A4-0112/97

Resolution om respekten för de mänskliga rättigheterna i Europeiska unionen 1995

Europaparlamentet utfärdar denna resolution

- med beaktande av den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna,

- med beaktande av den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter och den internationella konventionen om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter av den 19 december 1966 samt tillhörande protokoll,

- med beaktande av FN:s konvention om avskaffande av alla former av rasdiskriminering,

- med beaktande av FN:s konvention om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor,

- med beaktande av Genèvekonventionen från 1951 och dess protokoll samt FN:s flyktingkommissariats rekommendationer,

- med beaktande av FN:s konvention från 1989 om barns rättigheter,

- med beaktande av Europeiska konventionen om förebyggande av tortyr och omänsklig eller förnedrande behandling från 1987,

- med beaktande av Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna med tillhörande protokoll,

- med beaktande av Fördraget om upprättande av Europeiska gemenskapen,

- med beaktande av Fördraget om Europeiska unionen,

- med beaktande av sin resolution av den 12 april 1989 om förklaringen om de grundläggande rättigheterna och friheterna ((EGT nr C 120, 16.5.1989, s. 51.)),

- med beaktande av sin resolution av den 9 juli 1991 om mänskliga rättigheter ((EGT nr C 240, 16.9.1991, s. 45.)),

- med beaktande av sin resolution av den 12 mars 1992 om dödsstraff ((EGT nr C 94, 13.4.1992, s. 277.)),

- med beaktande av sin resolution av den 11 mars 1993 om de mänskliga rättigheterna i Europeiska gemenskapen ((EGT nr C 115, 26.4.1993, s. 178.)),

- med beaktande av sin resolution av den 19 januari 1994 om vapenvägran av samvetsskäl i gemenskapens medlemsstater ((EGT nr C 44, 14.2.1994, s. 103.)),

- med beaktande av sin resolution av den 27 april 1995 om rasism, främlingsfientlighet och antisemitism ((EGT nr C 126, 22.5.1995, s. 75.)),

- med beaktande av sin resolution av den 18 januari 1996 om dåliga förhållanden i fängelser inom Europeiska unionen ((EGT nr C 32, 5.2.1996, s. 102.)),

- med beaktande av sin resolution av den 17 september 1996 om de mänskliga rättigheterna i Europeiska unionen ((EGT nr C 320, 28.10.1996, s. 36.)),

- med beaktande av sin resolution av den 29 februari 1996 om sekter i Europa ((EGT nr C 78, 18.3.1996, s. 31.)),

- med beaktande av EG-domstolens yttrande (2/94) av den 28 mars 1996 om gemenskapens anslutning till konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna,

- med beaktande av Europarådets sociala stadga, antagen i Turin 1961, och dess tilläggsprotokoll, antaget i Strasbourg 1988,

- med beaktande av gemenskapens stadga om de grundläggande sociala rättigheterna,

- med beaktande av den slutförklaring och handlingsplattform som antogs i Peking under Förenta Nationernas fjärde internationella kvinnokonferens,

- med beaktande av principerna i internationell och europeisk rätt avseende de mänskliga rättigheterna,

- med beaktande av rättspraxis från Europadomstolen för de mänskliga rättigheterna,

- med beaktande av resolutionsförslaget från Newman om misshandel av brittiska kvinnliga fångar under sjukhusvistelser (B4-0031/96),

- med beaktande av följande framställningar:

a) nr 382/95, från Johannes Pohl, tysk medborgare, om FN:s konvention om barns rättigheter,

b) nr 459/95, från Norbert Schneider, tysk medborgare, för Deutscher Kinderschutzbund (tysk barnskyddsförening), om skydd för barn i Europeiska unionen,

c) nr 464/95, från Manfred Bruns, tysk medborgare, för Schwulenverband (sammanslutning för homosexuella), om problem för homosexuella par,

d) nr 597/95, från Leo Klein Lebbink, nederländsk medborgare, om ändring av tjänsteföreskrifterna för tjänstemän i Europeiska unionen,

e) nr 684/95, från Jutta Birnbickel, tysk medborgare, om FN:s konvention om barns rättigheter,

f) nr 741/95, från Helga Lechner, tysk medborgare, om inrättandet av en barnombudsman vid Europaparlamentet,

g) nr 793/95, från Michael Becker, tysk medborgare, om inrättande av ett utskott för barns rättigheter vid Europaparlamentet,

h) nr 1029/95, från Panagotis Karakolidis, grekisk medborgare, om uppgifter om religionstillhörighet i identitetshandlingar,

i) nr 1197/95, från Russel J. Askem, brittisk medborgare, för föräldraföreningen Apart, med 35 000 underskrifter, om den brittiska regeringens respekt för barns rättigheter,

j) nr 1223/95, från Ruben Urrutia, för Coordination européenne pour le droit des étrangers à vivre en famille (europeisk förening för utlänningars rätt att återförenas med sin familj), om två ändringsförslag till Fördraget om Europeiska unionen,

- med beaktande av artikel 148 i arbetsordningen,

- med beaktande av betänkandet från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter och inrikesfrågor och yttrandet från utskottet för kvinnors rättigheter (A4-0112/97), och med beaktande av följande:

A. Grundläggande mänskliga rättigheter är de rättigheter som möjliggör att individens värdighet bevaras.

B. Försvaret av de mänskliga rättigheterna är en uppgift som aldrig tar slut och som inte får missbrukas av ideologiska skäl.

C. Europaparlamentets roll bör inte vara att dubblera de funktioner som redan utförs av befintliga tribunaler för mänskliga rättigheter, utan istället att ta upp och ge offentlighet åt generella problem beträffande mänksliga rättigheter inom Europeiska unionen som behöver åtgärdas.

Instrument för att stärka de mänskliga rättigheterna

1. Parlamentet vidhåller att de mänskliga rättigheterna i unionen måste skyddas för att man på ett trovärdigt sätt skall kunna kräva att dessa rättigheter respekteras utanför unionen,

2. anser att gemenskapens integrationsprocess gör det allt viktigare och mer brådskande att införa ett system för skydd av de mänskliga rättigheterna på gemenskapsnivå och att kontrollera att de mänskliga rättigheterna respekteras i unionens lagstiftning,

3. åtar sig, såsom gemenskapens enda demokratiskt valda institution, att offentliggöra brott mot de mänskliga rättigheterna inom unionen,

4. upprepar sin önskan att Europeiska gemenskapen skall anslutas till Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, och uppmanar medlemsstaterna att vid regeringskonferensen genomföra de nödvändiga ändringarna i gemenskapsrätten för att detta skall bli möjligt,

5. uppmanar regeringskonferensen att göra Europeiska unionen till en separat juridisk person så att unionen kan anslutas till Europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna,

6. bekräftar att alla personer genom europeiska direktiv och förordningar måste ges ett verkligt skydd mot kränkningar av deras grundläggande rättigheter; påpekar att detta skydd idag inte är tillräckligt på grund av kriterierna för rätt till begäran om ogiltigförklaring i artikel 173 i EG-fördraget, och att denna möjlighet att väcka talan måste utvidgas vid regeringskonferensen; föreslår att rätten att väcka talan mot gemenskapens beslut även skall gälla juridiska personer,

7. konstaterar att Europeiska unionens institutioner har ett demokratiskt underskott och en bristande öppenhet vad gäller arbetssätt och jämvikt; konstaterar att denna struktur hindrar en parlamentarisk och offentlig kontroll; förespråkar bestämmelser om tillgång till rådets dokument enligt ett avtal mellan EU:s institutioner,

8. konstaterar att diskriminering på grund av nationalitet inte fullständigt upphört inom unionen och kräver att denna slutligen skall upphöra,

9. anmodar regeringskonferensen att införa en ny artikel 6a i fördraget som gör det möjligt att utvidga begreppet förbud mot diskriminering, som idag gäller nationalitet, till att också gälla ras, etnisk tillhörighet, hudfärg, kön, sexuell läggning, ålder, religion, politiska åsikter eller livsåskådning, minoritetstillhörighet eller handikapp,

10. uppmanar Europeiska unionen att utfärda en europeisk förklaring om grundläggande rättigheter som skall ingå som fullvärdig del av fördraget och som skall fastställa individens rättigheter, inklusive ekonomiska, sociala, kulturella och ekologiska rättigheter,

11. anmodar om att protokollet och avtalet om socialpolitik samt stadgan om de grundläggande sociala rättigheterna skall införas i fördraget och att Europeiska unionen skall ansluta sig till Europarådets sociala stadga,

12. konstaterar med tillfredsställelse att Europeiska unionen den 27 september 1995 tillsatte en europeisk ombudsman; beklagar dock inskränkningarna i ombudsmannens verksamhetsområde och befogenheter,

13. bekräftar att alla avtal som unionen sluter med tredje land måste innehålla klausuler om mänskliga rättigheter som gör det möjligt att vidta lämpliga sanktioner vid behov och därvid till och med upphäva avtalen då grova och fortsatta brott mot de mänskliga rättigheterna förekommer eller den demokratiska processen satts ur spel,

14. anser att de avtal som ratificerats av gemenskapen och/eller medlemsstaterna är bindande och inte får vara öppna för någon restriktiv tolkning av rådet,

Rätt till ett värdigt liv och en värdig död

15. uppmanar Förenade kungariket, Grekland och Belgien, vilka redan undertecknat protokoll nr. 6 till Europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna, avskaffat dödsstraffet ur sin respektive strafflagstiftning och upphört att tillämpa det, att fullborda avskaffandet genom att ratificera det ovannämnda protokollet,

16. uppmanar medlemsstaterna att inte utlämna personer till stater i vilka det brott för vilket utlämningen begärs är belagt med dödsstraff,

17. bekräftar att rätten till liv innefattar rätt till sjukvård, och att denna rätt måste garanteras alla människor, oberoende av ställning, hälsotillstånd, kön, ras, etnisk tillhörighet, hudfärg, ålder, religionstillhörighet eller livsåskådning,

18. kräver förbud mot dödshjälp, som skulle kunna drabba handikappade, patienter i långvarig koma, handikappade nyfödda barn och åldringar; uppmanar medlemsstaterna att prioritera inrättandet av anläggningar för smärtlindrande vård så att de döende behandlas på ett värdigt sätt i livets slutskede,

19. bekräftar att de personer som lever inom unionen har behov av att kunna leva utan fruktan för sin personliga säkerhet,

20. fördömer kategoriskt all användning av våld och allt hot om våld och anser detta som grov kränkning av medborgarnas grundläggande rättigheter utan varje berättigande,

21. anser att det innebär en stor risk för rättsstatens trovärdighet liksom för upprätthållandet av en demokratisk ordning och för respekten för de mänskliga rättigheterna inom Europeiska unionen att det finns brottsliga organisationer och att dessa utvecklas,

22. uppmanar regeringskonferensen att lägga grunden till ett europeiskt rättsskipningsområde i ordets sanna bemärkelse, vilket skulle garantera säkerheten för personer inom unionen i och med att det där skulle finnas stadgor framför allt om direkt översändande av internationella framställningar om handräckning och av resultaten av undersökningar mellan domare, utan ingripande från den verkställande maktens sida och utan att diplomatiska kanaler behöver anlitas,

23. anser att brott mot vissa grundläggande rättigheter, som är karakteristiska för vissa sekter, bör åtgärdas genom aktiv information och tillämpning av gällande lagar,

24. uttrycker sin djupa oro över olagliga och brottsliga verksamheter som vissa sekter gör sig skyldiga till, liksom också över de kränkningar av personers psykiska integritet som vissa av dem förövar mot sina anhängare; desto värre i och med att de ibland riktar sig mot minderåriga,

25. uppmanar medlemsstaterna att, under efterlevnad av rättsstatens principer, vidta nödvändiga åtgärder mot de kränkningar av personers grundläggande rättigheter som vissa sekter gör sig skyldiga till, varvid åtgärderna även, i de fall där detta ställer sig motiverat och berättigat ur juridisk synvinkel, kan innefatta stadganden om förbud mot sekterna i fråga,

26. bekräftar att religionsfrihet innebär undanröjande av all diskriminering mellan religioner och former för religionsutövning, och bekräftar än en gång sin ståndpunkt om att medlemsstaternas regeringar inte skall anse beviljandet av den rättsliga ställningen som religiöst samfund såsom en ren formsak, samt att det skall finnas en möjlighet att sekter som ägnar sig åt hemlig och brottslig verksamhet kan fråntas denna ställning, som ger dem förmåner i skattehänseende och ett visst rättsskydd,

Rätt till fysisk integritet

27. fördömer eftertryckligt användningen av våld och tortyr liksom omänskligt grymma eller förnedrande straff eller behandlingar som arresterade eller fängslade personer utsätts för av företrädare för polisen eller fängelsepersonal; fördömer de rasistiska undertoner som ofta präglar dessa handlingar,

28. uppmanar medlemsstaterna att de skall vidta nödvändiga åtgärder för att genomföra omfattande undersökningar av de fall där motiverade klagomål anförts om misshandel och med största möjliga stränghet undersöka de övergrepp som därvid kan ha förekommit och likaså inrätta en grund- och vidareutbildning för polis- och fångvårdstjänstemän för att på så sätt bidra till att förebygga misshandel av interner,

29. bekräftar att inte bara fysiska angrepp utan också hotelser, skrämselförsök, trakasserier och förolämpningar av sexuell eller rasistisk art skall betraktas som omänsklig eller förnedrande behandling och anmodar om att sådana metoder omedelbart skall stoppas,

30. uppmanar medlemsstaterna att vidta åtgärder så att förövarna av dylika dåd inte skall gå ostraffade,

31. uppmanar medlemsstaterna att begränsa möjligheterna att väcka talan på grund av «motstånd mot ordningsmakten», som polismyndigheterna gör för att bemöta ett offers klagan över myndighetsövergrepp,

32. anser att slutsatserna från Europarådets kommitté för förhindrande av tortyr måste omsättas i praktiken, och uppmanar medlemsstaterna att godkänna offentliggörandet av denna kommittés samtliga rapporter och att undanskaffa alla hinder för dess verksamhet,

33. välkomnar att Danmark har antagit en lagstiftning som inför ett nytt system för hur klagomål mot polisen skall behandlas; konstaterar att de berörda bestämmelserna i den danska nationella lagstiftningen är tydligare än vad som föreskrivs i Europeiska konventionen om förebyggande av tortyr och omänsklig eller förnedrande behandling i sin nationella lagstiftning,

34. anmodar alla medlemsstater att inrätta och garantera effektiva klagomålsförfaranden för fångar,

35. anmodar om att fängslade skall få upplysningar om sina rättigheter - inklusive rätten till anmälan av misshandel - på ett språk som de förstår, att de har rätt att utan dröjsmål informera en utomstående om fängslandet, att få tillgång till läkare efter eget val och att ha en advokat närvarande vid förhören,

Grundläggande rätt till frihet

36. bekräftar att tanke-, samvets- och religionsfriheten liksom föreningsfriheten utgör grundläggande rättigheter för medborgarna i Europeiska unionen,

37. bekräftar att rätten att med hänvisning till samvetsskäl vägra militärtjänst samt rätten att vägra medverka vid tillverkning och distribution av viss utrustning och vid vissa former av medicinsk behandling samt vissa former av vetenskaplig och militär forskning är en grundläggande del av tanke-, samvets- och religionsfriheten och uppmanar alla medlemsstater som inte skyddar denna rätt att de skall garantera den; önskar dessutom undanröja all diskriminering mellan olika europeiska medborgare på grundval av värnplikt,

38. bekräftar sin resolution av den 19 januari 1994 om vapenvägran av samvetsskäl i medlemsstaterna ((EGT nr C 44, 14.2.1994, s. 103.)), och påminner om att medlemsstaterna i denna resolution uppmanades att utan dröjsmål införa en civilplikt av samma längd som värnplikten,

39. välkomnar det grekiska försvarsministeriets lagstiftningsinitiativ, som har mottagits mycket positivt, att göra det möjligt för de medborgare som av samvetsskäl inte önskar göra militärtjänst att istället göra vapenfri tjänst,

40. uppmanar medlemsstaterna att förbjuda all diskriminering på grund av religion, och iakttagande av religiösa sedvänjor, särskilt inom förhållandet mellan staten och medborgarna och konstaterar med eftertryck att rätten till religionsfrihet förutsätter rätten att fritt utöva och uttrycka denna religion,

41. uppmanar medlemsstaterna att inte ålägga medborgarna att ange religionstillhörighet i sina identitetshandlingar,

42. fördömer bestämt tendenserna till att begränsa pressfriheten och de påtryckningar, och till och med skrämselförsök som journalister ibland utsätts för,

43. fördömer begränsningen av yttrandefrihet på Irland, där det i lag är förbjudet att publicera material till förmån för abort,

44. bekräftar att journalisters rätt att hemlighålla sina informationskällor är en del av informations- och pressfriheten och anmodar om att denna rätt skall erkännas i alla medlemsstaters lagstiftningar, t.ex. som rätt att vägra vittna,

45. bekräftar att pressfriheten är en grundläggande rättighet som är underställd de begränsningar som förutsätts av respekten för andra grundläggande rättigheter och att utövandet av denna rätt inte får göras beroende av myndigheternas godkännande eller godkännande av något journalistförbund,

46. bekräftar att yttrandefrihet innebär rätt att yttra sina åsikter offentligt och fredligt varvid dock rättsstatens principer alltid skall följas och åsiktsyttringarna inte får ha en rasistisk karaktär eller kunna utgöra ett försvar för terrorismen; avvisar begränsningar i utövandet av denna rätt,

47. uppmanar Grekland att garantera förenings- och mötesfriheten genom att tillåta sammankomster för etniska, religiösa eller andra minoritetsgrupper; påpekar att Europeiska konventionen angående skydd av de mänskliga rättigheterna erkänner inskränkningar i förenings- och mötesfriheten endast i situationer där ett lands territoriella integritet och nationella säkerhet hotas eller kränks och där samhällsfreden störs, följaktligen är alla andra inskränkningar oacceptabla,

48. konstaterar att rätten att grunda och/eller ansluta sig till en fackförening i princip också skall gälla dem som arbetar i statliga organisationer,

49. uppmanar till att rätten att fritt få besluta om man skall ansluta sig till en fackförening eller inte skall erkännas utan att beslutet skall innebära några som helst nackdelar för dem som utövat denna rätt; konstaterar att fackföreningsmedlemmar skall kunna fungera som fackföreningsrepresentanter oavsett sin nationalitet,

50. uppmanar ånyo eftertryckligen ((Se dokument som delvis sedan länge befattat sig med soldaternas föreningsrätt: Europaparlamentets initiativ av år 1984, Europarådets initiativ av år 1988, Bertensinitiativet av år 1995, sammandraget av utfrågningen inför Europaparlamentet (frågeställare Hundt) och skriftlig fråga E-0282/86 till rådet från Konrad av den 27 februari 1996 (EGT nr C 305, 15.10.1996, s. 6.))) medlemsstaterna och de länder som har intresse av medlemsskap i EU att arbeta för ett erkännande av föreningsrätten inom krigsmakten - för värnpliktiga såväl som yrkessoldater,

51. rekommenderar bruket i vissa medlemsstater att utnämna speciella befullmäktigade personer som i första hand drar försorg om de mänskliga rättigheterna inom försvarsmakten och uppmanar till att ämbetsverket för den europeiska ombudsmannen skall få motsvarande medel till förfogande,

52. bekräftar att Europeiska unionen och dess medlemsstater bör ratificera och förbehållslöst tillämpa Europarådets sociala stadga och uppfylla ILO:s internationella konventioner och rekommendationer samt att Förenade kungarikets regering utan dröjsmål bör underteckna det avtal om socialpolitik som åtföljer Fördraget om Europeiska unionen,

Rätt till fri rörlighet

53. beklagar att artikel 7a i fördraget, som fastställer att rätten att bosätta sig var som helst i unionen skulle träda i kraft den 1 januari 1993, ännu inte genomförts,

54. välkomnar att kommissionen i juli 1995 lade fram tre förslag till direktiv om att förbättra den fria rörligheten i unionen; beklagar emellertid förseningarna i framläggandet av dessa förslag samt att de gjorts beroende av genomförandet av motsvarande överenskommelser på grundval av den tredje pelaren,

55. konstaterar att Schengenkonventionen trädde i kraft den 26 mars 1995 och att det från detta datum tillämpas av sju av Europeiska unionens medlemsstater,

56. upprepar sin önskan att EG-domstolen skall få jurisdiktion över Schengenkonventionens genomförande,

57. bekräftar på nytt att den fria rörligheten måste gälla alla personer som vistas legalt på unionens territorium, oberoende av nationalitet,

Rättigheten inför rättsväsendet

58. erinrar om att rättsväsendets oavhängighet är en av stöttepelarna för en rättsstat och själva grundvalen för ett effektivt skydd av allas grundläggande rättigheter och särskilt för rättigheterna hos dem som står inför rätta; anser också att det föreligger skäl för att säkerställa de sittande domarnas oavhängighet genom att ämbetena såsom domhavande respektive undersökningsdomare särskiljes från varandra, vilket vore ägnat att bevara opartiskheten vid rättegångsförfarandet,

59. bekräftar sitt åtagande för de allmänna rättsprinciperna, t.ex. principen om rättsväsendets oavhängighet, principen om domens rättskraft (non bis in idem), principen om att betraktas som oskyldig, respekten för rätt till försvar och principen om att det inte är den anklagade som skall bevisa sin oskuld utan staten som skall bevisa den anklagades skuld, fördömer all inskränkning av rätten till försvar; understryker att det för att få en verklig likställdhet mellan åklagare och försvar är nödvändigt att bevisen läggs fram under rättegången och att häktning inte får användas som ett medel för att avtvinga bekännelser eller, ännu värre, angivelser,

60. uppmanar medlemsstaterna att säkerställa möjligheten för alla individer att när som helst göra sina rättigheter gällande och ställa domstolarna till svars i händelse av stor grad av vårdslöshet eller uppsåtligt handlande från deras sida,

61. uppmanar medlemsstaterna att de skall vidta nödvändiga reformer för att offrens rätt skall stärkas i straffrätten varvid reformerna inte bara skall avse att bestraffa förövaren utan också gottgöra personliga skador som offret har lidit,

62. yrkar på att offren för brott och terrordåd också skall åtnjuta skydd och att det skall skapas ett adekvat system för gottgörelse till dessa samt yrkar på att alla medlemsstater inom gemenskapen skall anta den europeiska konventionen om ersättning åt offer för våldsbrott av den 24 november 1983,

63. yrkar på att medlemsstaterna med det snaraste skall garantera vittnen ett adekvat skydd, under beaktande av rådets resolution av den 23 november 1995 om skydd av vittnen inom ramen för kampen mot den organiserade internationella brottsligheten ((EGT nr C 327, 7.12.1995, s. 5.)),

64. uppmanar medlemsstaterna att införa lämpliga medel som krävs för att förebygga rättsväsendets tungroddhet i enlighet med artikel 6 i Europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna,

65. anmodar medlemsstaterna att bekämpa terrorismen i nära samarbete med varandra, och att strikt hålla sig till rättsstatens regler,

Fängslades rättigheter

66. uppmärksammar att Europarådets kommitté för förhindrande av tortyr hävdar att en stat som fängslar en person också ansvarar för människoovärdiga fängelseförhållanden,

67. anmodar om att Europarådets fängelsenormer (R(87)3) skall tillämpas strikt i samtliga fängelser,

68. påpekar att förhållandena i vissa europeiska fängelser är undermåliga, att det finns allvarliga problem med överbeläggning samt att verkställandet av straff i Europa ofta sker under beklagliga materiella och ohälsosamma förhållanden; anmodar medlemsstaterna att förbättra livsvillkoren och de hygieniska förhållandena i fängelser, att se till att det finns tillräckligt med medicinsk personal, att ge de fängslade vettiga sysselsättningsmöjligheter och att reglera arbetsförhållandena i fängelserna,

69. uppmanar medlemsstaterna:

- att inte sätta minderåriga i fängelse utom i extrema undantagsfall,

- att inte bestraffa narkotikaberoende personer på grund av deras beroende utan ge dem behandling och möjlighet till social återanpassning,

- att ge hivsmittade och aidssjuka i fängelse behandling som är anpassad efter deras medicinska eller psykologiska behov till följd av smittan eller sjukdomen,

70. anmodar om att öppna eller halvöppna fängelser, villkorlig permission och alla övriga åtgärder som gynnar återanpassningen till samhället skall användas för dem som begått mindre allvarliga brott och som inte utgör någon fara för tredje man; önskar också alternativa straff utanför fängelsesystemet, som t.ex. arbete i det allmännas tjänst,

71. anmodar om att interner skall garanteras effektivt skydd mot övergrepp, och att kroppsvisitationer av kvinnliga interner skall genomföras av kvinnlig personal; begär att lämpliga faciliteter skall finnas för fängslade gravida kvinnor och kvinnor med späd- och småbarn,

72. anmodar medlemsstaterna att utan dröjsmål inleda en omfattande reform av häktena,

73. bekräftar på nytt principen om att fängslande i de flesta fall skall ske på en ort som är så nära den fängslades familj eller sociala umgänge som möjligt,

74. fördömer med eftertryck att asylsökande hålls i häkte,

75. anmodar om att psykiskt sjuka personer som dömts till fängelse skall ges lämplig inkvartering,

Invandrares rättigheter och asylrätt

76. bekräftar att en «nollinvandringspolitik» inte på något sätt hindrar flyttströmmarna utan snarare leder till illegal vistelse; anmodar därför medlemsstaterna att inte bara betrakta invandring ur en restriktiv, repressiv och polisiär synvinkel, utan att se den mänskliga dimensionen, erkänna de positiva sidor som invandringen kan medföra för hela samhället och i sin lagstiftning föreskriva kriterier för legal invandring,

77. påpekar att människovärdet är okränkbart och att okränkbara och oförytterliga mänskliga rättigheter därför utgör grunden för varje mänskligt samhälle och för fred och rättvisa i världen, varför de också utan inskränkningar måste gälla för alla människor inom Europeiska unionens territorium,

78. anmodar medlemsstaterna att tänka på att en stor del av de utlänningar som är «utan papper» är personer som på grund av restriktiv utlänningslagstiftning har förlorat sin rättsliga status; anmodar om att denna lagstiftning ändras och att dessa personer får en säker rättslig status,

79. bekräftar, på grundval av familjerätten, att rätten till familjens återförenande på inga villkor får ifrågasättas, och att ingen familj får skiljas åt på grund av någon av familjemedlemmarnas status,

80. bekräftar att socialförsäkringen och skolsystemet skall vara öppna för alla oberoende av social och administrativ status,

81. uppmanar medlemsstaterna att inte utvisa någon från sitt territorium som är i behov av medicinsk vård, i de fall att vederbörandes möjligheter att tillfriskna eller överleva skulle äventyras av en utvisning, i och med att vederbörande då inte skulle kunna fortsätta få vård på samma villkor,

82. påpekar att kollektiva utvisningar är förbjudna enligt Europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna,

83. påpekar att rätten att begära asyl är en universell rätt som är förankrad i artikel 14 i den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna,

84. anmodar Europeiska unionens samtliga medlemsstater att i frågor om asylrätt fullständigt tillämpa Genèvekonventionen från 1951 om flyktingars rättsliga ställning och dess protokoll från 1967, de principer som tagits fram av FN:s flyktingkommissariats exekutivkommitté samt Europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna,

85. påpekar att Genèvekonventionen inte gör någon skillnad mellan offer för förföljelse vare sig den utförs av statliga organ eller andra i så motto att staten inte kan eller inte vill garantera personen ifråga det skydd han är berättigad till; uppmanar återigen rådet och medlemsstaterna att erkänna att personer som utsätts för förföljelse av utomstående eller av allmän intern makt behöver samma internationella skydd,

86. anmodar medlemsstaterna att erkänna fakta beträffande förföljelse på grund av kön,

87. anser att de krav på visa och resedokument och de sanktioner som har riktats mot transportföretag är ett avsevärt hinder för rätten till tillträde och för asylförfarandet,

88. anser att en asylsökande bara får avvisas till ett «säkert tredje land» om detta land absolut har garanterat det avvisande landet att personens asylansökan grundligt skall prövas i ett riktigt och rättvist asylförfarande,

89. är oroat över att rådets rekommendation om modellen för bilaterala återtagandeavtal för återförande mellan en medlemsstat i unionen och ett tredje land inte ger tillräckliga garantier för skydd av asylsökande och flyktingar,

90. anmodar kommissionen, rådet och medlemsstaterna att tillämpa klausulen om icke-utförande i artikel 11 i avtalsmodellen på Europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna och Genèvekonventionen, och anta ytterligare garantier för att säkerställa att

- situationen för de mänskliga rättigheterna i tredje land undersöks objektivt och fullständigt,

- den asylsökande vars ansökan inte undersökts beträffande säkert tredje land i detta tredje land betraktas som skyddsbehövande och får tillgång till ett riktigt och fullständigt asylförfarande,

91. beklagar att rådet 1995 åter igen tog upp asylrätten i resolutioner och andra rättsakter som står utanför såväl parlamentarisk som rättslig kontroll,

om rådets resolution av den 20 juni 1995 om minimigarantier för asylförfarande:

92. anser att resolutionen om minimigarantier vid handläggning av asylärenden, varvid ett antal principer uppställts med sådana värden som frihet, demokrati och respekt för de mänskliga rättigheterna samt rättsstaten, bildar en viktig utgångspunkt för gemenskapen; erinrar om att medlemsstaterna har den viktiga rätten att i sin nationella lagstiftning i fråga om garantier i samband med handläggning av asylärenden stadga om bestämmelser som är mera gynnsamma än de som ingår i gemenskapens minimigarantier,

93. är oroat över att resolutionen inför undantag från de allmänna principerna, t.ex. rättsmedlens upphävande effekt och att alla beslut beträffande en asylansökan måste fattas av den behöriga myndigheten,

94. är oroat över att resolutionen inför begreppet «säkert tredje land» utan att föreskriva tillräckliga rättsliga garantier för att personer inte skall återföras till länder där de hotas av förföljelse,

om rådets resolution av den 25 september 1995 och beslut från november 1995 om ansvarsfördelning beträffande flyktingars mottagande och tillfälliga uppehåll:

95. uppmanar eftertryckligen rådet att ofördröjligen ingå ett avtal om provisoriskt mottagande av flyktingar från områden härjade av inbördeskrig,

96. anser inte att det är lämpligt att ta hänsyn till en medlemsstats humanitära och militära bistånd för att minska denna stats andel av mottagandet av flyktingar eller fördrivna personer,

om rådets gemensamma ståndpunkt av den 23 november 1995 om harmonisering och tolkning av flyktingbegreppet:

97. beklagar att den gemensamma ståndpunkten förutsätter att förföljelsen är individuell och utesluter grupper som flyr inbördeskrig och väpnade konflikter,

98. anser att införandet av begreppet «återinvandring» till ursprungslandet gör det ännu svårare att uppnå flyktingstatus inom unionen,

99. anser att rådet, på grund av subsidiaritetsprincipen, inte har befogenheter att harmonisera flyktingbegreppet så att Genèvekonventionens tillämpningsområde blir snävare,

100. konstaterar med stor sorg att man beräknar att 133 flyktingar under 1995 dött vid sina försök att komma in på unionens territorium,

101. är djupt oroat över den roll som den organiserade brottsligheten spelat i samband med den illegala invandringen,

Kamp mot rasism och främlingsfientlighet

102. fördömer bestämt alla former av rasism, främlingsfientlighet och antisemitism och annan diskriminering på basis av religiös eller etnisk-kulturell bakgrund; anmodar om att detta fördömande skall formellt fastställas i Fördraget om Europeiska unionen,

103. välkomnar att rådet (rättsliga och inrikes frågor) har antagit en gemensam åtgärd mot rasism och beslutat att göra 1997 till det europaåret mot rasism; anmodar kommissionen att vidta och stödja ytterligare åtgärder mot rasism, antisemitism och främlingsfientlighet i unionen och därvid eftersträva samverkan med åtgärder som företagits av Europarådet,

104. uppmanar medlemsstaterna att inte beteckna spridandet av rasistiska, främlingsfientliga och antisemitiska uttalanden som lagliga former av yttrandefrihet utan som en brottslig handling, och vidta nödvändiga förebyggande åtgärder,

105. anmodar medlemsstaterna att göra allt för att undvika att offentliga tjänstemän, i synnerhet ordningsmakten, uppträder rasistiskt, och att ställa dem till svars för ett sådant uppträdande,

106. betonar på nytt det nödvändiga främjandet av åtgärder inom utbildningen och yrkesutbildningen för en effektiv kamp mot rasism, främlingsfientlighet och antisemitism; anser att sådana åtgärder bör koncentreras till socialarbetare, poliser, personal inom rättsväsendet, skolelever och studenter,

Ekonomiska och sociala rättigheter, rätt till social trygghet

107. anser att fattigdom och social utslagning är ovärdiga för ett demokratiskt och rikt samhälle,

108. uppmärksammar Fader Wresinskis (grundaren av hjälporganisationen ATD-quart- monde) uttalande: om man kunde avskaffa slaveriet kan man också avskaffa misären,

109. kritiserar begränsningen av de mänskliga rättigheterna på grund av fattigdom och marginalisering, vilket framför allt gäller personer utan fast bostad som i praktiken hindras att utöva sina politiska rättigheter, t.ex. rätten att rösta,

110. förespråkar att det tas fram ett bindande rättsligt instrument på gemenskapsnivå som fastställer minimigarantier för inkomst, social trygghet, rätt till läkarvård och bostad, vilka är oundgängliga förutsättningar för att kunna leva ett människovärdigt liv; anmodar om att denna politik särskilt skall uppmärksamma de äldre,

111. är förskräckt över de många dödsfallen bland hemlösa och personer utan fast bostad på grund av väderförhållanden under vintern; begär att lämplig inkvartering absolut måste ställas till förfogande,

112. anser att en grundläggande politik för att hindra fattigdomsutvecklingen i samhället bör genomföras parallellt med sociala och ekonomiska skyddsåtgärder,

113. beklagar att allt fler kommuner, särskilt i Frankrike och Tyskland, förbjuder tiggeri,

114. anmodar medlemsstaterna att erkänna de nomadfolkens särskilda situation (sinter, romer och andra nomadfolk) och respektera deras traditionella livsstil, garantera respekt för deras grundläggande rättigheter och behov samt stoppa all diskriminering och alla försök att göra dessa personer bofasta,

115. begär iakttagande av den lagfästa skyldigheten som varje kommun har, nämligen att ombesörja mottagningsställen som är anpassade och avsedda för nomadfolken och yrkar på att medlemsstaterna skall se till att sådana stadganden införs i deras lagstiftning eller att de efterlevs där de redan finns,

116. anser att rätten till arbete är en grundläggande rättighet som ålägger medlemsstaterna en allmän omsorgsskyldighet beträffande skydd av denna rätt; anmodar på nytt om att lämpliga åtgärder för kamp mot massarbetslösheten införlivas i all övrig gemenskapspolitik,

117. stöder rätten till social grundtrygghet för äldre,

Rätt till sitt privatliv och kontroll över sina personuppgifter

118. påpekar att rätt till respekt för privatlivet, hemmet och skydd för personuppgifter är grundläggande rättigheter som staterna är skyldiga att skydda och anser följaktligen att alla former av avlyssning eller övervakning skall användas på ett sätt som garanterar den striktaste efterlevnad av dessa rättigheter och att rättsliga garantier alltid skall finnas till hands,

119. påpekar att Europeiska domstolen för mänskliga rättigheter nyligen utdömt straff för uppenbara intrång i privatsfären och då har betonat att varje intrång i hemmet eller i privat kommunikation, utom vid rättsligt reglerade undantag eller då de företas under rättslig kontroll, är ett allvarligt brott mot de mänskliga rättigheterna,

120. uppmanar medlemsstaterna att utfärda en gemensam lagstiftning för att skydda dessa rättigheter och då ta hänsyn till den snabba utvecklingen för ny teknik,

121. kräver att SIS, SIE, SID och Europols databank skall respektera privatlivet, och att det garanteras att det inte finns kriterier som innebär diskriminering av någon socialgrupp och att ingen av dessa databanker skall få innehålla någon som helst information om personers religion, filosofiska eller religiösa åskådningar, etniska ursprung, hälsotillstånd eller sexuella läggning,

Rätt att inte diskrimineras

122. bekräftar att principen om handikappades rätt till lika behandling och icke- diskriminering måste få en plats i gemenskapens politik,

123. betonar på nytt de äldres rätt till ett värdigt liv och bekräftar innehållet i sin resolution av den 24 februari 1994 om åtgärder till förmån för de äldre ((EGT nr C 77, 14.3.1994, s. 24.)),

124. bekräftar att rätten till lika behandling och icke-diskriminering framgår av artikel 14 i Europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna och i artikel 119 i fördraget och att det därmed handlar om skyddade rättigheter som medlemsstaterna är skyldiga att respektera,

125. uppmanar medlemsstaterna att garantera ett effektivt och jämlikt kvinnodeltagande i det offentliga livet,

126. uppmanar medlemsstaterna att så snabbt som möjligt följa upp de avtal som gjorts angående mänskliga rättigheter vid den fjärde världskonferensen för kvinnor i Peking,

127. anser att konventionen om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor bör kompletteras med ett fakultativt protokoll så att individer och grupper får rätt att inleda ett besvärsförfarande och att ett tilläggsprotokoll om kvinnors rättigheter bör antas till Europeiska konventionen om mänskliga rättigheter,

128. anser det nödvändigt med ytterligare forskning kring den speciella situationen för kvinnors mänskliga rättigheter och uppmanar med kraft medlemsstaterna att vidta ändamålsenliga åtgärder för att bekämpa könsbetingat våld och andra kränkningar av kvinnors mänskliga rättigheter,

129. ser med oro den ökande kvinnohandeln i Europeiska unionen och yrkar på att det i brådskande ordning skall ingås europeiska avtal mot sådana kränkningar av människovärdet,

130. förespråkar i detta sammanhang en europeisk uppförandekodex mot handel med kvinnor, med utgångspunkt i offrens behov och med stadgar om anställning av personer på det nationella planet med ansvar för området kvinnomisshandel,

131. påpekar att kvinnliga asylsökande ofta ställs inför många hinder att få flyktingstatus och uppmanar medlemsstaterna i detta sammanhang att erkänna sexuellt våld som en form av tortyr,

132. anser att medlemsstaterna skall tillerkänna invandrarkvinnor särskilda rättigheter,

133. anser att medlemsstaterna bör avstå från att ingå eller tillämpa bilaterala avtal med länder som tillåter otillbörliga kränkningar av kvinnors grundläggande rättigheter,

134. ser ett tydligt sammanhang mellan ekonomiskt beroende och sårbarhet för sexuellt våld och yrkar därför på att alla arbetstagare, inberäknat invandrare i hushållsarbete, skall veta att de skyddas av lagstiftningen och att deras möjlighet att få stanna kvar inom Europeiska unionen inte helt och hållet beror av arbetsgivarens goda vilja,

135. bekräftar att ingen får diskrimineras till följd av sin religion, sitt ursprung, sitt kön, sin sexuella läggning eller sina åsikter,

136. anmodar på nytt, i enlighet med sin resolution av den 8 februari 1994 om lika rättigheter för homosexuella av båda könen i Europeiska gemenskapen ((EGT nr C 61, 28.2.1994, s. 40.)), om att all diskriminering och all ojämlik behandling skall avskaffas vad gäller de homosexuella, med särskilt avseende på de olikheter som råder i fråga om åldersgränser för när homosexuellt umgänge blir tillåtet samt diskrimineringen vad gäller arbetsrätt, civilrätt, avtalsrätt, social och ekonomisk rätt, straffrätt och adoptionsrätt,

137. anser att bristen på rättsligt erkännande av par av samma kön i hela unionen utgör diskriminering, särskilt beträffande fri rörlighet och rätten till familjens återförenande,

138. kritiserar det faktum att Europarådets rättigheter för folkgrupper och språkliga minoriteter ännu inte genomförts ens av nästan alla medlemsstater inom EU och att rådet, regeringskonferensen och medlemsstaterna inte gripit sig verket an med att främja en stadga om etniska grupper och språkliga minoriteter inom Europeiska unionen varför de etniska grupperna och språkliga minoriteterna i ett flertal medlemsstater inte åtnjuter något skydd för sina rättigheter eller åtnjuter skydd av enbart regionalt eller nationellt slag,

139. understryker att ingen får drabbas av nackdelar till följd av att han eller hon tillhör en nationell eller språklig minoritet och att det inte innebär något brott mot principen om jämlikhet ifall man vidtar åtgärder för att gynna en minoritet mot assimileringstrycket från majoriteten utan att detta i stället utgör ett bidrag till minoritetens självförverkligande,

140. anmodar enträget Österrike att avskaffa sin lagstiftning mot homosexualitet, i synnerhet bestämmelserna om att minimiåldern för homosexuella förbindelser är 18 år, jämfört med 14 år för heterosexuella och lesbiska förbindelser,

141. påpekar att dessa bestämmelser strider mot rekommendation 924/81 från Europarådets parlamentariska församling,

142. konstaterar att Europeiska gemenskapernas kommission har dömts av EG- domstolen för brott mot Europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna på grund av felaktig användning av hiv-test vid anställning av personal (dom av den 5 oktober 1994, mål C-404/92 P, X mot kommissionen),

143. uppmanar medlemsstaterna att införa en specifik lagstiftning som fastställer kriterier och skyldigheter för den vetenskapliga forskningen, framför allt vad gäller genmanipulation och skydd av embryon,

Barns rättigheter

144. bekräftar att rätten till utbildning med fritt val av utbildningssystem är en grundläggande rättighet och att medlemsstaterna måste säkerställa kostnadsfri och fullständig utbildning för alla,

145. anmodar återigen Europeiska unionen att undanröja ekonomiskt utnyttjande av barn i form av barnarbete,

146. anmodar om att det skall införas mekanismer för övervakning och skydd av barns grundläggande rättigheter,

147. uppmanar medlemsstaterna att utan dröjsmål harmonisera minimiåldern för tillträde till arbetslivet till 16 år och samtidigt föreskriva kostnadsfri obligatorisk skolgång upp till denna ålder,

148. anmodar medlemsstaterna att kriminalisera kroppsligt våld mot barn,

149. uppmanar medlemsstaterna att komma överens om en gemensam åtgärd med upprättande av ett centralt register över försvunna barn, i avvaktan på konventionen om det europeiska informationssystemet,

150. anmodar medlemsstaterna att stärka de incitament som förebygger och undanröjer grov försummelse av barn,

151. anmodar medlemsstaterna att genomföra omfattande undersökningar av barnmisshandel,

152. anser att läkare, social-medicinsk personal och personal från rättsväsendet måste samarbeta för att förebygga barnmisshandel,

153. fördömer bestämt att barn utnyttjas sexuellt, misshandlas på olika sätt och degraderas till sexobjekt och handelsvaror; kräver totalförbud mot produktion av, handel med, transport av och innehav av alla typer av barnpornografi, begär att de förslag som för närvarande diskuteras i Sverige om att göra det straffbart att inneha barnpornografiskt material skall antas snarast möjligt,

154. välkomnar att det utvecklats system för att utestänga olagligt och skadligt innehåll på Internet; uppmanar kommissionen att utarbeta ett system med europeisk kvalitetsmärkning för dem som tillhandahåller tillgång till Internet samt att stödja internationell samordning inom detta område,

155. anser att varje barn har rätt till en familj eller en uppväxt i familjeliknande förhållanden eftersom dessa stärker barnets förutsättningar,

156. konstaterar att barnets rätt till en trygg uppväxt riskerar att skadas om rätten till skilsmässa inte finns eller är omgärdad av en mängd regler, t.ex. skuldbeläggning, som kan störa barnets relation till ena föräldern,

157. uppmanar medlemsstaterna att principiellt stödja barnets rätt till båda sina föräldrar även efter en skilsmässa,

158. anser att barnet skall bli rådfrågat i frågan om vem som skall vara dess vårdnadshavare i händelse av föräldrarnas död samt att ju äldre barnet är, desto tyngre skall dess vilja väga och efter en viss ålder skall den vara utslagsgivande,

159. anmodar om att medlemsstaterna skall vidta åtgärder för eventuellt straffrättsligt åtal mot researrangörer och flygbolag som gör reklam för sexturism,

160. anmodar om att straffen för handel med barn och sexuella övergrepp mot barn skärps i alla europeiska länder och att samtliga medlemsstater stiftar lagar om exterritorialitet som gör det möjligt att på deras territorier straffa en förövare för brott som begåtts i ett annat land,

Rätt till en god miljö

161. bekräftar att rätten till liv innebär ett ansvar gentemot nuvarande och kommande generationer som måste komma till uttryck genom en större aktning för naturen såsom en nödvändig förutsättning för att överleva,

162. anser att alla offentliga myndigheter måste garantera alla en god miljö och en möjlighet att påverka besluten beträffande miljön,

163. anmodar om att medlemsstaterna harmoniserar de nationella lagarna och skärper straffen för brott mot miljöskyddet i enlighet med principen om att förorenaren skall betala,

164. kräver förbud mot export av allt material, alla livsmedel, alla läkemedel etc. som inte får säljas i Europeiska unionen,

165. uppdrar åt sin ordförande att vidarebefordra denna resolution till kommissionen, rådet, regeringarna och parlamenten i medlemsstaterna och de stater som formellt ansökt om anslutning till Europeiska unionen.