[pic] | EUROPEISKA KOMMISSIONEN |

Bryssel den 12.5.2010

KOM(2010) 238 slutlig

RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN

KONVERGENSRAPPORT 2010(sammanställd i enlighet med artikel 140.1 i fördraget)

{SEK(2010) 598}

RAPPORTENS SYFTE

Enligt artikel 140.1 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (nedan kallat EUF-fördraget ) ska kommissionen och Europeiska centralbanken minst en gång vartannat år, eller på begäran av en medlemsstat med undantag, rapportera till rådet om hur medlemsstaterna fullgör sina förpliktelser när det gäller att förverkliga den ekonomiska och monetära unionen. I maj 2008 antogs den senaste ordinarie konvergensrapporten från kommissionen och Europeiska centralbanken (nedan kallad ECB ).

Konvergensrapporten 2010 omfattar följande nio medlemsstater med undantag: Bulgarien, Tjeckien, Estland, Lettland, Litauen, Ungern, Polen, Rumänien och Sverige. Danmark och Förenade kungariket har inte uttryckt någon önskan om att införa euron och omfattas därför inte av bedömningen. En mer ingående bedömning av konvergenssituationen i dessa länder finns i en teknisk bilaga till rapporten (SEK(2010) 598).

Rapporterna utarbetas av kommissionen och ECB på grundval av artikel 140.1 i EUF-fördraget. Enligt den artikeln ska rapporterna omfatta en granskning av i vilken utsträckning ett lands nationella lagstiftning, inklusive stadgan för dess centralbank, är förenlig med artiklarna 130 och 131 i EUF-fördraget och stadgan för ECBS och ECB:s (nedan kallade ECBS-/ECB-stadgan ). I rapporterna ska också granskas om en hög grad av varaktig konvergens har uppnåtts i berörd medlemsstat med avseende på konvergenskriterierna (prisstabilitet, de offentliga finansernas ställning, växelkursstabilitet, långfristig räntenivå), med beaktande av ett flertal andra faktorer som anges i artikel 140.1 sista stycket. De fyra konvergenskriterierna utvecklas ytterligare i ett protokoll som är fogat till EUF-fördraget (protokoll nr 13 om konvergenskriterierna).

Granskningen av huruvida den nationella lagstiftningen, inklusive de nationella centralbankernas stadgar, är förenlig med artiklarna 130 och 131 i EUF-fördraget och med ECBS-/ECB-stadgan kräver en bedömning av efterlevnaden av förbudet mot monetär finansiering s.k. finansiering via sedelpressarna (artikel 123) och förbudet mot positiv särbehandling (artikel 124). Detsamma gäller överensstämmelsen med ECBS mål (artikel 127.1) och de nationella centralbankernas integrering i ECBS (flera artiklar i EUF-fördraget och ECBS-/ECB-stadgan).

Prisstabilitetskriteriet definieras enligt följande i artikel 140.1 första strecksatsen i EUF-fördraget: ” En hög grad av prisstabilitet […] ska framgå av att inflationstakten ligger nära den i de högst tre medlemsstater som har uppnått de bästa resultaten i fråga om prisstabilitet ”.

I artikel 1 i protokollet om konvergenskriterierna föreskrivs dessutom att ” kriteriet om prisstabilitet […] innebär att en medlemsstat under en tid av ett år före granskningen ska uppvisa en hållbar prisutveckling och en genomsnittlig inflationstakt som inte med mer än 1,5 procentenheter överstiger inflationstakten i de, högst tre medlemsstater som har uppnått de bästa resultaten i fråga om prisstabilitet. Inflationen ska mätas med hjälp av konsumentprisindex på en jämförbar grund, med beaktande av skillnader i nationella definitioner. ”[1] Hållbarhetskravet innebär att en tillfredsställande inflationstakt framför allt måste uppnås genom att insatskostnader och andra faktorer som påverkar prisutvecklingen i strukturellt hänseende utvecklas, snarare än återspegla tillfälliga faktorers inverkan. Granskningen av konvergens omfattar därför en granskning av faktorerna bakom inflationen och utsikterna på medellång sikt. Framåtblickande görs också en bedömning av huruvida landet de närmaste månaderna verkar kunna uppnå referensvärdet[2]. Den hållbara inflationsutvecklingen måste särskilt uppmärksammas i den nuvarande situationen. Som en biverkning av finanskrisen har inflationstakten i flera länder påverkats betydligt och den makroekonomiska instabiliteten är stor. Inflationens referensvärde beräknades i mars 2010 till 1,0 % och Portugal, Estland och Belgien var de tre länder som hade uppnått bäst resultat i fråga om prisstabilitet[3]. Ovanligt många länder har perioder med negativ inflation i den nuvarande situationen med allmänt kraftig ekonomisk nedgång (den globala ekonomiska och finansiella krisen och den med denna förknippade starkt minskande inflationstakten). Under dessa speciella omständigheter är negativ inflation ett meningsfullt ekonomiskt riktmärke för bedömningen av länders prisstabilitet. Emellertid framstår det som befogat att till medlemsstaterna med bäst resultat inte räkna de länder vars genomsnittliga inflation avviker mycket från genomsnittsinflationen i euroområdet (0,3 % i mars 2010), i linje med prejudikatet i konvergensrapporten 2004[4]. Det är nämligen inte rimligt att anse att dessa avvikare har bäst resultat i fråga om prisstabilitet och räknades de med, skulle detta inverka menligt på referensvärdet och därigenom på kriteriets rimlighet. I mars 2010 innebär detta att Irland inte räknas med, som är det enda land vars genomsnittliga inflation på tolvmånadersbasis (-2,3 % i mars 2010) mycket avvek från euroområdets och andra medlemsstaters, vilket främst är en följd av den allvarliga ekonomiska nedgången.

Konvergenskriteriet om de offentliga finansernas ställning definieras i artikel 140.1 andra strecksatsen i EUF-fördraget som ” En hållbar finansiell ställning för den offentliga sektorn; detta ska framgå av att den offentliga sektorns finanser inte uppvisar ett alltför stort underskott enligt bestämmelserna i artikel 126.6. ” Dessutom anges i artikel 2 i protokollet om konvergenskriterier att kriteriet betyder att ” medlemsstaten vid tidpunkten för granskningen inte får vara föremål för något beslut av rådet enligt artikel 126.6 i nämnda fördrag om att ett alltför stort underskott föreligger .”

I artikel 140.1 tredje strecksatsen i EUF-fördraget anges växelkurskriteriet som ” iakttagande av det normala fluktuationsutrymmet enligt Europeiska monetära systemets växelkursmekanism under minst två år utan devalvering i förhållande till euron .”

I artikel 3 i protokollet om konvergenskriterier föreskrivs följande: ” Kriteriet om deltagande i Europeiska monetära systemets växelkursmekanism […] innebär att kursrörelserna för en medlemsstats valuta ska ha legat inom det normala fluktuationsutrymmet enligt Europeiska monetära systemets växelkursmekanism, utan att allvarliga spänningar har uppstått, under minst de senaste två åren före granskningen . Särskilt ska medlemsstaten inte på eget initiativ ha devalverat sin valutas bilaterala centralkurs i förhållande till euron under denna period .”[5]

Den aktuella tvåårsperioden för granskningen av växelkursstabiliteten i den här rapporten sträcker sig från och med den 24 april 2008 till och med den 23 april 2010. När växelkursen bedöms, tar analysen vid behov hänsyn till effekterna av externa offentliga finansieringsarrangemang och även dessas volym, belopp, bidragsflödenas profil och eventuella politiska villkor.

I artikel 140.1 fjärde strecksatsen i EUF-fördraget krävs ” varaktighet i den konvergens en medlemsstat med undantag har uppnått och i dess deltagande i växelkursmekanismen, såsom det kommer till uttryck i den långfristiga räntenivån ”. I artikel 4 i protokollet om konvergenskriterier föreskrivs vidare att ” kriteriet om konvergens i räntesatserna […] innebär att en medlemsstat under en tid av ett år före granskningen ska ha haft en genomsnittlig långfristig nominell räntesats som inte med mer än två procentenheter överstiger motsvarande räntesats i de, högst tre medlemsstater som har uppnått de bästa resultaten i fråga om prisstabilitet . Räntesatserna ska beräknas på grundval av långfristiga statsobligationer eller jämförbara värdepapper, med beaktande av skillnader i nationella definitioner .”

Referensvärdet för räntenivån beräknades till 6,0 % i mars 2010[6].

Enligt artikel 140.1 i EUF-fördraget ska också ytterligare faktorer som är relevanta för ekonomisk integration och konvergens beaktas. Bland dessa ytterligare faktorer ingår integrationen av finans- och produktmarknader, utvecklingen av bytesbalansen samt utvecklingen av enhetsarbetskraftskostnader och andra prisindex. De senare omfattas av bedömningen av prisstabilitet.

BULGARIEN

Lagstiftningen i Bulgarien är inte helt förenlig med artiklarna 108 och 109 i EUF-fördraget och ECBS-/ECB-stadgan, vilket särskilt gäller lagen om Bulgariens centralbank (nedan kallad BNB ). Lagen om intressekonflikter innehåller föreskrifter som inte är förenliga med BNB:s oberoende. När det gäller centralbankens integration i ECBS kvarstår oförenligheter och brister när det gäller penningpolitik, sedel- och myntutgivning, främjandet av ett väl fungerande betalningssystem, ECB:s förhandsgodkännande av centralbankens deltagande i internationella monetära institutioner, ECB:s och EU:s roll i insamling av statistiska uppgifter, revision av oberoende externa revisorer, institutionellt och personligt oberoende samt förbudet mot monetär finansiering. Vissa av dessa brister skulle åtgärdas genom det lagförslag som den bulgariska regeringen utarbetat i samarbete med BNB, om det träder i kraft. Det täcker dock inte frågor som gäller BNB:s integrering i eurosystemet.

Den genomsnittliga inflationen på tolvmånadersbasis i Bulgarien har legat över referensvärdet sedan landet gick med i EU år 2007. Under tolvmånadersperioden till och med mars 2010 låg inflationen i Bulgarien på 1,7 %, vilket ligger över referensvärdet på 1,0 %. Under de kommande månaderna väntas den sjunka mot referensvärdet.

Den årliga HIKP-inflationen ökade kraftigt under första halvåret 2008 till en kulmen på 15 %, till följd av starkt stigande inhemsk efterfrågan och snabba prisökningar på utländska livsmedel och energi. När finanskrisen inleddes sjönk inflationen kraftigt till cirka 1,6 % i slutet av 2009, i och med att råvarupriserna föll, den inhemska efterfrågan försvagades betydligt och enhetsarbetskostnaderna ökade mer måttligt. Den började öka något i början av 2010, till följd av högre punktskatter och på nytt ökande bränslepriser. I mars 2010 låg den årliga HIKP-inflationen på 2,4 %.

I kommissionens vårprognos 2010 väntas en fortsatt måttlig inflation på cirka 2,3 %, på grund av svagt lönetryck, negativt produktionsgap och måttligt stigande livsmedels- och energipriser. Inflationen väntas dock öka något till 2,7 % år 2011, i och med en ökad ekonomisk aktivitet. Den relativt låga prisnivån i Bulgarien (48 procent av genomsnittet i euroområdet 2008) tyder på att det på lång sikt finns ett betydande utrymme för fortsatt priskonvergens.

Bulgarien uppfyller inte prisstabilitetskriteriet.

[pic]

Bulgariens offentliga saldo var fortsatt positivt under perioden 2004–2008 och uppgick till i genomsnitt 1,7 % av BNP. När finanskrisen inleddes sjönk det offentliga saldot betydligt till ett underskott på 3,9 % av BNP år 2009, till följd av högre utgifter och lägre intäkter. I kommissionens vårprognos 2010 väntas underskottet med oförändrad politik uppgå till 2,8 % av BNP år 2010 och 2,2 % år 2011. I början av 2010 ökade underskottet fortfarande med lägre skatteinkomster och högre utgifter än beräknat. Emellertid väntas budgetunderskottet börjar minska från halvårsskiftet, på grund av den förbättrade makroekonomiska situationen och de redan vidtagna ytterligare finanspolitiska konsolideringsåtgärderna. Den offentliga bruttoskuldkvoten var fortsatt låg och uppgick år 2009 till cirka 15 % av BNP, men väntas öka till cirka 17 % år 2010 och 19 % år 2011.

Eftersom det offentliga underskottets referensvärde på 3 % av BNP överskreds år 2009, har kommissionen lämnat en rapport i enlighet med artikel 126.3 i fördraget, vilket krävs i stabilitets- och tillväxtpakten.

[pic]

Bulgariska lev deltar inte i ERM II. Bulgariska nationalbanken prioriterar främst prisstabilitet genom förankring av växelkursen i ett sedelfondssystem. Bulgarien införde sitt sedelfondssystem den 1 juli 1997, där bulgariska lev knöts till den tyska marken och senare till euron. Andra indikatorer som valutareservernas utveckling och korta räntor pekar på att den upplevda investeringsrisken har ökat i samband med den globala finanskrisen, som dock delvis avklingat sedan hösten 2009. Betydande offentliga valutareserver fortsätter att backa upp sedelfondssystemet. Under den tvååriga granskningsperioden har bulgariska lev varit fortsatt stabilt i förhållande till euron, i linje med sedelfondssystemets funktion.

Bulgarien uppfyller inte växelkurskriteriet.

Den genomsnittliga långa räntan i Bulgarien låg under tolvmånadersperioden fram till och med mars 2010 på 6,9 % och överstiger alltså referensvärdet på 6,0 %. Den genomsnittliga långa räntan i Bulgarien låg under referensvärdet från 2005 till mitten av 2009, men har sedan dess överstigit det. Räntespreaden mot euroområdets långfristiga referensobligationer[7] ökade successivt från cirka 30 räntepunkter 2007 till cirka 110 räntepunkter under senare delen av 2008. Detta avspeglade inflationsskillnader och allmänna farhågor om den bulgariska ekonomins överhettning. Räntespreaden ökade ytterligare under 2009 och låg på 350 räntepunkter under första halvåret, eftersom riskbenägenheten globalt minskade och landets riskpåslag ökade. Spreaden började minska under andra halvåret 2009 i och med att investerarnas förtroende ökade och den minskade till 220 räntepunkter i mars 2010.

Bulgarien uppfyller inte konvergenskriteriet om långfristiga räntenivåer.

Ytterligare faktorer har också undersökts, inbegripet bytesbalansens utveckling och integreringen av produkt- och finansmarknader. Bulgariens underskott i utrikesaffärerna har ökat betydligt under det senaste årtiondet och uppgick till runt 27 % av BNP år 2007, för att sedan minska till 9 % år 2009 då handelsgapet började slutas i samband med minskad inhemsk efterfrågan. Underskottet i utrikesaffärerna är dock fortfarande relativt stort. Finansieringen av saldot i bytes- och kapitalbalansen har kraftigt minskat, eftersom det tidigare stora inflödet av utländska nettoinvesteringar minskat och privata kreditflöden bromsats upp. Den bulgariska ekonomin är i hög grad integrerad i EU. Framför allt är handeln med andra medlemsstater omfattande och motsvarande gäller direktinvesteringar. Samtidigt är den inhemska finanssektorns integrering i EU-sektorn i stort betydande, främst till följd av den höga andelen utländskt ägande av bankerna.

Mot bakgrund av bedömningen av lagstiftningens förenlighet och av om konvergenskriterierna uppnåtts, samt med beaktande av de ytterligare faktorerna, anser kommissionen att Bulgarien inte uppfyller villkoren för införande av euron.

TJECKIEN

Lagstiftningen i Tjeckien är inte helt förenlig med artiklarna 130 och 131 i EUF-fördraget och ECBS-/ECB-stadgan, vilket särskilt gäller lagen om Tjeckiens centralbank och lagen om skiljemannen för finansiella tvister. Oförenligheterna gäller bland annat centralbankens integrering i ECBS vid tiden för eurons införande, centralbankens oberoende och förbudet mot monetär finansiering. Den tjeckiska centralbankslagen innehåller brister vad avser ECB:s roll på området internationellt samarbete, ECB:s och EU:s roll i insamlingen av statistik och vid utnämningen av externa revisorer, främjandet av ett smidigt fungerande betalningssystem, frånvaron av krav på att följa Eurosystemets förfarande för ekonomisk rapportering av den nationella centralbankens transaktioner, personligt oberoende samt förbudet mot monetär finansiering.

Tjeckiens genomsnittliga inflationstakt på tolvmånadersbasis har sedan januari 2010 legat under referensvärdet. Den genomsnittliga inflationen under tolvmånadersperioden till och med mars 2010 var 0,3 %, som understiger referensvärdet på 1,0 % och sannolikt kommer att göra det även under de närmaste månaderna.

Inflationen i Tjeckien ökade kraftigt under andra halvåret 2007 och uppgick 2008 till i genomsnitt 6,3 %. Detta var den samlade effekten av stigande energi- av livsmedelspriser, ändrade indirekta skatter och höjningar av reglerade priser. När engångseffekten av kostnadsdrivande faktorer avklingade och den tjeckiska ekonomin gick in i en lågkonjunktur, sjönk den nominella inflationen kraftigt och uppgick i genomsnitt till 0,6 % år 2009. Den nominella inflationen var under första kvartalet 2010 fortsatt måttlig, trots ytterligare höjningar av indirekta skatter.

I kommissionens vårprognos 2010 väntas inflationen i genomsnitt ligga på cirka 1,0 % år 2010, till följd av ekonomisk avmattning och en gynnsam utveckling av enhetsarbetskraftskostnader. Under 2011 väntas den öka måttligt till i genomsnitt cirka 1,3 %, i linje med en ekonomisk återhämtning. Prisnivån i Tjeckien (70 % av genomsnittet i euroområdet 2008) tyder på att det på lång sikt finns en viss potential för priskonvergens. Tidigare goda resultat och lågt ställda inflationsförväntningar utgör grunden för en varaktigt låg inflation i framtiden.

Tjeckien uppfyller prisstabilitetskriteriet.

[pic]

Tjeckien omfattas för närvarande av ett rådsbeslut om förekomsten av ett alltför stort underskott (rådets beslut av den 2 december 2009). Rådet rekommenderade Tjeckien att korrigera det alltför stora underskottet till 2013 och att vidta effektiva åtgärder senast den 2 juni 2010. Det offentliga underskottet i Tjeckien var som lägst 0,7 % av BNP år 2007, delvis till följd av konjunkturen, men växte sedan till 2,7 % år 2008 och ökade ytterligare till 5,9 % år 2009 Enligt kommissionens vårprognos 2010 kommer underskottet med oförändrad politik att uppgå till 5,7 % av BNP år 2010 och 2011, medan den offentliga skulden väntas öka från 39,8 % av BNP år 2010 till 43,5 % år 2011.

Tjeckien uppfyller inte kriteriet om de offentliga finansernas ställning.

[pic]

Den tjeckiska kronan deltar inte i ERM II. Tjeckien tillämpar ett system med flytande växelkurs. Efter en oavbruten appreciering sedan 2004, stärktes kronan och nådde sin högsta kurs någonsin mot euron i juli 2008. Andra halvåret 2008 deprecierades kronan kraftigt mot de viktigaste valutorna under en djupnande global finanskris, trots positiva räntespreadar för korta räntor. Kronan stärktes något år 2009 och i början av 2010, med en ökad volatilitet som avspeglade en mer måttlig global riskbenägenhet och förbättrat saldo i utrikesaffärerna. Under den tvååriga granskningsperioden deprecierades kronan i förhållande till euron med 1,1 %.

Tjeckien uppfyller inte växelkurskriteriet.

Under tolvmånadersperioden till och med mars 2010 var den genomsnittliga långa räntan i Tjeckien 4,7 %, som understiger referensvärdet på 6,0 %. De genomsnittliga långa räntorna i Tjeckien har legat under referensvärdet sedan EU-anslutningen i maj 2004. Räntespreaden mot euroområdets långfristiga referensobligationer ökade under den djupnande globala finanskrisen andra halvåret 2008. Trots detta har avkastningen på tjeckiska statsobligationer påverkats mindre än i andra medlemsstater utanför euroområdet. Spreaden mot euron minskade under andra halvåret 2009 och första kvartalet 2010, vilket bland annat avspeglar sänkningar av centralbankens styrräntor och landets relativt starka ekonomiska fundamenta. Spreadarna låg på cirka 40 räntepunkter i mars 2010.

Tjeckien uppfyller kriteriet om konvergens i långfristiga räntenivåer.

Ytterligare faktorer har också undersökts, inbegripet bytesbalansens utveckling och integreringen av produkt- och finansmarknader. Efter ett underskott på 2,6 % av BNP år 2007 förbättrades Tjeckiens saldo i utrikesaffärerna till ett måttligt överskott under 2008–2009, vilket avspeglade ett större handelsöverskott och minskande underskott i faktorinkomsterna. Förbättringen av Tjeckiens saldo i utrikesaffärerna pekar på att en finansiering av underskott i bytes- och kapitalbalansen inte utgör något större problem. Den tjeckiska ekonomin är i hög grad integrerad i EU. Framför allt är handeln med andra medlemsstater omfattande och motsvarande gäller direktinvesteringar. Samtidigt har märkbara framsteg gjorts beträffande den inhemska finanssektorns integrering i EU-sektorn i stort, främst genom en hög andel utländskt ägande av finansiella intermediärer.

Mot bakgrund av bedömningen av lagstiftningens förenlighet och av om konvergenskriterierna uppnåtts, samt med beaktande av de ytterligare faktorerna, anser kommissionen att Tjeckien inte uppfyller villkoren för införande av euron.

ESTLAND

Lagstiftningen i Estland är förenlig med artiklarna 130 och 131 i EUF-fördraget och ECBS-/ECB-stadgan. Den ändrade lagen om Eesti Pank antogs av parlamentet den 22 april 2010 och är i ändrad lydelse nu förenlig med artiklarna 130 och 131. Den 22 april upphävde parlamentet också valutalagen och lagen om säkerheten för den estniska kronan. De ersattes med lagen om införandet av euron, som ska träda i kraft den 1 januari 2011 då euron planeras införas. Beträffande centralbankens integrering i ECBS vid ett införande av euron är artikel 111 i Estlands författning inte formellt förenlig med kraven i EUF-fördraget och ECBS-/ECB-stadgan. Emellertid bortfaller behovet av ytterligare ändringar i och med det avgörande som författningskammaren vid Estlands högsta domstol fällde den 11 maj 2006.

Den genomsnittliga inflationen på tolvmånadersbasis har i Estland legat under referensvärdet sedan december 2009. Den genomsnittliga inflationen under tolvmånadersperioden till och med mars 2010 uppgick till -0,7 %, som klart understiger referensvärdet på 1,0 % och sannolikt kommer att göra det även under de närmaste månaderna.

Den årliga HIKP-inflationen steg 2007, mot bakgrund av stark inhemsk efterfrågan och snabba löneökningar, liksom ökade kapacitetsbegränsningar i ekonomin. Inflationen blev tvåsiffrig år 2008, men denna kulmen följdes av en snabb nedgång 2009. Det inhemska efterfrågetrycket försvagades i början av 2008, då konjunkturen började vända, men höjda punktskatter och stigande internationella råvarupriser bromsade nedjusteringen. Den ekonomiska nedgången åtföljdes av stagnerande efterfrågan och löner, vilket ledde till en negativ inflation från andra halvåret 2009. Inflationstalen blev åter positiva i mars, efter en höjning av reglerade priser i januari och mars 2010 och stigande internationella energipriser.

I kommissionens vårprognos 2010 väntas inflationen förbli dämpad år 2010, för att sedan öka något till 2,0 % år 2011. År 2010 är det sannolikt främst höjda indirekta skatter som är inflationsdrivande, eftersom det underliggande inflationstrycket är fortsatt dämpat och konsumtionen och de nominella lönerna beräknas öka måttligt först från och med 2011. Prisnivån i Estland (75 % av genomsnittet i euroområdet 2008) tyder på att det på lång sikt finns utrymme för fortsatt priskonvergens.

Varaktig konvergens betyder att iakttagandet av referensvärdet återspeglar underliggande ekonomiska fundamenta snarare än tillfälliga faktorer. I Estlands fall har den kraftiga ekonomiska nedgången varit en viktig om än övergående faktor som pressat ned den genomsnittliga inflationen på tolvmånadersbasis till nuvarande negativa tal, och en måttlig höjning väntas först när återhämtningen vinner terräng. Samtidigt pekar den minskade inflationstakten och de underliggande inhemska drivkrafternas utveckling (bland annat enhetsarbetskraftskostnader) på en generellt sett flexibel löne- och prisbildning.

På medellång sikt beror inflationsutsikterna mycket av om lönesättningen anpassas till produktivitetsutvecklingen. Nyckeln till fortsatt prisstabilitet på medellång sikt är en fortsatt flexibel arbetsmarknad, i förening med konkurrenskraftig prisbildning på produktmarknaderna. Prisutvecklingen kommer också att vara avhängig av en fortsatt ambitiös finanspolitisk inriktning, inklusive en försiktig löneutveckling inom den offentliga sektorn, att den inhemska efterfrågan fås att följa ekonomiska fundamenta och av lågt ställda inflationsförväntningar. Ingen upprepning väntas av den kombination av faktorer som tidigare drev på den starka kreditexpansionen (uppdämt kreditbehov, en ökad mångfald och komplexitet på finansmarkanderna och finansiell integrering, snabbt minskade riskpremier).

I förening med det faktum att referensvärdet uppnås med bred marginal ger dessa bedömningar stöd för en positiv bedömning av uppfyllandet av kriteriet om prisstabilitet. Inte desto mindre blir fortsatt vaksamhet viktig för att förhindra att det inhemska efterfrågetrycket återuppstår när återhämtningen vinner terräng. Dessa faktorer tyder på generellt gynnsamma utsikter för en varaktigt låg inflation, förutsatt att den stabilitetsinriktade politiken bibehålls.

Estland uppfyller prisstabilitetskriteriet.

[pic]

Estland omfattas inte av något rådsbeslut om alltför stort underskott. De estniska offentliga finanserna uppvisade ett överskott mellan 2002 och 2007. År 2008 noterades ett offentligt underskott på 2,7 % av BNP, följt av ett underskott på 1,7 % år 2009. I kommissionens vårprognos 2010 väntas underskottet med oförändrad politik uppgå till 2½ % av BNP både år 2010 och 2011. Den offentliga bruttoskulden ökade till 7,2 % av BNP år 2009 och beräknas i kommissionens vårprognos 2010 öka ytterligare till 12,4 % år 2011. Tillgångarnas positiva nettoställning bevarade regeringen även år 2009, tack vare de ansenliga finansiella reserver som byggts upp under tidigare år.

Estland uppfyller kriteriet om de offentliga finansernas ställning.

[pic]

Den estniska kronan har deltagit i ERM II sedan den 28 juni 2004, dvs. i nästan sex år då denna rapport antas. Sedan kronan återinfördes 1992 har Estland haft ett sedelfondssystem, där kronan först var knuten till den tyska marken och sedan till euron. Vid anslutningen till ERM II åtog sig Estland ensidigt att behålla sitt sedelfondssystem inom denna mekanism. Andra indikatorer, som utvecklingen av de korta räntorna, pekar på att den upplevda investeringsrisken tillfälligt har ökat i samband med den globala finanskrisen, som avklingade i slutet av 2009 och början av 2010 samtidigt som investerarnas förtroende åter ökade. Sedelfondssystemet stöds fortfarande av betydande offentliga valutareserver. Under februari till december 2009 gällde ett avtal i förebyggande syfte med Sveriges Riksbank i samband med ett gränsöverskridande samarbete för finansiell stabilitet, men detta utnyttjades aldrig. Under den tvååriga granskningsperioden har den estniska kronan inte avvikit från sin centralkurs och några allvarliga spänningar har inte uppstått.

Estland uppfyller växelkurskriteriet.

Som en följd av Estlands låga offentliga bruttoskuld finns det inga långfristiga statsobligationer eller andra jämförbara värdepapper som kan användas som riktmärke för en bedömning av varaktig konvergens i de långfristiga räntenivåerna. En kvalitativ bedömning utifrån relevanta marknadsindikatorer tyder på att upplevda investeringsrisken i Estland ökade när krisen var som djupast, men att den sedan minskade betydligt i slutet av 2009 i och med en stabiliserad ekonomisk situation och ett kraftfullt politiskt svar på krisen. Mer allmänt främjas varaktig konvergens av Estlands finanspolitiska resultat, låga offentliga skuld och relativt flexibla ekonomi. Mot denna bakgrund leder finansmarknadens indikatorers utveckling under referensperioden, och en vidare bedömningen av konvergensens varaktighet, till en positiv bedömning av Estlands uppfyllande av kriteriet om långfristiga räntenivåer.

Ytterligare faktorer har också undersökts, inbegripet bytesbalansens utveckling och integreringen av produkt- och finansmarknader. Estlands saldo i utrikesaffärerna uppvisade ett betydande överskott på 7,4 % av BNP år 2009, efter flera år med höga underskott som kulminerade i cirka 18 % år 2007. Överskottet berodde på att handelsunderskottet kraftigt minskat, till följd av minskande inhemsk efterfrågan och förbättring av faktorinkomsternas saldo. I kommissionens vårprognos 2010 väntas Estlands saldo i utrikesaffärerna visa fortsatt överskott under 2010 och 2011. Finansiering av underskott i bytes- och kapitalbalansen minskade under krisen, men risker vid förnyandet av utlandslån motverkas av det övervägande utlandsägda banksystemet och de betydande utlandsreserverna. Den estniska ekonomin är i hög grad integrerad i EU. Framför allt är handeln med andra medlemsstater omfattande och motsvarande gäller direktinvesteringar. Samtidigt har märkbara framsteg gjorts beträffande den inhemska finanssektorns integrering i EU-sektorn i stort, främst genom en hög andel utländskt ägande av finansiella intermediärer.

Mot bakgrund av bedömningen av lagstiftningens förenlighet och av om konvergenskriterierna uppnåtts, samt med beaktande av de ytterligare faktorerna, anser kommissionen att Estland uppfyller villkoren för införande av euron.

LETTLAND

Lagstiftningen i Lettland är inte helt förenlig med artiklarna 130 och 131 i EUF-fördraget och ECBS-/ECB-stadgan, vilket särskilt gäller lagen om Lettlands centralbank. Oförenligheterna gäller bland annat centralbankens integrering i ECBS vid tiden för eurons införande, centralbankens oberoende och förbudet mot monetär finansiering. Det finns fortfarande brister vad gäller ECBS mål, främjandet av ett väl fungerande betalningssystem, ECB:s och EU:s roll i insamlingen av statistiska uppgifter, tillsättandet av externa revisorer och omfattningen av revisionskommitténs revision, ECB:s roll när det gäller internationellt samarbete, reglerna för offentliggörande av balansräkningar och Eurosystemets förfarande för ekonomisk rapportering av den nationella centralbankens transaktioner, bankens institutionella och finansiella och på oberoende samt det personliga oberoendet för ledamöterna i centralbankens beslutsfattande organ.

I Lettland låg den genomsnittliga inflationen på tolvmånadersbasis över referensvärdet mellan maj 2004 och februari 2010. Landets genomsnittliga inflation under tolvmånadersperioden till och med mars 2010 uppgick till 0,1 %, som för första gången sedan anslutningen understiger referensvärdet på 1,0 % och kommer sannolikt att göra det även under de närmaste månaderna.

Mellan senare delen av 2004 och 2008 var den lettiska HIKP-inflationen bland de högsta i EU och nådde en tvåsiffrig kulmen i mitten av 2008. Därefter har HIKP-inflation dock sjunkit snabbt, pådrivet av en kraftigt minskad inhemsk efterfrågan, sjunkande löner och fallande importpriser. Inflationen på årsbasis blev negativ i oktober 2009.

I kommissionens vårprognos 2010 väntas HIKP-inflationen förbli negativ 2010 och 2011, främst till följd av inhemska faktorer. Den allvarliga konjunkturnedgången har lett till snabbt ökande arbetslöshet och nominell minskning av bruttolönerna, vilket kommer att återspeglas i ännu lägre enhetsarbetskraftskostnader, svag inhemsk efterfrågan och dämpad nominell inflation på kort och medellång sikt. Det är visserligen ännu för tidigt att dra slutsatsen att lönernas nödvändiga anpassning till produktiviteten har uppnåtts helt. I en liten öppen ekonomi som den lettiska där importens andel av konsumtionen är hög och med eventuell utvandring är möjligheterna för ytterligare pris- och lönesänkningar emellertid begränsade, vilket pekar på att inflationen kommer att bli positiv under de kommande åren. Prisnivån i Lettland (knappt 70 % av genomsnittet i euroområdet 2008) tyder på att det på lång sikt finns utrymme för fortsatt priskonvergens.

Lettland uppfyller prisstabilitetskriteriet.

[pic]

Lettland omfattas för närvarande av ett rådsbeslut om förekomsten av ett alltför stort underskott (rådets beslut av den 7 juli 2009)[8]. Rådet rekommenderade Lettland att korrigera det alltför stora underskottet senast år 2012. Underskottet i de offentliga finanserna uppgick till 4,1 % av BNP år 2008 och ökade till 9,0 % år 2009. I kommissionens vårprognos 2010 väntas underskottet uppgå till 8,6 % av BNP år 2010 och 9,9 % år 2011 med oförändrad politik. Den offentliga bruttoskulden ökade till drygt 36 % av BNP år 2009 och väntas fortsätta öka till cirka 57 % år 2011.

Lettland uppfyller inte kriteriet om de offentliga finansernas ställning.

[pic]

Lettiska lats har deltagit i ERM II sedan den 2 maj 2005, dvs. i mer än fem år när denna rapport antas. Vid inträdet i ERM II åtog sig myndigheterna ensidigt att hålla lats inom ett fluktuationsband på ±1 procent kring centralkursen. Under de två åren före denna bedömning, avvek växelkursen för lats inte från centralkursen med mer än ±1 %. Emellertid var växelkursen periodvis föremål för allvarliga spänningar, vilket visar sig i andra indikatorers utveckling som offentliga valutareserver och korta räntor.

Med stora och ökande makroekonomiska obalanser hösten 2008 blev pressen på lats stort, då marknadernas oro ökade när det gäller paritetens hållbarhet. De lettiska myndigheternas första reaktion var att försöka stabilisera det finansiella system, men man misslyckades med att stoppa kapitalutflödet och till årets slut tvingades Lettlands centralbank växla in runt en fjärdedel av sina valutareserver. I december 2008 nåddes ett avtal om att erbjuda Lettland ett samordnat internationellt finansiellt bistånd, ett paket som tillfälligt bidrog till att minska pressen på växelkursen.

Pressen på den fasta växelkursen ökade igen under första halvåret 2009, i en situation med ökad politisk instabilitet och starkt försämrade ekonomiska utsikter. Trycket kulminerade i juni, när de korta interbankräntorna tillfälligt steg till drygt 30 %, vilket bland annat berodde på likviditetsbrist i det finansiella systemet och ökande osäkerhet om myndigheternas möjligheter att upprätthålla växelkurspolitiken. Visserligen försvarades den fasta växelkursen framgångsrikt, men bruttotillgodohavandena i utländsk valuta minskade med mer än en tredjedel mellan slutet av februari och slutet av juni. Situationen på finansmarknaden förbättrades klart under sommaren 2009, efter utbetalningen av lånet inom ramen för det samordnade internationella finansiella biståndet. Sedan andra halvåret 2009 har pressen på växelkursen i stort sett uteblivit.

Lettland uppfyller inte växelkurskriteriet.

I Lettland låg den genomsnittliga långa räntan under tolvmånadersperioden fram till och med mars 2010 på 12,7 %, som klart överstiger referensvärdet på 6 %. Landets genomsnittliga långa ränta understeg referensvärdet från och med maj 2004 till och med slutet av 2008. Den genomsnittliga långa räntan på tolvmånadersbasis överskred i december 2008 referensvärdet och har därefter ökat ytterligare. Lettlands långfristiga räntespread gentemot euroområdet ökade betydligt under andra halvåret 2008 och under 2009. Detta var en reaktion på investerares och ratinginstituts mer negativa inställning till landet mitt under den ekonomiska och finansiella krisen. Efter tecken på en ekonomisk stabilisering och lättande situation på finansmarknaden, minskade räntespreaden något. Den uppgick i mars 2010 till cirka 7 procentenheter.

Lettland uppfyller inte konvergenskriteriet om långfristiga räntenivåer.

Ytterligare faktorer har också undersökts, inbegripet bytesbalansens utveckling och integreringen av produkt- och finansmarknader. Under åren före krisen ledde den blomstrande ekonomin till mycket stora ökningar av underskottet i utrikesaffärerna, som både 2006 och 2007 översteg 20 % av BNP. Under 2008 och 2009 anpassades saldot i utrikesaffärerna snabbt till den nedgång som landet drabbades av. Det förvandlades till ett betydande överskott 2009 på nästan 12 % av BNP. Detta berodde bland annat på en förbättrad handelsbalans, framför allt kraftigt minskad import (mycket snabbare minskning än exportens), positiva faktorinkomster samt förskottsinbetalningar från EU:s strukturfunder.

Under den djupnande internationella finanskrisen andra halvåret 2008, blev det allt svårare att finansiera underskottet i utrikesaffärerna. Den globala likviditetskrisen blockerade den privata och offentliga sektorns tillgång till internationella privata kapitalmarknader och till den utländsk valuta som behövdes för att lösa de allt större likviditetsproblemen i banksystemet. I slutet av 2008 kom Europeiska unionen, IMF, Världsbanken och EBRD överens om att ge Lettland samordnat internationellt finansiellt bistånd. Detta skulle totalt uppgå till 7,5 miljarder euro till och med 2011, varav 3,1 miljarder inom ramen för EU:s betalningsbalansfacilitet, och åtföljdes av omfattande politiska villkor för att återställa betalningsbalansens bärkraft. I slutet av mars 2010 hade drygt hälften av de utlovade finansiella medlen betalats ut, efter att de politiska villkoren uppfyllts för stödets olika delar.

Den lettiska ekonomin är alltmer integrerad i EU, medan handeln med andra medlemsstater ökar och motsvarande gäller direktinvesteringar, vilket bland annat avser de baltiska grannländerna men också andra nya medlemsstater. Den lettiska finanssektorn är väl integrerad i EU-sektorn i stort, främst genom en hög andel utländskt ägande av finansiella intermediärer.

Mot bakgrund av bedömningen av lagstiftningens förenlighet och av om konvergenskriterierna uppnåtts, samt med beaktande av de ytterligare faktorerna, anser kommissionen att Lettland inte uppfyller villkoren för införande av euron.

LITAUEN

Lagen om Litauens centralbank och annan lagstiftning om denna bank ansågs vara fullt förenlig i konkurrensrapporten 2008. Emellertid har detta ändrats, genom att artikel 23 i lagen om Litauens centralbank innehåller en ny bestämmelse om fördelningen av bankens vinster och artikel 14.4 i lagen om statliga revisionskontoret nu uttryckligen ger detta befogenhet att revidera bankens räkenskaper. Detta är två brister vad gäller centralbankens oberoende. I Litauen låg den genomsnittliga inflationen på tolvmånadersbasis kvar över referensvärdet under 2008 och 2009, men gapet minskade gradvis. Landets genomsnittliga inflation under de tolv månaderna till och med mars 2010 var 2,0 %, vilket överstiger referensvärdet på 1,0 %, men den väntas de närmaste månaderna sjunka under detta värde.

Den årliga HIKP-inflationen ökade kraftigt under första halvåret 2008, till följd av en kraftigt ökad inhemsk efterfrågan och stora prisökningar på utländska råvaror. Inflationen kulminerade i mitten av 2008 och har sedan dess stadigt minskat, mot bakgrund av fallande olje- och livsmedelspriser, minskad inhemsk efterfrågan och sjunkande löner. Höjningar av indirekta skatter och reglerade priser uppvägde bara delvis den minskande inflationstakten. Den årliga HIKP-inflationen sjönk till -0,4 % i mars 2010.

I kommissionens vårprognos 2010 väntas inflationen ligga kvar på cirka noll under 2010, för att sedan öka måttligt till 1,4 % år 2011, till följd av svag inhemsk efterfrågan, sjunkande arbetskraftskostnader och omfattande ledig kapacitet. Den relativt låga prisnivån i Litauen (cirka 62 % av genomsnittet i euroområdet 2008) tyder på att det på lång sikt finns utrymme för fortsatt priskonvergens.

Litauen uppfyller inte kriteriet om prisstabilitet.

[pic]

Litauen omfattas för närvarande av ett rådsbeslut om förekomsten av ett alltför stort underskott (rådets beslut av den 7 juli 2009)[9]. I februari 2010 rekommenderade rådet Litauen att korrigera det alltför stora underskottet senast år 2012. Efter relativt begränsade underskott under perioden 2004–2007, hamnade det offentliga saldot på 3,2 % av BNP år 2008 och på beräknade 8,9 % år 2009, trots den betydande finanspolitiska konsolideringsansträngningen. I kommissionens vårprognos 2010 väntas underskottet uppgå till 8,4 % av BNP år 2010 och 8,5 % år 2011 med oförändrad politik. Den offentliga bruttoskuldkvoten sjönk stadigt till 15,6 % år 2008, men ökade sedan till 29,3 % år 2009 och väntas öka ytterligare till 45,4 % av BNP år 2011.

Litauen uppfyller inte kriteriet om de offentliga finansernas ställning.

[pic]

Den 28 juni 2004 inträdde Litauen i ERM II och har när denna rapport antas deltagit i mekanismen i nästan sex år. Vid anslutningen till ERM II åtog sig myndigheterna ensidigt att behålla sitt sedelfondssystem inom denna mekanism. Andra indikatorer, som de korta räntornas utveckling, tyder på att de upplevda riskerna tillfälligt ökade i samband med den globala finanskrisen, som avklingade i slutet av 2009. Sedelfondssystemet stöds fortfarande av betydande offentliga valutareserver. Under den tvååriga granskningsperioden har litauiska litas inte avvikit från centralkursen och några allvarliga spänningar har inte uppstått.

Litauen uppfyller växelkurskriteriet.

Den genomsnittliga långa räntan i Litauen under tolvmånadersperioden till och med mars 2010 låg på 12,1 %, vilket klart överstiger referensvärdet på 6,0 %. Landets genomsnittliga långa räntor understeg referensvärdet under hela perioden 2004–2008. Sedan 2009 har de långa räntorna överstigit referensvärdet, på grund av ett litet antal mindre transaktioner i januari med risker som upplevdes som höga i regionen. Ingen ny handel förekom nämligen under de följande 11 månaderna. När nya transaktioner genomfördes i slutet av 2009 och början av 2010, minskade den genomsnittliga långfristiga räntespreaden mot euroområdet markant. Litauens långfristiga räntespread låg i mars 2010 på 150 räntepunkter.

Litauen uppfyller inte konvergenskriteriet om långfristiga räntenivåer.

Ytterligare faktorer har också undersökts, inbegripet bytesbalansens utveckling och integreringen av produkt- och finansmarknader. Efter ett offentligt underskott på cirka 10 % av BNP år 2008, förvandlades Litauens saldo i utrikesaffärerna till ett överskott på 7 % år 2009, till följd av ett kraftigt minskat handelsunderskott och minskad inhemsk efterfrågan. I kommissionens vårprognos 2010 väntas Litauens saldo i utrikesaffärerna visa fortsatt överskott under 2010 och 2011. Finansieringen av underskott i bytes- och kapitalbalansen har drabbats hårt av den globala finanskrisen, i och med att den privata sektorns kapitalflöden har gått kraftigt tillbaka. Den litauiska ekonomin är mycket öppen och väl integrerad i EU, där framför allt handeln med andra medlemsstater är stor och motsvarande gäller direktinvesteringarna. Vidare är Litauens finanssektor väl integrerad i EU-sektorn i stort, främst genom en hög andel utländskt ägande av finansiella intermediärer.

Mot bakgrund av bedömningen av lagstiftningens förenlighet och av om konvergenskriterierna uppnåtts, samt med beaktande av de ytterligare faktorerna, anser kommissionen att Litauen inte uppfyller villkoren för införande av euron.

UNGERN

Lagstiftningen i Ungern är inte helt förenlig med EUF-fördraget och ECBS-/ECB-stadgan, särskilt inte lagen om Magyar Nemzeti Bank (nedan kallad MNB ), MNB:s stadga, Ungerns författning och lagen om kreditinstitut. Oförenligheterna gäller centralbankens integrering i ECBS vid tiden för eurons införande, dess oberoende samt förbudet mot monetär finansiering. Brister kvarstår när det gäller ECBS mål, frågor som rör sedlar och mynt, främjandet av ett smidigt fungerande betalningssystem, ECB:s och EU:s roll när det gäller insamlingen av statistik, ECB:s roll inom internationellt samarbete, avsaknaden av skyldighet att följa Eurosystemets finansiella rapportering, centralbankens självständiga ställning och det personliga oberoendet samt förbudet mot monetär finansiering.

I Ungern har den genomsnittliga inflationen på tolvmånadersbasis legat över referensvärdet sedan anslutningen till EU. Under tolvmånadersperioden till och med mars 2010 uppgick landets genomsnittliga inflation till 4,8 %, som klart överstiger referensvärdet på 1,0 % och sannolikt kommer att göra det även under de närmaste månaderna.

Den årliga HIKP-inflationen kulminerade i början av 2007, på grund av plötsligt stigande energi- och livsmedelspriser samt höjda indirekta skatter och reglerade priser. Inflationen sjönk sedan till januari 2009, i och med att inflationen på livsmedel och energi gradvis dämpades och inflationseffekterna av engångsåtgärder avklingade. Inflationen började återigen öka under första halvåret 2009, till följd av den svagare växelkursens genomslag på priserna på industrivaror och obearbetade livsmedel. Eftersom sänkningen av de nominella arbetsersättningarna under lågkonjunkturen inte helt motsvarade den lägre arbetsproduktiviteten, fortsatte de nominella enhetsarbetskostnaderna att öka. En höjning av mervärdesskatten i juli 2009 fick konsumentpriserna att stiga ytterligare. HIKP-inflationen uppgick i genomsnitt till 4,0 % år 2009.

Inflationen väntas andra halvåret 2011 sjunka under 3 %. De avklingande inflationseffekterna av engångsåtgärderna som antogs 2009 väntas bli den främsta orsaken till den minskade inflationstakten. Samtidigt bör det betydande negativa produktionsgapet ytterligare bromsa det underliggande inflationstrycket och de stigande enhetsarbetskostnaderna. Den relativt låga prisnivån i Ungern (cirka 65 % av genomsnittet i euroområdet 2008) tyder på att det på lång sikt finns utrymme för fortsatt priskonvergens.

Ungern uppfyller inte prisstabilitetskriteriet.

[pic]

Ungern omfattas för närvarande av ett rådsbeslut om förekomsten av ett alltför stort underskott (rådets beslut av den 5 juli 2004)[10]. Rådets senaste rekommendation enligt artikel 104.7 i EUF-fördraget antogs den 7 juli 2009. Rådet rekommenderade Ungern att se till att situationen med ett alltför stort underskott upphör senast 2011. Underskottet i den offentliga sektorns finanser uppgick till 3,8 % av BNP år 2008 och låg i stort sett stabilt på 4,0 % år 2009, trots en betydande försvagning av landets ekonomiska aktivitet. I kommissionens vårprognos 2010 väntas underskottet med oförändrad politik i stort sett vara oförändrat både år 2010 och 2011. Den offentliga bruttoskulden ökade till knappt 80 % av BNP år 2009 och väntas i stort sett vara stabil till 2011.

Ungern uppfyller inte kriteriet om de offentliga finansernas ställning.

[pic]

Ungerska forint deltar inte i ERM II. I februari 2008 övergick Ungern till en fritt flytande växelkurs och övergav forintens ensidiga knytning till euron (med ett fluktuationsband på ±15 %). Forinten apprecierades kraftigt under första halvåret 2008, stött av tre successiva kraftiga höjningar av centralbankens styrräntor. Emellertid deprecierades växelkursen betydligt under de följande tre månaderna, då den ungerska ekonomin föreföll särskilt känslig för krisen på de globala finansmarknaderna. Avtalet om att ge Ungern samordnat internationellt finansiellt bistånd var kopplat till en stramare penningpolitik, vilket ledde till en tillfällig stabilisering av växelkursen, men i en början av 2009 ökade deprecieringspressen på nytt. I linje med den allmänna återhämtningen på de globala finansmarknaderna började forinten stärkas i början av mars 2009, vilket följdes av en apprecierande trend till juli 2009. Därefter har växelkursen förblivit relativt stabil, samtidigt med en gradvis allt mindre stram penningpolitik. Under den tvååriga granskningsperioden deprecierades forinten mot euron med cirka 4,6 %.

Ungern uppfyller inte växelkurskriteriet.

Den genomsnittliga långa räntan i Ungern låg under tolvmånadersperioden till och med mars 2010 på 8,4 %, som överstiger referensvärdet på 6,0 %. Landets genomsnittliga långa räntor har legat över referensvärdet alltsedan EU-anslutningen, vilket återspeglar de höga riskpremierna vid makroekonomiska fundamenta som uppfattas som svaga. Från en bottennotering på knappt 200 räntepunkter i juli 2007, ökade spreaden mot euroområdets långfristiga referensobligationer till drygt 700 räntepunkter i mars 2009. Ökningen var initialt en återspegling av den globalt minskande riskbenägenheten på tillväxtmarknaderna, men senare även de konkreta farhågorna om Ungerns finansiella stabilitet. Återhämtningen på de globala finansmarknaderna och vidtagandet av ytterligare finanspolitiska konsolideringsåtgärder gjorde att spreaden mot euroområdet gradvis minskade till cirka 350 räntepunkter i mars 2010.

Ungern uppfyller inte konvergenskriteriet i fråga om långfristiga räntenivåer.

Ytterligare faktorer har också undersökts, inbegripet bytesbalansens utveckling och integreringen av produkt- och finansmarknader. Efter ett underskott på cirka 6 % av BNP år 2008, förvandlades Ungerns saldo i utrikesaffärerna till ett överskott på 1,6 % år 2009, främst till följd av en kraftigt förbättrad handelsbalans i och med den väsentligt lägre inhemska efterfrågan. Sedan EU-anslutningen har finansieringen av underskott i bytes- och kapitalbalansen förändrats betydligt när det gäller sammansättningen, då portföljinvesteringar gav ett negativt nettoinflöde år 2007 och utländska direktinvesteringar också täckte en väsentligt mindre del av underskottet i utrikesaffärerna år 2008. Detta har lett till att andra investeringar, bland annat bankers utlandsupplåning, sedan 2007 har varit den främsta finansieringskällan. Den stora sårbarheten för förändringar i denna finansierings villkor ledde till betalningsbalansproblem under hösten 2008, då det privata utländska kapitalinflödet minskade i samband med den globala krisen på finansmarknaderna. I slutet av oktober 2008 enades EU, IMF och Världsbanken om att erbjuda Ungern ett biståndspaket på 20 miljarder euro, varav 6,5 miljarder inom ramen för EU:s betalningsbalansfacilitet. Majoriteten av de överenskomna medlen utbetalades i slutet av 2008 och under hela 2009, efter att de politiska villkoren uppfyllts för stödets olika delar.

Den ungerska ekonomin är i hög grad integrerad i EU. Framför allt är handeln med andra medlemsstater omfattande och motsvarande gäller direktinvesteringar. Den inhemska finanssektorns integrering i EU-sektorn i stort är också betydande, främst genom en hög andel utländskt ägande av finansiella intermediärer.

Mot bakgrund av bedömningen av lagstiftningens förenlighet och av om konvergenskriterierna uppnåtts, samt med beaktande av de ytterligare faktorerna, anser kommissionen att Ungern inte uppfyller villkoren för införande av euron.

POLEN

Lagstiftningen i Polen är inte helt förenlig med artiklarna 130 och 131 i EUF-fördraget och ECBS-/ECB-stadgan, vilket särskilt gäller lagen om Polens centralbank (nedan kallad NBP ) och landets författning. Oförenligheterna gäller ECBS mål, centralbankens integrering i ECBS vid tiden för eurons införande, centralbankens oberoende, förbudet mot monetär finansiering och penningpolitikens syften. Det finns fortfarande brister i fråga om hänvisningarna till ECBS mål, ECB:s och EU:s roll i insamling av statistiska uppgifter, ECB:s roll i internationellt samarbete, ECB:s och EU:s roll vid tillsättandet av externa revisorer, ECB:s uppgifter vid driften av betalningssystemen, avsaknaden av skyldighet att följa Eurosystemets finansiella rapportering, skyldigheten att rådfråga ECB beträffande viss lagstiftning och det personliga oberoendet för ledamöterna i centralbankens beslutande organ.

Den genomsnittliga inflationen på tolvmånadersbasis har i Polen legat över referensvärdet sedan oktober 2008. Under tolvmånadersperioden till och med mars 2010 uppgick landets genomsnittliga inflation till 3,9 %, som klart överstiger referensvärdet på 1,0 % och sannolikt kommer att göra det även under de närmaste månaderna.

Den årliga HIKP-inflationen var hög under perioden 2008–2009 och uppgick till cirka 4 %. Under 2008 berodde detta på de snabbt stigande internationella livsmedels- och energipriserna, i förening med starkt ökande inhemsk efterfrågan och snabbt stigande enhetsarbetskraftskostnader. Under 2009 upphävdes den svagare efterfrågans dämpande effekt på inflationen av plötsliga prisökningar på obearbetade livsmedel, höjda reglerade priser (bland annat elektricitet och gas), höjda punktskatter samt effekten av den starkt försvagade zlotyn under andra halvåret 2008 och början av 2009. Att svagare efterfrågan minskar inflationstakten gjorde senare att HIKP-inflationen sjönk något.

I kommissionens vårprognos 2010 väntas en lägre inflation på cirka 2,5 % år 2010 och 2011. Den beräknade lägre inflationstakten är en effekt av det negativa produktionsgapet i krisens spår, måttligt ökande enhetsarbetskraftskostnader och väntat lägre livsmedels- och energipriser. Inflationen ökar sannolikt något under år 2011, till följd av den ekonomiska återhämtningen. Polens relativt låga prisnivå (cirka 66 % av genomsnittet i euroområdet 2008) tyder på att det på lång sikt finns utrymme för fortsatt priskonvergens.

Polen uppfyller inte prisstabilitetskriteriet.

[pic]

Polen omfattas för närvarande av ett rådsbeslut om förekomsten av ett alltför stort underskott (rådets beslut av den 6 juli 2009)[11]. Rådet rekommenderade Polen att korrigera det alltför stora underskottet senast 2012. Underskottet i landets offentliga finanser uppgick till 3,6 % av BNP år 2008 och ökade ytterligare till 7,1 % år 2009. I kommissionens vårprognos 2010 väntas underskottet med oförändrad politik uppgå till cirka 7 ½ % av BNP både år 2010 och 2011. Trots den höga genomsnittliga reala BNP-tillväxten ökade den offentliga bruttoskulden till 51 % av BNP år 2009 och väntas fortsätta öka till cirka 59 % år 2011.

Polen uppfyller inte kriteriet om de offentliga finansernas ställning.

[pic]

Polska zloty deltar inte i ERM II. Landet tillämpar flytande växelkurs. Efter en oavbruten appreciering mellan 2004 och mitten av 2008, deprecierades zlotyn mot euron med cirka 30 % mellan juli 2008 och februari 2009. Investerarnas allmänt minskade riskbenägenhet under finanskrisen och den ökade tveksamheten mot tillväxtmarknader fick effekter som förstärktes av att valutaoptionskontrakt utnyttjades. Under denna period ökade också räntespreaden mot euroområdet till drygt 300 räntepunkter på tre månaders löptider. Sedan mars 2009 har zlotyn haft en i stort sett apprecierande trend, i en situation med ökat förtroende på marknaden och uppbackat av IMF:s beviljade flexibla kreditfacilitet, som de polska myndigheterna dock hittills inte har utnyttjat. Under den tvååriga granskningsperioden deprecierades zloty mot euron med cirka 12 %.

Polen uppfyller inte växelkurskriteriet.

Den genomsnittliga långa räntan i Polen var 6,1 % under tolvmånadersperioden till och med mars 2010, som överstiger referensvärdet på 6,0 %. Landets genomsnittliga långa räntor understeg referensvärdet från november 2005 till december 2009, men har sedan dess legat något över detta. Från en relativt låg nivå på knappt 100 räntepunkter ökade räntespreaden mot euroområdet gradvis under 2007 och 2008, vilket initialt var en reaktion på en väntad ytterligare åtstramning av penningpolitiken och från andra halvåret 2008 en omfattande försäljning av tillgångar på tillväxtmarknader. Den långfristiga räntespreaden mot euroområdet låg i stort sett kvar på i genomsnitt cirka 230 räntepunkter under 2009 och uppgick till cirka 200 räntepunkter i mars 2010.

Polen uppfyller inte konvergenskriteriet om långfristiga räntenivåer.

Ytterligare faktorer har också undersökts, inbegripet bytesbalansens utveckling och integreringen av produkt- och finansmarknader. Efter ett underskott på runt 4 % av BNP år 2008, var Polens utrikesbalans i stort sett i balans år 2009. Detta berodde på en kraftig minskning av handelsunderskottet till följd av sjunkande inhemsk efterfrågan samt en prisstyrd förändring av importens sammansättning i riktning mot inhemska varor. Finansieringen av saldot i bytes- och kapitalbalansen har i stort sett varit opåverkad, för underskottet i utrikesaffärerna har finansierats med ett nettoinflöde av utländska direktinvesteringar och i ökande utsträckning med interna lån inom bank- och företagskoncerner. Den polska ekonomin är alltmer integrerad i EU. Framför allt växer handeln med andra medlemsstater och motsvarande gäller direktinvesteringar. Väsentliga framsteg har också gjorts i fråga om integreringen av den inhemska finanssektorn i EU-sektorn i stort, främst genom en hög andel utländskt ägande av finansiella intermediärer.

Mot bakgrund av bedömningen av lagstiftningens förenlighet och av om konvergenskriterierna uppnåtts, samt med beaktande av de ytterligare faktorerna, anser kommissionen att Polen inte uppfyller villkoren för införande av euron.

RUMÄNIEN

Lagstiftningen i Rumänien är inte helt förenlig med artiklarna 130 och 131 i EUF-fördraget och ECBS-/ECB-stadgan, vilket särskilt gäller lagen om Banca Naţională a României (nedan kallad BNR ). Oförenligheterna gäller centralbankens integrering i ECBS vid tiden för eurons införande, oberoendet för BNR samt förbudet mot monetär finansiering. Det finns fortfarande brister i fråga om hänvisningen till ECBS mål, oberoendet för institutioner och personer, ECB:s rätt att rådfrågas inom sitt befogenhetsområde, Eurosystemets förfarande för ekonomisk rapportering av den nationella centralbankens transaktioner, främjandet av friktionsfritt fungerande betalningssystem, ECB:s och EU:s roll i insamlingen av statistiska uppgifter och deras funktion vid tillsättandet av externrevisor.

Den genomsnittliga inflationen på tolvmånadersbasis har legat över referensvärdet sedan Rumäniens EU-anslutning år 2007. Landets genomsnittliga inflation under tolvmånadersperioden till och med mars 2010 uppgick till 5,0 %, som klart överstiger referensvärdet på 1,0 % och sannolikt kommer att göra det även under de närmaste månaderna.

De senaste åren har den rumänska inflationen varit hög. Den årliga inflationstakten ökade kraftigt under andra halvåret 2007, till följd av stigande livsmedels- och bränslepriser och starkt ökande enhetsarbetskostnader. Räknat på tre år kulminerade inflationen i juli 2008 med 9,1 %. Under 2009 var HIKP-inflationen fortsatt hög och uppgick trots den kraftiga ekonomiska nedgången till i genomsnitt 5,6 %. Detta berodde bland annat på betydande punktskattehöjningar och en oavbrutet hög inflation inom tjänstesektorn.

Inflationen väntas bli mera måttlig under 2010 och 2011, till följd av den ekonomiska avmattningen och avklingande priseffekter av de kraftigt höjda punktskatterna. I kommissionens vårprognos 2010 beräknas den årliga HIKP-inflationen uppgå till i genomsnitt 4,3 % år 2010 och 3,0 % år 2011. Den relativt låga prisnivån i Rumänien (cirka 58 % av genomsnittet i euroområdet 2008) tyder på att det på lång sikt finns ett betydande utrymme för fortsatt priskonvergens.

Rumänien uppfyller inte prisstabilitetskriteriet.

[pic]

Rumänien omfattas för närvarande av ett rådsbeslut om förekomsten av ett alltför stort underskott (rådets beslut av den 7 juli 2009)[12]. I februari 2010 rekommenderade rådet Rumänien att korrigera det alltför stora underskottet senast år 2012. Landets underskott i den offentliga sektorns finanser överskred år 2008 referensvärdet på 3 % och hamnade på 5,4 % av BNP, för att sedan öka ytterligare till 8,3 % år 2009. Enligt kommissionens vårprognos 2010 kommer underskottet med oförändrad politik att uppgå till 8,0 % av BNP år 2010, för att sedan minska till 7,4 % år 2011. Samtidigt väntas den offentliga skuldkvoten öka från 30,5 % av BNP år 2010 till 35,8 % år 2011.

Rumänien uppfyller inte kriteriet om de offentliga finansernas ställning.

[pic]

Rumänska leu deltar inte i ERM II. Rumänien tillämpar flytande växelkurs. Efter en apprecierande trend mellan slutet av 2004 och mitten av 2007 ledde den begynnande turbulensen på världens finansmarknader andra halvåret 2007 till en betydande depreciering av leu. Valutan försvagades återigen kraftigt under hösten 2008, på grund av den allt djupare globala finanskrisen och mot bakgrund av stora inhemska makroekonomiska obalanser. Korta räntedifferenser mot euroområdet började öka i slutet av 2008, då den följande likviditetsbristen drev upp rumänska korta räntor i och med finansinstitutens minskade riskbenägenhet. Efter ett avtal i början av 2009 att ge Rumänien samordnat internationellt finansiellt bistånd, lättade pressen på finansmarknaden något och gjorde att rumänska leu i stort sett stabiliserades under 2009 och början av 2010. Den korta räntespreaden mot euroområdet minskade under 2009 och början av 2010, bland annat till följd av den förbättrade situationen på penningmarknaden, BNR:s sänkta styrräntor och det ökade förtroendet genom utbetalningarna av det internationella finansiella biståndet. Under den tvååriga granskningsperioden deprecierades leu mot euron med 12,9 %.

Rumänien uppfyller inte växelkurskriteriet.

De genomsnittliga långa räntorna i Rumänien har legat över referensvärdet sedan EU-anslutningen. Den genomsnittliga långa räntan i Rumänien var 9,4 % under tolvmånadersperioden till och med mars 2010, dvs. översteg referensvärdet på 6,0 %. Spreadarna mot euroområdet ökade under andra halvåret 2007 och under 2008, i den globala finanskrisens och de inhemska obalansernas spår. Landets långa räntor var fortsatt höga under 2009 och med ökad volatilitet, för att sedan sjunka något i början av 2010 då det fanns tecken på att situationen på den inhemska marknaden lättade. Spreaden mot euroområdet uppgick i mars 2010 till cirka 350 räntepunkter.

Rumänien uppfyller inte konvergenskriteriet om långfristiga räntenivåer.

Ytterligare faktorer har också undersökts, inbegripet bytesbalansens utveckling och integreringen av produkt- och finansmarknader. Rumäniens underskott i utrikesaffärerna kulminerade under perioden 2007–2008, med ett genomsnitt på cirka 12 % av BNP. Detta berodde framförallt på en försämrad handelsbalans, eftersom importen drevs upp av en snabbt ökande inhemsk efterfrågan. Landets underskott i utrikesaffärerna sjönk kraftigt till 4,0 % av BNP år 2009, främst genom att handelsunderskottet kraftigt minskade till följd av den abrupta inhemska efterfrågenedgången och förändringar i inhemska och utländska varors relativa priser. Det betydande underskottet väckte farhågor om utlandsskuldens hållbarhet, med kreditåtstramningar i utlandet under en allt djupare global kris. Då regeringen också hade ökade svårigheter att förnya lån på marknaden, enades EU, IMF, Världsbanken, EIB och EBRD i början av 2009 om att erbjuda Rumänien ett samordnat internationellt finansiellt bistånd. Detta uppgick till totalt 20 miljarder euro till 2012, varav högst 5 miljarder inom ramen för EU:s betalningsbalansfacilitet. Efter att det internationella finansiella biståndet beviljats, minskade problemen något med finansieringen av underskottet i bytes- och kapitalbalansen i slutet av 2009 och början av 2010, i linje med den snabba förbättringen av saldot i utrikesaffärerna och en viss stabilisering av den inhemska finansmarknaden. I mars 2010 hade drygt hälften av de utlovade finansiella medlen betalats ut, efter att de politiska villkoren uppfyllts för stödets olika delar.

Den rumänska ekonomin är alltmer integrerad i EU. Framför allt växer handeln med andra medlemsstater och motsvarande gäller direktinvesteringar. Väsentliga framsteg har också gjorts i fråga om integreringen av den inhemska finanssektorn i EU-sektorn i stort, främst genom en hög andel utländskt ägande av finansiella intermediärer

Mot bakgrund av bedömningen av lagstiftningens förenlighet och av om konvergenskriterierna uppnåtts, samt med beaktande av de ytterligare faktorerna, anser kommissionen att Rumänien inte uppfyller villkoren för införande av euron.

SVERIGE

Lagstiftningen i Sverige är inte helt förenlig med artiklarna 130 och 131 i EUF-fördraget och ECBS-/ECB-stadgan, vilket särskilt gäller lagen om Sveriges Riksbank, regeringsformen (en del av den svenska författningen) och lagen om valuta- och kreditreglering. Oförenligheterna gäller förbudet mot monetär finansiering, centralbankens oberoende samt dess integrering i ECBS vid tiden för eurons införande. Flera brister kvarstår när det gäller målen för Sveriges Riksbank, främjandet av ett väl fungerande betalningssystem, förbudet mot monetär finansiering, ECB:s roll i betalningssystemens funktion samt i internationell samarbete, ECB:s och EU:s roll i insamlingen av statistiska uppgifter samt ECB:s och rådets roll vid tillsättandet av externa revisorer.

Den svenska inflationen på tolvmånadersbasis överskred referensvärdet i juli 2009, för första gången sedan december 1996. Under tolvmånadersperioden till och med mars 2010 uppgick landets genomsnittliga inflation till 2,1 %, som överstiger referensvärdet på 1,0 % men sannolikt kommer att underskrida det igen under de närmaste månaderna.

Den årliga HIKP-inflationen var relativt hög under 2008 och uppgick i genomsnitt till cirka 3,3 %. Detta berodde på de snabbt stigande internationella livsmedels- och energipriserna, på ökande enhetsarbetskostnader och på en försvagning av kronan. I slutet av 2008 började inflationen snabbt sjunka, samtidigt med en kraftig ekonomisk nedgång och sjunkande livsmedels- och energipriser. Under 2009 uppgick inflationen i genomsnitt till 1,9 %.

I kommissionens vårprognos 2010 väntas inflationen förbli måttlig under 2010 och 2011 och i genomsnitt uppgå till cirka 1,7 %, i och med att omfattande ledig kapacitet väntas bromsa ökningar av priser och enhetsarbetskostnader.

Sverige uppfyller inte prisstabilitetskriteriet.

[pic]

Sverige omfattas inte av något rådsbeslut om alltför stort underskott. Under perioden 2002–2007 förbättrades saldot i de offentliga finanserna och uppvisade som bäst ett överskott på 3,8 % av BNP år 2007. Med krisen försämrades de offentliga finansernas ställning, så att överskottet minskade till 2,5 % av BNP år 2008 och förvandlades till ett underskott på 0,8 % år 2009. I kommissionens vårprognos 2010 väntas underskottet med oförändrad politik uppgå till cirka 2,1 % av BNP år 2010 och 1,6 % år 2011. Den offentliga bruttoskulden ökade till 42,8 % av BNP år 2009 och väntas fortsätta öka till cirka 46 % år 2010 och 2011.

Sverige uppfyller kriteriet om den offentliga sektorns finanser.

[pic]

Den svenska kronan deltar inte i ERM II. Sverige har sedan början av 1990-talet haft flytande växelkurs och fastställda inflationsmål. Kronan deprecierades kraftigt i samband med att finanskrisen förvärrades i september 2008, då investerarna blev mindre riskbenägna. Mellan augusti 2008 och början av mars 2009 tappade kronan nästan 20 % i värde mot euron, delvis också till följd av en negativ kort räntespread mot euroområdet. Sedan dess har dock kronan stärkts och hämtat in en stor del av tidigare förluster, till följd av stabiliseringen av finansmarknaden och allmänt bättre ekonomiska utsikter. Under den tvååriga granskningsperioden deprecierades kronan mot euron med 3 %.

Sverige uppfyller inte växelkurskriteriet.

Den genomsnittliga långa räntan i Sverige var 3,3 % under tolvmånadersperioden till och med mars 2010 och ligger under referensvärdet på 6,0 %. De genomsnittliga långa räntorna har legat under referensvärdet sedan EU-anslutningen 1995. Spreadarna mot euroområdets långfristiga referensobligationer blev negativa år 2008 och låg som lägst på minus 100 räntepunkter vid årsskiftet 2008/2009. Spreaden har sedan dess minskat men ligger fortfarande på cirka minus 45 räntepunkter.

Sverige uppfyller kriteriet om långfristiga räntesatser.

Ytterligare faktorer har också undersökts, inbegripet bytesbalansens utveckling och integreringen av produkt- och finansmarknader. Den svenska utrikesbalansen har visat överskott sedan mitten av 1990-talet, främst till följd av stor nettoexport av varor och på senare tid även av tjänster. Överskottet i utrikesaffärerna har ökat från cirka 4 % av BNP i början av 2000-talet till cirka 7–8 % sedan 2003. Den svenska ekonomin är öppen och väl integrerad i EU, med en andel gemenskapsintern handel i varor som ligger klart över EU-genomsnittet och en ökad andel utländska direktinvesteringar inom EU. Sveriges finanssektor är väl integrerad i EU-sektorn i stort, med särskilt starka band till andra nordiska länder och Baltikum. Sveriges finansiella sektor är överlag mycket välutvecklad, både i storlek och utvecklingsgrad, vilket motsvarar landets högt utvecklade ekonomi.

Mot bakgrund av bedömningen av lagstiftningens förenlighet och av uppfyllandet av konvergenskriterierna, samt med beaktande av de ytterligare faktorerna, anser kommissionen att Sverige inte uppfyller villkoren för att införa euron.

[1] Vid tillämpningen av prisstabilitetskriteriet mäts inflationen med hjälp av det harmoniserade konsumentprisindexet (HKPI) enligt definitionen i rådets förordning (EG) nr 2494/95, ändrad genom Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1882/2003 och genom Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 596/2009.

[2] Alla prognoser över inflation och andra variabler i denna rapport är hämtade från kommissionens vårprognos 2010. Kommissionens prognoser baseras på ett antal gemensamma antaganden om externa variabler samt på ett antagande om oförändrad ekonomisk politik och samtidigt beaktas åtgärder om vilka det finns tillräckligt detaljerade uppgifter. Prognoserna för referensvärdets utveckling är förenade med en betydande osäkerhet, då de beräknas på grundval av inflationsutsikterna för de tre medlemsstater som förväntas ha den lägsta inflationen under prognosperioden, vilket ökar den möjliga felmarginalen.

[3] Sista datum för uppgifter som använts i denna rapport var den 23 april 2010.

[4] Litauens genomsnittliga inflation på tolvmånadersbasis låg då 2,3 procentenheter under euroområdets och landet räknades därför inte till medlemsstaterna med bäst resultat.

[5] Vid bedömingen av uppfyllande av växelkurskriteriet undersöker kommissionen huruvida växelkursen har legat kvar nära centralkursen i ERM II, samtidigt som skäl för en appreciering kan beaktas, i enlighet med det gemensamma uttalandet om anslutande länder och ERM II från det informella Ekofinrådet i Aten den 5 april 2003.

[6] Estland hörde i mars 2010 till de medlemsstater som uppnått de bästa resultaten i fråga om prisstabilitet, men landet har inte någon harmoniserad långfristig referensstatsobligation eller jämförbart värdepapper som kan användas för att beräkna referensvärdet. I linje med artikel 4 i protokollet (” de, högst tre medlemsstater som har uppnått de bästa resultaten i fråga om prisstabilitet ”) beräknades i mars 2010 referensvärdet som det enkla aritmetiska medelvärdet av den långa räntan i de två medlemsstaterna med bäst prisstabilitetsresultat, nämligen Portugal (4,2 %) och Belgien (3,8 %), plus 2 procentenheter.

[7] Länders räntespread gentemot euroområdets långfristiga referensobligationer beräknas utifrån Eurostats månadspublikation EMU convergence criterion bond yields . Serien publiseras också av ECB under namnet Long-term interest rate for convergence purposes .

[8] 2009/591/EG, EUT L 202, 4.8.2009, s. 50.

[9] 2009/588/EG (EUT L 202, 4.8.2009, s. 44).

[10] 2004/918/EG, EUT L 389, 30.12.2004, s. 27.

[11] 2009/589/EG, EUT L 202, 4.8.2009, s. 46.

[12] 2009/590/EG, EUT L 202, 4.8.2009, s. 48.