MOTIVERING

1.BAKGRUND TILL FÖRSLAGET

•Motiv och syfte med förslaget

Europeiska unionens byrå för straffrättsligt samarbete (Eurojust) samordnar utredningar och lagföring avseende grov gränsöverskridande brottslighet i och utanför Europa. Som Europeiska unionens nav för straffrättsligt samarbete stöder Eurojust nationella utredande myndigheter och åklagarmyndigheter.

Kampen mot terrorism har varit en del av Eurojusts mandat sedan byrån inrättades 2002 och är fortfarande en av dess huvudprioriteringar. För att bekämpa terrorism på ett effektivt sätt är det mycket viktigt att de behöriga myndigheterna effektivt utbyter relevant information sinsemellan och med EU:s byråer och organ för att förebygga, upptäcka, utreda eller lagföra terroristbrott.

I rådets beslut 2005/671/RIF av den 20 september 2005 om informationsutbyte och samarbete när det gäller terroristbrott fastställs att det är nödvändigt att ha så fullständig och aktuell information som möjligt för att det ska vara möjligt att bekämpa terrorism. Terroristhotets fortlevande och komplexitet leder till ett behov av mer informationsutbyte.

Mot denna bakgrund föreskrivs i rådets beslut 2005/671/RIF att medlemsstaterna ska samla in all relevant information som rör och är ett resultat av brottsutredningar med anknytning till terroristbrott som påverkar eller kan påverka minst två medlemsstater och översända den till Europol. Dessutom måste medlemsstaterna samla in all relevant information avseende lagföring och fällande domar för terroristbrott som påverkar eller kan påverka minst två medlemsstater och översända den till Eurojust. Varje medlemsstat måste också tillhandahålla all relevant information som samlats in av dess behöriga myndigheter om straffrättsliga förfaranden med anknytning till terroristbrott. Denna information måste snabbt göras tillgänglig för de behöriga myndigheterna i en annan medlemsstat där informationen skulle kunna användas för att förebygga, upptäcka, utreda eller lagföra terroristbrott.

Sedan 2005 har vikten av att utbyta information mellan medlemsstaterna och med Europol och Eurojust blivit ännu tydligare. Genom direktiv (EU) 2017/541 om bekämpande av terrorism ändrades rådets beslut 2005/671/RIF för att säkerställa att information utbyts mellan medlemsstater på ett effektivt sätt och i rätt tid, med beaktande av det allvarliga hot som terroristbrott utgör.

En av de viktigaste aspekterna av Eurojusts arbete på detta område är det europeiska rättsliga terrorismbekämpningsregistret (CTR). CTR lanserades i september 2019 på grundval av rådets beslut 2005/671/RIF. För CTR tillhandahåller medlemsstaterna information om rättsliga förfaranden avseende terroristbrott inom deras jurisdiktion. Dessa uppgifter lagras och dubbelkontrolleras i Eurojusts informationsbehandlingssystem – Eurojusts ärendehanteringssystem (CMS) – på samma sätt som operativa uppgifter som rör pågående ärenden med rättsligt samarbete som stöds av Eurojust. Målet är att identifiera potentiella kopplingar mellan rättsliga förfaranden för terrorismbekämpning och eventuella samordningsbehov till följd av dessa. På grundval av resultaten av studien Digital Criminal Justice identifierades en förbättring av CTR:s funktion som en av de viktigaste prioriteringarna i den europeiska straffrätten.

I och med ikraftträdandet av förordning (EU) 2018/1727 om Europeiska unionens byrå för straffrättsligt samarbete (nedan kallad Eurojustförordningen) i december 2019 fick Eurojust en ny rättslig ram och omvandlades till en EU-byrå. Eftersom Eurojustförordningen antogs innan CTR inrättades innehöll den förordningen inga bestämmelser om CTR och dess funktioner. Detta skapar rättsosäkerhet, särskilt eftersom förhållandet mellan rådets beslut 2005/671/RIF och Eurojustförordningen är oklart.

Det finns ytterligare problem när det gäller de uppgifter som de nationella myndigheterna delar med Eurojust. För närvarande får Eurojust ofta inte de uppgifter som är nödvändiga från nationella myndigheter för att dubbelkontrollera information om terrorismärenden i enlighet med rådets beslut 2005/671/RIF och om allvarlig brottslighet i enlighet med artikel 21 i Eurojustförordningen. Det finns många orsaker till detta. Till att börja med är rådets beslut 2005/671/RIF inte tillräckligt precist, eftersom det var avsett att ha ett mycket bredare tillämpningsområde. Det ger visserligen viss vägledning om vilken typ av information medlemsstaterna ska skicka till Eurojust, men det är fortfarande inte tillräckligt specificerat. Dessutom avstår man ofta från att dela information på grund av bristen på säkra kommunikationskanaler och den administrativa börda som den manuella extraheringen av informationen orsakar, eftersom mer strukturerat och automatiserat utbyte av uppgifter inte är möjligt utan ytterligare digitalisering.

Dessutom begränsar det nuvarande ärendehanteringssystemet och databehandlingsmiljön Eurojusts möjligheter att spela en mer proaktiv roll i det digitaliserade rättsliga samarbetet. Eurojusts tekniskt föråldrade ärendehanteringssystem kan inte på ett lämpligt sätt integrera och stödja ett innovativt verktyg som CTR som kräver säkert digitalt utbyte och dubbelkontroll av data. Dessutom återspeglas den tekniska utformningen av ärendehanteringssystemet i Eurojustförordningen. I Eurojustförordningen begränsas inrättandet av ärendehanteringssystemet till tillfälliga arbetsregister, som syftar till att stödja den administrativa uppföljningen av pågående ärenden, och ett index. I förordningen föreskrivs inte uttryckligen att ytterligare en CTR-databas ska inrättas inom ärendehanteringssystemet. Behandling av personuppgifter utanför ärendehanteringssystemet är förbjuden. Därför är det inte heller juridiskt möjligt att inrätta ytterligare en CTR-databas utanför ärendehanteringssystemet.

Det finns också praktiska och rättsliga utmaningar när det gäller samarbetet med sambandsåklagare från tredjeländer. Eurojust har ingått samarbetsavtal med 12 tredjeländer innan Eurojustförordningen trädde i kraft. Dessa avtal innehåller bestämmelser om datautbyte, uppgiftsskydd och praktiskt samarbete. För att underlätta samarbetet gör de det möjligt att utstationera sambandsåklagare vid Eurojust. Dessa sambandsåklagare arbetar sida vid sida med sina kollegor från EU:s medlemsstater och ger stöd i gränsöverskridande utredningar som involverar deras land i enlighet med tillämpliga samarbetsavtal. I Eurojustförordningen nämns dock inte dessa sambandsåklagare eller deras tillgång till ärendehanteringssystemet över huvud taget. Därför är det för närvarande oklart hur uppgifter, inbegripet personuppgifter, kan utbytas effektivt och säkert med sambandsåklagare från tredjeländer i enlighet med Eurojustförordningen.

I detta syfte syftar detta förslag till att göra det möjligt för Eurojust att fullgöra sin starkare och mer proaktiva roll enligt Eurojustförordningen när det gäller att stödja och stärka samordningen och samarbetet mellan nationella utredande myndigheter och åklagarmyndigheter avseende allvarlig brottslighet, särskilt terroristbrott, genom att