Bryssel den 05.01.2005

KOM(2004) 859 slutlig

RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN

Medlemsstaternas svar på revisionsrättens årsrapport 2002

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

1. Inledning 3

2. Sammanfattning av medlemsstaternas svar på revisionsrättens iakttagelser, per sektor 5

2.1. Egna medel 5

2.1.1. Redovisning av traditionella egna medel 5

2.1.2. Tullkontroller av varuleveranser på flygplatser 5

2.1.3. Egna medel från moms och BNI 6

2.2. Jordbruk 6

2.2.1. Förvaltnings- och kontrollsystem 6

2.2.2. Räkenskapsavslutning 7

2.2.3. Övriga frågor 8

2.3. Strukturfonderna 8

2.3.1. Förseningar i avslutandet av de äldsta projekten 9

2.4. Övriga frågor 11

3. Enighet och oenighet i olika frågor 13

3.1. Metodproblem 13

3.2. Fel enligt revisionsförklaringen 13

4. Slutsatser 14

1. Inledning

a) Efter Europeiska rådets möte i Dublin 1996 och i linje med rådets slutsatser om en sund och effektiv ekonomisk förvaltning har kommissionen uppmanat medlemsstaterna att besvara de iakttagelser revisionsrätten framförde i sin årsrapport och särskilda rapporter, samt att lämna upplysningar om vilka korrigeringar som gjorts.

Denna praxis fastställs i artikel 143.6 i rådets förordning (EG, Euratom) nr 1605/2002 av den 25 juni 2002 med budgetförordning för Europeiska gemenskaperna[1] där det sägs att kommissionen skall ” underrätta berörda medlemsstater om de detaljer i denna rapport som avser förvaltningen av de gemenskapsmedel som de ansvarar för enligt gällande bestämmelser.” När medlemsstaterna underrättats skall de lämna ett svar till kommissionen inom 60 dagar. I den här rapporten, som överlämnas till revisionsrätten, rådet och Europaparlamentet, sammanfattas medlemsstaternas svar till revisionsrättens årsrapport 2002.

I årsrapporten 2002[2] påpekar revisionsrätten ånyo att de budgetområden där förvaltningen delas av kommissionen och medlemsstaterna utgör ”en särskild utmaning… eftersom de är komplexa och många olika administrationsnivåer är inblandade ".[3] Kommissionen har för sin del vidtagit åtgärder för att rätta till svagheterna. Åtgärd 12 i den sammanfattande rapporten från 2001[4] har genomförts och kommer att kompletteras av andra konkreta sätt att främja överensstämmelsen mellan olika revisionsmetoder. I den sammanfattande rapporten från 2002 åtog sig kommissionen vidare att lämna lämpliga rekommendationer för att klargöra medlemsstaternas respektive kommissionens ansvarsområden vid delad förvaltning.[5]

Med tanke på den delade förvaltningens omfattning och därmed den uppmärksamhet den ägnas i revisionsrättens rapporter är det särskilt viktigt att känna till medlemsstaternas inställning till de problem som den externa revisorn tar upp. För det första kan medlemsstaterna då lämna sina synpunkter på iakttagelserna och rekommendationerna från revisionsrätten.[6] För det andra kan medlemsstaterna redogöra för korrigeringar som genomförts eller planeras. För det tredje kan även kommissionen få insyn i olika problem som kan uppstå på nationell nivå och därmed vidta lämpliga åtgärder för att komma till rätta med dem.

b) Revisionsrätten lade fram sin årsrapport 2002 till Europaparlamentets budgetkontrollutskott den 17 november 2003 och till rådets budgetkommitté den 20 november 2003. Efter denna tidiga presentation sände kommissionen en skrivelse till alla ständiga representanter och uppmanade dem att lämna sina kommentarer före den 19 december. För att skapa en sammanhängande och harmoniserad ram för nationella kommentarer åtföljdes kommissionens uppmaning av en enkät som utarbetades i nära samarbete med revisionsrätten. Enkäten bestod av en förteckning med särskilda hänvisningar till varje medlemsstat i årsrapporten och en sammanfattning av felen enligt revisionsförklaringen, redovisade separat för varje medlemsstat.

c) Den här rapporten bygger därför på medlemsstaternas kommentarer. Det bör framhållas att kommentarerna trots den gemensamma ramen är relativt olika, både till formen och innehållet. Medlemsstaterna svarade fullständigt eller delvis på frågor om de fel som tas upp i revisionsförklaringen och lämnade i vissa fall rekommendationer eller allmänna iakttagelser. Tidsgränserna enligt budgetförordningen respekterades inte och vissa svar kom flera veckor för sent. Vissa medlemsstater besvarade antingen inte särskilda iakttagelser angående dem eller lämnade endast fragmentariska upplysningar om de fel som framhölls av revisionsrätten. Därför är det ibland svårt att få en fullständig bild av medlemsstaternas inställning till viktiga frågor. Bara fyra medlemsstater hade allmänna kommentarer i vissa frågor som togs upp i revisionsrättens årsrapport. En medlemsstat lämnade inget svar alls.

d) En stor del av gemenskapens budget förvaltas gemensamt. Därför är medlemsstaternas deras förvaltnings- och kontrollsystem centrala inslag i årsrapporten från revisionsrätten. Syftet med förfarandet är att ge medlemsstaterna möjlighet att lämna kommentarer, iakttagelser och rekommendationer angående en offentlig rapport som direkt berör dem och beviljandet av ansvarsfrihet. Även om medlemsstaterna inte har det yttersta ansvaret för att genomföra budgeten är sammanfattande svar från dem viktiga upplysningar om hur gemenskapens anslag förvaltas.

De nationella svaren kan därför användas för att ta upp ett antal viktiga frågor och är bra för att analysera områden med delad förvaltning. Svaren tar även upp särskilda problem som uppkommit i medlemsstaterna och lösningar som kan användas på den nivån. Därför inriktas den första delen av rapporten som vanligt på egna medel, jordbruk och strukturfonderna. De frågor som har tagits upp av flera medlemsstater framhålls för varje sektor.

Efter presentationen per sektor följer två mer analytiska avsnitt som redovisar i vilka frågor medlemsstaterna och revisionsrätten har samma respektive avvikande åsikter. Därefter försöker rapporten dra slutsatser.

2. SAMMANFATTNING AV MEDLEMSSTATERNAS SVAR PÅ REVISIONSRÄTTENS IAKTTAGELSER, PER SEKTOR

2.1. Egna medel

Medlemsstaterna inriktar sig på tre huvudfrågor, nämligen redovisningen av egna medel, tullkontroller av varuleveranser på flygplatser och egna medel från moms och BNI.

2.1.1. Redovisning av traditionella egna medel

De flesta medlemsstater (i synnerhet Förenade kungariket, Nederländerna, Frankrike, Tyskland, Italien, Sverige, Finland, Belgien, Danmark, Grekland och Irland) tar upp frågan. I det stora hela invänder de inte mot revisionsrättens iakttagelser om återstående fel i B-räkenskaperna eller förseningar, avvikelser mellan B-räkenskaperna och A-räkenskaperna, samt flera andra avvikelser i redovisningen till kommissionen av B-räkenskaperna. Men i ett antal fall påpekar de att tillämpliga bestämmelser i förordning nr 1150/2000 följts, att felen inte fått några ekonomiska följder, att felen varit små eller att åtgärder vidtagits för att rätta till dem. De flesta berörda medlemsstater framhåller även att de vidtagit åtgärder för att förbättra situationen (t.ex. har Frankrike, Sverige och Tyskland datoriserat arbetet, Sverige har standardiserat vissa förfaranden och Nederländerna och Italien har gjort tekniska förbättringar). Finland framhåller att kommissionen och medlemsstaterna inte är eniga om förfarandet med B-räkenskaper och uppmanar kommissionen att se till att alla medlemsstater tillämpar gällande bestämmelser på samma sätt. Förenade kungariket stödjer kommissionens förslag (KOM 366) om ändring av förordning nr 1150/2000 för att förbättra förvaltningen av belopp som tas upp i B-räkenskaperna.

2.1.2. Tullkontroller av varuleveranser på flygplatser

Vissa berörda medlemsstater medger att de har avvikande kontrollrutiner eller sådana svagheter i kontrollerna som framhållits av revisionsrätten.

Förenade kungariket nämner att avsevärda insatser gjorts för att ta itu med utestående varuförsändelser.

Sverige anser att revisionsrätten i vissa frågor inte delar den svenska tullens syn på tullklarering och hur kontroller bör utföras. Sverige vidhåller att gemenskapens lagstiftning följts och att riskanalysen och kvalitetskontrollerna är tillräckliga för att hålla felen på en acceptabel risknivå i alla viktiga avseenden. När det gäller tullklarering av expressförsändelser anser Sverige att revisionsrätten i vissa fall ser annorlunda på hur tullklarering och övriga kontroller bör utföras.

Italien ger en detaljerad beskrivning av kontrollsystemet vid italienska flygplatser. När det gäller vägtransporter av varor mellan flygplatser vid transitering tar Frankrike upp framsteg som gjorts sedan 2003 och nämner att man planerar att avskaffa den förenklade gemenskapsförtullningen som går under namnet ” collective de transfert” från 2005 och framåt. Österrike rapporterar också om åtgärder som vidtagits på området och anser att garantierna för att varor behandlas korrekt inte är mindre för tullager än för tillfällig lagring.

2.1.3. Egna medel från moms och BNI

När det gäller uppbörden av moms i medlemsstaterna har Frankrike räknat om inkomsterna från böter och dröjsmålsränta för franska fastlandet och intäkterna för de franska utomeuropeiska departementen under 1999 och 2000. Portugal medger att momsberäkningen för 2001 sändes långt efter den tidsfrist som medges i gemenskapslagstiftningen och meddelar att detta kommer att vara fallet även för 2002. Portugal vill lösa problemet slutligt och överväger att inrätta en gemensam arbetsgrupp för sina ministerier för att nå resultat. Portugal nämner även att momsintäkterna jämförts mot statsbudgeten för 1998 och att uppgifterna har lämnats till kommissionen.

2.2. Jordbruk

En medlemsstat (Nederländerna) framhåller i en generell kommentar behovet av goda kontrollsystem och tydliga gemenskapsbestämmelser för att garantera lagligheten i transaktionerna. Efter jordbruksreformen kommer en större andel av utgifterna för den gemensamma jordbrukspolitiken att förvaltas och redovisas med hjälp av det integrerade systemet för administration och kontroll. Därför bör medlemsstaterna optimera kontrollsystemen. Men eftersom förordningarna ibland öppnar för andra tolkningar och regelbundet ändras kan det å andra sidan bli svårt att tillämpa dem fullt ut och korrekt.

Grekland uppger att framsteg gjorts med det integrerade systemet för administration och kontroll, vilket bekräftats av grundliga inspektioner på alla nivåer av gemenskapens kontrollanter.

Övriga medlemsstater tar i sina svar främst upp två frågor, nämligen dels revisionsrättens kritik av olika förvaltnings- och kontrollsystem med utgångspunkt i upptäckta fel, dels avslutningen av räkenskaperna för de utbetalande organen.

2.2.1. Förvaltnings- och kontrollsystem

För arealstödet förekom stora avvikelser mellan den åkermark som deklarerats av jordbrukarna och de ytor som uppmättes vid revisionsrättens besök. Vissa av de berörda medlemsstaterna (Frankrike, Grekland och Nederländerna) invänder inte mot att fel förekommit. Nederländerna ifrågasätter dock omfattningen av de fel revisionsrätten upptäckte och den metod som använts. Frankrike ifrågasätter i ett fall också revisionsrättens mätmetod med avseende på avvikelsens storlek och undrar om revisionsrätten kan ompröva sitt ställningstagande. De båda medlemsstaterna framhåller att revisionsrättens iakttagelser varken ifrågasätter pålitligheten i de nationella kontrollerna eller huruvida tillämpliga förordningar följts, och betonar att påföljder tillämpas enligt gemenskapsbestämmelserna. Portugal invänder mot revisionsrättens bedömning att felens storlek kan ha påverkats av att storleken på ansökningarna varierade kraftigt och av vilka ansökningar som kontrollerades. Tolkningen bör även väga in andra faktorer, såsom geografiskt läge, dvs. i Portugals fall de olika storlekarna på områdena i norra och södra Portugal. Sverige invänder också mot revisionsrättens metod eftersom revisionsrättens kontroller utförts för två år sedan, och Sverige därför inte kan bedöma den uppmätta odlingsarealen under kontrollåret, eftersom fältens indelning ofta förändras med åren.

Vad gäller djurbidrag ifrågasätter Portugal den höga felfrekvens som härletts ur antalet dikor. Portugal anser att felfrekvensen bör fastställas genom att jämföra hur många icke-bidragsberättigade djur som upptäcktes med antalet kontrollerade djur. Förenade kungariket godtar revisionsrättens rön och meddelar att man vidtagit åtgärder för att återvinna felaktigt utbetalade belopp. Nederländerna kritiserar en extrapolation som revisionsrätten gjorde utifrån en stickprovskontroll.

2.2.2. Räkenskapsavslutning

- Revisionsrätten framhåller att 22 av sammanlagt 86 utbetalande organ fått ett motiverat eller negativt yttrande i kommissionens årliga beslut om avslutande av räkenskaperna för det utbetalande organet under föregående budgetår. Kommissionen fattade tre beslut om förenlighet med bestämmelserna avseende utgifter för 1996-2001. Ett belopp på 301,4 miljoner euro undantogs från gemenskapsfinansiering och korrigeringar gjordes.

- Vad gäller överträdelser av ackrediteringsvillkoren och svagheter i kontrollerna nämner Frankrike att de franska kontor som utpekas råkat ut för att kommissionen gjort förbehåll för attestering av de utbetalande organens räkenskaper eftersom kommissionen ursprungligen ansåg det omöjligt att yttra sig om vissa budgetutgifter, i synnerhet i fråga om exportbidrag. För attestering av de utbetalande organens räkenskaper har kommissionen sedan fått ytterligare rapporter och intyg för att undanröja förbehållen. Frankrike uppger att räkenskaperna för de berörda utbetalande organen nu uppfyller villkoren och att de är fullständiga, korrekta och sanningsenliga som budgetförordningen kräver. Belgien säger i sitt svar att de flamländska förvaltningsmyndigheterna lämnat ett svar till kommissionen år 2003 och att ett nytt organ med en intern revisionsavdelning inrättats. Tyskland rapporterar förbättringar som nu gör att man uppfyller ackrediteringsvillkoren.

- I fråga om de utbetalande organen godtar Frankrike, Tyskland, Belgien, Grekland, Förenade kungariket och Portugal revisionsrättens kritik och planerar, vidtar eller har fullföljt reformer.

- När det gäller finansiella korrigeringar betonar de flesta medlemsstaterna att interna förfaranden fortfarande pågår eller har överlämnats till kommissionen. Korrigeringarna av mjölkkvoter är de som oftast bestrids. En medlemsstat (Spanien) hänvisar även till korrigeringar av mjölkkvoten som behandlas i EG-domstolen. Italien framhåller att problemen med avgiften beror på interna administrativa och rättsliga förfaranden som inte bör leda till korrigeringar. Tyskland medger svårigheter som lett till korrigeringar med ett schablonbelopp efter kontroller av exportbidrag (tillsynsorgan) och uppger att långtgående åtgärder vidtagits för att lösa problemet.

2.2.3. Övriga frågor

När det gäller ”övriga utgifter” (marknadsstöd till jordbruket, produktionsstöd och avyttringsstöd för frukt och grönsaker, omstruktureringsstöd och omställningsstöd av vingårdar) kan Spanien inte identifiera på vad revisionsrätten grundar sina iakttagelser om många allvarliga fel med hur efterhandskontrollerna utförs och planeras och hur fel bokförs och korrigeras. Förenade kungariket hänvisar till kommissionens svar på revisionsrättens årsrapport där det framhålls att stora förbättringar gjorts. Nederländerna betonar att revisionsrättens slutsats om en kontroll av efterhandskontrollernas utformning och genomförande enligt förordning nr 4045/89 inte är förenlig med den slutsats som kommissionen överlämnade.

2.3. Strukturfonderna

Tre medlemsstater kommenterar iakttagelserna avseende strukturfonderna som läggs fram i kapitel 5 i revisionsrättens årsrapport.

- Förenade kungariket instämmer i en del av kritiken i rapporten. Man framför till exempel att medel frigörs trots att den nya finansieringen är tillräcklig för att programmen skall få ett regelbundet anslagsflöde.Förenade kungariket instämmer dock inte med revisionsrätten i fråga om

– extrapoleringen av kritik som i själva verket härstammar från ett fåtal granskningar,

– att revisionsrättens egen revision av medlemsstaterna inte alltid fullföljs och att tidsfristerna innebär att mycket litet kan göras för att åstadkomma förbättringar,

– följderna av bestämmelsen om "n+2" på den omsättning av finansieringen som bör ha allokerats vid programperiodens slut.

Förenade kungariket anser sig även ha givit förvaltningsmyndigheterna tillräckliga instruktioner om kraven på förvaltnings- och kontrollsystem fram till slutet av 2002. Man tillägger att det är avvikelser vid generaldirektoraten som ibland leder till inkonsekvenser i medlemsstaternas tolkningar, och att frågan vid flera tillfällen tagits upp med kommissionen.

Förenade kungariket erinrar om att revisionsrätten ansåg att få framsteg gjorts för att avsluta åtgärder för programperioden 1994-1999. Trots att riktlinjerna för medlemsstaterna försenades lade alla regioner i England ner mycket arbete på att lämna in avslutande handlingar till kommissionen före fristen den 31 mars. För att dra lärdom av erfarenheterna har Förenade kungariket utarbetat ett dokument, som går igenom de problem som uppkom vid avslutandet av programmen under programperioden 1994-1999. Dokumentet kommer att användas i förvaltningen under programperioden 2000-2006.

I stort sett stödjer Förenade kungariket kommissionens svar till revisionsrättens årsrapport 2002, särskilt i fråga om utvärdering och kontrollbesök. I den förra frågan har kommissionen gjort flera utvärderingar som kommer att gynna både befintliga och nya medlemsstater. Förenade kungariket välkomnar även beslutet att anpassa nationella kontroller till kommissionens kontroller så snart det är möjligt.

- Irlands kommentarer

Irland instämmer med revisionsrätten om att kommissionen var sen med att lämna instruktioner och förtydliganden till medlemsstaterna. I november 1997 antogs förordning 2064/97 om fastställande av närmare bestämmelser för genomförandet av rådets förordning (EEG) nr 4253/88 i fråga om medlemsstaternas finansiella kontroll av verksamhet som samfinansieras av strukturfonderna. Det är nära fyra år efter programperiodens början. Irland uppger att förtydliganden av denna och andra förordningar lämnades först 2001 och 2002.

- Nederländernas kommentarer

Nederländerna delar revisionsrättens åsikter och anser att de interna förvaltnings- och kontrollsystemen i medlemsstaterna fortfarande är otillräckliga. Landet anser att kommissionen inte har gjort tillräckligt för att avsluta programperioden 1994-1999. Nya riktlinjer utarbetades i mitten av den programplaneringsperioden vilket ledde till oklarheter om vilka bestämmelser som gällde i vissa situationer, och därmed kunde medlemsstaterna inte vidta de åtgärder som krävdes inom utsatt tid.

De mer specifika kommentarerna från medlemsstaterna avser frågor som griper över huvudavsnitten i kapitel 5 i årsrapporten, bland annat

- avslutande av de äldsta projekten,

- förenligheten med förordning nr 438/2001 om kontroll av strukturfonderna,

- förbehållen från Generaldirektoratet för regionalpolitik.

Flera medlemsstater har invändningar mot vissa av revisionsrättens iakttagelser.

2.3.1. Förseningar i avslutandet av de äldsta projekten

Revisionsrätten har återigen framhållit problem med att avsluta äldre projekt. Revisionsrätten tror att de beror på att riktlinjer utfärdades sent och att kontrollsystem inte hade upprättats i medlemsstaterna i tid för att bli effektiva innan programmen avslutades. Revisionsrätten konstaterade att kommissionen själv kommit till korta när de slutliga deklarationerna skulle ha lämnats. I allmänhet medger de medlemsstater som svarat att problem förekommit och lett till stora förseningar. I fråga om 11 program inom mål 3 (Europeiska socialfonden) nämner Spanien att man sänt in de slutliga redovisningarna med de ekonomiska korrigeringar som var kända när de utarbetades, mellan augusti 2001 och maj 2003. Danmark kompletterar ytterligare utredningar av avslutandet av FFU-programmen under perioden 1994-1999, samt gör ytterligare kontroller av PESCA-programmen 1999. Irland rapporterar att avslutandet av program fortskrider. Tyskland avvisar revisionsrättens kommentar om att revisionsutlåtande för program som avslutats under programperioden 1994-1999 skulle ha avvisats därför att man misstänkte jäv hos de revisorer som utförde kontroller eller den som lämnat revisionsutlåtanden. Dokumenten avvisades därför att de inte tillräckligt utförligt visade att personerna var ojäviga. Dessa beskrivningar har kompletterats eller håller på att kompletteras.

2.3.2. Efterlevnad av förordning nr 438/2001 om kontroll av strukturfonderna

Revisionsrätten analyserade medlemsstaternas förvaltnings- och kontrollsystem enligt förordning nr 438/2001 som fastställer normer för kontroll av strukturfonderna under programperioden 2000-2006. När det gäller de svagheter revisionsrätten upptäckt i medlemsstaternas förvaltnings- och kontrollsystem enligt förordningen framhåller Frankrike att åtgärder vidtagits för att komplettera verifieringskedjan. Frankrike instämmer dock inte med revisionsrättens rön eftersom landet inrättat ett förfarande för att kontrollera betalningsansökningar mot centraliserade förvaltningsåtgärder. Frankrike planerar att komplettera övervakningen av faktiska utbetalningar.

Spanien medger att dess kontrollanter utfört tio stickprov på transaktioner under programperioden 2000-2006 i det skede då revisionsrättens årsrapport 2002 skrevs. Detta berodde på att insatserna inriktades på att avsluta programperioden 1994-1999. Spanien betonar dock att dess kontrollanter tagit in en del av förseningarna i programperiodens början. Spanien nämner även att landet informerade kommissionen i oktober 2003 om att man under 2001 och 2002 tillämpat de kontroller som avses i artikel 10 i förordning (EG) 438/01. Spanien räknar upp flera åtgärder som vidtagits för att genomföra förordning 1386/2002 av den 29 juli 2002 om genomförandebestämmelser till rådets förordning (EG) nr 1164/94 beträffande förvaltnings- och kontrollsystemen och förfarandet för finansiella korrigeringar rörande stöd från Sammanhållningsfonden.

Förenade kungariket rapporterar ingående om iakttagelserna på förvaltnings- och kontrollsystemet för Europeiska socialfonden i West Wales and the Valley och nämner vidare att den skotska ledningen har utarbetat ett förslag till övervakning av projekt för Europeiska regionala utvecklingsfonden i Skottland.

2.3.3. Förbehållet från generaldirektören för Generaldirektoratet för regionalpolitik

Förbehållet avser Grekland, Spanien och Italien.

Grekland rapporterar att man underrättade kommissionen om kommentarerna från förvaltningsmyndigheten för Europeiska socialfonden och det utbetalande organet avseende förbättringar i förvaltnings- och kontrollsystemet före slutet av januari 2003.

Italien rapporterar att viss uppföljning gjorts.

Spanien anser att förbehållet inte är särskilt tydligt och går igenom en rad nationella åtgärder som vidtagits för att genomföra förordning 1164/1994 efter offentliggörandet av förordning 1386/2002 av den 29 juli 2002.

2.3.4. Omtvistade iakttagelser

Det bör slutligen framhållas att minst sex medlemsstater bestrider vissa av revisionsrättens iakttagelser.

Tyskland bestrider iakttagelseen om att ett revisionsutlåtande för 1994-1999 om styrprogram för Europeiska garantifonden för jordbruket avvisats med hänvisning till oavhängigheten för de revisorer som utfört kontrollerna eller tillhandahållit revisionsutlåtanden.[7] Tyskland uppger tvärtom att alla revisionsutlåtanden för det aktuella programmet godtogs. De berörda förbundsländerna hade lämnat in vissa revisionsutlåtanden innan kommissionen utfärdat sina riktlinjer och har kompletterat eller håller på att komplettera dem.

Österrike invänder mot innehållet i tabellen och den negativa kommentaren till utvärderingen av genomförandet av förvaltnings- och kontrollsystemen för Europeiska regionala utvecklingsfonden i Oberösterreich.[8] Österrike kräver att revisionsrätten ”korrigerar” påståendena.

När det gäller avslutandet av flera program (Europeiska socialfonden) under 1994-1999 anser Spanien att inga revisionsutlåtanden som behandlats avvisats, medan revisionsrätten hävdar att den slutliga utbetalningen inte gjordes eftersom övervakningskommittén inte lämnade sitt godkännande innan den slutliga rapporten lämnats till kommissionen.

Grekland uppger att förordning (EG) nr 438/2001 inte kräver att de utbetalande organen skall göra direkta kontroller för att se om kostnadsredovisningen motsvarar kraven i andra stycket i förordningens artikel 9 b ii avseende tillförlitligheten och att det utbetalande organet därför kan uppfylla kraven i förordningen på annat sätt. Revisionsrätten har för sin del i årsrapporten kritiserat bristen på ”tillräckliga kontroller (enligt förordningen) innan man bestyrker kostnadsredovisningarna”. [9]

Frankrike invänder mot revisionsrättens iakttagelse om att det inte fanns någon handbok när revisionsrätten utförde sin kontroll av Europeiska socialfondens program för mål 1 år 2000-2006 i Nord Pas-de-Calais. Frankrike bestrider även den påstådda bristen på oavhängighet vid det organ som bestyrker kostnaderna.

Förenade kungariket hänvisar till kommissionens godkännande och uppger att eftersom inga utgifter uppstått skedde inte heller någon ekonomisk förvaltning, kontroll eller övervakning i Förenade kungariket under 2001 och att det därför inte fanns något behov av att hänvisa till förordning 438/2001 i årsrapporten för 2001.

2.4. Övriga frågor

Vissa medlemsstater har besvarat frågor som inte rör delad förvaltning. Detta har främst skett i avsikt att yttra sig om de reformer som rekommenderats av revisionsrätten eller som de själva anser nödvändiga.

Vad gäller externa åtgärder, stöd inför anslutningen och Europeiska utvecklingsfonderna lämnar bara Förenade kungariket allmänna kommentarer. Förenade kungariket anser att revisionsrättens kontroll fortfarande är problematisk eftersom den liknar den förra årsrapporten, i synnerhet i fråga om nyckelområden och genomförande. När det gäller externa åtgärder skulle detta omfatta ojämn takt i decentraliseringen (där revisionsrätten väntat sig mer, i synnerhet med avseende på följderna i framtiden), ökningen av gamla och utestående åtaganden och problem med utestående åtaganden, svagheter i den ekonomiska förvaltningen, interna kontrollsystem och övervakning. Dessa faktorer är sammantaget särskilt bekymmersamma med tanke på att de enligt reformarbetet skulle ha avslutats vid utgången av 2003. Man uttrycker även tvivel på de erfarenheter som krävs för att kommissionen skall kunna ge sig in på dialog om politiken. I kapitel 2 (om budgetförvaltning) i revisionsrättens årsrapport 2002 framhålls den ojämna nivån på utgifter mellan olika regioner. Kommissionens svar illustrerar vikten av att allokeringsbeslut bygger på resultat och behov. Dessa principer stöds av införandet av verksamhetsbaserad budgetering och bör beaktas när man planerar det preliminära budgetförslaget.

Förenade kungariket menar att den långsamma utbetalningstakten på stödet inför anslutning är ännu mer bekymmersamt än förra året, eftersom anslutningen ligger endast ett par månader bort. Tillkortakommandena har försenat informationen till anslutningsländerna och är allvarliga eftersom de tyder på otillräcklig institutionell kapacitet. Detta väcker grundläggande frågor om hur man skall kunna mäta effektiviteten på utbetalningarna när de väl gjorts och kapaciteten att övervaka och redovisa dem korrekt. I kapitel 2 (budgetförvaltning) sammanfattas problemen grovhugget. Kommissionens svar tyder på att problemen bör ha förutsetts och lösts.

Förenade kungariket begär att revisionsrätten och kommissionen skall lämna sina synpunkter på nyttan av en kortfattad sammanfattning av särskilda rekommendationer för åtgärder som kommissionen bör vidta som uppföljning samt inom vilka tidsfrister detta bör ske. Detta skulle kunna stärka den flerårliga inriktningen på kommissionens arbete och ge underlag för påföljande rapporter. När det gäller årsrapportens kapitel om finansiella instrument och bankverksamhet anser Spanien att revisionsrättens iakttagelse om problem med effektivitet i åtta av de tio projekt som ingår i det globala lån som kontrollerats är felaktig, liksom iakttagelseen om behandlingen av avloppsvatten. Spanien anser att program för statligt stöd ger möjlighet att stimulera och kanalisera investeringar till vissa sektorer och påskynda genomförandet av infrastrukturprojekt. I fråga om villkoren för det globala lånet betonar Sverige att kommissionen bör undersöka om reglerna om offentlig upphandling har följts i de ärenden revisionsrätten tar upp. Sverige anser att kommissionen bör utreda saken vid Europeiska investeringsbanken och vidta lämpliga åtgärder eftersom det är mycket viktigt att EU följer bestämmelserna om offentlig upphandling.

På ett mer allmänt plan framhåller Nederländerna att kommissionen bör vidta åtgärder inom en snar framtid för att komma tillrätta med problemen som konstaterats med dess ekonomiska förvaltning och att revisionsförklaringen blir positiv. Nederländerna anser även att reformerna har avstannat eftersom framsteg på olika områden av reformen ännu är otillräckliga, t.ex. förenkling av den ekonomiska förvaltningen och ökad ekonomisk kontroll av forskningsprogram, förtydligande av kommissionens respektive medlemsstaternas befogenheter och ansvarsområden vid delad förvaltning samt införande av normer för internrevision.

3. ENIGHET OCH OENIGHET I OLIKA FRÅGOR

3.1. MET odproblem

Liksom i tidigare års rapporter kritiserar medlemsstaterna fortfarande revisionsrättens metoder på flera punkter, i synnerhet vad gäller utredningen av transaktioner. För det första anser vissa medlemsstater (Förenade kungariket, Frankrike och Nederländerna) att revisionsrätten inte bör dra slutsatser ur vad de anser är alltför få kontroller. Andra (t.ex. Sverige vad gäller kontroll av spannmålsstöd) anser att revisionsrättens metod ibland är vilseledande. Ibland bestrids fakta (t.ex. kritiserar Frankrike revisionsrättens revision av mål 1 i Nord Pas-de-Calais år 2000-2006) eller tolkningen av bestämmelser (t.ex. Grekland i fråga om förordning (EG) 438/2001). Medlemsstaterna framhåller ofta snabbt att vissa av revisionsrättens upptäckter inte beror på systematiska brister i nationella kontroller på platsen. De tonar även ned betydelsen av vissa fel som revisionsrätten upptäckt, med hänvisning till att de antingen är formella fel eller har haft obetydliga ekonomiska konsekvenser.

Detta väcker återigen frågan om man bör införa ett kontradiktoriskt förfarande varigenom både medlemsstaterna och revisionsrätten skulle kunna framföra sina synpunkter.

3.2. Fel enligt revisionsförklaringen

I allmänhet har medlemsstaterna ägnat mindre uppmärksamhet åt felen enligt revisionsförklaringen och mycket få har systematiskt svarat eller ingående hänvisat till dem. Inga särskilda slutsatser kan därför dras. Ibland har medlemsstaterna invänt mot revisionsrättens kontrollmetod eller de upptäckter som gjorts. Ofta anförs då att korrigeringar gjorts eller att åtgärder vidtagits för att förebygga fel.

4. Slutsatser

Relativt få slutsatser, erfarenheter och rekommendationer kan härledas ur medlemsstaternas svar till revisionsrättens årsrapport för 2002.

I sina svar försvarar medlemsstaterna sin förvaltning och kontroll. Denna hållning uttrycks genom formella invändningar mot revisionsrätten, genom att betydelsen av upptäckterna och slutsatserna tonas ned och genom att medlemsstaterna presenterar särskilda eller strukturella åtgärder för att korrigera de upptäckta bristerna. Denna stratifiering av försvarsargumenten varierar från en medlemsstat till en annan. Vissa medlemsstater är mer benägna än andra att ifrågasätta revisionsrättens kritik mot dem.

Attityden är inte särskilt förvånande eftersom medlemsstaterna – förutom i svaren till sektorsskrivelser – inte har någon möjlighet att i ett kontradiktoriskt förfarande försvara sina ståndpunkter inför revisionsrätten när den ifrågasätter deras förvaltning av EU-anslagen.

De strukturella korrigerande åtgärderna är relativt begränsade. När det gäller egna medel har medlemsstaterna till exempel vidtagit åtgärder för att förbättra räkenskaps- och kontrollförfarandet. När det gäller jordbruk uttrycks ett behov av bättre lagstiftning och bra kontrollsystem. Flera medlemsstater efterfrågar även mer information från kommissionen i fråga om jordbruk och strukturfonderna, i fråga om förenkling av lagstiftningen, utfärdande av riktlinjer i tid och bättre övervakning av förvaltnings- och kontrollsystemen.

[1] EGT L 248, 16.9.2002.

[2] EGT C 286, 28.11.2003.

[3] Idem, s. 6.

[4] För åtgärd 12, se KOM(2002) 426, 24.7.2002, punkt 5.2.2., s. 25.

[5] KOM(2003) 391, 9.7.2003, punkt 5.3.3., s. 22 och 23.

[6] Detta påverkar inte på något sätt kontakterna mellan kommissionen och de berörda medlemsstaterna för att följa upp revisionsrättens iakttagelser. Kommissionens och medlemsstaternas uppföljning av revisionsrättens sektorsskrivelser är en särskild åtgärd som inriktas på åtgärder som kan behöva vidtas för att korrigera upptäckta problem.

[7] EGT C 286, 28.11.2003, s. 173.

[8] EGT C 286, 28.11.2003, s. 191.

[9] EGT C 286, 28.11.2003, s. 170.