[pic] | EUROPEISKA KOMMISSIONEN |

Bryssel den 28.9.2010

KOM(2010) 512 slutlig

RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET, RÅDET, EUROPEISKA EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN OCH REGIONKOMMITTÉN

2009 års rapport från Europeiska kommissionenom stabilitetsinstrumentet{SEK(2010) 1114}

1. Inledning

Denna den tredje årsrapporten överlämnas till Europaparlamentet, rådet Ekonomiska och sociala kommittén samt regionkommittén i enlighet med rapporteringskraven i artikel 23 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1717/2006 av den 15 november 2006 om upprättande av ett stabilitetsinstrument (nedan kallad förordningen ).

Rapporten överlämnas också som ett komplement till de uppgifter som redan lämnats i enlighet med rapporteringskraven i artikel 6.6 i förordningen. Kommissionspraxis sedan 2007 är att underrätta både rådet och Europaparlamentet om exceptionella stödåtgärder som kommer att stöttas inom ramen för förordningen som en del av EU:s krishantering. För att också tillhandahålla uppgifter om vilka framsteg som de vidtagna åtgärderna lett till kompletteras årsrapporten med ett arbetsdokument från kommissionen med en övergripande uppdatering av genomförandet av pågående åtgärder.

2. Om stabilitetsinstrumentet

Sedan stabilitetsinstrumentet inleddes 2007 har det tilldelats anslag på omkring 2 miljarder euro under perioden 2007–2013 som använts för att hantera konflikter och kriser världen över. Instrumentet har varit inriktat på säkerhetshot på såväl nationell som regional nivå, samt genom att bygga upp en kapacitet för krishantering och konfliktförebyggande åtgärder. Tack vare stabilitetsinstrumentet har EU därför under hela konfliktcykeln kunnat arbeta med effektiva och kompletterande insatser i god tid.

Krishantering

Stabilitetsinstrumentets ”krishanteringsdel”, som regleras i artikel 3 i förordningen, representerar lejonparten av instrumentets budget (1,4 miljarder euro för perioden 2007–2013). Stabilitetsinstrumentet kan användas till att reagera på politiska kriser, våldsamma konflikter eller naturkatastrofer och det är utformat för att i god tid säkerställa flexibelt, integrerat och politiskt lyhört stöd till tredjeländer.

Sedan 2007 har ett betydande antal insatser inom ramen för stabilitetsinstrumentet utformats för att komplettera EU:s och andra internationella organisationers övergripande insatser på området. Detta har ofta skett parallellt med humanitära insatser för att stärka kopplingen mellan katastrof-, återanpassnings- och utvecklingsbistånd eller för att underlätta att de politiska målen med GSFP-insatser (den gemensamma säkerhets- och försvarspolitiken) uppnås. Stabilitetsinstrumentets program för krishantering är till sin natur sådana att de inte kan planeras i förväg. De utvecklas som en reaktion på krissituationer eller framväxande kriser när stöd inte kan erbjudas snabbt nog inom ramen för andra gemensamma finansieringsinstrument, med hänsyn till EU:s övergripande och geografiska mål och strategiska prioriteringar. De åtgärder som vidtas måste vara kompletterande och eftersträva synergier med EU:s geografiska politiska strävanden och instrument. De ska också vara förenliga med målen för länder- och regionstrategierna.

Stabilitetsinstrumentets godkännandeförfaranden är utformade för att säkerställa ett snabbt antagande av krishanteringsprogram på högst 20 miljoner euro. Insatser inom ramen för stabilitetsinstrumentet är politiska åtgärder. Därför är genuina politiska överläggningar inom EU, i tillämpliga fall tillsammans med nationella myndigheter och andra internationella och fristående aktörer, en viktig del av beslutsprocessen.

Långsiktiga utmaningar

Stabilitetsinstrumentet innehåller också en långsiktig dimension som omfattar tre delar, vilka kan programplaneras för att möjliggöra ”stöd inom ramen för stabila förhållanden för samarbete” för genomförande av åtgärder med inriktning på trygghets- och säkerhetsaspekter enligt artikel 4.1, riskminimering i samband med kemiska, biologiska, radiologiska och nukleära material enligt artikel 4.2 samt förberedelse för kriser enligt artikel 4.3.

I meddelandet om stabilitetsinstrumentet 2007–2011 fastslår kommissionen prioriteringarna för långsiktiga åtgärder enligt artikel 4. Dessa omfattar i) internationella ansträngningar för att hindra spridning av massförstörelsevapen genom åtgärder för effektivare kontroll av kemiska, biologiska, radiologiska och nukleära material och agenser, kontroll av varor med dubbla användningsområden samt kanalisering av vapenexperters kunskaper till fredlig verksamhet, ii) stöd till globala och transregionala ansträngningar för att ta itu med hoten från olaglig handel, terrorism och organiserad brottslighet samt iii) genomförandet av långsiktiga kapacitetsstärkande åtgärder som syftar till att stärka internationella organisationer och fristående aktörer med mandat att förebygga eller bemöta kriser.

3. Krishantering inom ramen för stabilitetsinstrumentet (exceptionella stödåtgärder enligt artikel 3 i förordningen)

Förmågan att tidigt och skyndsamt kunna fastställa tänkbara åtgärder inom ramen för stabilitetsinstrumentets krishanteringsinsatser bygger på ett gott samarbete och kommunikation mellan EU:s avdelningar i Bryssel och EU-delegationerna på fältet. Tre typer av överväganden är relevanta i avgränsningsskedet: i) åtgärdens uppfyllande av villkoren för stöd (den faktiska förekomsten av en kris, åtgärdens kompletterande karaktär och omfattningen av synergier med EU:s övriga krishanteringsinsatser); ii) genomförbarhet (dvs. tillräckligt med ledtid för en ordentlig förberedelse av åtgärden och samarbete med en fast genomförandepartner); samt iii) den planerade åtgärdens politiska lämplighet. Nära samarbete med EU:s medlemsstater i ett tidigt skede, t.ex. genom att låta experter från medlemsstaterna delta i faktaundersökningsarbetet inom ramen för stabilitetsinstrumentet, kan ge ett mervärde och bidrar till en sammanhållen EU-insats.

3.1. Geografisk fördelning hittills

Sedan 2007 har 350 miljoner euro mobiliserats till 100 individuella åtgärder i 48 länder världen över. Vad gäller den geografiska spridningen av krishanteringsinsatser under de senaste tre åren, framträder en relativt balanserad bild med en avsevärd mängd stöd som fortfarande utgår till Afrika (främst Centralafrikanska republiken, Tchad, Demokratiska republiken Kongo, Somalia och Zimbabwe – omkring 25 %), följt av åtgärder i Asien (främst Bangladesh, Östtimor, Nepal, Pakistan, Filippinerna, södra Thailand och Sri Lanka – omkring 20 %), Mellanöstern (Libanon, ockuperat palestinskt territorium och flyktingar i Syrien – 18 %), västra Balkan och Östeuropa (Bosnien och Herzegovina, Kosovo[1] samt Moldavien – omkring 15 %), Latinamerika och Karibien (Bolivia, Colombia, Kuba, Haiti, Honduras, Nicaragua och Peru – omkring 11 %), samt Centralasien och södra Kaukasus (Armenien och Nagorno-Karabach, Georgien och Kirgizistan – 11 %).

3.2. Aktuella sektorer

Tematiskt omfattar de vidtagna åtgärderna ett stort antal frågor som behandlas utifrån de specifika behoven i varje framväxande konflikt eller situation efter en konflikt, närmare bestämt:

- råd om utveckling på kort sikt och omedelbara reformer av säkerhetssektorn efter en konflikt (Centralafrikanska republiken, Demokratiska republiken Kongo, Guinea-Bissau, Libanon, ockuperat palestinskt territorium, Pakistan och Östtimor),

- möjliggörande och stöd till åtgärder på områden där GSFP-insatser genomförs (Afghanistan, Tchad, Demokratiska republiken Kongo, Georgien, Afrikas horn, Kosovo[2] och ockuperat palestinskt territorium),

- stöd till fredsbevarande uppdrag och fredsskapande insatser som leds av FN eller regionala organisationer (Minurcat i Tchad, AU–FN-ledd medling i Darfur och AU i Somalia),

- stöd till rättsstaten och rättssystem för övergångsperioder (Afghanistan, Colombia, Kirgizistan, Libanon, Sierra Leone, Solomonöarna, Östtimor och västra Balkan),

- stöd till interimsförvaltningar och särskilda tribunaler (Internationella civila kontoret i Kosovo, Libanontribunalen, SC i Sierra Leone och ODIHR/ICTY-programmen på Balkan),

- stöd till konfliktlösning och försoning (Colombia, Georgien, Moldavien, Burma, Nepal, ockuperat palestinskt territorium, Peru, Sri Lanka, södra Thailand, Uganda och Zimbabwe),

- stöd till bräckliga valprocesser (hela Afrika, Bolivia, Komorerna, Haiti, Moldavien och Pakistan),

- återhämtningsprogram efter konflikter och katastrofer (Bangladesh, Kuba, östra Kongo, Gasaremsan, Haiti, Libanon, Burma, Nicaragua och Peru) och finansiering av behov som gemensamt bedömts av FN, Världsbanken och EU (gemensamma bedömningar efter åtta kriser har genomförts) samt

- stöd till fördrivna befolkningar (Georgien, Libanon och Syrien).

3.3. Vilka samarbetar EU med?

Omkring 48 % av stabilitetsinstrumentets medel kanaliseras via FN-organ som i många fall har konkreta strukturer för akutinsatser i kris- och konfliktdrabbade länder. Vid sidan om FN:s centrala roll har avdelningarna inom kommissionen med ansvar för krishanteringsinsatser inom ramen för stabilitetsinstrumentet särskilt sett till att utnyttja den erfarenhet som redan finns inom det växande nätet av internationella och lokala fristående organisationer i det konfliktförebyggande och fredsskapande arbetet. Som ett resultat av detta kanaliseras 22 % av medlen genom fristående organisationer. Utöver detta kanaliseras 17 % i partnerskap med andra internationella organisationer utan anknytning till FN, bl.a. Afrikanska unionen, Europeiska säkerhets- och samarbetsorganisationen och Världsbanken. Återstoden tillhandahålls genom privata operatörer (6 %), EU-medlemsstaternas organ (4 %) och i vissa fall genom nationella system (3 %).

[pic]

3.4. Program för krishanterinsinsatser ( exceptionella stödåtgärder ) antagna 2009

Under stabilitetsinstrumentets tredje verksamhetsår har man åter finansierat ett stort antal krishanteringsinsatser genom att vidta exceptionella stödåtgärder i enlighet med förordningen. Totalt antogs och inleddes 20 finansieringsbeslut och 26 åtgärder inom ramen för stabilitetsinstrumentet under 2009. En fullständig förteckning över alla finansieringsbeslut som antagits 2009 under budgetrubrik 19.0601 återfinns i kommissionens arbetsdokument som åtföljer rapporten som bilaga.

Exempel på ovanstående är de snabba reaktionerna våren 2009 på förstörelsen till följd av de israeliska inbrytningarna i Gaza. Insatserna inom ramen för stabilitetsinstrumentet gjordes då i samverkan med de humanitära undsättningsinsatser som leddes av kommissionens generaldirektorat för humanitärt bistånd och civilskydd. Andra nya nyckelprogram är exempelvis civilt terrorbekämpningsarbete i Pakistan (15 miljoner euro), stödpaketet till Georgien efter konflikten med Ryssland (14 miljoner euro) och stabilitetsinstrumentets bidrag till EU:s övergångsstrategi för Zimbabwe (10,5 miljoner euro).

Projekt lanserades också snabbt för att vid behov och med kort varsel kunna tillhandahålla akut stöd till bräckliga valrörelser, exempelvis i Bolivia, Zimbabwe och Komorerna. Dessutom har omedelbara konfliktlindringsåtgärder bidragit till att stabilisera läget i Moldavien och Libanon. Insatser för att förbättra det instabila läget på Afrikas horn har gjorts inom ramen för ett program mot olaglig handel över Adenbukten i Jemen och genom stöd i Kenya och på Seychellerna till rättegångar mot personer som gripits i samband med EU:s militära insats Atalanta och som nu står åtalade för sjöröveri.

3.5. EU-delegationernas roll i krishanteringen

EU-delegationerna förser ofta kommissionen i Bryssel med projektförslag och är direkt ansvariga för förvaltningen av exceptionella stödåtgärder som antagits. På samma sätt som under 2009 har genomförandet av en majoritet av projekten (19 finansieringsbeslut av 20 och tre åtgärder inom ramen för stabilitetsmekanismen) delegerats vidare till delegationerna i de berörda länderna. Detta gör att kontrakt kan förhandlas med lokala motparter i tid och att det praktiska genomförandet av projekten kan övervakas på nära håll. Till följd av detta stor EU-delegationerna för 80 % av åtagandena och 90 % av betalningarna inom ramen för stabilitetsinstrumentet under 2009.

[pic][pic]

Mängden anställda som arbetar med stabilitetsinstrumentet vid EU-delegationerna har stigit till 22, varav åtta arbetar som samordnare av regional krishanteringsplanering och 14 som samordnare av stabilitetsprojekt vid delegationer med ett betydande antal uppgifter med koppling till stabilitetsinstrumentet.

3.6. Internationell samordning och kontaktverksamhet

Europeiska kommissionen organiserade konferensen Making the difference Strengthening capacities to respond to crises and security threats (Bryssel den 3–4 juni 2009). Syftet var att kartlägga effektiva metoder för att stärka krishanteringskapaciteten. I konferensen deltog många samarbetskrafter från EU-institutionerna, det civila samhället, universitetsvärlden och internationella organisationer som FN, Världsbanken, Arabförbundet och Afrikanska unionen.

En rad böcker har utkommit som behandlar EU:s konfliktförebyggande insatser, krishantering och fredsskapande åtgärder. Syftet är att hålla nyckelgrupper välinformerade om hur EU:s krishanteringsförmåga utvecklas och om vilka åtgärder som vidtas av EU i konflikter världen över. Dessa publikationer finns på http://ec.europa.eu/external_relations/ifs/publications/index_en.htm.

3.7. Stabilitetsinstrumentets krishantering som komplettering av GSFP: kopplingen mellan säkerhet och utveckling

För att säkerställa en sammanhållen krishantering från EU:s sida har åtgärder inom ramen för stabilitetsinstrumentet också under 2009 varit inriktade på att komplettera GSFP, vilket visar sig genom stödet i Kenya och på Seychellerna till rättegångar mot personer som gripits i samband med EU:s militära insats Atalanta och som nu står åtalade för sjöröveri.

Det förekommer också andra exempel på komplettering när åtgärder vidtas inom ramen för stabilitetsinstrumentet i samband med GSFP å ena sidan och befintliga EU-stödprogram å den andra. De utdragna och därför högprioriterade krissituationerna på det ockuperade palestinska området, i Kosovo[3] och i Afghanistan företer gemensamma drag. Detta beror på att utvecklingsstöd från EU redan är inriktat på EU:s centrala stabilitetsprioriteringar där, eftersom dessa kunde tas upp redan i programplaneringscykeln 2007–2013. EU:s höga profil i säkerhets- och utvecklingsfrågor i dessa tre fall understryks av de fyra insatserna inom ramen för GSFP som f.n. genomförs där (Eupol Copps och Eubam Rafah, Eupol Afghanistan och Eulex Kosovo).

Tack vare de omfattande budgetmedel som är avsatta i dessa fall har stabilitetsinstrumentet mobiliserats på ett välinriktat och kompletterande sätt, för att beakta kvarstående behov som exempelvis avvecklingsfasen inom Unmiks fjärde pelare i Kosovo, prövningen av domare och åklagare samt de initiala löpande kostnaderna för det internationella civila kontoret. I Mellanöstern har utrustning till den civila polismyndigheten kunnat skaffas fram genom insatser inom ramen för stabilitetsinstrumentet. Detta har gjorts för att stödja EU:s insatser för att reformera den palestinska ordningsmakten tillsammans med insatserna inom Eupol Copps. Dessutom har 20 miljoner euro utbetalats till stöd efter konflikten i Gaza. I Afghanistan har stabilitetsinstrumentet inriktats på att snabbt förstärka arbetet med att reformera det afghanska rättsväsendet genom att skicka dit en grupp höga sakkunniga som nu följs upp genom ett instrument för utvecklingssamarbete. På grund av läget i Georgien, med en alltmer utdragen kris efter kriget med Ryssland 2008, har Europeiska grannskaps- och partnerskapsinstrumentet, GSFP och stabilitetsinstrumentet på liknande sätt mobiliserats tillsammans på ett kompletterande sätt.

I andra områden, särskilt Ache, Bolivia, Colombia, Haiti, Mindanao, Pakistan, Sri Lanka, södra Thailand, Östtimor och Jemen har stabilitetsinstrumentet anlitats för att snabbt reagera på politiska kriser eller instabilitet när inga andra EU-instrument har kunnat användas. I dessa länder är programplaneringen inom EU:s utvecklingsstöd i allmänhet inriktad på långsiktig fattigdomsbekämpning och på att uppnå millenieutvecklingsmålen, samtidigt som det saknas utrymme för GSFP-insatser. Detta visar att stabilitetsinstrumentet har ökat EU:s möjligheter att ingripa i geografiska och politiska kriser.

4. Den långsiktiga delen av stabilitetsinstrumentet (artikel 4 i förordningen)

I april 2009 antog kommissionen det nya fleråriga vägledande programmet 2009–2011 för långsiktiga åtgärder inom ramen för stabilitetsinstrumentet. Beslutet innebar att 225 miljoner euro avsattes för tre prioriterade områden enligt artikel 4, vilka inbegriper nya program för att öka kuststaters förmåga att bekämpa sjöröveri, ett av kommissionens första antiterrorprogram med inriktning på Afghanistan, Pakistan och Sahelregionen samt ett program för kamp mot organiserad brottslighet med kopplingar till kokainsmuggling i Västafrika och Latinamerika. Krisberedskapsdelen, som bygger på intensiv dialog med civilsamhället, inbegriper EU:s medlemsstater och internationella och regionala organisationer inom ramen för partnerskapssamarbetet för fred. De årliga åtgärdsprogrammen 2009 som följde och som alla är inriktade på att hindra spridning och transregionala hot samt partnerskapssamarbetet för fred antogs samtliga under 2009.

Under åren 2007–2009 mobiliserades totalt 139 miljoner euro till den långsiktiga delen under de första tre åren: 36 miljoner euro anslogs till åtgärder med inriktning på transregionala säkerhetshot (artikel 4.1), 83 miljoner euro till åtgärder för riskminimering i samband med kemiska, biologiska, radiologiska och nukleära material eller agenser (artikel 4.2) samt 20 miljoner euro inom ramen för krisberedskapsdelen (artikel 4.3, partnerskapssamarbetet för fred).

4.1. Regionöverskridande insatser mot organiserad brottslighet, människohandel, skydd av viktig infrastruktur, hot mot folkhälsan och kampen mot terrorism

Mot bakgrund av den vägledande programplaneringen för 2009–2011 antogs den 25 september 2009 den årliga åtgärdsplanen för år 2009 som omfattar nya program med inriktning på kokainsmugglingsrutter och kritiska sjöleder och totalt uppgår till 14 miljoner euro utöver ett pilotprojekt med inriktning på sjöbevakning och risker (1 miljoner euro). Med det nya åtgärdsprogrammet ligger det främsta mervärdet i att illegala transregionala flöden hanteras och i att ett integrerat tillvägagångssätt tillgrips när insatser görs mot kopplingarna mellan organiserad brottslighet och terrorism i regioner av avgörande vikt för EU. Smuggling av narkotika och handeldvapen är ett av de största övergripande problem som måste angripas.

EU:s ansträngningar på dessa områden kommer att fungera som ett komplement till pågående och planerade insatser från medlemsstaternas sida. Därför är det viktigt att medlemsstaternas experter deltar i genomförandet av programmen för att därmed maximera synergierna med den sakkunskap som finns i medlemsstaterna. I detta syfte har kommissionen inrättat en expertstödsfunktion inom ramen för stabilitetsinstrumentet som möjliggör mobilisering och finansiering av nationella experters deltagande i fältuppdrag, i utformandet av åtgärder och i genomförandet och övervakningen av dessa. 2009 års informella inbjudan att anmäla intresse för deltagande i expertstödsfunktionen har varit mycket framgångsrik – omkring 180 svar har inkommit från myndigheter och andra organ i medlemsstaterna. I slutet av 2009 hade över 40 expertuppdrag utförts i 30 länder.

Under 2009 fortsatte EU också att ta upp problemet med handeldvapen och lätta vapen i samtliga multilaterala fora och i politisk dialog med tredjeländer. EU inriktade sig på de destabiliserande effekterna av spridningen och smugglingen av handeldvapen, lätta vapen och explosiva ämnen genom konkreta projekt med en transregional dimension. I Centralamerika stödjer EU det centralamerikanska programmet för kontroll av handeldvapen och lätta vapen och de ansträngningar som görs för att bekämpa smugglingen av eldvapen och explosivt material i Centralamerika och kringliggande länder (1 miljoner euro). I Afrika lämnar EU stöd genom det regionala centret för handeldvapen, som finns i Nairobi, i kampen mot olaglig lagring och smuggling av eldvapen och explosiva material i enlighet med ramen för det strategiska partnerskapet mellan Afrika och EU (3,3 miljoner euro).

4.2. Insatser för riskminimering och beredskap i samband med kemiska, nukleära och biologiska material eller agenser

På grundval av de nya vägledande programmen för åren 2009–2011 utarbetades det tredje årliga åtgärdsprogrammet för denna del (32 miljoner euro) som antogs den 30 november 2009.

Genom programmet finansieras inrättandet av kemiska, biologiska, radiologiska och nukleära expertcentra, stärkandet av kapaciteten och informationsutbytet inom civila institutioner för att bekämpa smuggling av kemiska, biologiska, radiologiska och nukleära ämnen, stärkandet av beredskapen mot biologiska hot, alternativa uppgifter för vetenskapsmän och tekniker som tidigare arbetet inom vapenindustrin genom stöd till Internationellt vetenskaps- och teknikcentrum i Moskva och Ukrainas vetenskaps- och teknikcentrum i Kiev (ISTC och STCU) samt stöd till kapacitetsutveckling för nedmontering av kärnanläggningar för omskolning av irakiska ingenjörer som tidigare arbetat med massförstörelsevapen.

Alla insatser som definierats i de två föregående (2007 och 2008) årliga insatsprogrammen kontrakterades och sattes igång. Den första utvärderingen av programresultaten inleddes i januari 2010. Den omfattar tre områden: exportkontroll av varor med dubbla användningsområden, kampen mot smuggling av kemiska, biologiska, radiologiska och nukleära ämnen samt omskolning till fredliga uppgifter av vetenskapsmän och ingenjörer som tidigare arbetat med massförstörelsevapen. Resultaten av utvärderingen kommer att beaktas i definitionen av den nya strategin och i det vägledande programmet 2012–2013 för denna del.

4.3. Krishanteringsdelen i stabilitetsinstrumentet

Den 30 juni 2009 antogs det årliga åtgärdsprogrammet för krishanteringsdelen av stabilitetsinstrumentet – kallad partnerskapssamarbetet för fred – av kommissionen med en total budget om 5 miljoner euro, inriktad på följande insatser: i) förstärkt samarbetet och kapacitet tillsammans med internationella, regionala och subregionala organisationer, inklusive stöd till FN:s enhet för medlingsstöd; till FN:s stödbyrå för fredsskapande åtgärder; till den internationella dialogen om fredsskapande åtgärder och statsbyggnad som hålls mellan instabila stater och partnerländer i utvecklingssamarbetet samt övervakningsprojektet för genomförande av principer för internationellt engagemang i instabila stater och situationer, vilket förvaltas av sekretariatet vid kommittén för utvecklingsbistånd inom organisationen för ekonomiskt samarbete och utveckling (OECD); samt till förvarningsnätverk bland relevanta internationella, regionala och subregionala organisationer genom användning av gemensamma verktyg och arbetsmetoder; och ii) utbildning av närmare 600 ytterligare experter på det polisiära området för deltagande i civila stabiliseringsuppdrag.

Dialogen mellan det civila samhällets organisationer fördjupades också genom fyra rådgivande möten under 2009 inom ramen för det fredsskapande partnerskapssamarbetet. Två möten rörde problem med kopplingar till själva partnerskapssamarbetet, medan de andra två gav experter från det civila samhället från både EU och organisationer verksamma på fältet tillfälle att utbyta synpunkter med beslutsfattare på EU-nivå om vissa geografiskt avgränsade kriser såsom dem i Bosnien och Herzegovina och Nagorno-Karabch.

Under första halvåret 2009 genomfördes en studie för att inventera det fredsskapande partnerskapssamarbetet och dess omfattning. Studien inbegrep samråd med berörda aktörer (kommissionens avdelningar, det civila samhället, Europaparlamentet osv.) för att dra lärdomar av det första genomförandeåret för partnerskapssamarbetet och att utarbeta rekommendationer till grund för utkastet till årligt åtgärdsprogram 2010 för krisberedskapsdelen inom ramen för stabilitetsinstrumentet. De viktigaste rekommendationerna i studien avser antagandet av bredaste möjliga definition av begreppet fredsskapande. Därutöver bör företräde ges tematiska eller övergripande problemområden som omfattar en rad geografiska sammanhang och som tydligt visar att man kan komplettera andra EU-stödda insatser och politiska prioriteringar.

Slutligen har det fredsskapande partnersamarbetets webbportal upprättats som en kanal för kommunikation med det civila samhällets aktörer. Tack vare den kan det civila samhällets organisationer registrera sig och elektroniskt erhålla uppdateringar om den senaste utvecklingen med avseende på partnerskapet. (https://webgate.ec.europa.eu/tariqa/PeaceBuilding/).

5. STABILITETSINSTRUMENTET OCH BUDGETGENOMFÖRANDET

5.1. 2009

I 2009 års budget gjordes åtaganden på totalt 182 444 000 euro, och av dessa utbetalades 132 822 913 euro under de tre budgetrubrikerna för kort- och långsiktiga delar av stabilitetsinstrumentet (19.0601, 19.0602 och 19.0603).

I fråga om krishantering och beredskap (artiklarna 3 och 4.3 i förordningen, budgetrubrik 19.0601) var genomförandegraden vid årsslutet 100 %. Av det totala beloppet anslogs 5 miljoner euro till krisberedskap i det årliga åtgärdsprogrammet 2009 inom ramen för stabilitetsinstrumentet fredsskapande partnerskapssamarbete. Återstoden på 130 miljoner euro gick till åtaganden för krishantering. Utbetalningarna till krishantering och beredskap uppgick till 113 miljoner euro. Genomförandet av betalningsbemyndiganden översteg 90 % vid årsslutet. Detta motsvarar ytterligare en ökning jämfört med 2008 (86 %) och 2007 när genomförandet av utbetalningarna uppgick till 68 %.

En annan indikator på att krishanteringen nu kommer igång snabbare är att 92 % av 2009 års åtaganden var kontrakterade och två tredjedelar av de kontrakterade medlen utbetalades under loppet av samma år.

Också i 2009 års budget på 47 miljoner euro gjordes ett åtagande för 100 % av återstoden av den långsiktiga delen av stabilitetsinstrumentet (artiklarna 4.1 och 4.2 under budgetrubrikerna 19.0603 och 19.0602), med ungefär hälften av medlen kontrakterade under loppet av samma år.

5.2. Utvecklingen av de program för krishantering som antogs under 2008 och 2007

Samtliga krishanteringsåtgärder och -funktioner under 2008 och 2007 har kontrakterats och 100 % av de tillgängliga budgetmedlen har använts (215 miljoner euro, förutom 20 miljoner euro som tilldelats det fredsskapande partnersamarbetet). Huvuddelen av de krishanteringsåtgärder som antogs 2007 och ungefär hälften av de åtgärder som antogs under 2008 fullföljdes under loppet av 2009. Totalt 40 av 100 åtgärder som antagits sedan 2007 har fullföljts och omkring 80 % av de kontrakterade medlen har utbetalats. Detaljerade statistiska uppgifter om åtaganden, kontrakt och utbetalningar återfinns i kommissionens arbetsdokument som bifogats denna rapport.

6. Slutsats

Mot bakgrund av ovanstående har stabilitetsinstrumentet i fråga om politisk relevans, strategiskt fokus, övergripande konsekvens, men också i fråga om förbättrade operativa och finansiella resultat, utvecklats avsevärt under sina första tre år.

En ny jämförande översiktsrapport om stabilitetsinstrumentet, FN:s fond för fredsskapande åtgärder och Världsbankens fonder för statsbyggnad och fredsskapande insatser bekräftar denna bild. I översiktsrapporten som beställdes av brittiska ministeriet för internationell utveckling tillsammans med en grupp givarländer (Kanada, Japan, Nederländerna, Norge och Sverige) drogs slutsatsen att EU tack vare stabilitetsinstrumentet kan:

”[…] lämna ett bidrag under den bräckliga övergångsperioden efter en konflikt och komplettera EU-institutionernas kapacitet i sådana sammanhang. Stabiliseringsinstrumentets potential att mobilisera avsevärda tekniska och ekonomiska resurser till stöd för statsbyggnads- och fredsprocesser samt återuppbyggnadsinsatser, inbegripet en stärkning av centrala institutioner och system, i kombination med förmågan att ansluta till långsiktiga utvecklingsprogram är en tydlig konkurrensfördel. Instrumentets förvaltnings- och beslutssystem förefaller vara effektiva och tätt kopplade till beslutsprocesserna på högre nivå. […] Stabiliseringsinstrumentets ledningsstruktur förefaller också möjliggöra strategiskt beslutsfattande, även i form av hantering av mycket känsliga politiska frågor och hantering av risker förenade med insatser i snabbt föränderliga situationer. Månatliga genomgångar med EU:s kommitté för utrikes- och säkerhetspolitik sörjer för att medlemsstaterna alltid är informerade och att samordningen mellan EU:s partnerländer stärks”[4].

Detta utgör en solid grund på vilken stabilitetsinstrumentet tillsammans med relevanta gemenskapsinstrument, GSFP och andra politiska krishanteringsverktyg inom EU ytterligare kan bidra till de övergripande insatser för att hantera kriser och konflikter som genomförs av Europeiska utrikestjänsten under ledning av kommissionens höga representant och vice ordförande.

[1] Enligt FN:s säkerhetsråds resolution 1244 (1999).

[2] Enligt FN:s säkerhetsråds resolution 1244 (1999).

[3] Enligt FN:s säkerhetsråds resolution 1244 (1999).

[4] Funding Peacebuilding and Recovery: A Comparative Review of System-Wide Multi-Donor Trust Funds and other Funding Instruments for Peacebuilding and Post-Conflict Recovery , rapport av Donata Garrasi på uppdrag av UK Department for International Development (DFID), 2010.