·Rättighet för försäkringstagarna att få ett intyg över sin skadehistorik under de senaste fem åren från sin försäkringsgivare.

Enligt EREG (Association of European Vehicle Registration Authorities) är oförsäkrad körning, dvs. framförande av motorfordon utan den obligatoriska ansvarsförsäkringen, ett växande problem inom EU. Kostnaden för hela EU har uppskattats till 870 miljoner euro i ersättningskrav under 2011.

Problemet med oförsäkrad körning påverkar negativt många olika parter, bland annat trafikolycksoffren, försäkringsbolagen, garantifonderna och försäkringstagarna.

Problem med oförsäkrad körning förekommer både på nationell och på europeisk nivå. Enligt artikel 3 i direktivet måste varje medlemsstat ”vidta de åtgärder som är lämpliga för att fordon som är normalt hemmahörande inom dess territorium ska omfattas av ansvarsförsäkring”. Direktivet föreskriver inte vilka åtgärder som måste vidtas, men medlemsstaterna är skyldiga att vidta effektiva åtgärder för att minska risken för oförsäkrad körning. De får utföra inhemska systematiska kontroller av ansvarsförsäkringar i försäkringsregister, utföra vägkontroller och utfärda böter till ägare av oförsäkrade fordon. Problemet med oförsäkrad körning har en EU-dimension, eftersom oförsäkrade fordon inte bara framförs i de medlemsstater där de är registrerade utan också i andra medlemsstater. Artikel 4 i direktivet förbjuder dock kontroller av försäkringar för fordon som är normalt hemmahörande i en annan medlemsstat, eftersom sådana kontroller utgör ett hinder för den fria rörligheten för fordon på den inre marknaden (och, indirekt, den fria rörligheten för personer). Artikel 4 i det nuvarande direktivet förbjuder alla systematiska kontroller av försäkringar för fordon som är normalt hemmahörande i en annan medlemsstat, även kontroller där fordonet inte behöver stoppas. Med hjälp av särskild nyutvecklad teknik (teknik för igenkänning av nummerplåtar) är det dock möjligt att utföra kontroller utan att hindra fordonen, och de skulle inte påverka den fria rörligheten för personer och fordon. Enligt förslaget bör därför kontroller av fordonsförsäkring tillåtas om dessa kontroller utgör en del av ett allmänt system av kontroller inom det nationella territoriet, om de inte är diskriminerande och om de inte kräver att fordon stoppas, samt om de står i proportion till det eftersträvade syftet.

Sådana försäkringskontroller för fordon som förs in i det nationella territoriet förutsätter dessutom utbyte av uppgifter mellan medlemsstaterna. Det är då nödvändigt att skydda den berörda personens rättigheter, friheter och berättigade intressen. Bestämmelserna i EU:s allmänna dataskyddsförordning är tillämpliga på behandling av personuppgifter i syfte att bekämpa problemet med oförsäkrad körning. Den nationella lagstiftningen måste uppfylla de krav som anges i den förordningen, i synnerhet för att säkerställa att personuppgifter behandlas på ett lagligt, korrekt och öppet sätt och samlas in för särskilda, uttryckligt angivna och berättigade ändamål, att det hänvisas till den rättsliga grunden för behandlingen, att relevanta krav uppfylls i fråga om säkerhet och sekretess i enlighet med EU:s allmänna dataskyddsförordning och att principerna om nödvändighet, proportionalitet, ändamålsbegränsning och proportionerlig lagringstid för uppgifter följs. Dessutom bör inbyggt skydd av personuppgifter och dataskydd som standard ingå i alla databehandlingssystem som utvecklas och används inom ramen för medlemsstaternas lagstiftning. All behandling av uppgifter, även när det rör sig om administrativt samarbete och ömsesidigt bistånd mellan medlemsstaternas behöriga myndigheter, måste ske i överensstämmelse med bestämmelserna om skydd av personuppgifter i EU:s allmänna dataskyddsförordning, och i enlighet med relevant nationell lagstiftning.

4) Minimibelopp för försäkringstäckning Artikel 9 i direktivet fastställer minsta obligatoriska belopp som ansvarsförsäkringen måste ge ersättning med. Dessa minimibelopp säkerställer att det finns ett tillräckligt minimiskydd för offer för trafikolyckor i hela EU i händelse av personskada och sakskada, oberoende av fordonskategori. Men även om direktivet syftar till att införa samma minimibelopp för försäkringstäckning i alla EU:s medlemsstater finns det för närvarande 13 medlemsstater där minimibeloppen är lägre än de högre belopp som föreskrivs i direktivet. Detta beror på övergångsperioder enligt artikel 1.2 i direktiv 84/5/EEG, ändrat genom direktiv 2005/14/EG, som har gjort det möjligt för vissa medlemsstater att fördröja tillämpningen av de fullskaliga minimibeloppen. På grund av att olika medlemsstater har olika referensdatum för regelbunden omräkning av minimibeloppen finns det fortfarande en skillnad mellan dessa 13 medlemsstater med övergångsperioder och alla andra medlemsstater. Detta beror på att de respektive slutdatumen för övergångsperioderna, trots att övergångsperioden har löpt ut, fortfarande används som referensdatum för inflationsuppdateringen vart femte år. Minimibeloppen är därför fortfarande inte desamma i alla medlemsstater. Medlemsstaterna har rätt att kräva högre täckningsbelopp i inhemska ansvarsförsäkringar än de minimibelopp som föreskrivs i direktivet, men de flesta av de 13 medlemsstaterna med lägre obligatoriska belopp kräver inte högre täckningsbelopp. 5) Direktivets tillämpningsområde Direktivets tillämpningsområde har klargjorts genom ett antal domar från Europeiska unionens domstol, framför allt i målen ”Vnuk”, ”Andrade” och ”Torreiro”. Domen i målet ”Vnuk” i september 2014 klargjorde att bestämmelserna om obligatorisk ansvarsförsäkring för motorfordon i artikel 3 i direktivet är tillämpliga på all användning som överensstämmer med fordonets ”sedvanliga funktion”, oberoende av var fordonet används. Domen i målet ”Rodrigues de Andrade” den 28 november 2017 klargjorde att endast fordonets ”sedvanliga funktion som transportmedel”, och oberoende av ”egenskaperna hos det underlag på vilket motorfordonet används”, bör omfattas av obligatorisk ansvarsförsäkring för motorfordon, med undantag för olyckor där fordonet användes uteslutande för jordbruksändamål. Dessa domar har klargjort att motorfordon normalt är avsedda att vara transportmedel, oavsett fordonets egenskaper, och att användningen av sådana fordon omfattar all användning av fordon som motsvarar deras normala funktion som transportmedel, oavsett vilken terräng motorfordonet används i eller om det är stillastående eller i rörelse. Domen klargör att olyckor under normal användning av fordonet för transport, inklusive på privat egendom, faller inom direktivets tillämpningsområde. För att säkerställa rättslig säkerhet och tydlighet kodifieras domstolens rättspraxis i EU-lagstiftningen genom detta förslag. Det innebär att domstolens rättspraxis blir genomförd på ett enhetligt sätt i nationell lagstiftning.

•Förenlighet med befintliga bestämmelser inom området

De föreslagna ändringarna är förenliga med direktivets allmänna mål att säkerställa en hög skyddsnivå för skadelidande i trafikolyckor och underlätta den fria rörligheten för personer och fordon i EU. De kommer också att leda till bättre tilltro till den inre marknaden för motorfordonsförsäkring genom att öka rättssäkerheten i samband med gränsöverskridande försäljning av sådan försäkring inom ramen för friheten att tillhandahålla tjänster, eftersom de risker som är kopplade till att försäkringsgivaren eventuellt går i konkurs minskar. Även för försäkringsföretagen är den inre marknaden för motorfordonsförsäkring av stort intresse, eftersom sådana försäkringar står för en stor del av skadeförsäkringsförsäljningen inom unionen. Det bör därför vara ett viktigt mål för unionens åtgärder på området för finansiella tjänster att den inre marknaden förstärks och befästs för denna sektor. Den föreslagna ändringen avseende försäkringsgivares insolvens kompletterar särskilt artikel 10 som rör skydd för skadelindande vid olyckor där oförsäkrade och oidentifierade fordon är inblandade. Ändringen av artikel 4 i direktivet förbättrar medlemsstaternas möjligheter att säkerställa att direktivets försäkringskrav efterlevs, samtidigt som den fria rörligheten för personer och fordon upprätthålls. Vidare säkerställer ändringen av artikel 9 om minimibelopp för försäkringstäckning ett likvärdigt minimiskydd i alla medlemsstater. Den ändring som rör intyg om skadehistorik kompletterar de befintliga kraven enligt artikel 16 och gör att det blir lättare att kontrollera äktheten av intyg om skadehistorik, och likabehandling av försäkringstagare säkerställs. Kodifiering av EU-domstolens rättspraxis innebär vidare att direktivets tillämpningsområde klargörs.

•Förenlighet med unionens politik inom andra områden

Förslaget stöder fri rörlighet för personer och varor, som är grundläggande friheter i Europeiska unionen. Det är också förenligt med den inre marknadens principer och säkerställer fritt tillhandahållande av tjänster och fri etableringsrätt för försäkringsgivarna. De stärkta rättigheterna när det gäller intyg om skadehistorik kommer till exempel att underlätta den fria rörligheten för personer, och bestämmelserna om försäkringsgivares insolvens kommer att öka allmänhetens förtroende för gränsöverskridande försäljning av motorfordonsförsäkring. Förslaget är också förenligt med EU:s allmänna dataskyddsförordning och säkerställer sådan lämplig insamling och behandling av personuppgifter för brottsbekämpande ändamål som att är tillåten inom ramen för direktivet.

2.RÄTTSLIG GRUND, SUBSIDIARITETSPRINCIPEN OCH PROPORTIONALITETSPRINCIPEN

•Rättslig grund