Förslag till rådets förordning (EG) om ändring av rådets förordning (EEG) nr 3577/92 om frihet att tillhandahålla tjänster på sjötransportområdet inom medlemsstaterna (cabotage) (98/C 213/09) (Text av betydelse för EES) KOM(1998) 251 slutlig - 98/0158(SYN)

(framlagt av kommissionen den 3 juni 1998)

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 84.2 i detta,

med beaktande av kommissionens förslag,

med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande,

i enlighet med förfarandet i artikel 189c i fördraget i samarbete med Europaparlamentet,

och med beaktande av följande:

I rådets förordning (EEG) nr 3577/92 (1) fastställs principen att genomförandet av friheten att tillhandahålla tjänster inte nödvändigtvis måste ske på samma sätt för alla berörda tjänster, utan hänsyn bör tas till vissa tjänsters särskilda karaktär.

I artikel 3 i den förordningen fastställs därför olika bestämmelser för bemanning för fastlands- och öcabotage samt en skyldighet för kommissionen att överlämna ett förslag till rådet på grundval av en rapport om de ekonomiska och sociala följderna av liberaliseringen av öcabotage. Förslaget får innehålla ändringar av de bestämmelser om bemanning som fastställs i den artikeln så att det slutgiltiga systemet kan godkännas av rådet före den 1 januari 1999.

Kommissionen överlämnade rapporten till rådet den 17 juni 1997. Den utredning som har gjorts visar att nuvarande bestämmelse som innebär att värdstaten ansvarar för alla frågor som rör bemanning i samband med öcabotage utgör ett onödigt hinder mot verksamheten på den inre marknaden.

Sektorn för fraktcabotage är nära förbunden med den internationella sjöfartsmarknaden. Det har inte framkommit några tvingande motiv för ett bestående undantag från de vanliga flaggstatsvillkoren, utom när det gäller trafik som endast är av lokal betydelse.

Främjande av sysselsättning inom gemenskapen är en av fördragets mål.

Särarten hos sektorn för regelbunden passagerar- och färjetrafik motiverar vissa särskilda bestämmelser för att motverka eventuella störningar av konkurrensvillkoren genom anställning av arbetskraft från tredje land som avlönas enligt sitt hemlands lönenivå. Detta gäller även för sektorn för regelbunden kryssningstrafik i cabotage.

Det bör krävas att medborgare i tredje land som är anställda inom ovannämnda sektorer inte behandlas mindre förmånligt än personer som är bosatta i gemenskapen.

Förordning (EEG) nr 3577/92 bör därför ändras.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Artikel 3 skall ersättas med följande:

"Artikel 3

(1) För andra fartyg i cabotagetrafik än de som avses i punkt 2 gäller, i alla frågor som rör bemanning, bestämmelserna i den stat där fartyget är registrerat (flaggstaten), utom ifråga om fartyg som är mindre än 650 bruttoton, för vilka de bestämmelser som är i kraft i den stat där fartyget bedriver sin verksamhet (värdstaten) får tillämpas.

(2) För fartyg som utför regelbunden passagerar- och färjetrafik, inbegripet blandad passagerar- och frakttrafik, och regelbunden kryssningstrafik gäller de bestämmelser om minsta andel gemenskapsmedborgare i besättningen (dvs. all ombordanställd personal) som är i kraft i värdstaten. I alla andra frågor som rör bemanning gäller bestämmelserna i flaggstaten.

(3) I de fall då värdstaten tillåter att medborgare från tredje land anställs ombord på fartyg i cabotagetrafik som avses i punkt 2, skall den kräva att dessa besättningsmedlemmar ifråga om anställningsvillkor behandlas som bosatta i den medlemsstat som är flaggstat. Värdstaten skall tillämpa sina egna anställningsvillkor på medborgare från tredje land som är anställda på nationella fartyg som bedriver sådan trafik.

(4) Medlemsstaternas åtgärder för att genomföra bestämmelserna i denna artikel skall anmälas till kommissionen i enlighet med artikel 9."

Artikel 2

Denna förordning träder i kraft den tjugonde dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.

Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.

(1) EGT L 364, 12.12.1992, s. 7.