MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET FÖRVALTNING AV VATTEN I UTVECKLINGSLÄNDER OCH PRIORITERINGAR FÖR EU:S UTVECKLINGSSAMARBETE {SEK(2002)288}

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET

FÖRVALTNING AV VATTEN I UTVECKLINGSLÄNDER OCH PRIORITERINGAR FÖR EU:S UTVECKLINGSSAMARBETE

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

1. Utmaningar för vatten och utveckling

1.1. Sötvattenssituationen i utvecklingsländerna

1.2. Den internationella debatten

1.3. Internationella mål

2. Europeiska gemenskapens utvecklingssamarbete när det gäller vattenresurser

2.1. Nuvarande strategier och åtgärder på vattenområdet

2.2. Vatten som en del av Europeiska gemenskapens utvecklingsprioriteringar

3. EU:s medlemsstaters och andra aktörers utvecklingspolitik på vattenområdet

3.1. EU:s medlemsstater

3.2. Samordning och komplementaritet

3.3. Internationella organisationer och partnerskap

3.4. Europeiska gemenskapens roll: politisk dialog, utvecklingssamarbete och handel

4. Den fortsatta inriktningen

4.1. Att höja den politiska profilen

4.2. Genomförande av integrerad förvaltning av vattenresurser

4.3. Vattenrelaterade åtgärder för de olika användningsområdena

4.4. Centrala globala utmaningar

4.5. Strategiska partnerskap för vatten

5. Slutsatser 24

BILAGA: SEK(2002)288

Sammanfattning:

I detta meddelande dras riktlinjerna upp för Europeiska gemenskapens stöd till förvaltning av vattenresurser i utvecklingsländer i syfte att uppnå de viktigaste utvecklingsmål som fastställs i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen: fattigdomsbekämpning, hållbar ekonomisk och social utveckling samt utvecklingsländernas integration i den globala ekonomin.

Att sörja för att alla i utvecklingsländerna, nu och i framtiden, har tillgång till vatten och sanitet är en krävande utmaning, som måste tas upp i det vidare perspektivet av integrerad hållbar förvaltning av vattenresurserna (där man till exempel inkluderar naturliga aspekter av vattenresurssystem, användning av vatten i alla sektorer av ekonomin och för alla syften, en institutionell ram för förvaltning av en begränsad resurs, fysiska variationer när det gäller resurser och efterfrågan samt vattenförorening). Ett syfte med detta meddelande är att peka på var och hur vattenpolitik och utvecklingspolitik integreras i gemenskapens utvecklingsprioriteringar. I meddelandet framhålls att det är nödvändigt att se förvaltning av vattenresurserna som en sektorsövergripande fråga, som måste integreras i de flesta av gemenskapens utvecklingsstrategier för fattigdomsbekämpning.

Detta dokument har tillkommit mot bakgrund av att vattenfrågan fått en mera framträdande profil på den internationella dagordningen, vilket har lett till ökande internationell insikt om det trängande behovet av att uppnå säkrad vattenförsörjning på global nivå och att behandla vatten på ett holistiskt sätt, eftersom det är en nyckelfråga för hållbar utveckling. Meddelandet har som utgångspunkt de senaste rekommendationerna till åtgärder från den internationella sötvattenskonferensen i Bonn och vill främja utvecklingen av ett EU-initiativ som bör vara en huvudfråga på dagordningen för världstoppmötet om hållbar utveckling.

I meddelandet beskrivs en heltäckande integrerad strategi som gäller för alla aspekter av förvaltningen av vattenresurser och alla vattenanvändare. Nyckelbudskapet när det gäller den politiska inriktningen är att utveckla strategier, som baseras på de övergripande principerna med integrerad förvaltning av vattenresurserna. Dessutom inriktas de nyckelåtgärder som framhävs för fortsatta framsteg på vattenförsörjning och sanitet, gränsöverskridande vattenförvaltning och sektorsövergripande samordning och integration.

Sektoriella och sektorsövergripande frågor är integrerade i det strategiska tillvägagångssättet för hållbar tillgång till och förvaltning av vattenresurser liksom alla aspekterna av hållbar utveckling. För en hållbar ekonomisk, social och miljömässig utveckling krävs tillämpning av en efterfrågestyrd förvaltning, som innebär att vattnets alla användningsområden bedöms. Förvaltning i avrinningsområden, deltagande av alla viktiga aktörer (särskilt kvinnorna) i alla moment av beslutsprocessen liksom kunskaps- och informationsutbyte kommer att främja institutionell hållbarhet och konfliktförebyggande.

Förutsättningen för hållbar tillgång till och förvaltning av vatten i utvecklingsländerna är politiska åtaganden och egenansvar hos de viktiga aktörerna i utvecklingsländerna. Detta är avgörande för samförvaltningen av gemenskapens utvecklingssamarbete. I detta meddelande ges även rekommendationer till åtgärder för att möta de globala vattenrelaterade utmaningarna (lindring av effekterna av klimatförändringen, verkningarna av globaliseringen av handeln, regionalt samarbete). Det långsiktiga samarbetet med utvecklingsländerna när det gäller dessa vattenrelaterade aspekter kommer att gagna den globala hållbara utvecklingen och fattigdomsbekämpningen.

1. Utmaningar för vatten och utveckling

1.1. Sötvattenssituationen i utvecklingsländerna

Sötvatten är en begränsad och dyrbar resurs som är väsentlig för livets uppehållande, för ekonomiskt produktiv verksamhet och för själva miljön. Av avgörande betydelse för varje analys av aktuella utmaningar på vattenområdet i utvecklingsländerna är det faktum att människors vitala behov av vatten inte kan ignoreras i strategierna för fattigdomsbekämpning, och att en rimlig och hållbar förvaltning av denna kritiska resurs ligger i samhällets intresse som helhet. Miljömässigt säker sanering, som samspelar med vattenförsörjningen, är likaså väsentlig för människors hälsa, värdighet och produktiva arbete.

Nu i början av det nya millenniet finns ett stort antal icke uppfyllda behov. År 2000 saknade 1,1 miljarder människor (17 % av världens befolkning) tillgång till säker vattenförsörjning och 2,4 miljarder (40 %) saknade tillfredsställande avloppshantering. Merparten av dessa människor bor i Afrika och Asien. Den snabba urbaniseringen leder till ökande efterfrågan. I stadsnära bosättningar har bara 18 respektive 8 % av de bofasta tillgång till hushållsvatten och avloppsledningar [1]. Tråkigt nog måste de fattigaste invånarna ofta betala högre priser för vatten från försäljare än mera välsituerade invånare som får vattenledningsvatten till subventionerade priser. De fattiga i städerna löper också den största risken att bli sjuka på grund av otillfredsställande miljöhygien.

[1] Global water supply and sanitation assessment - 2000 Report , WHO-UNICEF-WSS Collaborative Council

Förvaltning av vatten måste följaktligen uppmärksammas mera i varje planerings- och programplaneringsprocess på utvecklingsområdet som syftar till att bidra till målet att minska fattigdomen, vilket är en central angelägenhet för gemenskapens utvecklingspolitik och för samarbetsavtalen med utvecklingsländerna.

Befolkningstillväxt, ändrad livsstil och ekonomisk utveckling ligger bakom det ökade trycket på vattenresurserna överallt, men särskilt i utvecklingsländerna, där vattenförbrukningen tenderar att öka snabbare än befolkningstillväxten. Situationen i många länder i Afrika och Asien kompliceras av att vattentillgången är underkastad stora säsongsmässiga variationer och perioder med omväxlande torka och översvämning [2]. År 2025 kan två tredjedelar av världens befolkning vara bosatt i länder som är utsatta för vattenstress.

[2] UN/SEI: Comprehensive Assessment of the Freshwater Resources of the World.

Klimatförändringen är och kommer fortsatt att vara en bidragande orsak till den ökande pressen som är starkast i utvecklingsländerna och särskilt påverkar de fattiga i dessa regioner. För många utvecklingsländer och samfund kommer förmågan att klara av och anpassa sig till klimatvariationer och klimatförändringar att bli en avgörande fråga när det gäller strategierna för fattigdomsbekämpning och de övergripande möjligheterna till utveckling.

Tryggad vattenförsörjning är viktigast för hushållen, men tryggad försörjning är också nödvändig för jordbruk, industri och energiproduktion, etc. Jordbruket är den största användaren av vatten. I några utvecklingsländer står konstbevattning för 80 % av vattenanvändningen. Även om jordbrukets andel kan komma att minska genom förbättrad vattenproduktivitet är användningen av stora mängder vatten för livsmedelsförsörjning avgörande i en värld med en alltjämt snabbt växande befolkning.

Fördelningen av vatten mellan olika användare kommer därför att bli alltmer omtvistad. Misshushållning med vatten (t.ex. genom ohållbara konstbevattningsmetoder) kan leda till torka och ökenspridning. Det faktum att många större floder, sjöar och akviferer korsar nationsgränser kommer under sådana omständigheter att utgöra en växande källa till potentiella konflikter. [3] Att länder med olika utvecklingsmål och institutionell kapacitet delar vattenresurser, uppströms och nedströms, är en fråga om konfliktförebyggande som kräver ökad politisk uppmärksamhet.

[3] De sammanlagt 261 flodbassänger som täcker 45 % av jordens yta och härbärgerar 40 % av dess befolkning tar 80 % av flodavrinningen och korsar de politiska gränserna för två eller flera länder (Aaron T Wolf: Criteria for equitable allocations: the hearth of international water conflict).

Vattnet är också potentiellt allvarligt hotat av människors verksamhet. Industri- och jordbruksverksamhet innebär användning av kemikalier, som ofta direkt, eller efter lång tids olämplig förvaring, släpps ut i yt- och grundvatten. I utvecklingsländerna släpps det mesta av avfallet ut direkt i floder, sjöar och kustvattnet utan någon som helst rening. Den pågående försämringen av vattenkvaliteten har allvarliga följder, inte bara för resurstillgången och människors hälsa, utan också för livsviktiga ekosystem.

1.2. Den internationella debatten

Under de senaste åren har vatten och förvaltning av vatten fått en alltmera framträdande profil på den internationella dagordningen. Nya frågor beträffande vattenresurserna har utöver de traditionella frågorna beträffande vattenförsörjning och sanitet lagts till på dagordningen. Flera större internationella händelser har bidragit till vattnets nya synlighet, vilket avspeglar nivån på och vidden av de frågor som nämns ovan.

Under det internationella årtiondet för dricksvattenförsörjning och sanitet, 1980-1990, var de två viktigaste målen att uppfylla de grundläggande behoven vad gäller vattenförsörjning och sanitet. Dessa mål kvarstår, men andra frågor har sedan dess trätt i förgrunden. Vattnets ekonomiska värde belystes på Dublinkonferensen 1992 liksom behovet av strategier som bygger på aktivt deltagande och erkännande av kvinnors roll i förvaltningen av vatten [4]. Vid Världstoppmötet i Rio de Janeiro 1992 [5] erkändes vattnets betydelse för miljömässig hållbarhet, nu och i framtiden, och behovet av att skydda ekosystemen genom att behandla vatten som en värdefull resurs, utan att kompromissa med tillhandahållandet av grundläggande mänskliga behov av vatten och sanitet. Genom uppkomsten av nya frågor med anknytning till vatten uppstod så småningom behovet av att utveckla en integrerad strategi för förvaltning av vattenresurserna.

[4] International Conference on Water and the Environment, Dublin, januari 1992.

[5] Agenda 21, kapitel 18

Effektiv och skälig användning av vatten är beroende av en politik som upphör att behandla det som en obegränsad och "fri" resurs. Hur vatten skall värderas ekonomiskt diskuteras fortfarande, särskilt i utvecklingsländer, där det ur politisk, ekonomisk eller kulturell synvinkel kan vara impopulärt att sätta ett pris på vatten. I de fall där principen nu har godtagits diskuteras hur konkurrerande användning mellan sektorer skall avgöras och hur vattentjänster för grundläggande mänskliga behov skall prissättas

Vid det andra världsforumet för vatten (World Water Forum) i Haag i mars 2000 framhävdes på nytt dessa frågor liksom behovet av att behandla dem på ett holistiskt sätt. Vid denna tidpunkt hade temat vattenbrist och ökat tryck på en livsviktig och sårbar resurs fått större uppmärksamhet. Att uppnå vattensäkerhet [6] erkändes som det övergripande globala målet. En vision för vatten, liv och miljö och en åtgärdsram baserade på en omfattande samrådsprocess lades fram på forumet och fick ligga till grund för ett ministeruttalande. I handlingsramen som utvecklats av det globala partnerskapet för vatten (Global Water Partnership) underströks att det är nödvändigt med åtgärder för att mobilisera politisk vilja, göra vattenförvaltningen effektiv, vinna kunskap om vatten och öka investeringarna för en säker framtid i fråga om vatten.

[6] Se bilaga 1 - Ordlista

Samarbetsrådet för vattenförsörjning och sanitet (Water Supply and Sanitation Collaborative Council) har sedan 1991 haft ansvaret för att kontinuerligt förstärka dagordningen när det gäller vattenförsörjning och sanitet. Rådet framhåller vikten av åtgärder för stöd och kommunikation och lägger stor vikt vid hygienundervisning och miljösanitet [7]. Flera multilaterala miljöavtal behandlar direkt eller indirekt frågan om förvaltning av vatten. Exempel på dessa är: Ramsarkonventionen, FN:s konventioner rörande bekämpning av ökenspridning respektive klimatförändring samt FN:s skogsforum.

[7] Åtgärdsprogram som antogs vid Fifth Global Forum of the Water Supply and Sanitation Collaborative Council, Iguacu, Brasilien, november 2000.

Vid den internationella sötvattenskonferensen i Bonn (december 2001), som är ett led i förberedelseprocessen inför världstoppmötet om hållbar utveckling i Johannesburg i september 2002, lades 27 rekommendationer fram omfattande de prioriterade ämnena förvaltning, ekonomiska resurser och kapacitetsuppbyggnad. Fem viktiga punkter lyftes fram: - 1) uppfylla de fattigas säkerhetsbehov; 2) decentralisera beslutsfattande och åtgärder till lämplig nivå; 3) utveckla nya partnerskap och koalitioner; 4) inrätta samarbetsmekanismer på flodområdesnivån och 5) införa effektivare förvaltningssystem.

Ett av syftena med detta meddelande är att det skall ligga till grund för utvecklingen av ett gemenskapsbidrag till det inslag av världstoppmötet som rör vatten, och som integrerats i målen för meddelandet om den externa dimensionen av hållbar utveckling.

1.3. Internationella mål

Ett allmänt mål är att se till att alla människor i världen idag har tillgång till tillräckliga resurser av säkert vatten samtidigt som de kvantitativa och kvalitativa resurser som krävs för att upprätthålla viktiga ekosystemsfunktioner bevaras och vattenförsörjningen tryggas för kommande generationer.Det övergripande internationella utvecklingsmålet för utvecklingssamarbetet är att se till att de som lever i extrem fattigdom har minskat med åtminstone hälften till år 2015. Tre mål som är specifika för vatten är viktiga om detta övergripande mål skall kunna uppås, nämligen följande:

Förvaltning av vattenresurserna: I millenniumförklaringen förespråkades att ohållbart utnyttjande av vattenresurserna skulle minkas genom utveckling av förvaltningsstrategier på regional, nationell och lokal nivå. Ett särskilt mål är att alla länder senast år 2005 skall ha en övergripande strategi för genomförande av integrerad förvaltning av vattenresurserna.

Vattenförsörjning: I sin milleniumförklaring lovade FN:s generalförsamling att antalet människor utan hållbar tillgång till tillräckliga mängder rent och ekonomiskt överkomligt vatten skall minskas med hälften till år 2015. Efter det andra världsvattenforumet (World Water Forum) rekommenderades vid Bonnkonferensen att dricksvattenmålet bör kompletteras med ett motsvarande mål så att antalet människor som saknar tillgång till förbättrad sanitet har minskat med hälften till år 2015.

2. Europeiska gemenskapens utvecklingssamarbete när det gäller vattenresurser

Europeiska gemenskapens utvecklingspolitik baseras på principen om hållbar, rättvis och deltagarinriktad mänsklig och social utveckling [8]. Dess huvudsyfte är att minska fattigdomen och det erkänns särskilt att tillgång till och hållbar förvaltning av vattenresurser är en viktig del av politiken inom den sociala sektorn [9]. Ett syfte med detta meddelande är att visa sambandet mellan vatten och de prioriteringar som fastställts i gemenskapens utvecklingspolitik.

[8] EG:s utvecklingspolitik - Uttalande från rådet och kommissionen, november 2000

[9] Meddelande om EG:s utvecklingspolitik, sid. 18

2.1. Nuvarande strategier och åtgärder på vattenområdet

Kommissionen offentliggjorde 1998 "Riktlinjerna för utvecklingssamarbetet i fråga om vattenresurser" [10], vars centrala budskap är ett strategiskt tillvägagångssätt för skälig, effektiv och hållbar förvaltning av vattenresurser. I riktlinjerna fastställs gemenskapens strategi för utvecklingssamarbetet på vattenområdet och de är därför viktiga som bidrag till utformningen av den politiska inriktningen av detta meddelande. Inriktningen på EG:s stöd till vattenområdet i utvecklingsländerna har gradvis utvecklats från en projektstrategi inriktad på vattenförsörjning och i huvudsak tekniska frågor till en programstrategi med starkare social och miljömässig inriktning och stöd till bättre förvaltning av resurserna.

[10] EG-utveckling (1998): Riktlinjer för samarbete i samband med utveckling av vattenresurser. Mot en hållbar förvaltning av vattenresurser - En strategisk ansats.

De vägledande principerna för förvaltning av vattenresurserna och vattentjänsterna har delats in i sex kategorier: Principer för institutioner och förvaltning; sociala, ekonomiska och finansiella principer; miljöprinciper; principer för information, utbildning och kommunikation och tekniska principer. De 19 principerna (den fullständiga listan återfinns i bilaga 2) och verktygen för deras tillämpning på program- och projektnivå är redan vägledande för de utvecklingsåtgärder på vattenområdet som stöds av gemenskapen. När principerna tillämpas måste vissa aspekter av den integrerade förvaltningen tillmätas speciell betydelse, till exempel integreringen av mark- och vattenanvändning, av flodbassängsområden belägna uppströms och nedströms, av olika aspekter i fråga om vattenkvantitet och vattenkvalitet, och av sociala och miljömässiga aspekter. Rekommendationerna från den undersökning som beställdes av Europaparlamentet år 2000 har också beaktats i detta meddelande [11].

[11] Europaparlamentet. GD Forskning (2000): Water and Development in Developing Countries.

Vattenresurserna är utsatta för en rad krav och påtryckningar som påverkar deras tillgänglighet och kvalitet. Dessa krav leder oundvikligen till spända situationer. Överuttag eller nedsmutsning av vattnet av en användare eller i en del av ett avrinningsområde begränsar möjligheterna för andra. Vattenresurserna måste förvaltas på ett integrerat sätt som beaktar all rättmätig användning och alla rättmätiga krav, inklusive miljömålen. Integrerad förvaltning kräver att vattenresurserna i ett visst avrinningsområde till en flod eller sjö förvaltas på ett holistiskt sätt så att det råder jämvikt mellan vattenmiljöns vattenbehov och de olika typerna av vattenanvändning. En integrerad strategi kräver också att allt vatten, inklusive grundvatten och kustvatten, beaktas. Detta gäller särskilt för floder som korsar nationsgränser och sjöar som gränsar mot flera olika länder. Integrerad vattenresursförvaltning och förvaltning av avrinningsområden [12] är centrala principer för gemenskapens politik.

[12] Se definitioner i bilaga 1 - Ordlista

EG:s samarbete har historiskt sett organiserats på regional basis. Medel anslås från Europeiska utvecklingsfonden (AVS-länder) och från EG:s budget (södra Medelhavsområdet och Mellanöstern, Asien och Latinamerika, Östeuropa och Centralasien). Lån finansieras också av Europeiska investeringsbanken. Inom de olika regionprogrammen finns vissa gemensamma drag i fråga om politik och verksamhet på vattenområdet, i de flesta fall en inriktning på fattigdomsbekämpning, men det finns också skillnader, som beror på regionala villkor och rättsliga avtal. Närmare upplysningar lämnas i bilaga 3.

- Vad erfarenheten lärt oss

Merparten av vattenprojekten rör vattenförsörjning och sanitet i landsbygds- och stadsmiljö och ett växande antal projekt rör förvaltning av vattenresurser i ett större sammanhang. Utvärderingar görs regelbundet för att bedöma resultaten mot sådana kriterier som relevans, effektivitet, genomslagskraft, inverkan och hållbarhet.

Genom att projektcykelförvaltning använts som en ram för projekt för utvecklingssamarbete har projektöverensstämmelsen från programplanerings- till utvärderingsfasen ökat. Om denna strategi tillämpas på ett korrekt sätt kan specifika mål uppnås (t.ex. ökad tillgång, förbättrad vattenkvalitet, kostnadseffektivitet, miljöpåverkan) som skall mätas mot verifierbara indikatorer. I de känsliga politiska och ekonomiska sammanhang där utvecklingsprojekt inleds är syftet att se till att förutsättningar och risker beaktas i samband med utformningen av projektet. Slutligen om behovet av vatten hanteras som problem och lösningar kan utveckling av mera kostnadseffektiva metoder stimuleras. I många fall bör man, innan nya system utformas, noggrant undersöka om befintlig infrastruktur kan användas bättre (t.ex. genom att minska vattenförluster).

Resultaten av utvärderingarna [13] har visat att det är nödvändigt att beakta vissa nyckelfaktorer om projekt och program på vattenområdet skall lyckas. Det rör sig om följande nyckelfaktorer: en integrerad strategi (bildning och utformning av begrepp, konstruktion, utbildning, förvaltning, inklusive övervakning av vattenkvaliteten, miljöfrågor); deltagande av viktiga aktörer på alla ansvarsnivåer och i alla stadier av utformningen och genomförandet av projektet (så att lokal praxis och erfarenhet samt önskemål beträffande olika typer av lösningar beaktas i utformningen av projektet; det inkluderar också kvinnornas deltagande och uppmärksammande av jämställdhetsaspekter i samband med utformningen, förvaltningen och övervakningen av projekt); kapacitetsuppbyggnad, särskilt för hållbar förvaltning av resurser och tjänster, drift och underhåll av system; medvetenhet om sociala och miljömässiga behov, verkningar och kostnader. Detta skulle kunna inkludera uppmuntran och utveckling av en konsumentkultur bland vattenanvändare. På miljösidan kan projekt på vattenområdet bli effektivare med en strategi för minskning av utsläppen eller för återställande av den biologiska mångfalden.

[13] e.g. 'Evaluation globale des projets d'hydraulique villageoise en Afrique de l'Ouest' (1997); Evaluation of Kampala water supply expansion project (2000).

I dessa slutsatser framhävs särskilt att det är nödvändigt att klart fastställa vilka som är mottagare och deras problem; att utforma system som uppfyller användarnas verkliga behov och som tar hänsyn till olika livsstilar och konsumtionsmönster, som bygger på deras kunskaper och erfarenheter och som motsvarar deras förmåga, inklusive deras finansiella förmåga, att upprätthålla och förvalta systemen. Konsumentundersökningar bör genomföras så att optimala utvecklingsprogram kan planeras, i syfte att nå de fattigaste delarna av den stadsnära befolkningen.

Utvärderingar av vattenförsörjningsprojekt i landsbygds- och stadsmiljö i Afrika har särskilt visat att, även om målet för merparten av dessa projekt är förbättrad hälsovård, så uppmärksammas inte aspekterna sanitet och vattenkvalitet i tillräcklig utsträckning: Dessa aspekter måste därför inkluderas i den sensibilisering och kapacitetsuppbyggnad som genomförs i samarbete med aktörerna på hälsoområdet. Utvärderingar av miljödelen i Tacis regionala program beträffande framför allt Svarta havet, Kaspiska havet och Aralsjön har bekräftat vilken viktig inverkan vattenkvaliteten har på jordbruk, fiske och turism, och hur mycket åtgärder för att förbättra vattenkvaliteten i inströmmande floder gynnar kustekonomierna.

Trots värdet av befintliga rapporter krävs ett bredare spektrum av utvärderingar för att skapa en solid bas för framtida åtgärder (t.ex. åtgärder för att bekämpa föroreningar, erfarenheter med anknytning till gränsöverskridande vatten och konfliktförebyggande). Givarsamordning handlar inte bara om förbättrad kommunikation vid programplanering, projektutformning och finansiering utan också om att dela med sig av lärdomar som kan förbättra verkningarna av framtida insatser.

2.2. Vatten som en del av Europeiska gemenskapens utvecklingsprioriteringar

I enlighet med vad som anges i inledningen till punkt 2 är fattigdomsbekämpningen huvudmålet för Europeiska gemenskapens utvecklingspolitik. Fattigdom definieras inte enbart som avsaknad av inkomst och ekonomiska resurser; i definitionen av begreppet ingår också utsatthet och sådana faktorer som att i tillräcklig utsträckning ha tillgång till livsmedel, utbildning och hälso- och sjukvård, naturresurser och dricksvatten, mark, sysselsättning och lånemöjligheter, information och politiskt deltagande, tjänster och infrastruktur. Allt detta behövs för att göra det möjligt för missgynnade människor att utöva kontroll över sina möjligheter till utkomst och utveckling, att åtnjuta lika möjligheter och att leva i en säker och hälsosam miljö. Tillgång till den gemensamma resursen och utökad leverans av tjänster till de som lider brist utgör följaktligen kärnpunkten i strategierna för fattigdomsbekämpning. Till de viktiga resurser som många jordbrukarfamiljer på landsbygden behöver tillgång till hör mark och vatten, och till de viktiga tjänster som alla människor, både på landsbygden och i städerna, behöver ha tillgång till hör säker och pålitlig vattenförsörjning och lämpliga metoder för bortskaffande av avfall.

Fattigdomsrelaterade problem i utvecklingsländerna är komplexa och flerdimensionella. Eftersom vatten är en social, ekonomisk och miljömässig nyttighet av grundläggande betydelse för mänsklig verksamhet, samverkar en sund förvaltning av resursbasen och av de tjänster som, direkt eller indirekt, är beroende av den, med fullföljandet av dessa mål. Förvaltningen av vatten är en sektorsövergripande fråga som måste integreras med utvecklingspolitiken för fattigdomsbekämpning. Förvaltningen av vatten är på många sätt av betydelse för prioriteringen av ämnen och övergripande frågor i samband med gemenskapens utvecklingspolitik [14]. Följande analys tar upp frågan om var och hur vatten- och utvecklingspolitiken bör integreras i dessa prioriteringar.

[14] Meddelande om Europeiska gemenskapens utvecklingspolitik, KOM(2000)212, 26.4.2000

- Regional integration och regionalt samarbete

I den regionala integrationen och det regionala samarbetet bör full hänsyn tas till gränsöverskridande ekonomiska, sociala och miljömässiga problem. Den delade resursbasen inkluderar ofta flodsystem, sjöar och akviferer. Det gränsöverskridande samarbetet i fråga om vattenresurser ökar i betydelse i många utvecklingsregioner, där befolkningsökningen och ändrade konsumtionsmönster skapar spänningar mellan användare både uppströms och nedströms, när det gäller tillgång till vatten och vattenkvaliteten. Utmaningen när det gäller att dela på vattenresurserna ligger i att undvika konflikt och främja fredlig samverkan mellan olika berörda parter, såväl inom länder som mellan dem. I kommissionens meddelande om konfliktförebyggande rekommenderas gemenskapsstöd till regionala insatser som syftar till en rättvis förvaltning av delade vattenresurser, där det finns ett tydligt åtagande för regionalt samarbete [15].

[15] Meddelande från kommissionen om konfliktförebyggande, KOM(2001)211, 11.4.2001

- Stöd till den makroekonomiska politiken, särskilt sektoriella program på det sociala området

I gemenskapens utvecklingspolitik erkänns att utvecklingen av socialpolitiken i fråga om hälso- och sjukvård, livsmedelssäkerhet och utbildning och tillgång till och en hållbar förvaltning av vattenresurserna, är av största betydelse" [16]. Att uppfylla de grundläggande behoven är en väsentlig faktor för att uppnå vattensäkerhet [17]. Tillgång till tryggad vattenförsörjning, sanitet och hygienundervisning har ett nära samband med hälsa och är dessutom en faktor, och ett ämne, när det gäller att tillhandahålla bättre utbildning. Viktiga faktorer förbundna med fattigdom är avgörande för ohälsa och undernäring, som till exempel bristande tillgång till rent vatten och sanitet, osäker livsmedelsförsörjning och undermålig hushållshygien, vilka alla är kopplade till hanteringen av vatten. EG kan, när det gäller fattigdomsbekämpning i kombination med friskt vatten och sanitetstjänster i landsbygds- och stadsområden, där ett växande antal invånare lever i absolut fattigdom och i avsaknad av grundläggande tjänster, bidra väsentligt till att förbättra standarderna i fråga om hälso- och sjukvård, hygien och livsmedelsförsörjning.

[16] Meddelande om EG:s utvecklingspolitik, sid. 18

[17] Se bilaga 1 - Ordlista

- Livsmedelssäkerhet och hållbar landsbygdsutveckling

I de flesta av utvecklingsländerna är den ekonomiska tillväxten på landsbygden en avgörande förutsättning för allmän ekonomisk tillväxt, och livsmedelsproduktionen förblir den viktigaste ekonomiska verksamheten för en stor del av landsbygdsbefolkningen. All ökning av den ekonomiska avkastningen är huvudsakligen förbunden med varor baserade på naturresurser, som exempelvis produkter från jordbruk, boskapsskötsel eller fiske, vilka alla kräver hållbar förvaltning av vattenresurserna. Integrerad förvaltning av mark- och vattenresurser är nyckeln till både vatten- och livsmedelssäkerhet, särskilt i områden där det råder konkurrens om vattenresurserna, vilket, för att minska trycket på resurserna, kräver ökad effektivitet vid användning av vatten i jordbruket, som är den största förbrukaren av sötvatten. Det är de fattigaste och mest utsatta invånarna på landsbygden som hotas mest av det instabila klimatet, både det naturliga och det ekonomiska. En dramatisk försämring av deras situation, t.ex. på grund av långvarig torka, kan medföra risk för allvarlig livsmedelsbrist. De är därför särskilt känsliga för brist på vatten och vatten av godtagbar kvalitet [18].

[18] European Policy to Support Rural Development. Policy Orientation Paper. GD Bistånd , februari 2000.

I gemenskapens utvecklingspolitik [19] erkänns att livsmedelsförsörjningen ofta snarare behöver tryggas genom regionala än genom nationella produktions- och distributionsramar, vilket kan ses som en övergång från att vara självförsörjande med livsmedel till regional livsmedelsförsörjning. Detta kan innebära att man måste importera "virtuellt vatten" i form av skördar som kräver större vattenkvantiteter [20].

[19] Meddelande om EG:s utvecklingspolitik, sid. 27.

[20] Definition i bilaga 1 - Ordlista

- Institutionell kapacitetsuppbyggnad

Till de sektorer där det är nödvändigt med institutionellt stöd och kapacitetsuppbyggnad hör de sektorer som deltar i utvecklingen och tillämpningen av en strategi för integrerad förvaltning av vattenresurser, särskilt på lång sikt. Behoven är desamma på vattenområdet som på många andra områden: enhetliga strategier på alla nivåer (lokal, nationell och regional nivå) för att undvika splittring, och ansvariga institutioner som ger möjlighet till insyn. Sund förvaltning av vatten kräver politiskt ansvar och gott styre. Strategier för att säkerställa minskad fattigdom måste "ägas" fullt ut av regeringarna och det civila samhället. Skälig vattenfördelning och åtgärder mot nedsmutsning för att skydda folkhälsan måste baseras på goda ledningsprinciper.

På lokal nivå, särskilt i låginkomstområden, kan stöd till sammanslutningar av vattenanvändare eller samhällsbaserade organisationer, som deltar i förvaltningen av vatten- och sanitetstjänster, bidra till tryggad vattenförsörjning och fattigdomsminskning. På regional nivå kan stöd till organisationer med ansvar för avrinningsområdena stärka den integrerade förvaltningen av vatten och förebygga konflikter.

- Handel och utveckling

EG främjar en hållbar handelspolitik, särskilt i fattiga länder, i syfte att bidra till icke-inflationsfrämjande tillväxt, samtidigt som miljöresurserna bevaras och social rättvisa främjas. EG är därför beredd att stödja länder att anta en handelspolitik som till fullo tar hänsyn till att vattenresurserna är begränsade.

Där det råder brist på vatten måste förvaltningen av vatten uppmärksammas särskilt i samband med produktionen av och handeln med jordbruks- och industriprodukter. Sambandet mellan handel och vattensäkerhet är viktigt i de fall där de fattigas intressen berörs, särskilt de självförsörjande böndernas. Problemen i samband med denna globala utmaning beskrivs närmare i punkt 4.4.

- Transport

Transportsektorn är en nyckelsektor för EG-stödet, som i första hand är inriktat på vägtransporter. I vissa regioner inriktas investeringarna emellertid på flodtransporter (och även sjötransporter). I deltaområden, kustområden eller skogklädda flodområden kan vattenburna transportsystem vara den bästa eller enda lösningen, men avsaknad av eller överflöd på vatten kan hota vattenburna transporter. Den flitiga användningen av floder för transport i Europa har visat sig kunna medföra stora fördelar, men kan också utgöra allvarliga hot mot miljön. EU:s erfarenhet är därför att användningen av vattenvägar för transport i möjligaste mån måste ingå i en strategi för integrerad förvaltning av vattenresurserna, och EU främjar en hållbar transportpolitik med integrerad planering av mark- och vattenanvändning.

- Övergripande aspekter och andra aspekter

Jämställdhet mellan könen. "Bristande jämställdhet utgör ett hinder för tillväxt, fattigdomsbekämpning och framsteg på hälsovårds- och utbildningsområdena" [21]. Att bristande jämställdhet är en bidragande orsak till fattigdom framgår bland annat av den tunga börda som läggs på kvinnor i form av tid och energi för att hämta vatten till hushållet. Deras roll när det gäller anskaffning och användning av hushållsvatten ignoreras ofta i vattenplanerings- och vattenförvaltningsprocessen, och behovet av att frigöra dem från vattenrelaterat slavarbete värderas inte tillräckligt av dem som hoppas kunna engagera dem i inkomstgenererande och fattigdomsreducerande program. Vid integreringen av ett jämställdhetsperspektiv bör man därför särskilt beakta politiken och programmen på vattenområdet.

[21] KOM(2000)212

Miljö och hållbar utveckling: Som tidigare framhållits har vattnets betydelse för en hållbar utveckling på miljöområdet fått ökad uppmärksamhet i den internationella debatten. Om fattigdomsminskning och mänsklig utveckling sätts i centrum för politiken, är det viktigt att erkänna att dessa mål enbart kan uppnås, om integriteten och funktionen hos de naturliga ekosystem, som vår existens är beroende av, skyddas. Miljöinvesteringar i form av förbättrad förvaltning av mark och vatten, investeringar i sanitet, avfallshantering och ren luft, ger ofta hög ekonomisk och social avkastning och främjar dessutom hållbar användning av resurser. Att negligera miljöhot kan inte bara underminera de ansträngningar som görs för att minska fattigdomen utan även leda till ökad fattigdom. [22] I ett gemensamt initiativ av EG och UNDP i vilket effekten av att involvera de fattiga i en förbättrad miljöförvaltning undersöks tas särskilt frågan om vattenresurserna upp [23].

[22] Meddelande: Integrering av miljöaspekterna i gemenskapens ekonomiska samarbete och utveckling

[23] UNDP/EG Poverty and Environment Initiative : Attacking poverty while improving the environment - towards win-win policy options.

En strategi för hållbar utveckling bör också ta upp användningen av vatten på sådana områden som energi, industri och rekreation. Tillgång till en tillförlitlig energikälla har stor ekonomisk betydelse i utvecklingsländer, som förlitar sig på kraftförsörjning för vattenpumpning, konstbevattning eller hushållsanvändning, och avfallshantering med konsekvenser för vattnets kvantitet och kvalitet. Vattenkraftsanläggningar kräver ofta uppdämning av vatten i dammar, vilket ökar oron för inverkan på samhälle och miljö. Vattenanvändning i industrin måste också ingå i en integrerad förvaltning av vatten, och en särskild politik för förebyggande av föroreningar måste utvecklas. Andra viktiga frågor med anknytning till vattenområdet som till exempel förvaltning av floder och kustområden och klimatförändringens konsekvenser för vattenförvaltningen gås igenom i punkt 4.

Forskning: Flera områden som rör samspelet mellan effektiv förvaltning av vatten och fattigdomsbekämpning måste undersökas noggrant. Forskning (och kapacitetsuppbyggnad) innehar en nyckelroll när det gäller att utveckla de viktiga kunskaper som krävs för att utforma politiken och för att omsätta politik och principer i praktiken. Förvaltning och vattenkvalitet fastställdes vara en nyckelåtgärd i det femte ramprogrammet, i programmet rörande miljön och en hållbar utveckling, och i programmet rörande internationellt samarbete (INCO). Närmare upplysningar om dessa forskningsprogram lämnas i bilaga 3.

3. EU:s medlemsstaters och andra aktörers utvecklingspolitik på vattenområdet

3.1. EU:s medlemsstater

De flesta av EU:s medlemsstater lägger särskild vikt vid utvecklingssamarbetet på vattenområdet, däribland Österrike, Danmark, Frankrike, Tyskland, Irland, Nederländerna, Sverige och Förenade kungariket. I vissa fall är vattenområdet en integrerad del av samarbetet med ett särskilt land, som till exempel Portugals utvecklingssamarbete med Moçambique. I Finland är vattenområdet införlivat i budgeten för stöd till hälsa eller utbildning. Även om det förekommer skillnader i den betydelse man tillmäter vatten som komponent i utvecklingssamarbetet och mellan politik och prioriteringar på vattenområdet finns det en viktig likhet i den politiska ramen.

Att uppfylla de grundläggande behoven av vattenförsörjning och sanitet är alltjämt en viktig prioritet, särskilt i programmen för fattigdomsminskning, och fattigdom definieras allmänt som en avsaknad av möjligheter till varaktig utkomst. Denna verksamhet utgör nu emellertid en del av en strategi för integrerad förvaltning av vattenresurserna. Ett skifte har också ägt rum från individuella tekniska projekt till en holistisk programstrategi, som tar upp frågor som kapacitetsuppbyggnad, lokal förvaltning, berörda parters deltagande fullt ut, särskilt kvinnor, hygienundervisning, åtgärder för att öka medvetenheten samt inrättande av partnerskap mellan den offentliga och den privata sektorn. På alla dessa områden finns en strävan efter långsiktig hållbarhet både när det gäller vattenresursen och de tjänster som baseras på den. De flesta medlemsstater börjar också övergå från individuella projekt till sektoriella stödprogram. Några länder främjar nya och alternativa tekniker, som att skörda regnvatten och ekologisk sanitet, och lägger större vikt vid vattenkvalitetsaspekter genom att stödja förebyggande av nedsmutsning i stället för "end-of-pipe"-lösningar, som vattenrening.

Sammanfattningar av medlemsstaternas politik på vattenområdet återfinns i bilaga 4, och förteckningen över dokument i bilaga 5 inkluderar hänvisningar till de enskilda policydokumenten.

3.2. Samordning och komplementaritet

I enlighet med EG-fördraget är syftet med samordningen och komplementariteten mellan EG:s och EU:s medlemsstaters politik och åtgärder på området utvecklingssamarbete att göra EU:s bidrag till samarbetet med partnerländerna effektivare. Den övergripande samordningen av samarbetet i fråga om nationella program är i första hand en uppgift för partnerländernas regeringar och deras ansvar. Europeiska gemenskapen kan emellertid också bistå partnerländerna i givarsamordningen. Detta är särskilt viktigt när den huvudsakliga biståndskällan är EU:s medlemsstater och gemenskapen. Tydliga strategier, utarbetade av partnerländer, utgör den idealiska ramen för att uppnå komplementaritet i syfte att, genom att dela med sig av lärdomar, undvika onödigt dubbelarbete och använda samverkande effekter på olika fackområden, säkerställa hållbarare användning av begränsade resurser.

Regelbundna expertgruppsmöten hålls med medlemsstaterna i syfte att dela med sig av politik, praxis och operativa riktlinjer och för att fastställa en samordnad europeisk strategi för att uppnå de internationella utvecklingsmålen. Samordning äger också rum på landsnivå mellan kommissionen och unionens medlemsstater och med andra givare.

3.3. Internationella organisationer och partnerskap

Enligt vad som anges i bilaga 4 är flera FN-organ verksamma på områden med anknytning till vatten (UNDP, Unicef och WHO, FAO, UNCHS, WMO, Unesco och UNEP). En del har omfattande befogenheter, medan många andra har en mera specialiserad inriktning. FN:s kommission för hållbar utveckling, uppföljande organ till Agenda 21-processen, är också engagerad i vattenfrågor, huvudsakligen ur ett miljöperspektiv. Kommissionen har inlett ett närmare samarbete med FN på utvecklingsområdet [24] i syfte att maximera komplementariteten och synergieffekterna.

[24] Meddelande från kommissionen om "Uppbyggnad av ett effektivt partnerskap med Förenta nationerna när det gäller utveckling och humanitära frågor" (2 maj 2001).

Världsbanken har ändrat inriktning mot fattigdomsbekämpning, som också omfattar tillhandahållande av grundläggande vatten- och sanitetstjänster. Världsbanken är också engagerad på området gränsöverskridande vatten ur ett konfliktförebyggande perspektiv. För Globala miljöfonden är internationella vatten ett prioriterat område.

Samarbetsrådet för vattenförsörjning och sanitet (Water Supply and Sanitation Collaborative Council) är det viktigaste internationella forumet för frågor rörande vatten, sanitet och hygien. Det globala partnerskapet för vatten (Global Water Partnership) inrättades för att uppfylla kravet på samordning i samband med tillämpningen av en integrerad strategi för förvaltning av vattenresurserna. Gemenskapen främjar också samarbete med icke-statliga organisationer, den privata sektorn, yrkesorganisationer och forskningsinstitut. Flera konventioner innehåller förpliktelser som är viktiga när det gäller förvaltningen av vatten.

3.4. Europeiska gemenskapens roll: politisk dialog, utvecklingssamarbete och handel

Gemenskapen har tre huvudsakliga handlingsmetoder för att genomföra målen på utvecklingsområdet: politisk dialog, utvecklingssamarbete och handel. Dessa mekanismer förstärker varandra och bör användas för att genomföra kommissionens politik på vattenområdet. Med tanke på den blandning av olika strategier som finns på vattenområdet kan kommissionen vid formuleringen och genomförandet av specifika åtgärder beräkna den eventuella effekten av alla de relevanta programmen.

I Europeiska gemenskapens politiska mandat för fattigdomsbekämpning har förbättrad vatten- och livsmedelssäkerhet en nyckelroll. Eftersom Europeiska gemenskapen är den största ensamma givaren av gåvobistånd, har den både befogenhet och resurser att bidra väsentligt till den globala ansträngningen att uppnå vattensäkerhet på hushållsnivå och på lokal, nationell och internationell nivå. Att detta arbete utförs i nära samarbete med EU:s medlemsstater ökar överensstämmelsen och komplementariteten i politik och prioriteringar och samordningen av åtgärderna.

Regionalt samarbete är en av huvudinriktningarna för Europeiska gemenskapens utvecklingsbistånd. Genom att använda den sakkunskap som finns i EU när det gäller vattenförvaltningspolitik (t.ex. utarbetandet och genomförandet av ramdirektivet om vatten, ett juridiskt bindande instrument, som, inom EU, främjar samma principer som läggs fram i detta meddelande för utvecklingsländer) kan kommissionen i hög grad förstärka en integrerad förvaltning av vattenresurser på regional nivå, även i de fall där det kan behövas insatser för att förebygga vattenrelaterade konflikter. Samarbetet mellan EU och andra internationella aktörer kan öka tilliten mellan berörda aktörer i projekt som rör gränsöverskridande floder, sjöar eller akviferer.

4. Den fortsatta inriktningen

4.1. Att höja den politiska profilen

I detta meddelande framhålls nödvändigheten av att i större utsträckning uppmärksamma hur skör den globala tillgången på sötvatten är och att det måste fördelas rättvist om en rimlig livskvalitet skall kunna garanteras för alla jordens invånare, särskilt de fattigaste. Alla aspekter av resursen och dess olika användningsområden och närbesläktade områden, som hållbar miljö, nedsmutsning och sanitet, bör omfattas av ökat politiskt hänsynstagande till vattnet på vår planet. I meddelandet hävdas att vatten måste ha en mera framträdande politisk profil på dagordningen för gemenskapens utvecklingssamarbete. Som redan angivits riktas nu stor internationell uppmärksamhet mot detta område, dels på grund av dess egen betydelse dels inom ramen för initiativ för fattigdomsbekämpning, och EG-institutionerna deltar i debatter och praktiska åtgärder som genomförs i detta sammanhang. Det slås fast i detta meddelande att de sektoriella principerna skall utgöra grundval för utvecklingen av strategier. Prioriterade ämnen, inbegripet på regional och global nivå, gås på nytt igenom under denna punkt, vars syfte det är att utforma och belysa viktiga budskap för den fortsatta inriktningen.

Europeiska gemenskapens sex utvecklingsprioriteringar utgör den övergripande ramen för uppnåendet av dessa mål. Av dessa har tre viktiga områden fastställts för tillämpning av en integrerad förvaltning av vattenresurser och för effektiva insatser på vattenområdet:

1. Att alla människor, särskilt de fattigaste, garanteras tillräckligt med dricksvatten av bra kvalitet och fullgoda möjligheter till bortskaffande av avfall, med det generella målet att minska fattigdomen och förbättra människors hälsa och livskvalitet.

2. Hållbar och skälig förvaltning av gränsöverskridande vattenresurser som beaktar alla relevanta intressen och som integrerar de olika användarnas konkurrerande behov, särskilt beträffande strandkommuner och strandstater som delar samma resursbas.

3. Sektorsövergripande samordning för rättvis och lämplig fördelning av vatten mellan olika slags användare kräver att principer för förvaltning av vatten integreras med närbesläktade politikområden: vatten för tryggad livsmedelsförsörjning, miljö, energi, industri, etc.

Som beskrivs ovan är huvudsyftet med en integrerad ansats att bilägga konkurrerande behov och användningar, utan att glömma den övergripande principen om jämställdhet mellan könen. För att uppnå detta generella syfte krävs att man särskilt beaktar flera aspekter på "integrering": mellan sektorer och partners, för att överbrygga splittrat ansvar; mellan mark- och vattenanvändare inom bassängen eller avrinningsområdet; mellan skydd av vattenkvaliteten (med tyngdpunkten på förhindrande av nedsmutsning) och maximering av kvantiteten; mellan användare av ytvatten och grundvatten; mellan åtgärder baserade på tillgång och efterfrågan, som kräver uppmärksamhet vid prissättning av vattentjänster; mellan kortvarig efterfrågan på vatten för mänsklig utveckling och långsiktiga behov för att skydda växtplatser och biologisk mångfald, särskilt våtmarker.

Det primära ansvaret för att säkerställa skälig och hållbar förvaltning av vattenresurser ligger på regeringarna [25]. Att stödja utvecklingsländer och regioner så att de utvecklar en egen politik och egna strategier för förvaltning av vatten och att stärka deras möjligheter till offentlig finansiering, kan följaktligen främja möjligheterna att uppnå vattensäkerhet.

[25] Rekommendationer för insatserna (nr 1) Internationella sötvattenskonferensen, Bonn, december 2001

I förekommande fall och för att en integrerad ansats skall få största möjliga effekt, bör avrinningsområdets, flodområdets eller underbassängens nivå beaktas. Ett avgörande budskap är därför att främja utvecklingen av planer för förvaltning av flodbassänger. Vattenprojekt bör stämma överens med dessa planer eller inkludera stöd för att införa dem om de saknas.

4.2. Genomförande av integrerad förvaltning av vattenresurser

- Medvetenhet och deltagande

Ökad medvetenhet krävs hos alla berörda parter för att säkerställa att de inser värdet av vatten i alla dess aspekter - ekonomiska, sociala, kulturella, samt i samband med hälsa och miljö. Ökad förståelse för trycket på vattenresurserna och vilka konsekvenserna blir av oansvarig och riskabel hantering av vatten kommer att förbättra motivationen för att förvalta vatten effektivare och bidra till att definiera samhällsnormer som innebär anpassning till ändrade villkor. Användare måste inse att i rätten att använda vatten ingår att ta ansvar för både hållbar användning och återanvändning. I miljöer där vatten och vattenrelaterade tjänster traditionellt har setts som "fria", måste budskapet att vatten har ett ekonomiskt värde och att tjänster skall betalas framföras på ett övertygande sätt. Politiska beslutsfattare måste inse, att förvaltning av efterfrågan är att föredra framför tillgångsstyrt tillhandahållande av tjänsten, som tenderar att öka orättvisor och leda till utestängning av de fattiga medan tjänsterna subventionernas för dem som har det bättre ställt. Att medvetenheten ökar hos alla berörda parter är dessutom en förutsättning för det gränsöverskridande samarbetet. De åtgärder som skall främjas inkluderar offentliga utbildningskampanjer som inriktas på vuxna och ungdomar, genom media, skolor och utbildningsinstitutioner, kvinnoorganisationer, yrkesorganisationer och politiska möten.

Deltagande av alla intressenter i en sfär av balanserade partnerskap, på alla nivåer och i alla sammanhang, är nödvändig och den skall även inkludera balans mellan könen. Detta gäller inte bara förvaltare, tekniker, fackmän och administratörer utan alla samhällssegment inklusive ekonomiska och sociala aktörer, representanter för det civila samhället som till exempel icke-statliga organisationer och användarföreningar, och den privata sektorn. Ägarskap är nyckeln till framgång för politik och åtgärder, särskilt när det gäller minskad fattigdom. Effektivt utarbetande och genomförande av politiken kräver också partnerskap mellan bidragsgivare och partnerländer.

- Förstärkning av institutionell uppbyggnad och förvaltning

Framgång för politik, program, projekt och tjänster beror i hög grad på de ansvariga institutionernas kapacitet, resurser och experter, antingen de utgörs av formella nationella eller internationella organ, som till exempel flodbäddsorganisationer, eller mer informella organ, som till exempel vattenanvändarföreningar. De senare är särskilt viktiga mot bakgrund av principen att vattenrelaterade tjänster skall förvaltas på lägsta möjliga administrativa nivå, av människor som är berörda av förvaltning och förvaltningsbeslut för vattenresurser. Innovativa former av leverans av tjänster inbegriper användare, informella tjänsteleverantörer, privata företagare. Det lagstiftande rättsliga systemet måste också uppmärksammas tillsammans med administrativ förmåga och öppenhet för att garantera bra "vattenförvaltning". Det kan också finnas behov av särskilda mekanismer för att skydda de fattiga och bevaka rimlig jämställdhet mellan könen.

Ett av de viktigaste samarbetsområdena är därför uppbyggnad av kapacitet i form av utveckling av mänskliga resurser, utbildning och bildande av nätverk för att göra vatteninstitutionerna effektivare och vattentjänsterna attraktivare för privata investeringar, vilka behövs för att överbrygga gapet mellan den nuvarande utgiftsnivån och den som kommer att krävas. Partnerländer måste kunna rationalisera sin vattenrelaterade politik, utveckla och tillämpa lämpliga strategier, genom att involvera lokala, nationella, regionala och internationella nivåer.

Att öka utbytet av kunskap och erfarenheter och förstärka länkarna mellan aktörer i Europa och utvecklingsländerna skulle kunna förbättra effektiviteten vid integrerad flodbassängsplanering. Regionala stödgrupper kan använda sig av EU-erfarenhet och i centra med särskild kompetens kan länder dra nytta av t.ex. framgångsrik förbättring av vattenförvaltning eller strategier för integrerad förvaltning av vattenresurser (som till exempel EU:s ramdirektiv om vatten som ett exempel på förvaltning av vatten i flodbassänger), vilket också är tillämpligt i gränsöverskridande sammanhang.

- Efterfrågestyrd förvaltning

Som ett resultat av förbättrade levnadsvillkor och sociala ambitioner råder ökande efterfrågan på vatten i nästan hela världen. Många länder i tredje världen befinner sig i en process där de övergår till ett nytt scenario som innebär efterfrågestyrd förvaltning i stället för som tidigare tillgångsstyrd. Detta kan beskrivas som en "stege för förvaltning av vatten": när efterfrågan och konkurrensen är låg, dvs. att vatten är lätt åtkomligt, är kostnaden låg och det tekniska och institutionella systemet är jämförelsevis enkelt. Större efterfrågan (flera människor per flödesenhet) kommer till att börja med att resultera i tekniska överenskommelser för att öka tillgången, dvs. ett stadium för förvaltning av tillförseln. Ytterligare ökning av efterfrågan skulle leda till konkurrens inom sektorn och miljöhänsyn. Dessa förvaltningsutmaningar kan inte hanteras enbart med tekniska försörjningsinriktade metoder utan det krävs strategier för förvaltning av efterfrågan. Gradvis kommer "bästa möjliga användning" av vatten att bli oundvikligt och det kräver utformning av lämpliga, institutionella överenskommelser.

Att integrera tillgångsbaserade åtgärder med efterfrågebaserade kräver stöd för att bygga upp kapaciteten. Expertkunskap måste utvecklas på ett antal områden, till exempel beträffande de faktorer som påverkar efterfrågan och miljökonsekvenser på de olika stegpinnarna.

I en situation med ökande efterfrågan är utmaningen att minska efterfrågan genom att öka uttaget (per vattenenhet). Detta involverar att sätta ett värde på vatten för alla dess användningsformer, att övergå till att sätta pris på vattentjänster och att införa böter eller avgifter för den som försämrar vatten. Effektiv förvaltning av vatten kommer att inkludera skydd av vattenkällor och återanvändning av vatten. Beslut om prissättning bör inte inskränkas till kostnadstäckning för tjänsten utan också ta med de nödvändiga kostnaderna för att skydda miljön från avfall och nedsmutsning, "principen att nedsmutsaren betalar". Det är nödvändigt att ha kostnadstäckning för att upprätthålla vattenförsörjning och rening men det är också viktigt att uppfylla de grundläggande behoven för fattiga och eftersatta grupper, genom att utforma lämpliga tariffstrukturer och betalningssystem. Eftersom prisfrågor är känsliga måste öppna prismekanismer utvecklas tillsammans med användarna, lämpliga stimulanser byggas in och nya prissättningssystem stegvis införas.

- Utbyggnad av kunskapsbasen

Kunskapsbasen med avseende på vatten och avfall och hur de förvaltas på ett effektivt, skäligt och hållbart sätt i utvecklingsländer behöver utökas på flera områden, som inkluderar politiska frågor, förvaltningssystem och teknik. Den kan bygga vidare på de framgångsrika erfarenheterna av internationellt samarbete inom vetenskap och teknik. Det primära intresset är att utveckla begrepp som kan användas för att göra principerna för hållbar utveckling av vattenresurser funktionsdugliga, med beaktande av samhällsproblem och rättviseaspekter. Det krävs också fokusering på innovativa ansatser (t.ex. vid förvaltning av efterfrågan, ekologisk sanitet). Stora möjligheter finns att uppnå påtagliga resultat om man anstränger sig mera för att använda forskningsresultat, kunskaper och innovationer, och att bygga upp kapaciteten.

Nya prioriteringar med avseende på samarbetsprogram inom forskningen (som till exempel INCO, se bilaga 3), som mycket tydligt tar upp övergången mot hållbar användning, kommer att fastställas genom fortsatt dialog och samarbete med partnerinstitutioner och även genom att ta del av den internationella debatten. Med de utmaningar som ligger framför oss kommer integrerad och ämnesövergripande politik och systemforskning att garanteras högsta prioritet. I detta sammanhang kommer det även att vara mycket viktigt att utveckla och, tillsammans med partners i tredje världen, sprida den kunskap som krävs för att möta de växande sociala förväntningarna, särskilt för de mest eftersatta och utsatta grupperna. Den kunskap som genereras genom forskning måste vara till hjälp för att tillhandahålla alternativ och möjliggöra val beträffande hållbar livsstil och användning av vattenresurser och dessutom främja lämpliga stöd- och lagstiftningsstrategier.

- Samordning

Samarbetet mellan bilaterala och multilaterala bidragsgivare och internationella organisationer om vattenprogram behöver förstärkas, på både regional och internationell nivå. I detta sammanhang kan den informella "EC/EU Member States Water Expert Group" på ett samordnat sätt fortsätta att leda den politiska utvecklingen och dess tillämpning. Samordningen är ett stort problem: Europeiska gemenskapen ber bidragsgivarna att intensifiera sin samverkan för att garantera ökad samordning och förbättra hjälpens effektivitet. Andra åtgärder inkluderar samarbete med Världsbanken och att utveckla partnerländer inom ramen för fattigdomsbekämpning, lands- och sektorstrategier och program för att säkerställa att vatten får vederbörlig prioritet och behandlas integrerat.

Utökat samarbete med det globala partnerskapet för vatten rekommenderas, särskilt nätverksåtgärder i utvecklingsregioner, och likaså med "Water Supply and Sanitation Collaborative Council", med FN-organ, som till exempel FAO beträffande vatten till livsmedel, med konventionsprogram, det civila samhället och icke-statliga organisationer för att främja kommunalt förvaltade tjänster, och den privata sektorn. Samordning mellan bidragsgivare är särskilt viktigt i samband med förvaltning av gränsöverskridande vatten.

Gemenskapen bör spela en aktiv roll, i nära samverkan med EU:s medlemsstater (inte bara de nationella myndigheterna utan även den privata sektorn och det civila samhället), i arbetet för världstoppmötet om hållbar utveckling 2002, och "the 3d World Water Forum" 2003.

4.3. Vattenrelaterade åtgärder för de olika användningsområdena

De viktiga områden som identifierades under punkt 4.1 omfattar de olika vattenanvändarna inom ramen för integrerad förvaltning av vattenresurserna, och det är dessa områden som i första hand bör bli föremål för politisk uppmärksamhet och som kommer att behöva alla mobiliserbara finansieringsresurser (offentliga såväl som privata) [26],. Den fortsatta inriktningen på dessa olika områden kommer att belysas ur ett lokalt och ett nationellt perspektiv. Samarbete i regionala sammanhang (gränsöverskridande vatten), och relationerna mellan vatten och viktiga globala frågor runt klimatförändringar och handel kommer att tas upp under nästa rubrik.

[26] Recommendations for action in the field of mobilising financial resources, Internationella sötvattenskonferensen, Bonn, december 2001

- Vattenförsörjning och sanitet

Målet "vatten och sanitet för alla" som sattes upp till "the International Water Decade" är långt ifrån uppfyllt. Som påpekades i början av detta kapitel är utbyggnad av vattensäkerhet och sanitetstjänster ett viktigt stödområde för att uppfylla behoven för den fattigaste delen av befolkningen, som saknar tillgång till dessa tjänster.

Om detta mål skall uppnås bör även följande, som syftar till att förbättra drifts- och underhållskapaciteten genom att öka användardeltagandet, framhållas; att minimera mängden oredovisat vatten och minska slöseriet; att installera utrustning för att spara och återanvända vatten, där det är praktiskt möjligt; att åsätta vattentjänster skäliga priser för att skydda de fattigaste; och att införa stöd för att skydda den kommunala vattenkvaliteten, genom till exempel skydd för källor och omsorgsfull förvaring.

I detta sammanhang måste två viktiga vattenprioriteringar understrykas [27]:

[27] Ramen för insatserna, Globala partnerskapet för vatten

Utbyggd sanitet och hygienutbildning

Sanitet är ett försummat område, vars enorma konsekvenser för hälsan måste framhållas och behandlas. Att förbättra hygienvanor och miljösanitet vid vattentagen måste definieras som viktiga inslag i allmänna folkhälsoprogram, till exempel genom att man i låginkomstsamhällen skapar en större förståelse för kopplingen mellan bristande hygien och sjukdom.

De tekniska alternativen beträffande hälsorisker, rådande åsikter och vanor, acceptans, befintlig kunskap och metoder, kostnader och ägarskap till anläggningar måste noggrant undersökas men det krävs också en rättslig ram. Det finns nya lovande metoder som behöver bli kända, t.ex. ekologisk sanitet [28]. De små återbrukssystemen kan anpassas efter ekonomiska villkor och förvaltningskapacitet (vilket inte går med de sofistikerade rörsystemen) och ge stora vinster (förbättrad miljö och besparingar i vatten).

[28] Definition i bilaga 1 - Ordlista

Att möta urbaniseringsutmaningen

Den snabba urbaniseringen i tredje världen ökar stressen på kommunal vattenförsörjning, dräneringssystem och sanitet, inklusive avloppstjänster. Huvudbudskapet i detta sammanhang är att tillförsel av säkert vatten genom nätanslutning och avloppsrör är ekonomiskt oöverkomligt för merparten av stadsbefolkningen, och att alla strategier för att nå de fattiga i stadsområden måste erbjuda lösningar till låga kostnader som bygger på användarnas förmåga. Ett annat viktigt budskap är att hälsan i stadsområden utsätts för ökande risker genom att vattnets kvalitet inte skyddas i dess upptagningsområde.

- Vatten till livsmedel: Att uppnå vatten- och livsmedelssäkerhet

Att trygga livsmedelsförsörjningen för hushåll och samhällen och även på den nationella nivån är ett mycket viktigt inslag i fattigdomsbekämpningen. Tryggad livsmedelsförsörjning kan inte separeras från tillgång till vatten, då en stor andel av världens sötvattensresurser används till konstbevattnat jordbruk; denna fråga har också samband med behoven för boskap och fiske/vattenbruk. Att förespråka sund användning och förvaltning av vatten till livsmedel betyder att tyngdpunkten läggs på småskaliga, vatteneffektiva metoder och på tillämpning av vatteneffektiv teknik (insamling av regnvatten, småskalig droppbevattning). Skördarnas känslighet för torka och översvämningar är också en viktig fråga för vattenpolitiken. Dessutom krävs lansering av jordbruksmetoder som är bra för miljön och minimerar kemikalieanvändningen för att undvika nedsmutsning av vattnet genom att dessa kemikalier lagras eller används felaktigt.

Den inverkan som livsmedelsproduktionen i stadsområden (och stadsnära områden) har på de fattiga i dessa områden måste erkännas och åtgärder för att främja tryggad livsmedelsförsörjning i fattiga landsbygdsområden bör inkludera skapande av flera möjligheter till utkomst tillsammans med metoder för att spara vatten (t.ex. jordbrukssystem som försörjs med regnvatten, vilket inverkar positivt på hållbar miljö, genom att utsläppet av metangas minskar) och fler system för hållbar förvaltning (dvs. konstbevattning som maximerar produktiviteten per vattenenhet, speciella jordbruksmetoder i torra områden som minskar salineringen, etc.). Detta skulle säkerställa alternativa möjligheter att generera inkomster för de fattigaste och också minska trycket på de knappa vattenresurserna.

- Att skydda och återställa vattenresurser och ekosystem

Överexploatering av vatten för människors behov kan få ödesdigra konsekvenser för livsmiljöer. När det gäller förvaltning av vatten innebär detta att tillräcklig hänsyn måste tas till vattenekosystemens behov av vatten och skydd. Vattensamlingar och särskilt våtmarksområden är ytterst rika på biologisk mångfald och har ofta livsavgörande betydelse för de fattigaste; förvaltningsstrategier bör inse betydelsen av dessa resurser. Dessutom är den självrenande förmågan i friska vattenekosystem och våtmarker ett viktigt inslag i långsiktigt hållbart vattenbruk. Erfarenheter från Europa visar att alla parter i en flodbassäng drar nytta av friska vattenekosystem eftersom de kan minska antalet åtgärder som krävs för rening av dricksvatten och annat mänskligt vattenbruk.

Det är viktigt att hitta en lagom balans mellan människors behov och det inneboende värdet av ekosystem på alla nivåer av förvaltning av vatten. Särskilda åtgärder krävs för att stödja underhåll av ekosystemen så att överexploatering eller nedsmutsning inte kan äventyra tillgången på sötvatten. Det krävs åtgärder för att säkerställa att centrala ekosystem förblir funktionsdugliga och att förlusten av arter, boplatser och biologisk mångfald inte förbrukar andra resursbaser som till exempel fiskstammen.

Den sjunkande kvaliteten på yt- och grundvattnet skärper kraven på att ta itu med orsakerna och inte bara minska effekterna av ökande vattenförorening, vilket gäller både stadsområden och landsbygden, och därför bör stödet inriktas på föroreningsbekämpning [29] i stället för kurerande åtgärder.

[29] Definition i bilaga 1 - Ordlista

- Hållbar vattenanvändning för energi och industri

I samband med energi måste utvecklingen av vattenkraft integreras i planerna för förvaltning av vattenresurserna för att i första hand garantera ett rationellt bruk av vatten till energi, eftersom frånvaron av vatten kan hota kraftgenereringen. Bidragsgivarnas intresse av projekt som kräver stora dammar är på nedgång, utom i unika och konkurrenskraftiga lågkostnadsområden, och områden där miljöpåverkan och sociala effekter kan accepteras; små och medelstora vattenkraftsanläggningar erbjuder ofta en hållbar lösning för energibehoven, till exempel i bergiga områden med få andra energiresurser [30]. Det råder också ett behov av att, där det är möjligt, investera i förnyelsebar energi för vattenpumpning, rening av avloppsvatten och avsaltning.

[30] World Commission on Dams: Final Report, november 2000.

Industrin är inte bara en betydande användare av vatten utan också en stor förorenare och det mesta avfallet släpps ut obehandlat i vattenvägarna. Storskaliga och småskaliga industrier bidrar till förorening av både ytvatten och grundvatten. Behovet av kostnadseffektiv och ekologiskt hållbar teknik för att bli av med avfall i såväl fast som flytande form är en avgörande fråga. Det finns också behov av att investera i system för föroreningshantering.

- Hantering av vattenrelaterade risker och kustområden

Inom vattenresursplaneringen är det också viktigt att reducera de vattenrelaterade riskerna för översvämning och torka och att nedbringa effekterna av dessa. Hanteringen av översvämningar är beroende av insatser i hela flodbassängen, inklusive i uppströms- och nedströmsområdena, och i kustområdet och angränsande havsområden. Beredskap och minskning av effekterna av översvämningen bör inkludera varningssystem, byggande av skyddsvallar mot översvämningar och skapande av lagringskapacitet, samt icke-strukturella åtgärder som till exempel planering av markanvändning. Åtgärder för att minska effekterna av torka inkluderar system för tidig varning och snabb reaktion; effektivt hanterad katastrofhjälp, inklusive dricksvattentillförsel och livsmedelshjälp; förbättrade system för lagring av vatten och livsmedel och främjande av alternativa försörjningsmöjligheter i områden som är utsatta för torka..

Misskötsel, omåttligt uttag eller nedsmutsning av vattenresurserna påverkar utsläppsområdet, ett delta, ett kustområde och anslutna marina ekosystem. Integrerad förvaltning av vattenresurser i flodbassänger bör omfatta förvaltning av kustområdet.

4.4. Centrala globala utmaningar

En del globala och långsiktiga frågor har fått ökad betydelse, allt eftersom vattenresurserna blivit knappare: förvaltning av delat vatten för att utveckla regionalt samarbete och undvika konflikter; inverkan av klimatförändringar som leder till högre risk för framkallande av extrema situationer och utarmning av resurser; och globaliseringen av världshandeln, inklusive produkter som kan ha inverkan på förvaltning av vatten.

- Gränsöverskridande förvaltning av vatten och förebyggande av konflikter

Att förebygga konflikter om vatten måste bygga på samarbete och att dela ekonomiska och miljömässiga vinster lika mycket som att man delar på resursen. Om en stat vidtar en åtgärd som resulterar i minskande tillförsel för en annan ökar potentialen för konflikt om vattenfördelningen i bassängen. Dessutom hotas statens legitimitet om den misslyckas med att tillhandahålla de grundläggande behoven för mänskligt liv. Det politiska ledarskapet kan svara med att försöka kväva det interna missnöjet eller rikta det mot grannländerna.

Samarbete i frågor om gränsöverskridande vattenresurser kräver ökad öppenhet i uppströms-/nedströmsrelationer och utveckling av nya partnerskap. I detta sammanhang erkänns också principerna för hållbar förvaltning av vattenresurser i ökande utsträckning, som till exempel behovet av nya institutionella bestämmelser, ökad decentralisering och respekt för miljökraven på vatten. I enlighet med rekommendationen i meddelandet om konfliktförebyggande och inriktning på regionalt samarbete i utvecklingspolitiken bör gemenskapen därför delta i att stödja och förbättra ledningsstrukturer för att säkerställa bästa möjliga bruk av vatten och utökat samarbete vid förvaltning av delade gränsöverskridande vattensystem. Hjälp behövs för att utveckla effektiva samarbetsbestämmelser och samordning på områden som vattenkvalitet och kvantitet, samt tillhörande socioekonomiska och politiska relationer. Som tidigare understrukits, kan ett sådant stöd bygga på EU:s egen erfarenhet av förvaltning av vatten.

Stöd till vattensäkerhet är särskilt viktigt i situationer då det är de fattigaste som far illa. Stödet inkluderar bestämmelser som syftar till att minska hot mot hållbarheten i flodbassängsavtalen, och att främja en dialog om bassängomfattande samarbete på områden som informationsutbyte, uppbyggnad av kapacitet och överföring av teknik; samarbetet bör inriktas på uppnåbara mål och vinster i stället för tvistefrågor om rättigheter och tilldelning. Samarbete mellan strandparter om beredskap inför översvämningar eller för att minska effekterna av tillfälliga översvämningar bör också främjas.

- Konsekvenser av klimatförändringar för de fattigas tillgång till vatten

Bland de vattenrelaterade frågor som måste behandlas på global nivå finns klimatförändringar. En förväntad intensifiering av den hydrologiska cykeln med förändringar i mönstren beträffande nederbörd och evapotranspiration kommer att ha inverkan på livsbetingelserna för människorna och miljön. I enlighet med modellbaserade förutsägelser kommer situationen med periodiska och ständiga underskott på vatten och översvämningar att förvärras, vilket kommer att medföra problem med tillgång till vatten och migrationspotentialen är betydande. Markförsämring, torka och ökenspridning associeras med lägre vattennivåer i floder, sjöar och akviferer, som påverkar kvantitet och kvalitet för sötvattensförsörjningen. Enligt en rapport från IPCC [31] kommer de viktigaste förändringarna att inträffa på de lägre latituderna, dvs. där befolkningstätheten är störst. I områden med torrt klimat kan det bli torrare, vilket kommer att göra livet ännu svårare för några av jordens fattigaste innevånare. På samma sätt bor de som är mest utsatta för översvämningar ofta i olönsam terräng. Effekterna av översvämningar är särskilt allvarliga i områden som ligger lågt, vilket inkluderar flera av de utvecklingsländer som utgörs av små öar.

[31] The latest report from the Intergovernmental Panel of Climate Change, IPCC, 2001.

Behovet av rättvis tillgång till vatten kommer att förstärkas på områden där bristen på vatten ökar. Förbättrad förvaltning av vatten, särskilt i områden med konstbevattning, träsk och våtmarker, kommer att bidra till att minska effekterna av klimatförändringar. Partnerländer kommer att behöva assistans, i form av forskning och kapacitetsuppbyggnad, för att öka sin förmåga att anpassa sig till negativa följder, vilket kräver långsiktig planering. Det regionala sammanhanget är sannolikt lämpligast för uppbyggnad av kapacitet att integrera klimatväxlingarna och omvandla frågorna till andra aspekter på förvaltning av vatten.

- Handelns inverkan på förvaltning av vatten

Liberaliseringen av världsekonomin, som ofta benämns globalisering, inverkar på import och export av jordbruksprodukter. Det inbördes förhållandet mellan internationell handel och livsmedels- och vattensäkerhet, särskilt i sammanhang där de fattigas intressen berörs, har först nyligen börjat uppmärksammas. Många länder har av tradition ansett det vara strategiskt viktigt att vara självförsörjande i fråga om livsmedel och de har använt värdefulla vattenresurser för att uppnå detta mål. I andra länder, där man försökt främja sin export från jordbruket och industrin för att få ekonomisk tillväxt, har man odlat vattenkrävande grödor och använt för mycket av sina vattenresurser eller förorenat dem med industriutsläpp. Det kan bli mycket kostsamt att avhjälpa dessa miljökonsekvenser. I områden med vattenbrist måste ökad uppmärksamhet ägnas åt vattenförbrukning och miljöskydd i politiska diskussioner om både jordbruket och industrin.

För vissa länder kan import av "virtuellt vatten", i form av de vattenkrävande livsmedelsskördar de behöver, vara en både mera praktisk och kostnadseffektiv metod för att uppnå nationell livsmedelssäkerhet än att de själva odlar. Alla strategier till stöd för ett lands livsmedels- och vattensäkerhetsmål bör emellertid beakta de fattigas behov, särskilt de självförsörjande böndernas, som inte har råd att köpa livsmedel, och som kan komma att påverkas negativt av en livsmedelssäkerhet som ändrar den ekonomiska ramen för deras behov av utkomst. Fler öppna marknader kan medföra större flöde av spannmål och bättre avkastning för vissa jordbrukare, och på så sätt ha en positiv inverkan på deras utkomst, men också öka stressen på vatten- och markanvändning och påverka andras utkomst negativt, och likaså ett lands långsiktiga möjligheter till total livsmedelssäkerhet. Denna fråga måste studeras noggrannare och gemenskapen skulle kunna ställa sin expertis till förfogande för att medverka till en bättre förståelse av vilka konsekvenserna blir av olika metoder för livsmedels- och vattensäkerhet, som beaktar handelspoltiken.

4.5. Strategiska partnerskap för vatten

Kommissionen önskar bygga vidare på resultaten från den internationella sötvattenskonferensen i Bonn (december 2001) och stödja utvecklingen av ett EU-initiativ för att ta itu med några av de prioriterade frågorna i samband med vatten och utveckling.

I Bonn togs en gemensam deklaration av ministrar från 22 afrikanska länder, som identifierade vatten som en avgörande naturresurs för den afrikanska kontinenten. De tillkännagav också inrättandet av ett afrikanskt regionalt ministermöte om vatten som skall invigas med en afrikansk ministerkonferens om vatten under våren 2002. Ett av de fastställa målen för detta möte är att förbättra integrerad förvaltning av gränsöverskridande vattenresurser och att samarbeta om vatten (inklusive vid förvaltning av flodbassänger) som en grund för att föra nationer samman. Ministrarna uppmanade sina internationella intressegrupper att stödja denna process inom ramen för det nya partnerskapet för Afrikas utveckling.

Särskild uppmärksamhet kommer att ägnas frågor om förvaltning av gränsöverskridande vatten och de avtal som krävs mellan strandstater i de största internationella flodbassängerna. Partnersamverkan mellan europeiska och afrikanska floder kan också föreslås för att utbyta expertråd och kanalisera stödet till vissa pilotbassänger.

Processen skulle styras av mottagarländerna. Responsen från EU skulle kunna omfatta samordnade åtgärder från gemenskapens utvecklingsprogram tillsammans med bilaterala finansieringsinitiativ från medlemsstaterna, som följer normala finansieringsmekanismer och befintliga förfaranden. Gemenskapsåtgärderna bör samordnas med åtgärder från FN-organ, multi- och bilaterala bidragsgivare och internationella partnerskap. Med avseende på det afrikanska ministermötet om vatten skulle den första partnern vara UNEP.

Berörda aktörer, som till exempel vattenindustrin, skulle inbjudas att delta aktivt i utformning och slutligt överlämnande av detta initiativ, för att utveckla nya metoder för finansiering, ägarskap och drift av projekt som rör vattnets infrastruktur, tillsammans med representanter för det civila samhället och icke-statliga organ som har erfarenhet av vattenfrågor och utveckling.

5. Slutsatser

Utmaningen att säkerställa hållbar och rättvis tillgång till säkert vatten för alla användningsområden, och särskilt uppmärksamma de fattigas grundläggande behov, i en värld där vattenbristen ökar och kvaliteten på vattenresurserna sjunker är särskilt akut i utvecklingsländerna.

Hela givargemenskapen måste samordna sina ansträngningar och hjälpa partnerländerna att finna lösningar för att möta denna utmaning. Det här kräver ett större engagemang för att utveckla och genomföra vattenpolitik som syftar till att öka rättvisan, effektiviteten och genomslagskraften vid förvaltning av vatten. Införandet av den politiska profilen för vatten på utvecklingsagendan bör samordnas, särskilt på EU-nivå, genom att man bygger vidare på ett redan existerande stadigt samarbete. Som nämndes i punkt 4.5, utgör världstoppmötet om hållbar utveckling den bästa möjligheten att verka för ett vatteninitiativ, som bygger på resultaten från sötvattenskonferensen i Bonn.

För partnerländer och regioner betyder detta att vatten kommer att införas på den politiska dagordningen som en viktig komponent i strategierna för fattigdomsbekämpning och också för att säkerställa att vatten och sanitetstjänster på lämpligt sätt integreras med hälsovård och utbildning, för att ingå bland de grundläggande tjänster som alla skall ha tillgång till. För att ta itu med dessa utmaningar krävs en bra ledning samt politiska och sektoriella reformer. För att stödja planering och beslutsfattande är ökad medvetenhet, förstärkning av institutionell uppbyggnad och åtgärder för kapacitetsuppbyggnad väsentliga, då de säkerställer att alla intressenter och berörda aktörer är delaktiga av strategierna.

På Europeiska gemenskapens nivå måste en sådan politisk utveckling baseras på integrering av förvaltning av vatten i de prioriteringar som beskrivits i detta meddelande, med tillämpning av en ram för "integrerad förvaltning av vattenresurserna".

För att uppnå dessa mål krävs ett nytänkande: att erkänna alla vattenbrukares ansvar; att tillämpa en integrerad strategi, som innebär att alla aktörer samarbetar som partners, som t.ex. vid integrerad förvaltning av mark och vatten och vid förebyggande av vattenföroreningar. Övergång till ett hållbart vattenbeteende kräver etablerande av nya samhälleliga normer; att man inser att vatten skall värderas som något dyrbart, oberoende av hur det används; att nya innovativa lösningar, som är långsiktigt hållbara, tas fram och att man erkänner att det inte finns färdiga lösningar för alla problem.

Att ta itu med akuta och långsiktiga prioriteringar vid tillhandahållande av vattentjänster, utökad sanitet och hygienuppfostran, möta tätortsutmaningen, uppnå vatten- och livsmedelssäkerhet, skydda vattnets ekosystem, och hantera översvämningar kräver åtgärder som i de flesta fall innebär nya strategier. Förebyggande av konflikter och fredsarbete, som utgör EU:s politiska prioriteringar, inkluderar hållbar och skälig förvaltning av delade naturresurser, som till exempel vatten.

I alla dessa sammanhang har EU med sin erfarenhet och sina resurser en viktig roll att spela. Ändamålsenliga metoder måste utvecklas och lanseras i nära samarbete med EU:s medlemsstater, internationella organisationer, partnerskap och nätverk, i syfte att uppnå maximal komplementaritetsnivå och ett förädlingsvärde för gemenskapens verksamhet. Sådana metoder kan bygga på erfarenheter av förvaltning av vatten i flodbassänger inom EU, på de många europeiska strategierna för förvaltning av vattentjänster och på gemenskapsstödd forskning.

Detta meddelande avser att tillhandahålla en ram för de tankar och åtgärder som krävs för att ge, inte bara alla människor som idag lever på jorden, utan även kommande generationer, tillgång till kvantitativ och kvalitativ vattensäkerhet.