MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET enligt artikel 251.2 andra stycket i EG-fördraget om Gemensam ståndpunkt antagen av rådet inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om rekonstruktion och likvidation av försäkringsföretag

1986/0080 (COD)

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET enligt artikel 251.2 andra stycket i EG-fördraget om Gemensam ståndpunkt antagen av rådet inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om rekonstruktion och likvidation av försäkringsföretag

1. BAKGRUND

- Den 23 december 1986 antog kommissionen ett förslag till direktiv om samordning av lagar och andra författningar om tvångs likvidation av direkt försäkrings företag [1]. Förslaget överlämnades till rådet den 23 januari 1987 och till Europaparlamentet den 6 februari 1987.

[1] KOM (86) 768 slutlig/2, EGT C 71, 19.3.1987.

- Vid sitt 248:e plenarsammanträde den 23 september 1987 [2] avgav Ekonomiska och sociala kommittén ett positivt yttrande om förslaget.

[2] EGT C 319, 30.11.1987, s.10.

- Europaparlamentet antog en lagstiftningsresolution [3] innefattande dess yttrande om kommissionens förslag vid sitt plenarsammanträde den 14 mars 1989.

[3] PE 124.469/fin. Rapportör P. Price.

- Den 12 september 1989 antog kommissionen ett ändrat förslag [4] med beaktande av resultaten av samrådet med parlamentet och Ekonomiska och sociala kommittén.

[4] KOM (89) 394 slutlig, EGT C 253, 6.10.1989, s. 3.

- Efter många års förhandlingar, som avbröts och återupptogs vid ett flertal tillfällen, antog rådet den 10 oktober 2000 den gemensamma ståndpunkt som behandlas [5] i detta meddelande.

[5] EGT...........

2. FÖRSLAGETS SYFTE

Det huvudsakliga syftet med detta förslag är att säkerställa följande:

- Myndigheten i hemlandet skall ha exklusiv behörighet att inleda likvidations förfaranden beträffande försäkrings företag med huvudkontor inom gemen skapen, och den skall därvid tillämpa sin nationella lagstiftning (i enlighet med enhets principen).

- Likvidationsförfarandena skall även omfatta samtliga försäkrings företagens filialer inom gemen skapen, oberoende av i vilka medlems stater dessa är belägna (i enlighet med universalitets principen) [6].

[6] Förslaget bygger på de med varandra sammanhängande principerna om enhetlighet i förfarandena och universella verkningar. (KOM (1986) 768 slutlig/2, motiveringen).

- En skälig avvägning skall göras mellan skyddet av försäkringstagarnas rättig heter (vilket bl.a. motiveras av att det är genom de inbetalda premierna som försäkrings företagens kapital byggs upp) och andra borgenärers rättmätiga intressen [7].

[7] Förslaget avser att skapa en avvägning mellan behovet av att skydda de rättigheter som innehas av försäkrings tagarna, vilkas premier bygger upp försäkrings företages kapital, och skyddet av andra borgenärers, särskilt de anställdas, intressen. (KOM (86) 768 slutlig/2, motiveringen).

3. KOMMENTARER TILL DEN GEMENSAMMA STÅNDPUNKTEN

3.1. Allmänt

3.1.1. Det centrala innehållet i kommissionens ursprungliga förslag (nedan: "förslaget") kvarstår i rådets gemensamma ståndpunkt. Liksom förslaget bygger denna på enhets- och universalitets principerna samt på principen om skydd av försäkrings fordringar. Kommissionen godtar de ändringar som rådet infört och anser att dessa kommer att bidra till att förbättra rättsaktens kvalitet.

3.1.2. I den gemensamma ståndpunkten beaktas fullt ut innehållet i parlamentets ändrings förslag vid första behandlingen. På grund av att antagandet av förslaget ligger mycket långt tillbaka i tiden, har det varit nödvändigt att, vilket rådet också har gjort, lägga ned arbete på redaktionella ändringar, som inte på något sätt berör principerna i den ursprungliga texten. Dessa ändringar krävdes, eftersom ordalydelsen i förslaget måste anpassas till de nya rättsliga ramar som infördes genom de s.k. tredje försäkrings direktiven (tredje liv- resp. skade försäkrings direktivet [8]), och det var också nödvändigt att skapa överens stämmelse med andra rättsakter på insolvens området, t.ex. med rådets förordning om insolvens förfaranden (nedan: "insolvens förordningen") [9] och med det förslag som läggs fram samtidigt med det här förslaget och som gäller likvidation av kredit institut [10]. Det skall påpekas att den gemen samma ståndpunkten och insolvens förordningen inte bygger på samma principer men ändå har många tekniska frågor gemensamma, och dessa bör ges en enhetlig behandling.

[8] Direktiv 92/96/EEG (EGT L 360, 9.12.1992, s.1) och 92/49/EEG (EGT L 228, 11.8.1992, s.1).

[9] Rådets förordning (EG) nr 1346/2000 av den 29 maj 2000 om insolvensförfaranden (EGT L 160, 30.6.2000).

[10] Ändrat förslag till rådets direktiv om rekonstruktion och likvidation av kreditinstitut samt om system för garanti av insättningar (KOM (88)4 slutlig; EGT C 36, 8.2.1988). En gemensam ståndpunkt om detta direktiv förslag antogs av rådet den 17.7.2000.

3.1.3. Vidare har förslagets räckvidd utvidgats genom att enhets- och universalitets principerna, som ligger till grund för det, skall tillämpas inte bara vid tvångs likvidation utan på alla slag av likviditations förfaranden, oavsett om det rör sig om tvångs likvidation eller frivillig likvidation och om förfarandet har utlösts av försäkrings företagets insolvens eller av någon annan anledning. Direktivets räckvidd har dessutom utvidgats till att även gälla rekonstruktions åtgärder som de behöriga myndig heterna vidtar för att bevara eller åter ställa en sund ekonomi i ett försäkrings företag, i den utsträckning som dessa åtgärder påverkar befintliga rättig heter som innehas av andra parter än försäkrings företaget. Den gemensamma ståndpunkten behandlar därför på ett heltäckande sätt alla slag av omständigheter som kan leda till att ett försäkrings företag hamnar i ett krisläge eller beslutar att upphöra med sin verksamhet. Därigenom har skyddet förbättrats, såväl för innehavare av försäkrings fordringar som för andra borgenärer.

3.1.4. De viktigaste ändringar av kommissionens förslag som införts i den gemensamma ståndpunkten behandlas mer utförligt längre fram i detta meddelande.

3.2. Parlamentets ändringsförslag och den gemensamma ståndpunkten

De ändringsförslag som antogs av parlamentet och godkändes av kommissionen vid den första behandlingen av förslaget syftade till att ge ökad information om likvidations förfaranden i syfte att skydda borgenärerna (ändrings förslag nr 1) samt till att säkerställa att förfarandena får verkan inom hela gemenskapens territorium i enlighet med principen om enhetlighet i likviditions förfaranden (ändringsförslag nr 2 och 3). De ändringar parlamentet begärt har till fullo införts i den gemensamma ståndpunkten (om inte bokstavligen, så dock till anda och innehåll).

3.2.1. I enlighet med de tankegångar som låg till grund för parlamentets ändrings förslag innehåller den gemen samma ståndpunkten ett antal bestämmelser (artiklarna 14, 15, 17 och 18) som syftar till att säkerställa att en offentlighets princip tillämpas vid likvidations förfaranden. Motsvarande bestämmelser finns också för de rekon struktions förfaranden som omfattas av direktivet.

Enligt artikel 14 måste beslut att inleda likvidations förfaranden offentliggöras (1) enligt de förfaranden som föreskrivs i hemlandets lagstiftning, (2) i Europeiska gemen skapernas officiella tidning och (3) -- om den nationella till syns myndig heten i en annan berörd medlems stat så beslutar -- också med andra medel inom den medlems statens territorium. I samma artikel föreskrivs även att offentlig görandet skall innehålla uppgifter om den myndig het i hemlandet som är behörig att inleda likvidations förfaranden, tillämplig lag och förordnad konkurs förvaltare.

Utöver dessa offentlig göranden skall, enligt artikel 15, alla kända borgenärer som är bosatta inom gemen skapen under rättas enskilt. I samma artikel fastställs också vilken information som måste ingå i sådana under rättelser. Artikel 17 innehåller be stäm mel ser om språkval och om formulär för anmälan.

Enligt artikel 18 skall förvaltarna dessutom ha skyldighet att hålla borgenärerna regelbundet underrättade om hur likvidations förfarandena fortskrider.

3.2.2. I enlighet med parlamentets rekommendation har principen om att likvidations förfaranden som inleds av den behöriga myndigheten i ett hemland skall ha verkan inom hela gemenskapens territorium (enligt enhets- och universalitets prin ciperna) förtydligats och kompletterats. Den behandlas särskilt i artiklarna 8 och 9 i den gemen samma ståndpunkten. Motsvarande bestämmelser för rekonstruktions åtgärder har även införts (artikel 4).

Enligt artikel 8 är det endast de behöriga myndigheterna i hemlandet som har rätt att besluta om att likvidations förfaranden skall inledas. Det sägs i artikeln att sådana beslut "skall utan vidare formaliteter erkännas i alla övriga medlems stater och skall få verkan så snart beslutet har fått verkan i den medlems stat där förfarandet inleds". I artikel 9 föreskrivs att beslut om likvidation av ett försäkrings företag, likvidations förfarandena och deras verkningar skall regleras av hemlandets lagstiftning.

3.3. Övriga ändringar som införts i rådets gemensamma ståndpunkt

Utöver den övergripande redaktionella översynen av texten i förslaget (se punkt 3.1) har rådet även infört andra ändringar, av vilka särskilt skall nämnas följande:

3.3.1. Definitionen av "likvidationsförfarande" (artikel 2 d)

Definitionen av "likvidations förfarande" i den gemensamma ståndpunkten omfattar varje kollektivt förfarande som innebär att ett försäkrings företags tillgångar avyttras och fördelas efter ingripande av en administrativ eller rättslig myndighet. Den gemen samma stånd punkten avser därför inte endast tvångs likvidation, vilket var fallet i det ursprungliga förslaget. Den definition som ges är vid och omfattar alla likvidations förfaranden som rör försäkrings företag, oavsett om dessa baseras på insolvens och oavsett om de är frivilliga eller obligatoriska.

Genom en sådan vid definition av likvidation kan direktivet göras heltäckande. Därigenom kommer varje likvidation av ett försäkrings företag att kunna genomföras på ett väl organiserat sätt och enligt bestämmelser som överens kommits på EU-nivå. Borgenärerna kommer i sådana fall att ha genom lag garanterad rätt till information och offentlig het samt icke-diskriminerande behandling. Att direktivet ges en så omfattande räckvidd gagnar den inre marknaden i allmänhet och skyddet av borgenärerna i synnerhet.

3.3.2. Rekonstruktionsåtgärder tas med i direktivets räckvidd (artiklarna 1.1, 2 c och 3)

Till skillnad från både det ursprungliga och det ändrade förslaget är den gemen samma ståndpunkten tillämplig inte bara på likvidations förfaranden utan också på rekonstruktions åtgärder.

De "rekonstruktionsåtgärder" som avses i den gemensamma ståndpunkten måste uppfylla följande villkor: för det första skall de syfta till att bevara eller återställa ett företags finansiella situation och för det andra måste de påverka redan befintliga rättig heter som innehas av en annan part än försäkrings företaget (tredje man). Det första av dessa villkor är nödvändigt för åtskillnaden mellan rekonstruktions åtgärder och förfaranden som syftar till att avyttra och fördela ett försäkrings företags tillgångar ("likvidations förfaranden"). Genom det andra villkoret undantas från direktivets räckvidd andra slag av åtgärder som uteslutande påverkar försäkrings företaget självt och inte inverkar på rättigheter som innehas av tredje man, och för vilka det därför inte krävs något specifikt rättsligt skydd.

I försäkringsdirektiven finns redan bestämmelser om harmonisering av vissa rekon struk tions åtgärder [11]. Gennom den gemen samma ståndpunkten införs inte någon fullständig harmonisering av alla slag av rekonstruktions åtgärder som regleras genom den nationella lagstiftningen i medlems staterna. I stället föreskrivs bestämmelser som medger en samordnad tillämpning av rekonstruktions åtgärder inom hela gemenskapen. Detta gagnar försäkrings tagarna och andra borgenärer, eftersom likvidations förfaranden kan undvikas.

[11] Artiklarna 20 i direktiv 73/239/EEG (EGT°L 228, 16.8.1973, s.12) och 24 i direktiv 79/267/EEG (EGT°L 63, 13.3.1979, s. 12).

Det är inte önskvärt att samtliga rekonstruktions åtgärder skall omfattas av samma offentlig hets krav. Av detta skäl undantas i den gemen samma ståndpunkten från kravet på offentlig görande vissa rekonstruktions åtgärder som uteslutande påverkar ett försäkrings företags aktie ägares, medlemmars eller anställdas rättig heter. Med andra ord: om försäkrings företagets borgenärer inte påverkas av rekonstruktions åtgärderna, föreligger ingen skyldighet till offentlig görande enligt den gemen samma ståndpunkten, så länge inte annat föreskrivs i den (nationella) lagstiftning som är tillämplig på rekonstruktions åtgärderna i fråga.

3.3.3. En skälig avvägning mellan försäkringstagarnas och andra borgenärers rättigheter: behandling av försäkrings fordringar (artiklarna 10 och 12 samt bilagan)

I förslaget föreslogs en enda metod ("särskild förmånsrätt") för behandlingen av försäkrings fordringar vid likvidation av försäkrings företag: de tillgångar som motsvarar de tekniska avsättningarna skulle reserveras för försäkrings tagarnas fordringar.

En stor majoritet av medlems staterna kunde dock inte godta en sådan harmonisering som skulle påverka den känsliga politiska avvägningen i deras nationella lagstiftning mellan olika kategorier av borgenärer under en likvidation (t.ex. "vanliga" borgenärer, innehavare av försäkrings fordringar, företagets anställda, social försäkrings system, skatte myndigheter och innehavare av sakrättsligt skyddade tillgångar [12]). Detta problem var också den huvud sakliga anledningen till att rådets diskussioner om direktivet hamnade i ett dödläge som varade flera år.

[12] Denna juridiska term avser olika slag av situationer där en borgenär kan ha en redan befintlig, specifik rättighet till en viss tillgång. Ett exempel på detta är en inteckning i en fastighet. Fastigheten kan ingå bland ett försäkrings företags samlade tillgångar, men om företaget inte kan fullgöra sina betalningar på det lån som fastigheten är säkerhet för, har borgenären överordnad rätt till tillgången (fastigheten).

För att undanröja detta hinder har rådet i sin gemensamma ståndpunkt kompletterat kommissionens förslag med en alternativ metod ("allmän förmåns rätt"), som medlems staterna kan välja att tillämpa när det gäller skyddet av försäkrings fordringarna. Kommissionen finner att dessa båda metoder, som motsvarar de befintliga systemen i de flesta medlems staterna, kan anses ge likvärdigt skydd av försäkrings tagarnas intressen.

Enligt artikel 10 i den gemen samma ståndpunkten får medlems staterna välja mellan två alternativa metoder: antingen kan de ge försäkrings fordringar oinskränkt före trädes rätt framför alla andra fordringar, när det gäller fördelningen av de tillgångar som motsvarar de tekniska avsättningarna ("särskild förmåns rätt") eller också kan de, för samtliga tillgångar i försäkrings företaget, ge försäkrings fordringarna särskild prioritet, som endast står tillbaka för fordringar som avser de anställdas löner, social försäkrings system, beskattning eller sakrättsligt skyddade tillgångar ("allmän förmåns rätt").

Även om de båda alternativa metoderna ger likvärdigt skydd åt försäkrings fordringar, är de, som klart framgår, inte identiska utan har specifika fördelar och nackdelar. Den "särskilda" förmånsrätten ger högre prioritet åt försäkrings fordringarna än den "allmänna", eftersom dessa skall ha företräde framför varje annan fordran. Samtidigt gäller denna prioritet dock endast de tillgångar som motsvarar de tekniska avsättningarna, medan den "allmänna" förmåns rätten avser samtliga tillgångar i försäkrings företaget. Genom båda metoderna säkerställs ett tillfreds ställande skydd av försäkrings tagarnas intressen, samtidigt som en lämplig avvägning uppnås mellan försäkrings fordringarna och fordringarna från andra borgenärer till försäkrings företaget.

När det gäller systemet med allmän förmånsrätt, ges dessutom försäkrings tagarna ytterligare säkerhet genom artikel 12 i den gemensamma ståndpunkten. De medlems stater som tillämpar denna metod skall kräva att alla försäkrings företag skall täcka sådana fordringar som kan få företräde framför försäkrings fordringar (fordringar som avser de anställdas löner, social försäkrings system, beskattning eller sakrättsligt skyddade tillgångar och som är införda i företagets räken skaper) med helt obundna tillgångar som uppfyller samma krav som de som ställs på tillgångar som motsvarar de tekniska avsättningarna. Sådan skuldtäckning måste finnas fortlöpande och oberoende av sannolikheten för en likvidation. Denna ytterligare garanti syftar till att säkerställa att det vid varje tid skall finnas tillräckliga tillgångar för att infria fordringar med "absolut" förmånsrätt, utan att försäkrings fordringarna därigenom riskerar att inte kunna infrias.

Det bör också påpekas att valet av en vid definition av "försäkrings fordringar" i den gemen samma ståndpunkten (artikel 2 k) bör påverka skyddet av försäkrings fordringarna positivt, eftersom tillämpnings området för de båda alter nativa metoderna avgränsas genom denna definition. Betydande arbete har lagts ned i den gemensamma ståndpunkten på att specificera vilka slag av försäkrings fordringar som skall skyddas. Varje belopp som ett försäkrings företag är skyldigt till följd av en försäkrings transaktion har tagits med i definitionen. Förutom försäkrade personers, försäkrings tagares och förmåns tagares fordringar definieras även fordringar från försäkrade som har rätt att rikta anspråk direkt mot försäkrings företaget som försäkrings fordringar. Definitionen omfattar dessutom de premiebelopp som försäkrings företaget är skyldigt till följd av att en försäkrings transaktion inte har ingåtts eller att den annullerats.

Systemet med två alternativa system för behandlingen av försäkrings fordringar är under alla omständig heter ett betydande framsteg i skyddet av försäkrings tagarna i jämförelse med dagens situation. För närvarande åtnjuter i vissa medlems stater försäkrings tagarna ingen som helst förmåns rätt i händelse av likvidation, och de belopp deras fordringar ersätts med riskerar dessutom att sjunka kraftigt vid eventuella territoriella likvidations förfaranden eller på grund av kostnader för rätts tvister.

3.3.4. Återkallande av auktorisation (artikel 13)

När det gäller återkallande av auktorisation har det i den gemensamma ståndpunkten valts en välavvägd lösning som tar hänsyn till skillnaderna i praxis mellan medlems staterna och som ansluter sig till bestämmelserna i det parallella förslaget om likvidation av kredit institut och i insolvens förordningen. Det föreskrivs att den auktorisation som meddelats av tillsyns myndigheten i hemlandet skall återkallas när ett likvidations förfarande inleds, om så inte redan skett. Återkallandet hindrar dock inte sådan fortsatt verksamhet inom försäkrings företaget som kan vara nödvändig med hänsyn till likvidations förfarandet.

3.3.5. Tillämplig lagstiftning (artiklarna 4 och 9 samt 19-26)

Som en logisk konsekvens av enhetsprincipen föreskrivs i artikel 9 i den gemen samma ståndpunkten att likvidations förfaranden och deras verkningar skall regleras av hemlandets lagstiftning (lex concursus, tillämplig konkurs lagstiftning). Det samma gäller enligt artikel 4 för rekonstruktions åtgärder. För att klargöra den praktiska tillämpningen av denna princip ges en icke-uttömmande förteckning över frågor som skall regleras av "lex concursus" i artikel 9.2, som är utformad i enlighet med insolvens förordningen.

Det är dock inte möjligt att i direktivet helt bortse från det faktum att olika rättsordningar tillämpas i medlems staterna. Eftersom grund läggande civilrättsliga aspekter inte kan harmoniseras genom direktivet, något som vore att klart överskrida dettas räckvidd, måste skydd ges åt legitima anspråk, och man måste erkänna vissa slag av transaktioner, som fullbordats utanför hemlandet före likvidationen eller rekonstruktionen. Den gemensamma ståndpunkten innehåller därför särskilda bestämmelser om tillämplig lag, när det gäller särskilt betydelse fulla rättigheter och rättsligt reglerade relationer. På detta sätt skall ovisshet och osäkerhet undvikas beträffande sådana transaktioner och marknadernas förtroende säkerställas.

När det gäller denna komplicerade fråga beaktas i den gemen samma stånd punkten fullt ut de relevanta bestämmelserna i insolvens förordningen, som fastställdes i rådet under medverkan av civil rättsliga experter från medlems staterna. En bristande överens stämmelse mellan direktivet och insolvens förordningen kan inte motiveras och skulle leda till betydande svårig heter för medlems staterna under genomförandet av dessa båda rätts akter i deras nationella lagstiftning.

I detta avseende föreskrivs i den gemensamma ståndpunkten följande specifika bestämmelser om tillämplig lagstiftning:

(1) Verkningarna för vissa avtal och rättigheter (artikel 19)

Rekonstruktions åtgärders och likvidations förfarandens verkningar på anställnings avtal, avtal som ger nyttjanderätt till, eller rätt att förvärva, fast egendom samt på rättig heter till fast egendom, fartyg eller luftfartyg skall regleras genom den lagstiftning som är tillämplig på respektive avtal eller rättighet. Detta innebär t.ex. att ett likvidations förfarandes verkningar på ett anställnings avtal eller ett avtal avseende en fastighet, som försäkrings företaget ingått innan likvidations förfarandet inleddes, (t.ex. om ett avtal skall fortsätta att gälla eller upphävas eller om vilken ersättning som skall utgå) skall regleras genom den lagstiftning som är tillämplig på avtalet i fråga. Detta är nödvändigt för att motparten (t.ex. de anställda) inte skall riskera att fråntas vad de legitimt kunnat förvänta sig av den orsaken att en utländsk lagstiftning (som är "lex concursus") blir tillämplig på avtalet eller rättigheten.

Som påpekas i skäl 25 i ingressen till den gemensamma ståndpunkten skall dock alla andra frågor, t.ex. hur fordringar skall anmälas, styrkas och godtas samt företrädes ordningen avseende sådana avtal och rättig heter regleras av "lex concursus". Detta innebär t.ex. att ett anställnings avtals rättsliga status samt parternas rättig heter och skyldig heter till följd av att likvidations förfarandet inletts skall regleras av den nationella lagstiftning som är tillämplig på avtalet, medan däremot alla fordringar på försäkrings företaget enligt detta avtal skall anmälas och handläggas enligt "lex concursus" inom ramen för likvidations förfarandet.

(2) Tredje mans sakrättsliga skydd (artikel 20) och ägarförbehåll (artikel 21)

Med sakrättsligt skydd avses i juridisk terminologi skydd av tillgångar som en borgenär kan ha en redan befintlig, specifik rättighet till, t.ex. en intecknad fastighet. (KOM (1986) 768 slutlig/2, motiveringen)

När ett försäkrings företag innehar en tillgång, som är belägen utanför det hemland där likvidationen inleds och som är sakrättsligt skyddad till förmån för tredje man, skall enligt den gemensamma ståndpunkten detta sakrättsliga skydd, som uppstått i en annan medlems stat, inte påverkas av att ett likvidations förfarande inletts. Eftersom ingen harmonisering har gjorts, när det gäller behandlingen av sådana sakrättsligt skyddade tillgångar i medlems staternas konkurs lagstiftning, har rådet i sin gemen samma ståndpunkt föredragit en lösning som ansluter sig till insolvens förordningen, nämligen att ett likvidations förfarande inte skall påverka sådana tillgångar i rättsligt avseende. Avsikten är att man skall kunna undvika att en borgenärs legitima förväntningar avseende en transaktion som genomförts enligt en medlems stats lagstiftning inte infrias, på grund av att ett likvidations förfarande inletts i en annan medlems stat och dennas lagstiftning därigenom blivit överordnad den genom vilken det sakrättsliga skyddet regleras. Det bör också påpekas att "sakrättsligt skydd" är av stor betydelse vid beviljande av krediter.

När det gäller ägarförbehåll till förmån för tredje man beträffande en tillgång som försäkrings företaget innehar och som är belägen utanför hemlandet (vilket, juridiskt sett, är en situation som mycket påminner om sakrättsligt skydd) har samma lösning valts, och av samma skäl, i den gemensamma ståndpunkten som för sakrättsligt skyddade tillgångar.

(3) Kvittning (artikel 22)

Om enligt internationell privaträtt en annan nationell lagstiftning än "lex concursus" skall ligga till grund för rätten att begära kvittning, skall enligt den gemensamma ståndpunkten, som följer bestämmelserna i insolvens förordningen, en borgenär till försäkrings företaget kunna hävda kvittnings möjligheten som en förvärvad rättighet gentemot likvidations förfarandet. I ett sådant fall påverkas inte kvittnings rätten av att ett likvidations förfarande inletts.

Motivet för denna bestämmelse är skyddet av borgenärens legitima förväntningar. Kvittnings möjligheten fungerar nämligen som ett slag av säkerhet, reglerad genom lag, som borgenären i fråga kan förlita sig på när han genom avtal eller annan händelse ådrar sig en fordran. Bestämmelsen avser kvittning av fordringar som uppstått innan likvidations förfarandet inletts. För fordringar som uppstått därefter är det bestämmelserna i "lex concursus" som skall tillämpas vid avgörandet av om kvittnings rätt föreligger.

(4) Reglerade marknader (artikel 23)

Vad gäller verkningarna enligt direktivet på transaktioner som genomförts på reglerade finansiella marknader, är bestämmelserna i den gemensamma ståndpunkten förenliga med vad som föreskrivs i andra gemen skaps rätts akter på insolvens området (det parallella förslaget om likvidation av kredit institut och insolvens förordningen).

En rekonstruktionsåtgärds eller ett likvidations förfarandes verkningar på parters rättig heter och skyldigheter på en reglerad marknad skall regleras av den nationella lagstiftning som är tillämplig på den marknaden. Avsikten med denna bestämmelse i den gemensamma ståndpunkten är att man skall kunna undvika konflikter mellan "lex concursus" och den nationella lagstiftning som är tillämplig på marknaden för att inte äventyra allmänhetens förtroende för de reglerade marknaderna.

(5) Skadliga åtgärder (artikel 24)

Denna artikel bör jämföras med artikel 9.2 l i den gemensamma ståndpunkten, i vilken det som allmän regel föreskrivs att giltigheten av rättshandlingar som är till skada för alla borgenärer skall regleras genom lagen i hemlandet. Denna allmänna regel är tillämplig fullt ut, även i de nyss nämnda specifika fall, där en annan lag än hemlandets ("lex concursus") skall reglera en specifik rätts händelse: om denna är till skada för borgenärerna är det hemlandets lagstiftning som skall tillämpas vid bedömningen av möjligheterna till återvinning.

Artikel 24 i den gemensamma ståndpunkten innehåller dock ett undantag från denna allmänna regel. Detta avser rätts handlingar som försäkrings företaget genomfört innan likvidations förfarandet inleddes och som uppfyller följande tre villkor: i) De är till skada för samtliga borgenärer. ii) De omfattas av lagen i en annan medlems stat än hemlandet. iii) Denna lag ger inte någon möjlighet att föra talan i det aktuella fallet. Om den som haft vinning av en bestridd rätts handling kan styrka att dessa tre villkor är uppfyllda, är det inte "lex concursus" utan den lagstiftning som är tillämplig på rättshandlingen i fråga som skall ligga till grund för bedömningen av rättshandlingens giltighet.

Syftet med denna bestämmelse är att skydda de legitima förväntningar som tredje man kan hysa beträffande trans aktioner med försäkrings företaget, om dessa trans aktioner kan komma att påverkas genom en retro aktiv tillämpning av likvidations förfarandet eller genom förvaltarens åtgärder. Det skall framhållas att det finns betydande skillnader mellan de olika medlems staternas nationella rätts ordningar när det gäller de tids perioder under vilka ett likvidations förfarande retroaktivt kan påverka en rättshandling och också beträffande villkoren för detta. I detta avseende följer den gemen samma stånd punkten insolvens förordningen. Rådet har som tillämplig lag valt den lag som reglerar rätts handlingen i fråga i stället för att låta frågan om återvinnings bar heten avgöras med tillämpning av en utländsk lag (den tillämpliga konkurs lagstiftningen, "lex concursus").

Bestämmelsen är självfallet inte avsedd att skydda bedrägliga handlingar ("consilium fraudis"). Ett villkor för att denna bestämmelse skall tillämpas är att den lag som är tillämplig på rätts handlingen inte ger några möjlig heter att ifråga sätta handlingen. Detta villkor kan inte uppfyllas beträffande en bedräglig handling, eftersom alla medlems stater har specifika bestämmelser i sin nationella lagstiftning om rättsliga åtgärder för att ogiltig förklara bedrägliga handlingar vid sidan av de påföljder som är förenade med sådana handlingar.

(6) Skydd av tredje mans förvärv (artikel 25)

Denna artikel avser uteslutande vissa handlingar som fullbordats efter beslutet om rekonstruktions åtgärder eller inledandet av ett likvidations förfarande. Om ett för säkrings företag som är föremål för rekonstruktions åtgärder eller ett likvidations förfarande genom en rätts handling disponerar över fast egendom, ett fartyg eller luft fartyg eller över noterade värde papper, skall denna rätts handlings giltig het bedömas utifrån lagstiftningen i den medlems stat där egendomen är belägen.

Syftet med denna bestämmelse är att skydda de legitima förväntningar som tredje man kan hysa till följd av en köpehandling, samtidigt som rekonstruktörens eller förvaltarens realisering av tillgångarna underlättas. Om giltigheten av ett förvärv vore avhängig av en främmande stats lagstiftning (hemlandets lagstiftning) skulle köparna hysa betänkligheter inför transaktioner med ett försäkrings företag som är föremål för rekonstruktions åtgärder eller försatt i likvidation.

(7) Pågående rättegångar (artikel 26)

Verkningarna av en rekonstruktions åtgärd eller ett likvidations förfarande på en pågående rättegång som rör försäkrings företaget skall regleras av den nationella lagstiftningen i den medlems stat där rättegången pågår.

Det är logiskt att verkningarna av ett likvidations förfarande på en rättegång som inletts före detta förfarande regleras av samma lagstiftning obrutet under hela tiden fram till dess att rättegången avslutats och dom meddelats. Som anges i skäl 26 i ingressen skall dock rekonstruktions åtgärdernas och likvidations förfarandenas verkningar på enskilda lagsöknings åtgärder som rättegångarna ger upphov till regleras av hemlandets lagstiftning.

4. SLUTSATSER

Kommissionen finner att den gemensamma ståndpunkten innehåller de centrala inslagen i kommissionens förslag samt i de ändrings förslag från Europa parlamentet som kommissionen godtog och införde i sitt ändrade förslag. Kommissionen kan därför rekommendera Europa parlamentet att anta denna gemensamma ståndpunkt.

Utfärdat i Bryssel den

På kommissionens vägnar

Ordförande