[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 20.12.2006

KOM(2006) 839 slutlig

RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET

om genomförandet av den ordning som inrättats genom direktiv 2002/2/EG om ändring av direktiv 79/373/EEG om avyttring av foderblandningar

Europeiska kommissionen

Mer information om generaldirektoratet för hälsa och konsumentskydd finns på följande webbadress:

http://ec.europa.eu/food/index_sv.htm

Kompletterande information om foderlagstiftning finns på följande webbadress:

http://ec.europa.eu/food/food/animalnutrition/index_sv.htm

© Europeiska gemenskaperna, 2006

Om inget annat anges är återgivning tillåten med angivande av källan.

RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET

om genomförandet av den ordning som inrättats genom direktiv 2002/2/EG om ändring av direktiv 79/373/EEG om avyttring av foderblandningar

1. SAMMANFATTNING

ENLIGT ARTIKEL 15A I DIREKTIV 79/373/EEG [1] skall kommissionen, på grundval av de uppgifter som medlemsstaterna lämnat, lägga fram en rapport för Europaparlamentet och rådet om genomförandet av den ordning som inrättats genom direktiv 2002/2/EG[2], genom vilket direktiv 79/373/EEG ändrats, åtföljd av eventuella förslag till förbättring av dessa bestämmelser.

Tjugofyra medlemsstater har svarat på kommissionens begäran om information. Denna rapport handlar om genomförandet av de åtgärder som inrättats genom direktiv 2002/2/EG:

För det första har det blivit obligatoriskt att ange varupartiets nummer på etiketten. Medlemsstaterna har genomfört denna åtgärd utan några större problem. Åtgärden anses påtagligt förbättra spårbarheten. För det andra är det enligt direktivet möjligt att medge undantag från bestämmelsen att märkningsuppgifter skall anges på det utrymme som reserverats för dem. Vissa obligatoriska märkningsuppgifter får markeras utanför detta utrymme. Medlemsstaterna har genomfört denna åtgärd utan att notera några större problem. Kommissionen har ingen detaljerad information om i vilken utsträckning tillverkare av foderblandningar har utnyttjat denna flexibilitet. Varken kontrollmyndigheter eller kunder har gett uttryck för några problem med den här åtgärden.

Den obligatoriska angivelsen av foderråvarornas mängd, inklusive den tillåtna toleransen, gav den mest sammansatta bilden. I flera medlemsstater sköts tillämpningen av den öppna deklarationen upp genom nationella domstolsbeslut, på begäran av tillverkare av foderblandningar och i avvaktan på ett förhandsavgörande från domstolen. I en medlemsstat var det bara företag som väckt talan inför domstol som beviljades anstånd med tillämpningen. En annan grupp av medlemsstater hade beslutat att vara flexibla när de utförde de officiella kontrollerna och till och med att inte belägga operatörerna någon påföljd vid överträdelse av kravet på kvantitativ märkning. De flesta av de här medlemsstaterna har införlivat den öppna deklarationen till följd av domstolens dom av den 6 december 2005. Det finns alltså en grupp av medlemsstater som genast valde att införliva och upprätthålla bestämmelserna om en ”öppen deklaration”. De föreskriver böter om överträdelser upptäcks. De här medlemsstaterna rapporterar positiva resultat när det gäller efterlevnaden och har inte mottagit några klagomål från tillverkare av foderblandningar.

Slutligen föreskrivs i direktivet att foderproducenterna måste samarbeta med kontrollmyndigheterna. Medlemsstaterna genomförde den här åtgärden inom ramen för direktiv 2002/2/EG eller hade redan tidigare införlivat åtgärden i den nationella lagstiftningen. Denna grundläggande princip utgör nu en integrerad del av de allmänna principerna och kraven för livsmedelslagstiftning.

Några förslag för att förbättra ovannämnda åtgärder kommer inte att läggas fram här. De olika alternativen ingår i en konsekvensanalys som för närvarande är utarbetas av kommissionen och som behandlar hela området för fodermärkning. När detta arbete är slutfört kommer ett lagstiftningsförslag som bygger på konsekvensanalysens resultat att läggas fram under andra hälften av 2007.

2. INLEDNING

Varför läggs denna rapport fram?

I artikel 15a i direktiv 79/373/EEG fastställs att

”Senast den 6 november 2006 skall kommissionen, på grundval av de uppgifter som medlemsstaterna lämnat, lägga fram en rapport för Europaparlamentet och rådet om genomförandet av den ordning som inrättats genom artikel 5.1 j, 5.1 l, och 5.5 d, artikel 5c och artikel 12 andra stycket, särskilt när det gäller angivelsen, i viktprocent, av mängderna av olika råvaror på märkningen av foderblandningar, inklusive den tillåtna toleransen, åtföljd av eventuella förslag till förbättring av dessa bestämmelser.”

Kommissionen bad medlemsstaterna lämna denna information och fick ett svar från tjugofyra av dem.

Bakgrund

En rad foder- och livsmedelskriser (BSE, dioxin, etc.) i slutet av 1990-talet blottade brister i utformningen och tillämpningen av EU:s livsmedelsbestämmelser. Detta föranledde kommissionen att inkludera främjandet av en hög livsmedelssäkerhet bland sina politiska prioriteringar (Europeiska rådets möte i Helsingfors 1999). Kommissionen lade mot denna bakgrund fram sin ”Vitbok om livsmedelssäkerhet” av den 12.1.2000 (KOM(1999) 719 slutlig). I vitboken lägger kommissionen fram förslag till hur EU:s livsmedelspolitik kan förvandlas till ett aktivt, dynamiskt, enhetligt och heltäckande styrmedel, med en beskrivning av 84 separata åtgärder.

Den nya strategin måste ta hänsyn till att den agroindustriella sektorn är ytterst viktig för den europeiska ekonomin som helhet. Livsmedlens produktionskedja blir dessutom allt mer komplex, samtidigt som utvidgningen av EU har gett upphov till ytterligare utmaningar för den inre marknaden när det gäller säkra produkter av hög kvalitet från alla medlemsstater.

Ett centralt inslag i den nya rättsliga ramen är principen ”från jord till bord”, som täcker alla steg i livsmedelskedjan. Foderproducenter, jordbrukare och livsmedelsproducenter har det primära ansvaret för livsmedelssäkerheten. Ytterligare ett centralt inslag i foder- och livsmedelssäkerheten är att foder och livsmedel samt ingredienserna i dessa skall kunna spåras. Öppenhet och insyn när det gäller märkning av foder är också en viktig princip för den nya foder- och livsmedelslagstiftningen, som är utformad för att öka konsumenternas förtroende för foder och livsmedel.

Direktiv 79/373/EEG har, före ändringen genom direktiv 2002/2/EG, tillhandhållit ett flexibelt deklarationssystem som är begränsat till angivelse av de foderråvaror som ingår, utan uppgift om i vilka mängder de ingår i det foder som är avsett för animalieproduktionens djur, och det har varit möjligt att använda gruppbeteckningar för foderråvaror i stället för att ange själva foderråvarorna.

Med tanke på att säkerheten i livsmedel med animaliskt ursprung börjar med säkra djurfoder identifieras en ändring av direktivet om foderblandningar som en prioriterad åtgärd (åtgärd nr 24) i kommissionens ”Vitbok om livsmedelssäkerhet”. Kommissionens förslag ledde till antagandet av direktiv 2002/2/EG, som är utformat för att se till att de som bedriver djurproduktion får en information som är så korrekt som möjligt om fodersammansättning och foderanvändning. I syfte att få till stånd en förstärkt öppenhet och insyn samt spårbarhet införs genom direktiv 2002/2/EG en så kallad ”öppen deklaration”:

- Alla foderråvaror som används i foderblandningar skall räknas upp under sina specifika namn, med angivelse av deras andel, i viktprocent och i fallande ordning, med en tolerans på ± 15 % av den uppgivna vikten.

- Exakta andelar angivna i viktprocent skall lämnas på begäran av kunden.

Medlemsstaterna skulle införliva dessa åtgärder i den nationella lagstiftningen före den 6 mars 2003 och tillämpa dem senast från och med den 6 november 2003.

Tvistefrågor

Införandet av en ”öppen deklaration” var mycket omstridd eftersom tillverkare av foderblandningar motsatte sig kravet på offentliggörande av sammansättningen av sina produkter.

Flera nationella domstolar bad på foderindustrins initiativ domstolen om ett förhandsavgörande.[3] Dessa anmälningar fokuserade främst på giltigheten av direktiv 2002/2/EG.

Den 6 december 2005[4] tillbakavisade domstolen de argument som anfördes för att ifrågasätta direktivets giltighet och stödde följaktligen EU-institutionernas ståndpunkt. Domstolen fann särskilt att den rättsliga grunden för direktivet (artikel 152.4 b i EG-fördraget: åtgärder som direkt syftar till att skydda folkhälsan) var giltig. Domstolen bekräftade följaktligen giltigheten av kravet på en deklaration av procentandelar med en tolerans på ± 15 %. Det specifika kravet att på begäran informera kunderna om de exakta andelarna angivna i viktprocent för alla foderråvaror som ingår i en foderblandning ogiltigförklarades dock av domstolen eftersom den fann att det stred mot proportionalitetsprincipen.

Enligt artikel 10 i EG-fördraget skall medlemsstaterna vidta alla lämpliga åtgärder för att säkerställa att de skyldigheter fullgörs som följer av fördraget eller av åtgärder som vidtagits av gemenskapens institutioner. Kommissionen antog dessutom den 27 juni 2006 ett förslag till Europaparlamentets och rådets beslut om rättelse av direktiv 2002/2/EG för att stryka den bestämmelse som av domstolen förklarats ogiltig, i syfte att se till att lagstiftningen följer domstolens dom. Förslaget genomgår för närvarande parlamentets första behandling.

Bestämmelsen om att de exakta andelarna angivna i viktprocent skall lämnas på kundens begäran (artikel 5.1. l) omfattas följaktligen inte av denna rapport.

3. MEDLEMSSTATERNAS GENOMFÖRANDE AV ÅTGÄRDERNA

3.1. Angivelse av varupartinummer (Artikel 5.1 j):

Tjugotvå medlemsstater rapporterar att de har genomfört den här åtgärden utan att notera några större problem. De anser att åtgärden är mycket viktig när det gäller foderblandningars spårbarhet. Spårbarhet är dessutom ett krav som fastställs i artikel 18 förordningen om allmänna principer och krav för livsmedelslagstiftning,[5] bilaga II till förordningen om krav för foderhygien[6] och artiklarna 4-8 i förordningen om spårbarhet och märkning av genetiskt modifierade organismer.[7] Det har i många fall visat sig vara mycket viktigt att kunna spåra foderblandningar ett steg bakåt och ett steg framåt i distributionskedjan. Erfarenheterna av detta krav är otvetydigt positiva.

3.2. Markering av vissa uppgifter utanför det utrymme som reserverats för märkningsuppgifter:

Artikel 5.5 d: ”garantitid, nettokvantitet, varupartiets nummer samt godkännande- eller registreringsnummer får markeras utanför det utrymme som reserverats för de märkningsuppgifter som avses i punkt 1; i så fall skall dessa märkningsuppgifter kompletteras med en anvisning om var dessa uppgifter kan återfinnas.”

Genom denna bestämmelse får tillverkare av foderblandningar möjligheten att ange garantitid, nettokvantitet, varupartiets nummer samt godkännande- eller registreringsnummer på de platser på förpackningen där det är lämpligt att tillhandahålla sådan information. Detta beror på förpackningens utformning och på den typ av förpackningsutrustning som används. Garantitid och/eller varupartiets nummer kan till exempel stämplas på botten eller kanten av en påse under förpackningsprocessen.

Tjugotvå medlemsstater rapporterar att de har genomfört den här åtgärden utan att notera några större problem.

Kommissionen har ingen detaljerad information om i vilken utsträckning tillverkare av foderblandningar har utnyttjat den här möjligheten, men flexibiliteten är mycket uppskattad av industrin. Inga klagomål har för övrigt framförts när det gäller den här bestämmelsens tydlighet och öppenhet, varken från kontrollmyndigheter eller från djuruppfödare.

3.3. Deklaration av procentandelar foderråvaror med en tolerans på ± 15 % :

Artikel 5c: ”1. Alla råvaror som ingår i blandningen skall räknas upp under sina specifika namn.

2. Foderråvarorna skall räknas upp enligt följande regler:

a) Foderblandningar för andra djur än sällskapsdjur:

i) Foderråvarorna skall räknas upp med angivelse av deras andel av foderblandningen, i viktprocent och i fallande ordning.

ii) När det gäller andelarna i viktprocent ovan skall en tolerans på ± 15 % tillåtas beräknat på den uppgivna vikten.

b) Foderblandningar för sällskapsdjur: förteckning över foderråvarorna med uppgift om mängdinnehåll eller uppräckning av råvarorna i fallande ordning efter vikt.” (Artiklarna 5c.3-5c.4 innehåller särskilda föreskrifter för foder för sällskapsdjur och omfattas inte av denna rapport.)

Under införlivandet av direktiv 2002/2/EG i den nationella lagstiftningen har sex nationella domstolar, på begäran av tillverkare av foderblandningar och i avvaktan på ett förhandsavgörande från domstolen, skjutit upp tillämpningen av den öppna deklarationen. I en medlemsstat var det bara vissa företag som beviljades anstånd med tillämpningen. Några av dessa medlemsstater har till följd av domstolens dom av den 6 december 2005 genomfört deklarationen av procentandelar eller nått långt i riktning mot ett genomförande. I andra medlemsstater är genomförandet fortfarande inte slutfört. Ingen av dessa grupper av medlemsstater hade följaktligen någon praktisk erfarenhet av den öppna deklarationen, men båda möttes av problem när man försökte genomföra den.

De medlemsstater som genast införlivade den öppna deklarationen inom den fastställda tidsfristen (6 mars 2003), eller i de tio nya medlemsstaternas fall före anslutningen till EU, kan också delas in i två grupper:

Fyra medlemsstater hade, med hänsyn till att bestämmelsens tillämpning sköts upp i viktiga närliggande medlemsstater med handelsflöden av foderblandningar till deras territorier, formellt beslutat att vara flexibla i samband med officiella kontroller och till och med att inte belägga operatörerna med någon påföljd vid överträdelse av kravet på kvantitativ märkning. Tre medlemsstater drog inte formellt in kontrollerna av att bestämmelsen efterlevdes. De rapporterade i stället antingen att de i enlighet med det riskbaserade förhållningssättet utförde på sin höjd begränsade kontroller eftersom de betraktade risken som obetydlig, eller att de stött på problem i det praktiska genomförandet.

Den andra delen av de medlemsstater (10) som genast genomförde den öppna deklarationen lämnade antingen ingen information om sina erfarenheter av den öppna deklarationen, eller rapporterade att de vidtog straffrättsliga kontroller (5 medlemsstater). I den här gruppen av medlemsstater avslöjade kontrollerna antingen inga problem av vikt med bestämmelsen eller åtminstone sjunkande nivåer av överträdelser. Faktum är att det inom den sista gruppen finns rapporter om stöd för den öppna deklarationen från såväl användarna av foderblandningar som från större delen av foderindustrin. Den här gruppen stod dessutom för ett positivt exempel på snabb upptäckt av källan till en aflatoxinkontaminering tack vare den öppna deklarationen.

Sammanfattningsvis rapporterar flera medlemsstater om problem med den här bestämmelsen och menar att det finns anledning att överväga en ändring av detta krav, medan några medlemsstater förhåller sig neutrala och en tredje grupp stöder den öppna deklarationen.

3.4. Krav för fodertillverkare att samarbeta med kontrollmyndigheterna:

Artikel 12.2: ”De (medlemsstaterna) skall föreskriva att tillverkarna av foderblandningar är skyldiga att på begäran ge de myndigheter som har ansvaret för de officiella kontrollerna tillgång till alla handlingar som rör sammansättningen av sådant foder som är avsett att avyttras för att göra det möjligt att kontrollera att uppgifterna i märkningen är korrekt.”

Tjugotvå av de medlemsstater som svarade har genomfört den här åtgärden, och några av dem hade till och med införlivat den här bestämmelsen i sin nationella lagstiftning före antagandet av direktiv 2002/2/EG. Skyldigheten för foderföretagare att samarbeta med kontrollmyndigheterna är dessutom tydligt fastställd i förordningen om allmänna principer och krav för livsmedelslagstiftning.

Medlemsstaterna betonade vikten av att få den information som är nödvändig för att övervaka efterlevnaden av märkningsbestämmelserna och det krav som läggs på tillverkare av foderblandningar att tillhandahålla allt bistånd som är nödvändigt under kontrollernas utförande. Den här bestämmelsen är särskilt viktig för foder- och livsmedelssäkerheten, eftersom domstolen har ogiltigförklarat kravet på offentliggörande av den exakta sammansättningen av foderblandningar på kundens begäran.

4. FÖRSLAG UTFORMADE FÖR ATT FÖRBÄTTRA ÅTGÄRDERNA

Förenkling har inom den reviderade Lissabonstrategin identifierats som en prioritering för EU:s åtgärder. Syftet är ökad tillväxt och sysselsättning i Europa och därför fokuseras de delar av gemenskapens regelverk som berör företagens konkurrenskraft i EU. Det övergripande målet är att bidra till ett regelverk som uppfyller de högsta normerna för lagstiftning och som beaktar subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna. I detta avseende syftar förenkling till att göra lagstiftningen på både EU- och medlemsstatsnivå mindre betungande, lättare att tillämpa och därmed mer effektiv när det gäller att uppnå de avsedda målen.

Moderniseringen av foderlagstiftningen och särskilt fodermärkningen ingår i det nuvarande rullande förenklingsprogram som bifogas kommissionens meddelande av den 25 oktober 2005. Genom programmet vidtas specifika åtgärder för att genom en förordning modernisera och ersätta fyra direktiv om djurfoder (och ungefär 30 ändringsdirektiv). Ett område som är av särskilt intresse är en omarbetning av de befintliga kraven på fodermärkning.

På grundval av en undersökning där olika frågor och politiska alternativ identifierades slutförde kommissionen under första hälften av 2006 ett samråd på Internet med berörda parter, inklusive behöriga nationella myndigheter. Resultaten används nu för en integrerad konsekvensanalys där man särskilt granskar de sociala, ekonomiska och miljömässiga konsekvenserna av de tänkta politiska alternativen. Kommissionen har för avsikt att lägga fram ett lagstiftningsförslag till parlamentet och rådet under hösten 2007.

Den här rapporten åtföljs därför inte av några förslag till förbättringar av de åtgärder som införs genom direktiv 2002/2/EG.

5. SLUTSATS

Sammanfattningsvis finns ett övervägande positivt gensvar när det gäller

- angivelse av varupartiets nummer,

- markering av vissa uppgifter utanför det utrymme som reserverats för märkningsuppgifter, och

- kravet att foderproducenter skall samarbeta med kontrollmyndigheterna.

Vad beträffar deklarationen av procentandelen av foderråvaror med en tolerans på ± 15 % är situationen mer skiftande:

- Flera medlemsstater rapporterar om ett positivt gensvar från inte bara kontrollmyndigheterna utan även från företagen (tillverkare av foderblandningar och djuruppfödare).

- Ett stort antal medlemsstater menar dock att bestämmelserna om deklaration av foderblandningar måste förbättras.

Kommissionen bekräftar sin avsikt att modernisera lagstiftningen om märkning och avyttring av foder samt att lägga fram ett lagstiftningsförslag under hösten 2007.

[1] EGT L 86, 6.4.1979. s. 30-37. Direktivet senast ändrat genom rådets förordning (EG) nr 807/2003 (EUT L 122, 16.5.2003, s. 36-62).

[2] EGT L 63, 6.3.2002, s. 23-25.

[3] Förenade målen C-453/03, C-11/04, C-12/04 och C-194/04.

[4] EUT C 36, 11.2.2006, s. 5.

[5] Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 178/2002 av den 28 januari 2002 om allmänna principer och krav för livsmedelslagstiftning, om inrättande av Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet och om förfaranden i frågor som gäller livsmedelssäkerhet.

[6] Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 183/2005 av den 12 januari 2005 om fastställande av krav för foderhygien.

[7] Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1830/2003 av den 22 september 2003 om spårbarhet och märkning av genetiskt modifierade organismer och spårbarhet av livsmedel och foderprodukter som är framställda av genetiskt modifierade organismer och om ändring av direktiv 2001/18/EG.