GEMENSAM STÅNDPUNKT (EG) nr 1/97 antagen av rådet den 22 november 1996 inför antagandet av rådets förordning (EG) nr . . ./97 om samarbete mellan nordliga och sydliga länder i kampen mot narkotika och narkotikamissbruk (97/C 6/01)

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 130w i detta,

med beaktande av kommissionens förslag (1),

i enlighet med förfarandet i artikel 189c i fördraget (2), och

med beaktande av följande:

Verkningarna av en ekonomi som baseras på framställning av narkotika - eller som gör stora förtjänster på detta - på strukturen hos ett samhälle under utveckling, äventyrar en harmonisk integration av landet i världsekonomin.

Snedvridningen av de sociala strukturerna i utvecklingsländerna på grund av narkotikamissbruk och den industri som är knuten till detta, skadar den hållbara sociala utvecklingen och hindrar uppnåendet av målen för gemenskapens politik inom området för utvecklingssamarbete enligt artikel 130u i fördraget.

Det är lämpligt att ge de utvecklingsländer som begär det ett institutionellt stöd för att de skall kunna bekämpa narkotikan mer effektivt.

I sitt meddelande av den 23 juni 1994 till Europaparlamentet och rådet, lade kommissionen fram sina riktlinjer för en åtgärdsplan för Europeiska unionen som rör kampen mot narkotika (1995-1999), särskilt på internationell nivå.

Europaparlamentet avgav ett yttrande om dessa riktlinjer den 15 juni 1995.

Den fjärde AVS-EG-konventionen och de avtal om samarbete, association eller partnerskap som har ingåtts mellan gemenskapen och utvecklingsländerna innehåller klausuler om samarbete i kampen mot narkotikamissbruk och illegal handel med narkotika, kontroll av handeln med prekursorer, kemiska produkter och psykotropa ämnen samt utbyte av relevant information, inklusive åtgärder när det gäller penningtvätt. Det finns också ett samband mellan kampen mot narkotika och narkotikamissbruk och målen för samarbetet mellan gemenskapen och utvecklingsländerna.

Den allmänna anslutningen till Konventionen ersättande äldre konventioner rörande narkotika från 1961, till samma konvention ändrad enligt protokollet från 1972, till konventionen från 1971 om psykotropa ämnen och till konventionen 1988 mot olaglig hantering av narkotika och psykotropa ämnen, liksom en systematisk tillämpning på nationell och internationell nivå av bestämmelserna i dessa fördrag, utgör hörnstenen i en internationell strategi för att bekämpa missbruk och illegal handel med narkotika.

Europeiska gemenskapen är part i konventionen från 1988, särskilt i kraft av dess artikel 12, och har antagit gemenskapslagstiftning som syftar till kontroll över handeln med prekursorer, efter rekommendationer från den aktionsgrupp för kemiska produkter (GAPC) som skapades av G7 och ordföranden i EG-kommissionen 1989; en grupp som skulle kunna bli effektivare globalt sett om lämplig lagstiftning och förfaranden antogs i andra delar av världen.

En effektiv kamp mot narkotika måste också omfatta åtgärder mot penningtvätt som härrör från narkotikahandel, såsom antagandet av en lämplig rättslig ram och lämpliga mekanismer i berörda länder.

De mänskliga rättigheterna måste respekteras när åtgärder genomförs i enlighet med denna förordning.

Europeiska gemenskapens medlemsstater har skrivit under den politiska deklarationen och det globala åtgärdsprogram som antogs av Förenta nationernas generalförsamling vid dess 17:e extramöte.

Ett finansiellt referensbelopp, i betydelsen enligt punkt 2 i förklaringen från Europaparlamentet, rådet och kommissionen av den 6 mars 1995 (3) har införts i den här förordningen för perioden 1998-2000 utan att detta påverkar den budgetansvariga myndighetens befogenheter enligt fördraget.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Inom ramen för sin politik för utvecklingssamarbete och med beaktande av de skadliga verkningarna på utvecklingsinsatserna som framställning, saluförande och konsumtion av narkotika har, skall gemenskapen bedriva samarbetsverksamhet inom området narkotika och narkotikamissbruk i utvecklingsländerna, varvid företräde skall ges åt dem som har visat politisk vilja på högsta nivå att lösa sina problem med narkotika. Förekomsten av en sådan vilja kan manifesteras bl.a. genom ratificering av konventionen från 1961, ändrad genom protokollet från 1972, konventionen från 1971 och konventionen från 1988. Utvecklingsländernas engagemang skall ta sig uttryck bl.a. i genomförandet av inhemsk lagstiftning mot penningtvätt som härrör från illegal handel med narkotika.

Artikel 2

Det bistånd som ges i enlighet med denna artikel skall komplettera och förstärka bistånd som lämnas enligt andra instrument för utvecklingssamarbete.

Artikel 3

Gemenskapen skall prioritera begäran från ett samarbetsland om att stödja utarbetandet av en nationell övergripande plan för narkotikakontroll, i nära samarbete med Förenta nationernas program för internationell narkotikakontroll (UNDCP). Dessa planer skall fastställa mål, strategier och prioriteringar i kampen mot narkotika och därtill knutna krav på resurser (inklusive finansiella krav), för att kunna skapa ett integrerat, tvärvetenskapligt angreppssätt som spänner över flera områden och kan ge bästa möjliga effektivitet i nationella program för narkotikakontroll och internationellt bistånd.

Att förebygga narkotikamissbruk och att minska efterfrågan bör ingå som åtgärder i en konsekvent politik som innefattar utbildning och objektiv information om följderna av narkotikamissbruk, främst riktad mot de unga.

Samarbete inom gemenskapen skall ha formen av en dialog som återspeglar de genuina kulturskillnader som påverkar synen på problem som är knutna till narkotikan; detta är avgörande för att se till att strategierna för narkotikakontroll blir socialt och politiskt möjliga att genomföra.

Artikel 4

Gemenskapen skall helst arbeta inom det strategiska ramverk som har lagts fast i de nationella planerna, och skall även stödja särskilda aktioner med mätbar inverkan (dvs. effektiva och påtagliga resultat inom en i förväg fastställd tidsperiod) på följande områden:

- Utveckling av den institutionella kapaciteten, särskilt för att

- utvecklingsländerna skall kunna genomföra "National Drug Control Master Plans",

- avtalen mellan gemenskapen och vissa utvecklingsländer skall kunna genomföras, särskilt när det gäller att bekämpa att kemiska prekursorer kommer på avvägar och kampen mot penningtvätt.

- Minska efterfrågan främst genom analys av fenomenet på lokal nivå, inrättandet av kontrollmekanismer riktade mot handeln med och konsumtionen av narkotika liksom av psykotropa ämnen, behandling och återanpassning av narkotikamissbrukare, och även att minska riskerna. Dessa aktioner bör integreras i den politik som förs på hälso- och utbildningsområdet, utveckling och kamp mot fattigdom och ekonomisk och social utslagning.

- Främja pilotprojekt för alternativ utveckling; genom denna process kan på lång sikt odling av illegal narkotika såväl bekämpas som elimineras genom lämpliga åtgärder för landsbygdsutveckling inom ramen för en hållbar ekonomisk tillväxt nationellt. Dessa projekt skall innefatta ekonomiska och sociala åtgärder som tar hänsyn till de faktorer som bidrar till den illegala framställningen och samtidigt åtgärder som kan underlätta ett bättre utnyttjande av handelsförmåner.

- Finansiering av studier, seminarier och forum för erfarenhetsutbyte inom ovan nämnda områden.

Särskild uppmärksamhet skall ägnas åt att få lokalbefolkningen och målgrupper att delta när aktionerna beslutas, planeras och genomförs.

Artikel 5

Samarbetsparter som är berättigade till finansiellt stöd enligt denna förordning skall vara regionala och internationella organisationer, särskilt UNDCP, lokala och i medlemsstaterna förankrade icke-statliga organisationer, nationella, regionala och lokala styrande organ och myndigheter, organisationer förankrade i lokalsamhället, institut samt offentliga och privata aktörer.

Artikel 6

1. De instrument som skall användas för åtgärderna enligt artiklarna 3 och 4 skall innefatta studier, tekniskt bistånd, utbildning eller andra tjänster, leveranser och anläggningar, liksom även revision samt utvärderings- och övervakningsuppdrag.

2. Gemenskapens finansiering kan, beroende på behoven för varje åtgärd, täcka såväl investeringskostnader, med undantag av fastighetsköp, som driftskostnader i utländsk eller inhemsk valuta. Med undantag av utbildningsprogrammen skall dock driftskostnaderna normalt täckas endast under inledningsfasen, för att sedan gradvis minska.

3. Ekonomiska bidrag från de parter som anges i artikel 5 skall sökas för alla samarbetsåtgärder. Bidrag skall begäras inom ramen för de berörda parternas möjligheter och med hänsyn till varje åtgärds art.

4. Ekonomiska bidrag från lokala samarbetsparter, i synnerhet till driftskostnaderna, skall sökas som en prioriterad åtgärd när det gäller projekt med syfte att igångsätta långsiktig verksamhet, för att på så sätt säkerställa att sådana projekt lever vidare då gemenskapsbidragen upphör.

5. Möjligheter till samfinansiering med andra bidragsgivare, i synnerhet medlemsstaterna, kan undersökas.

6. Kommissionen skall säkerställa att gemenskapskaraktären på det bistånd som ges i enlighet med denna förordning framhävs.

7. För att kunna uppnå fördragets mål om konsekvens och komplementaritet och i syfte att optimera effekten av alla dessa åtgärder kan kommissionen vidta alla de nödvändiga samordningsåtgärderna, i synnerhet

a) inrättande av ett system för systematiskt utbyte och analys av information om finansierade åtgärder samt de åtgärder som gemenskapen och medlemsstaterna har för avsikt att finansiera,

b) samordning på platsen av genomförandet av åtgärderna med hjälp av regelbundna möten och utbyte av information mellan kommissionens och medlemsstaternas företrädare i mottagarlandet.

8. I syfte att få största möjliga verkan globalt och nationellt, skall kommissionen tillsammans med medlemsstaterna ta alla initiativ som krävs för att säkerställa god samordning och nära samarbete med mottagarländerna och bidragsgivarna samt andra internationella organ som berörs, i synnerhet dem som ingår i Förenta nationernas organisation och då särskilt UNDCP.

Artikel 7

Det ekonomiska stöd som ges enligt denna förordning skall vara i form av gåvobistånd.

Artikel 8

Det finansiella referensbeloppet för att genomföra detta program är 30 miljoner ecu för perioden 1998-2000.

Årliga anslag skall beviljas av budgetmyndigheten inom budgetramarna.

Artikel 9

1. Kommissionen skall ansvara för bedömning, godkännande och förvaltning av de åtgärder som omfattas av denna förordning enligt gällande budgetförfaranden och andra gällande förfaranden, särskild dem som föreskrivs i budgetförordningen för Europeiska gemenskapernas allmänna budget.

2. Vid bedömningen av projekt och program skall följande faktorer beaktas:

- Effekten av och möjligheten att genomföra åtgärderna.

- Kulturella och sociala aspekter samt genus- och miljöaspekter.

- Vilken institutionell utveckling som är nödvändig för att uppnå projektmålen.

- Erfarenheter av åtgärder av samma typ.

3. Beslut om finansiering som överskrider 2 miljoner ecu för enskilda åtgärder enligt denna förordning samt alla förändringar som ger en ökning på mer än 20 % av den summa som ursprungligen godkänts för en sådan åtgärd, skall fattas enligt det förfarande som föreskrivs i artikel 10.

Kommissionen skall kortfattat informera den kommitté som avses i artikel 10 om de finansieringsbeslut som den ämnar fatta avseende projekt och program vars kostnad understiger 2 miljoner ecu. Sådan information skall lämnas senast en vecka innan beslutet fattas.

4. Kommissionen bemyndigas att, utan att dessförinnan höra den kommitté som avses i artikel 10, godkänna de ytterligare åtaganden som kan behövas för att täcka sådana överskridanden som kan förutses eller som har konstaterats i samband med dessa åtgärder om överskridandet uppgår till högst 20 % av det ursprungliga åtagande som fastställdes genom finansieringsbeslutet.

5. I alla överenskommelser eller kontrakt om finansiering, vilka ingås enligt denna förordning, skall föreskrivas särskilt att kommissionen och revisionsrätten kan utföra kontroller på plats i enlighet med de sedvanliga villkor som kommissionen fastställer inom ramen för gällande bestämmelser, särskilt bestämmelserna i budgetförordningen för Europeiska gemenskapernas allmänna budget.

6. Om åtgärderna är föremål för finansieringsöverenskommelser mellan gemenskapen och mottagarlandet, skall i dessa föreskrivas att betalning av skatter, tullar och andra avgifter inte skall erläggas av gemenskapen.

7. Deltagande i anbudsförfaranden och i avtal skall vara öppet på lika villkor för alla fysiska och juridiska personer i medlemsstaterna och mottagarlandet. Det kan utsträckas till andra utvecklingsländer.

8. Leveranser skall härröra från medlemsstaterna, mottagarlandet eller andra utvecklingsländer. I vederbörligen styrkta undantagsfall kan leveranser härröra från andra länder.

9. Särskild uppmärksamhet skall ägnas

- strävan att uppnå kostnadseffektivitet och varaktig inverkan i samband med att projekten utformas,

- klart definierade och övervakade mål samt genomförandeindikatorer för samtliga projekt.

Artikel 10

1. Kommissionen skall biträdas av den behöriga geografiska kommittén för utvecklingssamarbete.

2. Kommissionens företrädare skall förelägga kommittén ett utkast till de åtgärder som skall vidtas. Kommittén skall yttra sig över utkastet inom den tid som ordföranden bestämmer med hänsyn till hur brådskande frågan är. Den skall fatta sitt beslut med den majoritet som enligt artikel 148.2 i fördraget skall tillämpas vid beslut som rådet skall fatta på förslag av kommissionen. Medlemsstaternas röster skall vägas enligt bestämmelserna i samma artikel. Ordföranden får inte rösta.

Kommissionen skall själv anta de planerade åtgärderna om det är förenligt med kommitténs yttrande.

Om de planerade åtgärderna inte är förenliga med kommitténs yttrande eller om inget yttrande avges, skall kommissionen utan dröjsmål föreslå rådet vilka åtgärder som skall vidtas. Rådet skall fatta sitt beslut med kvalificerad majoritet.

Om rådet inte har fattat något beslut inom tre månader från det att förslaget mottagits, skall kommissionen själv besluta att de föreslagna åtgärderna skall vidtas.

3. En gång om året skall utbyte av åsikter äga rum på grundval av en framställning av kommissionens företrädare om de allmänna riktlinjerna för de åtgärder som skall vidtas under det kommande året inom de kommittéer som avses i punkt 1.

Artikel 11

1. Efter varje budgetår skall kommissionen överlämna en årsrapport till Europaparlamentet och rådet med en sammanfattning av de åtgärder som finansierats under budgetåret samt en utvärdering av hur denna förordning genomförts under denna period.

Sammanfattningen skall i synnerhet innehålla upplysningar om dem med vilka avtal eller kontrakt har slutits.

2. Kommissionen skall regelbundet utvärdera de åtgärder som gemenskapen finansierar för att fastställa om de mål som ställdes upp för dessa åtgärder har uppnåtts och för att ange riktlinjer för att förbättra framtida åtgärders effektivitet. Kommissionen skall överlämna en sammanfattning av de utvärderingar som gjorts till den kommitté som avses i artikel 10, vilka denna kommitté i förekommande fall skall kunna granska. Utvärderingsrapporterna skall finnas tillgängliga för de medlemsstater som önskar ta del av dem.

3. Kommissionen skall, senast en månad efter det att den fattat sitt beslut, informera medlemsstaterna om godkända åtgärder och projekt med uppgift om kostnad, art, mottagarland och parter.

Artikel 12

1. Denna förordning träder i kraft den tredje dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.

2. Tre år efter det att denna förordning träder i kraft skall kommissionen lägga fram för Europaparlamentet och rådet en övergripande utvärdering av de åtgärder som har finansierats av gemenskapen enligt denna förordning, tillsammans med förslag om denna förordnings framtida tillämpning och, om så behövs, förslag om att ändra eller upphäva den.

Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.

Bryssel den . . .

På rådets vägnar

Ordförande

(1) EGT nr C 242, 19.9.1995, s. 8.

(2) Europapralamentets yttrande av den 19 april 1996 (EGT nr C 141, 13.5.1996), rådets gemensamma ståndpunkt av den 22 november 1996 (ännu inte offentliggjord i EGT) och Europaparlamentets beslut av den . . . (ännu inte offentliggjort i EGT).

(3) EGT nr C 102, 4.4.1996, s. 4.

RÅDETS MOTIVERING

I. INLEDNING

1. Kommissionen överlämnade till rådet, i ett brev av den 4 september 1995, ett förslag (1) till förordning om samarbete mellan nordliga och sydliga länder inom bekämpningen av narkotika och narkotikaberoende grundat på artikel 130w i EG-fördraget.

2. Den 19 april 1996 avgav parlamentet sitt yttrande vid en första behandling om förslaget (2).

3. I ett brev av den 3 oktober 1996 överlämnade kommissionen till rådet ett ändrat förslag efter Europaparlamentets yttrande och enligt artikel 189.2 i fördraget (3).

4. Den 22 november 1996 antog rådet sin gemensamma ståndpunkt i enlighet med artikel 189c i fördraget.

II. SYFTE MED FÖRSLAGET

Förslaget syftar till att skapa en rättslig grund för verkställandet av de krediter som finns inskrivna i budgeten och som är avsedda att finansiera åtgärder inom samarbetet mellan nordliga och sydliga länder i kampen mot narkotika och narkotikamissbruk.

III. ANALYS AV DEN GEMENSAMMA STÅNDPUNKTEN

i) Rådets ändringar av kommissionens förslag

Rådets ändringar syftar huvudsakligen till att klargöra att målet med förordningen ligger inom ramen för utvecklingssamarbetet. För att uppnå detta har rådet bedömt det lämpligt att i början av ingressen lägga till tre beaktandemeningar som framhäver sambandet mellan kampen mot narkotika och narkotikamissbruk å ena sidan och gemenskapens biståndspolitik å andra sidan. Rådet har också lagt till en beaktandemening med en uttrycklig hänvisning till de mänskliga rättigheterna.

I samma syfte har rådet gjort vissa preciseringar i lydelsen av artikel 1. Det har därefter infört en ny artikel 2 som framhäver åtgärdernas komplementära natur. När det gäller artiklarna 3 och 4 har rådet ansett det lämpligt att i viss utsträckning syntetisera dem och komplettera artikel 3 med en starkare betoning av lokalbefolkningens roll.

När det gäller de följande (artiklarna 5-12) har rådet beslutat att understryka deras lydelse huvudsakligen vad gäller liknande åtgärder som redan godkänts för andra förordningar. Detta rör framför allt åtgärder om samarbetspartner (artikel 5), om komplementaritet och samordning (artikel 6), om förhandsinformation (artikel 9), om aspekter rörande kommittébestämmelser (artikel 10) samt information i efterhand (artikel 11). När det gäller artikel 12 har rådet ansett det lämpligt att uttryckligen nämna möjligheten att upphäva förordningen.

Dessutom har rådet infört en artikel om ett finansiellt referensbelopp (artikel 8) och följer också här exemplet från andra förordningar som nyligen har godkänts.

ii) Parlamentets ändringsförslag

Rådet har i sin gemensamma ståndpunkt infört en viktig del av parlamentets ändringsförslag. I vissa fall och med hänsyn till kommissionens yttrande, har rådet, samtidigt som det i sin helhet eller delvis godkänner ändringsförslagets innehåll, flyttat det i texten eller ändrat dess lydelse. Rådet har framför allt beaktat ändringsförslag nr 1 (femte beaktandemeningen); 3 (artikel 1); 4 (artikel 1) med vissa redaktionella preciseringar; 5 (första och tredje punkterna; artikel 3, andra stycket) med redaktionella ändringar; 6 (artikel 4, första stycket, den inledande delen); 8 (första punkten; artikel 4, tredje strecksatsen med strykning av hänvisningen till Dublingruppen); 33 (sista punkten; artikel 4, andra strecksatsen).

När det gäller ändringsförslagen nr 9, 11, 14, 16, 17, 19, 21 och 24 ansåg inte rådet det lämpligt att införa dem i texten.

De andra ändringsförslagen, som inte mottogs välvilligt av kommissionen, har inte godkänts.

(1) EGT nr C 242, 19.9.1995, s. 8.

(2) EGT nr C 141, 13.5.1996, s. 252-258.

(3) Ännu inte offentliggjort i EGT.