1.Inledning

Europeiska unionen har tillväxt för sjunde året i rad. Den långvariga tillväxten har hjälpt EU:s ekonomi att skapa jobb till fler människor än någonsin. För närvarande arbetar 240 miljoner människor i EU, och 15 miljoner nya jobb har skapats sedan 2013. Arbetslösheten i EU är rekordlåg och uppgår nu till 6,6 %.

Dessutom har de offentliga finanserna förbättrats: den offentliga skulden räknat som andel av BNP har minskat sedan 2015, och underskottet spås bli mindre än 1 % av BNP från och med 2018. Strukturreformer, investeringar och en ansvarsfull budgetpolitik i medlemsstaterna har i kombination med beslutsamma åtgärder på EU-nivå, t.ex. investeringsplanen för Europa, bidragit till den återställda stabilitet och det ökade välstånd som i dag kännetecknar den europeiska ekonomin.

Tillväxten i EU har avmattats, bl.a. på grund av den försämrade globala ekonomin. Tillväxten i EU spås minska från uppskattningsvis 1,9 % under 2018 till 1,5 % under 2019 och sedan öka något till 1,7 % under 2020. I världen tilltar de handelspolitiska och geopolitiska spänningarna, och EU påverkas särskilt på grund av bl.a. exportens geografiska och sektoriella inriktning. Trots det tar EU vara på handelns möjligheter. Exempelvis kan det nyligen ingångna frihandelsavtalet mellan EU och Japan öka EU:s export till Japan med 13,5 miljarder euro om året. Med tanke på osäkerheten kring villkoren för de brittiska relationerna med EU i framtiden, spekuleras i detta meddelande inte om de eventuella ekonomiska följderna av olika scenarier.

Tillväxtfaktorerna håller på att gå över från att vara yttre till att bli inhemska. Högre sysselsättning och tillväxt kommer att stödja privat konsumtion, medan investeringarna torde fortsätta att gynnas av förmånliga finansieringsvillkor. Att undanröja hinder för den inre marknadens funktion och förbättra företagsklimatet bör bidra till att hålla uppe den samlade efterfrågan. Några av de inhemska faktorer som bidragit till den senaste tidens avmattning är produktionsproblem i bilindustrin och osäkerhet om budgetpolitiken och den ekonomiska politiken i några medlemsstater. Den finanspolitiska inriktningen förväntas bli expansiv i euroområdet 2019, medan den offentliga skulden fortsätter att minska.

Hur stor den förväntade avmattningen blir och vilka följder den får för EU:s ekonomi beror på våra politiska insatser. Att främja och värna om investeringar, särskilt i människor och kompetens, stärker både ekonomins tillväxtpotential och håller uppe den samlade efterfrågan. När det gäller de offentliga finanserna bör regeringarna fortsätta att stärka hållbarheten, särskilt när skuldkvoterna är höga och medlemsstaterna inte har utnyttjat det gynnsamma konjunkturläget och de låga räntorna för att bygga upp de finanspolitiska marginalerna igen. Samtidigt bör det budgetpolitiska utrymmet utnyttjas när det finns, och särskild uppmärksamhet bör ägnas åt utgifternas och skattesystemets tillväxtvänlighet och omfördelningseffekter. Slutligen kan en mer symmetrisk ombalansering över euroområdet begränsa skuldsaneringens negativa inverkan på tillväxten och göra vår ekonomi mindre beroende av efterfrågan i omvärlden.

I enlighet med Jean-Claude Junckers tal om tillståndet i unionen 2018 efterlystes i tillväxtöversikten för 2019 en mer målmedveten investeringspolitik i kombination med välövervägda strukturreformer och en ansvarsfull budgetpolitik. Vidare framhölls i rekommendationen om euroområdets ekonomiska politik 2019 behovet att komplettera de nationella satsningarna med fortsatta reformer på EU-nivå, t.ex. genom att stärka den inre marknaden. Även om politiska ansträngningar gjorts de senaste åren för att öka våra ekonomiers motståndskraft kvarstår en del utmaningar. Tillväxten i EU kommer inte alla länder, regioner eller enskilda till del på samma sätt. Vissa medlemsstater har fortfarande hög arbetslöshet, hushållsinkomster som i reala tal är lägre än före krisen och utbredd fattigdom. De regionala skillnaderna är fortfarande stora, och ökar i vissa medlemsstater. Dessutom ökar den totala faktorsproduktiviteten endast långsamt, och den digitala tekniken sprids trögt. I kombination med hur befolkningens åldrande påverkar arbetskraften begränsar detta vår framtida tillväxtpotential. I de landsrapporter som läggs fram samtidigt med detta meddelande ägnas särskild uppmärksamhet åt hur medlemsstaterna når resultat med den europeiska pelaren för sociala rättigheter. Pelaren är tänkt att fungera som en färdplan för rättvis och hållbar tillväxt för alla.

Under den här planeringsterminen presenterar kommissionen en mer verkningsfull politisk koppling mellan planeringsterminen och EU:s finansiering 2021–2027 efter kommissionens förslag till nästa fleråriga budgetram. Målet är större samstämmighet mellan samordningen av den ekonomiska politiken och användningen av EU-medel, som utgör en väsentlig del av de offentliga investeringarna i flera medlemsstater (enbart sammanhållningsmedlen utgör under nästa programperiod 0,5 % av BNP i EU). Därför anges i landsrapporterna prioriterade områden för politiska insatser i fråga om offentliga och privata investeringar i medlemsstaterna, varför de utgör underlaget till en framgångsrik fördelning av de sammanhållningspolitiska medlen och ibruktagande av relaterade EU-medel 2021–2027.

2.Framsteg med de landsspecifika rekommendationerna

I de landsrapporter som läggs fram i dag finns underlaget till de landsspecifika rekommendationerna i den europeiska planeringsterminen. Under denna omgång av den europeiska planeringsterminen och som fortsättning på fjolårets satsning avser kommissionen att fördjupa dialogen med medlemsstaterna och andra berörda parter, för att uppmuntra genomförandet av de landsspecifika rekommendationerna och förankra dem bättre ute i medlemsstaterna. Dialogen är tänkt att omfatta särskilda besökt i medlemsstaterna liksom bilaterala och multilaterala samtal.

Alla medlemsstater har gjort framsteg med att genomföra de landsspecifika rekommendationerna, om än i varierande grad. Sedan planeringsterminerna startade 2011 har medlemsstaterna noterat åtminstone ”vissa framsteg” med över två tredjedelar av de landsspecifika rekommendationerna. Framstegen håller i stort sett samma takt som vid kommissionens bedömning i maj 2018 . Liksom vid föregående bedömningar har medlemsstaterna gjort de största framstegen inom finanstjänster, vilket beror på att stabilisering och sanering av finanssektorn prioriterats efter finanskrisen. Då krisen initialt drabbade arbetsmarknaden särskilt hårt, har dessutom betydande framsteg gjorts med de rekommendationer som rör främjande av sysselsättning i fasta anställningar och åtgärder mot segmentering av arbetsmarknaden.

Med tanke på de tilltagande ekonomiska riskerna behöver reformerna påskyndas för att stärka våra ekonomiers motståndskraft. Medlemsstaterna behöver ta bättre vara på de gynnsamma ekonomiska förhållandena genom att gå vidare med genomförandet av de rekommendationer som rådet riktade till dem 2018. Störst framsteg har gjorts med rekommendationerna om problem i finanssektorn, särskilt rörande finanstjänster, minskning av privat skuldsättning och reformer av insolvensförfarandena. Däremot har framstegen varit påfallande små när det gäller rekommendationerna om konkurrens, regelverk, statligt ägda företag och breddning av skattebasen. I några fall finns det till och med tecken på en tillbakagång, t.ex. när det gäller de offentliga finansernas och pensionernas långsiktiga hållbarhet.

Reformer och investeringar förutsätter att medlemsstaterna har tillräcklig administrativ och teknisk kapacitet att ge de förväntade resultaten. Gedigna förberedelser utförda av en förvaltning med tillräckligt med personal och erforderliga tekniska medel maximerar de offentliga investeringarnas och reformernas genomslag. Reformer av den offentliga förvaltningen har begränsade närtidskostnader och kan ge verkan när som helst i cykeln. Realistiska, mätbara resultat av reformerna behöver specificeras, övervakas och kommuniceras. Stödprogrammet för strukturreformer erbjuder praktiskt stöd till alla medlemsstater som begär det att utforma och implementera reformer, särskilt som uppföljning av rekommendationerna i den europeiska planeringsterminen .





3.Makroekonomiska obalanser

De fördjupade granskningarna i landsrapporterna erbjuder en heltäckande analys av medlemsstaternas obalanser. Bakomliggande brister och relevanta gränsöverskridande implikationer kartläggs. Makroekonomiska obalanser kan skada ekonomin i en viss medlemsstat, i euroområdet eller i unionen som helhet. Förfarandet vid makroekonomiska obalanser går ut på att upptäcka och förebygga obalanserna tidigt, så att de berörda medlemsstaterna vidtar lämpliga åtgärder för att avhjälpa dem.

I rapporten om förvarningsmekanismen för 2019 valdes tretton medlemsstater ut för fördjupad granskning av huruvida de berörs eller riskerar att beröras av obalanser . Av de länderna bedömdes elva ha obalanser eller alltför stora obalanser redan under 2018. Efter att ha avslutat programmet för ekonomiskt stöd genomgick dessutom Grekland för första gången en fördjupad granskning. I rapporten om förvarningsmekanismen för 2019 konstaterades också att en fördjupad granskning av Rumänien var på sin plats, för att bedöma följderna av de pågående försämringarna av landets kostnadskonkurrenskraft och handelsbalans. Valet av medlemsstater fick stöd av rådet . I bedömningen granskas obalansernas allvarsgrad och utveckling, liksom de politiska åtgärder som vidtagits på grundval av de landsspecifika rekommendationerna i förfarandet vid makroekonomiska obalanser. Obalansernas spridningseffekter och systemomfattande gränsöverskridande följder beaktas också.

3.1. Framsteg med att rätta till de makroekonomiska obalanserna i EU och euroområdet