Under den ekonomiska och finansiella krisen visade sig EU-budgeten vara ett kraftfullt instrument för att stödja investeringar. Då många medlemsländers nationella budgetar har varit hårt pressade har EU-budgeten och särskilt sammanhållningspolitiken sedan 2008 vuxit fram som en viktig källa till stabila tillväxtfrämjande investeringar. I vissa medlemsländer visade de sig till och med vara den främsta källan. Europeiska fonden för strategiska investeringar (Efsi) har också spelat en viktig roll som katalysator för privata investeringar i hela Europa. Det här har visat hur EU-budgeten snabbt kan svara på nya utmaningar och skapa betydande hävstångseffekter.

EU-invånarnas intressen och förväntningar bör vara en viktig faktor när den nya EU-budgeten utformas. Under de senaste åren har det funnits ökande förväntningar på att unionen ska hantera utmaningar som den varken har behörighet eller ekonomiska resurser till. Skillnaden i förväntningar är central för den här debatten och den hänger direkt ihop med den nya budgetens storlek och flexibilitet.

All diskussion om framtiden för EU:s budget bör därför börja med den allra mest grundläggande frågan – vad bör EU-budgeten vara till för? EU-mervärde måste vara kärnan i den diskussionen. Å ena sidan handlar EU-mervärde om att uppnå de mål som anges i fördraget, å andra sidan om en budget som möjliggör kollektiva nyttigheter med en europeisk dimension eller bidrar till att upprätthålla våra grundläggande friheter, den inre marknaden eller Ekonomiska och monetära unionen.

·Den finansierar Erasmusprogrammet som främjar rörlighet för över 9 miljoner människor, särskilt studerande och ungdomar i olika länder under de senaste 30 åren.

·Den bidrar med mer än 30 miljarder euro till stöd för transeuropeiska nät inom områdena transport, energi och kommunikation via Fonden för ett sammanlänkat Europa (FSE).

Instabiliteten i EU:s grannskap och nya former av terrorism innebär stora utmaningar inom och utanför våra gränser. Säkerheten i ett medlemsland har blivit lika med säkerheten i hela EU. Ansvaret för många av de verktyg som förbättrar säkerheten för alla invånare ligger hos medlemsländerna, men EU har också en mycket viktig roll att spela, om det så rör sig om att förbättra kontrollen av de yttre gränserna, stärka stabila informationsnät, öka stödet från organen eller att hantera den allt större instabiliteten i våra grannländer.

Vitboken om Europas framtid och de tidigare diskussionsunderlag som lagts fram den senaste tiden visar att EU med 27 medlemsstater kommer att ställas inför ett stort antal utmaningar under perioden fram till 2025 och därefter.

En viktig utmaning för unionen och i synnerhet för euroområdet är att främja konkurrenskraften och råda bot på de allt större sociala klyftorna. Målet måste vara att minska de ekonomiska och sociala skillnaderna mellan och inom medlemsländer och att ge människorna en möjlighet att hitta sin roll i samhället. EU:s utgifter för sociala frågor, från arbetsmarknaden till fattigdomsminskning, från social integration till utbildning, utgör för närvarande endast 0,3 % av de totala offentliga utgifterna för sociala frågor i EU. Den här andelen kan komma att bedömas på nytt framöver, men medlemsstaterna kommer utan tvivel att bära det främsta ansvaret för det sociala stödet även i framtiden. I diskussionsunderlaget om EU:s sociala dimension har man angett områden där EU:s finanser skulle kunna bidra mer i framtiden, beroende på vilken väg som väljs för EU:s framtida socialpolitik.

Fördelarna med globaliseringen fördelar sig ojämnt såväl mellan befolkningen som mellan territorier, framför allt mellan storstadsområden och industriområden på tillbakagång och landsbygdsområden. Diskussionsunderlaget om hur vi bemöter globaliseringen pekar på att det är nödvändigt att avväga den ekonomiska omvandling som har orsakats av globaliseringen och teknologiska förändringar, så att varje invånare och varje region kan bidra till och dra nytta av den inre marknaden och bli mer konkurrenskraftig och motståndskraftig.

Hur svarar den nuvarande EU-budgeten på dessa utmaningar?

De tre grundläggande funktionerna hos vilken offentlig budget som helst är investeringar i kollektiva nyttigheter, omfördelning och makroekonomisk stabilisering. EU-budgeten fyller dessa funktioner, men i varierande grad. Till exempel finansierar den kollektiva nyttigheter genom program som förvaltas direkt på EU-nivå, som Horisont 2020 för forskning, eller instrument som fonden för ett sammanlänkat Europa för infrastrukturinvesteringar. Tillsammans med medlemsländer och regioner medfinansieras också kollektiva nyttigheter genom investeringar inom sammanhållningspolitiken.

Omfördelning (tillsammans med finansiering och tillhandahållande av kollektiva nyttigheter) sker via sammanhållningspolitiken, som främjar ekonomisk konvergens samt social och territoriell sammanhållning, via stöd för landsbygdsutveckling samt via inkomststöd till lantbrukare inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken.

Stabiliseringsfunktionen är endast indirekt. EU-budgeten har en delvis stabiliserande effekt för vissa medlemsländer, främst på grund av att den fastställs för sju år, vilket möjliggör en konstant investeringsnivå oberoende av konjunkturen. Samtidigt är en medlemsstats bidrag kopplat till ekonomiska resultat, så dess bidrag till budgeten sjunker om landet upplever en recession. EU-budgeten var dock aldrig avsedd att dämpa makroekonomiska chocker.

En viktig fråga som lyfts fram i diskussionsunderlaget om en fördjupad ekonomisk och monetär union är om man bör överväga att inrätta en sådan stabiliseringsfunktion och verktyg för ytterligare konvergens, vilket kommissionen bör undersöka ytterligare.

Investeringarnas inverkan beror på vilken miljö de görs i. Därför har det blivit en så stor debatt om länken mellan strukturreformer och EU-budgeten den senaste tiden. Medan den här länken redan har fastställts för sammanhållningspolitiken är det värt att fundera över om det är tillräckligt och om incitamenten kunde förbättras.

3.2.1 Investeringar i kollektiva nyttigheter som förvaltas direkt på EU-nivå

I den fleråriga budgetramen för 2014–2020 ägnas omkring 13 % av EU-budgeten åt att stödja viktiga prioriteringar för en hållbar tillväxt genom program eller projekt som direkt eller indirekt förvaltas på europeisk nivå.

Det största av dessa program är Europeiska fonden för strategiska investeringar, som inrättades av kommissionens ordförande Jean-Claude Juncker i november 2014 efter den finansiella och ekonomiska krisen 2008–2009 och den påföljande kraftiga minskningen av investeringar. Den är på god väg att mobilisera det planerade målet på 315 miljarder euro i investeringar. Med den föreslagna förlängningen torde fonden mobilisera investeringar på totalt minst 500 miljarder euro.

Horisont 2020, det viktigaste instrumentet för finansiering av spjutspetsforskning och innovation i hela EU (74,8 miljarder euro), lockar samarbete från 131 länder runtom i världen och har finansierat 13 000 projekt av hög kvalitet sedan 2014.

Fonden för ett sammanlänkat Europa (30,4 miljarder euro) är ett annat exempel på EU:s investeringar i stor infrastruktur inom transport, energi och kommunikationsteknik i Europa. Ett av projekten handlar om att förbättra säkerheten för den centrala järnvägsförbindelsen i Polen och samtidigt öka hastighetskapaciteten upp till 200 km/h, vilket innebär en allmän förbättring av de europeiska gods- och persontransporterna längs den centrala transportkorridoren Östersjön–Adriatiska havet.

Erasmus+ (14,8 miljarder euro) är det europeiska programmet för utbildning, ungdom och idrott, med över 2 miljoner deltagare fram till 2016.

Programmet Cosme (2,3 miljarder euro) är utformat för små och medelstora företag för att underlätta åtkomsten till lånefinansiering, finansiering med eget kapital och marknadstillträde. Tack vare programmet har över 140 000 företag erhållit lånefinansiering på över 5,5 miljarder euro. Det beaktar de europeiska riskkapitalmarknadernas egenheter genom att investera i små och medelstora företag under tillväxt- och expansionsfasen, med nästan en halv miljard euro i kapitalinvesteringar 2016.

EU finansierar också ett antal storskaliga projekt och infrastrukturer som är för stora för att slutföras utan offentliga investeringar. Hit hör bland annat EU:s globala system för satellitnavigering Galileo, som tillhandahåller tjänster tack vare 15 fullständigt operativa EU-satelliter som nu är i omloppsbana, och det europeiska jordobservationsprogrammet Copernicus, som enligt planerna ska bli en av världens viktigaste stordataleverantörer.

Många av dessa program har blivit varumärken för EU, som på så sätt syns och känns igen i människors dagliga liv. Det finns ändå utrymme för förbättringar för att ytterligare stärka resultaten och öka deras inverkan, i synnerhet genom att undvika överlappningar, kombinera instrument och se till att de är enkla och kompletterar varandra. Bör budgetanslaget för dessa program ökas? Hur kan vi se till att de förstärker varandra? Hur kan överlappningar mellan olika program på samma område undvikas, oavsett om det gäller stora infrastrukturer eller stöd till små och medelstora företag? Sätt att förbättra användningen av finansieringsinstrumenten på det här området för att förenkla de gällande reglerna och förbättra flexibiliteten tas upp i avsnitt 4.2.

3.2.2 Ekonomisk, social och territoriell sammanhållning

Globaliseringens vinster har stor spridning, men kostnaderna är ofta lokala. Nya uppgifter tyder på att många regioner i Europa löper mycket större risk för plötsliga chocker på grund av deras ekonomiska specialisering, arbetskraftskostnader eller arbetsstyrkans utbildningsnivå. Samtidigt är arbetslösheten, i synnerhet bland de yngre generationerna, fortfarande alltför hög, deltagandet på arbetsmarknaden är lågt i många delar av Europa och det antal människor som riskerar att drabbas av fattigdom är oacceptabelt högt.

Dessa skillnader i ekonomiska och sociala perspektiv kan skapa sociopolitiska spänningar och kräver en lämplig reaktion från EU så att ingen person och ingen region lämnas åt sitt öde.