SV Europeiska unionens officiella tidning C 239/22

Offentliggörande av en ansökan i enlighet med artikel 50.2 a i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1151/2012 a om kvalitetsordningar för jordbruksprodukter och livsmedel

(2016/C 239/11)

Genom detta offentliggörande tillgodoses den rätt att göra invändningar som fastställs i artikel 51 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1151/2012 (1).

SAMMANFATTANDE DOKUMENT

”HÅNNLAMB”

EU-nr: SE-PDO-0005-01327 – 21.4.2015

SUB ( X ) SGB ( )

1. Namn

”Hånnlamb”

2. Medlemsstat eller tredjeland

Sverige

3. Beskrivning av jordbruksprodukten eller livsmedlet

3.1 Produkttyp

Klass 1.1. Färskt kött (och slaktbiprodukter)

3.2 Beskrivning av den produkt för vilken namnet i punkt 1 är tillämpligt

”Hånnlamb” är namnet på slaktkroppar av och styckningsdelar från lamm och får av rasen gutefår som är födda, uppväxta och slaktade inom det avgränsade geografiska området Gotland. Hånnlamb är gotländska och betyder hornfår – ursprungsnamnet på de behornade fåren på Gotland som räddades från utrotning under tidigt 1900-tal och sedermera fick rasnamnet gutefår. Fårrasen härstammar från det gotländska allmogefåret vars egenskaper under flera tusen år anpassats till Gotlands klimat och växtlighet. Fåren hölls på, i jämförelse med åkermark, magra naturbetesmarker och har anpassningar för att effektivt kunna tillgodogöra sig näringen i naturbetesmarkernas växtlighet. Köttet har saluförts både på Gotland och i övriga Sverige.

Slaktdjur av hånnlamb ska vara av rasen gutefår och uppfylla någon av rasföreningarnas (GutefårAkademin eller Föreningen Gutefåret) krav på rasrenhet och ingå i deras genbanker för att bevara rasen. Djuren ska vara uppfödda på gotländska naturbetesmarker.

Naturbetet gör att köttet får en speciell karaktär. Gräs och örtfloran innehåller t.ex. höga halter fleromättade fettsyror och höga halter antioxidanter såsom E-vitamin. Kött från lamm som föds upp på dessa örter och gräs får därför högre halter av dessa substanser och en annan fettsyreprofil och därmed en karakteristisk smak. E-vitamin påverkar smaken indirekt genom att förhindra nedbrytning av fettsyror. Rasspecifika skillnader i smak finns som härrör från skillnader i framför allt fettansättning men också i fårrasernas förmåga att tillgodogöra sig olika fodertyper. Hånnlamb har genom anpassningen god tillväxt på magra artrika betesmarker vilket även ger upphov till specifika köttegenskaper. Energiinnehållet i lammkött är ca 100–170 kcal eller ca 470–700 kJ per 100 gram kött beroende på styckningsdetalj. Fettinnehållet varierar, ca 2–10 %, och består av ungefär lika stor andel mättade som enkelomättade fettsyror, medan fleromättade fettsyror utgör ca en tiondel av fettsyrorna. Kött från naturbetesmarker har högre andelar fleromättade fettsyror som omega-3-fettsyror (framför allt alfa-linolensyra och eikosapentaensyra) då betesväxterna innehåller dessa fettsyror. Skillnaden i mängden omega-3-fettsyror kan vara så stor som mer än femfaldig beroende på foder. Kvoten omega-3-fettsyror och omega-6-fettsyror i köttet påverkas av foder/bete samt påverkar smakupplevelsen. Smaken av lammkött från hånnlamb kan beskrivas som distinkt med en saftig köttsmak med inslag av lever och blod, en tydlig smörkaraktär (skirat smör), en smak av skog (jord, mossa och svamp), en syrlig smak och en tydlig metallisk eftersmak. Därtill har lammköttet en egen sälta och köttet har även inslag av örter och kastanj. Köttet har en omvittnad viltsmak. Smakpaneler har kopplat smaken av metall, skog, smör och köttets syrlighet till smaken av lammkött. De smaker som hade högst intensitet var smör, följt av metall och skog. Köttet är fintrådigt med en mörkare färg och mindre fettansättning än kött från mer kommersiella raser. I dagsljus är köttets färg måttligt mörkröd och fettets färg är vit (AMSA Meat Color Measurment Guidelines, American Meat Science Association, 2012).

Ett av karaktärsdragen för lantrasdjur är att djurens inbördes variation är stor. De ser olika ut och är olika stora. De vuxna gutefåren varierar i vikt, även mellan djur i samma åldersgrupp. Levandevikten för tackor är i medeltal 50 kg, men en variation mellan 40–70 kg, motsvarande variation för baggar är 60–80 kg. Detta medför att också lammens tillväxt och vikter varierar. Slaktvikterna för exempelvis lamm från Lilla Karlsö med samma födelsedatum varierar mellan 16–21 kg.

Det ställs inga krav på högsta eller lägsta slaktålder för att få sälja kött som hånnlamb. Bedömning av när ett djur klassas som får respektive lamm sker vid besiktning av slaktkroppen. Den övre åldersgränsen för lamm av Hånnlamb inträffar vid 16 månaders ålder, därefter klassas de som får. Vid försäljning av hånnlambkött ska det framgå om köttet är från lamm eller får.

Minimivikt för slaktkropp som får säljas som hånnlamb är 12 kg. Det finns inga uppsatta viktgränser för köttdetaljer eftersom det inte bedömts vara nödvändigt.

Lammen slaktas normalt under första hösten, då de uppnått en levandevikt av ca 30–50 kg. Äldre djur slaktas under hela året. Kvalitetskrav på kött från hånnlamb är för kategori lamm att slaktkroppens form ska vara utvecklad, O–E enligt EUROP-klassificering. Kvalitetskravet på fettansättningen är att den ska vara minst liten, 2- för lamm enligt EUROP-klassificering. För slaktkategori får tillåts att slaktkroppens form kan vara något mindre utvecklad, P+–E, medan fettansättningen ska vara minst liten, 2-.

3.3 Foder (endast för produkter av animaliskt ursprung) och råvaror (endast för bearbetade produkter)

Under hela växtproduktionssäsongen betar hånnlamben på naturbetesmarker och får det näringstillskott de kan tillgodogöra sig från växtligheten. Beroende på klimatfaktorer och tillväxten i naturbetesmarkerna får stödutfodring med hö/ensilage förekomma under vår och senhöst. Lammen följer sina mödrar på naturbetesmarkerna. Lammen börjar beta vid en ålder av ca en månad men fortsätter dia som social företeelse långt in på hösten.

Näringsinnehållet i betet (per kg torrsubstans) varierar, men har i typiska betesmarker för hånnlamb mätts upp till: Omsättningsbar energi 10,2 MJ, smältbar råprotein 126 gram, aminosyror absorberbara i tarm 69 gram, proteinbalans i vommen 48 gram, kalcium 9,1 gram, fosfor 2,6 gram, kalium 17,2 gram, magnesium 1,8 gram, aska 63 gram och råprotein 168 gram.

Under vintern utfodras tackorna och baggarna med hö och/eller ensilage. Tackorna får ges tillskott av kraftfoder under perioden en månad före lamning till en månad efter lamning. Både grov- och kraftfoder ska komma från det utpekade geografiska området.

Hö för vinterfoder produceras på åkermark. Sammansättningen varierar med markförhållanden men utgörs ofta av blandningar med gräsarter som timotej, ängssvingel, engelskt rajgräs, ibland med inslag av blålucern och andra örter.

Ensilage görs av samma gröda som används till hö.

Det ställs inga krav på val av kraftfoder annat än att utfodringen ska begränsas till ca en månad före respektive efter lamningen.

3.4 Särskilda steg i produktionsprocessen som måste äga rum i det avgränsade geografiska området

Slaktdjuren ska vara födda och uppvuxna inom det geografiskt avgränsade området på naturbetesmarker (dock kan de under kortare perioder hållas på annan mark inom det geografiskt avgränsade området under betessäsongen och under tiden utanför betesperioden).

Betesperioden för lamm före slakt ska vara minst fyra månader. Betesperioden för vuxna djur ska vara minst sju månader per år.

3.5 Särskilda regler för skivning, rivning, förpackning osv. av den produkt som det registrerade namnet avser

—

3.6 Särskilda regler för märkning av den produkt som det registrerade namnet avser

Vid slakt ska djuren, slaktkroppar och styckningsdelar hållas separat. Slaktkropparna ska stämplas med logotypen för ”Hånnlamb” (figur 1).

Logotypen ska fästas på slutprodukternas förpackning för att säkerställa spårbarhet.

4. Kort beskrivning av det geografiska området

Det geografiska området utgörs av ön Gotland med intilliggande öar och holmar. Det geografiska området motsvarar landskapet Gotland inklusive Gotska Sandön (figur 2). Gotland är Östersjöns största ö belägen 57°29′57″N 18°30′34″Ö. Ön skiljer sig från huvuddelen av övriga landet bla. genom att berggrunden utgörs av kalksten.

5. Samband med det geografiska området

Gotlands klimat är maritimt. Temperaturen är relativt stabil över året tack vare läget i Östersjön med svala vårar men milda höstar och vintrar. Årsmedeltemperaturen är omkring +6,5 °C. Temperaturen under försommar och sommaren är ofta hög med intensiv solbestrålning som orsakar torka, vilket påverkar växtlighet och betesförhållanden.

Hånnlamb är en lantras som härstammar från det gotländska allmogefåret vars egenskaper under flera tusen år anpassats till Gotlands klimat och växtlighet. Fåren strövade året runt omkring på utmarkerna – strandängar, alvarmarker, skogar. Till följd av detta levnadssätt anpassade sig det gotländska utegångsfåret över tid till öns unika naturförhållanden. Fårrasen har kvar många ursprungliga egenskaper som inte finns kvar hos moderna fårraser. Fårens mag-tarmsystem har t.ex. anpassats så att djuren förmår utnyttja betet på de magra gotländska naturbetesmarkerna.

I landshövdingarnas femårsberättelser från 1800-talet heter det att öns betesmarker lämpade sig väl för fårskötsel samt att fårskötseln var av stor betydelse för Gotland. I berättelserna sägs det också att den gotländska fårrasen var härdig till följd av att de gick ute året runt samt att de var små till växten men lämnade ett gott kött som hade en utpräglad smak av vilt. Den senare egenskapen ansågs bland annat bero på naturbetesmarkernas sammansättning av örter. Äldre källor visar att fårkött – färskt, rökt eller saltat – var en betydande gotländsk exportvara. Fårkött har regelbundet exporterats till bl.a. Stockholm sedan mitten av 1700-talet.

1918 togs initiativ till att rädda det gotländska fåret, hånnlamb, från utrotning. Från de hånnlamb som då samlades in byggdes succesivt nya besättningar upp. Därmed var det gotländska lantrasfåret, hånnlamb, räddat. 1973 godkändes benämningen gutefår på den behornade gotländska lantras som på gutamål och på gotländska traditionellt kallts hånnlamb. Hos hånnlamb bär både tackor och baggar horn.

I dag hålls hånnlamb i driftsformer som har stora likheter med gamla tiders drifthållning men skötseln följer det regelsystem som myndigheter och lagstiftning anger. Aveln är strikt kontrollerad och följer den avelsplan som Jordbruksverket fastställt där riktad avel och inkorsningar med andra raser är förbjudet. Hånnlamb har därför bevarat utseende och karaktärsdrag som har tusenåriga anor.

Arkeologiska fynd visar att fåravel bedrivits på de gotländska öarna i mer än 4 000 år. Fåraveln kom tidigt att bli av stor betydelse på Gotland. Att öns fria bönder redan under 1200-talet använde Väduren, en äldre bagge, som symbol i sitt sigill visar också på fåravelns betydelse för Gotland. Väduren var länge symbol för södra Gotlands tredelning innan det prydde emblemet för hela Gotland och är fortfarande öns officiella symbol. Väduren pryder också Region-, landskap- och länsvapnet för Gotland (figur 3).

Orsakssamband mellan det geografiska området och produktens kvalitet eller egenskaper (för SUB) eller en viss kvalitet, ett visst anseende eller en viss annan egenskap som kan hänföras till produkten (för SGB).

Till följd av kalkhalten och det maritima klimatet har det gotländska naturbetesmarkerna en speciell och rik örtflora. Detta gäller även de glesa barrskogarna vars markflora till följd av kalkhalten är mycket ört- och gräsrika. Naturbetesmarkerna kan hysa 20–40 växtarter per m2. Idag täcker fortfarande betesmarkerna en stor del av Gotlands yta, även om arealen har minskat, och uppgår till ungefär 40 000 hektar.

Det torra gotländska klimatet i kombination med naturbetet gör att köttet hos hånnlamb har en kraftig köttsmak. Vetenskapliga studier visar att köttsmaken påverkas av fodrets vatteninnehåll. Den rikliga förekomsten av örter bl.a. backtimjan i de gotländska naturbetesmarkerna gör att köttet får en tydlig smak av vilt, en egenskap som är historiskt omvittnad, och köttet har ansetts vara en mycket gouterad läckerhet.

Hänvisning till offentliggörandet av specifikationen

(artikel 6.1 andra stycket i denna förordning)

http://www.livsmedelsverket.se/globalassets/produktion-handel-kontroll/livsmedelsinformation-markning-halsopastaenden/skyddade-beteckningar/ansokan-hannlamb-med-bilagor.pdf

(1) EUT L 343, 14.12.2012, s. 1.