SV    SV SV 
SV    SV  EUROPEISKA KOMMISSIONEN 
Bryssel den 9.11.2010 
KOM(2010) 642 slutlig 
  
MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN  TILL EUROPAPARLAMENTET, 
RÅDET, EUROPEISKA EKONOMIS KA OCH SOCIALA KOMMITTÉN, 
REGIONKOMMITTÉN OCH EUROPEIS KA INVESTERINGSBANKEN 
Slutsatserna i den femte rapporten om ekonomisk, social och territoriell 
sammanhållning: sammanhållningspolitikens framtid 
{SEK(2010) 1348 slutlig} 
 
SV 2   SV MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN  TILL EUROPAPARLAMENTET, 
RÅDET, EUROPEISKA EKONOMIS KA OCH SOCIALA KOMMITTÉN, 
REGIONKOMMITTÉN OCH EUROPEIS KA INVESTERINGSBANKEN 
Slutsatserna i den femte rapporten om ekonomisk, social och territoriell 
sammanhållning: sammanhållningspolitikens framtid 
1. I NLEDNING  
EU står inför en diger uppgift. Vi måste återhämta oss från en  allvarlig kris och minska 
arbetslösheten och fattigdomen, samtidigt som vi går över till en koldioxidsnål ekonomi. 
Denna vittfamnande uppgift kräver snabba insats er på många fronter, och det är därför som 
Europeiska rådet har antagit strategin Europa 20201. För att EU ska lyckas med uppgiften 
måste EU-institutionerna och de nationella, regional a och lokala instanserna alla dra sitt strå 
till stacken. Sammanhållningspolitiken bör fort sätta att ha avgörande  betydelse i dessa 
prövningens tider för att ge smart och hållbar tillväxt för alla och samtidigt främja en 
balanserad utveckling av EU och dess regioner genom att minska skillnaderna mellan 
regionerna. 
Sammanhållningspolitiken har bidragit avsevärt til l att sprida tillväxt och välstånd över hela 
EU och minska ekonomiska, sociala och territo riella skillnader. Den femte rapporten om 
ekonomisk, social och territoriell sammanhållni ng visar att politiken skapat nya arbets-
tillfällen, byggt upp humankapitalet, byggt kritis k infrastruktur och förbättrat miljöskyddet, 
särskilt i de mindre utvecklade regionerna. Ut an sammanhållningspolitik en hade skillnaderna 
utan tvekan varit större. Men krisens varaktiga e ffekter på samhället, kr aven på innovation för 
att möta de tilltagande globala utmaningarna och nödvändigheten att på bäst a sätt ta vara på 
varenda euro av skattebetalarnas medel förutsätter en djupgående politisk reform. 
Som sagts i översynen av EU:s budget2 krävs framsteg särskilt på följande områden: 
fokusering av medlen på målen i Europa 2020, förankring hos medlemsstaterna av de 
reformer som krävs för att politiken ska få öns kad verkan samt ökad politisk effektivitet och 
större resultatinriktning. Den uttryckliga kopplingen mellan sammanhållningspolitiken och 
Europa 2020 utgör ett viktigt tillf älle att fortsätta att hjälpa  de fattigare EU-regionerna att 
komma ikapp, underlätta samordningen mella n EU:s politiska insatser, utveckla 
sammanhållningspolitiken till en central tillväxtk atalysator för hela EU, även kvalitativt, och 
samtidigt ta itu med samhällsfrågor som ål drande befolkning och klimatförändringar. 
Med de här slutsatserna inleder kommissionen ett offentligt samråd om sammanhållnings-
politikens framtid, upplagt i form av en rad frågor som rör de huvudsakliga idéerna om hur 
den kan ändras. 
Nedan behandlas hur politiken kan göras effektiv are och få ett större europeiskt mervärde 
(avsnitt 2), hur politikens styrning kan förbättr as (avsnitt 3), hur systemet för politikens 
tillämpning i praktiken kan förenklas (avsnitt 4)  och hur politiken kan utformas (avsnitt 5). 
                                                 
1 Europa 2020: En strategi för smart och hållbar tillväxt för alla , KOM(2010) 2020, 3.3.2010. 
2 Översyn av EU:s budget , KOM(2010) 700, 19.10.2010. 
SV 3   SV 2. Ö KAT EUROPEISKT MERVÄRDE FÖR SAMMANHÅLLNINGSPOLITIKEN  
Sammanhållningspolitikens mervärde debatt eras med jämna mellanrum av politiska 
beslutsfattare, forskare och in tressenter. Några hävdar att sa mmanhållningspolitiken inte är 
särskilt nära knuten till EU:s pr ioriteringar, att den sprider ut resurserna för tunt över 
politikområdena och att dess verkan ofta är svår att mäta. Även om rapporten visar att 
sammanhållningspolitiken bidragit till regionern as ekonomiska och sociala utveckling och till 
människornas välbefinnande, tar kommissione n denna kritik på största allvar. 
Framtidens reformer av sammanhållningspolitiken bör därför, utan att det övergripande målet 
ändras, inriktas på att tydligt styra de politiska insatserna mot resultat och genomföra de 
reformer som krävs för att nå resultaten, och samtidigt minska krånglet och förenkla den 
dagliga handläggningen av de politiska insatserna. 
2.1. Stärkt strategisk  programplanering 
Sammanhållningspolitiken har redan i hög grad anpassats till Lissabonstrategin, bland annat 
genom öronmärkning av anslag. Denna anpassning är dock inte tillräckli g, eftersom det finns 
ett glapp mellan styrningen av de två processe rna. Mer kan göras för att ytterligare anpassa 
sammanhållningspolitiken till strategin Europa  2020. Det kräver först och främst tydlig 
vägledning på EU-nivå och en mer st rategisk förhandling och uppföljning.  
Vid översynen av EU:s budget skisserades en ny modell för den sammanhållningspolitiska 
programplaneringen för att närmare integrera EU :s politik och ge resultat enligt Europa 2020 
och de integrerade riktlinjerna. Mo dellen har följande beståndsdelar: 
– En gemensam strategisk ram, som kommissionen antar, där målen i Europa 2020 omsätts 
i prioriteringar för investeringarna. Rame n täcker sammanhållningsfonden, Europeiska 
regionala utvecklingsfonden, Europeiska so cialfonden, Europeiska jordbruksfonden för 
landsbygdsutveckling samt Europeiska fiskerifonden. 
– Ett partnerskapsavtal för utve ckling och investeringar som utifrån den gemensamma 
strategiska ramen anger prior iteringarna för investering, förd elningen av nationella medel 
och EU-medel på prioriterade områden och program, samt villkor och mål för stödet. 
Avtalet täcker sammanhållningspolitiken. För at t främja ekonomisk, social och territoriell 
sammanhållning på ett enhetligt, integrerat sä tt, kan det vara lämpligt att även låta det 
omfatta annan politik och andra av EU:s stödin strument. Avtalet ingås efter förhandlingar 
mellan medlemsstaterna och kommissione n om den utvecklingsstrategi som 
medlemsstaterna lägger fram i sina nationella  reformprogram. Avtalet ska också reglera 
samordningen mellan EU-fonderna ute i medlemsstaterna. 
– Operativa program som liksom under innevarande period är det viktigaste 
förvaltningsverktyget och om sätter de strategiska dokumente n till konkreta prioriteringar 
för investeringar med tydliga, mätbara mål.  Detta bidrar förhoppni ngsvis till att nå de 
nationella mål som satts upp inom ramen för Europa 2020.  
Tidpunkterna för årsrapporterna om måluppfyllelse anpassas till beslutscykeln för 
Europa 2020. På grundval av dem kan en regelbunden politisk debatt i de aktuella 
rådskonstellationerna och i Europaparlamentets  utskott förbättra insynen, redovisnings-
skyldigheten och bedömningen av sammanhållningspolitikens verkan. 
SV 4   SV Tre förslag i översynen av EU:s budget har särs kild inverkan på sammanhållningspolitiken: 
koncentration av medel, systemet med villkor och incitament samt inriktning på resultat. 
2.2. Ökad temakoncentration 
Vid utvärderingen av sammanhå llningspolitiken konstaterade s att ökad koncentration av 
medel krävs för att bygga upp en kritisk massa och få kännbar verkan. 
Det kommer därför att bli nödvändigt att se  till att medlemsstaterna och regionerna 
koncentrerar EU-medel och nationella medel till ett litet antal prioriteringar som motsvarar 
deras särskilda förhållanden. Detta kan uppnås genom att man i de sammanhållningspolitiska 
förordningarna förtecknar tematiska prioritering ar som är knutna till prioriteringarna, de 
integrerade riktlinjerna och fla ggskeppsinitiativen i Europa 2020. 
Beroende på hur mycket EU-medel som berörs  måste länderna och regi onerna koncentrera sig 
på fler eller färre prioriteringar. Medlemsstater  och regioner som får mindre medel blir alltså 
tvungna att anslå samtliga tillgängliga medel till två eller tre prioriteringar, medan de som får 
mer stöd kan välja fler prioriteringar. Vissa prioriteringar blir obligatoriska. 
Samtidigt får inte en koncentration på tema n hindra medlemsstaterna och regionerna att 
experimentera och finansiera innovativa projekt.  Man kan också överväga att reservera medel 
för vissa målgrupper eller experimentella metode r (t.ex. lokal utveckling) , eventuellt i form av 
globala anslag.  
2.3. Ökade prestanda med villkor och incitament 
Finanskrisen har redan fått kommissionen att föreslå åtgärder för att förbättra EU:s 
ekonomiska styrning3. En sund makroekonomisk politik , ett gynnsamt mikroekonomiskt 
klimat och starka institutioner är förutsättni ngar för att skapa arbetstillfällen, stimulera 
tillväxten, minska det sociala utanförskapet oc h driva igenom strukturella förändringar. 
Detta gäller i ännu högre grad sammanhållnings politiken, eftersom dess verkningskraft till 
stor del beror på de ekonomiska förhållandena. Det är därför möjligt att stärka kopplingen mellan sammanhållningspolitiken och EU :s övergripande ekonomiska politik. 
För det första införs som komplement till den ekonomiska styrningen nya villkors-
bestämmelser för att ge incitament till reform er. Medlemsstaterna blir ålagda att införa de 
reformer som krävs för att medlen ska anvä ndas effektivt på områden med anknytning till 
sammanhållningspolitiken, såsom miljöskydd, flex icurity, utbildning eller forskning och 
innovation.  
För varje prioriterat tema anges i den geme nsamma strategiska ramen de principer som 
insatserna ska följa. Principerna måste ge utrymme för anpassning till nationella och regionala förhållanden. Huvudsyftet är att hjälpa länderna och regionerna att ta itu med de problem som 
erfarenhetsmässigt visat sig ha särskild betyde lse för politikens genomförande. Principerna 
kan till exempel röra införlivande av viss EU-l agstiftning, finansiering av strategiska EU-
projekt, administrativ och inst itutionell kapacitet eller förmåg a att genomföra utvärderingar. 
                                                
 
3 Förstärkt samordning av den ekonomiska politiken för stabilitet, tillväxt och nya arbetstillfällen. 
Verktyg för en kraftfullare ekonomisk styrning i EU , KOM(2010) 367. 
SV 5   SV Med detta som utgångspunkt kommer man överen s om särskilda bindande villkor på de 
områden som direkt är knutna till sammanhåll ningspolitiken med varje medlemsstat eller 
region (beroende på vilka institutioner som be rörs) i början av progr amplaneringscykeln i 
programplaneringshandlingarna ( dvs. i partnerskapsav tal för utveckling och investeringar 
eller i operativa program), samordnat med alla andra berörda EU-insat ser. Uppfyllandet av 
villkoren kan vara en förutsättning för utbetalning av sammanhållningsmedel antingen i början av programplaneringsperioden eller vi d en översyn där kommissionen bedömer hur 
långt man kommit med att genomföra  de överenskomna reformerna. 
Strukturella reformer har avgörande betydelse för att underbygga strukturanpassningar, främja 
tillväxt och sysselsättning och minska det so ciala utanförskapet, bland annat genom att 
minska de byråkratiska och administrativa bördor na på företagen eller genom att förbättra 
offentlig service. Liksom nu kompletteras de tta med sammanhållningspolitiskt stöd till 
utveckling av den administrativa och institutio nella kapaciteten och till effektiv styrning. 
Sådant stöd bör vara tillgängligt fö r alla medlemsstater och regioner. 
För det andra har ekonomiska sanktioner och inc itament med anknytning till stabilitets- och 
tillväxtpakten hittills bara gällt sammanhålln ingsfonden. Kommissionen ha r föreslagit att de 
ska utökas till att gälla resten av EU:s budget so m ett komplement för att se till att de centrala 
makroekonomiska villkoren uppfylls i samband med paktens korrigerande del. Om pakten 
inte följs bör incitament skapas genom att nuvarande eller framtida utbetalningar av medel från EU-budgeten tillfälligt eller slutgiltigt upphä vs, utan att det påverkar slutmottagarna av 
EU-stöd. Indragna medel kva rstår inom EU-budgeten. 
Inom EU:s övergripande ekonomis ka styrning bör kontrollen av additionalitetsprincipen  
uppdateras så att den knyts till EU:s ekonom iska övervakning med samma indikatorer som 
redan ingår i de stab ilitets- och konvergensprogram som medlemsstaterna lämnar in till 
kommissionen varje år. 
Medfinansiering är en av de grundläggande samma nhållningspolitiska principerna som 
garanterar praktiskt ansvarstagande för politiken. Andelen av medfinansiering bör ses över 
och eventuellt graderas för att bättre anpassas ti ll utvecklingsnivå, EU-mervärde, typ av insats 
och stödmottagare. 
Slutligen bör man överväga andra instrument för en effektivare sammanhållningspolitik. 
Exempelvis kan en prestandareserv  inrättas på EU-nivå för att främja framsteg mot målen i 
Europa 2020 och tillhörande nationella mål: en begränsad del av sammanhållningsbudgeten sätts av och anslås vid en halv tidsöversyn till de medlemsstater och regioner som i förhållande 
till sina utgångspunkter bidragit mest till målen för 2020. Erfarenheterna av den innevarande 
perioden har också visat att kommissionen be höver vissa medel för att direkt stödja 
experiment och nätverk  i stil med de innovativa åtgärder na under tidigare programperioder. 
2.4. Bättre utvärderingar, prestanda och resultat 
Bättre, mer funktionella system för övervakning  och utvärdering har avgörande betydelse för 
en utveckling i riktning mot en  mer strategisk, resultatinriktad sammanhållningspolitik. Ett 
antal ändringar kan bidra till denna utveckling. 
För det första är utgångspunkten fö r en resultatinriktad hållning att mätbara mål och 
resultatindikatorer  fastställs på förhand. Indikatorern a måste vara lättol kade, statistiskt 
giltiga, klart utslagsgivande och direkt knutna t ill de politiska insatserna, och de måste samlas 
in och offentliggöras snabbt. Indikatorer och mål bör överenskommas vid diskussionerna om 
SV 6   SV programplaneringshandlingarna som komplement til l några centrala indikatorer för varje fond 
för alla operativa program med anknytning  till Europa 2020. Dessutom är fullständig 
information, inlämnad i tid, om indikatorer  och framstegen mot de  överenskomna målen av 
central betydelse för årsrapporterna. 
För det andra bör förhandsbedömningar  inriktas på att förbättra programmens utformning så 
att verktyg och incitament för att nå målen kan övervakas och utvärderas under resans gång. 
För det tredje bör man vid ut värderingarna i mycket högre gr ad använda stringenta metoder 
enligt internationella standarder, bl.a. konsekvensbedömningar . När det är möjligt bör 
konsekvensbedömningar utformas tidigt så att lä mpliga uppgifter kan samlas in och spridas. 
Dessutom blir planer för löpande utvärderingar  av varje program oblig atoriskt, eftersom de 
underlättar insynen på EU-nivå, främjar st rategier för utvärder ing och förbättrar 
utvärderingarna överlag. Man kan också tänka sig att en utvärdering måste genomföras när en 
viss andel av betalningsansökningarn a har attesterats av kommissionen. 
Slutligen kan medlemsstaterna sammanställa en rapport där de samma nfattar de löpande 
utvärderingar de genomför under programperioden  för att ge en heltäckande bild av hur 
programmen presterar. 
2.5. Stöd till användning av nya finansieringsinstrument 
I översynen av EU:s budget framhävs fördelar na med att öka EU-budgetens hävstångsverkan. 
Nya finansieringsformer för investeringarn a har utvecklats under programperioden 2007–
2013, i en utveckling bort från traditionell  anslagsfinansiering till mer innovativa 
kombinationer av bidrag och lån. Kommi ssionen ser gärna att medlemsstaterna och 
regionerna använder sådana instrument oftare framöver. 
Finansieringsinstrument bidrar till att skapa långsiktiga finansieringsformer. Detta är också ett 
sätt att uppbåda mer medel för investeringar i Europa, särskilt i lågkonjunkturer. De öppnar 
för nya marknader och olika former av offentlig-privata partnerskap, genom att ta vara på de internationella finans institutionernas kunnande. 
Ett antal åtgärder för bättre sammanhållni ngspolitiska finansieringsupplägg kan övervägas: 
– Ökad tydlighet och mer differen tiering mellan reglerna för anslagsfinansiering och 
reglerna för återbetalningsp liktigt stöd, särskilt i fråga om revision och vilka sorters 
utgifter som är stödberättigande. 
– Tilldelning av allmänt ekonomiskt stöd till företag genom olika finansieringsinstrument 
och användning av bidrag för att medfinansi era målinriktade stödsystem (innovation, miljö 
osv.). 
– Finansieringsinstrument med ökad räckvidd och storlek:  de ska omfatta ny verksamhet 
(t.ex. miljövänlig lokaltrafik, forskning och utveckling, energi, lokal utveckling, livslångt lärande, rörlighet, klimatförändr ingar, miljöskydd, informations- och 
kommunikationsteknik eller bredband) och bli större genom att stöd kombineras med lån 
och andra former av återbetalningspliktig finansiering. 
• Hur kan Europa 2020-strategin och sammanhålln ingspolitiken knytas närmare till varandra 
på EU-nivå, nationell ni vå och regional nivå? 
SV 7   SV • Bör partnerskapsavtal för utveckling och investeringar omfatta mer än 
sammanhållningspolitiken och i så fall vad?  
• Hur kan starkare koncentrati on på teman inom Europa 2020: s prioriteringar uppnås?  
• Hur kan villkorat stöd, incitament och result atbaserad förvaltning göra sammanhållnings-
politiken effektivare?  
• Hur kan sammanhållningspolitiken göras mer re sultatinriktad? Vilka prioriteringar bör 
vara obligatoriska? 
3. F ÖRSTÄRKT STYRNING  
3.1. Den tredje dimensionen: territoriell sammanhållning 
I och med Lissabonfördraget infö rdes territoriell sammanhållning som ett nytt mål vid sidan 
av ekonomisk och social sammanhållning. Dä rför måste detta mål beaktas i de nya 
programmen, särskilt städernas roll, funktionell geografi, områden med särskilda geografiska 
eller demografiska problem oc h makroregionala strategier. 
Städer kan driva på tillväxt och tjäna som nav för kreativitet och innova tion. Starkare tillväxt 
och nya jobb kan skapas om det finns en kri tisk massa av företag, högskolor, forskare och 
andra aktörer. Städernas problem, oavsett om  de hänger samman med miljöförsämring eller 
socialt utanförskap, kräver särs kilda lösningar och aktiv medverkan av de berörda lokala 
myndigheterna. Därför bör en vittsyftande stadsagenda  tas fram där medel tydligare avsätts 
för stadsfrågor, samtidigt som stadsmyndigheter spelar en större roll för att utforma och 
genomföra stadsutvecklingsstrategi er. Stadsåtgärder, avsatta me del och aktuella städer bör 
anges tydligt i programp laneringshandlingarna. 
För framtidens sammanhållningspolitik bör det övervägas om dess utformning bör möjliggöra 
större flexibilitet  för att organisera de operativa pr ogrammen under större hänsynstagande till 
utvecklingsprocessens karaktär och geografi. Programmen kan då utformas och förvaltas inte 
bara nationellt och regionalt utan också av grupper av städer exempelvis i områden längs floder eller kring hav. 
Rapporten har visat att geografiska och demogr afiska förhållanden ibland kan förvärra 
utvecklingsproblemen. Detta gäller särskilt de yttersta randområdena, men även de 
nordligaste extremt glesbefolkade regionerna sa mt öar, gränsöverskridande regioner och 
bergsbygder, vilket uttryckligen anges i Lissa bonfördraget. Det torde bli nödvändigt att ta 
fram målinriktade bestämmelser för dessa fö rhållanden utan att man för den skull i onödan 
inför nya instrument och program. Territoriell sammanhållning förutsätter också att man tar 
hänsyn till kopplingar mellan stad och landsbygd när det gäller til lgång till infrastruktur och 
tjänster av hög kvalitet till rimlig kostnad, och problem i regioner med en hög ansamling av socialt marginaliserade grupper. 
Slutligen bör vidare arbete med nya makroregionala strategier  bygga på en genomgripande 
översyn av befintliga strategier och tillgängliga resurser. Makroregionala strategier bör vara brett upplagda integrerade instrument so m inriktas på centrala frågor och är 
gränsöverskridande, även om merparten av me dlen bör tas från nationella och regionala 
program som medfinansieras av sammanhållnings politiken och från andra nationella medel. 
SV 8   SV 3.2. Stärkt partnerskap 
För att Europa 2020 ska kunna genomföras me d avsedd verkan behövs en styrning som 
involverar alla berörda aktörer i medlemsstaterna och förvaltningsinstanser på EU-nivå och på 
nationell, regional och lokal nivå.  
För att få med alla berörda pa rter i processen, från lokala och regionala berörda parter, 
arbetsmarknadens parter och det civila samh ället bör både den politiska dialogen och 
sammanhållningspolitikens genomförande byggas ut. Samtidigt bör stödet till dialogen mellan 
offentliga och privata aktörer, socioekonomiska partner och ideella organisationer kvarstå. 
Här bör man stärka lokala utvecklingsinitiativ inom ramen för sammanhållningspolitiken, 
exempelvis genom stöd till aktiv inkludering, främ jande av sociala innovationer, framtagande 
av innovationsstrategier och planer för regenere ring av eftersatta områden. Det bör ske i nära 
samordning med liknande insatser inom  politiken för landsbygdsutveckling och 
sjöfartspolitiken. 
• Hur kan sammanhållningspolitiken bedrivas med större hänsyn till st ädernas och områden 
med särskilda geografiska förhållanden i ut vecklingsprocessen och till framväxten av 
makroregionala strategier? 
• Hur kan man förbättra partnerskapsprincipen oc h de lokala och region ala intressenternas, 
arbetsmarknadsparternas och civilsamhällets medverkan?  
4. E TT ENKLARE SYSTEM I PRAKTIKEN  
Även om det är för tidigt att dra några fast a slutsatser om former na för det praktiska 
genomförandet av sammanhållningspolitiken 2007–2013, har medlemsstaterna vänt sig emot 
alltför täta och långtgående regeländringar, ef tersom det kan störa genomförandet. Ett antal 
ändringar förtjänar dock att granskas. 
4.1. Ekonomisk förvaltning 
Enligt det senaste förslaget om översyn av budgetförordningen4 ska myndigheten som 
förvaltar de sammanhållningspolitiska program men varje år lägga fram en förvaltnings-
förklaring med årsbokslut och ett oberoende re visionsutlåtande. Detta  skulle tydliggöra 
ansvarskedjan för utgifter som delfinansier as av EU-budgeten ett visst redovisningsår. 
Kommissionen föreslår att det på grundval av den årliga förvaltningsfö rklaringen ska införas 
ett periodiskt förfarande för avslutande av  räkenskaperna inom sammanhållningspolitiken. 
Detta skulle stärka kontrollförfarandet och också göra det möjligt att med jämna mellanrum 
delvis avsluta program. 
Kommissionen måste överväga om en mode ll där man inte ersätter de nationella 
myndigheterna förrän motsvarande EU-bidrag har betalats till stödmottagarna skulle påskynda 
utbetalningarna till mottagarna och öka inci tamenten för starka nationella kontroller. 
                                                 
4 Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning med budgetförordning för Europeiska unionens 
allmänna budget , KOM(2010) 260. 
SV 9   SV Kommissionen kommer vidare att granska möjligheten att ta hänsyn till resultat vid 
utbetalningen av EU-medel till operativa program eller delprogram, beroende på verksamhetens typ. 
Slutligen bör förenklade återbetalningsmet oder, t.ex. den standardiserade skala för 
enhetskostnader och schablonbelopp som införd es för 2007–2013, framhävas ytterligare så att 
deras genomslag ökar. Detta är ännu ett sätt att övergå till en mer resultatinriktad modell. 
4.2. Minskad administrativ börda 
Man bör behålla den allmänna modellen fö r 2007–2013, som går ut på att reglerna för 
stödberättigande fastställs på nationell nivå. Gemensamma regl er på centrala områden bör 
dock införas, t.ex. för fasta kostnader som täcker olika EU-fonder. Om reglerna för 
stödberättigande görs e nhetliga för flera politikområden, finansieringsinstrument och fonder 
blir det lättare för mottagarn a att använda fonderna och för de nationella myndigheterna att 
förvalta dem, något som minskar risken för fel och möjliggör differentiering där så krävs på grund av den politiska insatsens, instrument ets och mottagarnas särskilda förhållanden. 
Enligt proportionalitetsprincipen är det ocks å lämpligt att granska hur kontrollåtgärder kan 
göras mer kostnadseffektiva och riskbaserade så  att de blir effektivare och ger tillräcklig 
täckning av de inneboende ri skerna till rimlig kostnad, enli gt principen om sund ekonomisk 
förvaltning. 
4.3. Ekonomisk disciplin 
Tanken med återtaganderegeln är att se till att projekt genomf örs inom rimlig tid och att 
uppmuntra ekonomisk disciplin. Den kan dock påverka medlemsstaternas och regionernas 
agerande genom att fästa för mycket uppmärksamh et på snabb snarare än effektiv användning 
av medlen. Återtaganderegelns tillämpning har dessutom försvåra ts av ett antal undantag. 
Man måste göra en omsorgsfull avvägning mellan a tt garantera investeringens kvalitet och att 
genomföra den snabbt och smidigt. Ett alternat iv kan vara att tillämpa N+2-regeln, utom det 
första året, på alla program och att avskaffa undantagen. 
4.4. Ekonomistyrning 
När det gäller förvaltnings- och ekonomistyrning ssystem behövs inte bara starkare garantier, 
utan det är också nödvändigt att få medlem sstaterna att i större omfattning bedriva 
kvalitetssäkring. Då skulle Europaparlamen tet, kommissionen och medlemsstaterna kunna 
ägna sig mer åt politikens resultat och verkan. 
Det första förslaget är att se över förfara ndet för förhandsbedömning av systemen, med 
beaktande av erfarenheterna från förha ndsbedömningen av programmen för 2007–2013 som 
syftade till att förebygga problem med fö rvaltnings- och ekonomistyrningssystemen. 
Förfarandet bör göras smidigare utan att göra a vkall på dess starka sidor. Det kan ske genom 
att bedömningen särskilt inri ktas på ackrediteri ng av det förvaltningsorgan som har 
huvudansvaret och genom en översyn av kommissionens roll i processen. 
Det andra förslaget är att stär ka kontrollförfarandet genom en  koncentration av ansvaret. Ett 
ackrediterat organ tar hela ansvaret för korre kt förvaltning och styrning av det operativa 
programmet.  
SV 10   SV • Hur kan revisionsprocessen förenklas och hur kan medlemsstaternas och kommissionens 
revisioner integreras bättre utan att ma n sänker tillförlitlighetsgraden för de 
medfinansierade utgifterna? 
• Hur kan proportionalitetsprincipen förenkla förvaltning och ekonomistyrning? Bör det 
vidtas särskilda förenklingsåtgärder för programmen för territoriellt samarbete? 
• Hur finner man den rätta avvägningen mellan gemensamma regler för alla fonder och 
hänsyn till varje fonds särdrag när regl erna om stödberättigande utformas? 
• Hur kan den ekonomiska discipli nen tryggas i förening med tillr äcklig flexibilitet för att 
utforma och genomföra kompli cerade program och projekt? 
5. S AMMANHÅLLNINGSPOLITIKENS UTFORMNING  
Sammanhållningspolitikens mål är att främja en harmonisk utveckling inom hela unionen och 
dess regioner genom att minska skillnaderna mellan regionerna (artikel 174 i EUF-fördraget). Den ska också stödja tillväxten enligt Europa 2020, bl.a. genom att svara på samhälleliga och 
sysselsättningspolitiska utmaningar som alla medl emsstater och regioner st år inför. Politiken 
stödjer den utvecklingen med en tydlig invest eringsstrategi i varje region genom att öka 
konkurrenskraften, öka sysselsättnin gen, förbättra den sociala i nkluderingen och skydda och 
förbättra miljön. Styrningen av politiken på fler a nivåer bidrar till at t höja EU:s profil hos 
medborgarna. 
Alla regioner och medlemsstater kan komma i åtnjutande av sammanh ållningspolitiken och 
specialanpassa sin strategi på  ett integrerat sätt efter si na starka och svaga sidor. 
Liksom i dag är tanken att stödet ska differe ntieras efter region be roende på ekonomisk 
utveckling (mätt i BNP per capita), så att ma n kan särskilja mindre och mer utvecklade 
regioner. För att göra övergången mellan dess a två kategorier mindre abrupt och ge en 
rättvisare behandling av region er på liknande ekonomisk nivå , kan man överväga att ersätta 
det nuvarande systemet med infasning och ut fasning med ett enklare system med en 
mellankategori. Denna nya kategori skulle innefatta också regioner som nu är berättigade till konvergensstöd men vars BNP per capita är hö gre än 75 % av EU-med elvärdet enligt den 
senaste statistiken. 
Samtidigt måste man enligt översynen av EU -budgeten fundera på hur sammanhållnings-
politiken ska utformas i framtiden, hur Europeis ka socialfonden kan styras om till att verka 
för Europa 2020-målen och hur ökad publicitet och mer förutsägbara finansieringsvolymer 
kan uppnås. Man behöver också granska hur fonden bättre kan stödja den europeiska 
sysselsättningsstrategin och bidra till det heltäck ande europeiska syssels ättningsinitiativet som 
efterlystes vid översynen av EU-budgeten. 
Politiken kommer att fortsätta att vara inriktad på tillämpning av de in tegrerade riktlinjerna 
för den ekonomiska politiken och sysselsättningspolitiken. 
Sammanhållningsfonden är tänkt att även fortsättn ingsvis ge bidrag till  länder vars BNI per 
capita är lägre än 90 % av genomsnittet för EU. 
Slutligen ska sammanhållningspolitiken fortsätt a att ge stöd till territoriella samarbeten 
(gränsöverskridande, transnationellt och inte rregionalt). Det förutsätter en översyn och 
SV 11   SV förenkling av de rådande formerna för gränsöve rskridande samarbete, bl.a. instrumentet för 
stöd inför anslutningen, det eu ropeiska grannskaps- och partnerskapsinstrumentet och 
Europeiska utvecklingsfondens gränsöverskridan de samarbete vid EU:s yttre gränser, och 
även rådande praxis vid transna tionella åtgärder som får stöd fr ån både Europeiska regionala 
utvecklingsfonden och Eu ropeiska socialfonden. 
• Hur kan man se till att sammanhållningspoli tikens utformas med hänsyn till varje fonds 
särskilda förhållanden, framför allt behovet av mer publicitet och mer förutsägbara 
finansieringsvolymer för Eur opeiska socialfonden och ökat fokus på Europa 2020-målen? 
• Hur kan man utforma en ny mellankategori för de  regioner som ännu inte helt inhämtat sin 
eftersläpning?  
6. N ÄSTA STEG  
I den femte sammanhållningsrapporten redogör ko mmissionen för några av sina centrala idéer 
om reform av sammanhållningspolitiken efter lå nga diskussioner som inleddes med den fjärde 
sammanhållningsrapporten 2007. Idéerna kommer at t finjusteras och sammanställas under de 
närmaste månaderna. 
Kommissionen uppmanar alla berörda parter att reagera på frågorna i denna rapport. 
Kommentarer kan lämnas till och med den 31 januari 2011 på:  http://ec.europa.eu/regional _policy/consultation/index_en.htm
. 
Svaren kommer att beaktas när lagförslagen ut formas och läggs fram så snart som den nya 
fleråriga budgetramen antas 2011. 
Det femte sammanhållningsforumet, som äger ru m i Bryssel den 31 januari–1 februari 2011, 
är ett utmärkt tillfälle att debattera de här idéerna.