Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Jordbruksaspekter på kommissionens meddelande 'Agenda 2000'"

(98/C 73/21)

Den 2 oktober 1997 beslöt Ekonomiska och sociala kommittén enligt artikel 23.3 i arbetsordningen att utarbeta ett yttrande om "Jordbruksaspekterna på kommissionens meddelande 'Agenda 2000'".

Sektionen för jordbruk och fiskeri, som fått i uppdrag att förbereda kommitténs arbete i frågan, utarbetade sitt yttrande den 6 november 1997. Föredragande var Jean-Paul Bastian; medföredragande var Hans-Joachim Wilms.

Vid sin 350:e plenarsessionen den 10-11 december 1997 (sammanträdet den 10 december 1997) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 93 röster för, 23 emot och 9 nedlagda röster.

1. Inledning

1.1. Förslagen till reformering av de gemensamma marknadsorganisationerna för de stora grödorna, nötkött och mjölk bör ses mot följande bakgrund:

- En förväntad ökning av världens befolkning med ungefär en miljard människor under de närmaste 10 åren och en säker ökning av efterfrågan på livsmedel (framför allt i Asien).

- År 2000 återupptas förhandlingarna inom WTO om en liberalisering av den internationella jordbruksmarknaden i enlighet med de överenskommelser som avslutade Uruguay-rundan.

- Den sannolika utvidgningen av EU med länderna i Öst- och Centraleuropa och med Cypern.

- Den fortsatta utvecklingen av partnerskapet mellan EU och länderna i södra Medelhavsområdet (särskilt genom att ett frihandelsområde skapas med dessa länder omkring år 2010), något som är nödvändigt för att främja stabiliteten i detta område och främja produktionen av EU:s Medelhavsprodukter.

1.2. Med Agenda 2000 har kommissionen bestämt sig för att verka till förmån för en ökad konkurrenskraft för gemenskapens jordbruk "för att se till att EU:s producenter utnyttjar den positiva marknadsutvecklingen till fullo" (). Kommissionen föreslår således att 1992 års reformer fördjupas och utvidgas, varvid tonvikten läggs vid en övergång från prisstöd till direkta utbetalningar, och att man utformar en sammanhängande landsbygdspolitik som skall inarbetas denna process ().

2. Allmänna kommentarer

2.1. Kommittén gläder sig åt att kommissionen lagt fram Agenda 2000 som underlag för en omfattande diskussion. EU, unionens jordbruks- och industriföretag och jordbruksföretagen i kandidatländerna i Öst- och Centraleuropa behöver klara besked om inriktningen av den gemensamma jordbrukspolitiken (GJP).

2.1.1. Kommittén anser att jordbruksavsnittet i Agenda 2000 utgör en utförlig grundval utifrån vilken man kan föra diskussioner om GJP:s utveckling och fatta de behövliga besluten. Alla beslut som fattas kommer att bidra till utformningen av den framtida jordbrukspolitiken och måste ta hänsyn till den framtida utvecklingen som den skisseras i punkt 1.1 och effekterna för det europeiska jordbruket av denna utveckling.

2.2. Kommittén godkänner i stort de mål som Agenda 2000 lägger fast för GJP inför framtiden, men vill ändå, när det gäller medlen för att förverkliga dessa mål, uttryckligen hänvisa till att det finns ett antal olösta frågor. Därför presenterar kommittén några kritiska synpunkter.

2.2.1. Kommissionen har fastställt ett antal "politiska" mål () för framtidens GJP:

- Större konkurrenskraft både på den inhemska och externa marknaden (särskilt i ljuset av de kommande förhandlingarna i WTO).

- Livsmedelssäkerhet och livsmedelskvalitet för konsumenterna.

- Tillförsäkra jordbrukarna en skälig levnadsnivå och bidra till stabila inkomster för jordbrukarna.

- Integrera miljömålen i den gemensamma jordbrukspolitiken.

- Skapa ett livskraftigt jordbruk och satsa på förnybara energislag.

- Skapa kompletterande eller alternativa inkomstmöjligheter för jordbrukare och deras familjer.

- Förenkling av EU:s lagstiftning (särskilt i ljuset av anslutningen av de central- och östeuropeiska länderna).

2.2.2. Kommittén vill understryka att de grundläggande målsättningarna för GJP som de definieras i Romfördraget gäller även i framtiden, men godkänner samtidigt generellt de mål som räknas upp i Agenda 2000. Kommittén anser att dessa inte kan rangordnas, eftersom vart och ett av dem är betydelsefullt, och beklagar samtidigt att kommissionen inte framhållit följande två kompletterande mål som kommittén anser vara av utomordentlig betydelse:

- Uppmuntra markanvändning där hänsyn tas till regionala särdrag. Hänsyn bör också tas till GJP:s inverkan på de branscher som hänger nära samman med jordbruket och som har stor betydelse för utvecklingen av landsbygdsområden med särskilt beaktande av förstärkning av producenternas ekonomiska organisation och utvecklandet av en konkret politik för förädlingsutrustning och marknadsföring i dessa områden. Främja en jämnare spridning av jordbruksverksamheter och andra verksamheter i anslutning därtill, genom en mer rättvis geografisk och social fördelning av utvecklings- och sysselsättningsmöjligheterna, med tonvikten lagd på landsbygdsområdena och ta hänsyn till jordbrukspolitikens effekter på varje delsektor och på inkomstfördelningen.

- Sysselsättningsläget inom jordbruket och närliggande sektorer samt landsbygdsmiljön måste bevakas för att inte försämras i en tid då kampen för sysselsättning prioriteras inom EU.

2.2.3. Kommittén anser att EU och medlemsstaterna - inte minst för att säkra arbetstillfällen - måste göra allt för att ytterligare förbättra jordbrukets produktivitet och konkurrenskraft, uppmuntra unga jordbrukare att skaffa sig lantbruk och skapa kvalificerade arbetstillfällen inom lantbrukssektorn och närliggande sektorer samt inom hantverkssektorn.

2.2.3.1. Kommittén anser att man för att uppnå dessa mål (öka jordbrukets produktivitet och konkurrenskraft, uppmuntra unga lantbrukare att etablera sig samt att skapa arbetstillfällen) måste vidta lämpliga åtgärder för att uppmuntra bildandet av kooperativ och stödja dem som redan finns, med tanke på den avgörande roll som kooperativen spelar i landsbygdens ekonomiska liv och det mervärde som de tillför jordbruksprodukterna genom att de saluförs direkt på marknaden, vilket utgör den bästa garantin för jordbrukens inkomster och därmed för sysselsättningen och den fysiska planeringen.

2.2.3.2. Dessutom bör man se till att jordbruket även i fortsättningen utgör en drivkraft i landsbygdsekonomin (genom att förstärka kopplingen bakåt och framåt i produktionsledet, det vill säga kopplingen till de anställda inom jordbruket, inom hantverksnäringen och inom industrin). Enligt kommitténs mening är det på det sättet som jordbruket kommer att bidra till att stabilisera landsbygdens befolkning inom EU-15 under det kommande decenniet.

2.2.3.3. Kommittén är medveten om att situation är annorlunda i de central- och östeuropeiska länderna, där det råder en betydande undersysselsättning inom jordbruket. Kommittén är mycket bekymrad över hur de sociala aspekterna av jordbrukets modernisering skall drivas i dessa länder. Den anser att unionen måste ägna sig åt denna viktiga fråga såväl före anslutningen av dessa länder som efter denna.

2.2.4. Kommittén ställer sig för övrigt frågande till hur man inom den budgetram som kommissionen föreslagit skall kunna konsolidera de existerande gemensamma politikområdena inom en utvidgad union.

2.2.4.1. Vad gäller strukturfonderna och politiken för ekonomisk och social sammanhållning kan den ökning av anslagen som kommissionen föreslagit förefalla otillräcklig, särskilt om man tar hänsyn till de enorma ekonomiska behov som kandidatländerna har för att omstrukturera och modernisera sina ekonomier, i synnerhet inom jordbruks- och livsmedelssektorerna.

2.2.4.2. Vad gäller jordbrukspolitiken fruktar kommittén att unionen inte kommer att klara av att nå de mål som satts upp vad gäller en "stabilisering" av jordbruksinkomsterna med hjälp av de åtgärder som kommissionen föreslår i Agenda 2000. Kommittén beklagar att kommissionen inte, så som man tidigare har gjort vad gäller marknadernas utveckling, har presenterat några undersökningar beträffande de eventuella följder som deras förslag kan få för jordbrukets inkomstutveckling och därmed på den vidare strukturella utvecklingen inom jordbruket, samt vilka följder detta kan innebära för konsumenterna.

2.2.5. Slutligen frågar sig kommittén om kommissionen tagit tillräcklig hänsyn till vilken inverkan övergången till EMU:s tredje fas och den gemensamma valutan kommer att ha, när kommissionen som arbetshypotes angivit en genomsnittlig tillväxttakt på 2,5 % per år inom EU under perioden 2000-2006. Kommittén skulle vilja veta i vilken utsträckning det europeiska finansiella perspektivet kan komma att ifrågasättas, särskilt vad garantisektionen vid Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) beträffar, om tillväxten visar vara lägre än 2,5 % (jämför punkt 5.1). Kommittén lägger också stor vikt vid utvecklingen av det agromonetära systemet inom ramen för EMU:s tredje fas och kommer att noggrant granska de förslag som kommissionen skall lägga fram på området.

2.2.6. Kommittén understryker betydelsen av att alla dessa synpunkter beaktas ordentligt i övervägandena om den framtida GJP. Kommittén anser det oundgängligt att det inom unionen skapas ett så stort mått av samförstånd som möjligt kring GJP:s framtida inriktning med utgångspunkt i debatten om Agenda 2000. För det första gäller detta omdaningen av GJP. För det andra gäller det att försvara målen och instrumenten för EU:s jordbrukspolitik vid de kommande internationella handelsförhandlingarna.

2.3. Enligt kommittén är det unionens jordbruksidentitet som står på spel, vars hörnpelare består av produktion av hälsosamma livsmedel av hög kvalitet (särskild vikt måste läggas vid traditionell produktion med tanke på dess betydelse för den fysiska planeringen och sysselsättningen), omsorg om miljön och en levande landsbygd.

2.3.1. Kommittén menar att EU måste behålla visionen av ett mångfunktionellt jordbruk när den gemensamma jordbrukspolitiken omdanas. I Europa har jordbruket inte enbart till uppgift att producera sunda jordbruksprodukter av hög kvalitet, för användning som livsmedel och för andra ändamål. Jordbruket spelar också en avgörande roll i den fysiska planeringen och utnyttjandet av marken, i den ekonomiska och sociala utvecklingen av landsbygdsområden och när det gäller att bevara naturresurser och landskap.

2.3.2. I detta sammanhang är GJP i första hand en politik för förvaltningen av jordbruks- och livsmedelsmarknaderna. Men denna politik har också en stor social och miljömässig inverkan och är av stor betydelse för markanvändningen i Europa. Den europeiska jordbrukspolitikens särdrag ligger just i att försöka ta hänsyn till alla dessa faktorer. I syfte att bekräfta EU:s identitet på den internationella arenan hoppas kommittén att unionen kommer att hålla fast vid denna inriktning av GJP och lyfta fram det arbete som gjorts i Europa för att tillfredsställa konsumenternas och medborgarnas förväntningar på jordbruket.

2.3.3. Med hänsyn till att de element som ingår i GJP tillsammans utgör en mycket komplicerad och ömtålig avvägning hoppas kommittén att den kommande reformen blir generell. Den måste ta hänsyn till alla sektorer och inte enbart dem för vilka kommissionen lagt fram förslag i Agenda 2000 (jfr punkt 3.5).

2.3.4. Det är mot bakgrund av en vilja att främja en mångsidig syn på jordbruket inom EU som kommittén lägger fram de kommentarer och förslag som återfinns i detta yttrande.

3. Sektorsvisa kommentarer

Förslagen i Agenda 2000 måste analyseras mot bakgrund av de förutsägelser om jordbruksmarknadens utveckling under perioden 2000-2006 som kommissionen presenterat i sin rapport till rådet (jordbruksministrar) den 21-22 april 1997 om "Den gemensamma jordbrukspolitiken år 2000" (bilaga 2) ().

3.1. Spannmål

3.1.1. Kommissionen föreslår att interventionspriset på spannmål sänks med 20 % i ett steg till en skyddsnivå på 95,35 ecu per ton (redan år 2000) för att konsolidera den inre marknaden och kunna delta i världsmarknadens förmodade utvidgning.

3.1.1.1. Prissänkningen är tänkt att delvis kompenseras genom att en icke-grödspecifik arealutbetalning på 66 ecu per ton införs. I denna del föreslår kommissionen att man minskar denna kompensation om marknadspriserna blir kvar på en högre nivå "än vad man i nuläget kan förutse" (). Kommittén skulle dock vilja ta del av kommissionens bedömningar härvidlag samt dess analys av det omvända läget i det hypotetiska fallet att marknadspriserna faller till en nivå som understiger den som täcks av den föreslagna kompensationen (det vill säga 95 ecu per ton).

3.1.2. Kommittén menar att den gemensamma marknadsorganisationen omkring år 2006 borde:

- medge EU-export på världsmarknaden med begränsad användning av restitution,

- i möjligaste mån undvika användningen av arealuttag,

- skydda de europeiska jordbrukarna mot prissvängningar på världsmarknaden.

3.1.3. Kommittén anser att det inte är nödvändigt att sänka interventionspriset på spannmål med upp till 20 % för att dessa tre villkor skall kunna uppfyllas. Det nya interventionspriset skulle ligga alltför långt under det genomsnittliga för spannmål på den internationella marknaden (ungefär 125 ecu per ton () för "red soft winter" under perioden 1991-1996). De aktuella mekanismerna i GMO skulle endast ha någon betydelse om världsmarknadspriserna skulle falla kraftigt (interventionen skulle då fungera som ett "skyddsnät"). I detta scenario skulle jordbrukarna och samtliga aktörer i branschen få lära sig att skydda sig själva mot prisrörligheten på den internationella marknaden utan det dagliga skydd som GMO erbjuder.

3.1.4. Även om kommittén förmodar att världsmarknadspriserna för spannmål normalt borde ligga över de nya interventionspriserna, anser kommittén att det vore farligt för EU att godta att exportsubventionerna för spannmål tas bort helt som ett resultat av de kommande WTO-förhandlingarna. Den ökade konkurrenskraft på den internationella marknaden som ett sänkt europeiskt interventionspris skulle innebära skulle i princip kunna begränsas av valutafluktuationer i förhållande till den främsta konkurrenten, USA. Kommittén anser det mycket angeläget att EU bevarar ett handlingsutrymme i form av kvantiteter som kan exporteras med restitution och att EU vidare uppnår att en allmän volymgräns för tillåten export fastställs för samtliga sädesslag ().

3.1.5. Kommissionen föreslår vidare att stödet för spannmål för ensilage, och särskilt majs för ensilage, tas bort. Kommittén anser att det gäller att göra en fullständig bedömning av effekterna på nötköttsproduktionens och majssektorns konkurrenskraft om stödet tas bort. Kommittén uppmanar kommissionen att lägga fram en komplett studie över vilka konsekvenser dess förslag kommer att få för ensilagemajsen.

3.1.6. Avslutningsvis välkomnar kommittén kommissionens förslag om arealuttag och uttrycker förhoppningen att utsikterna för en gynnsam utveckling av världsmarknaden medför att EU inte kommer att behöva tillämpa en sådan ordning längre. Kommittén betonar dock att man i princip bör behålla arealuttag som instrument för produktionsstyrning. I detta sammanhang och med hänsyn tagen till sambandet mellan utvecklingen för vissa foderprodukter och arealuttaget uppmanar kommittén kommissionen att förbereda ett särskilt program till förmån för förnybar produktion utanför livsmedelssektorn och för att främja användningen av biomassa för energiutvinning och som råmaterial för industrin, något som skulle bidra till att arbetstillfällen på landsbygden tryggas och till att koldioxidutsläppen minskar.

3.2. Oljeväxter och proteingrödor

3.2.1. När kommissionen föreslår en icke-grödspecifik arealutbetalning på 66 ecu per ton, föreslår den i själva verket samtidigt att det nuvarande stödet till oljeväxter och proteingrödor sänks kraftigt (för de sistnämnda skulle det dock vara aktuellt med ett kompletterande stöd på 6,5 ecu per ton).

3.2.1.1. Kommissionen menar att man härigenom söker förenkla regelverket, uppnå stödneutralitet när det gäller producenternas val av växelbruk samt göra stödet "grönare" i enlighet med de olika "lådor" som finns i Uruguay-rundans jordbruksavtal.

3.2.1.2. Detta förslag skulle dock, enligt kommitténs mening, beröva EU ett verktyg för att styra odlingen av olika grödor. Om kostnaderna är desamma som för spannmål för en lägre avkastning, skulle det i EU vara mindre fördelaktigt (vid samma stödnivå) () att odla oljeväxter och proteingrödor än spannmål.

3.2.2. Om kommissionens förslag tillämpas i befintligt skick väntar sig kommittén att arealerna för oljeväxter och proteingrödor i Europa kommer att minska kraftigt, samtidigt som försörjningsgraden inom EU inte är högre än 50 % för oljeväxter och 20 % för foderkakor. Kommissionens förslag skulle därför underminera en grundläggande strategi som EU beslutade för 25 år sedan i samband med den amerikanska sojabojkotten, nämligen att uppmuntra odlingen av oljeväxter och proteingrödor i Europa. Kommittén erinrar om att vissa stora internationella producenter av oljeväxter och proteingrödor (som Brasilien och Argentina) belägger sina odlare med exportavgifter och på så sätt gör det ännu svårare att försörja den gemensamma marknaden.

3.2.3. Eftersom priserna för oljeväxter och proteingrödor redan befinner sig på världsmarknadsnivå, föreligger varken någon brådska eller några andra giltiga skäl för att genomföra den radikala reform som kommissionen föreslagit inom denna sektor samtidigt med att spannmålssektorn omformas (med mindre än att de möjliga budgetbesparingarna inom oljeväxt- och proteingrödesektorn utgör ett mål i sig). De förväntade fördelarna (förenkling samt ett slut i praktiken på Blair House-överenskommelsen) verkar inte ha något samband med reformens förutsebara konsekvenser. Kommittén finner det paradoxalt att man söker frigöra sig från Blair House, som begränsar utvidgningen av arealen för oljeväxter inom EU, för att till slut ändå åstadkomma en minskning av arealen.

3.2.4. Kommittén anser att oljeväxter och proteingrödor skall fortsätta att vara föremål för "positiv diskriminering" i förhållande till spannmål under perioden 2000-2006, utan att framtiden för ett helt område riskeras.

3.2.4.1. Kommittén föreslår därför ett kompletterande stöd som skulle förhindra en massiv övergång från oljeväxter och proteingrödor till spannmål och som i stället skulle göra det möjligt att säkerställa en balans mellan de olika typerna av produktion (och därmed en acceptabel självförsörjningsgrad vad gäller oljeväxter och proteingrödor). Ett sådant kompletterande stöd, eventuellt i form av antingen ett växelbruksstöd eller ett stöd till underskottsproduktion (bl.a. oljeväxter och proteingrödor), bör utformas så att unionen kan frigöra sig från Blair House och därmed förbereda sig inför anslutningen av de öst- och centraleuropeiska staterna, där det finns gynnsamma förutsättningar för odling av oljeväxter. Eftersom oljeväxtproduktionen i länderna i Central- och Östeuropa kompletterar produktionen inom unionen, finns det ingen anledning att oroa sig över konkurrens mellan dessa länders och unionens produkter.

3.3. Nötkött

3.3.1. Kommissionen föreslår att man gradvis sänker det "effektiva marknadsstödet" () med 30 %, en minskning från 2 780 ecu per ton till 1 950 ecu per ton under perioden 2000-2002. De årliga betalningarna per djur skulle gradvis stiga (till 245 ecu för am- och dikor, till 368 ecu för tjurar och till 232 ecu för stutar, medan man inför ett stöd om 70 ecu för mjölkkor) i form av kompensation.

3.3.2. Såsom kommissionen själv förklarar i sin rapport "Den gemensamma jordbrukspolitiken år 2000" () skulle priset på europeiskt nötkött (1 950 ecu per ton) ligga under det beräknade priset för amerikanskt nötkött år 2000 (2 125 ecu per ton). Priset kommer dock att ligga över det förväntade priset på nötkött från Australien (1 738 ecu per ton) och i ännu högre grad över priset i Argentina.

3.3.3. Kommittén anser att EU inte i första hand kan räkna med export för att bemästra de väntade obalanserna på den egna nötköttsmarknaden omkring år 2006, även om interventionspriset sjunker kraftigt. EU kommer i bästa fall att kunna bibehålla sina exportandelar och erövra kompletterande marknadsandelar med kött som har ett förhöjt mervärde.

3.3.4. Kommittén anser att den föreslagna strategin att sänka de europeiska priserna i förhållande till dem som gäller på världsmarknaden inte tar tillräcklig hänsyn till den särskilda roll som uppfödning av nötboskap spelar i fråga om kvalitet, ursprungsmärkning, sysselsättning, markanvändning och den ekonomiska dynamiken i vissa landsbygdsområden i Europa. Enligt kommitténs uppfattning bör EU ange som förstahandsmål att göra den inre marknaden stabilare när det gäller utbud och priser (inkomststabilitet för producenterna), samtidigt som man ser till att det finns en tillräcklig marginal för produktion så att de traditionella exportmarknaderna kan bibehållas (t.ex. Nordafrika, Mellanöstern och Ryssland).

3.3.5. Kommittén anser att EU måste göra en svår avvägning mellan åtgärder för att kvantitativt begränsa produktionen och åtgärder för att sänka stödpriserna.

3.3.6. Enligt kommitténs uppfattning är en viss sänkning av stödpriserna utan tvivel nödvändig för att överbrygga skillnaden mellan prisernas konkurrenskraft mellan å ena sidan rött kött och å andra sidan vitt kött (gris, fågel). Skillnaden har blivit ännu större till följd av prisnedgången på spannmål. En sänkning är också nödvändig för att öka konsumtionen av nötkött. Denna sänkning skulle kunna varieras beroende på köttyp. Kommittén anser att det är nödvändigt att kommissionen lägger fram en analys av hur en sänkning av priset på spannmål skulle inverka på nötkött och fårkött.

3.3.7. Kommittén motsätter sig för övrigt att man avskaffar interventionen och ersätter den med en ordning för privat lagring. Detta förslag är synnerligen känsligt med tanke på de obalanser som förutses uppstå på denna marknad under perioden 2000-2006 (jämför bilaga 2). Den nyligen inträffade BSE-krisen vittnar om hur ömtålig denna marknad är.

3.3.8. Kommissionens förslag måste ta hänsyn till regionala särdrag

3.3.8.1. Kommittén begär att den kommande omstöpningen av den gemensamma organisationen av marknaden för nötkött genomförs med hänsyn tagen till de regionala särdragen och de olika produktionssystem som finns i EU.

3.3.8.2. Vissa regioner i Europa tillämpar en mer extensiv uppfödning av nötkreatur, framför allt i områden inriktade på uppfödning av am- och dikor. I den skiss som kommissionen nu lagt fram skulle ett prisfall föranleda en kompensationshöjning som huvudsakligen är inriktad på den särskilda premien för nötkreatur av hankön, en premie som i första hand går till de producenter som driver en mer intensiv uppfödning. Det skulle automatiskt innebära att såväl icke-gödda am- och dikobesättningar som avels- och slaktkvigor skulle drabbas med full styrka av prissänkningen utan någon särskild kompensation, vilket skulle bidra till att leda in uppfödningen av am- och dikor i en återvändsgränd.

3.3.8.3. Kommittén vill påpeka att några medlemsstater krävt att arealerna eller andra kriterier i större utsträckning skall utgöra kompensationsgrund för ytterligare sänkningar av stödpriset för nötkött. Kommittén undrar nu därför om kommissionen gjort någon ingående undersökning om vilka följderna av ett införande av arealpremier för fodervall blir samt varför dessa inte finns med i Agenda 2000.

3.4. Mjölk

3.4.1. Kommissionen föreslår en förlängning av det nuvarande kvotsystemet fram till år 2006. För att mjölkproducenterna inte skall "ges intrycket att det nuvarande systemet, och den rigiditet som är inbyggd i det, kan bestå i evighet" föreslår den att man ökar "flexibiliteten" () i den gemensamma marknadsorganisationen. Kommissionen föreslår en stegvis sänkning av stödpriserna med totalt 10 % i genomsnitt över hela perioden samt en ny årlig betalning på 145 ecu per mjölkko som kompensation för prissänkningen (som tillägg till den nya utbetalningen på 70 ecu per mjölkko som föreslås för nötköttsektorn). Kommissionen räknar med att denna flexibilitet kommer att vara tillräcklig för att tillåta EU att under perioden 2000-2006 exportera och samtidigt iaktta sina åtaganden enligt GATT.

3.4.2. Kommittén anser att kommissionens förslag inte är tillräckligt tydligt vad denna sektor beträffar. Förslaget gör det inte möjligt att vare sig:

- få en klar framtidsbild vad gäller mjölkkvoterna (med hänsyn tagen till de svårigheter som kvoternas fördelning mellan medlemsstaterna förorsakar),

- minska trycket av tilläggsavgiften,

- att på ett reellt och långsiktigt sätt gå ut på världsmarknaden,

- eller att ta hänsyn till mindre gynnade områden.

3.4.2.1. Förslaget låter de europeiska producenterna sväva i ovisshet, löser egentligen inte de svårigheter som producenterna inom sektorn möter och ger ingen stark signal till länderna i Central- och Östeuropa om utformningen av den GMO som de med tiden skall delta i.

3.4.3. Kommittén anmodar kommissionen att lägga fram ett mer ambitiöst förslag. Ett sådant nytt förslag måste syfta till att i större utsträckning och mer varaktigt förstärka denna sektors konkurrenskraft och uppnå bättre tillgång till världsmarknaden, samtidigt som producenternas inkomster och deras möjligheter att producera mjölk överallt i EU säkerställs (särskilt i mindre gynnade områden och bergsområden, för vilka mjölkproduktionen är av särskild betydelse).

3.5. Medelhavsprodukter

3.5.1. Kommittén beklagar att framtiden för dessa produkter (tobak, olivolja, ris, produkter från trädgårdsnäringen, frukt, grönsaker och vin) inte egentligen analyseras i Agenda 2000. Kommissionen nöjer sig med att hänvisa till tidigare rapporter och kommande förslag till reformer. På detta sätt utesluts 40 % av EU:s slutliga produktion från övervägandena om den gemensamma jordbrukspolitikens framtid. Kommittén uppmanar kommissionen att komplettera Agenda 2000 med förslag på dessa områden. Detta framstår som särskilt viktigt för att kunna uppnå de mål som sätts upp i Agenda 2000 för att förbättra miljön och landsbygdsutvecklingen, och där man skall beakta den betydelse som det europeiska jordbruket har för att bevara miljön och landsbygdens centralorter samt för sysselsättningen.

3.5.2. Kommittén erinrar om betydelsen av dessa produkter för EU när det gäller att bereda sysselsättning och bevara landskapet och kulturen. Kommittén hänvisar vidare till de olika yttranden som kommittén avgivit i detta ämne, framför allt yttrandena om framtiden för gemenskapspolitiken för frukt och grönsaker () om reformer inom den gemensamma marknadsorganisationen för vin () samt om de olika möjligheterna att göra om GMO för oliver och olivolja ().

3.6. Produktion i områden med extrema klimatförhållanden

3.6.1. Kommittén syftar här särskilt på produktionen i de nordliga regionerna som kännetecknas av ogynnsamma klimatförhållandena såsom kokta odlings- och betesperioder, svåra vintrar och tjäle. Långa avstånd och utspridda jordlotter gör det svårt att omstrukturera. Dessa faktorer medför att kostnaderna blir höga i förhållande till produktionen. Kommissionens förslag skulle medföra att marknadspriserna inte täcker de rörliga kostnaderna, vilket skulle göra det mindre motiverat att producera.

3.6.2. Kommittén pekar på betydelsen av jordbruksproduktionen som ryggraden i de nordliga EU-ländernas landsbygdsekonomi. De föreslagna prisreduktionerna skulle göra det svårt att bedriva ett bärkraftigt lantbruk i dessa områden.

3.6.3. Kommittén efterlyser lämpliga åtgärder för att bibehålla tillräckliga incitament för produktion i de nordliga regionerna, liksom i de regioner i söder som har extrema klimatförhållanden. I synnerhet borde sektionens förslag verkställas genom att ta hänsyn till de regionala särdrag som råder inom jordbrukets olika produktionsområden.

4. Kommentarer till strategin för att förbereda WTO-förhandlingarna och utvidgningen till länderna i Öst- och Centraleuropa

4.1. Förberedelser inför WTO-förhandlingarna

4.1.1. Ett av målen med kommissionens förslag att är att lätta på de krav som GATT innebär för EU (jämför bilaga 3) och att förbereda de kommande WTO-förhandlingarna.

4.1.2. Kommittén vill betona att det skulle ligga i Europeiska unionens intresse att inte gå in i WTO-förhandlingarnas nästa runda med en uteslutande defensiv hållning. För att kunna bedöma jordbruksavsnittet i Agenda 2000 är det även av avgörande betydelse att unionen kan garantera att de direktutbetalningar som planeras för perioden 2000-2006 inte ifrågasätts vid slutförhandlingarna med WTO.

4.1.3. För övrigt uppmanar kommittén EU - som redan utgör en av de marknader som är mest öppen mot omvärlden - att inte avsäga sig ett eventuellt nödvändigt externt skydd och att se till att hälsostandarder och kvalitetsnormer iakttas noggrant i de kommande WTO-förhandlingarna. Kommittén erinrar om de stora frågor som står på spel i kommande internationella förhandlingar, såsom märkning av livsmedel, genmodifierade organismer och hormoner, för att ta några exempel. Kommittén anser att EU måste se till att få erkännande för sina egna standarder för livsmedel och hälsa på den internationella arenan. Kommittén delar kommissionens uppfattning att det måste införas miljömässiga och sociala standarder på internationell nivå samt att större hänsyn måste tas till konsumenternas behov.

4.2. Förberedelserna inför utvidgningen till länderna i Central- och Östeuropa

4.2.1. Föreliggande yttrande håller sig till jordbruksaspekterna på anslutningen av länderna i Central- och Östeuropa, medan EU:s strategi gentemot dessa länder beskrivs i kommitténs allmänna yttrande över Agenda 2000 ().

4.2.2. Utvidgningen till länderna i Central- och Östeuropa kommer att ha en begränsad inverkan på den gemensamma jordbrukspolitiken mellan 2000 och 2006.

4.2.3. Den analys som kommissionen utvecklar i Agenda 2000 ger i denna del stöd åt kommitténs yttrande över "Inverkan på den gemensamma jordbrukspolitiken av de central- och östeuropeiska ländernas anslutning" (). Eftersom återhämtningen av jordbruket i dessa länder gått långsammare än kommissionen ursprungligen förutspått 1995, kommer dessa länders potentiella överskott att ha endast marginell betydelse i förhållande till överskotten för EU-15 under den period som Agenda 2000 avser (jämför bilaga 4). Kommittén anser att övergångsperioder kommer att behövas innan den gemensamma jordbrukspolitiken (GJP) kan sättas i kraft helt och hållet, och då snarare med syftet att skydda kandidatländerna från konkurrens från företag i EU-15 och ge dem möjlighet att omstrukturera det egna jordbruket än vice versa. Kommittén anser att de första anslutningarnas inverkan på budgeten kommer att vara minimal vad gäller garantisektionen i Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) (enligt kommissionen mellan 1,1 och 1,4 miljarder ecu per år, eftersom länderna i Central- och Östeuropa inte kommer att få del av kompensatoriska betalningar till följd av att deras priser borde öka efter utvidgningen).

4.2.4. Den av kommissionen föreslagna strategin för att förbereda anslutningen anpassas.

4.2.5. Kommittén anser att länderna i Central- och Östeuropa behöver stöd från strukturfonderna för att omforma sin produktionsapparat, modernisera företagen och försäljningskanalerna snarare än prisstöd eller andra direkta stöd. För att förbereda dessa länder för anslutning till EU har man lagt fram förslag om en förnyelse av Phare (inriktad på utbildning), ett stödpaket inför anslutning med särskild inriktning på jordbruket om 500 miljoner ecu per år samt ett uttag från strukturfonderna om en miljard ecu per år () med början år 2000 som ett allmänt stöd inför anslutningen.

4.2.6. Å andra sidan ställer sig kommittén frågande till den del av strukturfondsmedlen som kommissionen skulle vilja ge till de länder i Central- och Östeuropa som blir medlemsstater mellan 2000 och 2006 (jämför avsnitt 7.6.2). De anslag som kommissionen föreslår kan förefalla otillräckliga med hänsyn till dessa länders omfattande ekonomiska behov.

4.2.7. Tillämpningen av gemenskapens regelverk utgör en känslig fråga.

4.2.8. Av Agenda 2000 drar kommittén slutsatsen att kommissionen alltjämt förordar lösningen "big bang" (omedelbar utsträckning av den inre marknaden till de central- och östeuropeiska länderna). En sådan ordning förutsätter att prisskillnaderna mellan de central- och östeuropeiska länderna och EU-15 utjämnats, eftersom kommissionens förslag går i den riktningen. Om man tar 2006 som tidshorisont kommer dock prisskillnaderna troligen att bestå, framför allt inom sektorerna socker och mjölk (möjligen även nötkött). Ett sådant scenario väcker ett antal frågor. Kommer de nya medlemsstaterna att i detta fall kunna använda sig av interventionsmekanismerna? Måste EU under en övergångsperiod avvika från den inre marknadens regler? Kommittén har i det åberopade yttrandet redan angivit sin ståndpunkt i denna fråga. Kommittén uppmanar kommissionen att precisera hur övergångsperioderna mellan anslutningen och den fullständiga tillämpningen av gemenskapens regelverk skall utformas. Kommittén anser särskilt att debatten om mjölkproblemet måste äga rum så snart som kommissionen lägger fram konkreta förslag kring denna sektors framtid.

4.2.9. Å andra sidan vill kommittén framhålla vikten av att stödja de central- och östeuropeiska staterna - såväl via Phare-programmet som via det föreslagna stödet före en anslutning - så att dessa stater kan förbereda sig för den verklighet som råder inom unionen, särskilt på områdena djur- och växtskydd, och en anpassning till direktiven på livsmedelsområdet. Kommittén anser att kommissionen måste vara särskilt försiktig beträffande gemenskapskrediter på dessa områden till kandidatländerna i Central- och Östeuropa, så att konkurrensförhållandena inom jordbruks- och livsmedelssektorn i Europa inte förändras.

4.2.10. Inom fiskerisektorn kommer utvidgningen inte att skapa svårigheter för EU.

4.2.11. Kommittén noterar att utvidgningen av EU till de central- och östeuropeiska länderna inte borde "skapa stora svårigheter" för den gemensamma fiskeripolitiken (GFP). Den välkomnar att kommissionen vill att EU ägnar särskild uppmärksamhet åt såväl moderniseringen av fiskeflottorna i de kandidatländer som samtidigt är kuststater som åt arbetet med att inrätta de administrativa strukturer som blir nödvändiga för en fullgod tillämpning av den gemensamma fiskeripolitiken. De central- och östeuropeiska länderna borde inför anslutningen åtnjuta tekniskt stöd på dessa områden, och därefter få bidrag från strukturfonderna.

4.2.12. Kommittén anser att kostnaderna för att integrera det östeuropeiska jordbruket klart måste framgå av gemenskapsbudgeten.

5. Kommentarer till kommissionens budgetprognos för GJP

5.1. Kommissionen föreslår att man behåller det beräkningssätt som för närvarande gäller enligt riktlinjerna för jordbruket. Den utgår från en hypotetisk årlig tillväxt för gemenskapens BNP om 2,5 % och en inflationstakt om 2 % per år.

5.2. Kommittén anser att det är viktigt att EUGFJ:s garantisektion har resurser att finansiera den föreslagna reformen i en utvidgad union.

5.3. Enligt kommissionens uppskattning kommer reformeringen av de gemensamma marknadsorganisationerna inom ramen för EU-15 att kosta ungefär 4,3 miljarder ecu år 2006. Kostnaden för att integrera de första länderna från Central- och Östeuropa beräknas uppgå till högst 4,5 miljarder ecu. Vad sedan beträffar merkostnaden för EUGFJ:s garantisektion som nya åtgärder för landsbygdsutveckling och övergripande åtgärder inom fiskerisektorn innebär, kommer denna enligt kommissionen att uppgå till cirka 2 miljarder ecu per år. Således kommer år 2006 sammanlagt 10,8 miljarder ecu att finansieras inom riktlinjerna för jordbruket.

5.4. På grundval av dessa beräkningar menar kommissionen att en fortsatt utveckling för riktlinjerna för jordbruket enligt dagens tendens skulle innebära att merkostnaden kunde finansieras utan svårigheter. Kommissionen gör till och med bedömningen att det kommer att finnas manöverutrymme för ytterligare jordbruksutgifter för hela perioden (4 miljarder ecu år 2006) i förhållande till riktlinjerna. Det skulle göra det möjligt för att EU att bemästra riskmomenten på marknaden och fortsätta med omstöpningen av GJP innan det kommande finansiella perspektivet löper ut. Med reservation för tillförlitligheten i de siffror som kommissionen presenterat () ger de anledning till en viss "budgetoptimism". Kommittén skulle emellertid vilja veta om de pessimistiska hypoteserna skulle göra det svårt för EU att hålla sig inom riktlinjerna för jordbruket. Kommittén ber kommissionen att presentera en fullständig finansiell studie på detta område.

6. Kommentarer beträffande tak, differentieringar och villkor för stöd

6.1. När det gäller tak, differentieringar och villkor för stöd efterlyser kommittén konkreta förslag från kommissionen för att kunna bedöma dessa förslag.

6.2. Kommittén avvaktar med att ta ställning i väntan på ett konkret förslag från kommissionen.

7. Kommentarer beträffande strukturpolitiken, landsbygdens utveckling och miljötjänster

7.1. Strukturpolitik

7.1.1. Kommittén välkomnar kommissionens förslag i Agenda 2000 i den mån de leder till ökad effektivitet och en avbyråkratisering av strukturpolitiken. Landsbygdens utveckling måste även fortsättningsvis vara ett centralt mål för alla strukturfonders insatser.

7.1.2. Kommittén beklagar att kommissionen i sina förslag har begränsat sig till att beskriva strukturpolitikens övergripande mål utan att precisera vilka åtgärder som den tänker föreslå. Uppenbarligen är kommissionens grundläggande mål att öka jordbrukets konkurrenskraft i unionen. För att göra det anser kommittén att det är absolut nödvändigt att ha instrument som gör det möjligt att förbättra produktionsstrukturerna, produkternas kvalitet och saluföringen av dem, samtidigt som produktionens effektivitet måste vara förenlig med miljövård och djurens välfärd. Jordbrukskooperativen är ofta bland de få företag som finns i många jordbruksområden eftersom de består av lantbrukare och djuruppfödare. Enligt kommittén gör detta förhållande kooperativen till ett idealiskt instrument som kanal för de strukturåtgärder som syftar till att säkerställa jordbrukens bärkraft och utveckla den ekonomiska potentialen. På så sätt kan man utnyttja de möjligheter som bjuds och med kraft gripa sig an de utmaningar som de följande åren kommer att innebära.

7.1.3. Kommittén betraktar dessa förslag som ett nödvändigt (men otillräckligt) steg för att avskaffa regionala skillnader, ge regionerna stöd till ekonomisk omstrukturering och utveckla de mänskliga resurserna i hela EU, något som kommissionens ordförande Jacques Santer redan påpekat i sin presentation för Europaparlamentet av Agenda 2000 den 16 juli 1997.

7.1.4. Det är i synnerhet minskningen av antalet mål, från sju till tre, som kommer att bidra till en önskad effektivitetsökning i det europeiska strukturstödet. Kommittén utgår från att det stöd som landsbygdsområdena hittills fått (inom mål 1, mål 5a, mål 5b och Leader) fortsättningsvis kommer att betalas ut i form av det nya stödet inom mål 1, mål 2 och Leader.

7.1.5. I detta sammanhang vill kommittén påpeka att det inte finns tillfredsställande bestämmelser om förtidspensionering för jordbruksarbetare. Dessa bör förstärkas inom ramen för den koncentration som föreslås för att minska de allmänna problem som orsakas av strukturförändringarna inom jordbrukssektorn.

7.2. Budgeten för strukturstöd

7.2.1. Med den budget som avsatts till strukturstödet (230 miljarder ecu för perioden 2000-2006 för de nuvarande 15 medlemsländerna) kan man genom en geografisk anpassning av tilldelningen av finansiella medel i framtiden ge mindre gynnade regioner - inklusive de nordliga perifera regionerna - ett större strukturstöd.

7.3. Regioner som omfattas av mål 1 och mål 2

7.3.1. Kommittén stöder i synnerhet kommissionens avsikt att utöver de aktuella kriterierna fastställa ett kriterium för regioner med hög arbetslöshet. Kommittén uppmanar kommissionen att så snart som möjligt föreslå en mer exakt definition av de regioner som i framtiden kommer att omfattas av mål 1 och 2. Kommittén efterlyser även information beträffande framtiden för de "särskilda arrangemang" som är avsedda för de nordligaste regionerna med en extremt låg befolkningstäthet.

7.3.1.1. Kommittén ser positivt på kommissionens avsikt att införa ett övergångssystem för de regioner som i framtiden inte längre kommer att få strukturstöd. Detta system skulle ta hänsyn till dessa regioners speciella situation och göra det möjligt för dem att även i fortsättningen uppnå samma resultat som tidigare uppnåtts tack vare strukturstödet.

7.3.1.2. Kommittén förstår emellertid inte hur ett sådant övergångssystem skulle kunna utformas och man uppmanar kommissionen att konkret definiera dessa regioner och att utarbeta lämpliga förslag som kan ligga till grund för en diskussion om övergångssystemet. Detta krav omfattar även EU:s mest avlägset belägna regioner, liksom "de nordligaste regionerna med en extremt låg befolkningstäthet", som de kallas i Agenda 2000.

7.3.2. Kommittén noterar med tillfredsställelse att kommissionen föreslår att gemenskapsinitiativet Leader skall fortsätta, men vill understryka att detta måste tilldelas tillräckliga resurser och kunna genomföras i alla landsbygdsområden.

7.4. Regioner som omfattas av mål 3

7.4.1. Kommittén välkomnar kommissionens avsikt att även utveckla de mänskliga resurserna i regioner som inte omfattas av mål 1 och 2. Syftet är att hjälpa medlemsstaterna att anpassa och modernisera sina utbildningssystem och sin arbetsmarknad.

7.4.2. Kommittén erbjuder kommissionen sitt stöd och ett aktivt samarbete för att utarbeta erforderliga åtgärder och kriterier som kan bidra till att modernisera arbetsmarknaderna i enlighet med de fastställda sysselsättningsprogrammen och den nya avdelningen om sysselsättningen i Amsterdamfördraget. Kommittén vill i synnerhet framhålla att man tack vare sin kompetens, sitt arbete och sin representativitet på landsbygden kan bidra till att utarbeta effektiva och långsiktiga huvudlinjer för EU:s sysselsättningsstrategi på följande områden: "Åtföljande av ekonomiska och sociala förändringar", "Livslånga utbildningssystem", "En aktiv arbetsmarknadspolitik för att bekämpa arbetslösheten" och "Bekämpning av social utslagning". Liksom kommittén nämnt tidigare, förväntar man sig att kommissionen inom kort tar initiativ för att uppnå dessa mål.

7.5. Sammanhållningsfonden

7.5.1. Kommittén välkomnar att de medlemsstater som har en mycket svag ekonomisk och strukturell nivå även i framtiden kommer att ha rätt till stöd från sammanhållningsfonden, i överensstämmelse med artiklarna 104c och 130d i fördraget.

7.6. Strukturstöd till de nya medlemsstaterna

7.6.1. Kommittén stöder kommissionens åsikt att strukturstöd bör tilldelas de medlemsstater som man inlett medlemskapsförhandlingar med. Kommittén kräver att erforderliga medel avsätts till strukturfonden så att man kan ge detta viktiga solidaritetsstöd.

7.6.2. Kommittén känner väl till den grundläggande budgeten för strukturinstrumenten. Det är också av denna anledning som kommittén undrar om de anslag som avsatts (38 miljarder ecu från strukturfonderna och sammanhållningsfonden för perioden 2000-2006 plus 7 miljarder som stöd inför anslutningen) är tillräckliga för att på ett effektivt sätt minska de nya medlemsstaternas strukturproblem.

7.6.3. Kommittén ber kommissionen att redogöra för hur dessa belopp beräknats och vilka konkreta problem man först bör ta itu med.

7.6.4. Kommittén frågar sig i synnerhet hur de nödvändiga anpassningarna till strukturpolitiken för jordbruk och det sociala kapitlet om jordbrukspolitiken för perioden 2000-2006 skall finansieras, samt vilka projekt som dessa medel avser.

7.7. Förenkling och större effektivitet

7.7.1. Kommittén välkomnar de ansträngningar som kommissionen gjort för att förenkla strukturpolitiken och göra den mer effektiv.

7.7.2. Kommittén uppmanar emellertid kommissionen att redogöra för vilka resultat när det gäller förenkling och större effektivitet som man verkligen kan vänta sig av en begränsning till enbart ett program per region. Denna fråga är i synnerhet aktuell mot bakgrund av att olika åtgärder som delvis samfinansierats av garantisektionen vid Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) säkert också i framtiden kommer att genomföras samtidigt i vissa regioner.

7.7.3. Kommittén ser positivt på kommissionens avsikt att ge uppföljningskommittéerna större handlingsfrihet och anser att det är ett stort framsteg för att öka strukturstödets effektivitet.

7.7.4. Kommittén tvivlar på att det finns resurser till kommissionens förslag om att låta garantisektionen vid EUGFJ samfinansiera program för landsbygdsutveckling inom ramen för strukturpolitiken (regioner som omfattas av mål 1 och 2).

7.7.5. I gengäld stöder kommittén kommissionens avsikt att slå samman budgetposterna (i synnerhet ERUF, ESF, FFU och EUGFJ) och använda dem till strukturstöd och främja nya målinriktade åtgärder.

7.8. Landsbygdsutveckling

7.8.1. Kommittén stöder kommissionens åsikt att de förändringar som sker till följd av marknadsutveckling, marknadspolitik och handelsregler i synnerhet kommer att ställa den lokala landsbygdsekonomin inför nya utmaningar. Dessa förändringar kommer ytterligare att förvärra de svåra ekonomiska utvecklingsproblem som redan finns, och kräver därför stor uppmärksamhet från de europeiska institutionerna och organisationerna.

7.8.2. Kommittén anser emellertid inte att det räcker att koncentrera kommissionens politik på området för landsbygdsutveckling till målinriktade miljöåtgärder, så som det fastslås i Agenda 2000, för att finna hållbara lösningar på landsbygdens många problem. Denna synpunkt strider inte mot kommissionens deklarationer utan bör istället uppmuntra kommissionen att inrikta sitt intresse på en ny effektiv politik för en hållbar landsbygdsutveckling baserad på ekonomiska projekt som verkligen har en strukturell effekt.

7.8.3. Kommittén anser att det bör övervägas om landsbygdsutvecklingen i kapitlet om strukturpolitik kan byggas ut till en självständig tyngdpunkt där alla strukturfonderna kan sättas in.

7.8.4. Kommittén anser att landsbygdsutvecklingen uttryckligen måste innefatta stödet till den jordbruksindustriella livsmedelsförädlingssektorn - och då inte bara i samband med åtgärder för förbättrad teknik, utan i synnerhet genom att främja FoU, kvalitetsaspekter, specifik utbildning, marknadsföring osv.

7.8.5. Kommittén vill framhålla att EU:s jordbruksorganisationer och organisationer för landsbygdsutveckling har många olika erfarenheter när det gäller landsbygdens utveckling, erfarenheter som de till stor del drar nytta av inom ramen för de europeiska program (Leader, Adapt) som de i samarbete med de europeiska organen ingår i.

7.8.6. Det förefaller alltså lämpligt att dra nytta av existerande program och undersöka hur effektiva och målinriktade de är.

7.9. De låga anslagen till "landsbygdsutveckling" ger anledning till frågor

7.9.1. Kommissionen beräknar kostnaden för EUGFJ:s garantisektion för de nya åtgärderna för landsbygdsutveckling och övergripande åtgärder inom fisket till 2 miljarder ecu år 2006. Emellertid har de insatser som svarar mot dessa åtgärder (målen 5a och 5b, fonden för fiskets utveckling (FFU), insatser för landsbygdsutveckling enligt mål 1) budgeterats till mer än 3 miljarder ecu i budgetförslaget för 1998. Kommittén drar härav slutsatsen att kommissionen planerar för ett lägre EU-stöd till den utveckling av landsbygden som är direkt kopplad till lantbrukets (och fiskets) verksamhet år 2006. Står detta inte i motsättning till den föreslagna reformens allmänna inriktning? Kommittén uppmanar kommissionen att ge en mera uttömmande förklaring på denna punkt.

7.10. Miljötjänster

7.10.1. Kommittén delar kommissionens slutsatser att "instrumenten för miljöinsatser inom jordbruket [kommer] att få en framskjuten roll till stöd för en hållbar utveckling på landsbygden och som svar på samhällets tilltagande efterfrågan på miljötjänster" ().

7.10.2. Kommittén ser positivt på att "de målinriktade åtgärderna för miljön inom jordbruket [bör] förstärkas och uppmuntras genom ökade budgetmedel och, vid behov, högre delfinansieringsnivåer" ().

7.10.3. Kommittén välkomnar att kommissionen i detta sammanhang lägger vikt vid "tjänster som kräver en extra insats av jordbrukarna, såsom organisk odling, vård av landsbygdsmiljöer" och djurhållning i bergsområden ().

7.10.4. Åtgärder för att skydda miljön borde integreras bättre i de gemensamma marknadsorganisationerna, enligt principen att alla ansträngningar som går utöver det som stipuleras i gemenskapens bestämmelser på miljöområdet skall premieras.

Bryssel den 10 december 1997.

Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Tom JENKINS

() "Agenda 2000", pressmeddelande IP/97/660, s. 7.

() "Agenda 2000", volym I, s. 26.

() SEK(97) 819 slutlig.

() "Agenda 2000", volym I, s. 27.

() Siffra som tagits fram ur uppgifter som lämnats av Internationella spannmålsrådet.

() EU behöver för närvarande mer restitution för att exportera mindre viktiga grödor som korn än för att exportera vete.

() I själva verket skulle ett särskilt stöd på 66 ecu per ton innebära en "utebliven inkomst" på 28 ecu per ton för oljeväxtodlarna jämför med dagens läge (det vill säga 2,3 gånger den "uteblivna inkomst" som spannmålen drabbas av till följd av den partiella kompensationen).

() "Agenda 2000", volym I, s. 28.

() SEK(97) 819 slutlig.

() "Agenda 2000", volym I, s. 30.

() CES 94/95.

() EGT C 110, 2.5.1995.

() EGT C 287, 22.9.1997.

() EGT C 19, 21.1.1998.

() EGT C 75, 10.3.1997, s. 4.

() Kommissionen föreslår att de central- och östeuropeiska länderna skall tilldelas totalt 45 miljarder ecu från strukturfonderna för den aktuella perioden.

() För perioden 2000-2006 har kommissionen presenterat siffror i fasta priser för 1997 avseende alla budgetanslag utom riktlinjerna för jordbruket, för vilka kommissionen presenterat uppgifter i löpande priser.

() "Agenda 2000", volym I, s. 32.

BILAGA I till Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande

Följande ändringsförslag avvisades under diskussionerna:

Ny punkt 3.4 a

Lägg till följande punkt 3.4 a efter punkt 3.4.3:

"3.4 a Socker

Sockerbestämmelserna har inte ändrats sedan 1968. Kommissionen meddelar nu att år 2005 kommer överskottet för de 15 EU-länderna att stiga till 3,5 miljoner ton plus 750 000 ton för CEFTA-länderna.

Trots detta föreslår kommissionen inte några åtgärder även om priset som erläggs för socker redan nu inte är i linje med vad som erläggs för motsvarande konkurrerande grödor. Förslagen för dessa andra grödor kommer att öka skillnaden ytterligare.

Av ovannämnda skäl krävs reformer även inom denna sektor, vilket noterats i punkt 2.3.3. Kommittén uppmanar kommissionen att komplettera Agenda 2000 med förslag för denna sektor, i synnerhet eftersom kostnaden i hög grad betalas i form av högre konsumentpriser."

Motivering

Sockersystemet blir allt dyrare då priserna på sockerbetor avviker allt starkare från priserna på förädlade grödor. Kommissionen har upprepade gånger skjutit upp reformerna, troligtvis p.g.a. att sockersystemet endast utgör en liten utgift i gemenskapsbudgeten (huvudsakligen ett stöd till AVS-staterna och de franska transmarina departementen). Merparten betalas i form av en avgift på konsumentpriserna.

Kommittén berömmer sig ofta för att bevaka konsumentintressen. Om vi inte arbetar hårt för denna reform kan vi försumma vår uppgift.

Resultat av omröstning

För: 35, emot: 71, nedlagda: 6.

Punkt 6.1 och 6.2

Ersätt med följande:

"Kommittén uttalar sig för att kommissionen snarast lägger fram förslag om individuellt tak omfattande direkta utbetalningar och andra bestämmelser som påverkar den enskilde jordbrukarens inkomster samt kriterier för differentiering i syfte att åstadkomma en rättvis fördelning av jordbruksstödet mellan olika producenter och regioner."

Motivering

När resurserna minskar är det nödvändigt att jordbruksstödet i första hand utgår till dem som bäst behöver det och att det inte bidrar till orättvisa förmögenhetsökningar hos ett fåtal.

Resultat av omröstning

För: 30, emot: 65, nedlagda: 17.

BILAGA II

Framtidsutsikter för marknaderna för jordbruksprodukter fram till år 2005 för EU-15 och de 10 central- och östeuropeiska länderna, enligt Europeiska kommissionen (rapporten GJP 2000)

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

BILAGA III

Tidsschema efter produkt för Europeiska unionens (EU-15) exportåtaganden (1) (Åtaganden uttryckt i volym)

>Plats för tabell>

(1) Exklusive livsmedelsbistånd.

BILAGA IV

Budgetplan för perioden 2000-2006

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>