SV Europeiska unionens officiella tidning C 309/126

Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om Det organiserade civila samhällets roll i genomförandet av politiken för sammanhållning och regional utveckling

(2006/C 309/26)

Den 13–14 juli 2005 beslutade Europeiska ekonomiska och sociala kommittén att i enlighet med artikel 29.2 i arbetsordningen utarbeta ett yttrande om ”Det organiserade civila samhällets roll i genomförandet av politiken för sammanhållning och regional utveckling”.

Facksektionen för Ekonomiska och monetära unionen, ekonomisk och social sammanhållning, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 7 juni 2006. Föredragande var Marzena Mendza-Drozd.

Vid sin 428:e plenarsession den 5–6 juli 2006 (sammanträdet den 6 juli) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 47 röster för, 36 röster emot och 6 nedlagda röster.

1. Inledning

1.1 Europeiska ekonomiska och sociala kommittén har länge visat ett starkt intresse för sammanhållningspolitiken och har vid flera tillfällen uttalat sig i ämnet, i frågor rörande bestämmelserna för strukturfonderna (1) och Sammanhållningsfonden och rörande en av de centrala principerna för genomförandet av dem, nämligen partnerskapsprincipen.

1.2 Kommitténs intresse för partnerskapsprincipen har alltid bottnat i en övertygelse, som även delas av Europeiska kommissionen, om att effektiviteten i sammanhållningspolitiken i stor utsträckning beror på arbetsmarknadsaktörernas och andra berörda organisationers (inom det civila samhället) delaktighet.(…) (2).

1.3 EESK anser dock att det finns mycket kvar att göra i fråga om praxis att involvera det civila samhällets organisationer i genomförandet av sammanhållningspolitiken. Kommittén skulle genom att utarbeta detta yttrande vilja bidra till en bättre omsättning av partnerskapsprincipen under den närmaste tiden och hoppas att kommissionen och rådet kommer att kunna genomföra de ändringar som krävs och vidta konkreta åtgärder för att det civila samhällets organisationer skall delta i genomförandet av sammanhållningspolitiken. Med tanke på det pågående arbetet med programmen i medlemsstaterna räknar kommittén med att detta yttrande också kan bli ett användbart verktyg för det civila samhällets organisationer gentemot de nationella och regionala myndigheterna.

2. Det civila samhällets organisationer

2.1 Kommittén rekommenderar att man tillämpar en bred definition av begreppet ”civila samhället” som innefattar ”…samtliga organisationsstrukturer vars medlemmar via en demokratisk process som bygger på dialog och samförstånd tjänar det allmänna bästa” (3) och som uppfyller de kriterier för representativitet som kommittén redan har behandlat i tidigare yttranden (4). Genom en sådan formulering inkluderas i begreppsfältet framför allt sådana organisationer inom det civila samhället som — arbetsmarknadens parter – fackföreningar och arbetsgivarorganisationer, — icke-statliga organisationer vars officiella och rättsliga stadgar anger syftet med deras verksamhet och uppgifter: föreningar, branschorganisationer, federationer, forum, nätverk, stiftelser (som i många medlemsstater bara skiljer sig åt från föreningarna genom sin rättsliga form). Dessa olika slags organisationer definieras också som ”icke-vinstdrivande organisationer” eller ”den tredje sektorn”, och deras verksamhet innefattar sådana områden som miljöskydd, konsumentskydd, lokal utveckling, mänskliga rättigheter, social service, bekämpning av social marginalisering, företagsutveckling, den sociala ekonomin m.fl.

2.2 Kommittén är medveten om att en så bred definition av det civila samhället kan medföra problem i den praktiska tillämpningen, framför allt när det gäller sammanhållningsproblematiken. Kommittén anser att en klart definierad representativitet kan öka rätten för det civila samhällets organisationer att delta i de enskilda faserna i genomförandet av sammanhållningspolitiken. I sitt yttrande om representativiteten för de europeiska organisationerna i det civila samhället anger kommittén vissa grundläggande representativitetskriterier och uppmanar organisationerna att uppfylla dessa (5), framför allt när det handlar om programplanering och övervakning på gemenskapsnivå. Kommittén anser dock att man även på nationell och regional nivå kan skapa en motsvarande lista av kriterier med stöd av kommitténs förslag, särskilt i fråga om deltagande i programplanering och uppföljning. Enligt kommittén skulle denna lista kunna omfatta sådana kriterier som — tillgång till medlemmarnas sakkunskaper, — allmännyttig verksamhet i allmänhetens intresse, — ett tillräckligt stort antal medlemmar för att säkerställa att verksamheten är effektiv och bygger på sakkunskap och demokratiska metoder (ansvariga utses genom val, interna diskussioner och intern information, öppenhet i fråga om beslut och finanser osv.), — medel och ett ekonomiskt oberoende som garanterar en oavhängig verksamhet, — bevisat oberoende av utomstående intressen och påtryckningar, och — öppenhet, i synnerhet vad gäller ekonomi och beslutsprocess.

2.3 Frågan om representativitet är grundläggande. Men man bör också väga in de kvalitativa kriterier som behandlas i ovannämnda EESK-yttrande. Det krävs också en klar distinktion mellan medverkan och samråd i utformningen av politiken och urvalskriterierna för projekt som finansieras av Sammanhållningsfonden. Alla organisationer som kan bidra till målen för denna politik på ett specifikt område skall kunna komma i fråga för anslag.

2.4 För att effektivt genomföra sammanhållningspolitiken anser kommittén att man bör göra allt man kan för att i så hög grad som möjligt utnyttja den potential som finns hos organisationerna inom det civila samhället, eftersom de, med tanke på deras målsättningar, mycket ofta kan ha tillgångar som är viktiga i samband med genomförandet av sammanhållningspolitiken: — Erfarenhet och kompetens inom ekonomi och samhälle. — God kännedom om lokala och regionala behov. — Direkt kontakt med medborgarna och sina medlemmar och därmed en möjlighet att yttra sig på deras vägnar. — Direkt kontakt med målgrupperna och kännedom om deras behov. — En förmåga att aktivera lokalsamhällen och frivilliga. — Stor effektivitet och beredskap att använda sig av innovativa metoder. — En möjlighet att kontrollera den offentliga förvaltningens verksamhet. — Goda kontakter med media.

2.5 Kommittén anser dessutom att deltagandet av organisationer från det civila samhället, som åtnjuter förtroende i samhället, i allmänhet är den närmaste beröringspunkten mellan medborgarna och EU och kan bidra till att öka insynen i användningen av tillgängliga medel. Ett engagemang från deras sida kan leda till att besluten blir mer öppna och uteslutande fattas på grundval av sakliga kriterier. Dessa organisationers deltagande kan också leda till att de åtgärder som genomförs faktiskt motsvarar samhällets behov. Slutligen kan det civila samhällets organisationer vara en viktig partner i debatten om framtiden för EU-politikens olika områden, bl.a. sammanhållningspolitiken, genom att denna förs över på lokal nivå, närmare medborgarna.

2.6 Kommittén vill också peka på den potential som det civila samhällets organisationer har, med tanke på deras särdrag och stadgeenliga målsättningar på ett antal konkreta områden, t.ex. — på arbetsmarknaden, inom sysselsättning och företagande – där de kan bidra till bättre prioriteringar och åtgärder som påverkar den ekonomiska utvecklingen, — på området ekonomisk omvandling – där de med sin kompetens kan hjälpa till att bekämpa de oavsedda negativa effekter som inte identifierats i tillräcklig utsträckning, — inom miljöskyddet – där de kan fungera som garanter för att strategiska mål, prioriteringar och projekturvalskriterier fastställs med respekt för principen om hållbar utveckling, — på området social marginalisering och jämställdhet – där de med sitt praktiska kunnande kan se till att sammanhållningspolitiken genomförs med respekt för jämställdhetsprincipen och den gällande lagstiftningen på detta område och med hänsyn till den sociala aspekten, — på området lokal utveckling – där deras kännedom om problemen och behoven är ett första steg i riktning mot en lösning av dem, — på området gränsöverskridande samarbete – där de kan vara en mycket bra partner vid genomförandet av projekt, — vid övervakning av användningen av offentliga medel, där de kan signalera och uppmärksamma exempel på korruption.

3. Det civila samhällets organisationer och deras roll i genomförandet av sammanhållningspolitiken

3.1 Kommittén instämmer i kommissionens och rådets förslag att partnerskapsprincipen bör tillämpas i varje etapp av sammanhållningspolitiken, från programplaneringen till genomförandet och utvärderingen av effekterna. Kommittén understryker också att det civila samhällets organisationer om de deltar kan bidra till att kvaliteten på genomförandet ökar och till att förväntade resultat uppnås. Kommittén anser att man måste se till att det civila samhällets organisationer engageras i — programplaneringen på gemenskapsnivå, — programplaneringen på nationell nivå (skapande av nationella strategiska referensramar och operativa program), — arbetet med att göra strukturfonderna kända och informera om möjligheterna att använda medlen från dessa, — genomförandet av strukturfonderna, — övervakning och utvärdering av användningen av medlen.

3.2 Kommittén vill slutligen peka på att det civila samhällets organisationer kan fylla tre funktioner i samband med genomförandet av sammanhållningspolitiken: en rådgivande – vid fastställandet av mål och prioriteringar, en övervakande – i fråga om åtgärder som vidtas av den offentliga förvaltningen och en verkställande – genom att de genomför eller deltar som partner i projekt som medfinansieras med strukturfondsmedel.

3.3 Kommittén skulle vilja påminna om att den i sitt yttrande om de allmänna bestämmelserna för strukturfonderna (6) förhåller sig kritiskt till behandlingen av partnerskapsprincipen, även om den uppskattar att kommissionen i sitt förslag (7) för första gången nämner det civila samhället och de icke-statliga organisationerna. Kommittén anser det oroväckande att rådet under lagstiftningsarbetet i rådet strök denna formulering och ersatte den med ”andra lämpliga organ”. Desto mer nöjd är kommittén dock över att man i den senaste versionen av dokumenten (från april 2006) återinförde en formulering som hänför de aktörer som representerar det civila samhället, de partner som engagerar sig för miljöskyddet, de icke-statliga organisationer och aktörer som har till uppgift att verka för ökad jämställdhet mellan kvinnor och män till den grupp av aktörer som berörs av partnerskapsprincipen. Kommittén hoppas att de synpunkter som den tidigare framfört om detta bidragit till dessa förändringar.

4. Programplaneringen på gemenskapsnivå

4.1 Kommittén inser att programplaneringen på gemenskapsnivå är det första steget i genomförandet av strukturfonderna och skulle vilja understryka betydelsen av allt slags samråd just på denna nivå. Det samråd som kommissionen nyligen genomförde rörande förslagen till strategiska riktlinjer för perioden 2007–2013 bekräftar att det civila samhällets organisationer är intresserade av dessa frågor (8). Kommittén som själv anstränger sig för att involvera andra organisationer inom det civila samhället i arbetet anser att ett sådant engagemang i samband med att strategiska dokument utarbetas bör utnyttjas i så hög grad som möjligt.

4.2 Kommittén anser också att det skulle vara utomordentligt värdefullt om det civila samhällets organisationer deltog aktivt i alla rådgivande organ på EU-nivå. Kommittén är medveten om att det framför allt är här som den självklara frågan om representativiteten och lämpliga kriterier för att fastställa denna inställer sig. Här kan framför allt de kriterier som kommittén nyligen fastställde rörande europeiska icke-statliga organisationer komma till stor användning (9).

5. Programplaneringen av strukturfonderna på nationell nivå

5.1 Även om de förenklingar som kommissionen planerar kan leda till en mer överskådlig sammanhållningspolitik, vill EESK återigen peka på risken med dessa förslag. Kommittén är framför allt orolig för att det civila samhällets organisationer förbises av nationella och regionala myndigheter, som inte alltid står öppna för tanken att involvera dem i arbetet i samband med användningen av strukturfonderna och Sammanhållningsfonden (detta bekräftas också i den rapport som utarbetats av miljögrupper (10) och Europeiska fackliga samorganisationen (11)), och att detta leder till minskad samhällelig kontroll över utgifterna.

5.2 De erfarenheter av arbetet med att utarbeta centrala programdokument för perioden 2004–2006 som beskrivs i den rapport som utarbetats av Brian Harvey för European Citizen Action Service (12) och som visserligen bara avser icke-statliga organisationer i de nya medlemsstaterna ger tyvärr inte anledning till optimism. Frekventa ändringar av datumen för samråden, långtgående ändringar i programdokumenten efter det att samråden avslutats (till exempel i miljökonsekvensprognoser), att samråden påbörjas alltför sent och tidsfristen för synpunkter därför blir alltför kort – detta är bara några av de nackdelar med processen som signalerats av företrädare för det civila samhället. I de fall där konsultföretag fått i uppdrag att utarbeta dokumenten, företag som inte haft några kontakter med organisationer inom det civila samhället, framstår situationen som ännu värre.

5.3 Sådana åtgärder leder inte bara till att intresset för samråden minskar utan – ännu viktigare – också till att man försitter en möjlighet till viktiga ändringar i programdokumenten. Kommittén skulle här tydligt vilja betona att ett korrekt samråd inte bara måste innebära att de dokument som skall behandlas görs tillgängliga för alla berörda organisationer, utan även att detta sker inom den tid som behövs för att framföra eventuella synpunkter (så att tidsplanen för arbetet inte störs samtidigt som det finns tid att sätta sig in i dokumenten).

5.4 De positiva erfarenheterna – t.ex. av samrådet kring den nationella utvecklingsplanen för Polen 2005, där de nationella myndigheterna fastställde detaljerade principer för hur samrådet skulle ske, hur förloppet skulle dokumenteras, hur synpunkter som framförts och motiveringarna för att anta eller förkasta dem skulle noteras – är exempel på god praxis och ett bevis för att hela processen kan genomföras på ett samvetsgrant och effektivt sätt.

5.5 Information från olika länder visar också att organisationer från det civila samhället vanligtvis inte deltar i arbetet i de arbetsgrupper som har ansvar för utarbetandet av programdokumenten, och detta begränsar i hög grad deras möjligheter att framföra synpunkter från första början.

5.6 Kommittén är därför av den uppfattningen att situationen skulle kunna förändras till det bättre om kommissionen formulerade vissa minimikrav (eller åtminstone anvisningar) som medlemsstaterna måste hålla sig till i samband med samråden och krav på information om hur processen fortlöper. En sådan åtgärd från kommissionens sida skulle åtminstone i någon mån kunna minska risken för en situation där en bra plan för att involvera det civila samhällets organisationer i arbetet med att utarbeta den nationella utvecklingsplanen i någon av medlemsstaterna bara stannar kvar på papperet.

6. Information om strukturfonderna

6.1 Kommittén noterar att situationen på senare år blivit bättre när det gäller tillgången till information om strukturfonderna, bl.a. på officiella webbsidor, men skulle ändå vilja påpeka att endast vissa länder använder andra sätt att främja och informera om strukturfonderna, t.ex. press, tv, seminarier eller konferenser inriktade just på målgrupperna. Situationen skulle kunna bli betydligt bättre om man utnyttjade de möjligheter som finns hos det civila samhällets organisationer.

6.2 Enligt kommittén ser det tyvärr inte bättre ut med arbetet med att främja strukturfonderna på regional nivå. Planer för arbetet med att främja och informera om strukturfonderna utarbetas utan att det sker något samråd eller så ger man bara ett sken av att samråd genomförs. Om man involverade det civila samhällets organisationer i denna process och tillvaratog deras kännedom om olika miljöer och problem skulle strategierna för detta arbete dock kunna bli mer realistiska.

6.3 Med tanke på att strukturfonderna är avsedda för konkreta samhällsekonomiska mål och pengarna till arbetet med att främja och informera om strukturfonderna bara är ett medel för genomförandet, bör man med särskild uppmärksamhet ta itu med frågan om effektiviteten i detta arbete.

6.4 Det är naturligtvis svårt att definitivt peka på vilken mekanism för användningen av medlen för detta arbete som är den mest effektiva om man ser till mottagarna. Man kan också hitta bra exempel på åtgärder för att främja och informera om strukturfonderna som genomförts av de utförande institutionerna själva och uppgifter som anförtrotts åt reklambyråer eller PR-företag. Det finns dock också fall där inget av dessa alternativ är effektivt för att nå de berörda mottagarna eller där den produkt som erbjuds inte anpassats till mottagarnas behov.

6.5 Detta leder därför ofta till absurda situationer, där det civila samhällets organisationer inte får tillgång till de medel som avsatts för att främja strukturfonderna utan tvingas att bekosta sina egna informationsinitiativ.

6.6 En av förutsättningarna för att medlen för att främja och informera om strukturfonderna skall användas effektivt verkar alltså vara att de organisationer inom det civila samhället (som kan genomföra informationsåtgärder väl avpassade till mottagarnas behov och som är beredda att vidta vissa åtgärder, ofta med en mindre budget) får tillgång till dessa medel.

6.7 Kommittén är medveten om att frågan om arbetet med att informera om strukturfonderna och Sammanhållningsfonden inte kan begränsas till problemet om vem som skall ha ansvaret för det och vem som skall genomföra det. Målsättningarna för användningen av strukturfonderna och de problem som de skall bidra till att lösa är också av central betydelse. Kommittén anser att denna fråga helt säkert måste granskas mer ingående och diskuteras innan strukturfonderna och Sammanhållningsfonden börjar användas.

7. Genomförandet av strukturfonderna

7.1 I sina tidigare yttranden har EESK redan uppmärksammat de övergripande stödens betydelse. Kommittén skulle här vilja understryka sin oro över att systemet med övergripande stöd bland de tio nya medlemsstaterna bara antagits i Tjeckien. Även där har dock betydelsen av denna mekanism begränsats genom att den offentliga förvaltningen infört en rad formella hinder. Kommittén är orolig för att denna situation skall upprepa sig under nästa programplaneringsperiod och skulle vilja peka på att erfarenheterna i de länder som använt sig av denna möjlighet är mycket positiva, framför allt i de fall där det handlar om att nå fram till särskilt missgynnade grupper, t.ex. långtidsarbetslösa.

7.2 Nästa fråga, som kommittén tagit upp redan tidigare, handlar om tillgången till teknisk hjälp för det civila samhällets organisationer. Storbritannien är ett exempel på en stat där budgeten för tekniskt stöd (detta gäller även Europeiska regionala utvecklingsfonden) i hög grad använts för att involvera sådana organisationer i arbetet med att genomföra strukturfonderna. Det tekniska stödet har dessutom bl.a. använts för att finansiera ”paraplyorganisationers” åtgärder för rådgivning till och utbildning av icke-statliga organisationer, för att dessa sedan skall kunna ta itu med arbetet att genomföra program och projekt med medel från strukturfonderna. Så är dock inte fallet överallt. Kommittén anser alltså att det civila samhällets organisationer på de platser där detta inte inträffat helt enkelt bör anses kvalificerade att ansöka om tekniskt stöd (13).

7.3 Kommittén skulle också vilja peka på att kravet på medfinansiering av projekt med offentliga medel kan försätta det civila samhällets organisationer i en ofördelaktig situation. Detta leder nämligen till att de får sämre tillgång till medel från strukturfonderna, vilket i sin tur begränsar deras möjligheter att genomföra projekt. Kommittén skulle mycket tydligt vilja framföra sin åsikt att egna – privata – medel från det civila samhällets organisationer måste få utgöra en del av medfinansieringen (på nationell nivå) av projekt från strukturfonderna. Kommittén anser att denna formulering bör kompletteras så att den omfattar även icke-statliga organisationer, som i många fall genomför projekt som finansieras genom strukturfonderna.

7.4 Kommittén skulle samtidigt vilja peka på att man måste se till att det civila samhällets organisationer helt enkelt definieras som slutmottagare i de operativa programmen. Detta är tyvärr inte allmän praxis. Och erfarenheterna från de länder där det civila samhällets organisationer lyckats använda sig av tillgängliga medel – t.ex. i Spanien – visar ju hur effektiva de är bland annat när det gäller att bekämpa social uteslutning, utveckla turismen och verka för lokal utveckling. Kommittén anser att det kommer att bli särskilt viktigt att se till att det civila samhällets organisationer får tillfälle att genomföra projekt finansierade med medel från strukturfonderna mot bakgrund av målen i de strategiska riktlinjerna för Lissabonstrategin för 2007–2013.

7.5 Kommittén är medveten om att det i slutänden är typen på de projekt som erhåller finansiellt stöd som avgör hur sammanhållningspolitiken genomförs. Antingen bidrar dessa projekt faktiskt till ökad social och ekonomisk sammanhållning eller inte. Kommittén anser att de institutioner som har ansvar för projekturvalet bör utnyttja den kompetens som det civila samhällets organisationer besitter och deras utmärkta kännedom om de lokala och regionala behoven, varvid man bör ta särskild hänsyn till möjliga intressekonflikter.

8. Övervakning och utvärdering av användningen av medlen

8.1 EESK är djupt övertygad om att övervakning och utvärdering är två mycket viktiga inslag i arbetet med att genomföra strukturfonderna, och att de inte bara bidrar till en effektiv förvaltning av medlen utan också till att de planerade målen och resultaten för sammanhållningspolitiken uppnås. I samband med detta bör man göra allt för att det civila samhällets organisationer överallt där detta inte blivit allmän praxis skall kunna lägga fram sin bedömning av genomförandet och de effekter som uppnåtts och för att detta skall beaktas när beslut fattas. Därför måste företrädare för det civila samhällets organisationer ingå i de kommittéer som övervakar genomförandet av de nationella strategiska referensramarna och de enskilda operativa programmen.

8.2 Redan i sitt yttrande om partnerskapsprincipen från 2003 (14) pekade EESK på att informationen om övervakningskommittéernas sammansättning varierar betydligt från land till land. Och även om kommittén inte har för avsikt att eftersträva standardiserade lösningar, så skulle den vilja försäkra sig om att alla medlemsstater tillämpar vissa miniminormer.

8.3 I de nya medlemsstaterna, till exempel Polen och Tjeckien, har man lyckats se till att organisationer från det civila samhället deltar i praktiskt taget alla övervakningskommittéer. När det gäller de icke-statliga organisationerna så var det de själva som föreslog ett rekryteringsförfarande där kandidater med lämpliga kvalifikationer uppmanades att anmäla sig, röstning skedde via Internet och de kandidater valdes som fick flest röster. EESK är medveten om att situationen inte är densamma i alla medlemsstater. Dessutom kan inte ens positiva erfarenheter (många gånger till följd av protester) säkerställa liknande resultat under påföljande programplaneringsperiod. I vilken utsträckning företrädare för det civila samhället involveras och på vilket sätt beror dessutom för närvarande mer på de enskilda regeringarnas goda vilja och inte på behovet av att iaktta vissa tydligt fastställda principer. EESK tror att å ena sidan kravet på att iaktta vissa bestämmelser (eller anvisningar) och å andra sidan det civila samhällets organisationers (särskilt de icke-statliga organisationerna) förmåga att organisera sig själva och utse egna företrädare kommer att leda till att nationella och regionala myndigheter i framtiden kommer att ta större hänsyn till den roll det civila samhällets organisationer har. EESK understryker att den plats som aktörerna i det civila samhället intar och den respekt som de statliga myndigheterna visar för deras roll endast kan uppnås genom en obestridlig representativitet, som gör dem legitima och berättigar dem till stöd från de strukturfondsprogram som avsätts för deras verksamhet.

8.4 EESK anser också att man bör göra allt man kan för att göra övervakningskommittéerna mer effektiva, så att de inte bara är formella organ och – som det visar sig i många fall – en plats där man lägger fram beslut som den offentliga förvaltningen redan fattat. Man bör se till att de blir verkliga forum för debatt och sökande av så fördelaktiga lösningar som möjligt. En av metoderna för detta är – enligt kommittén – att de organisationer från det civila samhället som kan delta i en sådan debatt ges tillfälle att framföra nya synpunkter.

8.5 Kommittén pekar på att även följande problem hör till de mest signalerade i samband med deltagandet i övervakningen av strukturfonderna: begränsad tillgång till dokument, brist på finansiella medel som krävs för att man skall kunna fullgöra sådana uppgifter samt ett oöverskådligt system för val av företrädare för organisationer från det civila samhället. Sådana iakttagelser är – enligt kommittén – en mycket viktig signal om att man bör anstränga sig för att ändra situationen under nästa programplaneringsperiod. Enligt vår mening skulle de nationella och regionala ekonomiska och sociala råden, där sådana finns, kunna fungera som en rådgivande resurs för de civila samhällsorganisationer som så önskar.

8.6 EESK anser även att företrädarna för det civila samhällets organisationer i övervakningskommittéerna bör ha tillgång till utbildning och kostnadsersättning (för t.ex. resor), så att de effektivt kan fullgöra sin roll.

9. Kommitténs förslag

9.1 Kommittén har redan vid flera tillfällen utarbetat yttranden om sammanhållningspolitiken och strukturfonderna och i samband med detta pekat på vilken oerhört stor roll det civila samhällets organisationer har att spela. Också många andra institutioner har yttrat sig i denna fråga. Med tanke på den målsättning som anges i den tredje sammanhållningsrapporten – för att främja bättre styresformer bör man genom lämpliga mekanismer göra arbetsmarknadens parter och företrädare för det civila samhället alltmer involverade i arbetet med att utforma, genomföra och följa upp åtgärderna – hoppas kommittén att denna ståndpunkt skall komma till uttryck i de bestämmelser som till slut antas och under nästa programplaneringsperiod. EESK hoppas också att kommissionen skall utarbeta anvisningar för medlemsstaterna på grundval av de synpunkter som framförs i detta yttrande.

9.2 Kommittén anser att det vore mycket användbart med en specifik översyn av de lösningar som för närvarande tillämpas i medlemsstaterna och som gör det möjligt att effektivt tillämpa partnerskapsprincipen. EESK funderar också på om det inte vore möjligt att inom den egna organisationen inrätta ett partnerskapsobservatorium.

9.3 Kommittén inser dock att det framför allt beror på medlemsstaterna om dess rekommendationer och krav beaktas. Den vänder sig därför också till de nationella och de regionala myndigheterna med en uppmaning om att dessa skall se till att det civila samhällets organisationer, oavsett hur bestämmelserna utformas, blir mer involverade i arbetet med att genomföra sammanhållningspolitiken.

10. Mot bakgrund av ovanstående vill kommittén framföra följande rekommendationer till kommissionen och rådet och riktar en appell till medlemsstaterna (de nationella och regionala myndigheterna) och det civila samhällets organisationer:

10.1 Programplaneringen på gemenskapsnivå

— Kommittén har länge fungerat som rådgivande organ för kommissionen, Europaparlamentet och rådet och skulle vilja understryka att den i sin verksamhet anstränger sig för att involvera andra organisationer i sitt arbete för att dess yttranden i så stor utsträckning som möjligt skall återspegla synpunkter och ställningstaganden från företrädare för det civila samhället.

— I sitt yttrande om representativiteten för de europeiska organisationerna i det civila samhället anger kommittén vissa grundläggande representativitetskriterier och uppmanar organisationerna att uppfylla dessa (15). En klart definierad representativitet kan öka rätten för det civila samhällets aktörer att delta i genomförandet av sammanhållningspolitiken.

— Kommittén föreslår att de strategiska riktlinjerna för 2007–2013 kompletteras med ramar för att organisationer från det civila samhället skall kunna engageras.

— Kommittén hoppas att formuleringen i de allmänna föreskrifterna (från april 2006) rörande samråd på gemenskapsnivå skall ge även andra representativa europeiska organisationer rätt att delta.

— Kommittén vänder sig till kommissionen och rådet med en begäran om att man i bestämmelserna rörande det gränsöverskridande samarbetet tydligt fastslår att organisationer från det civila samhället kan vara partner i de åtgärder som vidtas.

— Kommittén vänder sig till kommissionen med en begäran om att främja och iaktta miniminormer för samrådet om frågor i samband med sammanhållningspolitiken och att i högre grad använda sig av elektroniska media.

10.2 Programplaneringen på nationell nivå

— Kommittén vänder sig till kommissionen med en begäran om anvisningar för samrådet kring de strategi- och programdokument som utarbetas i medlemsstaterna. Enligt kommittén är det mycket viktigt att man inte bara lägger fram en plan för sociala samråd, utan också att man ger feedback om genomförandet av planen.

— Kommittén uppmanar medlemsstaterna och de nationella och regionala myndigheter som har i uppgift att utarbeta programdokumenten att åta sig att genomföra korrekta samråd där hänsyn tas till sådana faktorer som: den tid som behövs för att berörda organisationer från det civila samhället skall kunna framföra sina synpunkter, tillgången till de dokument som samrådet avser, dokumentationen av samrådets förlopp och registreringen av framförda synpunkter.

— Kommittén uppmanar det civila samhällets organisationer att delta aktivt i bland annat samrådsprocessen.

— Kommittén uppmanar medlemsstaterna och de nationella och regionala myndigheter som har i uppgift att utarbeta programdokumenten att lyssna noga på de åsikter och synpunkter som framförs av det civila samhällets organisationer och beakta dessa i de dokument som utarbetas.

10.3 Information om strukturfonderna

— Kommittén är av den uppfattningen att medlemsstaterna och de regionala myndigheterna i högre grad bör utnyttja den potential som finns hos det civila samhällets organisationer och involvera dem i arbetet med att utarbeta planer för att informera om strukturfonderna, understödja initiativ underifrån och avsätta de finansiella medel som behövs för detta och som finns tillgängliga för främjande av och information om strukturfonderna.

— Kommittén uppmanar de organisationer inom det civila samhället som verkar på nationell eller regional nivå att aktivt engagera sig i arbetet med att informera sin omgivning om sammanhållningspolitikens mål och de möjligheter som strukturfonderna har att erbjuda.

10.4 Genomförandet av strukturfonderna

— Kommittén anser att man bör göra ett försök att uppmuntra medlemsstaterna att använda sig av mekanismen med övergripande stöd. Kommissionen, men även det civila samhällets organisationer i de enskilda länderna, framstår som de som bäst kan vidta sådana åtgärder.

— Kommittén uppmanar medlemsstaterna, framför allt dem som hittills inte beslutat sig för att införa mekanismen med övergripande stöd, att dra nytta av andras goda erfarenheter och tillämpa den under perioden 2007–2013.

— EESK anser att man bör göra allt för att de av det civila samhällets organisationer som uppfyller de krav på lämplighet som anges i punkt 2.2 i detta yttrande skall få tillgång till medel från det tekniska stödet.

— Kommittén noterar vilken positiv roll de av det civila samhällets organisationer som uppfyller de krav på lämplighet som anges i punkt 2.2 i detta yttrande kan spela och vädjar till de nationella och regionala myndigheterna i medlemsstaterna att förenkla förfarandena vid ansökan om tekniskt stöd.

— Kommittén uppmanar även medlemsstaterna att i de budgetar som håller på att utarbetas betrakta de egna medlen hos de av det civila samhällets organisationer som uppfyller de krav på lämplighet som anges i punkt 2.2 i detta yttrande (arbetsmarknadens parter och icke-statliga organisationer) som en del av medfinansieringen av projekt.

— Kommittén uppmanar medlemsstaterna att i de operativa programmen uttryckligen definiera de av det civila samhällets organisationer som uppfyller de krav på lämplighet som anges i punkt 2.2 i detta yttrande som slutmottagare. Kommittén vänder sig samtidigt till kommissionen med en begäran om att se till att det civila samhällets organisationer i de dokument som läggs fram av medlemsstaterna garanteras tillgång till strukturfondsmedel.

— Kommittén uppmanar medlemsstaterna att utnyttja den kunskap och de erfarenheter som de av det civila samhällets organisationer som uppfyller de krav på lämplighet som anges i punkt 2.2 i detta yttrande har i samband med projekturvalet och vill påpeka att man måste anstränga sig för att undvika potentiella intressekonflikter.

— Kommittén pekar också på behovet av att undanröja eller minska ett antal formella och tekniska hinder som gör det svårare för dem av det civila samhällets organisationer som uppfyller de krav på lämplighet som anges i punkt 2.2 i detta yttrande att använda sig av strukturfonderna.

10.5 Övervakning och utvärdering av användningen av medlen

— Kommittén är av den uppfattningen att kommissionen bör lägga fram anvisningar rörande principerna för hur det civila samhällets organisationer bör involveras i övervaknings- och utvärderingsarbetet, framför allt att de involveras (med fulla rättigheter) i övervakningskommittéerna och att man tar hänsyn till vikten av att de personer och organisationer som deltar förblir objektiva och opartiska.

— Kommittén förväntar sig att medlemsstaternas rapporter innehåller återkoppling om hur partnerskapsprincipen tillämpas i samband med övervakningskommittéerna.

— Kommittén uppmanar medlemsstaterna att se till att företrädarna för det civila samhället får tillgång till utbildning, så att de effektivt kan fullgöra sin roll som medlemmar av övervakningskommittéerna.

Kommittén uppmanar det civila samhällets organisationer att upprätthålla ständiga kontakter med sina företrädare i övervakningskommittéerna och se till att information kan flyta fritt åt båda hållen.

Bryssel den 6 juli 2006 Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande Anne-Marie SIGMUND

(1) Bland de yttranden som utarbetats under den senaste tiden: yttrande om Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om europeiska grupperingar för gränsöverskridande samarbete (EUT C 255, 14.10.2005, s. 76), Allmänna bestämmelser om fonder (EUT C 255, 14.10.2005, s. 79), Regionala utvecklingsfonden (EUT C 255, 14.10.2005, s. 91), Europeiska socialfonden (EUT C 234, 22.9.2005, s. 27), yttrandet om Partnerskap för genomförande av strukturfonderna (EUT C 10, 14.1.2004, s. 21) och yttrandet om Tredje sammanhållningsrapporten (EUT C 302, 7.12.2004, s. 60) samt yttrandet om De strategiska riktlinjerna för sammanhållningspolitiken (2007–2013).

(2) Yttrandet om Förslag till rådets förordning om allmänna bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden och Sammanhållningsfonden, EUT C 255, 14.10.2005, s. 79.

(3) Yttrande om Meddelande från kommissionen till rådet, Europaparlamentet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén: Dialog mellan det civila samhället i EU och det i kandidatländerna, EUT C 28, 3.2.2006, s. 97.

(4) Yttrande om Representativiteten för de europeiska organisationerna i det civila samhället inom ramen för den civila dialogen, EUT C 88, 11.4.2006, s. 41.

(5) För att anses som representativ bör en europeisk organisation uppfylla följande nio kriterier:

— Ha en varaktig struktur på gemenskapsnivå.

— Ha direkt tillgång till medlemmarnas sakkunskaper.

— Företräda allmänna angelägenheter av europeiskt samhällsintresse.

— Vara sammansatt av organisationer som på respektive medlemsstatsnivå är erkända som representativa för de intressen de företräder.

— Ha medlemsorganisationer i det stora flertalet medlemsländer.

— Ha redovisningsskyldighet (”accountability”) gentemot medlemmarna.

— Ha mandat att representera och agera på europeisk nivå.

— Vara oberoende och obunden av direktiv från utomstående intressen.

— Vara öppen, i synnerhet vad gäller ekonomi och beslutsprocess.

(6) Yttrande om Förslag till rådets förordning om allmänna bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden och Sammanhållningsfonden, EUT C 255, 14.10.2005, s. 79.

(7) KOM(2004) 492 slutlig.

(8) Working document of Directorate General Regional Policy summarising the results of the public consultation on the Community Strategic Guidelines for Cohesion (Generaldirektoratet för regionalpolitik, arbetsdokument med en sammanfattning av resultaten av det offentliga samrådet rörande gemenskapens strategiska riktlinjer för sammanhållningspolitiken), 2007–2013, 7 oktober 2005.

(9) Yttrande om Representativiteten för de europeiska organisationerna i det civila samhället inom ramen för den civila dialogen, EUT C 88, 11.4.2006, s. 41.

(10) ”Examples of Best Practice. Social participation in programming and monitoring of EU funds” (Exempel på bästa praxis. Socialt deltagande i programplaneringen och övervakningen av EU-medlen). Institute of Environmental Economy, CEE Bankwatch Network, Friends of the Earth Europe, rapport från september 2004.

(11) Partnership in the 2000-2006 programming period – Analysis of the implementation of the partnership principle – Diskussionsunderlag från GD Regionalpolitik, november 2005.

(12) Brian Harvey, ”lllusion of inclusion” (Medverkan som illusion), ECAS.

(13) Yttrande om Förslag till rådets förordning om allmänna bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden och Sammanhållningsfonden, EUT C 255, 14.10.2005, s. 79.

(14) EESK:s yttrande om ”Partnerskap för genomförande av strukturfonderna”, EUT C 10, 14.1.2004, s. 21.

(15) För att anses som representativ bör en europeisk organisation uppfylla följande nio kriterier:

— Ha en varaktig struktur på gemenskapsnivå.

— Ha direkt tillgång till medlemmarnas sakkunskaper.

— Företräda allmänna angelägenheter av europeiskt samhällsintresse.

— Vara sammansatt av organisationer som på respektive medlemsstatsnivå är erkända som representativa för de intressen de företräder.

— Ha medlemsorganisationer i det stora flertalet medlemsländer.

— Ha redovisningsskyldighet (”accountability”) gentemot medlemmarna.

— Ha mandat att representera och agera på europeisk nivå.

— Vara oberoende och obunden av direktiv från utomstående intressen.