EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 23.02.1996 
KOM(96) 60 slutlig 
RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET 
Den demografiska situationen 
i Europeiska unionen 
-1995-

Upplysning till läsaren 
All statistik som presenteras i denna rapport har tillhandahållits av Europeiska kommissionens statistikkontor. 
Författarna tackar sina kollegor på Eurostat förderas tjänstvilliga medverkan. 

Innehållsförteckning 
Inledning 1 
1. - Befolkningen i unionen: Översikt och framtidsperspektiv 2 
2 - Den framtida demografiska situationen 12 
2.1 Den framtida demografiska situationen 
och sysselsättningen 13 
2.2 Den framtida demografiska situationen 
och den sociala tryggheten 18 
Sammanfattning 29 
BILAGA 31 

Inledning 
Rapporten om den demografiska situationen 1994 behandlade grundligt den demografiska situationen i unionen 
och analyserade dess orsaker. Kommissionen hade med detta för avsikt att presentera en allmän referensram för 
de viktigaste frågorna vad gäller befolkningsutvecklingen i Europa. 
Denna andra rapport fullföljer dessa mått och steg genom att gripa sig an framtidsutsikterna på medellång och 
lång sikt. Den har dock en mer selektiv karaktär då den lägger tonvikten vid att inrikta sig på det som kommer att 
dominera vår framtida demografiska situation: omfattningen av den allt snabbare åldringsprocessen. 
Befolkningens åldrande är i själva verket ett gammalt fenomen, men har idag tagit proportioner utan motstycke 
på grund av efterkrigstidens stora barnkullar och den nedgång vad gäller antal födda barn som följde därpå. 
Europa kommer under de närmaste decennierna i ökad utsträckning att ställas inför följderna av dessa tidigare 
demografiska skeenden. I betraktande av den senaste tidens befolkningsutveckling kommer medlemsstaterna 
med varierande styrka och i olika grad att känna av detta. Effekterna kommer emellertid att bli stora överallt och 
beröra områden såsom ekonomin i vid mening, social trygghet och solidaritet mellan generationerna, och det 
område där dialogen mellan arbetsmarknadens parter förs. 
På grund av att olika faktorer påverkar varandra och av den balans som råder mellan dessa, men framför allt på 
grund av nationella särdrag kan frågan om hur vi skall anpassa våra system till den förutsedda 
befolkningsutvecklingen inte få ett enkelt svar. Däremot kan det vara fördelaktigt att på unionsnivå utveckla 
enhetliga måttstockar beträffande effekterna av åldrandet, med stöd av samma metod och sammanhängande 
statistiska uppgifter. Ett sådant tillvägagångssätt gör det möjligt att skissera ett första utkast som kan användas för 
alla reflexioner över och analyser av den ekonomiska och sociala utvecklingen som kommissionen ämnar fullfölja 
i framtiden. I detta sammanhang är syftet med denna rapport att lämna ett visst underlag för reflexioner för den 
debatt om framtidens sociala trygghet (Den sociala trygghetens framtid: En ram för en Europeisk debatt 
KOM(95)466 slutlig) som startades av kommissionen samt för utvecklandet av en europeisk 
sysselsättningsstrategi (Den europeiska strategin för sysselsättning: nya framsteg och perspectiv KOM(95)465 
slutlig). 
Detta är det synsätt som anammas i denna rapport, som handlar om att kvantifiera den roll utvecklingen på det 
rent demografiska planet spelar ur vissa aspekter av unionens ekonomiska och sociala liv. Detta angreppssätt har 
inte alls för avsikt att ge uppgifter om den ekonomiska framtiden, utan försöker endast avgränsa de 
begränsningar som den framtida befolkningsutvecklingen i sig kommer att framtvinga på angränsande områden. 
1 - Befolkningen i unionen: översikt och framtidsperspektiv 
De ekonomiska konjunkturerna, sysselsättningen och den sociala tryggheten är frågor som angår alla unionens 
medlemsstater. På gemenskapsnivå har detta medfört att stor möda lagts ned på reflexioner, samordning och, till 
och med utarbetande av konkreta sysselsättningsmål på toppmötena i Essen och Cannes. För närvarande står 
Europeiska unionen emellertid inför en ovanlig utveckling av befolkningen eftersom den nödvändigtvis kommer 
att ställas inför återverkningarna av de tidigare stora förvrängningarna i ålderspyramiden. Denna utveckling 
dikterar nya villkor när man griper sig an frågor vad gäller sysselsättningen och social trygghet Det fordras 
absolut att man tar hänsyn till detta, så mycket mer som den långtidsvision utvecklingen frammanar bland annat 
gör det möjligt att uppskatta de effekter man kan förvänta sig av befolkningsutvecklingen inom unionen på dessa 
två områden. Man bör alltså börja med att lokalisera de parametrar som ingår i denna framtida demografiska 
situation. 
Mot en befolkningsminskning? 
I samtliga de utvecklingsscenarion Eurostat ställt upp kommer befolkningstillväxten i framtiden inte att bli 
kraftigare än den var tidigare. Med en hastig blick på utvecklingen sedan 1960 kan man konstatera att 
befolkningstillväxten i unionen är långsam, frånsett de "språng" som berodde på effekterna av olika utvidgningar 
av gemenskapen. 
Framtiden döljer knappast några nya överraskningar. En minskning av den totala befolkningen skulle till och med 
kunna ske i händelse av ett måttligt migrationstillskott och med upprätthållande av nuvarande tendenser vad 
gäller fruktsamheten. 
Diagram 1 
Den måttliga befolkningstillväxten i unionen och effekterna av de successiva utvidgningarna 
Den långsamma tillväxten i unionen är inte något globalt fenomen . 
I hela världen sjunker visserligen dödstalen och fruktsamheten, till och med snabbare än vad som i början 
förutsågs av Förenta nationemas statistikbyrå (som ser över sina prognoser med anledning av detta) Ändå leder 
den påbörjade nedgången långt ifrån till en minskad tillväxt. Fruktsamheten ligger fortfarande kvar på en hög nivå 
i utvecklingsländerna, där den inverkar på mycket unga befolkningsstrukturer (många kvinnor i fruktsam ålder). 
Därav följer att unionens demografiska betydelse i världen kommer att minska under nästa århundrade. 
Diagram 2 
1993 2025 
MERCOSUR 
MAGHREB 3f* 
Unionens andel av världens befolkning minskar 
Hur skall dessa prognoser tolkas? 
För att uppskatta en framtida befolkningsutveckling måste man förutse en utveckling av tre olika faktorer: 
födelsetal, dödstal och migration. Dessutom måste man till varje enskild utvecklingsfaktor koppla åldersprofiler 
(fruktsamhet) och även ålders- och könsprofiler (dödstal och migration). Icke desto mindre finns ett starkt, men 
obestämbart samband mellan befolkningsutveckling och socio-ekonomiska förhållanden. Arbetsförhållanden, 
social status, levnadsstandard, utbildning, hälsotillstånd är faktorer som samtliga kan ge återverkningar på 
fruktsamheten, dödstalen och migrationema. Det finns sålunda ett samband mellan ekonomisk politik, särskilt 
arbetsmarknads- och socialpolitik, och Eurostats tre utvecklingsscenarion över befolkningsutvecklingen. I dessa 
scenarion kan sambandet mellan demografiska postulat och socio-ekonomiska sammanhang schematiseras på 
följande sätt: 
HÖG: Hög fruktsamhet (cirka två bam per kvinna år 2025), låga dödstal (en snabb ökning av 
medellivslängden: från 84 till 86 år för kvinnor och från 79 till 82 år för män år 2025), ett betydande 
migrationsöverskott (800 000 personer/år). 
Detta skulle exempelvis innebära ökat stöd till kvinnor och familjer, mindre fattigdom och utslagning, 
förbättrad hälsa, ökad invandring och goda sysselsättningsförhållanden. 
LAG: Låg fruktsamhet (stagnation eller fortsatt nedgång), höga dödstal (svag ökning av medellivslängden: 
från 79 till 81 år för kvinnor och från 74 till 76 år för män), lågt migrationsöverskott (250 000/år). 
Detta skulle exempelvis innebära sämre social trygghet, långsammare ökning av levnadsstandarden 
och hälsonivån, ingen invandring eller svagare ekonomiska incitament. 
MEDEL: Ett medelresultat av dessa två föregående scenarion 
Dessa prognoser har den fördelen att de tillåter jämförelser mellan alla medlemsstater. Eurostat håller för 
närvarande på med att utarbeta mer förfinade scenarion som kommer att ge en vision fram till 2050, vilket är 
nödvändigt för att bedöma vissa demografiska processer. Man bör dock erinra om att prognosresultaten till viss 
del är osäkra, särskilt vad gäller åldersgruppsfördelningen. Denna aspekt behandlades för övrigt utförligt i 
rapporten om den demografiska situationen 1994 (se kapitel 1.6). 
Fler äldre och färre unga människor: åldringsprocessen 
Den mest markanta aspekten vad gäller gemenskapens befolkning är hur den åldras, vilket belyses av den allt 
snabbare ökningen av det numerära förhållandet mellan äldre och yngre personer. Detta kraftiga åldrande i 
gemenskapen visar sig på många sätt. 
* Medianåldern, dvs. den ålder som delar upp befolkningen i två lika stora grupper, ökade endast med 4 
år mellan 1960 och 1995, från 32 till 36 år. Under en kortare tidsperiod, från dagsläget till år 2025 
kommer den emellertid att öka med mer än dubbelt så mycket till 45 år. 
* Förhållandet mellan andelen personer under 20 år och över 60 år kommer att kastas om fram till år 
2025. Den första gruppen är för närvarande störst, men förhållandet kommer att jämnas ut kring år 
2005, vilket är året efter det att andelen äldre personer stadigt kommer att börja öka. 
* Under den följande trettioårsperioden kommer de tre grupper, som i stort sett motsvarar den sociala och 
ekonomiska organisationen genom de funktioner de fyller (barn och studenter samt personer i 
ekonomisk beroendeställning, yrkesverksamma vuxna, pensionerade vuxna), att genomgå betydande 
förändringar i antal personer. 
Från dagsläget fram till år 2025: 
* Antalet ungdomar under 20 år kommer att minska med 9,5 miljoner, dvs. en minskning med 11 % i 
jämförelse med nuvarande antal. Detta kommer att få direkta följder för organisationen av de tjänster 
som är speciellt riktade till ungdomar (till exempel infrastrukturer för utbildning). Man måste se till att den 
livskvalitet och de möjligheter till utveckling som erbjuds dem bevaras trots att deras andel av 
befolkningen minskar. 
* Gruppen vuxna i arbetsför ålder kommer också att minska, men i mindre utsträckning (6,4%). Denna del 
av befolkningen kommer ändå att minska med 13 miljoner, vilket betydligt kommer att förändra 
marknaden för mänskliga resurser. 
Diagram 3 (baserat på medelscenariot) 
Numerär befolkningstillväxt 1995-2025 
WST De tre gruppernas procentuella tillväxt 
Ungdomar och äldre personer: 
Deras andel av befolkningen kastas om 
Vuxna pensionärer kommer att få se sin grupp växa med mer än 37 miljoner, dvs. en ökning med nästan 
50%. Denna uppseendeväckande ökning är följden av att efterkrigsgenerationen successivt kommer att 
uppnå pensionsålder. Hur skall man under dessa förhållanden kunna finansiera pensionerna och 
sjukvården? 
DEMOGRAFISKT ÅLDRANDE OCH SAMHÄLLETS FÖRFALL FAR INTE SAMMANBLANDAS 
Man måste undvika att likna det demografiska åldrandet vid en föreställning om tillbakagång, som ibland 
förknippas med biologiskt åldrande. Denna process är i verkligheten resultatet av två betydelsefulla tendenser 
som kännetecknar det moderna samhället. 
- Möjligheten för par som lever tillsammans att helt fritt, och under fullt ansvar, bestämma över antalet 
barn och antalet år mellan barnen har fått till följd att fruktsamheten har minskat. 
- Sociala och medicinska framsteg har gjort det möjligt att leva längre, och med bättre hälsotillstånd, vilket 
medfört att dödstalen successivt sjunkit. 
Dessa framsteg är trots allt bräckliga, och på dessa områden måste de omsorgsfullt värnas om. Åtskilliga 
grundläggande frågor kommer genast i tankarna: 
- Har de samboende paren så många barn de önskar? Åtskilliga europeiska undersökningar i detta ämne1 
visar till exempel att européerna önskar fler barn än de i verkligheten har. 
- Var finns gränserna för framsteg inom hälsovården? Övervinnandet av infektionssjukdomarna och 
förbättringen av levnadsvillkoren har varit de viktigaste faktorerna för ökningen av medellivslängden. En 
viss tvekan inställer sig emellertid huruvida dessa framsteg kommer att fortsätta, med tanke på 
utvecklingen av vissa smittämnen. 
- Vad skall samhället erbjuda dessa allt fler mycket gamla människor? 
EN NY GRUPP MÄNNISKOR: DE ÄLDRE PENSIONÄRERNA 
Om den ökade medellivslängden till en början orsakades av en minskning av spädbamsdödligheten beror 
ökningen för närvarande huvudsakligen på att dödstalen i de äldre åldersgrupperna är lägre. Man dör vid allt 
högre ålder. Bam som har fyllt ett år löper idag liten risk att avlida före 60 års ålder. 
Därav följer att det som tidigare kallades "pensionärsgruppen" och som innefattade alla pensionärer i samma 
grupp, idag i verkligheten består av två mycket olika grupper i ekonomiskt och socialt hänseende: 
- De pigga pensionärerna, som har alla sina fysiska och intellektuella förmågor kvar och som i hög grad är 
integrerade i den ekonomiska verksamheten såsom konsumenter och genom den roll de spelar i den 
informella ekonomin (utbyte av varor och tjänster). 
- De reellt biologiskt försvagade människorna med minskad funktionell självständighet, och som är 
tvingade att få stöd av externa resurser för att fortsätta att leva under goda betingelser. 
Det finns ingen bestämd åldersgräns som skulle göra det möjligt att skilja dessa grupper åt. Gränsen är i 
verkligheten flexibel, och skulle kunna beskrivas som den ålder då det i genomsnitt endast återstår några få år 
kvar att leva. Denna grupp innefattar i vilket fall som helst majoriteten av människor över 80 år, och i synnertiet de 
över 90 år. Om trettio år kommer emellertid antalet människor i denna åldersgrupp att vara två eller tre gånger 
större än idag, vilket i lika hög grad kommer att öka de specifika behoven av infrastruktur avpassade för deras 
särskilda behov. 
Se bland annat "La famille et le désir d'enfant" (Familjen och önskan att få bam), undersökning, 
Eurobarometer nr 32, augusti 1990 
5 
En regional differentiering med svåra följder 
En regional stratifiering av liknande demografiska särdrag skulle utgöra ett allvarligt bekymmer. Ett ojämnt 
fördelat åldrande skulle, om det var betydande, helt och hållet kunna bringa möjligheterna till regional 
sysselsättningsutveckling ur jämvikt och öka koncentrationen av behoven, och därmed resursema av infrastruktur 
för specifika tjänster. Detta skulle kunna leda till betydande skillnader i möjligheterna till ekonomisk och 
demografisk dynamik mellan regionema. I detta avseende fordrar informationen i karta 1 på NUTS-nivå 3 en 
särskild kommentar. 
- Mot en territoriell tudelning och allt större metropoler 
I flera medlemsstater uppvisar fakta solida och vidsträckta avfolkningsområden och andra, mer begränsade 
områden, med befolkningstillväxt. Flera konstanter återfinns i de områden där befolkningstätheten ökar: 
* De sydliga kustregionernas dragningskraft, betingat av klimatet och av de industrier denna 
dragningskraft genererar. 
* I de stora metropolerna ökar befolkningstätheten, vilket går hand i hand med en avfolkning av de 
centrala delarna. Detta visar sig tydligt i Parisregionen. 
* Befolkningskoncentration i korridorer som mer eller mindre binder samman de stora städerna. 
Avfolkning som en källa till obalans i den regionala befolkningsstrukturen 
Befolkningsminskningen i vissa regioner, till exempel i f.d. Östtyskland, kan vara ett resultat av emigrationen och 
en lägre naturlig folkökning. Därav följer i allmänhet betydande obalanser i befolkningsstrukturen. 
Dessa två faktorer, den första som framför allt påverkar de vuxna befolkningsgrupperna och den andra som 
genom sin beskaffenhet påverkar de yngsta, gynnar i stor utsträckning befolkningens åldrande med alla de 
konsekvenser detta fenomen kan föra med sig för utvecklingen i de berörda regionerna. 
DEN REGIONALA DIFFERENTIERINGENS EFFEKTER PA DEN ÖVERGRIPANDE POLITIKEN 
I frågor såsom sysselsättningen eller social trygghet förs diskussionen ofta på ett övergripande plan. Detta gäller 
också de demografiska aspektema. Ändå är det inte osannolikt att en ökad regional differentiering skulle föra 
med sig tendenser som kan iakttas på nationell nivå. Styrningen av resurser vad gäller sjukvård, utbildning, 
bostäder, infrastrukturer för kommunikationer, eller arbetsmarknaden beror dock i hög utsträckning på 
befolkningens åldersstruktur på lokal nivå. 
I övrigt utgör regionala obalanser i den demografiska dynamiken även en potentiell källa till mer specifika och 
svårbemästrade sociala problem. Vissa socio-demografiska förhållanden kan exempelvis binda befolkningen till 
en vistelseort, och sålunda hindra utjämningen av regionala obalanser genom geografisk rörlighet. Detta är fallet 
vad gäller äldre människor som fysiskt sett är mindre rörliga, brist på personliga tillgångar, bostadskostnader etc. 
Det skulle vara lämpligt att analysera denna process och framtida tendenser i den demografiska dynamiken på 
regional nivå för att undersöka vilket samband den har med utvecklingen på det regionala planet, särskilt 
sysselsättningsutvecklingen. 

Åldrandets två drivkrafter 
1 Den minskade fruktsamheten 
Den minskade fruktsamheten, som inleddes kring år 1965 och som år efter år har gjort att antalet nyfödda bam 
har minskat, har idag åstadkommit att en ålderspyramid med en allt smalare bas har bildats. 
Studier över fruktsamheten över en tidigare lång tidsperiod medger visserligen att man sprider en viss modell 
som skulle få unionens medlemsstater att närma sig varandra mot betydligt mindre olika nivåer än som var fallet 
för 40 år sedan. Skillnader vad gäller befolkningsminskning och de olika utgångsnivåema (se diagram 5)'har 
likväl fått till följd att medlemsstaterna genomgår en mycket ojämn åldringsprocess. 
Fruktsamhetens historia visar huvudsakligen upp fyra olika modeller: 
- De nordliga länderna (Sverige, Finland och Danmark) som kännetecknas av en ökad fruktsamhet mot 
slutet av 1980-talet, och vars nuvarande nivåer är de högsta i unionen (mellan 1,7 och 2,1) trots en ny 
sjunkande tendens. 
- De centralt belägna länderna (Förenade kungariket Storbritannien och Nordirland, Nederländerna, 
Belgien, Frankrike och Luxemburg) där fruktsamheten sedan omkring år 1975 pendlar mellan nivåer 
under tröskeln på 2,1 vilket garanterar att generationerna ersätts med nya (1,5-1,8). 
- Tyskland och Österrike, med en liknande demografisk historia, där "baby-boomen" kom tidigare och 
vars fruktsamhetsnivåer ligger kvar på mycket låga nivåer (1,4-1,6) sedan nästan 20 år tillbaka. 
- De sydliga länderna och Irland där den minskade fruktsamheten inträffade senare, men var mycket 
kraftig, och ännu inte har stabiliserats (1,1-1,4). På grund av detta förväntas en betydande disproportion 
i dessa länder mellan åldersgrupperna under 45 år och de över 45 år ungefär år 2025. 
2. De minskade dödstalen 
De framgångar som uppnåtts sedan 1960 vad gäller medellivslängden är allmänna, men det är intressant att 
konstatera att de största framgångarna har uppnåtts i de länder där den från början var som lägst. Det var den 
minskade spädbarnsdödligheten som tidigare i historien framkallade dessa framsteg. Idag berör de framför allt 
människor som är äldre än 60 år tack vare framsteg vad gäller förebyggande och behandling av hjärt- och 
kärlsjukdomar och cancer. På detta område har utvecklingen mot sundare levnadsvanor - balanserad kost, 
avstående från rökning, sportaktiviteter, kontinuerlig medicinsk uppföljning - också spelat en viktig roll. 
Inför döden är män och kvinnor fortfarande inte jämställda. Kvinnor lever i genomsnitt fortfarande nästan sex år 
längre än män, vilket gör att den äldre befolkningsgruppen får en stark kvinnlig övervikt. Framsteg vad gäller 
medellivslängd uppnås dock parallellt för båda könen. 
Diagram 4 
Män Kvinnor 
CD Medellivslängd 1993 
ma Medellivslängd 1960 
munin» 
"• i * — EU 93 
EU 60 
Ökad livslängd: framsteg och konvergens i unionen 
Diagram 5 
Utveckling av fruktsamhetens konjunkturer under den senaste 40-årsperioden 
21 dessa diagram har uppgifterna för Schweiz och Norge införts för att illustrera den geografiska dimensionen av 
enhetliga demografiska beteendemönster. 
9 
MEDELLIVSLÄNGDEN UPPVISAR STORA SOCIALA OCH REGIONALA VARIATIONER 
Ett längre liv är inte något som uppnåtts automatiskt. Det är resultatet av en kombination av beteendefaktorer 
(matvanor, rökning, sportaktiviteter, medicinska undersökningar). Dessa är i sin tur starkt bundna till social och 
ekonomisk status (utbildning, typ av arbete, inkomster, arbetslöshet), tekniska framsteg och bättre medicinsk 
kunskap, miljökvalitet (utsättande för skadliga ämnen) och sociala framsteg (tillgång till lämplig vård, 
förebyggande av sjukdomar och olyckor, upplysning). 
Dessa parametrar visar upp en betydande regional och social variation som skapar stora skillnader vad gäller 
hälsa. De skulle behöva undersökas närmare på det regionala planet. 
Migrationer: En betydelsefull tillväxtfaktor, men ineffektiv för att kompensera effekterna av 
åldrandet 
Tyvärr har vi endast tillgång till ofullständig och ofta icke jämförbar statistik för att analysera 
migrationsströmmama mellan medlemsstaterna. Vissa länder definierar exempelvis asylsökande personer som 
invandrare medan andra inte gör det. Utifrån den statistik som finns över migrationsströmmama till Europeiska 
unionen är det dock möjligt att urskilja vissa huvudtendenser. 
• Migrationsströmmama till Europeiska unionen har särskilt under de senaste åren haft samband med 
konjunkturella händelser (Tysklands återförening, östblockets sönderfall, konflikten i Jugoslavien). Det är inte 
särskilt troligt att migrationsöverskotten för åren 1990-1994, vilka översteg en miljon per år, kommer att hålla 
i sig. Man kan erinra om att dessa saldon under 1970-talet låg på ett årsgenomsnitt på omkring 300 000, och 
att de blev negativa i början av 1980-talet. 
• Under de senaste decennierna har den kontrollerade arbetskraftsinvandringen allt mer ersatts av invandring 
av migrerande familjer och av asylsökanden. Bekräftelsen på detta är att andelen utländska medborgare av 
samtliga arbetstagare är konstant. 
• Medan migrationen mellan unionen och tredje land är starkt konjunkturbetingad, är å andra sidan rörligheten 
mellan medlemsstaterna inriktad mot en huvudtendens, nämligen ett avtagande av migrationsströmmama 
eller åtminstone en stabilisering på något lägre nivåer. På dessa områden är dock tyvärr uppgifterna 
ofullständiga och av varierande beskaffenhet. Det skulle behövas mer omfattande undersökningar för att 
bättre förstå migrationsrörelsema på olika geografiska plan, och för att inordna dem i de speciella 
sammanhang de förekommer. 
• På grund av den minskade fruktsamheten och den allt äldre befolkningen blir in- och utflyttningssaldot alltmer 
betydelsefullt för unionens befolkningstillväxt. 
10 
ÄR DET MÖJLIGT ATT KOMPENSERA BEFOLKNINGENS ÅLDRANDE GENOM INVANDRING? 
Frågan återkommer ofta. Det är därför inte obefogat att ge ett svar i siffror. Såsom tidigare nämnts innebär 
åldrandet en proportionell ökning av andelen äldre generationer i jämförelse med yngre generationer. Följande 
diagram visar en dubbel kurva. Den nedre visar migrationssaldot (invandrare minskat med utvandrare) som är 
uppskattat i enlighet med "medelscenariof, dvs. en årlig nettoinvandring på 525 000 personer. Vad gäller den 
övre kurvan så visar denna den nettoinvandring till unionen som behövs för att upprätthålla förhållandet på 1995 
års nivå mellan åldersgruppen 60 år och över och åldersgruppen 20-59 år. 
I jämförelse med nuvarande nivåer skulle invandringens nettoströmmar till unionen behöva öka från en halv 
miljon till 5-7 miljoner för att "babyboom-effekten" helt och hållet skulle försvinna. Detta resultat uppnås trots att 
den grundläggande beräkningsmetod som använts är den som gynnar åldrandet minst. I denna metod låter man 
inte migrantema åldras och inbegriper samtliga migranter i befolkningen i arbetsför ålder. Resultatet av denna 
simulation visar tydligt hur oundvikligt befolkningens åldrande i unionen är. 
Diagram 6 
8000 000 
7000 000 
6000 000 
5000 000 
4000 000 
3000 000 
2000 000 
1 000 000 Nödvändiga nivåer 
för att motverka en 
åldrande befolkning 
Beräknat antal 
invandrare enligt 
medelscenariot 
H—t—t—t—t—t—t—i—t—t- t t—i—i—i—t—t—i—t—i—t—i—t—t—t—t—t 
Det skulle behövas 8-14 gånger fler invandrare än idag för att motverka effekterna av "babyboomen* 
11 
2 - Den framtida demografiska situationen 
Fyra stora tendenser kan således beskriva unionens framtida demografiska situation: den allmänna 
befolkningsminskningen i ett kortare eller längre tidsperspektiv, det minskade antalet bam och unga, den 
betydande minskningen av befolkningen i arbetsför ålder samt den explosionsartade ökningen av antalet 
personer som undan för undan blir pensionärer och åldras. Som visats ovan är dessa faktorer strukturella. 
Invandringen kan inte, med hänsyn till dess nuvarande natur och förändringamas omfattning, balansera 
situationen. Detta kräver att man noga tänker över konsekvenserna på sysselsättning, utbildning och det sociala 
livet som helhet. 
De "fördröjda konsekvenserna" av den befolkningsutveckling som beskrivits ovan kommer att skapa olika 
situationer i olika medlemsstater, men kommer i samtliga fall att vara chockartade. Utvecklingen kommer att ge 
sig till känna på olika områden: 
1 - Ekonomin i vid mening 
Arbetsmarknaden har hittills inriktats på en särskild sorts varor och tjänster. Den kommer att behöva anpassas till 
en annorlunda efterfrågan, framför allt vad gäller utbildning, bostäder, sjukvård, transporter och fritid. Denna 
anpassning måste ske samtidigt som just de som producerar de resurser ekonomin behöver stadigt kommer att 
minska i antal. Tillväxten kräver att framtidens generationer skall vara teoretiskt och praktiskt högutbildade. De 
kommer också att bli färre och färre. 
2 - Den sociala tryggheten och solidariteten mellan generationer 
Den demografiska inflation som den så kallade baby-boomen gett upphov till kommer redan vid sekelskiftet att 
gradvis påverka befolkningsgruppen pensionärer. Detta innebär att nya problem för att finansiera och organisera 
den sociala tryggheten kommer att uppstå. Problemen gäller naturligtvis pensionssystemen, men också 
sysselsättningen, till exempel genom att nya tjänster skapas till följd av att de mycket gamla ökar i antal. Det 
sociala livet och familjelivet kommer på alla sätt att domineras av de äldres behov. Vilka uppoffringar kommer de 
äldre att gå med på för de yngre generationemas skull? Hur kommer de yngre att ta sitt ansvar för pensionemas 
finansiering? Det finns inga tvivel om att principen för solidaritet mellan generationerna framstår som en 
nyckelfaktor för framtida åtgärder. 
3 - Förutsättningarna för dialogen mellan arbetsmarknadens parter 
Med en åldrande befolkning, och om den nuvarande ekonomiska tillväxttakten inte förändras, riskerar 
medborgarnas genomsnittsinkomst att påverkas. Man kommer att tvingas att i kollektivavtalen ta hänsyn till nya 
fördelningsmodeller, i ett sammanhang där en omorganisering av arbetet, såväl ur strukturell synpunkt som vad 
gäller arbetstiderna, kan bli nödvändig på grund av de demografiska förändringarna. 
Hur skall vi anpassa våra system till dessa demografiska förändringar? Det är en grundläggande fråga som inte 
bara har ett svar. De företeelser som det handlar om hänger samman och varje försök att lösa problemen bör 
förutom de rent ekonomiska kraven ta hänsyn till den sociala dimensionen i de förändringar som föreslås. Det är 
särskilt genom att respektera och tillvarata sina mänskliga resurser som unionen kommer att kunna förvandla det 
som idag kan framstå som ett problem till en tillgång. 
Som ett stöd till tankearbetet har den framtida befolkningsutvecklingens roll här utvärderats på två områden : 
sysselsättningen och den sociala tryggheten. Rapporten försöker bidra med några sifferuppgifter som ett stöd för 
att utvärdera effekterna på dessa områden av förskjutningarna i befolkningsstrukturen på längre sikt. 
12 
2.1 Den framtida demografiska situationen och sysselsättningen 
Sysselsättningen: utrymme för tillväxt 
Bland de lösningar man kan tänka sig för att stimulera ekonomin är den första en allmän ökning av 
sysselsättningsnivån. Teoretiskt sett, och sett utifrån befolkningen i arbetsför ålder, finns verkligen möjligheter att 
göra detta. 
- Bland kvinnor över femton år är andelen i arbetskraften betydligt mindre än bland männen, framför allt 
när det gäller de äldsta. Bland kvinnorna finns fortfarande ett betydande spelrum för att öka det relativa 
arbetskraftstalet och sysselsättningsgraden. 
- De unga drabbas särskilt hårt av arbetslösheten, särskilt vad gäller andelen unga arbetslösa bland de 
unga i arbetskraften. Att föra in de unga på arbetsmarknaden är ett prioriterat mål för åtgärder. 
- På grund av förtida pensioneringar är arbetstagarna i gruppen 60-65 år hälften så många som i gruppen 
55-59^ir, trots att skillnaden mellan dessa åldersgrupper är betydligt mindre. Sättet att använda 
pensioneringar har medverkat till att minska den sysselsatta befolkningen. 
Diagram 7 
1994 
Kvinnor 
Andel i procent av den totala befolkningen 
Dagens struktur av befolkning och arbetskraft 
Dagens demografiska situation erbjuder således ett ansenligt utrymme för att öka sysselsättningsnivån. Samtidigt 
som man konstaterar detta kan man fråga sig hur den demografiska utvecklingen på medellång sikt skulle kunna 
komma att påverka denna slutsats. 
13 
DEMOGRAFISKA EFFEKTER PA SYSSELSÄTTNINGEN OCH DEN SOCIALA TRYGGHETEN: 
METODASPEKTER PA VALET AV ÅLDERSGRUPPER. 
Man brukar anse att befolkningen i arbetsför ålder motsvarar befolkningen mellan 15 och 64 års ålder. Denna 
uppdelning är naturligtvis inte riktigt exakt. Å ena sidan innefattar den inte alla i arbetskraften, eftersom vissa 
personer över 65 år fortfarande arbetar. Å andra sidan innefattar den en kategori (ungdomar på 15 år) som i 
vissa medlemsstater är uteslutna från arbetsmarknaden på lagliga grunder. Att använda denna traditionella 
uppdelning har dock fördelen att möjliggöra jämförelser. 
Man vet också att i fråga om sysselsättning har åldersgrupperna längst ned och högst upp på denna skala 
(åldersgruppen 15-19 år och 60-64 år) betydligt lägre arbetskraftstal än gruppen 20-59 år. Framför allt är deras 
sysselsättning betydligt ojämnare. Värdena från en årsgrupp till en annan är ojämnt fördelade och varierar 
mycket med tiden (allt längre studier bland de unga, förtidspensioner bland de äldsta). För övrigt kräver den 
modell som använts i denna rapport för att mäta åldrandets inflytande på den sociala tryggheten (se ruta nedan) 
av metodskäl att man väljer en stadigare grupp eftersom gruppens relativa demografiska utveckling måste 
kunna korreleras till utvecklingen av dess arbetskraft. Det är anledningen till att man i denna rapport studerat 
åldersgruppen 20-59 år inom befolkningen i arbetsför ålder. Analysen gäller således inte i egentlig mening 
befolkningen i arbetsför ålder, utan endast den kategori i denna befolkning som erbjuder de bästa villkoren för att 
mäta åldrandets inflytande. 
Man bör också notera att utvärderingarna nedan endast är ett första steg i utarbetandet av modeller. De utgår 
från ett konstant relativt arbetskraftstal i framtiden. Analyser av utvecklingen och förändringar av arbetskraftstal 
och sysselsättningsgrad samt deras ekonomiska och sociala effekter publiceras varje år i kommissionens rapport 
"Sysselsättningen i Europa". 
10 års betydande förändringar inom befolkningen i arbetsför ålder 
Befolkningen i arbetsför ålder består i dag av 249,1 miljoner personer, varav 210,4 miljoner mellan 20 och 59 år. 
Under ett decennium skulle den kunna öka med mellan 1,5 och 5,5 miljoner, beroende på om man utgår ifrån 
Eurostats "låga" eller "höga" scenario. Detta skulle kunna främja ökad sysselsättning. Men i båda fallen kommer 
strukturen inom denna grupp att förändras kraftigt. 
• De unga mellan 15 och 19 år kommer att minska med drygt en miljon (-5%). 
• Antalet personer mellan 20 och 29 år. kommer att minska med i genomsnitt 9 miljoner (-17%). Det är just 
dessa grupper som i dagens situation drabbas hårdast av arbetslösheten. Man kan fråga sig om 
befolkningsutvecklingen i sig skulle kunna få en del av arbetslösheten inom denna kategori att försvinna. 
• Gruppen mellan 30 och 49 år kommer att öka med 7,5 miljoner personer (+7%). Detta är den grupp där en 
ökning av sysselsättningen skulle vara mest fördelaktig kvantitativt sett. 
• Antalet personer mellan 50 och 59 år kommer att öka med 5,5 miljoner (+12%). Det är särskilt viktigt att dessa 
personer fortsätter arbeta för att sysselsättningsnivån skall kunna förbli hög. 
• Gruppen mellan 60 och 64 år. den sista gruppen i befolkningen i arbetsför ålder, uppväger genom en tillväxt 
på ungefär en miljon minskningen i den första gruppen mellan 15 och 19 år. 
14 
Diagram 8 
Tillväxt 1995-2005 
15-19 20-29 G0-C4 
Åldrandet i befolkningen i arbetsför ålder 
Minskad befolkning i arbetsför ålder = minskad arbetslöshet? 
Ett påstående som är långt ifrån säkert 
För att utvärdera hur de interna demografiska förändringarna på arbetsmarknaden i sig skulle kunna minska 
arbetslösheten har vi här utfört en mycket enkel simulation för var och en av de tre åldersgrupperna. Det är 
naturligtvis en övning som är begränsad till analysens område eftersom den särskilt försöker ge en uppfattning 
om i vilken utsträckning arbetslösheten påverkas av befolkningsutvecklingen samt av den eventuella 
utvecklingen av sysselsättningsgraden. 
I diagrammen här intill kan man konstatera följande: 
- Konstantlinjen (3) anger antalet personer som hade ett arbete 1995. 
- Den översta kurvan (1) anger utvecklingen av antalet personer i arbetskraften om denna grupps relativa 
arbetskraftstal år 1995 förblir konstant. 
- Kurvan i mitten (2) anger utvecklingen av antalet anställda om sysselsättningsgraden ökar med 0.5% årligen 
från 1995 och framåt. 
Om sysselsättningsgraden ökar med 0,5% om året från och med 1995 kommer den påföljande minskningen av 
arbetslösheten att variera mellan 6,1 och 7,8% på dessa elva år. Men på grund av att arbetslöshetsnivåerna 
skiljer sig åt i utgångsläget skulle arbetslösheten fortfarande vara nästan 9,9% hos de yngsta (16,6% i 
utgångsläget), medan arbetslösheten i åldersgruppen 30-49 år på detta sätt skulle sjunka till betydligt lägre nivåer 
(2,33%). Vad gäller personer som befinner sig i slutet av sitt arbetsliv skulle de demografiska effekterna helt 
upphäva arbetslösheten. 
15 
Diagram 9 
1995 1997 1999 2001 2003 2005 95 000 000 
90 000 000 -
85 000 000 (2) 
80 000 000 
75 000 000 4 
70 000 000 
1995 1997 1999 2001 2003 2005 
22 000 000 
1995 1997 1999 2001 2003 2005 
På tio år kan inte befolkningsutvecklingen i sig lösa arbetslöshetsproblemet 
FRÅGOR SOM UPPKOMMER I OCH MED ATT BEFOLKNINGEN I ARBETSFÖR ÅLDER BLIR ÄLDRE 
På samma sätt som den totala befolkningen, blir befolkningen i arbetsför ålder allt äldre. Detta innebär att antalet 
äldre arbetstagare i arbetskraften ökar i förhållande till antalet yngre. Med hänsyn till unionens allmänna situation 
kommer det kanske dessutom att bli nödvändigt att i framtiden förstärka de äldre arbetstagarnas närvaro på 
arbetsmarknaden för att klara av produktionsbehovet. Även om dessa frågor inte faller direkt inom ramen för 
denna rapport bör tre av dem nämnas och kommer att framdeles kräva en fullständig analys. 
• Vilka samband finns mellan arbetstagarnas genomsnittsålder och produktiviteten? 
• Eftersom lönen i genomsnitt ökar med åldern, vilket inflytande kommer befolkningens åldrande att ha på 
företagens finanser? 
• Med tanke på det faktum att tillskottet av unga arbetstagare, utbildade i de senaste utvecklingarna på sina 
områden, medverkar till att höja arbetskraftens genomsnittliga kompetens, hur skall man då kunna 
upprätthålla eller till och med höja arbetstagarnas genomsnittliga kompetens samtidigt som ett minskat antal 
unga kommer in på arbetsmarknaden? 
Nationella skillnader vad gäller variationerna i befolkningen i arbetsför ålder 
Medlemsstaterna har olika befolkningsstrukturer på grund av att de demografiska variationerna skiljer sig åt både 
vad gäller tidpunkt och nivå. Detta har ett direkt inflytande på jämförelserna av arbetsmarknadens utveckling 
under de närmaste tio åren. Således kan man konstatera följande enligt Eurostats "låga" scenario: 
• I alla de medlemsstater där fruktsamheten sjunkit senare (Irland, de sydliga länderna), utom i Italien, kommer 
effekterna av brytningen mellan yngre och äldre åldersgrupper förmodligen att kännas av först senare. I dessa 
länder kommer således åldersgruppen 20-29 år troligen endast att sjunka något i antal på kort och medellång 
sikt. 
16 
I de flesta medlemsstater kommer dock de grupper som kan tänkas komma att ingå i arbetskraften troligen att 
minska starkt, med från 10% till ibland nära 30%. 
Bland de äldsta är tendensen den omvända. I de medlemsstater som har den äldsta befolkningsstrukturen 
kommer denna grupp förmodligen att öka med 10% till 40% i de olika fallen. 
Dessa viktiga förändringar kan även under en så pass kort tid komma att i Italien och i synnerhet i Tyskland 
medföra att den totala befolkningen mellan 20 och 59 år minskar. Dessa omvälvningar kommer troligen att 
göra det nödvändigt att snabbt anpassa arbetsmarknaden. 
Diagram 10 
Under de kommande 10 eller 15 åren kommer samtliga 
dessa grupper att Ni pensionärer 
-20% 
-30°/, 
Nationella skillnader i befolkningsutvecklingens effekter på sysselsättningen mellan 1995 och 2005 
Dessa uppgifter är bara en kortfattad illustration till den demografiska dimensionen av 
sysselsättningsutvecklingen. Ytterligare analyser kommer att fördjupa och komplettera detta. Många frågor av 
demografisk natur kvarstår, bland annat arbetslöshetens roll i beroendeförhållanden, det inflytande som 
förskjutningar i den demografiska strukturen har på förnyelsen av arbetskraften, den ekonomiska betydelsen av 
att antalet ensamma personer blir större på grund av skillnaderna i livslängd, samt förhållandet mellan 
arbetskraftens flexibilitet och ålder inom olika verksamhetssektorer. Ett utkast till en monografi om det 
demografiska åldrandets konsekvenser i unionen håller på att utarbetas, och kommer om några månader att 
tillhandahålla utvidgade analyser för att kunna ge några första svar på dessa frågor. 
DEN REGIONALA DIMENSIONEN I STRÅLKASTARLJUSET 
Europa består i dag av en mosaik av relativt blomstrande områden och områden på tillbakagång. Orsaken är att 
jämviktsmekanismen för utbud och efterfrågan på regional nivå spårat ur. Förr fungerade denna mekanism på 
grundval av den Interna rörligheten - arbetskraften är i dag allt mindre rörlig. 
De regionala skillnaderna mellan befolkningens rörlighet och arbetstillfällenas geografiska fördelning kan 
medföra problem som förstärks av skillnader i befolkningens struktur. 
Men om, så som skett tidigare i vissa europeiska regioner, en låg utvecklingsnivå ändå uppmuntrar de 
potentiella arbetstagarna att utvandra kommer oundvikligen följden att bli en förstärkt obalans mellan regionema 
ur demografisk synvinkel. De mest attraktiva regionemas befolkning blir yngre medan de övergivna regionemas 
åldras ännu snabbare. 
17 
2.2 Den framtida demografiska situationen och den sociala tryggheten 
Den sociala tryggheten definieras i allmänhet som samtliga de transfereringsmekanismer som syftar till att skydda 
medborgama mot sociala risker som sjukdom, moderskap, arbetsoförmåga, arbetslöshet, ålderdom och förlust av 
maken, beroendeställning och familjeansvar. Inom dessa områden är det av följande anledningar intressant att 
undersöka befolkningsutvecklingens roll sett ur olika synvinklar. 
- Sedan systemen för social trygghet inrättades har befolkningsutvecklingen orsakat grundläggande 
förändringar av de sociala riskemas natur, vilket innebär att villkoren för att transfereringarna skall genomföras 
har förändrats. 
- Gällande dessa mekanismer påverkar befolkningsutvecklingen den ekonomiska balansen. Den påverkar inte 
bara systemens ekonomiska balans, utan även på ett indirekt sätt den ekonomiska tillväxten genom olika 
befolkningskategoriers inkomster och beteenden (konsumtion, sparande). 
- Befolkningsutvecklingen påverkar vissa samhällsaspekter genom de sociala konsekvenserna av de två 
ovanstående aspektema (solidaritet mellan generationerna, social sammanhållning). 
Under det kommande kvartsseklet kommer åldrandet att öka kraftigt på grund av att de stora 
efterkrigsgenerationema kommer upp i pensionsåldern. Detta faktum väcker framför allt frågan om hur det skall 
finansieras. Denna aspekt kommer för övrigt att få större betydelse genom att befolkningen i arbetsför ålder 
kommer att minska jämfört med det ökade antalet pensionärer (-13 miljoner i åldersgruppen 20-59 år). Bland de 
gamla kommer befolkningsutvecklingen att orsaka en betydande ökning av antalet mycket gamla människor3, 
vilka konsumerar betydligt mer sjukvård än genomsnittet. Om utgifterna per capita ligger kvar på samma nivå 
kan detta medföra en ökning av sjukvårdsutgifterna. Inom dessa två stora områden inom den sociala tryggheten 
kommer finansieringsbehoven otvivelaktigt att öka betydligt. Men innan man försöker utvärdera dessa bör man 
påminna om några grundläggande demografiska förändringar som styrt förändringen av det sammanhang som 
de sociala trygghetssystemen verkar i sedan de skapats. 
Ett nytt sammanhang 
Sedan de flesta sociala trygghetssystem byggdes upp har ett antal demografiska, ekonomiska och sociala 
faktorer förändrats på ett radikalt och varaktigt sätt. Detta har ändrat ramen inom vilken de sociala 
trygghetssystemen verkar. Bland dessa faktorer kan nämnas 
- olika villkor för olika generationer, 
- omvälvningar inom familjerna, 
- förändringar av sysselsättningsläget, 
- utvecklingen av förhållandet mellan familje- och yrkesliv. 
Dessa ekonomiska och sociala omvälvningar kan komma att förstärkas av det framtida åldrandet. 
- Nya generationer med annorlunda profil 
Det finns stora kvantitativa skillnader, men också sociala och ekonomiska skillnader mellan äldre och yngre 
generationer. Dagens pensionärer har inkomstförhållanden och en levnadsstandard som grundas på en modell 
för sysselsättning och social trygghet som inte helt kommer att gälla de följande pensionärsgenerationema. 
När det gäller att ta hand om pensionärerna och äldre människor i allmänhet kommer solidaritetsförhållandet 
mellan generationerna förmodligen att konfronteras med denna nya variabel. 
Se diagram 18 nedan. 
18 
- Familjen i förändring 
Samtidigt som kvinnans sociala ställning förändrades smulades familjemodellen sönder. I dag motsvaras denna 
modell av komplicerade enskilda levnadsöden.Vissa sociala trygghetssystem grundas på en traditionell 
uppfattning av familjemodellen (familjer som i huvudsak försörjs av maken, äktenskap som upphör enbart när en 
av makarna avlider). Dessutom förutsätter vissa av dessa system att det finns ett stöd inom familjen för de äldsta. 
Med tanke på förändringarna av familjemas struktur kan det bli nödvändigt att genomföra en viss anpassning av 
arbetsmarknaden och det sociala trygghetssystemet för att familjerna skall kunna åta sig ett sådant ansvar. 
Inom detta område kommer det att bli intressant att följa de nya möjligheter som öppnas genom utveckling och 
spridning av informationstekniken. 
Diagram 11 
EnforakJersfamiljer (%) 
Antal bam per kvinna 
Skilsmässor (brutto, 
%.) 
Födslar utom 
äktenskapet (%) 
Enpersonshushall (%) 
Familjer i går och i dag 
LEDER SJUNKANDE FRUKTSAMHET TILL LÄGRE UTGIFTER FÖR FAMILJ OCH MODERSKAP? 
Man skulle kunna tro att den sjunkande fruktsamheten som är ursprunget till åldrandet på sikt borde leda till 
minskade utgifter för den sociala tryggheten vad gäller posten "familj och moderskap". Det finns dock flera 
faktorer som minskar denna möjlighet till kompensationseffekt. 
- Familj och moderskap utgör bara en liten del av utgifterna för den sociala tryggheten: mindre än 8% 
gentemot 45% för ålders- och änkepensioner och 34% för sjukvården. 
- Levnadssättens utveckling (par och familjer bryts upp och återbildas) kan medföra nya kostnader. 
- I och med att tidpunkten för barnafödande flyttas fram (de fruktsamma kvinnorna blir allt äldre) ökar 
kostnaderna som är förbundna med födslama. Äldre mödrar anses tillhöra en riskgrupp som behöver ökad 
medicinsk kontroll före förlossningen. 
- Det faktum att barnen blir allt färre har hittills inte automatiskt inneburit att kostnaden per bam för tillsyn och 
undervisning sjunkit i motsvarande omfattning. 
19 
- Förändringar av sysselsättningsläget 
Avseende tre viktiga aspekter har sysselsättningens natur förändrats i grunden och ändrat villkoren för den sodala 
tryggheten. 
- Befolkningen i arbetsför ålder är i större utsträckning utsatt för arbetslöshet. Vad gäller de sodala 
trygghetssystemen innebär detta att utgifterna för arbetslösheten ökar och att de avgifter som betalas på 
lönerna minskar. 
- Genom den kombinerade effekten av att skolgången blir allt längre vilket försenar inträdet på 
arbetsmarknaden och av förtidspensionerna som gör att man lämnar arbetsmarknaden tidigare, har antalet år 
varje person bidrar till det sodala trygghetssystemet minskat med tiden. 
- Arbetstagarnas ställning har blivit osäkrare genom att tidsbegränsade anställningskontrakt och deltidskontrakt 
blivit vanligare. Detta förändrar pensionsförsäkringsvillkoren och ökar risken för utslagning. 
Med tanke på dessa tendenser kan man utvärdera vad unionen kan vinna på att stimulera sysselsättningen. Om 
man skulle lyckas att höja den allmänna sysselsättningsnivån till 70% - det är den nivå som finns i de 
medlemsstater där sysselsättningen är högst och i USA - skulle detta ge upphov till ytterligare 30 miljoner 
arbetstillfällen. Det skulle förändra de grundscenarion som finns för finansiering av vissa utgiftsposter i det sociala 
trygghetssystemet i positiv riktning. 
Diagram 12 
Andel arbetslösa 
(man) 
Halvtidsarbete 
(man %) 
Halvtidsarbete (kvinnor 
*) 
Förändringar inom sysselsättningen 
- Ökad sysselsättning bland kvinnorna 
En av de mest anmärkningsvärda aspektema av den sodala utvecklingen under detta århundrade har varit 
kvinnomas massiva deltagande i arbetslivet. Denna utveckling ger dock fortfarande upphov till olika problem av 
följande orsaker 
Organisationen av arbetslivet och tjänster i allmänhet (barntillsyn, öppethållande) är fortfarande stelbent och 
har inte tagit tillräcklig hänsyn till det ökade behovet av att samordna arbete och privatliv. 
I parförhållanden är kvinnorna fortfarande i huvudsak ansvariga för "familjeangelägenhetema" (städning, 
barnuppfostran) vilket innebär en dubbel arbetsbelastning för de flesta kvinnor som arbetar. 
Möjligheterna för kvinnor att detta på arbetsmarknaden på samma villkor som männen är ännu inte 
säkerställda. Allmänna problem som utgör faktisk diskrimination kvarstår fortfarande . 
Problemet att förena familje- och yrkesliv väcker frågan om det större problemet gällande de manliga och 
kvinnliga rollemas respektive utveckling. I detta sammanhang bör avtalet om föräldraledighet mellan 
arbetsmarknadens parter på europeisk nivå, UNICE, CEEP och EFS, framhållas. Detta avtal är ett viktigt 
bidrag för att främja jämställdheten och möjligheterna att förena familje- och yrkesliv. 
20 
Diagram 13 
* 60% 
55% + 
•S 50%* 
£ 45% + 
i! 
40% + 
» 35% + 
£ 30% 
1,2 1,4 1,6 1,8 
Genomsnittligt antal barn per kvinna 
Det finns inte något enkelt samband mellan kvinnors ynkesverksamhet 
och fruktsamheten inom unionen 
Skillnaden mellan de som kommer in i befolkningen i arbetsför ålder och de som 
lämnar den 
Diagram 3 ovan ger en första upplysning om de tydliga variationerna hos olika åldersgrupper i befolkningen fram 
till år 2025. Med utgångspunkt från dessa olika scenarion är det intressant att se hur, år efter år, fömyelsen av 
befolkningen i arbetsför ålder kommer att gå till, för att kunna uppskatta omfattningen av skillnaderna mellan de 
som kommer in i denna befolkningsgrupp och de som lämnar den samt tidsbestämma dem. Detta kommer att 
vara värdefull information för att utvärdera åldrandets roll när det gäller pensioner. 
Inom Europeiska unionen innebär åldrandet en betydande ökning av antalet äldre människor. Denna ökning 
kommer att vara särskilt stor efter sekelskiftet och kommer varje år att ge upphov till en ökning av antalet 
personer som fyller sextio år. Denna grupp kommer, enligt medelscenariot, att öka från 4.0 miljoner år 1995 till 
5.9 miljoner år 2025. Denna ökning kommer framför allt att bli tydlig efter år 2006 och leda till ett antal nya 
pensionärer per år av hittills aldrig skådat slag. 
Kontrasten är stor mot den framtida utvecklingen av personer som uppnår 20 års ålder. Antalet unga som fyllde 
tjugo år var 5,1 miljoner år 1995 och kommer att minska till 4,2 miljoner år 2025. 
Diagram 14 
J MO 000 +++-(-*-+ 
i i « i s i i § i i i i i i g 20 lr gamla" 
personer 
M i i i i i § i 1 i i i § § 
Den explosionsartade ökningen av antalet sextioàringar Inga utsikter ti avlösning i arbetskraften 
21 
Ett första belysning av den analys som skall genomföras 
En första modell har utarbetats för att utvärdera det demografiska åldrandets inflytande på produktionen per 
capita. Denna modell kommer senare att bli föremål för olika parametertester. Det handlar här naturligtvis inte om 
en modell som tar hänsyn till den komplexa ekonomiska växelverkan. Det återstår att ta med den i beräkningen. 
Denna mycket förenklade modell erbjuder istället den fördelen att den isolerar åldrandets rent demografiska 
effekter, eftersom den mäter effekterna av variationerna i antalet personer i de undersökta åldersgrupperna. 
DEN ENKLA MODELL SOM ANVÄNTS FÖR ATT UTVÄRDERA ÅLDRANDETS INFLYTANDE 
Den modell som utarbetas nedan är en användbar utgångspunkt för att mäta åldrandets rent demografiska 
inflytande på kostnaderna för ålderspensioner. Med utgångspunkt från en första utvärdering av de oundvikliga 
kostnaderna (fas 1 som presenteras här), kommer olika simulationer med parametrar att utföras för att mäta den 
effekt som ertiålls vid varje införd variation och uppskatta dess begränsningar. Senare kommer denna första 
modell att ytterligare utarbetas för att ta hänsyn till fler aspekter av verkligheten och ge en mer nyanserad 
uppskattning av frågan. 
För närvarande ger denna modell bara en ofullständig bild av verkligheten. Den är dock mycket användbar 
eftersom den, förutom att beräkna åldrandets oundvikliga effekt på sysselsättningen, gör det möjligt att genom de 
resultat den givit för varje medlemsstat (se bilaga) mäta den viktiga roll de demografiska skillnadema spelar för 
naturen och omfattningen av åldrandets effekter samt för när de inträffar. 
Modellen grundar sig på fördelningssystemet. Den innefattar följande parametrar och hypotesen 
PARAMETRAR GRUNDHYPOTESER 
Antal personer i arbetskraften 
Antal pensionärer 
Genomsnittlig lön 
Genomsnittlig produktion per capita 
Genomsnittlig andel egenavgifter för 
pensioner 
Transfereringskvot (förhållandet mellan 
den genomsnittliga pensionen och den 
genomsnittliga lönen Åldersgruppen 20-59 år anses lika med arbetskraften. 
Åldersgruppen 60 år anses som pensionärer (alla går i 
pension vid 60 års ålder) 
Alla i arbetskraften är löntagare 
Produktionen är helt och hållet ägnad åt att betala löner 
och pensioner 
Varierande beroende på lön och produktion 
Fastlagd vid 0,75% (man antar att den genomsnittliga 
pensionen är konstant och motsvarar tre fjärdedelar av 
den genomsnittliga lönen 
De första resultaten av denna modell illustreras i nedanstående diagram. De visar, per år och i genomsnitt inom 
hela unionen, hur stor andel av den årliga produktivitetstillväxten per capita som kommer att belastas av den 
renodlat demografiska effekt som påverkar pensionerna. Under de kommande tio åren kommer denna andel att 
ligga kvar på en nivå som är jämförlig med den tidigare: mellan 0,1% och 0,3%. Efter år 2005 kommer dock den 
demografiska effekten att vara kraftigare och troligen gälla mer än en halv procent om året. För att få en bättre 
uppfattning om detta mått kan det konkretiseras med tre olika hypoteser gällande tillväxten av BNP. 
22 
Man kan tänka sig tre olika situationer en konstant årlig tillväxt med 1%, 2% eller 3% fram till år 2000. Eniiot 
modellens resultat skulle den reella tillväxten, frånräknat det som den demografiska belastningen skulle ha 
"kostat", begränsas till respektive 0.5%. 1,5% och 2,5% - en anmärkningsvärd effekt. 
Naturligtvis är dessa första resultat grundade på hypoteser som genom sin konservativa natur klart illustrerar hur 
omfattande problemet är. De studier som håller på att utföras inom ramen för monografin om åldrandets effekter 
kommer att göra det möjligt att kontrollera hur det slutliga svaret påverkas av de olika parametrarna. 
Diagram 15 
Sf3SRrNRrNo3 
Nödvändig produktivitetstillväxt för att uppfylla de behov som åldrandet medför 
Det är uppenbart att vårt sätt att på bästa sätt anpassa vårt ekonomiska och sodala system till dessa nya 
situationer är en fråga med allt högre prioritet. Relevant information för att göra kvantitativa analyser och utveckla 
modeller för att testa de olika variablemas effekter på de olika systemen kommer att vara mycket viktig. Dessa 
modeller kommer att göra det möjligt att utvärdera de olika möjliga alternativen och att förstå i vilken utsträckning 
de olika medlemsstatemas demografiska bakgrund ligger till grund förderas särdrag, särskilt vad gäller de sodala 
trygghetssystemen. 
Förfarande för analys av parametrarna, grundat på modellen 
Modellen i fråga utvecklar genom sina variabler möjligheter som trots allt har verklighetsgrund. Det är uppenbart 
att om den genomsnittliga produktionen per capita inte förändras kommer modellens output att gälla ett konstant 
förhållande mellan produktivitet och antalet arbetstillfällen. Det är just genom att variera denna parameter som 
man, utifrån ett givet befolkningsscenario och i ett jämförande perspektiv, kan testa hur mycket produktiviteten 
måste öka för att ta hänsyn till befolkningsutvecklingen 
Den modell som presenteras här erbjuder möjligheten att variera de fyra oberoende parametrar den innefattar. 
För att tydliggöra dess användning är det av vikt att precisera på vilket sätt dessa olika parametrar skulle kunna 
användas för att uppskatta hur man kan begränsa de oundvikliga effekter av åldrandet som tidigare mätts och 
presenterats. 
- variation av det relativa arbetskraftstalet 
Som en första hypotes utgår modellen från att befolkningsutvecklingen och utvecklingen av arbetskraften är 
densamma. Genom att variera den parameter som bestämmer arbetskraften i modellen kan man mäta vilka 
vinster som skulle uppnås genom att höja det relativa arbetskraftstalet. Modellen bör kompletteras för att inom 
arbetskraften särskilja arbetslösa och sysselsatta. 
23 
I dagens situation finns stora skillnader mellan medlemsstaterna vad gäller sysselsättningen. I vissa länder är 
nivån nära 70%, medan andra knappt kommer upp i 58%. Dessa skillnader innebär att spelrummet för denna 
lösning kommer att variera beroende på utgångsläget. Därför börden lösning som består i att öka 
sysselsättningsgraden undersökas på nationell nivå, där den kan få stor betydelse. Dessutom finns stora 
skillnader mellan män och kvinnor i förhållande till sysselsättningen, vilket innebär att modellen bör utvecklas för 
att finslipa denna aspekt. 
- variation av andelen pensionärer 
Officiellt är pensionsåldem 65 år i de flesta medlemsstater, men för närvarande är den snarare 60 år. Modellen 
grundar sig på en konstruerad allmän pensionsålder på 60 år. Den första frågan är om en höjning av den 
nuvarande pensionsåldem kommer att ge effekter på ekonomin och statsfinansema, om det skulle finnas 
tillräckligt med arbetstillfällen för en sådan sysselsättningsökning? Efter de första testen kan konstateras att denna 
lösning har mycket lönsamma effekter på kort sikt, eftersom man vinner på två sätt: man minskar antalet 
pensionärer och ökar antalet människor i arbetskraften. Effekterna av denna förändring går alltså långt utöver den 
ökade sysselsättningsgraden i sig. 
Den andra frågan är hur den nuvarande pensionsåldem skall höjas för att behålla de nuvarande demografiska 
förhållandena. Enligt simulationema skulle pensionsåldem i hela unionen behöva höjas med minst sex år jämfört 
med nuvarande nivå, vilket visar de begränsningar detta alternativ har. 
Diagram 16 
8SSRSSRS «» »- • 
$ s s 
Test av variationer av pensionsåldern för att kompensera det demografiska åldrandet - Variation i produktivitet 
Från början skulle man kunna tro att den framtida befolkningsutvecklingen skulle kunna uppvägas av en ökad 
produktivitet till följd av utvecklingen av ny teknik och nya former av arbetsorganisation. Modellen visar dock att 
den nödvändiga produktivitetsökningen på längre sikt skulle vara betydligt större än tidigare, särskilt från och med 
år 2005 (se diagram 15). Utan denna produktivitetsökning kommer utrymmet för en förbättring av de ekonomiska 
villkoren för de yrkesverksamma generationerna att bli alltmer begränsade i en utsträckning de aldrig varit 
tidigare. 
- variation av transfereringskvoten 
Denna lösning består i att hitta nya sätt att finansiera kostnaderna för befolkningen utanför arbetskraften. Den 
behandlas allt oftare inom ramen för studier i denna fråga. Den diskuteras ofta samtidigt med fördelama av att 
minska de indirekta lönekostnaderna för att garantera konkurrenskraft och tillväxt, och för att öka 
sysselsättningen. 
I stora drag kan de olika lösningar som diskuteras inom ramen fördetta alternativ sammanfattas i två punkter. 
- Att öka antalet personer som betalar egenavgifter. Inom ramen för modellen kan detta behandlas genom att 
variera förhållandet mellan människor i arbetskraften och utanför. 
24 
Att förändra transfereringssatsema mellan pensioner och löner 
Dessa två punkter kan således utvärderas genom modellen. För närvarande förutsätter modellen en 
transfereringskvot på 75% samt att alla i arbetskraften är löntagare. Produktionen delas mellan löner och 
pensioner. 
Det är möjligt att använda dessa två hypoteser för att mäta känsligheten mellan variationerna av 
transfereringskvoten och antalet personer som betalar egenavgifter å ena sidan, och de demografiska effektema 
å andra sidan. 
Modellen ifråga utgår från ett fördelningssystem. Den kan inte användas för att uppskatta åldrandets effekter i ett 
biandsystem eller ett renodlat premiereservsystem. Den har dock fördelen att kunna ge en tydlig, om dock 
förenklad, uppfattning om åldrandets inflytande på pensionemas ekonomiska kostnad, och om begränsningarna 
för de olika lösningar som skulle kunna komma i fråga för att begränsa detta inflytande. Man bör för övrigt 
understryka att detta arbetssätt är ett komplement till de detaljerade analyser av den sodala tryggheten som läggs 
fram i kommissionens rapport "Den sodala tryggheten i Europa". 
Kostnaderna för sjukvård 
Erfarenheten har visat hur svårt det är att begränsa de ökande utgifterna för sjukvården. Tidigare berodde denna 
ökning huvudsakligen på två icke demografiska faktorer, utnyttjandet av mer avancerad teknik och en ökning av 
förbrukningen av sjuk- och hälsovård i alla åldrar (en ökning som man kanske bör koppla till den ökade 
livslängden). 
Vissa studier i ämnet har för övrigt uppskattat att 60% av utgifterna för sjukvåra" för en person koncentreras till 
året före döden, vilken ålder denna person än har. Med utgångspunkt från detta är det intressant att studera den 
framtida utvecklingen av dödsfallet, för att uppskatta kommande variationer av sjukvårdskostnaderna. 
Enligt medelhypotesen om befolkningsutvecklingen skulle det demografiska åldrandet få antalet dödsfall per år att 
öka från 3 725 000 år 1994 till 4 375 000 runt år 2025. Detta innebär en relativ ökning på 17,5%, vilket är det 
värde som 60% av sjukvårdsutgifterna kommer att multipliceras med på trettio år, enbart på grund av den 
demografiska effekten. 
Diagram 17 
4400 000 
4300 000 -\ 
4200 000 
4100 000 
4000 000 
3900 000 
3800 000 
3 700 000 r Antal förväntade 
dödsfall 
(medelscenario) 
I I II I I I I I I I I I I I I II M I t I I I t I I M 
Fler människor vid slutet av livet... 
En andra faktor bör beaktas i förhållande till åldrandet. Det gäller den möjliga ökningen av antalet personer i 
beroendeställning. 
25 
En utvärdering av detta antal skulle kräva långtgående undersökningar. Ett sätt att uppskatta företeelsen är dock 
att mäta ökningen av antalet mycket gamla människor mellan i dag och år 2025. Man vet att dessa personer 
löper en större risk att hamna i en funktionell beroendeställning. 
När man illustrerar denna indikator syns det klart att det särskilt är de mycket gamla som kommer att öka i antal: 
de kommer att vara nästan tre gånger så många som i dag. 
Om det skulle komma att styrkas att kostnadema för sjukvård för befolkningskategorin äldre personer har ett visst 
positivt samband med åldern, innebär detta att tendenserna för den demografiska utvecklingen i framtiden 
ytterligare skulle öka sjukvårdskostnaderna. 
Diagram 18 
3 
2,5 
2 
1.5 
1 
0,5 
0 Variationskoefficient mellan \ 
1995 och 2025 J P^ 
'M 
J-W 
WJ1 
>80ar >85år >90âr 
De äldsta personemas antal fördubblas eller tredubblas 
26 
Några samhällsaspekter 
Ett kvantitativt synsätt på åldrandets effekter på den sodala tryggheten kräver naturligtvis att man utarbetar 
modeller med många variationsmöjligheter för att förutse den ekonomiska och demografiska utvecklingen. Detta 
synsätt får dock inte innebära att man bortser från den sodala dimensionen och ett kvalitativt synsätt. Detta kan 
bland annat stödja sig på de studier som företagits av det europeiska observationsorganet för äldre människor. 
Vissa av dessa studier visar att det finns stor brist på jämlikhet inom befolkningsgruppen äldre personer. 
Dessutom ökar denna brist på jämlikhet. Den är nära kopplad till skillnadema mellan de olika ländernas 
sodalpolitik. Till exempel ökar skillnaden mellan pensionäremas och arbetstagarnas inkomster, eller mellan mäns 
och kvinnors pensionsinkomster. Eftersom ökad ojämlikhet är ett hot mot den sodala sammanhållningen är 
bristen på jämlikhet en stor utmaning för det moderna samhället. 
Samtidigt som befolkningen åldras förändras villkoren för pensionsrättigheter för många på grund av allt osäkrare 
anställningsförhållanden och arbetslösheten. Detta skulle kunna ge upphov till stora klyftor mellan framtidens 
pensionärer, och till och med medföra sodal utslagning för vissa av dem. Vad blir det i detta sammanhang av 
solidariteten mellan generationerna? 
På individuell nivå har det bevisats att relationsnäten mellan människor försvagas med stigande ålder man 
förlorar de yrkesmässiga relationema, vänner i samma ålder försvinner allteftersom, man blir ensam efter 
makens bortgång, en företeelse som är särskilt vanlig bland kvinnor på grund av skillnaden i livslängd. Utöver de 
svårigheter för sodal integration eller självständighet som dessa relationsförändringar kan ge upphov till, 
förändrar de ett stort antal äldre personers behov på ett betydande sätt vad gäller bostäder eller psykiskt eller 
fysiskt stöd. 
Det är således viktigt att påminna om att solidariteten mellan generationerna fortfarande är en livfull kraft i det 
europeiska samhället. Denna solidaritet kommer till uttryck inte bara i transfereringsmekanismema, utan även på 
långt mer subtila och svårfångade sätt: till exempel den tid man ägnar åt att vårda personer i beroendeställning. 
Till och med i de samhällen där familjebanden verkar som svagast har man kunnat konstatera betydelsen av och 
den intima kvaliteten hos relationerna mellan människor "på distans". Detta är ett kapital som samlats under 
många år och som vi måste slå vakt om. 
27 

Sammanfattning 
Dessa försök att kvantifiera effektema av befolkningsutvecklingen skall ses som en uppföljning av de slutsatser 
som antogs av kommissionen i vitboken om tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning, eftersom de visar i vilken 
utsträckning det ökande demografiska åldrandet på längre sikt kräver stora insatser gällande sysselsättning och 
ekonomisk tillväxt. 
I detta sammanhang är syftet med denna rapport att lämna ett visst underlag för reflexioner för den debatt om 
framtidens sodala trygghet som startades av kommissionen samt för utvecklandet av en europeisk 
sysselsättningsstrategi. 
En av nyckelfrågorna för att anpassa sig till den finansiella belastning som uppkommer genom 
befolkningsutvecklingen består i en bättre anpassning av arbetsmarknaden och utbildningen till de behov som 
uppstår genom denna utveckling. Marknaden behöver betydligt högre kompetens, och tankebanorna bör snarare 
gälla "investeringar" än "minskade kostnader" - investeringar i mänskligt kapital, ekonomiska investeringar för att 
främja skapandet av nya arbetstillfällen, sodala investeringar för att uppmuntra yrkesverksamhet, osv. 
Den europeiska sodala modellen bör också utvecklas om man vill bibehålla dess ursprungliga målsättningar. Den 
utvecklades i ett samhälle med massproduktion och stabilitet vad gäller arbetstillfällen och kunskaper, modeller 
för handel samt hushållens och den arbetsföra befolkningens struktur. Detta samhälle är i dag inte längre aktuellt. 
Djupgående förändringar har skett under århundradet gällande tekniken, spedaliseringen, lika möjligheter för män 
och kvinnor samt för olika sodala grupper. 
De demografiska framtidsstudierna bidrar till att sätta alla dessa frågor i ett längre tidsperspektiv. Därför har 
kommissionen för avsikt att fortsätta sina insatser inom detta område. Den önskar bland annat intensifiera sitt 
samarbete med nationella myndigheter på vetenskaplig grund och inom ramen för tillgängliga resurser. Detta 
samarbete, som bör utvecklas inom ramen för befintliga resurser, bör täcka ett antal väl definierade målsättningar 
som till exempel jämförelser av metoder, förbättring av modeller och förstärkning av den statistiska databasen. 
Ett sådant samarbete skulle ge betydande resultat, och borde göra det möjligt att: 
- öka kunskapen om befolkningsutvecklingens inflytande på arbetsmarknadspolitiken, sodalpolitiken och 
många andra politiska områden. 
- Stimulera debatten inom unionen mellan alla de aktörer som berörs av konsekvenserna av de demografiska 
förändringarna. 
Huvudmålet med detta arbete är att ge medlemsstaterna en referensram som kan garantera effektivare 
jämförelser och nödvändigt material för ett ökat vetenskapligt samarbete. 
29 

BILAGA 
Jämförande indikatorer över åldrandets effekter på nationell nivå 
31 

Diagram A. Befolkningstillväxt i procent mellan 1995 och 2025 för tre 
åldersgrupper- medelscenario 
Österrike 
0-19 20-59 60+ 0-19 Belgien 
20-59 60+ 
Tyskland Danemark 
0-19 20-59 60+ 0-19 20-59 60+ 
Finland 
0-19 20-59 60+ 0-19 Frankrike 
20-59 60+ 
Grekland Irland 
0-19 20-59 60+ 0-19 20-59 60+ 
3i 
Italien Luxemburg 
0-19 20-59 60+ 0-19 20-59 60+ 
Nederländerna Portugal 
0-19 20-59 60+ 0-19 20-59 60+ 
Spanien Sverige 
0-19 20-59 60+ 0-19 20-59 60+ 
Förenade kungariket 
0-19 20-59 60+ 
an 
35 
% 

ISSN 1024-4506 
KOM(96) 60 slutlig 
DOKUMENT 
SV 05 
Katalognummer : CB-CO-96-072-SV-C 
ISBN 92-78-00616-5 
Byrån för Europeiska gemenskapernas officidlfl publikationer 
L-2985 Luxemburg 
51