligheter, arbetsmiljöfrågor samt 
vuxnas deltagande i utbildning. De aktiva arbets marknadsåtgärderna bör göras effektivare, 
särskilt genom en omfattande reform med åtgärder och program för den offentliga 
arbetsförmedlingen (OAED) som utformas i samr åd med arbetsmarknadens parter. Ytterligare 
incitament för att göra arbete lönsamt bör införas i skatte- och pensionssystemen för att främja ökad sysselsättning i den formella ekonomin. 
Styrelseformer: Den grekiska regeringen har strävat efte r att upprätta ett nä ra samarbete med 
arbetsmarknadens parter, och dessa är nu representerade inom den nationella 
sysselsättningskommittén och deltar således aktivt i planeringen och genomförandet av den nationella handlingsplanen. Lokala och regiona la myndigheter är oc kså representerade i 
kommittén, och förbindelser har upprättats med avseende på den nationella handlingsplanen för integration. Ytterligare insatser bör göras för att se till att arbetsmarknadens parter deltar i 
ännu större utsträckning i planeringen och utvärderingen av verksamheten. Europeiska 
socialfonden bidrar i betyda nde utsträckning till genomf örandet av den nationella 
handlingsplanen, särskilt  när det gäller utbildning och jämställdhet. 
Svar på rådets rekommendati oner och viktiga utmaningar : Man har beslutat om åtgärder 
för att börja arbeta med några av rådets reko mmendationer för sysselsättningen. När det gäller 
anpassningsförmåga planeras nya åtgärder som främjar deltidsarbete , men det senaste 
reformpaketet för arbetsmarknaden har endast fått begränsad effekt och omprövas nu. Mångfald när det gäller anställningsformer bör fr ämjas, särskilt för att göra deltidsarbete eller 
tillfälligt arbete genom bemanningsföretag till e tt mer lockande alternativ för både företagen 
och arbetstagarna. De åtgärder som vidtagits för att främja livslångt lärande  går i rätt riktning, 
men det krävs ytterligare insatser för att samordna utbildnings- och arbetsmarknadssystemet och öka deltagandet i livslångt lärande,  särskilt för vuxna. Framstegen på 
jämställdhetsområdet  är tydliga, men det finns fortfarande  stora skillnader mellan kvinnor och 
män när det gäller sysselsättnin g och arbetslöshet. Gr ekland har vidtagit en  rad åtgärder som 
syftar till att öka kvinnors anställbarhet och göra det lättare att förena arbete och familj. I den 
nationella handlingsplanen beha ndlas inte utvecklingen sedan 2002, vilket gör det svårt att 
 
 49    bedöma politikens verkan. Att uppnå målen i fråga om utbyggnad av barnomsorgen är 
fortfarande en utmaning. När det gäller aktiveringsåtgärder  planeras en övergång från passiva 
till aktiva åtgärder, men de åtgärder som vidtag its för att minska socialförsäkringsavgifterna 
har hittills endast fått begränsade effe kter. Man bör fokusera mer på att stimulera 
arbetskraftsutbudet och göra arbete lönsamt. De t krävs ännu större refo rminsatser, trots de 
åtgärder som vidtagits  för att påskynda reformen av den offentliga arbetsförmedlingen  och se 
till att den förebyggande och individualiserade st rategin tillämpas på ett enhetligt sätt. 
Dessutom  bör man minska företagens admin istrativa börda för att främja skapandet av 
arbetstillfällen. 
 
 50    SPANIEN  
Den ekonomiska utvecklingen och situationen på arbetsmarknaden : Trots det 
internationella läget var utvecklingen gynns am inom den spanska ekonomin under 2002 och 
under första halvåret 2003, då BNP ökade snab bare än för EU som helhet (2 % under 2002 
och enligt prognoser 2,3 % under 2003). Sysselsättningstillväxten är fortfarande hög (1,5 % 
under 2002 och enligt prognoser 1,7 % under 2003) . Sysselsättningsin tensiteten ökade 2002 
till 58,4 %, samtidigt som arbetslösheten öka de till 11,3 % (prognos för 2003). I båda fallen 
var ökningarna större för kvinnor. Skillnaderna me llan könen är fortfarande betydande och det 
finns en tendens till ökad könssegreg ering mellan olika yrken och sektorer. 
Sysselsättningsintensiteten för äldre arbetstagare  har också ökat med en halv procentenhet till 
39,7 %. Visstidsanställning  är fortfarande mycket vanlig, vilk et till en del förklarar det låga 
deltagandet i utbildning. Däremot är deltidsarbete  mindre vanligt. 
Sysselsättningspolitikens utveckling : De åtgärder som lagts fram innebär generellt att man 
fortsätter den förda politiken. Att skapa arbetstillfällen och öka arbetskraftsdeltagandet är ett viktigt mål, som ska uppnås främst genom åtgärd er som syftar till att göra arbete lönsamt, 
förbättra kvaliteten i arbetet och höja produktiviteten. Trots den låga 
sysselsättningsintensiteten har inga nationella mål fastställts. Man ar betar för att motverka 
visstidsanställning och öka kvinnors och äldre ar betstagares deltagande på arbetsmarknaden. 
När det gäller att stärka den sociala samma nhållningen och integrationen fokuserar man på 
aktiva åtgärder för grupper och regioner med särskilda svårigheter. Man har visserligen 
förstärkt åtgärderna för att öka äldre arbets tagares deltagande på arbetsmarknaden, men 
strategin vilar i grunden på ekonomiska incita ment. Det krävs en utbyggnad av barnomsorgen 
för att stödja kvinnors deltagande på arbetsma rknaden. När det gäller att minska regionala 
skillnader vidtas åtgärder som syftar ti ll att öka den geografiska rörligheten, men 
boendemarknadens funktionssätt är fortfarande ett hinder. Ytterligare åtgä rder behöver vidtas 
för att integrera det allt större an talet invandrare på arbetsmarknaden. 
Styrelseformer : Sysselsättningspolitiken avser både autonoma regioner och kommuner. Detta 
leder till en komplex samordningsprocess, och en  särskilt viktig utmaning i detta avseende är 
att avsluta arbetet med informationssystemet. Samråd har skett med en rad olika parter i 
samband med utarbetandet av den nationella ha ndlingsplanen, men man har efterlyst en mer 
systematisk process för uppföljning och ut arbetande. Den nationella handlingsplanen 
innehåller detaljerad budgetinformation för de olika riktlinjerna. Den totala budgeten ökade 
2003 med 9,5 % jämfört med 2002. Det har påpekats  att Europeiska soci alfonden bidrar till 
verksamheten, men ingen redovisning ge s av resursanvändning och resultat. 
Svar på rådets rekommendati oner och viktiga utmaningar : Man har beslutat om åtgärder 
för att börja arbeta med några av rådets rekommendationer för sysselsättningen. Åtgärder för 
att hantera förändringar och främja anpassningsförmågan  är starkt beroende av avtal mellan 
offentliga förvaltningar och arbetsmarknadens part er och av incitament för att främja varaktig 
anställning. Trots de stora insats er som gjorts under de senaste åren har man endast i ytterst 
begränsad utsträckning lyckats minska andele n visstidsanställda. Mångfald när det gäller 
anställningsformer bör främjas, särskilt för att göra deltidsarbete eller tillfälligt arbete genom bemanningsföretag till ett mer lockande alterna tiv för både företage n och arbetstagarna. 
Jämställdhetsarbetet  har förts framåt genom att man fortsa tt de åtgärder som vidtagits under 
tidigare år och anslagit betydligt större  budgetmedel. En betydande utbyggnad av 
barnomsorgen för barn under tre år  är planerad, men omsorgen nä r det gäller barn över tre år 
och andra familjemedlemmar behandlas inte i den nationella handlingsplanen. Regionala 
skillnader  i fråga om sysselsättning och arbetslöshet har mins kat något under 2002, men det 
 
 51    verkar inte som om några nya instrument infö rs för att behandla detta  problem ytterligare. 
Vissa har noterats i samband med moderniseringen av den of fentliga arbetsförmedlingen . Man 
har dock inte avslutat arbetet med det statis tiska övervakningssystemet enligt den nationella 
handlingsplanen 2001. Dessutom bör tillgången till aktiva arbetsmarknadsåtgärder vidgas till att omfatta även mindre gynnade personer (särskilt ungdomar och invandrare), samtidigt som incitament införs för att förb ättra tillgången till utbildning. 
 
 52    FRANKRIKE 
Den ekonomiska utvecklingen och situationen på arbetsmarknaden : Såväl ekonomin som 
arbetsmarknadsläget försämrades betydligt under perioden 2002 –2003. Den ekonomiska 
tillväxten minskade till 1,2 % av BNP 2002 och kommer enligt prognoserna att minska till 
0,1 % 2003. Arbetsmarknadens anpassning till de n långvariga ekonomiska nedgången har lett 
till en kraftig dämpning av sysselsättni ngstillväxten (0,7 %) 2002 och till negativ 
sysselsättningstillv äxt (-0,2 % enligt prognoser) för 2003. Sam tidigt ökade arbetslösheten med 
0,3 % till 8,8 % under 2002 och kommer enligt  prognoserna att öka till 9,4 % under 2003. 
Sysselsättningsintens iteten är 63 % (2002), men tyngdpunkt en ligger på åldersgruppen 25 –54 
år (79,5 %), snarare än åldersgruppen 15 –24 år (30,1 %) eller 55 –64 år (34,8 %). Deltagandet i 
utbildning är endast 2,7 % – långt under EU-genomsnittet på 8,5 %. 
Sysselsättningspolitikens utveckling : Den franska nationella hand lingsplanen har ett ganska 
välbalanserat tillvägagångssätt när det gäller att öka sysselsättningsintensiteten, kvaliteten i 
arbetet och produktiviteten och fr ämja social integration enlig t de mål som fastställts för 
återstoden av regeringens mandatperiod (2003 –2006). Handlingsplanen innehåller flera 
politiska riktlinjer som trots att de är bero ende av ekonomisk tillväxt kommer att göra 
policymixen mer balanserad. Politiken inriktas bland annat på en mer allmän tillämpning av sänkta socialförsäkringsavgifter  för företag, främjande av ar betskraftsdeltagandet genom att 
arbete görs mer lönsamt och aktiveringsåtgärder vidtas för arbetslösa och för personer som 
står utanför arbetskraften samt ytterligare in satser för att hantera förändringar och ökade 
investeringar i mänskliga resurser. Den roll som ar betsmarknadens parter har när det gäller att 
genomföra reformer – särskilt när det gäller  livslångt lärande, jämstä lldhet, bidragssystem och 
modernisering av arbetsorganisation – kommer att öka. Strategier  för ett aktivt åldrande 
kommer att stärkas på grundval av den pe nsionsreform som genomfördes nyligen. 
Styrelseformer : Att förbättra styrningen av sysselsä ttningspolitiken ingår i en vidare 
institutionell reform och delegering av ansv aret för vissa arbetsmarknadsåtgärder (jfr 
yrkesutbildning) till regional nivå. Dessa in satser har också nära anknytning till den 
nylanserade och pågående reformen av den sociala dialogen. Den nya  sysselsättningsbudgeten 
präglas av större öppenhet och insyn, eftersom de ekonomiska anslagen för alla viktiga 
politiska åtgärder anges. I den nationella handlingsplanen behandlas kopplingen mellan det 
nuvarande stödet från Europeiska  socialfonden och sysselsättni ngsriktlinjerna, med tonvikt 
lagd vid förebyggande verksamhet och utveckling av humankapital. 
Svar på rådets rekommendati oner och viktiga utmaningar : Man har beslutat om åtgärder 
för att börja arbeta med några av rådets re kommendationer för sysselsättningen. Det politiska 
gensvaret när det gäller förebyggande verksamhet och aktiveringsåtgärder  avspeglas i 
utvidgade personaliserade vägledningsprogram för ar betslösa, aktivering av 
inkomststödprogram och en översyn av arbetslöshetsförmåner. Livslångt lärande  behandlas i 
ett viktigt avtal mellan arbetsmar knadens parter om individens rä tt till yrkesutbildning, och det 
är viktigt att se till att lågutbildade arbetstagare  och anställda inom små och medelstora företag 
får ökad tillgång till utbildning. Arbetskraftsutbud och aktivt åldrande  förväntas öka genom 
höjd pensionsålder, begränsning av möjligheterna till tidig pensionering och åtgärder för att 
uppmuntra äldre arbetstaga re att fortsätta arbeta. Socialt partnerskap  främjas och 
arbetsmarknadens parter uppmanas att förhan dla fram avtal om åtföljande åtgärder vid 
ekonomiska omstruktureringar samt avtal om jämställdhet i arbetslivet. Dessutom bör 
Frankrike överväga hur man ska motverka segmenteringen på arbetsmarknaden  genom att 
främja visstidsanställdas öve rgång till fast anställning. Ungdomars och invandrares  svaga 
ställning på arbetsmarknaden behöver ägnas stor  uppmärksamhet. Man bör försöka se till att 
färre hoppar av skolan  och göra det lättare för ungdomar att få lärlingsplatser . 
 
 53    IRLAND 
Den ekonomiska utvecklingen och situationen på arbetsmarknaden : Irland hade återigen 
den högsta reala BNP-tillväxten (6,8 %) av EU-medlemsstaterna 2002, men tillväxttakten har 
dämpats betydligt på grund av det försämrade ekonomiska världsläget. Detta avspeglas i en 
BNP-tillväxt på blygsamma 0,1 %. Ekonomin fö rväntas vara relativt svag under 2003 och 
sedan stärkas något 2004. Sysselsättningen fo rtsatte att öka med 1,4 % under 2002, jämfört 
med 2,9 % under 2001.Ökningen skedde främst inom den offentliga sektorn. Den totala sysselsättningsinte nsiteten var 65,3 %. Kvinnors syssels ättning var 55,4 % (jämfört med EU-
genomsnittet på 55,6 %) och mäns 75,2 % (med ett EU-genomsnitt på 72,8 %). För äldre arbetstagare var siffran 48,1 % (jämfört med et t EU-genomsnitt på 40,1 %). Arbetslösheten 
ökade från 3,9 % till 4,4 % och långtidsarbetslös heten steg till 1,3 %. Arbetsproduktivitetens 
tillväxt (både per capita oc h per timme) ökade betydligt till 4,6 % och den reala 
arbetsenhetskostnaden – som hade ökat något under 2001 – minskade med -3,6 %, vilket är 
den största minskningen i EU. 
Sysselsättningspolitikens utveckling : Irland står inför en dubbel utmaning – dels att öka 
arbetskraftsdeltagandet och minska andelen arbetslösa, dels att se till att de som nyligen blivit 
arbetslösa inte går in i långtidsarbetslös het. Att utvidga ”tot alinsatsprocessen” ( 'full 
engagement' process ) till att omfatta alla arbetslösa när de varit arbetslösa i sex månader är ett 
viktigt steg som betonar aktiveringsåtgärd ernas betydelse. Det finns också en rad 
sysselsättningsprogram avsedda för dem som drabba ts av social utestängning, särskilt utsatta 
grupper och fattiga områden. Nationella mål har fastställts för att öka sysselsättningen bland kvinnor och inom utsatta grupper. Irland arbetar på en rad o lika områden för att förbättra 
kvalitet i arbetet och öka produktiviteten. På  arbetsmiljöområdet har man åstadkommit en 
tydlig minskning av antalet allvarliga olyckor och dödsolyckor. Forskning och utveckling har 
prioriterats när det gä ller investeringar. En expertgrupp  för framtidens kompetensbehov har 
utarbetat en rad rapporter som behandlar fr amväxande kompetensklyftor och rekommenderar 
en strategi för att åtgärda problemet. Detta ha r lett till ökade invest eringar, inbegripet i 
datautbildning. Den nationella handl ingsplanen innehåller dock ingen ordentlig redovisning av 
konsekvenserna. 
Styrelseformer : Det sociala partnerskape t är fortfarande starkt i Irland, men den senaste 
ekonomiska nedgången har ökat trycket på part nerskapsprocessen. Medvetenheten om den 
europeiska sysselsättningsstrategin är låg bland allmänheten. Förutom när det gäller 
Europeiska socialfonden tillhandahålls ytterst li tet information om ekono miska anslag till stöd 
för sysselsättningsriktlinjerna. 
Svar på rådets rekommendati oner och viktiga utmaningar : Man har beslutat om åtgärder 
för att börja arbeta med de flesta av råde ts rekommendationer för sysselsättningen. Goda 
resultat har uppnåtts när det gä ller att komma till rätta med regionala obalanser . Skillnaderna i 
fråga om arbetslöshet har nu minskat till dryg t 1 procentenhet mellan de två regionerna och 
man har uppnått goda resultat genom att styra investeringar och bidrag till den fattigare 
regionen. Den nya nationella strategin för regional  utveckling innehåller strategiska ramar för 
en 20-årsperiod för att främja en jämnare utveckling mellan regione rna. Man har uppnått en 
betydande ökning av deltagandet i livslångt lärande  och påbörjat initiati v för företagsintern 
utbildning. Trots det stora antalet initiativ och åt gärder som finns på detta område är det svårt 
att upptäcka någon övergripande enhetlig ram.  Vissa mål behandlas, men ytterst liten 
information ges om uppnådda resultat. En rad åtgärder vidtas i fråga om jämställdhet , och 
Irland avser att utarbeta en femårig na tionell kvinnostrategi.  Segregeringen på 
arbetsmarknaden och löneskillnaderna mellan könen (19 % 2000) är dock fortfarande 
 
 54    betydande och inga mål har fastställts på detta  område. Vissa resultat har uppnåtts i fråga om 
barnomsorgen, men det begränsade utbudet och de  höga avgifterna är fo rtfarande ett problem. 
Ytterligare framsteg har gjorts när det gälle r att se till att lågi nkomsttagare kommer undan 
skattenätet, men inte i fråga om särbeskattning. 
 
 55    ITALIEN 
Den ekonomiska utvecklingen och situationen på arbetsmarknaden : BNP ökade med 
endast 0,4 % under 2002, och prognosen för 2003 är högst 0,3 %. Ökningen av antalet 
arbetstillfällen var ti llfredsställande 2002 (+1,1 %), men dämpades under 2003 (+0,8 % enligt 
prognosen). Sysselsättningsintensiteten nå dde för första gången nivån 55 % under 2002 
(55,5 %), men är fortfarande bland de lägsta i EU:s 15 medlemsstater. Kvinnors sysselsättning 
ökar, men är fortfarande låg (42 %). Sysselsä ttningen för äldre arbetstagare ökade också 
marginellt, men ligger kvar på en mycket låg nivå (28,9 %). Arbetslösheten minskade ytterligare 2002 till 9,0 % och kom mer enligt prognosen att minska marginellt till 8,8 % under 
2003. Ungdomsarbetslösheten är fortfarande ett problem ( 9,7 % 2002 jämfört med ett EU-
genomsnitt på 7,2 %) och det gäller även långtidsarbetslösheten (5,3 %) och arbetslösheten bland kvinnor (12,2 %). Det finns fortfarande  stora geografiska obalanser, trots att 
utvecklingen i detta avseende varit positiv den senaste tiden. 
Sysselsättningspolitikens utveckling : Den nationella handli ngsplanen 2003 bekräftar 
följande mål för 2005: en total sysselsättningsinte nsitet på 58,5 % för hela befolkningen, 46 % 
för kvinnor och 40 % för äldre. Dessa mål ska uppnås genom reformer som skapar ökad 
flexibilitet i fråga om anstä llningsavtal och arbe tstidens förläggning samt reformer av 
utbildnings- och pensionssystemen. Ytterligar e två reformer som är på väg (avseende 
arbetslöshetsförmånernas storle k och utbetalningsperiod samt sk attesatser på arbetsinkomster) 
torde också leda till ökat ar betskraftsutbud genom att de gör arbete till ett mer lockande 
alternativ. Reformerna har lett till ökad flexibilitet på arbetsmarknaden i syfte att förbättra dess effektivitet, men åtgärder måste vidtas när det gäller frågan om segmentering mellan olika typer av avtal och sektorer samt risken för könssegregering. För södra delen av landet 
bekräftar den nationella handlin gsplanen de mål som faststäl ls i gemenskapens stödramar 
2000-2006: att ha uppnått en tillväxt över EU-genomsn ittet senast i mitten av årtiondet och en 
sysselsättningsintens itet på cirka 60 % senast 2010. Detta  ska ske genom ökad flexibilitet och 
öppenhet på arbetsmarknaden, vilket också indirekt  bör främja att arbetstagare som redan är 
verksamma inom den informella ekonomin träder  fram. Fortbildning och livslångt lärande är 
områden som sannolikt kommer att få välbehöv lig draghjälp av den nya yrkesövergripande 
fond som skapades 2004 och som kommer att förvaltas av arbetsmarknadens parter. 
Styrelseformer : Det har funnits ett starkt engage mang bland regionerna, som deltar i 
utarbetandet av politiska åtgärder och förvaltningen av den offentliga arbetsförmedlingen och Europeiska socialfonden inom sina respektive geografiska gränser. Arbetsmarknadens parter 
har inte kunnat engagera sig lik a starkt på grund av brist på  samförstånd mellan de 37 olika 
medlemsorganisationerna. Bidraget från Eur opeiska socialfonden är särskilt viktigt för 
regionerna, eftersom detta bidrag för dem är de t främsta finansieringsinstrumentet för att vidta 
aktiva arbetsmarknadsåtgärder. 
Svar på rådets rekommendati oner och viktiga utmaningar : Man har beslutat om åtgärder 
för att börja arbeta med några av rådets re kommendationer för sysselsättningen. Som svar på 
rekommendationen om anpassningsförmåga  har lagstiftning om flexibilitet antagits. Man bör 
sträva efter att motverka segmenteringen av arbetsmarknaden mellan visstidsanställning och 
fast anställning. Rekommendationen om arbetskraftsutbud och aktivt åldrande  har beaktats 
genom den pensionsreform som nyligen genomförd es. Man bör införa adekvata incitament för 
att få arbetstagare att stanna kvar längre i arbe tslivet (inbegripet deltidsarbete). När det gäller 
utbyggnaden av barnomsorgen har framsteg en varit begränsade. När det gäller livslångt 
lärande  skulle de ytterligare anslag som aviser ats räcka långt för a tt åtgärda de nuvarande 
bristerna. Utbildningsreformerna bör bidra till att förebygga att ungdomar hoppar av skolan 
 
 56    och bör leda till att den högre utbildningen anpa ssas till behoven på arbetsmarknaden. När det 
gäller de instanser som ansvarar för genomförandet  har framstegen också varit ojämna – den 
offentliga arbetsförmedlingen har förstärkts (dock med mindre verkan i södra Italien), men man har ännu inte infört ett datoriserat natione llt uppgiftssystem. Arbetslöshetsförsäkringens 
och de aktiva arbetsmarknadsåt gärdernas täckningsgrad  och effektivitet bör höjas, särskilt i 
södra Italien. När det gäller skapande av arbetstillfällen  visar resultatindikatorerna att 
förbättringar har skett, men nettoresultatet av de incitament som gäller södra Italien är oklart. Det verkar dock troligt att insatserna har stött omvandlingen av odeklarerat  arbete till reguljärt 
arbete. Förekomsten av odeklarerat  arbete bör minska ytterligar e om man får bort de negativa 
incitamenten i skattesystemet och förbättr ar kapaciteten när de t gäller att kontrollera 
efterlevnaden. 
 
 57    LUXEMBURG 
Den ekonomiska utvecklingen och situationen på arbetsmarknaden : Den svaga 
ekonomiska konjunkturen under 2002 ha r påverkat arbetsmarknaden – BNP-tillväxten har 
dämpats betydligt (+1,3 % 2002 jämfört med +8,9 % 2000) och arbetslösheten har ökat för 
första gången sedan 1998 (2,8 % av arbetskraften 2002 och enligt prognosen 3,7 % 2003), medan sysselsättningstillväxten skett i långs ammare takt (+3,2 % 2002 och +5,6 % 2001). Den 
totala sysselsättningsinte nsiteten har ökat något (63,7 % 2002, dvs. +0,6 %) och kvinnors 
sysselsättning följer samma tendens (51,6 % 2002, jämfört med 50,9 % 2001). 
Sysselsättningen för äldre arbets tagare har ökat, men ligger fortfarande på en låg nivå (28,3 % 
2002 och 25,6 % 2001). 
Sysselsättningspolitikens utveckling : Sammanfattningsvis kan sägas att den nationella 
handlingsplanen anger en rad påbörjade och planerade åtgärder, men att den egentligen 
innehåller ganska få kvantifierade mål för de åtgärder som behandlas. Den nationella 
handlingsplanen är inriktad på att öka kvinnors sy sselsättning, stärka insa tserna för integration 
genom arbete och fortsätta utbildningsreformer na. När det gäller problemet med den låga 
sysselsättningen bland äldre arbe tstagare har man h ittills endast börjat undersöka orsakerna. 
Även om det i huvudsak gäller friktionsarbetslöshet  fortsätter man att främja skapandet av nya 
arbetstillfällen, antingen genom att bättre ta till vara sociala initiativ so m skapar sysselsättning 
eller genom att främja företagandet. Åtgärder för att öka kvaliteten i arbetet och arbetsproduktiviteten vilket ingår i strävan att göra det lättare att kombinera arbete och familj 
eller förlänga lagbestämmelser om arbetsorganisation bör utnyttjas bättre, särskilt när det 
gäller äldre arbetstagare.  
Styrelseformer : En trepartskommitté (regering-arbet sgivare-arbetstagare) har godkänt den 
nationella handlingsplanen oc h observationsorganet ORPE ( Observatoire des relations 
professionnelles et de l’emploi ) följer upp genomförande t av handlingsplanen. 
Arbetsmarknadens parter har också en vik tig oberoende roll som initiativtagare, både 
tillsammans (deltid, distansarbete) och var och en för sig. Samarbetet verkar öka mellan olika 
privata och offentliga sysselsättnings- och utbi ldningsorgan i Luxemburg. De ministerier som 
berörs mest av den nationella handlingsplanen (arbete, jämställdhet, utbildning) finns också 
bland de instanser som ansvarar för geno mförandet av mål 3-programmet och Equal-
programmet. 
Svar på rådets rekommendati oner och viktiga utmaningar : Man har beslutat om åtgärder 
för att börja arbeta med några av rådets re kommendationer för sysselsättningen. Man försöker 
öka kvaliteten i utbildningen särskilt genom nya åtgärder riktade till ungdomar utan kvalifikationer och genom att underlätta individe rs tillträde till fortbildning. Den utvärdering 
av den övergripande strategin som aviseras i den nationella handlingsplanen 2002, bör göra 
det möjligt att öka samstämmigheten mellan systemen för allmän och yrkesinriktad utbildning. Några övergripande strukturella åt gärder har ännu inte utarbetats, åtminstone inte i den privata 
sektorn, för att åtgärda den låga sysselsättningsintensiteten bland äldre arbetstagare. Det kan 
dock noteras att man lagt fram ett förslag för att avskaffa systemet med förhandsansökan för 
personer som får livränta eller ålderspension me n som skulle vilja arbeta. Man har ännu inte 
utvärderat effekterna av de la gbestämmelser som antogs 2002 för at t få arbetstagare att stanna 
kvar längre i arbetslivet och för att reform era systemet för inva liditetsförmåner och 
återanpassning. Den ökade sysselsättningen bland kvinnor  stöds av åtgärder som syftar till att 
göra det lättare att kombinera arbete och familj och att komma tillbaka på arbetsmarknaden samt till att göra förvärvsarbete till ett mer lock ande alternativ för kvinnor. Arbetsorienterade 
lösningar bör också utarbetas för människor so m får invaliditetsförmåner, men som faktiskt 
 
 58    kan arbeta. Man bör stödja nystartade företag och främja företagarutbildning i syfte att 
diversifiera företagsstrukturen  och stimulera alternativa källor till nya arbetstillfällen. 
 
 59    NEDERLÄNDERNA 
Den ekonomiska utvecklingen och situationen på arbetsmarknaden : BNP-tillväxten 
förväntas bli negativ 2003. Prognosen lyder på -0,9 %,  vilket är det sämsta resultatet i EU och 
avspeglar den fortsatta ekonomiska nedgången. Den reala enhetsarbetskostnaden nådde sin 
högsta nivå 2003 – vilket ledde till kraftig t försvagad konkurrenskraft – och förväntas minska 
från och med 2004. Arbetslösheten har ökat sn abbt sedan slutet av 2001. När det gäller 
sysselsättningsinte nsiteten för kvinnor och män uppnår man med god marginal Lissabonmålen, 
men sysselsättningen för etniska minoriteter är mycket lägre. När det gäller äldre arbetstagare har sysselsättningen ökat och är nu högre än genomsnittet för EU. 
Sysselsättningspolitikens utveckling : I den nationella handlingsplanen beskrivs de 
huvudsakliga utmaningarna i ett tr eårsperspektiv. Man har tilläm pat ett starkt strategiskt 
tillvägagångssätt när det gäller målen ”full sysselsättning” och”stärkt social sammanhållning”, men målet ”förbättrad kvalitet oc h produktivitet” behandlas inte ti llräckligt utförligt. För att 
man ska kunna följa principen att ”alla som kan arbeta ska arbeta” förefaller det dock mycket 
viktigt att göra mer genomtänkta in vesteringar i människor och st arka investeringar i kapital 
och innovation. Ambitiösa nationella mål har fast ställts för etniska minoriteters och kvinnors 
arbetskraftsdeltagande. Ungdomsar betslösheten ska inte vara mer än dubbelt så stor som 
arbetslösheten inom befolkningen som helhet. Ä ndrade skatteregler leder till att förekomsten 
av arbetslöshetsfällor minskar, me n kan inte åtgärda problemet helt. 
Socialförsäkringsreformerna har inriktats på att minska det utbredda bidragsberoendet – cirka 
8 % av arbetskraften är arbetslös elle r får socialbidrag, medan cirka 13 % får 
invaliditetsförmåner. De skatteregler som gynna r tidig pensionering måste bort, men exakt hur 
detta ska ske bör diskuteras med arbetsmarknade ns parter. Invandringspolitiken är restriktiv, 
eftersom man inte anser att invandring är ett lä mpligt sätt att motverka befolkningens åldrande. 
Tillämpningen av en övergripande strategi i fr åga om vuxna har varit oroväckande svagt (78 % 
uppfyller inte målen och 25 % går in i långtidsa rbetslöshet). Statistiken över de förmedlade 
platsernas varaktighet tyder också på att ak tiveringsåtgärdernas kvalitet måste förbättras. 
Styrelseformer : Det nyligen slutna avtalet om frysta avtalslöner bekräftar det sociala 
partnerskapets starka roll. Även när det gäller självreglering av arbets marknadens parter har 
framstegen varit stora. Program för återintegrer ing läggs ut på entreprenad till privata företag 
på grundval av resultaten. Dessa företag har hittills haft svårt att uppnå de fastställda målen 
och att möta efterfrågan på program fö r människor som befinner sig långt från 
arbetsmarknaden. Den offentliga arbetsförmedlingens roll är numera bara att förmedla platser till dem som nyligen blivit arbetslösa. Kommunerna har fått fullt ekonomiskt ansvar och har därmed blivit nyckelaktörer när det gäller aktiv eringsåtgärder. Finanser ingssystemet innebär 
att kommunerna har ett starkt intresse av att se  till att så många bidragstagare som möjligt får 
ett arbete så snabbt som möjligt, vilket kan ske på bekostnad av de förmedlade platsernas varaktighet. Den nationella handlingsplanen innehåller ganska lite information om 
budgetanslag för politiska åtgärder . Nedskärningarna i den natione lla budgeten kan leda till ett 
bättre utnyttjande av de 1,8 miljarder euro som Europeiska socialfonden tillhandahåller. 
Svar på rådets rekommendationer och viktiga utmaningar : Man har beslutat om åtgärder 
för att börja arbeta med några av rådets rekommendationer för sysselsättningen. Som svar på den nya rekommendationen om livslångt lärande  anges i den nationella handlingsplanen vissa 
åtgärder som syftar till att förebygga att lå gutbildade arbetstagare driver bort från 
arbetsmarknaden, dock utan någon  indikation på de förväntade  resultaten. När det gäller 
uppmaningen att även använda omskolning och utbildning som ett sätt att komma till rätta 
med arbetslösheten, har adekvata åtgärder ännu inte vidtagits. När det gäller att vidta lämpliga 
 
 60    åtgärder med avseende på rekommendationen att minska löneskillnaderna mellan könen  
(21 %), måste insatserna för att motverka köns segregeringen på arbets marknaden kompletteras 
med åtgärder som syftar till att få fler kvinno r att arbeta heltid. I lin je med rekommendationen 
att göra arbete lönsamt kan de gränser som införts för kommunerna (från och med 2004) när 
det gäller att tillhandahålla kom pletterande inkomststöd bidra till att ytterligare minska 
förekomsten av arbetslöshetsfällor. Den planerad e reformen av invaliditetsförmånerna verkar 
vara tillräcklig för att minska inflödet, i kom bination med en mekanism som likt ”piskan och 
moroten” ger arbetsgivaren och de n berörda arbetstagaren ett gemensamt intresse av ett snabbt 
återinträde på arbetsplatsen, om så är möjligt. Ytterligare uppmärksamhet har ägnats aktivering av personer som får invaliditetsförmåner och det faktum att etniska minoriteter och (unga) 
kvinnor är överrepresenterade inom denna grupp bidragstagare, men det är oklart vilka de 
förväntade resultaten är när det gäller utflöde t. Dessutom behövs åtgärder för att utveckla ett 
heltäckande system för att främja aktivt åldrande  och skapa negativa incitament för tidig 
pensionering. Man bör sträva efter att stärka den förebyggande verksamheten och aktiva 
åtgärder för vuxna  samt underlätta integrationen av minoritet er och utländska medborgare 
både i skolsystemet och på arbetsmarknaden.  
 
 61    ÖSTERRIKE 
Den ekonomiska utvecklingen och situationen på arbetsmarknaden : BNP-tillväxten var 
1,4 % 2002 och förväntas minska till 0,9 % 2003. Arbetslösheten ökade 2002 till 4,3 % och 
förväntas öka ytterligare något till 4,5 % 2003. Långtidsarbetslösheten minskade dock till 
0,8 %. Ungdomsarbetslösheten öka de till 3,7 % 2002 och fortsätter att öka, men är ändå bland 
de lägsta i EU. Den totala sysselsättningstillväxten 2002 var -0,4 %, men sysselsättningsintensiteten ökade till 69,3 %. Mäns  sysselsättning minskade återigen (75,7 %), 
medan kvinnors sysselsättning ökade kraftigt (63,1 %), främst på grund av deltidsarbete. 
Sysselsättningen för äldre arbetstagare (55 –64 år) ökade till 30,0 % 2002. 
Sysselsättningspolitikens utveckling : Den österrikiska regeringen har fastställt som nationellt 
mål att öka kvinnors sysselsättning till 65 % 200 5. För att möta Österrikes största utmaning – 
att öka arbetskraftsdeltagande t bland äldre arbetstagare – har parlamentet beslutat om ett 
reformpaket och en rad åtgärder, exempelvis  sänkta socialförsäkringsavgifter och mer 
balanserade regler för tidig pens ionering. Man planerar också att stärka rätten att arbeta deltid. 
Åtgärder vidtas för att få fler att starta eget företag och för att utarbeta en aktiv 
arbetsmarknadspolitik. För att stärka  den ekonomiska basen och använda 
arbetskraftspotentialen på bästa sätt anser rege ringen att det är mycket viktigt att successivt 
öka FoU-verksamhetens andel av BNP från 1,95 % 2002 till 3 % 2010. När det gäller att förbättra kvalitet i arbetet och produktivitet fo kuserar man på åtgärder som främjar livslångt 
lärande, flexibilitet och trygghet i arbetet, bättre hälso- och säkerhetsskydd, kampen mot 
diskriminering, förbättrad arbetsorganisation sa mt balansen mellan arbete och fritid. De 
åtgärder som ska vidtas för att genomföra detta mål är dock mycket allmänt hållna i den nationella handlingsplanen. När det gäller a tt stärka den sociala sammanhållningen och 
integrationen hänvisar den nationella handlings planen i allt väsentligt till den nationella 
handlingsplanen om integration. Med ett fåtal un dantag har perspektiven på medellång sikt för 
de politiska åtgärderna inte behand lats i tillräckligt stor utsträckning. 
Styrelseformer : Alla viktiga aktörer (olika ministerie r, arbetsmarknadens parter, delstater, 
regioner, vissa icke-statliga organisationer) har deltagit i utarbetandet av den nationella 
handlingsplanen. När det gälle r utarbetandet av sysselsättn ingspolitiska åtgärder har 
arbetsmarknadens parter traditi onellt haft en viktig roll so m går utöver frågor som rör den 
nationella handlingsplanen. I Österrike använd s Europeiska socialfonden särskilt för att 
återintegrera mindre gynnade gruppe r på arbetsmarknaden och dess  bidrag utgjorde cirka en 
sjättedel av den årliga budgeten fö r aktiva arbetsmarknadsåtgärder 2002. 
Svar på rådets rekommendationer och viktiga utmaningar : Man har beslutat om åtgärder 
för att börja arbeta med några av rådets rekommendationer för sy sselsättningen. En rad 
åtgärder syftar till att främja livslångt lä rande, exempelvis en pakt för ungdomar och 
utbildning som slöts 2002 mellan regeringen och arbetsmarknade ns parter. Man genomför nu 
en övergripande strategi  enligt det gällande rege ringsprogrammet. Viktiga åtgärder genomförs 
när det gäller pensionsreform er, den aktiva arbetsmarknads politiken och subventioner av 
arbetskostnader. Att öka arbetskr aftsdeltagande bland äldre arbetstagare är ett långsiktigt mål, 
och det faktum att sysselsättninge n för personer i åldersgruppen 55 –64 år ökade med 1,4 
procentenheter mellan 2001 och 200 2 är ett gott tecken. En rad intressanta projekt genomförs 
på jämställdhetsområdet , men mål har fastställts enbart för att öka kvinnors sysselsättning. 
Löneskillnaderna mellan könen tenderar att öka. Barnomsorgen har inte byggts ut i tillräckligt 
stor utsträckning för att möta efterfrågan. Resultat en av de första utvärd eringarna är blandade 
när det gäller barnomsorgsbid ragets kvalitativa och kvanti tativa effekter på kvinnors 
sysselsättning. Dessutom
 behövs åtgärder för att övervaka och komplettera de reformer som 
 
 62    genomförts den senaste tiden fö r att underlätta yrkesmässig rörlighet och för att minska 
indirekta arbetskostnader för låginkomsttagare. 
 
 63    PORTUGAL 
Den ekonomiska utvecklingen och situationen på arbetsmarknaden : BNP-tillväxten har 
minskat sedan 1998 (4,6 %). Under 2002 var til lväxten endast 0,4 % och negativ tillväxt 
förväntas 2003. Produktiviteten är fortfarand e bland de lägsta i EU (62,6 % av EU-
genomsnittet). Man har sedan 1998 uppnått goda  resultat i förhållande till de 
sysselsättningsmål som fastst älldes i Lissabon, men utveck lingen vände 2002. Det är dock 
bara målet för den totala sysselsättninge n 2010 som ännu inte uppnåtts (68,2 % 2002, vilket 
icke desto mindre är mer än målet för 2005). Ar betslösheten har ökat  betydligt från 4,1 % 
2001 till 6,3 % under tredje kvar talet 2003, och är högre bland kvinnor än bland män. För 
första gången sedan 1997 ökade antalet långtidsarbetslösa 2002. 
Sysselsättningspolitikens utveckling : Tillvägagångssättet i fråga om de tre strategiska målen 
är relativt balanserat och be handlar såväl efterfrågesidan so m utbudssidan. Myndigheterna ska 
genomföra reformer som syftar till att utveck la företagarsstrukturen, som fortfarande 
kännetecknas av arbetsintensiva mikroföretag som har svårt att omstrukturera och införa 
innovationer. Regeringen har mött dessa utmani ngar främst genom program som omfattar i 
huvudsak ekonomiska åtgärder, men som har en  grundläggande roll när det gäller att 
omstrukturera ekonomin och skapa förutsä ttningar för skapande av kvalificerade 
arbetstillfällen. Trots de framsteg som gjorts sedan 1997 har sysselsättningen i tjänstesektorn 
fortfarande stor utvecklingspotential. Man fokuserar  starkt på strategin för livslångt lärande, 
som har en avgörande roll när de t gäller att åtgärda de allvarliga brister som finns när det 
gäller utbildning och kvalifikationsnivåer, bl and annat den stora andelen ungdomar som 
hoppar av skolan. Genomförandet av strategin fö r livslångt lärande har dock ännu inte kommit 
igång ordentligt och det krävs bättre överva kningsmekanismer. Samor dningen med strategin 
för integration och med den nationella handlingspl anen för jämställdhet har förbättrats. Större 
tonvikt måste läggas vid förvaltnings-, styr- och utvärderingssystem  för att man ska kunna 
uppnå målen och göra adekvata bedömningar av sysselsättningspo litiska åtgärder. 
Styrelseformer : Det krävs en nära samordning mella n sysselsättningspolitiken och den 
ekonomiska politiken. Man måste införa effektiv a system för genomförandet och strukturer på 
regional och lokal nivå samt säkerställa adekvat finansiering. Tonvikten bör inte bara ligga på 
regeringen, och man bör se till att arbetsmarknade ns parter och det civila samhället bidrar 
aktivt till genomförandet av de n nationella handlingsplanen. 
Svar på rådets rekommendationer och viktiga utmaningar : Man har beslutat om åtgärder 
för att börja arbeta med några av rådets re kommendationer för sysselsättningen. När det gäller 
livslångt lärande  antogs en övergripande strategi 2001. De initiativ som ta gits den senaste 
tiden för att införa nya grundläggande lagar på utbildningsområdet bidrar  också positivt till de 
rättsliga ramarna för livslångt lärande. De t finns dock envist kvarhängande negativa 
indikatorer som visar behovet av förbättringar när det gäller genomförandet av strategin. Det 
krävs snabba åtgärder för att minska andele n ungdomar som hoppar av skolan och skapa ett 
mer högkvalitativt utbildningssystem som i högr e grad kan tillgodose arbetsmarknadens 
behov. När det gäller jämställdhet  byggs omsorgen ut och framst eg har gjorts särskilt när det 
gäller barnomsorgen. Efterfrågan är dock fortfa rande större än utbude t. Konkreta åtgärder 
måste vidtas för att komma till rätta med löne skillnaderna mellan könen i den privata sektorn 
och den starka könssegregeringen på arbetsmarknaden. Mainstreaming av 
jämställdhetspolitiken bör utvecklas ytterligar e genom den nationella ha ndlingsplanen. När det 
gäller socialt partnerskap  träder en ny arbets rätt i kraft 2003. Den nya lagstiftningen, som 
behandlats vid ett omfattande samråd med arbetsma rknadens parter, innebär bland annat att de 
administrativa och rättsliga ramarna förenklas oc h att gränser införs för användningen av avtal 
 
 64    om visstidsanställning. Regeringen lade 2003 fra m ett förslag om ett ”samhällskontrakt” för 
konkurrenskraft och sysselsättning, som bygger på  tidigare avtal från  2001. För att uppfylla 
förväntningarna måste de insatser som gj orts under förhandlingsfasen åtföljas av 
genomförandemekanismer av samma kaliber. 
 
 65    FINLAND 
Den ekonomiska utvecklingen och situationen på arbetsmarknaden : BNP ökade med 
2,2 % 2002 och BNP-ökningen förväntas i år st anna på 1,5 %. Trots den långsamma 
ekonomiska tillväxten har sysselsättnin gen varit oväntat hög. Den totala 
sysselsättningsinte nsiteten på 68,1 % var högr e än EU-målet för 2005. Kvinnors sysselsättning 
var 66,2 %, vilket var högre än  Lissabonmålet för 2010. Syssels ättningen för åldersgruppen 
55–64 år ökade till 47,8 %. Denna andel är högre än EU-genomsnittet, men når inte upp till 
EU-målet på 50 %. Arbetslösheten var fortsa tt hög och låg på 9,1 % för både kvinnor och män 
2002. Den förväntas öka till 9,3 % i år. 
Sysselsättningspolitikens utveckling : Den finska sysselsättningsst rategin är inriktad på att 
öka sysselsättningsintensite ten och minska den strukturella ar betslösheten i syfte att motverka 
det problem som den krympande arbetskraften innebär på medellång sikt. Denna politik stöds av åtgärder som syftar till att fö rbättra kvaliteten och pr oduktiviteten i arbetet och till att stärka 
den sociala integrationen. Regeringens mål är att öka sysselsättningen med minst 100 000 
personer senast i slutet av valperioden 2007. Det långsik tiga målet är att uppnå en 
sysselsättningsintensitet på 75 % i slutet av  följande valperiod 2011. Syftet är att öka 
arbetskraftsdeltagandet i alla regi oner och inom alla åldersgruppe r, särskilt bland äldre, där 
potentialen för sysselsättningstillväxt är som störst. Arbetslösheten ska minska till 5 %. Regeringen planerar att öka arbetskraftsinvandr ingen. Om den ekonomiska tillväxten fortsätter 
i samma blygsamma takt, kommer det på grund av den demografiska situationen dock att bli svårt att uppnå det mål på 70 % som fastst ällts för den totala  sysselsättningen 2010. 
Styrelseformer : Den nationella handlingsplanen har utar betats genom ett trepartssamarbete, 
och regionala organ har också deltagit i arbetet. Huvudpunkterna i den nationella 
handlingsplanen har diskuterats inom riksdage ns arbetsmarknads- och jämställdhetsutskott. 
Det finns dock fortfarande utrymme för förbättringa r för att se till att alla relevanta aktörer 
deltar aktivt i utarbetandet av nationella ha ndlingsplaner. Den nationella handlingsplanen 
innehåller vissa ekonomiska uppgifter. Enligt bu dgetförslaget för 2004 ska anslagen öka med 
8 % när det gäller genomförandet av den ak tiva arbetsmarknadspolitiken. Europeiska 
socialfondens stöd till den nati onella handlingsplanen har behandl ats riktlinje för riktlinje. 
Svar på rådets rekommendationer och viktiga utmaningar : Man har beslutat om åtgärder 
för att börja arbeta med de flesta av rådets rekommenda tioner för sysselsättningen. Ett 
sysselsättningspolitiskt program har inletts i samarbete med arbetsmarknadens parter för att 
förbättra arbetsmarknadsprogrammens effe ktivitet och bidra till att skapa ett adekvat 
arbetskraftsutbud . I Finland är man väl medveten om a tt man måste öka aktiveringsgraden för 
att få ned den strukturella arbetslösheten. De ltagandet i aktiva arbetsmarknadsåtgärder ska 
därför öka till 30 % under peri oden 2003-2007. Enligt strategin för aktivt åldrande  är syftet att 
se till att människor fortsätter att arbeta två eller tre år längre än vad som är fallet idag. I 
regeringens skattepolitik ingår att göra det lönsamt att ta ett arbete och att anställa personal  
samt att främja skapandet av arbetstillfällen för låginkomsttagare. Syftet är att minska beskattningen med minst 1,120 miljarder euro  under valperioden. Skattesänkningarna 2003 
kommer att uppgå till totalt 792 miljoner euro. Under 2002 var skattesatsen för låginkomsttagare 40,4 %, vilket är 0,6 procente nheter lägre än 2001 men fortfarande över EU-
genomsnittet på 37,8 %. Trots de insatser som gjorts finns det ingen betydande 
utvecklingstendens i riktning mot minskad könssegregering el ler mindre löneskillnader . Det 
krävs ett mer strategiskt långsiktigt angreppssätt. Dessutom
 måste Finland fortsätta arbetet för 
att öka tillgången till utbildning för lågut bildade och överväga hur man kan minska 
 
 66    förekomsten av arbetslöshetsfällor och sänka arbetskostnaderna när det gäller 
låginkomsttagare. 
 
 67    SVERIGE  
Den ekonomiska utvecklingen och situationen på arbetsmarknaden : Den ekonomiska 
nedgången fortsatte under 2002 (med en till växttakt på 0,9 % respektive 1,9 %), och 
sysselsättningstillväxten var negativ för första gången på fem år. Sysselsättningsintensiteten 
minskade från 74,1 % till 73,6 %. Det berodde fr ämst på att mäns sysselsättning minskade 
med 0,8 %, medan kvinnors sysselsättning låg kvar på 72,2 %. Positivt är dock att 
sysselsättningen bland äldre arbetstagare har ökat från 66,8 % till 68 %. Trots att sysselsättningen minskat något har man med god marginal uppnått Lissabonmålen, och 
arbetslösheten har ligger kvar på 4,9 %. U ngdomsarbetslösheten ha r dock ökat något, från 
5,9 % till 6,4 %. Långtidsarbetslösheten på endast 1 % är bland de lägsta i EU. 
Sysselsättningspolitikens utveckling : Sverige prioritierar full sy sselsättning högst, dvs. målet 
80 % sysselsatta i åldersgruppen 20 –64 år. Man kommer dock inte att ha uppnått detta förrän 
efter 2004. För att uppnå målet vidtas åtgärder för att få fler människor att arbeta högre upp i 
åldrarna, öka sysselsättni ngen bland invandrare och – vilket är den största utmaningen på 
arbetsmarknaden – få ned antalet långtidssjukskrivna , varav 65 % är kvinnor som arbetar 
främst inom den offentliga se ktorn. Den stora andelen sjukskri vna rimmar illa med de övriga 
indikationerna som tyder på ett gott arbets klimat med välutvecklade mekanismer för 
fortbildning, effektiv jämställdhetsintegreri ng och faderskapsledighe t. Produktiviteten per 
timme ökade med över 3 % under 2002, dock från ett relativt svagt utgångsläge. Andelen 
kvinnor bland entreprenörer och egenföretagare är  låg, men två tredjede lar av de medel som 
anslagits för ett nytt starta-eget-program har gått  till kvinnor. Det viktig aste verktyget för att 
öka den sociala sammanhållningen är at t hjälpa svaga grupper att få arbete. 
Styrelseformer : Den sociala dialogen har en stark st ällning i Sverige och arbetsmarknadens 
parter är aktiva inte bara vid utarbetandet av den nationella handlingsplan en, utan även när det 
gäller att sluta kollektivavtal om ny arbetsorga nisation, arbetsmiljön, livslångt lärande osv. 
Dessa avtal blir allt mindre centraliserade – minimikraven beslutas centralt och sedan sluts 
lokala avtal inom dessa ramar. Regeringen ha r sedan 2001 lämnat rapporte r till riksdagen om 
genomförandet av den europeiska sysselsä ttningsstrategin, men förhållandet mellan 
sysselsättningsstrategin och nati onella politiska beslut är okla rt. Det bidrag som fås genom 
Europeiska socialfondens olika program (ca 148 miljoner euro) motsvarade 2003 omkring 3 % 
av budgeten för den svenska arbetsmarknadspolit iken, och i den natione lla handlingsplanen 
anges vilka riktlinjer som socialfonden bidrar till. 
Svar på rådets rekommendationer och viktiga utmaningar : Man har beslutat om åtgärder 
för att börja arbeta med de flesta av rådets rekommendationer för sysselsättningen. 
Skillnaderna i arbetslöshet mellan svenskar och invandrare  har fortsatt att öka och var 11 % 
2002. Ytterligare insatser görs fö r att öka sysselsättningen, bla nd annat bättre språkträning i 
kombination med utbildning på ar betsplatsen samt erkännande av tidigare kvalifikationer. För 
att halvera antalet långtidssjukskrivna senast  2008 införs tillfälliga subventionerade arbeten, 
gemensamma avtal mellan Försäkringskassan och myndigheterna i syfte att förbättra 
rehabiliteringen samt samarbete med arbetsgiva rna om förebyggande åtgärder. Det är för tidigt 
att säga om dessa åtgärder kommer att få positiva effekter. Reformen av skatte- och 
bidragssystemen för att skapa ökade incitament att arbeta  inleddes 1999 och pågår fortfarande. 
Marginalskattesatsen har sänkts från 47,8 % 2000  till 46%. Det finns fortfarande problem som 
behöver uppmärksammas, bland annat behovet  att underlätta utvecklingen av små och 
medelstora företag, att se till att man inom skolsystemet agerar kraftfullt för att få färre 
ungdomar att hoppa av skolan samt att öka tillgå ngen till utbildning för lågutbildade, särskilt 
ungdomar som står utanför arbetskraften. 
 
 68    FÖRENADE KUNGARIKET 
Den ekonomiska utvecklingen och situationen på arbetsmarknaden : Förenade kungariket 
uppvisar återigen ett gediget makroekonomiskt  resultat med tillväxttakter över EU-
genomsnittet. Den reala BNP-tillväxten var 1,7 % 2002 och förväntas bli 2,0 % 2003 och 2,8 % respektive 2,9 % under 2004 och 2005. Arbets produktivitetens ökning blev något högre 
under 2002, nämligen 1,6 %, men Förenade kunga riket har fortfarande ett betydligt sämre 
resultat än de främsta konkurrenterna när det gäller produktiviteten. Ingen förändring 
noterades avseende den totala sysselsä ttningsintensite ten, som var 71,7 % 2002. Den 
uppåtgående utvecklingstendensen fortsatte nä r det gäller sysselsättningen bland kvinnor 
(65,3 %) och äldre arbetstagare (53,5 %). Sy sselsättningen förväntas öka måttligt under 
perioden 2003 –2005. Arbetslösheten ökade något 2002 till 5, 1 %, men är fortfarande betydligt 
lägre än EU-genomsnittet. Långtidsarbetslösheten fortsatte att minska, men ungdomsarbetslösheten ökade till 9, 2 %. Att vara arbets lös eller stå utanför arbetskraften är 
särskilt vanligt inom vissa grupper i befolkningen. Den totala arbetslösheten förväntas minska 
till 4,9 % 2003 och ligga kvar på ungefär samm a nivå under hela prognosperioden. Antalet 
personer som får sjukförmåner eller invaliditetsförm åner är fortfarande stort, hela 2,7 miljoner. 
Sysselsättningspolitikens utveckling : Förenade kungariket uppfyller med god marginal alla 
de kvantitativa mål för sysselsättningen so m fastställdes i Lissabon. Den viktigaste 
utmaningen för Förenade kungariket är att se till att det goda sysselsättni ngsresultatet matchas 
av ökad arbetsproduktivitet och ökad integr ation på arbetsmarknaden. Den nationella 
handlingsplanen innehåller i ngen uttrycklig bedömning av den nationella situationen med 
avseende på de tre övergripande målen. När det gäller de övergripande politiska åtgärder som 
vidtas i detta avseende före faller dock betoningen ligga på full sysselsättning och social 
integration. Man inriktar sig allt mer på att a ngripa problemet med att så många står utanför 
arbetskraften samt obalanser i fråga om förv ärvsmönster och sysselsättningens fördelning. 
Fortsatta insatser görs för att förbättra Förenade kungarikets re lativt sett svaga kompetensläge, 
och en rad ytterligare åtgärder vidtas både på  efterfrågesidan och ut budssidan. De politiska 
åtgärder som vidtas för att fö rbättra kvalitet i arbetet och pr oduktivitet är inriktade på att 
främja flexibla arbetsformer och införa en mi niminivå av trygghet. En lagstiftningsreform och 
åtgärder för ökad hälsa och säkerhet i arbetet pr ioriteras också. Bredare frågor som rör kvalitet 
i arbetet (bland annat arbetstid) får inte lik a stort utrymme, och vissa områden präglas 
fortfarande tydligt av bristande jämställdhet. 
Styrelseformer : Arbetsmarknadens parter och regionala och lokala ak törer deltar i allt större 
utsträckning i genomförandet av sysselsättningsinitiativ och åtgärd er planeras för att stärka de 
regionala planeringssystemen. Utöver decentraliser ad förvaltning och arbetsmarknadens parter 
har framsteg också gjorts när de t gäller att skapa ett bredare engagemang bland berörda aktörer 
i utarbetandet av innevarande års nationella handlingsplan. Europeis ka socialfonden anges 
vara ett viktigt instrument när det gäller att föra den brittiska sysselsättningsstrategin framåt, och exempel på ESF-stödda åtgärder behandla s. Inga uppgifter ges dock om de totala 
budgetmedel som anslagits till stöd för riktlinjerna. 
Svar på rådets rekommendationer och viktiga utmaningar : Man har beslutat om åtgärder 
för att börja arbeta med några av rådets re kommendationer för sysselsättningen. Den nationella 
handlingsplanen kännetecknas av en allmän br ist på information om utvärderingen av de 
politiska åtgärdernas verkan. Man lä gger i allt högre grad tonvikten vid personer som står 
utanför arbetskraften  (särskilt dem som får sjukförmåner eller invaliditetsförmåner) och bland 
de politiska åtgärder som vi dtas kan nämnas reform av skatte- och bidragssystemen, 
modernisering av arbetsförmedlingen och en rad nya  pilotprojekt. De insatser som görs för att 
 
 69    stärka aktiveringsåtgärderna  syftar främst till att skapa ytterligare flexibilitet inom de 
reguljära programmen, men den ”nya given” (N ew Deal) för vuxna gäller fortfarande enbart 
dem som varit arbetslösa 18 måna der. Dessutom är det fortfarande  oklart om skyldigheten att 
aktivt söka arbete är tillräckligt  för att åtgärda problemet med låg kompetens bland arbetslösa 
och främja varaktiga arbetstillfällen . När det gäller jämställdhet  betonas åtgärder som syftar 
till att främja balansen mellan arbete och frit id samt en utbyggnad av barnomsorgen. Generellt 
kan sägas att handlingsplanen  inte i tillräcklig utsträckning genomsyras av ett 
jämställdhetstänkande och att det fortfarande är  oklart om de åtgärder som vidtas för att 
minska löneskillnaderna mellan könen får avsedd verkan. Förenade kungariket har inga planer på att införa allmänna ramar för arbetsmarknadens parters  deltagande, men det finns tecken 
på att arbetsmarknadens parter i allt större utsträckning engagerar si g i specifika politiska 
frågor, inbegripet agendan för kompetensutveck ling. Särskild uppmärksamhet bör ägnas åt att 
säkerställa ett effektivt genomförande av nationella strategier för kompetensutveckling , 
särskilt med tanke på Förenade kungarikets svag a resultat när det gäll er arbetsproduktivitet.  
 
 70    6. SLUTSATSER: ATT STÄRKA DEN EUROPEISKA 
SYSSELSÄTTNINGSSTRATEGIN  MED FULLT BEAKTANDE AV 
RAPPORTEN FRÅN DEN EUROPEISKA SPECIALGRUPPEN FÖR SYSSELSÄTTNINGSFRÅGOR UNDER LEDNING AV WIM KOK 
Denna rapport visar att reformerna fortsätt er på en rad olika områden som ingår i 
sysselsättningsriktlinjerna. Dessa reformer har re dan bidragit till att fö rbättra resultatet på 
arbetsmarknaden under det senaste årtiondet, vilket bekräftas genom sysselsättningens 
återhämtningsförmåga under den senaste ekonomi ska nedgången. Reformerna måste fortsätta 
och utvidgas. 
För att stödja EU:s tillväxtpot ential och öka våra möjligheter att uppnå de  sysselsättningsmål 
som fastställts för 2010 måste åtgärder vidtas för att skapa ökad tillväxt både när det gäller 
sysselsättning och produktivitet . Detta betonas starkt i rappor ten från specialgruppen för 
sysselsättningsfrågor, som leds  av Wim Kok. Dessa åtgärder  måste också stödjas genom 
insatser för att förbättra andra aspekter på kvalitet i arbetet och främja integration på arbetsmarknaden. 
En snäv syn på arbetsmarknadsreformerna räck er inte till. Det krävs sunda makroekonomiska 
åtgärder för att skapa förtroende och stabilitet.  Skapandet av arbetstillfällen kräver bättre 
förutsättningar för företagande, särskilt när det gäller FoU-verksamhet. Det krävs också strukturreformer av varu-, tjänste- och ka pitalmarknaderna för att stödja konkurrenskraften 
och skapandet av arbetstillfällen. Utvecklingen måste drivas parallellt på alla områden av 
Lissabon-agendan – särskilt när det gäller forskning och innovation, utbildning och reform av 
de sociala trygghetssystemen, i nbegripet pensionssystemet. 
Den politik som förs på dessa områden bör le da till ökade företagsinvesteringar i EU – både 
när det gäller fysiskt kapital och humankapital – och skapa bättre förutsättningar för skapande 
av arbetstillfällen oc h produktivitetstillväxt. 
Behovet att fokusera på genomförandet 
Huvudtemat i samband med översynen av den eu ropeiska sysselsättn ingsstrategin 2003 och 
arbetet för att rationalisera samordni ngen av den ekonomiska politiken och 
sysselsättningspolitiken är att man betonar det medellånga perspektivet och konstaterar att 
genomförandet måste ägnas ökad uppmärksamhet . Specialgruppen för sysselsättningsfrågor 
har framhållit att de reformer som föreslås i rapporten överen sstämmer med de övergripande 
politiska ramarna enligt de ändrade allmänna  riktlinjerna för den ekonomiska politiken och 
sysselsättningsriktlin jerna. Gruppen har bekräftat behovet at t betona en intensiv övervakning 
av medlemsstaternas reformer – även genom mer kraftf ulla landsspecifika EU-
rekommendationer och en mer effektiv anvä ndning av sakkunnig gran skning (peer review) – 
istället för att inleda en process fö r att ytterligare ändra riktlinjerna. 
Medlemsstaterna måste vidta alla  åtgärder som rekommenderas i sysselsättningsriktlinjerna. 
Dessa åtgärder förbättrar arbetsgivarnas och arbetstagarnas anpassningsförmåga, ökar 
arbetskraftsutbudet och stärker humankapitalet.  Detta utgör, tillsammans med bättre styrning, 
temainriktningen för åtgärderna i rapporten från specialgruppen. 
 
 71    Specialgruppens bedömning och policy budskap om åtgärder delas he lt och hållet av 
kommissionen och rådet och de  överensstämmer helt med riktlinjerna enligt europeiska 
sysselsättningsstrategin. Rapporte n från specialgruppen visar a tt medlemsstaterna direkt bör 
prioritera följande:  
– Öka arbetstagarnas och företagens anpassn ingsförmåga genom att inrikta sig på att 
göra både standardavtal och atypiska avtal mer intressa nta och undvika att skapa en 
polariserad arbetsmarknad samt genom att göra det lättare att starta nya företag. 
– Se till att fler kommer ut på arbetsmar knaden genom att utarbeta övergripande 
strategier för att hantera befol kningens åldrande, utarbeta aktiva 
arbetsmarknadsåtgärder med personaliserad e tjänster för alla arbetssökande och 
utarbeta åtgärder som gör det lönsamt a tt arbeta (särskilt för låginkomsttagare). 
– Göra större och mer effektiva invester ingar i humankapital genom att utarbeta 
ambitiösa politiska åtgärder för att stärka humankapitalet, dela kostnaderna och ansvaret och se över incitamenten för ökade investeringar och tillgången till livslångt 
lärande. 
– Säkerställa ett effektivt genomförande av reformerna på grundval av bättre 
styrelseformer genom att bygga upp partnerska p för reform som mobiliserar stöd från 
och deltagande av olika berörda aktörer, fastställa tydliga nationella politiska riktlinjer och mål som avspeglar de som fa stställts på EU-nivå och se till att 
offentliga medel används på ett effektivt sätt. EU har en viktig uppgift när det gäller att stödja medlemsstaternas insatser genom att stärka de landsspecifika rekommendationernas roll, skapa en närmare anknytning mellan EU-budgeten och 
Lissabonmålen och utveckla ett mer effek tivt system för ömse sidigt lärande. 
Denna rapport och dessa prioriteringar utgör tillsammans med de landsspecifika budskapen i 
specialgruppens rapport grunden för utarbetandet av EU-reko mmendationer för den nationella 
sysselsättningspolitiken 2004. 
Tio nya medlemsstater för den euro peiska sysselsättningsstrategin 
De problem som finns på arbetsmarknaden i de  anslutande staterna har kartlagts noggrant
23
, 
och sysselsättningsriktlinjerna har utformats på ett sådant sätt att de stöder reformer både i de 
nuvarande medlemsstaterna och i de nya. De ti o nya medlemsstaterna kommer att lämna in 
sina första nationella handlings planer strax efter anslutningen och kommer att vara fullt 
integrerade i genomförandet av den nya europe iska sysselsättningsstrategin. De medel som 
tillhandahålls genom Europeiska socialfonden 2 004 och 2005 måste utnyttjas fullt ut för att 
stödja de mest brådskande reformer som krävs i de nya medlemsstaterna. 
                                                 
23 ”Läget rörande genomförandet av de gemensamma utvärderingarna av sysselsättningspolitiken i de 
anslutande länderna”, KOM(2003) 663. 
 
 72    BILAGA 1: NYCKELINDIKATORER OCH KONTEXTINDIKATORER24 25 
 BE DK DE EL ES FR IE IT LU NL AT PT FI SE UK EU-15 
Nyckelindikatorer                  
Arbetslöshet 7.3 4.5 8.6 10.0 11.3 8.7 4.4 9. 0 2.8 2.7 4.3 5.1 9.1 4.9 5.1 7.7 
Män 6.6 4.4 8.7 6.6 8.0 7.8 4.6 7. 0 2.1 2.5 4.1 4.2 9.1 5.3 5.6 6.9 
Kvinnor 8.2 4.6 8.3 15.0 16.4 9.9 4.0 12. 2 3.9 3.0 4.5 6.1 9.1 4.5 4.5 8.7 
Sysselsättningsintensitet (15–64 år) 59.9 75.9 65.3 56.7 58.4 63.0 65.3 55. 5 63.7 74.4 69.3 68.2 68.1 73.6 71.7 64.3 
Män 68.2 80.0 71.7 71.4 72.6 69.5 75.2 69. 1 75.6 82.4 75.7 75.9 70.0 74.9 78.0 72.8 
Kvinnor 51.4 71.7 58.8 42.5 44.1  56.7 55.4 42.0 51.6 66.2 63.1 60.8 66.2 72.2 65.3 55.6 
Sysselsättningsintensitet (55–64 år) 26.7 57.8 38.4 39.7 39.7 34.8 48.1 28. 9 28.3 42.3 30.0 50.9 47.8 68.0 53.5 40.1 
Män 36.1 64.5 47.1 56.0 58.6 39.3 65.1 41. 3 37.9 54.6 39.8 61.2 48.5 70.4 62.6 50.1 
Kvinnor 17.6 50.4 29.9 24.4 22.0 30.6 30.8 17. 3 18.6 29.9 20.9 41.9 47.2 65.6 44.7  30.5 
Arbetsproduktivitetens tillväxt (per capita) 0.9 2.3 0.8 4.2 0.7 0.5 4.6 -0.7 -1.9 -0.3 1.4 0.3 1.3 1.7 1.1 0.7 
Arbetsproduktivitetens tillväxt (per timme) 0.9 2.3 1.2 4.2 0.7 0.4 4.6 -1.0 -1.9 -0.5 1.4 0.3 1.4 3.1 1.1 0.6 
                                                 
24 Referensåret är 2002, såvida inte något annat anges. 
25 Indikatorer med markeringen * är baserade på uppgifter från ic ke harmoniserade nationella källor och är därför inte jämförbara  i strikt mening. 
 
 73     BE DK DE EL ES FR IE IT LU NL AT PT FI SE UK EU-15 
Långtidsarbetslöshet 3,6 0,9 4,0 5,1 3,9 2,7 1,3 5, 3 0,8 0,7 0,8 1,8 2,3 1,0 1,1 3,0 
Män 3,1 0,8 3,9 3,0 2,3 2,3 1,7 4, 1 0,6 0,6 0,6 1,4 2,5 1,2 1,4 2,6 
Kvinnor 4,1 1,0 4,1 8,3 6,3 3,3 0,7 7, 2 1,0 0,8 1,1 2,2 2,0 0,8 0,7 3,6 
Förebyggande tjänster (arbetslösa ungdomar) : : : : : : 11,7 : 30,3 : 3,9 : : 2,6 16 : 
Förebyggande tjänster* (arbetslösa vuxna) : : : : : : 12,9 : 22,3 : 2,1 : : 17,4 9 : 
Ny start a) (arbetslösa ungdomar)* : : : : : : 59,6 : 22 : 82,2 : : 2,6 0 : 
Ny start a) (arbetslösa vuxna)* : : : : : : 49 : 46,4 : 82,9 : : 17,4 0 : 
Ny start b) * : : : : : : : : : : : : : : : : 
Aktivering av långtidsarbetslösa* 32 24 : : : : 32 : : : 14 : 25 50 47 : 
Inflöde till sysselsättning* : : : : : : : : : : : : : : 40 : 
3 månader efter deltagande i åtgärd : : : : : : : : 68 : 44  : 47 35 : : 
6 månader efter deltagande i åtgärd : : : : 32 : : : : : 49 : : 38 : : 
Återgång till arbetslöshet* : : : : : : : : : : : : : : 19 : 
3 månader efter deltagande i åtgärd : 29 : : : : : : 11 : 24 : 47 20 : : 
6 månader efter deltagande i åtgärd : 27 : : 52 : : : : : 27 : : 17 : : 
Nystartade företag (brutto) (2000) 7,0 10,0 : : 9,7 : : 7,8 11,4 9,4 : 7,6 7,3 7,0 8,9 : 
 
 74     BE DK DE EL ES FR IE IT LU NL AT PT FI SE UK EU-15 
Sysselsättningstillväxt -0,2 -0,7 -0,6 -0,2 1,3 0,8 1,4 1,4 3,2 0,8 -0,4 0,2 0,3 0,2 0,2 0,4 
Män -0,9 -0,8 -1,3 -0,7 0,5 0,1 0,3 0,9 1,1 0,0 -2,5 -0,1 -0,8 -0,2 0,0 -0,2 
Kvinnor 0,7 -0,6 0,2 0,6 2,6 1,7 2,9 2, 1 6,6 1,9 2,3 0,5 1,6 0,6 0,5 1,1 
Nystartade företags överlevnad (2000) :  63,8 : : 69,3 :  71,3 78,4 :  : 71,6 68,4 :  77,8 : 
Olika anställningsformer (deltid + 
visstidsanställning + egenföretagande) 35,5 32,9 37,8 39,9 45,6 33,8 33,2 35, 1 21,3 54,7 32,9 43,1 34,4 36,4 36,4 38,0 
Olika anställningsformer (deltid) 18,3 18,3 19,2 1,9 3,7 12,9 13,2 6, 3 10,8 34,8 18,0 2,4 8,1 14,0 22,2 15,4 
Män 4,8 9,6 4,2 0,8 0,8 3,0 3,2 1, 7 0,8 14,7 3,8 0,6 4,6 5,2 6,8 4,3 
Kvinnor 35,7 27,6 36,9 3,6 8,1 24,2 24,6 12, 9 25,1 59,9 34,8 4,6 11,6 23,0 39,2 28,9 
Olika anställningsformer (visstidsanställning) 4,6 5,9 10,0 9,3 26,5 10,2 2,3 7, 0 3,3 5,0 6,2 19,2 13,2 8,6 3,2 9,7 
Män 4,2 5,7 10,6 8,7 27,5 10,4 2,4 6, 5 3,4 6,0 6,8 19,0 11,1 8,7 3,7 10,1 
Kvinnor 5,1 6,2 9,2 10,2 25,0 10,0 2,2 7, 8 3,1 3,8 5,6 19,5 15,2 8,4 2,8 9,1 
Olika anställningsformer (egenföretagande) 13,6 8,0 10,0 32,0 17,5 9,7 16,8 23, 4 7,4 11,1 10,9 25,4 12,3 10,2 11,4 14,0 
Män 16,5 11,8 12,9 38,0 20,5 12,9 24,3 28, 3 9,5 13,2 13,1 27,8 15,9 14,8 15,4 17,8 
Kvinnor 9,7 3,7 6,4 22,3 12,5 5,7 6,3 15, 2 4,1 8,4 8,3 22,6 8,5 5,2 6,5 8,9 
Tendenser i fråga om olycksfall i arbetet (allvarliga) 83 82 88 86 106 98 105 92 97 92 83 : 87 111 110 94 
Tendenser i fråga om olycksfall i arbetet (med 
dödlig utgång) 124 55 65 78 81 79 43 62 37 79 94 : 98 105 92 79 
 
 75     BE DK DE EL ES FR IE IT LU NL AT PT FI SE UK EU-15 
Utvecklingstendenser i fråga om arbetssjukdomar : : : : : : : : : : : : : : : : 
Öppenhet i fråga om lediga platser * : : : : : : : : : : : : : : : : 
Utbildningsnivå för åldersgruppen 20 –24 år 81,1 63,9 73,3 81,3 64,9 81,7 83,9 69, 1 69,8 73,3 85,0 43,7 86,2 86,7 91,0 75,6 
Män 77,6 65,4 72,6 76,3 58,2 80,5 79,7 64, 2 74,0 70,0 85,6 35,4 81,9 85,2 90,7 72,9 
Kvinnor 84,7 62,5 73,8 85,9 71,9 82,8 88,1 74, 0 65,5 76,7 84,4 52,0 90,4 88,3 91,3 78,4 
Deltagande i utbildning 6,5 18,4 5,8 1,2 5,0 2,7 7,7 4, 6 7,7 16,4 7,5 2,9 18,9 18,4 22,3 8,5 
Män 6,8 16,2 6,1 1,2 4,5 2,4 6,5 4, 5 8,9 16,9 7,6 2,4 16,5 15,7 18,6 7,9 
Kvinnor 6,3 20,7 5,5 1,1 5,4 3,0 8,8 4, 7 6,4 15,9 7,4 3,3 21,4 21,2 26,3 9,2 
Investeringar i mänskliga resurser (2000) 5,2 8,4 4,5 3,8 4,4 5,8 4,4 4, 6 : 4,8 5,7 5,7 6,0 7,4 4,4 4,9 
Deltagande i fortbildning (män) (1999) . 54 51 28 48 64 55 51 54 50 43 52 62 67 53 : 
Deltagande i fortbildning (kvinnor) (1999) . 58 44  30 46 59 54 53 56 40 47 47 67 69 51 : 
Arbetskraftsdeltagande  64,7 79,6 71,5 63,1 66,0 69,1 68,4 61, 1 65,5 76,5 73,0 72,1 74,9 77,6 75,6 69,7 
Män 73,1 83,6 78,7 76,6 79,0 75,7 79,0 74, 3 77,1 84,5 80,1 79,5 77,0 79,4 82,7 78,4 
Kvinnor 56,2 75,5 64,2 50,1 52,8 62,7 57,8 47, 9 53,7 68,3 66,0 65,0 72,8 75,8 68,3 60,9 
Genomsnittlig ålder för utträde från 
arbetsmarknaden (2001) 57,0 61,9 60,7 59,6 60,6 58,1 63,1 59, 4 56,8 60,9 59,6 62,0 61,6 62,0 62,1 59,9 
Män 57,8 62,2 60,9 61,2 60,7 58,2 63,2 59, 6 57,5 61,1 60,0 62,0 61,6 62,1 63,1 60,5 
Kvinnor 55,9 61,1 60,4 57,7 60,2 58,0 62,2 59, 2 55,3 60,3 58,6 61,5 61,4 61,9 61,0 59,1 
 
 76     BE DK DE EL ES FR IE IT LU NL AT PT FI SE UK EU-15 
Skillnader i sysselsättning mellan könen 16,9 8,3 12,9 28,9 28,5 12,8 19,8 27, 1 24,0 16,3 12,6 15,1 3,8 2,7 12,7 17,2 
Skillnader i arbetslöshet mellan könen 1,6 0,2 -0,4 8,4 8,4 2,1 -0,6 5, 2 1,8 0,5 0,4 1,9 0 -0,8 -1,1 1,8 
Löneskillnader mellan könen 12 15 21 15 15 13 19 6 : 21 20 8 17 18 21 15,8 
Privata sektorn 15 16 24 22 23 : 23 15 : 26 24 28 15 16 26 21,9 
Offentliga sektorn : 13 20 9 3 : 15 0 : 19 14 -17 25 18 18 11,0 
Hur föräldraskap påverkar sysselsättningen (män) -10,6 : -7,9 -6,5 -13,1 -14,3 : -14,2 -8,3 -4,7 -5,4 -10,6 -9,9 : -4,8 -9,5 
Hur föräldraskap påverkar sysselsättningen 
(kvinnor) 3,1 : 21,4 5,2 8,8 11,5 16,3 4, 9 5,4 11,5 8,9 -1,4 : : 22,9 12,7 
Barnomsorgens täckningsgrad (0 –3 år)* 
(1998 DE; 2001 NL, FI)  28,3 68 7 : 11 30 : 7 10 22,5 8,8 16,3 26,1 73 10,8 : 
Barnomsorgens täckningsgrad (3 år – den 
obligatoriska skolåldern)* 
(1998 DE; 2001 NL, FI)  100 94 89,5  100   98  82,5 81,6  61,3 76,7 29,4  
Personer med endast grundskoleutbildning  12,4 15,4 12,6 16,1 29,0 13,4 14,7 24, 3 17,0 15,0 9,5 45,5 9,9 10,4 : 18,8 
Män 14,9 13,8 12,6 20,1 35,4 14,9 18,5 27, 9 14,4 15,7 8,8 52,9 12,6 11,4 : 21,4 
Kvinnor 9,9 17,0 12,6 12,3 22,3 11,9 10,8 20, 7 19,6 14,3 10,3 38,1 7,3 9,3 : 16,2 
Skillnader i arbetslöshet för mindre gynnade 
personer * : : : : : : : : : : : : : : : : 
Skillnader i arbetslöshet mellan icke EU-
medborgare och EU-medborgare 27,2 8,9 8,2 -0,1 4,6 16,8 -0,3 : 6,6 3,2 5,5 3,5 11,8 10,2 5,0 8,7 
Arbetande fattiga 6 5 4 13 8 8 7 10 8 7 6 14 5 7 6 7 
Män 6 4 4 14 9 9 8 12 8 7 6 14 5 8 5 8 
Kvinnor 5 5 5 12 5 6 6 6 7 7 6 15 5 6 7 6 
Arbetslöshetsfällan 91,3 90,7 88,4 80,8 81,7 84,0 73,4 59, 9 86,7 84,8 72 87,0 83,4 87,1 70,3 : 
 
 77     BE DK DE EL ES FR IE IT LU NL AT PT FI SE UK EU-15 
Beskattning av låginkomsttagare 48,9 40,4 45,9 34,3 33,9 37,8 16,6 42, 7 27,3 37,2 39,9 29,5 40,4 45,9 24,7 37,8 
Regionala skillnader (sysselsättning) 7,4 : : 5,61 8,7 : : 15,5 : 1,9 : 4,8 8,9 : 6,5 : 
Regionala skillnader (arbetslöshet) 45,5 : : 25,1 34,8 : : 76,5 : 21,5  29,5 37,3 : 30,1 : 
Kontextindikatorer                  
BNP-tillväxt 0,7 1,6 0,2 4,0 2,0 1,2 6,0 0, 4 1,1 0,2 1,0 0,5 1,6 1,9 1,8 1,1 
Sysselsättningsintensitet (åldersgruppen 15 –24 år) 29,4 63,5 45,6 26,5 33,3 30,1 47,9 25, 8 32,3 70,0 51,8 42,1 40,7 42,8 56,3 40,6 
Sysselsättningsintensitet (åldersgruppen 25 –54 år) 76,5 84,1 78,7 71,1 70,1 79,5 76,1 70, 1 79,1 82,8 84,1 81,6 81,6 84,2 80,6 77,2 
Sysselsättningsintensitet (åldersgruppen 20 –64 år) 64,9 77,7 68,7 61,4 62,6 68,7 70,7 59, 4 68,5 75,8 72,3 73,4 72,6 78,5 74,7 68,2 
Sysselsättningintensitet (heltidsekvivalenter) 55,4 69,7 58,1 56,3 56,2 60,4 60,7 53, 6 60,9 58,1 63,0 67,1 65,8 68,1 62,1 58,9 
Män 67,6 76,7 69,9 72,0 72,2 70,4 74,4 68, 4 76,0 74,7 74,8 76,7 69,3 72,9 74,0 71,2 
Kvinnor 43,2 63,1 46,4 41,3 40,1 50,9 47,0 39, 2 45,7 42,0 51,4 58,0 62,4 63,4 50,8 46,8 
Tillfredsställelse i arbetet 4,6 4,9  4,0 4,3 4,7 : 4,2  4,8 5,2 4,2 4,4  :  : 4,4 
Real enhetsarbetskostnad 1,2 0,5 -0,8 -1,2 -1,1 0,7 -3,6 0,4 5,0 1,7 -0,6 0,4 -0,2 0,8 -0,7 -0,2 
Arbetsproduktivitet (per capita) 120 99 97 83 93 112 124 111 131 97 99 63 102 93 93 100 
Arbetsproduktivitet (per timme) 125 106 108 68 82 117 118 110 128 115 103 58 96 94 87 100 
Inflöde till långtidsarbetslöshet*                 
 
 78     BE DK DE EL ES FR IE IT LU NL AT PT FI SE UK EU-15 
Ungdomsarbetslöshet 6,3 5,2 4,9 9,6 9,5 7,4 3,9 9,7 2,8 3,9 3,7 5,5 10,8  6,4 7,8 7,2 
Män 7,1 6,5 6,0 7,6 8,8 7,5 4,7 9, 6 2,4 4,0 3,9 5,1 11,0 6,4 9,2 7,6 
Kvinnor 5,5 3,9 3,8 11,4 10,3 7,4 3,2 9, 7 3,2 3,8 3,6 5,9 10,6 6,5 6,2 6,8 
Utgifter för arbetsmarknadsåtgärder (aktiva) (2001) 1,0 1,6 0,9 0,3 0,7 0,9 0,7 0, 5 : 0,9 0,4 0,2 0,7 1,3 0,1 0,7 
Utgifter för arbetsmarknadsåtgärder (passiva) 
(2001) 2,2 2,3 2,0 0,4 1,4 1,4 0,7 0, 6 0,5 1,7 1,2 1,0 2,1 1,1 0,4 1,3 
Sysselsättning i nystartade företag (2000) 1,6 2,4 : : 4,5 : : 2,9 : : : 2,7 0,5 1,8 : : 
Sysselsättning inom tjänstesektorn 47,6 58,1 49,1 34,7 38,2 48,8 43,1 40, 8 74,0 59,3 46,6 39,2 45,7 56,4 60,6 48,3 
Män 46,5 51,9 43,8 39,9 39,1 45,4 39,1 44,9  76,7 57,4 40,4 36,5 37,1 47,7 55,7 46,0 
Kvinnor 48,7 64,4 54,5 29,7 37,2 52,2 47,2 36, 8 71,2 61,2 53,0 41,8 54,3 65,4 65,6 50,6 
Arbetstid 39,3 39,1 39,9 41,0 40,4 37,7 39,5 38, 5 39,5 38,9 40,0 40,3 39,2 39,9 43,3 40,0 
Män 39,7 40,1 40,3 41,9 41,0 38,2 40,7 39, 8 40,3 39,1 40,1 41,1 40,0 40,1 44,9  40,8 
Kvinnor 38,3 37,7 39,2 39,7 39,5 36,9 37,7 36, 4 37,9 38,1 39,9 39,2 38,2 39,6 40,6 38,6 
Övertidsarbete 1,1 4,8 7,9 0,3 0,2 2,2 1,5 1, 4 3,8 6,4 6,3 1,4 8,5 8,0 4,2 4,1 
Män 1,4 5,4 10,2 0,3 0,2 2,3 2,2 1, 8 5,4 7,4 8,2 1,8 10,4 10,9 4,7 5,0 
Kvinnor 0,8 4,1 5,2 0,2 0,1 2,1 0,8 0, 9 1,6 5,0 3,9 0,9 6,6 5,3 3,5 3,1 
Lediga platser per arbetslös* 0,10 0,03 0,11 : 0,03 : : : : 0,49 : : 0,01 0,28 : : 
Användning av datorer 53 72 57 35 36 45 46 59 56 72 62 32 70 73 58 53 
Företagens investeringar i vuxenutbildning (1999) 0,9 1,4 0,7 0,5 0,9 1,2 1,0 0, 6 1,0 1,1 0,5 0,6 1,1 1,3 0,8 0,8 
 
 79     BE DK DE EL ES FR IE IT LU NL AT PT FI SE UK EU-15 
Arbetskraftsreserv 2,9 3,6 3,7 1,4 4,4 2,0 4,3 8, 0 1,8 3,7 3,9 1,5 6,1 1,8 6,0 4,4 
Män 2,2 2,7 2,9 0,8 2,9 1,5 3,6 5, 1 1,3 2,8 2,6 1,0 5,7 1,8 5,0 3,2 
Kvinnor 3,7 4,5 4,4 2,0 6,0 2,5 5,0 10, 9 2,3 4,6 5,2 1,9 6,4 1,8 7,1 5,6 
Arbetskraftsutbudets tillväxt 0,5 -0,3 0,0 1,0 1,4 0,3 0,0 0,5 1,1 0,7 1,6 0,3 -0,1 -0,3 0,0 0,4 
Män 0,0 -0,2 -0,2 0,3 0,7 0,4 -0,7 0, 3 0,9 0,2 0,5 0,0 -0,5 -0,6 -0,3 0,1 
Kvinnor 1,1 -0,4 0,3 1,5 2,1 0,3 0,7 0, 6 1,4 1,2 2,8 0,5 0,4 0,0 0,3 0,7 
Skillnader i sysselsättning mellan könen 
(heltidsekvivalenter) 24,4 13,6 23,5 30,7 32,1 19,5 27,4 29, 2 30,3 32,7 23,4 18,7 6,9 9,5 23,2 24,4 
Skillnader i sysselsättning mellan könen 
(åldersgruppen 15 –24 år) 5,7 0,8 3,1 10,0 12,3 8,0 6,5 9, 1 7,8 2,6 8,2 11,2 1,3 0,6 3,6 6,5 
Skillnader i sysselsättning mellan könen 
(åldersgruppen 25 –54 år) 19,4 7,8 13,8 34,3 31,9 16,1 21,9 31, 8 28,8 18,5 13,7 15,2 4,4 3,3 13,4 19,5 
Skillnader i sysselsättning mellan könen 
(åldersgruppen 55 –64 år) 18,4 14,3 17,3 30,7 36,1 8,6 34,4 24, 2 19,5 25,9 19,4 20,6 0,6 5,2 17,4 19,6 
Skillnader i sysselsättning mellan könen (hög 
utbildning) 4,2 2,4 2,4 6,3 11,0 4,9 7,6 8, 6 10,5 6,3 2,1 3,4 1,0 0,2 3,3 4,5 
Skillnader i sysselsättning mellan könen (medelhög 
utbildning) 17,7 5,4 8,6 25,6 21,4 13,1 20,5 18, 3 18,8 10,7 12,7 8,6 8,3 5,6 9,4 12,3 
Skillnader i sysselsättning mellan könen (låg 
utbildning) 20,6 15,7 18,2 25,6 31,6 13,4 27,6 29, 0 23,5 25,8 15,6 19,8 12,2 11,6 8,2 22,8 
Löneskillnader mellan könen (åldersgruppen 16 –24 
år) (2000) 13 6 6 11 7 : 2 6 : : 17 10 10 : 5 6 
Löneskillnader mellan könen (åldersgruppen 25 –54 
år) (2000) 11 15 19 13 14 : 19 5 : : 19 10 18 : 22 15 
Löneskillnader mellan könen (åldersgruppen 55 –64 
år) (2000) 18 19 34 19 15 : 28 16 : : 28 -14 21 : 27 23 
Löneskillnader mellan könen (hög utbildning) 
(2000) 18 15 19 9 21 : 17 13 : : 29 10 26 24 : 18 
 
 80     BE DK DE EL ES FR IE IT LU NL AT PT FI SE UK EU-15 
Löneskillnader mellan könen (medelhög utbildning) 
(2000) 12 14 16 23 14 : 25 9 : : 19 16 18 16 : 14 
Löneskillnader mellan könen (låg utbildning) (2000) 12 9 14 24 24 : 30 15 : : 16 20 17 14 : 17 
Könssegregering (yrken) 25,3 28,3 26,9 21,8 25,2 26,3 26,9 21, 8 27,1 24,5 27,7 27,7 29,4 27,8 26,4 25,1 
Könssegregering (sektorer) 18,2 18,5 18,1 15,5 19,4 17,5 21,0 15, 4 19,7 16,7 20,3 22,1 21,6 21,5 18,8 17,7 
Omsorgsbehövande äldre* : 56,6 : : : 14,1 : : : : : : 28,6 17,3 : : 
Skillnader på arbetsmarknaden för mindre gynnade 
grupper : : : : : : : : : : : : : : : : 
Justerad implicit skattesats  för sysselsatt arbetskraft 43,4 40,0 39,8 36,2 30,3 42,5 26,7 40, 7 30,9 30,6 39,3 34,2 43,4 45,7 24,8 36,3 
 
 
 81    1999 (year
)2000 (year
1)AT BE DE DK ES EU-15 FI FR GR IE IT LU NL PT SE UK
WORK 61 42 48 33 46 42 46 39 45 44 30 : 35 62 : :
EDUC_TRAI
N36 5 1 2 1 3 322 1 3 3 :1 0 0 : :
NON_EMPLOYE
D36 52 48 56 53 55 51 59 53 43 67 : 55 38 : :
WORK WORK
84 7780
7175 79 76 74 82
8981 :
7791 : :
EDUC_TRAI
N 0 301 1 000
14:
61: :
NON_EMPLOYE
D 16 2019
2424 20 24 26 18
1015 :
189: :
EDUC_TRAI
NWORK ::
2:: : :: ::
34:: :
EDUC_TRAI
N::
41:: : :: ::
21:: :
NON_EMPLOYE
D::
33:: : :: ::
44:: :
NON_EMPLOYE WORK 45 27 26 13 30 25 29 24 21 25 17 : 21 39 : :
EDUC_TRAI
N27 5 1 1 1 4 522 1 6 2 : 70 : :
NON_EMPLOYE
D53 66 68 76 69 72 66 74 76 59 81 : 72 61 : :
Source: European Community Household Panel (ECHP),
Eurostat
Notes
Age Group: 17- 65 in 2000 and unemployed in 1998
Classification based ILO activity status and self-defined main activity status
WORK includes persons
- working with an employer in paid employment
- self-employees and
- unpaid family workers
NON EMPLOYED includes persons
- whose ILO activity status is 'unemployed', 'inactive' or 'discouraged worker'
- who work less than 15 hours in paid employment and do not consider this work as main activity
EDUC TRAIN includes persons
- working with an employer in paid apprenticeship or in training under special schemes
- in education or trainingTransitions into employment and training
Transitions of unemployed people into employment and training
from year n to year n+1
 
 
 82    1999 (year n) 2000 (year n+1) AT BE DE DK ES EU-15 FI FR GR IE IT LU NL PT SE UK
TOTAL DECILE1 766 66 6 76666: 67 : 6
DECILE2 777 75 7 77675: 77 : 7
DECILE3 777 85 7 77676: 77 : 8
DECILE4_10 51 46 51 59 39 47 51 46 41 48 39 : 54 52 : 55
NON-EMPLOYED 28 35 29 19 45 33 28 35 41 32 44 : 25 27 : 24
DECILE1 DECILE1 63 59 55 46 34 53 44 54 60 38 59 : 52 48 : 56
DECILE2 13 9 12 25 12 14 12 19 13 20 11 : 18 12 : 13
DECILE3 845 38 5 64474: 37 : 6
DECILE4_10 244 47 5 64684: 6 1 3 : 5
NON-EMPLOYED 13 24 24 21 39 23 31 19 16 26 21 : 20 21 : 20
DECILE2 DECILE1 59 1 1 3 1 5 11 12 10 12 10 11 : 7 18 : 10
DECILE2 60 53 55 45 36 48 36 44 45 32 44 : 52 46 : 54
DECILE3 17 15 11 23 15 16 15 20 20 19 16 : 21 15 : 15
DECILE4_10 12 18 13 12 19 14 18 14 11 16 19 : 11 16 : 10
NON-EMPLOYED 659 1 7 1 5 11 20 12 13 24 11 : 10 4 : 11
DECILE3 DECILE1 122 42 2 32133: 11 : 3
DECILE2 11 17 11 6 10 12 16 11 16 9 13 : 6 24 : 16
DECILE3 61 49 55 49 25 45 47 42 45 32 38 : 57 42 : 47
DECILE4_10 19 24 23 31 50 32 28 39 32 43 37 : 31 30 : 27
NON-EMPLOYED 889 1 0 1 4 8 666 1 2 8: 53 : 7
DECILE4+ DECILE1 000 10 0 00001: 01 : 1
DECILE2 111 11 1 11112: 11 : 1
DECILE3 132 25 3 43335: 24 : 3
DECILE4_10 93 92 92 92 88 91 90 91 92 90 89 : 95 89 : 92
NON-EMPLOYED 534 45 4 45453: 35 : 4
NON_EMPLOYED DECILE1 656 95 5 75353: 65 : 4
DECILE2 334 64 4 74372: 63 : 3
DECILE3 223 52 3 32241: 32 : 3
DECILE4_10 645 1 0 5 5 75373: 79 : 6
NON-EMPLOYED 83 87 82 71 84 84 76 83 89 77 91 : 79 81 : 84
Notes
Age Group: 15- 65
Classification based on ILO activity status and gross monthly earnings
NON_EMPLOYED = ILO activity status is 'unemployed', 'inactive' or 'discouraged worker': means data not available or sample size below 20Transitions by pay level
Transitions between non-employment and employment and within employment by pay level (gross monthly earnings) from year n  to year n+1
Source: European Community Household Panel (ECHP),
Eurostat
 
 
 
 
 83    Översättning av tabell 
Transitions into employment and training Öv ergångar till sysselsättning och utbildning 
 Övergångar av arbetslösa personer t ill sysselsättning och utbildning från 
år n till år n+1 
 Fotnoter: 
Åldersgrupp 17-64 år 200 och arbetslös år 1998 Klassificering enligt ILO's aktivitets status och självde finierad huvudsyssla 
Arbete inkluderar personer: 
- som arbetar hos arbetsgivare med lön - som är egenföretagare - som arbetar oavlönat i hemmet Icke-sysselsatt i nkluderar personer: 
- vars ILO aktivitetsstatus är arbetslö s, inaktiv eller avskräckt arbetare 
- som arbetar färre än fem timmar och inte anser att detta arbete är en 
huvudsyssla 
EDUC_TRAIN inkluderar personer: - arbetar hos arbetsgivare i betald lärlingstjänst eller i speciellt 
kompetensutvecklingsprogram 
- i utbildning eller kompetensutveckling 
 
 84    Transitions by pay level Över gångar mellan inkomstnivåer 
 Övergångar mellan icke-sysselsättn ing och sysselsättning och inom 
sysselsättning mellan inko mstnivåer (brutto månads inkomst) från år n till 
år n+1 
 Fotnoter: 
Åldersgrupp 15-65 år Klassificering enligt ILO's aktivitetsstatus och brutto måndagsinkomst 
Icke-sysselsatt = arbetslös, inaktiv eller avskräckt arbetare 
: betyder att data inte är tillgä nglig eller att urvalet är under 20 
 
 85    KÄLLOR OCH DEFINITIONER 
Uppgifterna i denna rapport härrör i huvudsak från Europeiska geme nskapernas statistikkontor (Eurostat). 
En del uppgifter har också hämtats från de nati onella handlingsplanerna för sysselsättning.  
Eurostats främsta informationskällor är: - Europeiska gemenskapens  arbetskraftsundersökning 
- Eurostats kvartalsvisa arbetskraftsstatistikserie - Den europeiska harmoniserade arbetslöshetsstatistiken - Europeiska gemenskapens hushållsundersökning 
Europeiska gemenskapens arbetskraftsunders ökning är EU:s harmoniserade undersökning av  arbetsmarknadsutvecklingen. Vissa medlem sstater lämnar 
kvartalsvisa uppgifter från en  löpande arbetskraftsundersökning, medan andr a gör en enda årlig undersökning på våren. 
Eurostats kvartalsvisa arbetskraftsstatisti kserie är en harmoniserad serie med kvartalsvisa statistiska uppgifter om sysselsätt ningen som hämtas ur 
arbetskraftsundersökningen och i tillämpliga fall ur nationella källo r. Den kvartalsvisa arbetskraf tsstatistiken indelas i två kvartalsvisa serier: 1) 
Befolkning, sysselsättning och arbe tslöshet efter kön och ålder, huvudsakligen grundad på resultaten av gemenskapens arbetskraf tsundesökning och 2) 
sysselsättning efter närings verksamhet och sysselsättningsstat us (främst på grundval av det eu ropeiska nationalräkenskapssystem ets 
sysselsättningsstatistik (ESA 1995 )), som sedan delas upp efter kön och vissa aspekter på arbetet. 
Europeiska gemenskapens hushållsundersökning  (ECHP) är en årlig longitudinell unders ökning av ett representativt urval av hushå ll. Den utfördes 
första gången 1994 och omfattar levnadsförhå llanden, sysselsättningsstatus, hälsa, ut bildning och inkomster. När denna rapport publicerades fanns det 
uppgifter för perioden 1994 –2000. Undersökningen grundar sig på ett harmoniserat frågeformu lär som utarbetas av Eurost at och anpassats av de 
nationella organen. 
 
 86    Nyckelindikatorer 
Arbetslöshet 
Definition: Det totala antalet arbetslösa som andel av den totala befolkningen som ingår i arbetskraften (efter kön) 
Källa: Eurostats harmoniserade arbetslöshetsstatistik 
Sysselsättningsintensitet 
Definition: Den totala sysselsättningsintensiteten (åldersgruppen 15 –64 år), uppdelad efter kön samt för äldre arbetstagare (åldersgruppen 55 –64 år). Antalet 
förvärvsarbetande som andel av den totala befolkningen i samma åldersgrupp. 
Källa: Eurostats kvartalsvisa arbetskraftsstatistik26 
Övergångar enligt lönenivå 
Definition: Övergång mellan icke sysselsatt och sysselsatt samt, inom gruppen sysselsatta, övergång från en lönenivå till en an nan (bruttomånadslön) från år n till år n+127. 
Källa: Europeiska gemenskapens hushållsundersökning, Eurostat.  
Arbetsproduktivitetens tillväxt 
Definition: BNP-tillväxt per capita för förvärvsarbetande och per arbetad timme. 
Källa: ESA-95, GD Ekonomi och finans 
Övergångar enligt sysselsättningsstatus 
Definition: Övergång mellan att vara sysselsatt, arbetslös respektive stå utanför arbetskraften från år n till år n+1. 
Källa: Europeiska gemenskapens hushållsundersökning, Eurostat 
Långtidsarbetslöshet 
Definition: Det totala antalet långtidsarbetslösa (minst 12 månader) som andel av den totala befolkningen som ingår i arbetskra ften (efter kön) 
Källa: Eurostats kvartalsvisa arbetskraftsstatistik 
Förebyggande tjänster  
Definition: Andelen arbetslösa ungdomar/vuxna som blivit arbetslösa  månad X, fortfarande är arbetslösa månad X+6/12 och inte ha r fått intensiv rådgivning och hjälp med 
att söka arbete (arbetsmarknadsåtgärd kategori 1)  [målvärde 0 %=full överensstämmelse] (efter kön). 
Källa: Nationella uppgifter. 
Ny start a) 
Definition: Andelen arbetslösa ungdomar/vuxna som blivit arbetslösa  månad X, fortfarande är arbetslösa månad X+6/12 och inte ha r erbjudits en ny start i form av 
utbildning, omskolning, praktik, arbete eller annan åtgärd för att öka anställbarheten (arbetsmarknadsåtgärd kategori 2 –7) [målvärde 0 %=full överensstämmelse] (efter kön). 
Källa: Nationella uppgifter. 
Ny start b) 
Definition: Andelen arbetslösa ungdomar/vuxna som blivit arbetslösa  månad X, fortfarande är arbetslösa månad X+6/12 och inte ha r erbjudits en ny start i form av 
utbildning, omskolning, praktik, arbete eller annan åtgärd för att öka anställbarheten (arbetsmarknadsåtgärd kategori 1 –7) [målvärde 0 %=full överensstämmelse] (efter kön). 
Källa: Nationella uppgifter. 
                                                 
26 Eurostats kvartalsvisa arbetskraftsstatistik utgörs av jämförbara uppskattningar på grundval av arbetskraftsunderskningen och XXX ESA-95. 
27 Berörda lönenivåer är decil 1, 2, 3 respektive 4-10. Icke sy sselsatta avser personer som enligt ILO-definitionen av sysselsätt ningsstatus är arbetslösa, står utanför 
arbetskraften eller inte aktivt söker ar bete (s.k. ”discouraged workers”). 
 
 87    Aktivering av långtidsarbetslösa 
Definition: Antalet registerade långtidsarbetslösa som deltar i en aktiv arbetsmarknadsåtgärd (utbildning, omskolning, praktik eller annan åtgärd för att öka anställbarheten) i 
förhållande till summan av registrerade långtidsarbetslösa som delta r i åtgärder och övriga registrerade långtidsarbetslösa (år sgenomsnitt). Uppgifterna är uppdelade efter typ 
av åtgärd och efter kön (arbetsmarknadsåtgärd kategori 2 –7). 
Källa: Nationella uppgifter (på medellång sikt databasen över arbetsmarknadsåtgärder) 
Uppföljning av deltagare i aktiva arbetsmarknadsåtgärder 
Definition:  
1. Inflöde av deltagare i aktiva arbetsmarknadsåtgärder till sy sselsättning (3 eller 6 månader efter deltagande i åtgärd). 
2. Återgång till arbetslöshet för deltagare i aktiva arbetsmar knadsåtgärder (3 eller 6 månader efter deltagande i åtgärd). 
Källa: Nationella uppgifter. 
Nystartade företag 
Definition: Andelen nystartade företag (brutto) som andel av det totala antalet aktiva företag. 
Källa: Eurostats statistik över företagsstrukturer 
Sysselsättningstillväxt 
Definition: Årlig förändring av det totala antalet förvärvsarbeta nde, sammanlagt respektive efte r huvudsaklig sektor (efter kön ). 
Källa: Eurostats kvartalsvisa arbetskraftsstatistik 
Nystartade företags överlevnad 
Definition: Andelen nystartade företag från år n som fortfarande är aktiva år n+3. 
Källa: Eurostats statistik över företagsstrukturer 
Olika anställningsformer 
Definition: Det totala antalet deltidsarbetande och/eller visstidsanställda och det totala antalet egenföretagare i procent av det totala antalet förvärvsarbetande. Anställda med 
atypiska anställningsformer (deltidsarbetande och/eller visstidsa nställda) i procent av det totala antalet anställda (med en up pdelning på deltidsarbete, visstidsanställning, 
deltidsarbete och visstidsanställning samt efter skäl och kön.) Det totala antalet egenföretagare i procent av det totala antal et förvärvsarbetande (uppdelning efter deltidsarbete 
och efter kön). Källa: Europeiska arbetskraftsundersökningen, Eurostat
 
Övergångar enligt anställningsform 
Definition: Övergång mellan icke sysselsatt och sysselsatt samt, i nom gruppen sysselsatta, övergång från en anställningsform ti ll en annan från år n till år n+128 
Källa: Europeiska gemenskapens hushållsundersökning, Eurostat 
Tendenser i fråga om olycksfall i arbetet 
Definition: Olycksfallsfrekvensens utveckling, definierat som antalet olycksfall i arbetet per 100 000 anställda. 
Källa: Europeisk statistik över olycksfall i arbetet (ESAW), Eurostat 
Utvecklingstendenser i fråga om arbetssjukdomar 
Definition: Utvecklingstendenser i fråga om arbetssjukdomar 
Källa: Europeisk statistik över arbetssjukdomar (EODS), Eurostat 
                                                 
28 Med anställningsform avses fast anställning, visstidsanställning,  utbildning (t.ex. betald lärlingsplats) samt egenföretagande ,. 
 
 88    19. Öppenhet i fråga om lediga platser 
Definition: Andelen lediga platser som annonseras genom medlemsstaternas offentliga arbetsförmedling och som genom en gemensam plattform är tillgängliga för 
arbetssökande i hela EU. 
Källa: Nationella uppgifter. 
Utbildningsnivå för 22-åringar 
Definition: Andelen 22-åringar som har minst gymnasieutbildning (nivå 3 i ISCED). Åldersgruppen 20 –24 år används som ett mått (efter kön). 
Källa: Europeiska arbetskraftsundersökningen, Eurostat 
Deltagande i utbildning 
Definition: Deltagande i utbildning (åldersgruppen 25 –64 år), totalt och efter åldersgrupp, sysselsättningsstatus och utbildningsnivå (efter kön). 
Källa: Europeiska arbetskraftsundersökningen, Eurostat 
Investeringar i mänskliga resurser 
Definition: De totala offentliga utgifterna i procent av BNP29. 
Källa : Gemensamt frågeformulär för Unesco/OECD/Eurostat. 
Deltagande i fortbildning 
Definition: Andelen anställda som deltar i fortbildning (efter kön). 
Källa: Eurostat 
Arbetskraftsdeltagande 
Definition: Andelen förvärvsarbetande och arbetslösa  av den totala befolkningen i arbetsför ålder (15 –64 år) (efter kön). 
Källa: Eurostats kvartalsvisa arbetskraftsstatistik 
Genomsnittlig ålder för uttr äde från arbetsmarknaden 
Definition: Den genomsnittliga åldern för utträde från arbetsmarknaden beräknad enligt en sannolikhetsmodell som beaktar de rel ativa förändringarna i 
arbetskraftsdeltagande från ett år till e tt annat vid en viss ålder (efter kön). 
Källa: Europeiska arbetskraftsundersökningen, Eurostat, och GD Sysselsättning och socialpolitik 
Skillnader i sysselsättning mellan könen 
Definition: Skillnaden mellan andelen sysselsatta män och kvinnor (procentenheter). 
Källa: Eurostats kvartalsvisa arbetskraftsstatistik 
Skillnader i arbetslöshet mellan könen 
Definition: Skillnaden mellan andelen arbetslösa kvinnor och män (procentenheter). 
Källa: Eurostats harmoniserade arbetslöshetsstatistik 
Löneskillnader mellan könen 
Definition: Skillnaden mellan mäns och kvinnors genomsnittliga bruttotimlön i procent av mäns genomsnittliga bruttotimlön (för anställda som arbetar minst 15 timmar per 
vecka). Uppdelning på den privata respektive den offentliga sektorn. 
Källa: Europeiska gemenskapens hushållsundersökning, Eurostat 
Hur föräldraskap påverkar sysselsättningen 
Definition: Skillnaden i sysselsättning (i procentenheter) mellan personer som inte har några barn och personer som har barn me llan 0 och 6 år, efter kön (i åldersgruppen 20 –
50 år). 
Källa: Europeiska arbetskraftsundersökningen, Eurostat 
                                                 
29 Den demografiska strukturen bör beaktas vid analysen. 
 
 89    Barnomsorg 
Definition: Andelen barn i barnomsorg (utanför familjen) som ande l av alla barn inom samma åldersgrupp. Uppdelning: barn som in te börjat i icke obligatorisk förskola (0 –3 
år), som går i icke obligatorisk förskola eller motsvarande (3 –6 år) respektive som påbörjat obligatorisk grundskoleutbildning (6 –12 år)30. 
Källa: Nationella uppgifter (fram till dess att gemenskapsstatistik över inkomst- och levnadsvillkor (EU-SILC) finns tillgängli g) 
Personer med endast grundskoleutbildning 
Definition: Andel personer i åldersgruppen 18 –24 år som har högst grundskoleutbildning (nivå 2 i ISCED) och inte deltar i vidareutbildning eller yrkesutbildning (efter kön).  
Källa: Europeiska arbetskraftsundersökningen, Eurostat 
Skillnader i arbetslöshet för mindre gynnade personer 
Definition: Skillnader i arbetslöshet för mindre gynnade grupper (enligt nationella definitioner) och total arbetslöshet, i pro centenheter (efter kön). 
Källa: Nationella uppgifter. 
Skillnader i arbetslöshet mellan icke EU-medborgare och EU-medborgare 
Definition: Skillnader i arbetslöshet mellan icke EU-medborgare och EU-medborgare, i procentenheter (efter kön). 
Källa: Europeiska arbetskraftsundersökningen, Eurostat  
Arbetande fattiga 
Definition: Den procentuella andelen arbetande fattiga av den tota la förvärvsarbetande befolkningen, beräknad separat för anstä llda och egenföretagare (efter kön). 
Andelen arbetande fattiga definieras som den andel personer som klassificeras som ”förvärvsarbet ande” (anställda eller egenföre tagare) enligt definitionen av vanligaste 
sysselsättningsstatus (dvs. den sysselsättningsstatus som personen anger sig ha haft under mer än hälften av det totala antalet  månader för vilka information om 
sysselsättningsstatus ges i översikten över sysselsättningar) och vars ekvivalenta disponibla inkomst för hushållet är mindre ä n 60 % av den nationella ekvivalenta 
medianinkomsten. 
Källa: Europeiska gemenskapens hushållsundersökning, Eurostat 
Arbetslöshetsfällan 
Definition: Den marginella effektiva skattesatsen på arbetsinkomster med beaktande av den kombinerade effekten av höjda skatter  och minskade förmåner för en person som 
tar ett arbete. Beräknad som bruttoinkomständring minus (nettoin komst som förvärvsarbetande minus nettoinkomst som arbetslös) d elat med bruttoinkomständring för en 
ensamstående person som övergår från arbetslöshet till arbete med en lön som motsvarar 67 % av lönen för en genomsnittlig indus triarbetare, mätt den första 
arbetslöshetsmånaden. 
Källa: OECD – kommissionen 
Beskattning av låginkomsttagare 
Definition: Skattekil för arbetskostnader: Skatt på inkomst av arbete, egenavgifter och arbetsgivaravgifter inbegripet löneavgi fter, kontantförmåner borträknade, delat med 
arbetskostnaderna för en enda inkomsttagare som tjänar 67 % av lönen för en genomsnittlig industriarbetare. 
Källa: OECD – kommissionen 
Regionala skillnader –variationskoefficienter 
Definition: Standardavvikelse för sysselsättning (arbetslöshet) delat med det viktade nationella genomsnittet (åldersgruppen 15 –64 år) (NUTS II). 
Källa: Europeiska arbetskraftsundersökningen, Eurostat 
                                                 
30 Barnets ålder kan variera mellan länderna när det gäller förskole- och skolstart. 
 
 90    Kontextindikatorer  
BNP-tillväxt 
Definition: Årlig genomsnittlig BNP-tillväxt. 
Källa: ESA-95, GD Ekonomi och finans 
Sysselsättningsintensit et efter åldersgrupp 
Sysselsatta personer i åldersgrupperna 15 –24 år, 25 –54 år respektive 20 –64 år som andel av den totala befolkningen i samma åldersgrupp (efter kön). 
Källa: Europeiska arbetskraftsundersökningen, Eurostat 
Sysselsättningintensitet (heltidsekvivalenter) 
Definition: Det totala antalet arbetade timmar delat med det genomsnittliga antalet timmar i heltidsarbete, beräknat som andel av den totala befolkningen i åldersgruppen 15 –
64 år. 
Källa: Europeiska arbetskraftsundersökningen, Eurostat 
Tillfredsställelse i arbetet 
Definition: Hur nöjd man är med arbetsuppgifterna i sitt nuva rande arbete, uttryckt som genomsnittet av poängen i skalan 1 –6. 
Källa: Europeiska gemenskapens hushållsundersökning, Eurostat 
Real enhetsarbetskostnad 
Definition: Tillväxt i den totala ersättningen per anställd  med justering för arbetsproduktivitet och BNP-deflator 
Källa: ESA-95, GD Ekonomi och finans 
Arbetsproduktivitet 
Definition: Total årlig produktion delat med antalet förvärvsarbe tande och antalet arbetade timmar (BNP i PPS per förvärvsarbet ande person/per arbetad timme i förhållande 
till EU-15) Källa: ESA-95, GD Ekonomi och finans 
Övergångar till sysselsättning och utbildning 
Definition: Övergång från arbetslöshet till syssels ättning eller utbildning från år n till år n+1. 
Källa: Europeiska arbetskraftsundersökningen, Eurostat 
Inflöde till långtidsarbetslöshet 
Definition: Andelen arbetslösa ungdomar/vuxna som blivit arbetslö sa månad X och utan uppehåll varit arbetslösa till och med mån ad X+6/12. 
Källa: Nationella uppgifter. 
Ungdomsarbetslöshet  
Definition: Det totala antalet arbetslösa ungdomar (15 –24 år) som andel av den totala befolkningen i samma åldersgrupp (efter kön). 
Källa: Eurostats harmoniserade arbetslöshetsstatistik 
Utgifter för arbetsmarknadsåtgärder 
Definition: Utgifterna för aktiva/passiva arbetsmarknadsåtgärder i procent av BNP. 
Källa: Eurostats databas över arbetsmarknadsåtgärder  
Sysselsättning i nystartade företag 
Definition: Antalet anställda vid nystartade företag (år n) och vid överlevande företag (startade år n-3, n-2 och n-1) i förhål lande till antalet anställda vid alla aktiva företag  
(år n). 
Källa: Eurostats statistik över företagsstrukturer  
Sysselsättning inom tjänstesektorn 
Definition: Antalet anställda 15-64-åringar inom tjänstesektorn (huvudsyssla) i procent av den totala befolkningen i samma ålde rsgrupp (efter kön). 
Källa: Eurostats kvartalsvisa arbetskraftsstatistik  
 
 91    Arbetstid 
Definition: 
1. Det genomsnittliga antalet arbetade timmar per vecka definier at som det totala antalet arbetstimmar för heltidsanställda del at med antalet heltidsanställda (efter kön). 
2. Trender i fråga om genomsnittlig effektiv årlig arbetstid per anställd (efter kön). 
Källa: Europeiska arbetskraftsundersökningen, Eurostat  
Övertidsarbete 
Definition: Antalet anställda för vilka antalet faktiska arbetsti mmar på grund av övertid är högre än det normala i procent av alla anställda (efter kön). 
Källa: Europeiska arbetskraftsundersökningen, Eurostat  
Lediga platser per arbetslös 
Definition: Trender inom en medlemsstat avseende förhållandet mellan det totala antalet lediga platser i förhållande till det t otala antalet arbetslösa. 
Källa: Nationella uppgifter (undersökning avseende lediga platser fr o m 2004)  
Användning av datorer 
Definition: Andelen av arbetskraften som använder da tor hemma och/eller på arbetsplatsen i arbetssyfte. 
Källa: Eurobarometer-undersökning om IT och sysselsättning (2002)  
Företagens investeringar i vuxenutbildning 
Definition: Företagens investeringar i fortbildning i förhållande till arbetskostnaderna. 
Källa: Eurostat  
Arbetskraftsreserv 
Definition: Personer som står utanför arbetskraften men v ill arbeta i procent av befolkningen i arbetsför ålder (15 –64 år); uppdelning efter huvudsakligt skäl till att de står 
utanför arbetsmarknaden (efter kön). 
Källa: Europeiska arbetskraftsundersökningen, Eurostat  
Arbetskraftsutbudets tillväxt 
Definition: Årlig förändring av arbetskraftsutbudet (inklusive förvärvsarbetande och arbetslösa i arbetsför ålder (15 – 64 år) (efter kön). 
Källa: Eurostats kvartalsvisa arbetskraftsstatistik  
Skillnader i sysselsättning mellan könen (heltidsekvivalenter) 
Definition: Skillnaden mellan andelen sysselsatta män och kvinnor uttryckt i procentenheter (heltidsekvivalenter). 
Källa: Europeiska arbetskraftsundersökningen, Eurostat  
Skillnader i sysselsättning mellan könen ef ter åldersgrupp och utbildningsnivå 
Definition: Skillnaden mellan andelen sysselsatta män och kvinnor uttryckt i procentenheter, efter åldersgrupp (15 –24, 25 –54 och 55 –64 år) och efter utbildningsnivå (lägre 
än gymnasienivå, gymnasieutbildning och högre utbildning, enligt ISCED-klassifikation). 
Källa: Europeiska arbetskraftsundersökningen, Eurostat  
Löneskillnader mellan könen (uppdelningar och justering) 
Definition: 
1. Definition: Löneskillnader mellan könen ef ter åldersgrupp och ut bildningsnivå (skillnaden mell an mäns och kvinnors genomsnit tliga bruttotimlön i procent av mäns 
genomsnittliga bruttotimlön för anställda som arbetar minst 15 timmar per vecka). 2. Löneskillnader mellan könen, med justering för sektor, yrke och ålder.  
Källa: Europeiska gemenskapens hushållsundersökning, Eurostat  
 
 92    Könssegregering 
Definition: 
1. Könssegregering inom yrken, beräknad som genomsnittlig natio nell andel av sysselsättningen för kvinnor och män tillämpad på respektive yrke. Skillnaderna läggs 
samman till en totalsumma för obalansen mellan könen uttryckt so m andel av den totala sysselsättningen (ISCO-klassifikation). 
2. Könssegregering inom sektorer, beräknad som genomsnittlig nationell andel av sysselsättningen för kvinnor och män tillämpad på respektive sektor. Skillnaderna läggs 
samman till en totalsumma för obalansen mellan könen uttryckt so m andel av den totala sysselsättningen (NACE-klassifikation). 
Källa: Europeiska arbetskraftsundersökningen, Eurostat  
Omsorgsbehövande äldre 
Definition: Omsorgsbehövande äldre män och kvinnor över 75 år som andel av alla män och kvinnor över 75 år. Uppdelning: institu tionsboende, hjälp i hemmet (av annan än 
familjemedlem) och anhörigvård. 
Källa: Nationella uppgifter.  
Skillnader på arbetsmarknaden för mindre gynnade grupper 
Definition: Skillnader på arbetsmarknaden (t.ex. när det gäller att vara sysselsatt, arbetslös eller stå utanför arbetskraften) , för mindre gynnade grupper (t.ex. 
funktionshindrade, etniska minoriteter, invandrare, lågutbildade, ensamföräldrar) enligt nationella definitioner. 
Källa: Nationella uppgifter.  
Justerad implicit skattesats för sysselsatt arbetskraft 
Definition: De totala skatterna på sysselsatt arbetskraft (skatt på inkomst av arbete, egenavgifter, arbetsgivaravgifter, inbeg ripet löneavgifter) delat med den totala 
ersättningen till arbetstagarna och löneavgifter. Källa: Kommissionen 
 
 93    BILAGA 2: RESULTAT I FÖRHÅLLA NDE TILL MÅLEN  
SYSSELSÄTTNINGSMÅLEN FRÅN LISSABON OCH STOCKHOLM: 
Sysselsättningspolitiken ska bidra till att man uppnår följande genomsnittliga mål i 
Europeiska unionen: 
- Den totala sysselsättn ingsintensiteten ska vara 67 % 2005 och 70 % 2010. 
- Sysselsättningsintensiteten för kvi nnor ska vara 57 % 2005 och 60 % 2010. 
- Sysselsättningsintensiteten för äldre arbetstagare (55 –64 år) ska vara 50 % 2010. 
Alla nationella mål bör överensst ämma med de resultat som fö rväntas uppnås på EU-nivå och 
bör beakta särskilda nationella förhållanden. 
 
Source: QLFD, comparable annual estimates based on LFS and ESA95,  Eurostat.Employment rates in Member States  
in 1997 and 2002
0 10 20 30 40 50 60 70 80 
B DK D EL  E F IRL I L NL A P FIN S UK EU15 1997 2002 
Lisbon Target = 70 % by 2010
 
 94    Source: QLFD, comparable annual estimates based on LFS and ESA95, Eurostat.Female employment rates in Member States in 1997 
and 2002
01020304050607080
B DK D EL E F IRL I L NL A P FIN S UK EU15% of female working age population1997 2002
Lisbon Target > 60 % by 2010
 
 
Source: QLFD, comparable annual estimates based on LFS and ESA95, Eurostat. Employment rates of older workers (55-64) in 
Member States in 1997 and 2002
01020304050607080
B DK D EL E F IRL I L NL A P FIN S UK EU15% of population aged 55-641997 2002
Lisbon Target - 50 % by 2010
 
 95    Nationella sysselsättningsmål 
MEDLEMS
STATER  
NATIONELLA MÅL 
 TOTALT  KVINNOR ÄLDRE 
ARBETS-
TAGARE ÖVRIGA MÅL / ANM. 
EU-mål  70 % 2010 
67 % 2005  60 % 2010 57 % 2005
 50 % 2010   
Österrike   65 % senast 2005  Inga andra mål ha r fastställts, eftersom man redan 
nu nästan har uppnått Lissabon- och Stockholmsmålen (utom för äldre arbetstagare) 
Belgien Mål för sysselsättningstillväxt 
2007: 200 000 nya 
arbetstillfällen (sysselsättnings-
intensiteten ca 65 %)    Regionerna har fastställt egna sysselsättningsmål.  
Danmark Mål för sysselsättningstillväxt: 
60 000 nya arbetstillfällen 
senast 2010 (resultat: en 
sysselsättningsintensitet på ca 75 %)   Alla de mål som fastställts i Lissabon och 
Stockholm har redan uppnåtts. 
Frankrike 65 % senast 2006 
(+ 2 % jämfört med 2002) 60 % senast 2006 
(+3 % jämfört 
med 2002) 40 % senast 
2006 
(+5 % jämfört 
med 2002)  
Finland Mål för sysselsättningstillväxt: 
100 000 nya arbetstillfällen senast 2007, i linje med målet 
att nå en sysselsättnings-
intensitet på 75 % senast 2010.   Inga andra mål har fastställts (Lissabon-
/Stockholmsmålen är inom räckhåll och målet för kvinnor har redan uppnåtts med god marginal). 
Tyskland  
    
Grekland Mål för sysselsättningstillväxt: 
300 000 nya arbetstillfällen 
senast 2008 (dvs. en 
sysselsättningsintensitet på ca 62 %) 50 % senast 2008  Sysselsättningsintensitet för ungdomar ska nå 
35 % 2008. Senast 2008 ska arbetslösheten ha 
minskat till 6 % totalt och 8 % för kvinnor.  
Italien 58,5 % (2005) 46 % (2005) 40 % (2005) Sysselsättningssiffrorna för 2005 är endast en 
prognos.  
Irland    Inga mål har fastställts. 
Luxem -
burg    Inga mål har fastställts. 
Nederländer
na  65 % (2010)  Lissabon-/Stockho lmsmålen har redan uppnåtts 
(utom för äldre arbetstagare). Mål för etniska 
minoriteter: 54 % senast 2005. Ungdomsarbetslösheten ska inte vara mer än 
dubbelt så hög som det nationella genomsnittet 
(2010). 
 
 96    Portugal 67 % (2005) 60 % (2010) 50 % (2010) Målen motsvarar regeringens åtagande att 
åtminstone bibehå lla den nuvarande 
sysselsättningsintensiteten.  
Spanien    Inga mål har fastställts. 
Sverige 80 % (2004) (+ 2 % jämfört 
med 2002)    Lissabon-/Stockholmsmålen har redan 
uppnåtts. Målet för 2004 gäller 
åldersgruppen 20 –64 år.  
Förenade 
kungariket  70 % för ensam-
föräldrar (2010)   Lissabon-/Stockholmsmålen har redan uppnåtts. 
 
 97    SÄRSKILD RIKTLINJE 1: AKTIVERING OCH FÖREBYGGANDE 
Medlemsstaterna ska se till att 
– alla arbetslösa personer erbjuds en ny start när de börjar närma sig sex månaders 
arbetslöshet vad gäller ungdomar och tolv  månaders arbetslöshet vad gäller 
vuxna, i form av utbildning, omskolning, arbetspraktik, anställning eller andra åtgärder som främjar anställbarheten,  när det är lämpligt kombinerat med 
fortlöpande stöd i sökandet efter arbete, 
- 25 % av de långtidsarbetslösa senast 2010 deltar i en aktiv åtgärd bestående av 
utbildning, omskolning, arbetspraktik eller andra åtgärder som främjar anställbarheten med målet att nå genomsni ttet för de tre medlemsstater som har 
nått de bästa resultaten. 
Uppgifter lämnas enbart för de medlemsstater  som anger indikatorerna i sina nationella 
handlingsplaner. 
Indikatorer för förebyggande enligt den nya definitionen
31 
 Icke-överensstämmelse: 
arbetslösa ungdomar  Icke-överensstämmelse: arbetslösa vuxna  
 Män Kvinnor Totalt Män Kvinnor Totalt 
AT 82,2 82,1 82,2 81,8 84,3 82,9 
IE   59,6   49,0 
LUX 18,4 26,4 22,0 45,5 47,4 46,4 
SW 3,1 2,1 2,6 19,6 15,0 17,4 
UK   0   0 
                                                 
31 Definition: Andelen arbetslösa ungdomar/vuxna som blivit arbetslösa månad X, fortfarande är 
arbetslösa månad X+6/12 och inte har erbjudits en ny start i form av t.ex. utbildning, omskolning, praktik eller arbete. Uppdelning efter kön. 
 
 98     
Indikatorer för förebyggande enligt den tidigare definitionen32 
 Icke-överensstämmelse 
Arbetslösa ungdomar  Icke-överensstämmelse Arbetslösa vuxna
 
 Män Kvinnor Totalt Män Kvinnor Totalt 
BE 26,2 24,6 25,4 45,1 46,6 45,9 
DK 76,0 75,0 76,0 57,0 43,0 50,0 
DE - 17,5 16,2 - 19,9 18,4 
ES 50,8 47,2 49,0 65,6 56,6 61,1 
FR 15,8 12,3 14,0 16,7 14,4 15,5 
NL   0   78,0 
PT 14,0 12,4 13,0 15,4 14,2 14,7 
FIN 9,1 10,3 9,6 5,9 6,4 6,1 
  
                                                 
32 Andelen arbetslösa ungdomar/vuxna som blev arbetslösa månad X, fortfarande var arbetslösa 
månad X+6/12 och inte har påbörjat en individuell handlingsplan (med en rad olika åtgärder, bl.a. behovsutvärdering vid enskilt samtal och hjälp att söka arbete). Uppdelning efter kön. 
 
 99    Aktiveringsgrad för långtidsarbetslösa (2002)33 
 Aktivering av 
långtidsarbetslösa34 
 
 M K T 
BE 32 32 32 
DK 27 20 24 
DE 
Ung-
domar 
Vuxna   
43 
24  
45 
24  
43 
24 
FR  
Ung-
domar 
Vuxna     
36 
42 
IE   32 
LUX 
Ung-
domar 
Vuxna   
95 
68  
91 
68  
93 
68 
NL    
AT 13 17 14 
FIN   25 
SW 54 45 50 
UK   47 
 
                                                 
33 Definitionen av långtidsarbetslöshet är att man varit arbetslös i 6 månader (ungdomar) respektive 
12 månader (vuxna). 
34 Registrerade långtidsarbetslösa som deltar i en aktiv åtgärd (i form av utbildning, praktik, eller 
annan åtgärd som ökar anställbarheten) i förhållande till det totala antalet registrerade långtidsarbetslösa (i %). 
 
 100    SÄRSKILD RIKTLINJE 3: ANPASSNINGSFÖRMÅGA 
Syftet med politiken ska vara att uppnå särsk ilt följande mål: en väsentlig minskning av 
antalet olycksfall i arbetet och av arbetssjukdomarna. 
Olycksfall i arbetet – nationella mål: 
UK Alla mål ska ha uppnåtts senast 2009/2010 (referensår 1999/2000). 
• Olycksfallsfrekvensen avseende olyc ksfall med dödlig utgång ska ha 
minskat med 10 %. 
• Sjukdomsfrekvensen avseende arbetssjukdomar ska ha minskat med 20 %. 
• Antalet förlorade arbetsdagar på gr und av arbetsrelaterade skador och 
sjukdomar ska ha minskat med 30 %.  
DK Mål för 2005 (referensår 2000) 
• Antalet allvarliga olycksfall i arbe tet ska ha minskat med 15 %.  
• Förekomsten av monotont arbete ska ha minskat med 10 %. 
• Förekomsten av arbetsmoment som innebär att man lyfter, drar eller trycker 
ska ha minskat med 15 %.  
• Antalet personer med psykosociala problem ska ha minskat med 5 %. 
FR  Mål för 2006 
• Antalet olycksfall i arbetet sk a ha minskat med 15 % totalt. 
• Antalet olycksfall i arbetet ska ha minskat med 20 % inom högrisksektorer. 
• Antalet olycksfall i samband med pe ndling ska ha minskat med 20 %. 
• Antalet personer som utsätts för buller ska ha minskat med 20 %. 
EL Mål för 2008 
• Antalet olycksfall i arbetet sk a ha minskat med 20 % totalt. 
• Antalet olycksfall i arbetet ska ha minskat med 25 % inom högrisksektorer. 
PT Inget målår 
• Olycksfallsfrekvensen sk a ha minskat med 40%. 
De övriga medlemsstaterna har inte angett något mål i den nationella handlingsplanen. 
Jämförbara uppgifter finns inte tillgängliga på EU-nivå. 
Arbetssökande inom hela EU bör senast 2005 ku nna få information om alla lediga platser 
som anmäls till medlemsstaternas arbetsförmedlingar. 
Alla medlemsstaterna har detta som mål i si na respektive nationella handlingsplaner. 
 
 101    SÄRSKILDA RIKTLINJE 4: Humankapital 
Syftet med politiken ska särskilt vara att i en lighet med nationella prioriteringar uppnå 
följande resultat senast 2010: 
– Minst 85 % av 22-åringarna i Europeiska unionen ska ha genomgått 
gymnasieutbildning. 
– Deltagandet i livslångt lärande i EU sk a vara i genomsnitt minst 12,5 % av den 
vuxna befolkningen i arbetsför ålder (25 –64 år). 
Andelen 22-åringar som har genomgått minst gymnasieutbildning.  
Åldersgruppen 20–24 år anvä nds som ett mått (2002)  
0102030405060708090100
GR FR PT IT ES DE BE ATI EL U E U -
15NL DK SE FI UK
Andelen av befolkningen i arbetsför ålder som deltar i allmän eller yrkesinriktad 
utbildning (2002) EU mål 2010  
 
 102    0510152025
GR FR PT IT ES DE BE A T IE LU EU-
15NL DK SE FI UK  EU mål  2010: 12,5%  
 
 103    SÄRSKILD RIKTLINJE 5: BARCELO NAMÅLEN FÖR AKTIVT ÅLDRANDE 
AVSEENDE GENOMSNITTLIG UTTRÄDESÅLDER 
Syftet med politiken ska vara att senast 2010 ha  höjt den faktiska genomsnittliga åldern för 
utträde från arbetsmarknaden i Europeiska unionen (uppskattningsvis 59,9 år 200135) med 
fem år. I detta hänseende spelar arbetsmarknadens  parter en viktig roll. Alla nationella mål 
bör överensstämma med det resultat som förv äntas på EU-nivå och sättas med hänsyn till 
specifika nationella förhållanden. 
Genomsnittlig ålder för uttr äde från arbetsmarknaden 
 2001 200236 Skillnad totalt  
BE 56,8 58,5 1,7 
DK 61,6 60,9 -0,7 
DE 60,6 60,7 0,1 
GR 59,4 62,6 3,2 
ES 60,4 61,5 1,1 
FR 58,1 58,8 0,7 
IE 62,8 62,4 -0,4 
IT 59,8 59,9 0,1 
LU 56,8 59,3 2,5 
NL 60,9 62,2 1,3 
AT 59,2 59,3 0,1 
PT 61,8 62,9 1,1 
FI 61,4 60,5 -0,9 
SE 61,7 63,2 1,5 
UK 62 62,3 0,3 
EU-15  60,4 60,8 0,4 
Nationella mål för genomsnittlig utträdesålder: 
Frankrike:  Höja genomsnittliga utträdesåldern med 1,5 år  och öka sysselsättningen för 
äldre arbetstagare med 5 pr ocentenheter senast 2008. 
Finland : Höja utträdesåldern med 2–3 år senast 2010 . 
Portugal:  Se till att den genomsnittliga utträdesål dern ligger kvar på samma nivå 2006 
(dvs 62 år). 
                                                 
35 Senare ändrat till 60,5 år. 
36 Preliminära uppgifter. 
 
 104    SÄRSKILD RIKTLINJE 6: JÄMSTÄLLDHET 
Medlemsstaterna ska, genom en integrerad strategi som kombinerar integreringen av ett 
jämställdhetsperspektiv och specifika politisk a åtgärder, uppmuntra att kvinnor söker sig 
till arbetsmarknaden och senast 2010 ha uppnått väsentligt mindre skillnader mellan könen 
vad gäller sysselsättning37
, arbetslöshet och lön . 
MEDLEMS-
STATER  SKILLNADER I ARBETSLÖSHET MELLAN KÖNEN 
NULÄGE OCH NATIONELLA MÅL  
% (2002)  Skillnader mellan könen (kvinnor – 
män) NATIONELLA MÅL    
EU-mål  En betydande minskning av  skillnaderna i arbetslöshet mellan könen senast 2010   
Österrike  0,4    
Belgien 1,6    
Danmark 0,2    
Frankrike 2,1 Minska långtidsarbetslösheten bland kvinnor med 
5 %   
Finland  0    
Tyskland -0,4    
Grekland 8,4 Få ner arbetslösheten bland kvinnor till mindre än 
10 % 2006 respektive 8 % 2008    
Italien 5,2    
Irland -0,6    
Luxemburg 1,8    
Nederländerna 0,5    
Portugal 1,9 Minska skillnaderna i arbetslöshet mellan könen 
med en tredjedel senast 2005/2006    
Spanien  8,4    
Sverige -0,8    
Förenade 
kungariket -1,1    
EU-15 1,8    
                                                 
37 Se diagram2. 
 
 105    Unemployment gender gap 1998-2002
-4-2024681012
Austria
Belgium
Denmark
France
Finland
Germany
Greece
Italy
Ireland
Netherlands
Portugal
Spain
Sweden
United Kingdom
EU-15
Source: Unemployment harmonised series, Eurostat%1998
2002
 
 
 
 106     
MEDLEMS-
STATER  
LÖNESKILLNADER MELLAN KÖNEN38 
NULÄGE OCH NATIONELLA MÅL 
 
% (2000)  TOTALT  PRIVATA SEKTORN  OFFENTLIGA 
SEKTORN  NATIONELLA MÅL 
 
EU-mål  En betydande minskning av löneskillnaderna mellan könen i alla 
medlemsstater senast 2010   
Österrike 20 24 14  
Belgien 12 15 -  
Danmark 15 16 13  
Frankrike 13 - - Minska löneskillnaderna mellan 
könen med en tredjedel mellan 
2003 och 2010  
Finland  17 15 25  
Tyskland 21 24 20  
Grekland 15 22 9  
Italien 6 15 0  
Irland 19 23 15  
Luxemburg - - -  
Nederländerna 21 26 19  
Portugal 8 28 -17  
Spanien 15 23 3  
Sverige 18 16 18  
Förenade 
kungariket 21 26 18  
EU-15 16 22 11  
 
                                                 
38 Definition: Skillnaden mellan mäns och kvinnors genomsnittliga bruttotimlön som en procentuell 
andel av mäns genomsnittliga bruttotimlön (för anställda som arbetar minst 15 timmar per vecka).  
 
 107    Gender pay gap 1997-2000
0510152025
Austria
Belgium
Denmark
France
Finland
Germany
Greece
Italy
Ireland
Netherlands
Portugal
Spain
Sweden
United Kingdom
EU-15%1997
2000
Source: European Community Household Panel (ECHP)
 
 
 
 108    NATIONELLA MÅL FÖR BARNOMSORGEN 
Medlemsstaterna bör undanröja hinder för kvin nor att börja förvärvsarbeta och ha som må l att det, med hänsyn till efterfrågan p å 
barnomsorgsmöjligheter och i enlighet med na tionella mönster, senast 2010 ska finnas ba rnomsorg för minst 90 % av barnen mellan  
tre år och den obligatoriska skolåldern och för minst 33 % av barnen under tre år. 
Land Senaste resultatet, 0 –3 år Senaste resultatet, 3 år – obligatorisk skolålder  Nationellt mål  
EU-MÅL  33 % senast 2010  90 % senast 2010   
Österrike  0–3 år 
Centrum för barnomsorg (KTH)  
2002: 8,8 %, 2001: 7,81 % 
(61,6 % för 3-åringar)  0–3 år 
Centrum för barnomsorg (KTH)  
2002: 81,6 % , 2001: 78,43 %  - 
Belgien  0–3 år 
Belgien  
2002: 28,3 % , 2001: 28,0 % 
Flandern  
2002: 32,0 %, 2001: 31,4 % 
Vallonien  
2002: 23,8 %, 2001: 23,8 % 0–3 år 
Belgien, Flandern och Vallonien  
2002: 100 % 
2001: 100 % Flandern: 10 000 nya platser i barnomsorgen 
under perioden 2000 –2004; 1 400 nya platser i 
omsorgen efter skoldagens slut kommer att 
skapas under perioden 2003 –2004 
 
 
 109    Tyskland  0–3 år 
1998:  
Tyskland 7,0 % – ”gamla” delstater 2,8 %, 
nya delstater 36,3 %  3–6,5 år 
1998:  
Tyskland 89,5 % 
”gamla” delstater 86,8 %, nya delstater 111,8 %   
Danmark  6 månader – 2 år 
Daghem, omsorg efter skoldagens slut osv.  
2002: 68 % , 2001: 67 %, 2000: 66 %  3–5 år 
Daghem, omsorg efter skoldagens slut osv.  
2002: 94 %, 2001: 93 %, 2000: 93 % - 
Spanien  Andelen i barnomsorg  
0–2 år: 11 % 
3 år: 92,9 %  Andelen i barnomsorg  
4–5 år: 100 %   
Finland  0–2 år: (2001) 
Andelen i barnomsorg totalt:  26,1 % 
- Daghem 11,6 % 
- Familjedaghem 11,7 % - Annan betald barnomsorg 1,3 % 
- Annan kostnadsfri barnomsorg 1,5 %
 3–6 år (2001) 
Andelen i barnomsorg totalt:  61,3% 
- Daghem 43,5 % - familjedaghem 15,4 % - annan barnomsorg: 
betald 1,1 %, kostnadsfri 1,3 %  
Eftermiddagsomsorg: 10,6 %  
- betald: 4,8 %, kostnadsfri: 0,6 %  
Ingen barnomsorg (?) 5,2 %  - 
 
 110    Frankrike  2001:  
Kollektivdaghem: 6,7 % (0 –3 år) 
Föräldradrivna daghem: 1,4 % (0 –3 år) 
Familjedaghem: 1,3 % (0 –6 år) 
Lekskola: 0,3 % (2 –6 år) 
Omsorg efter skoldagens slut: 1,6 % (0 –6 år) 
Barnflicka: 20,6 %  Se första kolumnen.  Öka barnomsorgens täckningsgrad enligt 
riktlinjens mål senast 2010. 
 
Grekland  - - Öka barnomsorgens täckningsgrad enligt 
riktlinjens mål senast 2010.  
Irland - Förskolebarn 
-73 000 familjer (42,5 % av alla familjer) använder annan omsorg än 
föräldraomsorg 
- 23 000 familjer anlitar obetalda familjemedlemmar  2003: Öka antalet platser i barnomsorgen med 
30 %; 450 nya faciliteter  
2006: Öka antalet platser i barnomsorgen med 
50 %; 800 nya faciliteter  
Italien 0–2 år 
Offentlig barnomsorg: 6,5 % Annan barnomsorg: 0,6 %
 3–5 år 
Lekskola: 98 %  - 
Luxemburg  0–4 år 
Daghem 9,98 %  4–12 år 
Omsorg efter skoldagens slut 5,87 %   
 
 111    Nederländerna  0–2 år: (2001) 
Daghem eller dagbarnvårdare 22,5 %  2–4 år (2001) Lekskola, daghem eller dagbarnvårdare 82,5 % - Lekskola 60 % - Daghem eller dagbarnvårdare 22,5 % 
4–12 år (2001) 
Omsorg efter skoldagens slut och/eller under lov 7 %
   
Portugal  0–3 år 
Omsorg före förskoleåldern  
2002: 16,3 % 2001: 16,0 % 2000: 14,6 % - 2006: Barnomsorgen ska täcka 20 % av barnen i 
åldern 0
–3 år 
2010: Förskoleverksamheten ska täcka 90 % av 
barnen i åldern 3-5 år  
Sverige  1–3 år 
Förskola och daghem totalt  
Offentliga sektorn: 61,2 % 
Privata sektorn:11,8 % Förskola:
 
Offentlig: 54 % 
Privat: 11 % Daghem:
 
Offentligt: 7,2 % Privat: 0,8 %
 4–5 år 
Förskola och daghem totalt  
Offentliga sektorn: 76,7 %, privata sektorn: 14,8 %  
Förskola:  
Offentlig: 69 %, privat: 14 %  
Daghem:  
Offentligt: 7,7 % , privat: 0,8 % 6–9 år 
Omsorg efter skoldagens slut och daghem totalt 
– offentliga sektorn: 
68,5 %%, privata sektorn: 6,1 %  - 
 
 112    Omsorg efter skoldagens slut:  
Offentlig: 67 % , privat: 6 % Daghem:
 Offentligt 1,5 %, privat 0,1 %  
UK 0–2 år Formell och informell omsorg: 27,6 % 3–4 år 
Formell och informell omsorg: 58,1 % 
Enbart formell: 29,4 % 
Enbart informell: 8,9 % , enbart omsorg inom familjen: 3,6 % 
5–14 år 
Formell och informell omsorg: 23 %, enbart formell: 10,8 %
 
enbart informell: 46,9 %, enbart omsorg inom familjen: 19,3 %  2004: Bygga ut barnomsorgen till totalt 1,6 
miljoner platser; förskola för alla 3-åringar  
2006: Skapa ytterligare 250 000 platser  
 
 
 
 113    SÄRSKILD RIKTLINJE 7: MINDRE GYNNADE GRUPPER 
Syftet med politiken ska vara att senast 2010 ha uppnått följande mål: 
– Den genomsnittliga procentandelen unga i Eu ropeiska unionen som lämnar skolan i 
förtid uppgår till högst 10 %.  
– En i enlighet med eventuella nationella mål och definitioner betydande minskning i 
varje medlemsstat av arbetslösheten bland mindre gynnade personer. 
– En i enlighet med eventuella nationella  mål betydande minskning av skillnaden 
mellan andelen arbetslösa EU-medborgare  och andelen arbetslösa bland övriga 
länders medborgare. 
Andelen personer med endast grundskoleutbildning – mätt som andelen 18–24-åringar 
som har högst grundskoleutbildning och inte deltar i vidareutbildning eller yrkesutbildning (2002) 
 0 5 10 15 20 25 30 35 40 45 50 
NL AT FI  SE BE DE FR IE DK GR LU EU-
15IT ES PT UK EU mål 2010 10%  
 
 114     
MEDLEMS-
STATER  NATIONELLA MÅL  
 Personer med endast 
grundskole-
utbildning  Invandrare och etniska 
minoriteter  Funktionshindrade  Övriga grupper eller mål 
EU-mål  Högst 10 % 2010     
Österrike      
Belgien      
Danmark   3,5 % av statligt 
anställda ska vara 
invandrare eller ha sitt 
ursprung i länder utanför 
Västeuropa och 
Nordamerika    
Frankrike  10 000 färre personer 
med endast 
grundskoleutbildning 
om 5 år 
 90 % av målgruppen 
invandrare ska ha skrivit 
på ett integrationsavtal 
2005  Öka återinflödet till 
sysselsättning för 
långtidsarbetslösa med 
2 % per år 
Individuell rådgivning 
för alla arbetssökande 
från första registrerings-
månaden under perioden 
2003–2005 
Under perioden 2003 –
2005 öka utflödet från 
arbetslöshet för dem som 
får minimiinkomst för 
social integration  
Finland      
Tyskland   
    
Grekland     Andelen personer i 
riskzonen för fattigdom 
och social utestängning 
(efter sociala 
transfereringar) ska ha 
minskat till EU-
genomsnittet senast 2008
Italien      
Irland   Alla resande ska 
genomgå primärskole-
utbildning och andelen 
resande som fortsätter 
skolgången efter 
primärstadiet ska ha ökat 
till 95 % senast 2004  Andelen funktions-
hindrade bland den 
offentliga sektorns 
anställda ska öka till 3 % 
 Undanröja långtids-
arbetslösheten så snart 
som möjligt, dock senast 
2007 
 
 115    Luxemburg      
Neder-
länderna  Andelen personer med endast 
grundskoleutbildning 
ska ha minskat med 
30 % senast 2006 och 
med 50 % senast 2010 Mål för etniska minoriteters syssel-
sättning: 54 % senast 
2005.   
Portugal  Andelen personer 
med endast 
grundskoleutbildning 
i åldersgruppen 18-24 
år ska ha minskat till 
35 % 2006 och 25 % 
2010  13 000 personer med 
funktionshinder ska delta 
i yrkesutbildning och 
socioprofessionella 
integrationsåtgärder 
under 2004  50 000 personer ska delta i program som rör 
den sociala 
arbetsmarknaden under 
2004 
Spanien      
 
 
 116    SÄRSKILD RIKTLINJE 8: GÖRA ARBETE LÖNSAMT 
Syftet med politiken ska vara att mot bakgrund av de nationella  omständigheterna senast 2010 
ha åstadkommit en betydande sänkning av höga effektiva marginalskatter och, när så är 
befogat, av skattetrycket på lågavlönad arbetskraft. 
Marginell effektiv skattesats39: 
 2000 2001 2002 
AT : 74,8 72,0 
BE : 88,8 91,3 
DE : 87,9 88,4 
DK : 91,2 90,7 
ES : 81,3 81,7 
EU-15 : : : 
FI : 80,6 83,4 
FR : 86,8 84,0 
GR : 79,4 80,8 
IE : 72,6 73,4 
IT : 59,6 59,9 
LU : 87,6 86,7 
NL : 85,2 84,8 
PT : 87,7 87,0 
SE : 87,3 87,1 
UK : 70,4 70,3 
Källa: OECD – kommissionen  
                                                 
39 Den marginella effektiva skattesatsen på arbetsin komster med beaktande av den kombinerade effekten 
av höjda skatter och minskade förmåner för en person som tar ett arbete. I beräkningen beaktas de kombinerade effekterna av skatter och förmåner på inkomsten för en person som går från arbetslöshet 
till arbete. Denna indikator är en av de beslutade strukturella indikatorerna (lång förteckning). 
 
 117    Skattekil för arbetskostnader40:  
  1998 1999 2000 2001 2002 
AT 41,5 41,6 40,1 39,7 39,9 
BE 51,1 51,0 49,9 49,1 48,9 
DE 47,5 47,0 46,5 45,5 45,9 
DK 40,4 41,3 41,2 40,6 40,4 
ES 35,1 32,6 32,8 33,4 33,9 
EU-15 40,3 39,1 38,6 37,7 37,8 
FI 44,0 42,6 42,4 41,0 40,4 
FR 42,5 40,3 39,6 38,4 37,8 
GR 35,1 34,3 34,3 34,3 34,3 
IE 23,4 21,5 18,1 17,3 16,6 
IT 44,4 44,1 43,3 42,8 42,7 
LU 28,9 29,5 30,4 28,8 27,3 
NL 39,2 40,2 40,6 36,8 37,2 
PT 30,7 30,2 30,4 29,5 29,5 
SE 49,3 48,7 47,9 46,8 45,9 
UK 28,5 25,8 25,3 24,5 24,7 
                                                 
40 Skatt på inkomst av arbete, egenavgifter och arbetsgivaravgifter inbegripet löneavgifter, 
kontantförmåner borträknade, delat med arbetskostnaderna för en enda inkomsttagare som tjänar 67 % 
av den genomsnittliga industriarbetarlönen. 
 
 118    SÄRSKILD RIKTLINJE 10: REGIONALA SKILLNADER 
Vissa medlemsstater har också fastställt mål för att minska de regionala skillnaderna, trots att 
detta inte krävs i riktlinjerna. 
EL • En indikator för regionala skillnader (i ngen definition ges) ska utvecklas från 
nuvarande 9,6 % för Grekland till 7 % 2008 (dagens nivå för EU-15 är 11,4 %). 
• Regionala BNP per capita i regionerna ska senast 2008 inte vara lägre än 65 % av 
EU-genomsnittet i nå gon grekisk region. 
• Den regionala arbetslösheten ska inte va ra mer än 3 procentenheter högre än det 
nationella genomsnittet. 
FR  • Mål för 85 mindre gynnade innerstadsområden: 
 Antalet arbetssökande ska ha mins kat med en tredjedel senast 2008.  
 Arbetslösheten ska minska till en nivå  som motsvarar kringliggande områden. 
• Mål för utomeuropeiska departement: 
 Starkare handelsutveckling än övriga Frankrike. 
 Minskade skillnader i fråga om arbetslöshet. 
UK • Mål för de 30 lokala förvaltnin gsdistrikt som har den lägsta 
sysselsättningsintensiteten: föra resultatet närmare den totala 
sysselsättningsinte nsiteten för Förenade kungariket.