Ambitionen att tillhöra Europeiska unionen har under många år varit en viktig prioritering för Ukraina, dess regeringar och dess medborgare. Detta har varit ett underliggande motiv för demokratiska förändringar under det senaste årtiondet och en drivkraft bakom ett flertal viktiga reformer som bygger på europeiska värderingar. Den dåvarande presidentens beslut att i slutet av 2013 inte underteckna associeringsavtalet mellan EU och Ukraina, som för många ukrainare symboliserade en väg mot Europeiska unionen, ledde till storskaliga protester mot myndigheterna. Därefter slog Ryska federationen till mot Ukraina och vägrade att acceptera det ukrainska folkets oberoende val. Även om Ukraina förlorade kontrollen över en del av sitt territorium och led både mänskliga och ekonomiska förluster på grund av konflikten i landets östra del fortsatte landet under årens lopp som en motståndskraftig demokrati att närma sig Europeiska unionen och gradvis anpassa sig till EU:s regelverk.

Innan och under Rysslands aggressionskrig har EU arbetat hand i hand med finansieringsinstitutioner för att stödja Ukraina. Sedan 2014 har Europeiska investeringsbanken och Europeiska banken för återuppbyggnad och utveckling mobiliserat 9,5 miljarder euro i lån till Ukraina. Av detta har EIB betalat ut 668 miljoner euro till Ukrainas budget under de senaste veckorna. EU bedriver också ett nära samarbete med Världsbanken och Internationella valutafonden, som har varit viktiga partner i Ukrainas ansträngningar sedan 2014.

Den totala budgeten för 2018 uppgick till 632,1 miljoner (0,56 % av BNP). Även om 78 % av domstolarnas budget går till löner och ersättningar anslogs mycket begränsade medel till investeringsbehov (0,2 %) och utbildning (0,004 %). Ukraina har 13 domare och 21 åklagare per 100 000 invånare, jämfört med det europeiska genomsnittet på 21 domare och 12 åklagare per 100 000 invånare .

Landet ligger vid en viktig korsväg för smuggling av olagliga varor till EU, bland annat vapen och narkotika. Den olagliga avverkningen av skog har varit utbredd och trots ansträngningar under de senaste åren förekommer olaglig handel med timmer fortfarande. Ukraina är också ett ursprungs-, transit- och destinationsland för människohandel. Antalet slutförda utredningar av brott som begåtts av organiserade grupper och kriminella organisationer har långsamt ökat under de senaste åren men är fortfarande relativt lågt (499 fall år 2021, 377 fall år 2020, 293 fall år 2019), särskilt i samband med anklagelser om människohandel (45 fall år 2021, 57 fall år 2020, 10 fall år 2019).

Ombudsmannainstitutionen – det ukrainska parlamentets kommissionär för mänskliga rättigheter – har utsetts till nationell människorättsinstitution och ackrediterats med A-status av den globala alliansen av nationella människorättsinstitutioner som i stort sett förenlig med Parisprinciperna.

c) Viktiga frågor som rör grundläggande rättigheter

Landet står under förstärkt övervakning av Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna för 501 domar tills de verkställs. Den största delen av ärendena är repetitiva och rör kränkningar av rätten till ett effektivt rättsmedel, de straffrättsliga förfarandenas varaktighet, illabehandling inbegripet dåliga förhållanden vid frihetsberövande, längden på frihetsberövandet före rättegång samt rätten till frihet och säkerhet.

Ukrainska medborgare har yttrandefrihet och det finns ett livskraftigt offentligt medborgarutrymme. Mediefriheten har också förbättrats avsevärt under de senaste åren, särskilt tack vare onlinemedier. Medier som kontrolleras av oligarker har ett oproportionerligt stort inflytande, särskilt inom tv-segmentet. Ukraina har funnit en generellt sett god balans mellan bevarandet av mediefriheten och åtgärder mot genomträngande ryska hybridattacker och massiva desinformationskampanjer, som sprids vidare av vissa lokala medier.

Ukrainas konstitution garanterar skydd mot diskriminering och straffbalken och flera strafflagar innehåller fristående bestämmelser om hatbrott. Sexuell läggning och könsidentitet erkänns dock inte som skyddade grunder i antidiskrimineringslagstiftningen. Lagstiftning som krävs för att anpassa sig till EU:s regelverk anges i den nationella strategin för mänskliga rättigheter 2021–2023, men den har ännu inte genomförts.

Ukraina gör gradvis framsteg med sin jämställdhetsagenda, med ökad politisk representation för kvinnor (20,5 % av de parlamentsledamöter som valdes 2019 är kvinnor), även om löneskillnaderna mellan kvinnor och män kvarstår, då kvinnor överlag förtjänade i genomsnitt 23 % mindre än män 2019. Ukraina har inte ratificerat Istanbulkonventionen, trots att könsrelaterat våld fortfarande är ett problem. Toleransen och acceptansen för homosexuella, bisexuella, transpersoner, queera och intersexpersoner (hbtqi-personer) ökar i det ukrainska samhället och brottsbekämpande myndigheter hjälper till att skydda hbtqi-evenemang.

Ukraina har tagit olika rättsliga initiativ för att förbättra barns rättigheter och ratificerat FN:s konvention om barnets rättigheter samt anslutit sig till de tre fakultativa protokollen till konventionen. Landet har också godkänt Parisåtagandena för att skydda barn från att bli olagligt rekryterade eller utnyttjade av väpnade grupper. Samtidigt har Ukraina en av de högsta nivåerna av institutionalisering av barn i världen (ca 1,5 % av alla barn), vilket är ett allvarligt problem som måste åtgärdas snarast. På samma sätt är stödet till personer med funktionsnedsättning (omkring 6 % av befolkningen) fortfarande underfinansierat och en avinstitutionaliseringsprocess måste genomföras för att övergå till samhällsbaserad vård av personer med funktionsnedsättning.

Rättigheterna för personer som tillhör minoriteter garanteras konstitutionellt i Ukraina. Respekten för rättigheterna för personer som tillhör nationella minoriteter när det gäller utbildning och språk och deras representation i folkvalda organ på alla nivåer av det offentliga livet måste säkerställas genom ett fullständigt genomförande av Europarådets Venedigkommissions rekommendationer om utbildningslagstiftning, genomförande av rekommendationerna om statens språklag och beaktande av den senaste övervakningscykeln för ramkonventionen om nationella minoriteter. Även om Ukraina har vidtagit åtgärder för att genomföra Venedigkommissionens rekommendationer måste landet slutföra sin reform av den rättsliga ramen för nationella minoriteter och anta effektiva genomförandemekanismer.

Tidigare brister i utredningen och lagföringen av tortyr och misshandel som utförs av tjänstemän inom brottsbekämpande myndigheter ska åtgärdas genom att man i oktober 2019 inrättade avdelningen för rättslig tillsyn av brottmål avseende tortyr och andra allvarliga brott begångna av brottsbekämpande tjänstemän vid riksåklagarämbetet. Domstolsväsendet i Ukraina är underbemannat, vilket gör att rättegångarna inte slutförs inom rimlig tid och leder till att offer för allvarliga brott saknar effektiva rättsmedel. Även kriminalvårdssystemet lider av resursbrist och förhållandena på platser för frihetsberövande är dåliga.

2. EKONOMISKA KRITERIER

Denna bedömning bygger på Köpenhamnskriterierna avseende förekomsten av en fungerande marknadsekonomi och förmågan att hantera det konkurrenstryck och de marknadskrafter som råder inom unionen .

2.1. Fungerande marknadsekonomi

BNP per capita i Ukraina motsvarade 29,8 % av EU-genomsnittet 2020. Regeringen har på ett tillfredsställande sätt bedrivit en i stort sett sund makroekonomisk politik, mot bakgrund av ett framgångsrikt samarbete på medellång sikt med internationella partner och en stark motståndskraft sedan Rysslands aggressionskrig (och det är värt att notera hur regeringen har fortsatt att säkerställa makroekonomisk stabilitet även under kriget). Den ekonomiska och politiska utvecklingen har dock bromsats av ett något ojämnt genomförande av strukturreformer, ofta på grund av bristande politiskt samförstånd och regelbunden inblandning från egenintressen, vilket har försenat reformer som t.ex. syftat till att förbättra företagsklimatet och stärka ansvarsskyldigheten för de offentliga finanserna eller lagstiftningen om miljö och klimatåtgärder.

Myndigheterna i Ukraina har visat ett starkt engagemang för att föra en stabilitetsinriktad makroekonomisk politik sedan Majdanrevolutionen. Regeringen har följt en ambitiös budgetkonsolidering som har halverat det offentliga underskottet till i genomsnitt cirka 2 % av BNP sedan 2015 och lyckats begränsa den covid-19-drivna recessionens negativa effekter på de offentliga finanserna. Med stöd av en stark nominell BNP-tillväxt förbättrades den offentliga skuldens hållbarhet betydligt, då skuldkvoten minskade med mer än 30 procentenheter till under 50 % av BNP 2021. Ukrainas centralbank införde 2016 en inflationsinriktad ram, som sedan förvaltats framgångsrikt, vilket upprätthållit stabiliteten i det flexibla växelkurssystemet och ökat förtroendet för den nationella valutan. Kriget ger dock upphov till nya utmaningar när det gäller inflationen, som hade minskat markant under fem års tid till 2,7 % år 2020 för att sedan nå 9,4 % år 2021. Kroniskt låga nivåer av inhemska och utländska investeringar förklarar den tämligen dämpade reala ekonomiska tillväxten på omkring 3 % per år under de fyra åren före pandemin och det följaktligen ihållande relativa gapet till levnadsstandarden i EU.

Stora ihållande svagheter i företagsklimatet är den främsta orsaken till bristen på investeringar. År 2019 rankades Ukraina på 85:e plats i det globala konkurrenskraftsindex som sammanställs av Världsekonomiskt forum, främst på grund av svaga institutioner, den stora förekomsten av marknadsdominans och en ineffektiv antimonopolpolitik. Upphävandet av nästan en femtedel av de rättsakter som blev föremål för översyn under perioden 2016–2020 ledde dock till vissa framsteg i fråga om avreglering. Trots en måttlig regelbörda och avsaknaden av betydande rättsliga hinder för marknadstillträde är korruptionen utbredd och leder, i kombination med ett ännu inte helt reformerat domstolssystem, till en låg grad av avtalsefterlevnad, vilket avskräcker från entreprenörskap och gränsöverskridande affärsförbindelser. Trots stor osäkerhet om uppskattningar och förbättringar under de senaste åren är den informella ekonomins andel fortfarande betydande och kan utgöra så mycket som en tredjedel av den ekonomiska aktiviteten i Ukraina.

Med fler än 3 500 statsägda företag på central förvaltningsnivå, vilket utgör en tiondel av produktionen och omkring 18 % av sysselsättningen, är det statliga fotavtrycket i Ukraina betydande, medan statsägda företag också får ta emot statligt stöd. Man har gjort goda framsteg med att reformera de statsägda företagens bolagsstyrning i syfte att anpassa den till internationella standarder för att säkerställa en oberoende, professionell och transparent vinstorienterad förvaltning. I detta sammanhang nationaliserades Privatbank 2016 till följd av omfattande bedrägerier. Den genomsnittliga avkastningen på eget kapital i statsägda företag låg dock kvar på 0,3 % år 2019 , jämfört med 8 % i den privata sektorn. Den relativt framgångsrika privatiseringen av små fastighets- och produktionstillgångar, särskilt genom elektroniska auktioner, måste fortfarande bli en katalysator för storskalig privatisering.

Stabiliteten i finanssektorn har stärkts genom lagstiftnings- och tillsynsreformen sedan bankkrisen 2014–2016, med stöd av en betydande minskning av nödlidande lån från 58 % år 2017 till 30 % år 2021 och rekapitalisering av banker till bekväma nivåer. Med en marknadsandel på nästan 50 % under de senaste fem åren dominerar de fyra statsägda bankerna banksektorn. Den finansiella förmedlingen är dock fortfarande låg, då banklånen till den privata sektorn uppgick till endast 19 % av BNP 2021. Kapitalmarknaderna och den finansiella förmedlingen utanför banksektorn befinner sig i ett mycket tidigt utvecklingsskede och erbjuder inte hållbara finansieringsalternativ för företag. Efter att Ryssland inledde sitt aggressionskrig vidtog Ukrainas centralbank lämpliga åtgärder för att skydda bankernas likviditet och förtroendet för systemet.

Nedärvd lagstiftning som inte reformerats och som saknar flexibilitet har hindrat arbetsmarknaden från att fungera som den ska. Omkring 3 miljoner människor, eller nästan 20 % av alla anställda, hade informella anställningar 2021. Arbetslösheten har varit relativt låg på omkring 9 % under de senaste åren och konjunkturcykeln har inte haft någon större inverkan på den. Det relativa arbetskraftstalet låg långt över vissa andra i regionen och har förblivit relativt oförändrat på omkring 62 % (56 % för kvinnor) sedan 2014, mot bakgrund av betydande arbetskraftsutvandring. Enligt uppskattningar från 2019 bodde och arbetade omkring 2,5 miljoner ukrainare, eller nästan 15 % av den totala arbetskraften, utomlands. Denna arbetskraftsutvandring drev på de stora remitteringsflödena, som ständigt översteg flödena av utländska direktinvesteringar nästan fyrfalt.