Särskild rapport nr 5/2002

om stödordningen för extensifieringsbidrag och extensifieringsersättning inom den gemensamma organisationen av marknaden för nötkött, samt kommissionens svar

(I enlighet med artikel 248.4 andra stycket i EG-fördraget)

(2002/C 290/01)

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

>Plats för tabell>

SAMMANFATTNING

I. Revisionsrätten har granskat stödordningen för extensifieringsersättning(1) (Extensification Payment Scheme, EPS), ett direkt stöd för nötboskap från den gemensamma organisationen av marknaden för nötkött, som syftar till att uppmuntra extensiv miljömässigt hållbar nötköttsproduktion och till att minska produktionsöverskottet (se punkterna 2 och 4). Granskningens syften var att bedöma i vilken grad stödordningen för extensifieringsersättning har uppmuntrat extensiv produktion av nötboskap inom EU och att granska hur stödordningen genomförts efter reformen av den i Agenda 2000 (se punkterna 10-12).

II. Två tredjedelar av EU:s nötkött kommer från mjölkkobesättningar (denna andel minskar dock gradvis, se punkterna 6 och 7), som normalt sett inte är berättigade till extensifieringsersättning och som har en tendens att produceras mer intensivt än specialiserade am- och dikobesättningar. Utgifterna för stödordningen för extensifieringsersättning uppgick till totalt 4 039,4 miljoner euro mellan 1994 och 2000, och gynnade framför allt medlemsstater som har betydande am- och dikobesättningar (se punkt 41).

III. En brist i stödordningen för extensifieringsersättning korrigerades genom Agenda 2000-reformen, som ledde till att det verkliga antalet nötkreatur beaktas vid beräkningen av djurtätheten (se punkt 3), och att ett krav på betesmark infördes (se punkt 14 b och punkt 18). Djurtätheten är endast ett grovt mått för att skilja mellan intensiva och extensiva produktionsmetoder (se punkterna 17-20).

IV. Stödordningen för extensifieringsersättning löper parallellt med arealbaserade miljöprogram för jordbruket och program för landsbygdens utveckling (se punkt 21), och kraven på djurtäthet i de huvudsakliga nötboskapsstödordningarna håller på att minskas till samma nivåer som krävs i stödordningen för extensifieringsersättning när systemet med två nivåer tillämpas (se punkt 20).

V. Genomförandet av stödordningen var besvärligt i alla besökta medlemsstater (se punkterna 22-28). Det fanns brister i inspektionsförfarandena och i systemen för identifiering och registrering av nötboskap, och det uppstod problem när det gällde att definiera och mäta grovfoderarealen (se punkterna 29-32). Vissa producenter erhöll extensifieringsersättning utan att uttryckligen ansöka om det (se punkt 33).

VI. Kommissionen har otillräcklig information om effekterna av stödordningen för extensifieringsersättning (se punkterna 34 och 35). Fastän stödordningen för extensifieringsersättning fungerar som inkomststöd till nötköttsproducenter med extensiva produktionsmetoder, är dess effekter på den extensiva nötköttsproduktionen begränsad. Den uppmuntrar endast i liten omfattning producenter som använder intensiva produktionsmetoder att gå över till mer extensiva metoder, och den har inte i särskilt hög grad uppmuntrat till ytterligare extensiv produktion (se punkterna 36-45).

VII. Revisionsrätten rekommenderar kommissionen att göra en bedömning av ändamålsenligheten och effektiviteten vad gäller stödordningen för extensifieringsersättning, samt av att den överensstämmer med andra stödordningar som miljöprogrammen för jordbruket och kompensationsprogram. Man bör överväga att ändra förordningarna med avseende på riskbedömning och brister i fråga om inspektioner (se punkt 53).

INLEDNING

Bakgrund

Förordningar som ligger till grund för stödordningen för extensifieringsersättning (EPS)

1. Sedan Agenda 2000-reformerna infördes den 1 januari 2000 ger den gemensamma organisationen av marknaden för nötkött(2) ett ökat direkt stöd till producenterna för att kompensera dem för inkomstbortfall som beror på prisminskningar, samtidigt som marknadsstöd i form av stöd för lagring, exportbidrag och importkontroll har minskat. Det direkta stödet utgörs av ett särskilt bidrag till producenter av tjurar och ungtjurar, ett bidrag för att hålla am- och dikobesättningar (dvs. boskap som föds upp och hålls för köttets skull), ett slaktbidrag för alla typer av nötkreatur och ytterligare utbetalning per djur och/eller kompensationsbetalning(3) (de två sistnämnda stöden infördes genom Agenda 2000). Ytterligare extensifieringsersättning kan betalas ut för boskap för vilken det redan betalas ut särskilt bidrag och am- och dikobidrag.

2. Stödordningen för extensifieringsbidrag infördes genom 1992 års reform av den gemensamma jordbrukspolitiken (GJP)(4), och syftade till att kompensera specialiserade nötköttsproducenter för de konkurrensfördelar som nötköttsproducenter med intensiv och semi-intensiv produktion åtnjöt till följd av minskade spannmålspriser (se punkt 4). Genom stödordningen avsåg man att ta hänsyn till djurtätheten på jordbruksföretagen, dvs. varje jordbruksföretags kapacitet att producera foder i förhållande till antalet djur och slag av djur som hålls, i syfte att fastställa bidragsberättigandet från stödordningen. Extensifieringsbidraget betalades ut om producenten låg under en viss djurtäthetsnivå vad gäller de djur för vilka han ansökte om särskilt bidrag och am- och dikobidrag. Stödordningen har ändrats två gånger, dels för att öka storleken på tilläggsbetalningarna, dels för att införa två nivåer vad gäller djurtäthet, i syfte att göra stödordningen effektivare genom utbetalning av högre belopp vid lägre djurtäthet (se tabell 1).

Tabell 1

Belopp för extensifieringsbidrag och extensifieringsersättning (EPS)

>Plats för tabell>

3. Djurtätheten beräknas utifrån antalet djur i förhållande till den grovfoderareal(5) som finns tillgänglig för att föda djuren. Antalet djur beräknas i termer av djurenheter (DE). För närvarande räknas tjurar, kor och annan nötboskap över två år som 1 djurenhet, nötboskap från sex månader till två år räknas som 0,6 djurenheter och får och getter räknas som 0,15 djurenheter vardera. För att vara berättigad till bidrag för nötkött är för närvarande den maximala djurtätheten 2 djurenheter per hektar. Gränsvärdet har satts med hänsyn till den maxgräns på 170 kg N/hektar från organiska källor som fastställs i nitratdirektivet.

4. Trots att det inte tydligt har fastställs några detaljerade mål för stödordningen för extensifieringsersättning i tillämpliga förordningar, är den en av flera åtgärder som syftar till att minska produktionsöverskottet av nötkött och uppmuntra en miljömässigt hållbar jordbruksproduktion och god livsmedelskvalitet(6), samt framför allt bekämpa en allt starkare tendens till intensifiering och uppmuntra extensiv produktion av nötboskap(7). 1996 infördes kontrollmål för produktionen(8), och i samband med Agenda 2000-reformerna infördes miljömässiga mål(9). Det allmänna målet med stödordningen för extensifieringsersättning är att ge jordbrukarna inkomststöd, vilket också gäller andra stödordningar på GJP-området. I sin årsrapport för 1996(10) påpekade revisionsrätten att man vid beräkningen av djurtätheten använt en metod som endast tog hänsyn till djur för vilka ersättning hade begärts, och revisionsrätten rekommenderade att samtliga djur på jordbruksföretaget skulle räknas in. Genom Agenda 2000-reformen av stödordningen, som nu kallas stödordningen för extensifieringsersättning(11), korrigerades denna svaghet och all nötboskap och vissa får och getter på jordbruksföretaget tas med i beräkningen. Det infördes också strängare villkor för stödberättigande från den 1 januari 2000 (se punkterna 14-16). Extensifieringstillägget ingår inte i de extensifieringsstöd som finns tillgängliga under miljöprogrammen för jordbruket, som har behandlats i revisionsrättens särskilda rapport om en grönare jordbrukspolitik(12).

Vad är extensifiering?

5. Termerna "extensivt jordbruk" och "extensifiering" definieras inte i den tillämpliga lagstiftningen. Extensiv boskapsproduktion anses i allmänhet vara produktion där boskapen föds upp med foder som kommer från marken där de hålls, i motsats till intensiv boskapsuppfödning där djuren vanligtvis hålls inomhus under större delen av, eller hela, sin livstid och utfodras med köpt foder. Den nuvarande gemensamma organisationen av marknaden för nötkött använder gränser för djurtätheten för att skilja dessa typer åt (dvs. maximalt antal djur som hålls per hektar tillgänglig grovfoderareal (se tabell 1), och har fastställt att minst 50 % av grovfoderarealen skall vara tillgänglig för betande djur (se punkt 14 b).

Sambandet mellan extensifiering och nötköttsproduktion

6. Endast en tredjedel av nötköttet i EU kommer från specialiserad nötköttsproduktion (dvs. am- och dikobesättningar - nötboskap av köttras som föds upp för köttproduktion), men andelen ökar(13) (se punkt 7). Resten av köttet kommer från mjölkkobesättningar. Mjölkkobesättningar är inte berättigade till stöd från de viktigaste nötköttsstödordningarna (am- och dikobidrag och särskilt bidrag), och inte heller till extensifieringsersättning (se undantag i punkt 45). De föds i allmänhet upp intensivare än annan nötboskap för att producera tillräckligt med mjölk. Tendensen till intensifiering inom mjölkkosektorn bekräftas av en undersökning som gjordes för kommissionens räkning 1999(14), av olika metoder inom EU för uppfödning av boskap. Undersökningen visade bl.a. att 40 % av de specialiserade mjölkkoföretagen i EU hade en djurtäthet som var större än 2 djurenheter per hektar, jämfört med 23 % för företag som specialiserat sig på nötköttsproduktion. Även om det finns skillnader mellan medlemsstaterna är koncentrationen av am- och dikor i förhållande till tillgänglig betesmark i allmänhet inte större än ett djur per hektar.

Andelen specialiserad nötköttsproduktion har ökat i EU

7. Mellan 1995 och 1999 sjönk genomsnittspriserna på nötkött i EU med cirka 8 %(15), och kreatursbesättningarna i EU minskade något. Minskningen av nötboskap av hankön och mjölkkor utjämnades av en liten ökning av antalet am- och dikor(16). Den andel av EU:s nötköttsproduktion som kommer från specialiserade am- och dikobesättningar ökade alltså medan andelen mjölkkor av den totala kobesättningen i EU minskade från 73 % till 63 % mellan 1990 och 2000(17).

8. Antalet djur som erhöll de grundläggande am- och dikobidragen och det särskilda bidraget var stabilt mellan 1995 och 1999, och cirka en tredjedel av djuren erhöll bidrag. Antalet av dessa djur som också erhöll extensifieringsersättning ökade något. Situationen varierade inom EU, men i samtliga medlemsstater med undantag för Spanien, konstaterades en minskning eller en mycket liten ökning av den totala nötboskapsbesättningen.

9. I Spanien ökade däremot nötboskapsbesättningen med nästan 14 % (796000 djur). Spanska producenter kan traditionellt delas upp i två olika kategorier - antingen föder de upp nötboskap eller också göder de den för slakt närmare storstadsområdena där den konsumeras. Uppbyggnaden av EU:s nötköttsbidrag har emellertid varit en av de faktorer som bidragit till utvecklandet av "integrerade" jordbruksföretag, som strävar efter att behålla maximal värdeökning inom produktionsenheterna genom att hålla både liv- och slaktdjur(18).

Mål och metod för revisionsrättens granskning

10. Även om de viktigaste rekommendationerna i revisionsrättens årsrapport 1996 vad gäller extensifiering genomfördes genom Agenda 2000-reformerna (se punkt 4), beslutade revisionsrätten år 2000 att på nytt granska frågan om att uppmuntra extensifiering, med tanke på de ökade utgifter för stödordningen för extensifieringsersättning som reformerna medfört. Revisionsrättens granskningsmål var att undersöka genomförandet av den reformerade stödordningen för extensifieringsersättning i de besökta medlemsstaterna och att bedöma i vilken grad stödordningen för extensifieringsersättning uppmuntrade extensiv boskapsproduktion inom EU. Den roll som stödordningen för extensifieringsersättning spelar för att stödja nötköttproducenternas inkomster beaktades också.

11. Eftersom kommissionen inte har ställt upp några detaljerade, mätbara mål, undersökte revisionsrätten huruvida stödordningen för extensifieringsersättning uppmuntrade till extensifiering, genom att studera

a) i vilken omfattning extensiva producenter avhålls från att intensifiera sin produktion, och

b) i vilken omfattning intensiva producenter uppmuntras att extensifiera sin produktion.

I revisionsrättens särskilda rapport om en grönare jordbrukspolitik undersöktes om effekterna av stödordningen för extensifieringsersättning uppfyllde miljöskyddsmålen. Andra mål som gällde livsmedelskvalitet och produktionskontroll granskades däremot inte direkt av revisionsrätten, eftersom dessa frågor påverkas av alla nötköttsåtgärder.

12. Revisionsbesök gjordes vid kommissionen och i fem medlemsstater (Spanien, Frankrike, Irland, Österrike och Förenade kungariket). Revisorerna granskade förvaltningsförfarandena i berörda medlemsstater och regioner, och de deltog i myndigheternas 15 granskningar på platsen vid stödmottagarnas jordbruksföretag. Ansökningshandlingar om bidrag granskades vid 30 företag som mottagit stöd från stödordningen för extensifieringsersättning i varje land eller region under perioden 1993-2000, i syfte att bedöma effekten av stödordningen för extensifieringsersättning på deras verksamhet.

EKONOMISK INFORMATION

13. Utgifterna för stödordningen för extensifieringsersättning för år 2000 (rapporteringsår 2001) uppgick till 913,8 miljoner euro(19) (se tabell 2 för utvecklingen av totala utgifter för nötkött sedan 1994, inklusive stödordningen för extensifieringsersättning). Frankrike, följt av Förenade kungariket, Irland och Spanien, står tillsammans för 80 % av utgifterna för stödsystemet. Mellan 1999 (sista året före Agenda 2000-reformen av stödordningen för extensifieringsersättning) och år 2000 minskade antalet djur för vilka både grundbidragen (am- och dikobidrag och särskilt bidrag)(20) och samtidigt extensifieringsersättning erhölls (se tabell 3). Situationen varierar dock mellan medlemsstaterna och reformens långsiktiga effekter på det antal djur som är berättigat till extensifieringsersättning kan ännu inte tydligt skönjas (se illustration 1 för utgifter för extensifieringsersättning sedan 1994 per medlemsstat och se illustration 2 för utvecklingen av utgifterna för extensifieringsersättningen).

Tabell 2

Utgifter för nötkött

>Plats för tabell>

Anm.:

Utgifterna för extensifiering påbörjades 1994.

Källa:

GD Jordbruk - utveckling av EUGFJ-utgifter, 1994-2001. Budget 2002.

Tabell 3

Jämförelse av nötboskap som erhåller särskilt bidrag, am- och dikobidrag och extensifieringsersättning - Tillämpningsår 1999 och 2000((Betalningsår 2000 och 2001.))

>Plats för tabell>

Källa:

GD Jordbruk, D2, arbetsdokument.

Illustration 1

Totala EPS-utgifter 1994-2000: 4 039,4 miljoner euro

>PIC FILE= "C_2002290SV.000801.TIF">

Källa:

EUGFJ-garantisektionens bokslut.

Illustration 2

Utveckling av utgifterna för extensifieringsersättning i EU

>PIC FILE= "C_2002290SV.000901.TIF">

Anm.:

Inkomstökningen från 1997 till 1998 beror på införandet av en hög extensifieringsersättningsnivå vid respekterande av ett lågt djurtäthetströskelvärde.

Källa:

EUGFJ, garantisektionens bokslut.

UTFORMNINGEN AV STÖDORDNINGEN FÖR EXTENSIFIERINGSERSÄTTNING

Agenda 2000-reformerna innebar stora förändringar

14. De viktigaste förändringarna som infördes från den 1 januari 2000 innebar

a) att samtliga nötkreatur(21) på jordbruksföretagen medräknas (se punkt 4),

b) att minst 50 % av den areal som uppgetts vara grovfoderareal, enligt definitionen i rådets förordning (EG) nr 1254/1999, artiklarna 12 och 13, skall vara betesmark som är tillgänglig för betande djur(22), inklusive mark som slagits för hö eller ensilage,

c) att mark som är berättigad till stöd för jordbruksgrödor inte längre kan räknas som grovfoderareal för extensifieringsersättning, även om den fortfarande kan räknas som grovfoderareal när det gäller det huvudsakliga am- och dikobidraget och det särskilda bidraget.

15. Den standardiserade metoden för att beräkna djurtätheten innebär att man räknar antalet djur som finns på producentens jordbruksföretag vid ett visst räkningstillfälle för att få fram antalet djurenheter per beteshektar. Det finns också ett förenklat system där producenterna åtar sig att ständigt hålla antalet djur under en viss djurtäthet. Grekland, Spanien, Irland och Förenade kungariket valde samtliga att tillåta ett förenklat system, eftersom det minskar den administrativa bördan både för myndigheterna och de extensiva producenter som sannolikt inte överskrider begränsningen av djurtätheten (se punkt 44).

16. Dessutom kan medlemsstaterna antingen tillämpa ett enda lågt tröskelvärde för djurtäthet för berättigande till extensifieringsersättning, eller ett system med två nivåer där olika belopp betalas ut för varje steg av djurtäthet(23) (se tabell 1). Sex medlemsstater (Tyskland, Grekland, Spanien, Österrike, Portugal och Sverige) valde att tillämpa endast ett tröskelvärde och att betala en högre extensifieringsersättning till de producenter som har lägre djurtäthet. Övriga medlemsstater valde ett system med två nivåer och lägre extensifieringsersättning(24). Myndigheterna i Spanien och Österrike informerade revisionsrätten om att de valt endast ett tröskelvärde för att låta producenterna åtnjuta högre tilläggsbetalningar, eftersom de flesta nötköttsproducenterna i dessa länder inte har något problem med att uppfylla kraven på lägre djurtäthet. Myndigheterna i Frankrike, Irland och Förenade kungariket meddelade revisionsrätten att de valt systemet med två nivåer för att det tillät producenterna att minska sin produktion under flera år och för att ett större antal producenter kunde dra nytta av stödordningen.

Djurtäthet är fortfarande en grov måttstock för att identifiera extensiva jordbruksmetoder

17. Nötboskap, får och getter ingår alla i beräkningen av djurtätheten för extensifieringsersättningen och därmed görs en grov skillnad mellan intensiva och extensiva producenter, framför allt eftersom många boskapsproducenter i mindre gynnade regioner föder upp både får och nötboskap i sina jordbruksföretag. All nötboskap(25) som är fysiskt närvarande på jordbruksföretaget ingår i beräkningen av djurtätheten, men när det gäller får och getter medräknas endast de djur för vilka man ansökt om bidrag i beräkningen av djurtätheten vid kvotinnehavarens jordbruksföretag, oavsett om dessa djur är fysiskt närvarande eller inte. Eftersom bidrag till får och getter endast betalas ut för hondjur över ett års ålder, exkluderas alla handjur och lamm under ett år från beräkningen av djurtätheten.

18. I enlighet med rådets förordning (EG) nr 1254/1999, måste 50 % av den deklarerade grovfoderarealen vara betesmark, definierat som "gräsmark som enligt lokal jordbrukspraxis anses vara avsedd för betande nötkreatur och /eller får"(26) (se punkt 14 b). Mark som deklarerats som grovfoderareal i enlighet med stödordningen för extensifieringsersättning behöver inte nödvändigtvis användas för betande nötboskap - fastän extensifieringsersättningen betalas ut för nötkreatur och inte för får.

Stödordningen ger inget incitament som får producenterna att minska djurtätheten

19. Gränserna för djurtäthet som fastställs i förordningen syftar till att begränsa den intensiva produktionen av nötkött(27). Extensifieringsersättningen utbetalas emellertid i förhållande till antalet djur och därmed uppmuntras producenter som ännu inte ligger nära gränserna för djurtäthet, att maximera sin produktion inom dessa gränser och därmed inkomsterna från ersättningen (se punkterna 37-44). När det gäller Förenade kungariket stöds denna upptäckt av resultaten från en övergripande undersökning som gjorts av landets Countryside Commission(28).

20. För de huvudsakliga nötboskapsstödordningarna (am- och dikobidrag och särskilt bidrag), som producenten redan måste erhålla för att vara berättigad till extensifieringsersättning, tillämpas en djurtäthet på 2 djurenheter för antalet djur för vilka bidragsansökningar har gjorts(29). Till följd av den BSE-kris, som började hösten 2000, införde rådet 2001 flera åtgärder för att minska den framtida nötköttsproduktionen. En åtgärd gick ut på att uppmuntra ytterligare extensifiering genom införande av strängare djurtäthetskrav för de huvudsakliga nötboskapsstödordningarna. Djurtäthetskraven på maximalt 2 djurenheter per hektar har minskats till 1,9 djurenheter år 2002 och 1,8 djurenheter från år 2003(30). Detta minskar djurtäthetskraven för de huvudsakliga nötköttsstödordningarna till nivåer som liknar dem som används i stödordningen för extensifieringsersättning (se tabell 1). Från 2003 kommer gränsvärdet på 1,8 djurenheter per hektar att vara det samma när man tillämpar systemet med två nivåer (se punkt 16)(31) och skillnaderna mellan beräkningen av djurtätheten för de huvudsakliga stöden och ytterligare extensifieringsersättning II, kommer att vara grovfoderarealen (se punkt 14 b och punkt 18) och antalet djur som ingår i djurtätheten (se punkterna 15 och 17).

Stödordningen för extensifieringsersättning och andra stödordningar

21. Jordbruksföretag som föder upp nötboskap och andra djur extensivt, ligger ofta i delar av EU där markens kvalitet, den oländiga terrängen och klimatet gör att det inte finns så många möjligheter att driva andra slag av jordbruk. Jordbruksföretagen i dessa områden kan, förutom direkta nötboskap- och fårbidrag, även vara berättigade till arealbaserade EU-bidrag från miljöprogrammen för jordbruket och kompensationsbidrag till mindre gynnade regioner. Dessa handläggs ofta av andra organisationer än dem som administrerar stödordningen för extensifieringsersättning. För att vara berättigad till sådant stöd, ställs villkor om sunda jordbruksmetoder och respekt för djurtäthetsfaktorer, som beräknas på ett annat sätt för att ta hänsyn till stödordningarnas särskilda krav. Extensiva jordbruksföretag kan på så sätt få flera sorters bidrag för att hålla ett litet antal djur på sin mark, både från stödordningen för extensifieringsersättning som baseras på antal djur och från miljö- och kompensationsprogrammen med arealbaserade bidrag.

GENOMFÖRANDET AV STÖDORDNINGEN FÖR EXTENSIFIERINGSERSÄTTNING I BESÖKTA MEDLEMSSTATER

Brister i databasen med uppgifter om nötkreatur har lett till problem

22. Databaserna för identifiering och registrering av nötkreatur(32) skulle vara fullständiga den 1 januari 2000. Medlemsstaterna kan använda dem för att fastställa antalet djurenheter, förutsatt att de anser att databasen innehåller tillräckligt korrekta uppgifter. I annat fall måste medlemsstaterna fastställa antalet djurenheter utifrån information som vissa datum lämnas av alla producenter(33).

23. Även om förordningarna inte kräver att databaserna skall användas, underlättar de beräkningen av antalet djurenheter och djurtätheten. När revisionsbesöken gjordes (från november 2000 till juli 2001) kunde endast Österrike med framgång använda sin nötboskapsdatabas för detta ändamål. I Spanien, Irland och Förenade kungariket omfattade databaserna inte all nötboskap och djurtätheten för vanliga bidragsansökningar beräknades på grundval av information som lämnats vid räkningstillfällen under året. Informationen i databaserna för nötboskap kunde användas för granskningarna på platsen i Österrike och Förenade kungariket, men inte i Spanien och Irland.

24. I Frankrike använde myndigheterna det nationella systemet för identifiering och registrering av nötboskap för att beräkna djurenheter för berättigande till ersättning från stödordningen för extensifiering, trots att man hade problem med driften och med uppgifternas tillförlitlighet(34). Blanketter med uppgifter om antalet djur på jordbruksföretagen år 2000, sändes ut till nötköttsproducenterna för bekräftelse först i maj 2001. Det ledde till att 20 % av extensifieringsersättningen för am- och dikor och 100 % av extensifieringsersättningen för nötkreatur av hankön betalades ut efter den 30 juni 2001, som enligt bestämmelserna är sista datum för utbetalningar(35). Endast i fem av 95 departement hade blanketterna skickats korrekt till jordbruksföretag med nötboskap. I 19 departement var över 25 % av blanketterna feladresserade och i åtta av dessa departement var andelen över 40 %. I Saône-et-Loire skickades blanketter till 13513 jordbruksföretagare med nötboskap, trots att där endast finns 6045 jordbruksföretag med nötboskap. Blanketterna innehöll dessutom ofta fel. I ett urval av 30 producenters dokument, som granskades i Saône-et-Loire, upptäcktes fel i tolv (40 %). I Vendée var situationen något bättre, där innehöll två av 30 blanketter fel(36).

Målen för inspektionerna av stödordningen för extensifieringsersättning kan förbättras

25. De utbetalande organen skall göra kontroller på platsen som omfattar minst 10 % av ansökningarna om djurbidrag och 5 % av ansökningarna om arealstöd. Urvalet skall ske på grundval av en riskanalys och med hänsyn till hur representativa bidragsansökningarna är(37).

26. I alla besökta medlemsstater gjordes inspektionerna av djuren och av arealstödet med avseende på extensifieringsersättningen separat, ibland av olika avdelningar, och på grundval av olika riskbedömningar. Vid de inspektioner av boskapen inom stödordningen för extensifieringsersättning där revisorerna deltog, gjordes en systematisk granskning av grovfoderareal och markanvändning endast i Spanien och vid några inspektioner i Förenade kungariket.

27. Vid riskbedömningen i samband med djurbidrags- och arealstödsinspektionerna togs hänsyn till särskilda riskfaktorer, utom i Irland och Frankrike. Som riskfaktor räknades producenter som låg nära gränsvärdet för djurtäthet enligt stödordningen för extensifieringsersättning, eftersom dessa jordbruksföretag löper störst risk att inte vara berättigade till stöd från stödordningen för extensifieringsersättning (om det vid inspektionen framgår att grovfoderarealen uppgetts vara något större än den är i verkligheten eller om antalet djur uppgetts vara något färre än de är i verkligheten.) I Irland fanns ingen sådan riskfaktor inbyggd i extensifieringsinspektionerna av nötboskap och i Frankrike fanns ingen sådan riskfaktor för extensifieringsinspektioner av arealstöd.

Metoderna för extensifieringsinspektioner av nötkreatur varierar mellan medlemsstaterna

28. Medlemsstaterna har ett visst inflytande över själva genomförandet av de kontroller och inspektioner som krävs enligt förordningen för det integrerade systemet för administration och kontroll (IACS)(38). Inspektionsmetoderna kan variera mellan medlemsstaterna och det gör de faktiskt också, men resultatet är inte helt tillfredsställande. Följande exempel visar att inspektionernas effektivitet och ändamålsenlighet i de flesta besökta medlemsstater skulle kunna förbättras genom att man fastställer den bästa metoden och därmed säkerställer att producenter i hela EU behandlas på samma sätt:

a) Inspektionerna av stödordningen för extensifieringsersättning i Irland, Spanien och Frankrike görs (sedan 2001) samtidigt med inspektioner av de huvudsakliga nötboskapsstödordningarna. I Förenade kungariket har man infört en effektivare, integrerad metod som täcker allt nötboskapsstöd, inklusive fysiska kontroller och dokumentkontroller.

b) I Irland stämmer man av djurenheter för extensifieringsersättningsändamål mot producenternas boskapsregister vid vissa fastställda datum, men fysiska inspektioner av djur och dokumentkontroller omfattar endast de djur för vilka ansökningar om bidrag från de huvudsakliga stödordningarna har lämnats in. Utskrifter från nötboskapsdatabasen används inte (se punkt 23), och det görs inte heller någon fullständig räkning av djuren som stäms av mot totalsumman i jordbruksföretagets register över djuren.

c) I Frankrike gjordes inga kontroller av att sista inlämningsdatum hade efterlevts, och inga underlag kontrollerades heller. Vid inspektionerna kontrollerade man inte alla djur i nötboskapsbesättningen och inte heller var djuren fysiskt befann sig. Vad gäller inspektionerna av arealstödet kontrollerade den avdelning som är ansvarig för inspektioner av grovfoderarealen(39) inte denna på det sätt som krävs för extensifieringsersättning och inte heller för beräkningen av djurtätheten.

d) I Frankrike och Spanien var producenterna inte tvungna att samla ihop alla sina djur och öronmärkningen kontrollerades på avstånd, om nödvändigt med hjälp av kikare. Detta garanterade inte att djuren i fråga identifierades på ett korrekt sätt.

Det förekommer anomalier i genomförandet av stödordningen för extensifieringsersättning

Foderrybs anses vara fodergröda när det gäller extensifieringsersättning i Skottland, men inte i England

29. Arealer som omfattas av arealstöd kan inte räknas som grovfoderareal(40). Enligt detta kriterium har de engelska myndigheterna exkluderat arealer som besåtts med foderrybs (som inte omfattas av arealstöd) från grovfoderarealer när det gäller extensifieringsersättning, medan det däremot godkänns som fodergröda i Skottland. Jordbrukare i de två länderna behandlas därmed inkonsekvent. Myndigheterna i Förenade kungariket vände sig till kommissionen för vägledning. I sitt svar säger kommissionen tydligt att den aktuella lagstiftningen inte gör någon skillnad mellan olika typer av rybs och att all rybs bör uteslutas när det gäller extensifieringsersättning.

Grovfoderarealen i alpbetesmarker (Almen) överskattas i Österrike

30. Varje år skickar över hälften av jordbruksföretagen sin nötboskap (över 300000 djur) till "Almen" (betesmarker i Alperna) på bete över sommaren. I Österrike finns nästan 10000 alpbetesmarker med en total yta på 1,6 miljoner hektar, varav hälften anses vara foder, och de utgör cirka en tredjedel av Österrikes grovfoderareal. Alpbetesmarkerna har en mycket lägre förmåga att föda betande djur än andra betesmarker. De flesta är offentligt ägda och fördelas mellan enskilda producenter av Alm-myndigheten (Almbewirtschafter).

31. Eftersom den totala alpbetesmarksarealen baseras på fastighetsregistret, deklarerar producenterna sin andel av grovfoderarealen på grundval av Alm-myndighetens uppskattningar av grovfoderarealen. Sedan 1998 använder de regionala myndigheterna i Österrike flygfotografier för att bestämma den faktiska grovfoderarealen. Det österrikiska utbetalande organet har emellertid inte erhållit denna information och kunde därför inte använda den för att jämföra den deklarerade grovfoderarealen som uppgetts för alpbetesmarkerna med den faktiska grovfoderarealen, som fastställts med hjälp av fotografierna.

32. Av 554 kontroller som gjorts av de österrikiska myndigheterna på platsen under år 2000, fanns fotografier tillgängliga för 185 alpbetesmarker vid tiden för inspektionen. En jämförelse mellan den deklarerade grovfoderarealen på 43200 hektar och den verkliga grovfoderarealen som med hjälp av fotografier fastställts till endast 26167 hektar, visar på en överskattning med 61 %. Skillnaden beror på att Alm-myndigheterna grovt överskattat alpbetesmarksarealen på grundval av informationen i fastighetsregistret. Flygfotografier som började användas 1998 visade på detta problem, men hade endast använts i vissa delar av Österrike som t.ex. i Salzburgregionen under tillämpningsåret 2001. I förbundslandet Salzburg överskattades den deklarerade grovfoderarealen för år 2000 med 52 % och 33 % för två slumpmässigt utvalda alpbetesmarker. Om den verkliga grovfoderarealen användes i stället för den deklarerade, skulle fem av elva jordbruksföretag som granskats av revisionsrätten inte längre vara berättigade till extensifieringsersättning.

Stödberättigade franska producenter erhöll extensifieringsersättning utan att uttryckligen ha ansökt om det

33. Från 2000 måste alla producenter som vill erhålla ytterligare extensifieringsersättning ange detta på ansökningsblanketten för arealstöd. Detta krav respekterades inte i Frankrike, där extensifieringsersättning betalades ut till samtliga stödberättigade producenter som hade skickat in bekräftande uppgifter om nötboskapen på sina jordbruksföretag under 2000.

KOMMISSIONENS INFORMATION OM EFFEKTERNA AV STÖDORDNINGEN FÖR EXTENSIFIERINGSERSÄTTNING ÄR OTILLRÄCKLIG

34. För att kunna övervaka att stödordningen genomförs på ett korrekt sätt och att dess mål uppfylls, behöver kommissionen ha tillräcklig förvaltningsinformation i rätt tid. Den administrativa avdelningen för nötköttsmarknaden på generaldirektoratet för jordbruk har information om de djur för vilka stöd från de huvudsakliga nötboskapsstödordningarna betalas ut och om hur många av dem som även erhåller extensifieringsersättning. Tillsammans med annan information, i första hand från förfarandet för granskning och godkännande av räkenskaperna, har kommissionen redan tillgång till adekvat information om huruvida stödordningen genomförs på ett korrekt sätt. Kommissionen har emellertid ännu inte systematiskt samlat in information för att bedöma vilken effekt stödordningen för extensifieringsersättning har på metoderna för extensiv boskapsproduktion, och den har inte heller satt upp några tydliga mål eller mätbara resultatindikatorer för detta.

EFFEKTER AV STÖDORDNINGEN FÖR EXTENSIFIERINGSERSÄTTNING

35. Bortsett från analyserna inom Agenda 2000-reformen har det hittills inte gjorts några utvärderingar av extensifieringsersättningen eller nötboskapsstödet(41). Kommissionens avdelningar har inte heller några exemplar av de utvärderingar och studier som medlemsstaterna gjort i detta avseende.

Stödordningen för extensifieringsersättning är en av de åtgärder som ger inkomststöd till extensiva producenter

36. Stödordningen för extensifieringsersättning är en av flera åtgärder som tillhandahåller inkomststöd till extensiva nötboskapsproducenter. År 2001 uppgick budgeten för stödordningen för extensifieringsersättning till cirka 19 % (914 miljoner euro) av den totala budgeten för direkt stöd till nötboskapsproducenter (4862 miljoner euro - se tabell 2). Tillsammans utgör dessa en betydande del av producenternas inkomster och bidrar till att de fortsätter driva jordbruksföretagen och stannar kvar i områden som de kanske annars hade lämnat. I Frankrike och Förenade kungariket, som tillsammans står för över hälften av utgifterna för extensifieringsersättning (se illustration 1), är t.ex. många nötköttsproducenter beroende av de direkta nötköttsbidragen för att kunna fortsätta med sin verksamhet(42), och utan dessa skulle förlusterna vara större eller vinsten obefintlig.

Stödordningen för extensifieringsersättning bidrar inte i någon högre grad till att få intensiva uppfödare att gå över till mer extensiva metoder

37. Effekterna av extensifieringsersättningen på en extensiv boskapsproduktion kan betraktas från två utgångspunkter, nämligen i vilken grad den har bidragit till att bibehålla befintliga extensiva produktionsmetoder och i vilken grad den har uppmuntrat intensiva producenter att gå över till mindre intensiva metoder. I praktiken påverkar även andra faktorer än extensifieringsersättningen producenternas beslut. Kostnader för och tillgång till mark och byggnader, klimat- och terrängförhållanden, övriga bidrag, jordbrukspriser, efterfrågan, effekter av BSE och andra djursjukdomar och exportmöjligheter, är alla exempel på viktiga faktorer.

38. Extensifieringsersättning betalas endast ut till producenter som redan är berättigade till am- och dikobidrag eller särskilt bidrag, och som för att erhålla dessa bidrag redan måste respektera kraven på maximal djurtäthet, vilket utesluter högintensiva producenter.

39. Extensifieringsersättningen är bara ett incitament till att minska djurtätheten för de producenter med djurtäthetsfaktorer som ligger nära eller över gränsvärdena (antingen genom att minska antalet djur eller genom att öka grovfoderarealen), eftersom detta totalt sett skulle ge högre bidrag. Vissa producenter har kunnat öka djurtätheten inom bestämmelseramarna och erhålla extensifieringsersättning.

Stödordningen för extensifieringsersättning har inte nämnvärt uppmuntrat till att öka den extensiva produktionen, men den gynnar jordbruksföretag som redan bedriver extensiv produktion

40. Som revisionsrätten redan påpekat(43), var den största svagheten i stödordningen för extensifieringsersättning (före Agenda 2000-reformerna) att den inte använde den verkliga djurtätheten som ett kriterium för stödberättigande. Nötköttsproducenter kunde därför erhålla högre bidrag genom att undanta djur från sina bidragsansökningar om am- och dikobidrag och särskilt bidrag. Därmed uppstod en lägre teoretisk djurtäthetsfaktor och de kunde då få extensifieringsersättning för all boskap som omfattades av ansökan. Alternativt kunde producenterna begränsa bidragsansökan till 15 djur, eftersom små producenter inte behöver efterleva djurtäthetskraven för att få det huvudsakliga nötboskapsstödet. Dessa brister åtgärdades genom Agenda 2000-reformerna (se punkt 4).

41. Över 65 % av EU-boskapen för vilken antingen särskilt bidrag eller am- och dikobidrag betalades ut från 1994 till 2000, var också berättigad till extensifieringsersättning (se illustration 3). I Frankrike, Irland och Förenade kungariket, där två tredjedelar av EU:s am- och dikobesättningar finns och där produktionen traditionellt är extensiv, var andelen nötboskap som erhöll extensifieringsersättning ännu högre: Frankrike 80 %, Irland 75 %, Förenade kungariket 76 %(44). Under samma period gick mindre än 5 % av extensifieringsersättningen till medlemsstater där intensiv boskapsuppfödning dominerar, nämligen Italien, Belgien, Danmark och Nederländerna (länderna ordnade efter ekonomisk betydelse).

Illustration 3

Genomsnittlig andel i procent av nötboskap som är berättigad till extensifieringsersättning 1994-1999

>PIC FILE= "C_2002290SV.001401.TIF">

Källa:

Kommissionens arbetsdokument, nötboskapsstöd: Tilläggsbelopp för extensiva jordbruksföretag.

42. Revisorernas granskning av ett urval av ansökningar om extensifieringsersättning i varje besökt medlemsstat visade att extensifieringsersättningen inte hade någon större effekt på producenternas beslut angående produktionen (se punkt 43 och tabell 4)(45). Dessutom minskade under tillämpningsåret 2000 det antal djur för vilka extensifieringsersättning kunde utgå med 9,2 % under den nya ordningen (se tabell 3).

43. Granskningen av ett urval av mottagare av extensifieringsersättning i de besökta medlemsstaterna visade att 83 % av de producenter, som ansökte om extensifieringsersättning under 1995-1999, redan använde sig av extensiva produktionsmetoder, enligt definitionen i nuvarande lagstiftning gällande extensifiering (efter år 2000) (se tabell 4). Med undantag av Vendée i Frankrike, där produktionsmetoderna är intensiva och semi-intensiva, skulle mellan 81 % och 100 % av dem som erhöll extensifieringsersättning 1995-1999 varit stödberättigade även om man under perioden tillämpat de strängare villkoren som infördes efter Agenda 2000. Åter med undantag för Vendée, där de strängare nya reglerna kommer att utesluta producenter som tidigare erhöll extensifieringsersättning genom att på papperet minska djurtätheten, och där producenter med intensiv produktion troligtvis inte kommer att gå över till mer extensiv produktion, var mellan 89 % och 97 % av de producenter som ansökte om extensifieringsersättning år 2000 berättigade till denna. De flesta som ansökte uppfyllde med lätthet kraven på djurtäthet och kunde faktiskt i vissa fall öka djurtätheten och ändå erhålla extensifieringsersättning. Detta bekräftar att de flesta producenter som arbetar med extensiva produktionsmetoder, så som de definieras i den nuvarande lagstiftningen, även i fortsättningen kommer att gynnas av stödordningen för extensifieringsersättning. Dessutom uppgav de flesta producenter som revisorerna träffade på platsen, att de förmodligen inte skulle komma att ändra sina produktionsmetoder till följd av den reformerade stödordningen för extensifieringsersättning.

Tabell 4

Resultat från en granskning av ett urval av producentansökningar om extensifieringsersättning (EPS) i besökta medlemsstater

>Plats för tabell>

Källa:

Revisionsrättens granskning av producenternas dokumentation.

44. Dessutom väljer 89 % av dem som ansöker om ersättning i Spanien, 43 % av dem i Irland och 44 % av dem i Förenade kungariket (52 % i Skottland, 40 % i England), att begära extensifieringsersättning enligt det förenklade systemet. Därmed åtar de sig att ständigt hålla djurtäthetsgraden under en viss nivå, vilket tyder på att dessa med stor sannolikhet är producenter med extensiva produktionsmetoder.

45. I Österrike och Finland kan producenter vara berättigade till extensifieringsersättning för sina mjölkkor(46). Eftersom österrikiska extensiva jordbruksföretag i de flesta fall ligger i bergsområdena och traditionellt har mjölkkor, kommer extensifieringsersättningen till företagen att öka p.g.a. att antalet stödberättigade djur ökar, utan att de behöver ändra sammansättningen av besättningen eller produktionsmetoderna. Österrikes utgifter för stödordningen för extensifieringsersättning mer än fördubblades mellan 1999 och 2000, från 15,5 miljoner euro till 37,98 miljoner euro, varav 15,1 miljoner avsåg extensifieringsersättning för mjölkkor(47). Fastän det även i andra delar av EU, t.ex. i höglänta mindre gynnade regioner där gräsbaserade produktionssystem dominerar, är vanligt med jordbruksföretag som arbetar med en blandning av mjölk- och köttproduktion, är Österrike och Finland de enda medlemsstater som åtnjuter denna fördel.

SLUTSATS OCH REKOMMENDATIONER

Slutsats

46. I den ursprungliga stödordningen för extensifieringsersättning räknades endast nötkreatur för vilka bidrag sökts från den huvudsakliga nötboskapsstödordningen, vilket innebar att vissa producenter blev ersättningsberättigade för att de ändrade i sina ansökningar om nötboskapsbidrag snarare än för att de övergick till eller behöll extensiva produktionsmetoder. Genom reformen av stödordningen för extensifieringsersättning förhindrades detta (se punkterna 4 och 14), då det verkliga antalet nötkreatur på jordbruksföretaget kom att användas vid beräkningen av djurtätheten.

47. Beräkningen av djurtätheten är emellertid fortfarande ungefärlig, eftersom det verkliga antalet får och getter på jordbruksföretaget inte beaktas (se punkt 17), mark som endast kan användas till fårbete behandlas som stödberättigad grovfoderareal (se punkt 18) och producenter får ut mest ersättning då de maximerar sin produktion (se punkt 19).

48. Det faktum att stödordningen för extensifieringsersättning och miljöprogrammen för jordbruket och kompensationsbidrag löper parallellt, leder till att producenter som använder extensiva produktionsmetoder får ersättning från flera stödsystem (se punkt 21), och djurtäthetskraven i den huvudsakliga nötboskapsstödordningen närmar sig det för extensifieringsersättning när systemet med två nivåer tillämpas (se punkt 20).

49. Problem med systemen för registrering och identifiering av nötboskap komplicerade administrationen av stödordningen för extensifieringsersättning i alla besökta medlemsstater utom Österrike (se punkterna 22-24).

50. Det finns brister i riskanalyserna som används för att välja ut inspektionsmål i Irland och Frankrike (se punkt 27), och brister i genomförandet av inspektionerna i alla besökta medlemsstater (se punkt 28).

51. Problem förekom vid mätningen av vissa grovfoderarealer (alpbetesmarker) i Österrike, vid definitionen av grovfoderarealer (foderrybs) i Förenade kungariket (punkterna 29-32), samt i administrationen av systemet i Frankrike, där stödberättigade producenter erhöll extensifieringsersättning utan att uttryckligen ha begärt att få denna (se punkt 33).

52. Fastän kommissionen har information för att administrera stödordningen för extensifieringsersättning, utöver analysen i samband med Agenda 2000, så har den inte tillräckligt med information för att kunna bedöma dess effekter (se punkt 34), och inga utvärderingar har ännu gjorts (se punkt 35). Stödordningen har fått liten effekt på producentmetoderna när det gäller att förhindra intensiv produktion (se punkterna 37-39) eller att gynna extensifiering (se punkterna 40-45), men det är en viktig inkomstkälla och hjälper producenter med extensiva produktionsmetoder att fortsätta sin verksamhet (se punkt 36).

Rekommendationer

53. Kommissionen bör

a) bedöma ändamålsenligheten och effektiviteten i stödordningen för extensifieringsersättning med avseende på dess funktion som inkomststöd, med hänsyn tagen till andra former av direkt stöd som mottagarna av extensifieringsersättning också kan erhålla,

b) definiera tydliga, icke motstridiga mål för stödordningen för extensifieringsersättning och ta fram stödåtgärder som effektivare kan riktas in på att uppmuntra extensifiering,

c) bedöma om stödordningen för extensifieringsersättning överensstämmer med andra stödordningar som t.ex. miljöprogrammen för jordbruket och kompensationsprogram som nämns i punkt 48,

d) överväga hur man skall åtgärda de brister och problem i stödordningens utformning som nämns i punkt 47,

e) åtgärda brister i inspektionerna genom att rekommendera att det på platsen i alla medlemsstater görs integrerade kontroller av samtliga bidrag som den slutlige stödmottagaren erhåller,

f) ändra kraven på riskbedömning vid inspektioner av boskap och arealstöd, så att producenter som ligger nära gränsvärdet för djurtäthet i stödordningen för extensifieringsersättning betraktas som en särskild riskfaktor.

Denna rapport har antagits av revisionsrätten vid dess sammanträde i Luxemburg den 17 och 18 juli 2002.

För revisionsrätten

Juan Manuel Fabra Vallés

Ordförande

(1) Kallades stödordningen för extensifieringsbidrag före den 1 januari 2000.

(2) Rådets förordning (EG) nr 1254/1999 av den 17 maj 1999 om den gemensamma organisationen av marknaden för nötkött (EGT L 160, 26.6.1999).

(3) Det finns även ett "säsongsutjämningsbidrag", som kan betalas ut för djur som slaktas efter säsongen, men utgiften är obetydlig och berör endast ett begränsat antal medlemsstater.

(4) Rådets förordning (EEG) nr 805/68 av den 27 juni 1968 om den gemensamma organisationen av marknaden för nötkött (EGT L 148, 28.6.1968), ändrad genom rådets förordning (EEG) nr 2066/92 av den 30 juni 1992 (EGT L 215, 30.7.1992), och rådets förordning (EG) nr 2417/95 av den 13 oktober 1995 (EGT L 248, 14.10.1995) och rådets förordning (EG) nr 2222/96 av den 18 november 1996 (EGT L 296, 21.11.1996).

(5) Grovfoderareal är den areal vid ett jordbruksföretag som finns tillgänglig året runt för uppfödning av djur. När det gäller stödordningen för extensifieringsersättning skall minst 50 % av grovfoderarealen omfatta betesmark, som enligt lokal jordbrukspraxis skall vara avsedd för betande djur och resten av arealen får bestå av mark som används för att odla fodergrödor.

(6) Den gemensamma jordbrukspolitikens utveckling och framtid. Kommissionens reflektionsrapport (KOM(91) 100 slutlig, 1.2.1991).

(7) Ingress till förordning (EEG) nr 2066/92, som ändrar förordning (EEG) nr 805/68.

(8) Ingress till förordning (EG) nr 2222/96, som ändrar förordning (EEG) nr 805/68.

(9) Skäl 14 i ingressen till förordning (EG) nr 1254/1999.

(10) Årsrapporten för budgetåret 1996, punkt 4.44 (EGT C 348, 18.11.1997).

(11) Rådets förordning (EG) nr 1254/1999. Kommissionens förordning (EG) nr 2342/1999 av den 28 oktober 1999 om tillämpningsföreskrifter till rådets förordning (EG) nr 1254/1999 om den gemensamma organisationen av marknaden för nötkött när det gäller bidragstermen (EGT L 281, 4.11.1999).

(12) Särskild rapport nr 14/2000 om en grönare jordbrukspolitik omfattar miljöaspekterna av samtliga stödordningar inom jordbrukspolitiken. Avsnittet om de gemensamma marknadsorganisationernas miljöinverkan sedan 1992, punkterna 19-26 och 92, behandlar boskapsstödordningar (EGT C 353, 8.12.2000).

(13) Källa: Kommissionens arbetsdokument GJP 2000, april 1997, Situation och framtid - nötköttssektorn.

(14) Institut National de la Recherche Agronomique, INRA (Nationella institutet för jordbruksforskning): Typologie des systèmes d'élevage dans l'Union européenne, (Olika slag av uppfödningsmetoder i Europeiska unionen) - Étude réalisée à partir du Réseau d'Information Comptable Agricole, RICA - Slutlig rapport, maj 1999, tabell 6.4.

(15) Priserna varierar beroende på olika kategorier av djur, medlemsstater och säsong. Mellan vecka 8 1995 och vecka 8 1999, föll t.ex. dödviktspriset för ungtjurar (kvalitetsklass A R3) från 312,85 euro till 288,529 euro per 100 kg, och för tjurar (klass C R3) från 298,419 euro till 274,058 euro. BSE-kriserna 1996 och 2000 ledde också till tillfälliga betydande prisfall.

Priskällor: Marknadssituationen inom EU för levande och slaktad nötboskap, GD Jordbruk, 1 mars 2001.

(16) Källa: Eurostats New Cronos databas.

(17) Källa: Eurostats New Cronos databas.

(18) Källa: Jordbruks-, fiskeri- och livsmedelsdepartementet, Spanien.

(19) Källa: Kommissionens dokument "Utgifter för EUGFJ-garanti 2001", budgetrubrik B1-2 1 2 5.

(20) Mellan 1999 och 2000 minskade det totala antalet djur som fick särskilt bidrag och am- och dikobidrag med 517870 djur - det var 590120 färre djur som fick am- och dikobidrag, en kraftig minskning, medan antalet djur som fick särskilt bidrag ökade något med 72250 djur.

(21) Nötboskap äldre än sex månader.

(22) Rådets förordning (EG) nr 1254/1999, kapitel 1 "Direkta betalningar", avsnitt 1 "Bidrag", underavsnitt 6 "Extensifieringsersättning", artikel 13.

(23) Rådets förordning (EG) nr 1254/1999.

(24) Källa: GD Jordbruk.

(25) Äldre än sex månader.

(26) Rådets förordning (EG) nr 1254/1999, kapitel 1 "Direkta betalningar", avsnitt 1 "Bidrag", underavsnitt 6 "Extensifieringsersättning", artikel 13.3 c.

(27) Skäl 13 i ingressen till rådets förordning (EG) nr 1254/1999.

(28) Slutlig rapport från Countryside Commission, mars 1998, volym 1, Slutsatser och rekommendationer, punkt 4.3.2.

(29) Rådets förordning (EG) nr 1254/1999, kapitel 1 "Direkta betalningar", avsnitt 1 "Bidrag", underavsnitt 5 "Djurtäthetsfaktorn", artikel 12.2 a.

(30) Rådets förordning (EG) nr 1512/2001 av den 23 juli 2001 om ändring av rådets förordning (EG) nr 1254/1999 om den gemensamma organisationen av marknaden för nötkött, skäl 5 och artikel 1.9 (EGT L 201, 26.7.2001, s. 1).

(31) Systemet med två nivåer tillämpas i nio medlemsstater: Belgien, Danmark, Frankrike, Irland, Italien, Luxemburg, Nederländerna, Finland och Förenade kungariket.

(32) Vilket krävs enligt artikel 3 b i förordning (EG) nr 820/1997 av den 21 april 1997 om införandet av ett system för identifiering och registrering av nötboskap och om märkning av nötkött och nötköttsprodukter (EGT L 117, 7.5.1997).

(33) Förordning (EG) nr 2342/1999 av den 28 oktober 1999, artikel 32.3 (EGT L 281, 4.11.1999).

(34) Det attesterande organ som skulle godkänna de utbetalande organens räkenskaper för år 2001, reserverade sig på grund av fel i systemet för identifiering av boskap och i det integrerade systemet för administration och kontroll (Integrated Administrative and Control System, IACS), samt på grund av att ingen uppföljning gjorts av anomalier som identifierats genom dubbelkontroller. Framför allt när det gällde stödordningen för extensifieringsersättning upptäckte det attesterande organet en betydande kontrollrisk på grund av de förfaranden som använts. Källa: 2001 Rapporter från CCCOP (Commission de certification des comptes des organismes payeurs des dépenses financées par le FEOGA-garantie) om OFIVAL (Office interprofessionnel des viandes) och om SDE (Services déconcentrés de l'État).

(35) På grund av förmildrande omständigheter utsträckte kommissionen sista datum för utbetalningar av extensifieringsersättning till Frankrike till den 31 juli 2001. Korrigeringen för sen betalning av extensifieringsersättningen uppgick till totalt 0,29 miljoner euro, vilket motsvarar 0,1 % av den totala utgiften för extensifieringsersättningen i Frankrike.

(36) Revisionsrätten uppskattar att felen som rapporterats av det attesterande organet uppgår till totalt 6,5 miljoner euro för OFIVAL (varav 0,82 miljoner euro särskilt avser extensifieringsersättningen) och att de främst beror på problem med systemet för identifiering och registrering av boskap.

(37) Kommissionens förordning (EEG) nr 3887/92 av den 23 december 1992 om fastställande av detaljerade regler för tillämpning av det integrerade systemet för administration och kontroll för vissa av gemenskapens stödprogram, artikel 6.3 (såsom ändrad) (EGT L 391, 31.12.1992).

(38) Medlemsstaterna måste efterleva kommissionens förordning (EEG) nr 3887/1992 av den 23 december 1992 om fastställande av tillämpningsföreskrifter för det integrerade administrations- och kontrollsystemet (EGT L 391, 31.12.1992 såsom ändrad), ersatt av kommissionens förordning (EG) nr 2419/2001 av den i januari 2001 (EGT L 327, 12.12.2001). Förutom att göra IACS-kontroller på betalda bidrag skall också medlemsstaterna kontrollera att gemenskapens föreskrifter för registrering och identifiering av nötkreatur efterlevs liksom även andra krav som ställs i folkhälsolagstiftningen.

(39) ONIC - Office national interprofessionnel des céréales.

(40) Förordning (EG) nr 254/1999, artikel 12.2 b.

(41) Generaldirektoratet för jordbruk planerar att göra en utvärdering av marknaden för nötkött 2004/2005.

(42) I Frankrike: Agenda 2000-reformen förstärkte den roll som det direkta stödet spelar när det gäller jordbruksföretagens inkomster. Detta beroende av stöd är ännu större för nötköttsproducenterna (133 % av resultatet) och direkt stöd står för över 150 % av det löpande resultatet i nästan varannan enhet. Källa: INRA Berlinkompromissen (Agenda 2000) - konsekvenser för det franska jordbruket, analys av simuleringar från RICA, april 1999.

I Förenade kungariket: Det direkta stödet till nötköttsproduktionen utgjorde 39 % av nettoinkomsten för jordbruksföretagen i genomsnitt för alla slag av jordbruksproducenter 1999/2000. För producenter i högländerna och mindre gynnade regioner, som specialiserat sig på produktion av nötboskap eller blandade besättningar, utgjorde det direkta stödet mellan - 504 % (dvs. stödinkomsten var nästan fem gånger större än nettoförlusten) och 270 % av nettoinkomsten för jordbruksföretagen. Mellan 1995 och 2000 ökade det direkta boskapsstödet i betydelse räknat i procent av inkomsten för boskapsproducenter i mindre gynnade regioner, från 33 till 45 %, där stödordningen för extensifieringsersättning utgjorde mellan en femtedel och en fjärdedel av nötboskapsstödet. Källa: Analys av jordbruksproducentinkomster, uppgifter om jordbruksföretagen från DEFRA.

(43) Revisionsrättens årsrapport för budgetåret 1996, kapitel 4, punkt 4.40-4.44.

(44) Källa: GD Jordbruk för uppgifter om utgifter och andel av boskap som erhåller extensifieringsersättning, EUROSTAT för boskapsundersökningar om betydelsen av am- och dikobesättningar.

(45) I Förenade kungariket bekräftades detta av en mer omfattande undersökning som gjorts av forskningsenheten vid Countryside and Community i Förenade kungariket. Undersökningen gällde effekten av 1992 års MacSharry-reformer på den brittiska landsbygden. Källa: Slutlig rapport från Countryside Commission, mars 1998, om effekterna av 1992 års reform av den gemensamma jordbrukspolitiken på den brittiska landsbygden, volym 1, "Projektöversikt och sammanfattning", och volym 1 "Sammanfattning, nötköttssektorn", s. XIV.

(46) Rådets förordning (EG) nr 1254/1999, artikel 13.4.

(47) I Österrike var ytterligare 150552 mjölkkor berättigade till extensifieringsersättning, vilket ledde till ytterligare utgifter på 15,1 miljoner euro. I Finland, betalades extensifieringsersättning ut för 170308 mjölkkor, vilket ledde till ytterligare utgifter på 10,5 miljoner euro.

Kommissionens svar

SAMMANFATTNING

I-III. När det gäller metoder för nötköttsproduktion har rådet angivit två kompletterande instrument i syfte att avvärja intensifiering av produktionen och främja extensifiering. I båda fallen är begreppet djurtäthet det bästa verktyget, eftersom det baseras på en mätbar relation mellan antalet djur och den tillgängliga areal som krävs för att föda dem. Den djurtäthet som tillämpas för att begränsa det antal djur för vilka "grundbidraget" betalas är det instrument som motsvarar den första aspekten (avvärjande av intensifiering). Den djurtäthet som tillämpas för extensifieringsbidraget motsvarar den andra aspekten (främjande av extensifiering).

Kommissionen genomförde en analys inför förslagen i reformen Agenda 2000.

Kommissionen anser att extensifieringsersättningens effekter härrör från det extra ekonomiska stödet producenterna får, även om dessa producenter redan använder extensiva produktionsmetoder. Bidraget innebär ett incitament för de jordbrukare som bedriver ett extensivt jordbruk att fortsätta med detta.

IV. Skillnaderna i djurtäthet håller på att bli mindre efter ändringen av förordning (EG) nr 1254/1999 i juli 2001, men metoderna för beräkning av djurtäthet skiljer sig åt när det gäller boskapsenheterna och de arealer som betraktas som foderareal. Djurtätheten för "grundbidraget" begränsar antalet djur som berättigar till bidraget, och leder till en minskning av antalet beviljade bidrag. Djurtätheten för extensifieringsersättningen ger upphov till en kompletterande utbetalning utöver "grundbidraget".

V. De problem revisionsrätten betonar beträffande genomförandet av ordningen följs upp på lämpligt sätt av kommissionen, och betraktas som normala problem vid upprättandet av en ny stödordning. Problemen åtgärdas inom de normala rutinerna (avslutande av räkenskaper, juridisk tolkning; för närmare uppgifter, se punkterna 29-33).

VI. Ordningen befinner sig i inledningsskedet och utvärderingen kommer att göras 2004.

Kommissionen anser att om man ger producenter extensifieringsersättning oavsett om de redan använder extensiva produktionsmetoder eller ej, så blir det möjligt för dem att producera nötkött av en annan kvalitet, som motsvarar konsumenternas högre krav. Med hänsyn till de problem på nötköttsmarknaden som beror på flera på varandra följande hälsokriser, anser kommissionen att de extensiva producenterna skulle ha haft incitament att överge detta produktionssätt om de inte fått specifikt stöd.

VII. Kommissionen har planerat utvärderingen av den gemensamma organisationen av marknaden för nötkött och kommer att genomföra den under 2004/2005, och man kommer att analysera effekterna av de olika instrument som föreskrivs inom denna sektor, särskilt den nya ordningen för extensifieringsbidrag som infördes genom Agenda 2000.

Dessutom kommer även åtgärderna i planerna för landsbygdsutveckling för perioden 2000-2006 att utvärderas, särskilt med avseende på deras överensstämmelse med marknadsåtgärderna.

Genom kommissionens förordning (EG) nr 2419/2001 infördes fr.o.m. den 1 januari 2002 den berörda särskilda riskfaktorn. Dessutom infördes eller förbättrades en uppsättning förfaranden för kontroller på plats samt en ordning för påföljder.

Inom ramen för granskningen av Agenda 2000 efter halva tiden avser kommissionen att lägga fram förslag som innebär en mer djupgående definition av rollerna för olika instrument, både i den första och andra pelaren av den gemensamma jordbrukspolitiken inom detta område.

INLEDNING

10. Att avvärja intensifiering av produktionen och främja extensifiering är två kompletterande instrument som fastställs i förordningen när det gäller metoder för nötköttsproduktion. I båda fallen kvarstår begreppet djurtäthet som det bästa redskapet, eftersom det baseras på en mätbar relation mellan antalet djur och den tillgängliga areal som krävs för att föda dem. Den djurtäthet som tillämpas för att begränsa det antal djur för vilka "grundbidraget" betalas är det instrument som motsvarar den första aspekten (avvärjande av intensifiering). Den djurtäthet som tillämpas för extensifieringsbidraget motsvarar den andra aspekten (främjande av extensifiering).

11. Genom att ange de två instrument som påverkar metoder för intensiv eller extensiv nötköttsproduktion, avsåg rådet att arbeta för två mål. För det första, att begränsa djurbidragen genom att sätta jordbruksföretagets foderkapacitet i relation till antalet djur som hålls där, så att man motverkar trenden mot intensifierad produktion. För det andra, att stärka incitamenten till extensifiering av produktionen genom att bevilja ett belopp utöver "grundbidraget".

Kommissionen anser att extensifieringsersättningens effekter följer av det ytterligare ekonomiska stöd som betalas till producenter även om dessa producenter redan tillämpar extensiva produktionsmetoder. Systemet innebär incitament för dem att fortsätta använda de extensiva produktionsmetoderna. I samband med utvärderingen av den gemensamma organisationen av marknaden för nötkött kommer kommissionen att närmare utvärdera vilka särskilda effekter som uppnåtts.

UTFORMNINGEN AV STÖDORDNINGEN FÖR EXTENSIFIERINGSERSÄTTNING

16. Syftet med införandet av en tvådelad gräns för djurtäthet är att ge medlemsstaterna större flexibilitet vid användningen av incitament för extensifiering och att göra det möjligt för producenterna att fortsätta med ett extensivt jordbruk. Ett stort antal producenter i en stor del av medlemsstaterna skulle ha haft svårt att följa ett system med ett enda tröskelvärde. Det har gjorts ett realistiskt val mellan upprättandet av ett enda, mer strikt, system som innebär förmåner för ett potentiellt mindre antal producenter och upprättandet av ett alternativt system som gäller för ett större antal producenter.

17. Den nya ordning för extensifieringsbidrag som infördes genom Agenda 2000 har utgjort en märkbar förbättring när det gäller att beakta samtliga fysiskt närvarande djur vid ett jordbruksföretag. När det gäller får har man dock endast kunnat ta med de får för vilka bidrag har betalats bidrag i beräkningen, med hänsyn till gällande lagstiftning för identifiering. Att beakta samtliga får och getter skulle således ha varit ytterst svårt att administrera och kontrollera. Ytterligare framsteg är dock att vänta när det gäller identifiering av får och getter, genom ett förslag som kommissionen mycket snart kommer att lägga fram.

Denna fråga granskas mer allmänt i den analys som utförs för granskningen efter halva tiden av Agenda 2000, antagen av kommissionen den 10 juli 2002. I det sammanhanget kommer en del nya åtgärder att föreslås.

18. Det vore ur förvaltnings- och kontrollsynpunkt svårgenomförbart att avgränsa foderarealen på grundval av åtskillnad mellan betesmark beroende på vilken typ av djur som betar där.

19. Den djurtäthet som anges i artikel 12 i rådets förordning (EG) nr 1254/1999 är avsedd att motverka utvecklingen mot intensifiering av produktionen genom att djurbidragen begränsas med hänsyn till relationen mellan jordbruksföretagets foderkapacitet och antalet djur. Avsikten är således att begränsa den ekonomiska ersättningen till de producenter som bedriver intensiv produktion, genom att man begränsar antalet djur för vilka bidrag betalas.

Den fråga revisionsrätten tar upp behandlas i den analys som görs för att utarbeta förslaget om granskning efter halva tiden av Agenda 2000, i syfte dels att begränsa skyldigheten att producera för att erhålla bidrag, dels att skärpa miljökraven.

20. Skillnaderna i djurtäthet håller på att bli mindre efter ändringen av förordning (EG) nr 1254/1999 i juli 2001, men metoderna för beräkning av djurtäthet skiljer sig åt när det gäller boskapsenheterna och de arealer som betraktas som foderareal. Den djurtäthet som fastställs i artikel 12 i förordning (EG) nr 1254/1999 innebär en begränsning av antalet djur som berättigar till grundbidraget, och leder till att antalet beviljade bidrag minskar. Den djurtäthet som fastställs i artikel 13 när det gäller extensifieringsersättning används som utgångsvärde för en kompletterande utbetalning utöver "grundbidraget".

21. Motiveringar och motiv för ordningar för miljöåtgärder inom jordbruket och kompensationsbidrag skiljer sig på ett grundläggande sätt från direktbidrag för nötkött och får:

- Miljöåtgärder inom jordbruket innebär ersättning för de miljöåtgärder jordbrukare genomför utöver god jordbrukspraxis. Bidragen beräknas på grundval av de kostnader som uppstått och de inkomster som uteblivit. Dessutom tillkommer i vissa fall en incitamentsdel. Åtagandena är frivilliga.

- Syftet med kompensationsbidrag som beviljas inom ramen för ordningen för mindre gynnade områden är ersättning för jordbruk i områden med naturliga nackdelar eller miljöbegränsningar. Bidragets nivå återspeglar dessa nackdelar, och man beaktar praxis i de berörda områdena, dvs. ett jordbruksföretags hela boskapshållning, dess typ av produktion och samtliga inkomster, eftersom överkompensation skall undvikas (proportionalitetsprincipen - artikel 15.1 i förordning (EG) nr 1257/1999).

- Överensstämmelse mellan miljöåtgärder inom jordbruket, kompensationsbidrag och stödordningen för extensifieringsersättning samt att det inte utgår dubbla anslag för samma villkor (i det aktuella fallet att hålla ett nedsatt antal djur) säkerställs genom tydliga föreskrifter i artikel 37.3 i förordning (EG) nr 1257/1999. I artikel 35 i förordning (EG) nr 445/2002 (tillämpningsföreskrifter för förordning (EG) nr 1257/1999) beskrivs denna aspekt rörande överensstämmelse närmare, och extensifieringsersättning enligt artikel 13 i förordning (EG) nr 1254/1999 behandlas uttryckligen där.

Överensstämmelse nås tack vare att genomförandeorganen i medlemsstaterna använder samma kontrollverktyg för de olika åtgärderna.

När det gäller miljömål för de olika åtgärderna kan det finnas en viss överlappning mellan stödordningen för extensifieringsersättning som infördes med Agenda 2000 och åtgärder enligt den gemensamma jordbrukspolitikens andra pelare (miljöåtgärder inom jordbruket).

Inom ramen för granskningen efter halva tiden av Agenda 2000 avser dock kommissionen att lägga fram förslag som går längre när det gäller rollerna för instrument i såväl den första som den andra pelaren för den gemensamma jordbrukspolitiken inom detta område.

GENOMFÖRANDET AV STÖDORDNINGEN FÖR EXTENSIFIERINGSERSÄTTNING I BESÖKTA MEDLEMSSTATER

22. Allmänt sett baseras den ordning för direkta betalningar som upprättades genom Agenda 2000 på att den databas som föreskrivs i förordning (EG) nr 1760/2000 om identifiering och registrering av nötkreatur fungerar normalt. Vissa medlemsstater har dock inte kunnat upprätta en sådan databas i tid. Förenklade lösningar för administration av direkta betalningar är således inte tillämpliga överallt.

Genom förordning (EG) nr 1254/1999 ges medlemsstaterna möjligheten att använda sådana databaser i detta sammanhang, under förutsättning att databasen ger medlemsstaten tillfredsställande garanti för att de uppgifter den innehåller är korrekta för användning i ordningen för extensifieringsersättning. Det är i första hand medlemsstatens uppgift att bedöma i vilken utsträckning den tillgängliga databasen möjliggör detta.

23. Medlemsstaterna är inte tvungna att använda denna databas som ett kontrollinstrument. De datoriserade uppgifterna är en av de metoder som medlemsstaterna kan välja att använda för att räkna djur enligt artikel 32.3 i förordning (EG) nr 2342/1999.

24. När det gäller uppgifternas korrekthet i samband med beräkning av djurenheter i Frankrike har kommissionens enheter redan noterat problemet, och åtgärder håller på att utvärderas i samband med den pågående räkenskapsavslutningen.

Kommissionens enheter har beslutat att inte tillämpa de påföljder som föreskrivs i artikel 4 i förordning (EG) nr 296/96 med hänsyn till de problem den franska administrationen tar upp. Dessa problem består dels i ändringen av villkoren för beviljande av bidrag inom ramen för Agenda 2000, dels i utvecklingen av ett nytt datorsystem, vilket tagit längre tid än planerat.

Kommissionens enheter utförde revisionsbesök på plats avseende extensifieringsersättning i Frankrike. Förfarandet för räkenskapsavslutning pågår.

26. Kommissionens enheter har regelbundet uppmanat medlemsstaterna att integrera sina kontroller på ett bättre sätt. Detta föreskrivs i den tidigare IAKS-förordningen (EEG) nr 3887/92, men underlättas ytterligare genom den nya förordningen (EG) nr 2419/2001. Det är naturligtvis medlemsstaternas sak att ändra sina organisationsrutiner på lämpligt sätt. Om denna frånvaro skulle innebära en risk för fondens medel, vidtas lämpliga åtgärder vid räkenskapsavslutningen.

27, 50 och 53 f. Till följd av resultaten från den revision som utförts av kommissionens enheter krävs den riskanalys som revisionsrätten föreslår uttryckligen i den nya IAKS-förordningen (EG) nr 2419/2001.

När det gäller Irland och Frankrike lämnade kommissionens enheter redan 1999 skriftliga rekommendationer för en sådan riskanalysfaktor.

28. I IAKS-förordningarna fastställs kontrollkraven. En de viktigaste uppgifterna för kommissionens enheter är att fastställa och främja bästa praxis. När det gäller Frankrike, Spanien och Förenade kungariket, och flera andra medlemsstater, fortsätter det arbete med räkenskapsavslutning som inleddes med revisionsbesök på plats under 2000 och 2001.

29. Det specifika problem revisionsrätten nämner beträffande Förenade kungariket kommer att följas upp vid räkenskapsavslutningen.

30-32 och 51. Revisionsrättens slutsatser om extensifieringsbidraget i Österrike är föremål för en pågående undersökning i samband med avslutandet av räkenskaperna.

33. Det faktum att vissa franska stödberättigade producenter fick extensifieringsbidrag utan att uttryckligen begära det strider mot artikel 32.1 i kommissionens förordning (EG) nr 2342/1999.

Kommissionens enheter tar med revisionsrättens anmärkningar i den pågående räkenskapsavslutningen.

KOMMISSIONENS INFORMATION OM EFFEKTERNA AV STÖDORDNINGEN FÖR EXTENSIFIERINGSERSÄTTNING ÄR OTILLRÄCKLIG

34 och 35. Den information medlemsstaterna har lämnat i enlighet med artikel 46 i förordning (EG) nr 2342/1999, ackumulerad över ett antal år, kommer att användas av kommissionen för att mäta effekter. De erfarenheter som gjorts hittills är för få för att detta skall kunna göras nu (i dagsläget är endast betalningar för år 2000 kända).

EFFEKTER AV STÖDORDNINGEN FÖR EXTENSIFIERINGSERSÄTTNING

35. Kommissionen har planerat och kommer att genomföra en utvärdering av den gemensamma organisationen av marknaden för nötkött 2004/2005. Man kommer att analysera de olika effekterna av de olika instrument som föreskrivs för denna sektor, särskilt den nya ordning för extensifieringsbidrag som infördes genom Agenda 2000.

39-43. Kommissionen ser det som en positiv effekt av extensifieringsbidraget att producenter, även om de redan bedriver extensiv produktion, kan fortsätta producera nötkött av en annan kvalitet, som motsvarar konsumenternas krav, genom att de får ytterligare stöd som kan kompensera högre produktionskostnader.

Mot bakgrund av nötköttsmarknadens negativa utveckling till följd av flera på varandra följande hälsokriser anser kommissionen att de extensiva producenterna inte skulle ha kunnat fortsätta med denna typ av nötköttsproduktion om det inte hade funnits ett särskilt stöd.

Kommissionen betonar att ordningen fortfarande är ny, och att en utvärdering kommer att göras under 2004.

45. Rådet instämde i principen om beviljande av extensifieringsersättning för mjölkkor till producenter vars jordbruksföretag återfinns i medlemsstater där "mer än 50 % av mjölkproduktionen sker i bergsområden i enlighet med förordning (EG) nr 1257/1999". Utifrån denna utgångspunkt var kommissionen tvungen att besluta 1999 vilka medlemsstater som uppfyllde detta villkor. Efter kommissionens granskning av situationen i varje medlemsstat beträffande de kriterier som fastställts av rådet kom man fram till att endast Österrike och Finland motsvarade kraven.

SLUTSATS OCH REKOMMENDATIONER

46. I Agenda 2000 fastställdes nya och strängare villkor för beviljande av extensifieringsersättning, vilket innebar större skillnad mellan vanlig djurtäthet och djurtäthet med avseende på extensifieringsersättning.

47. Den fråga revisionsrätten tar upp granskades i den analys som gjordes för att utarbeta förslaget till granskning efter halva tiden av Agenda 2000, i syfte dels att begränsa skyldigheten att producera för att få bidrag, dels att skärpa miljökraven.

48. Som redan angivits i punkt 21 skiljer sig motiveringar och motiv för systemen för miljöåtgärder i jordbruket och kompensationsbidrag på ett grundläggande sätt från de direkta bidragen enligt stödordningen för extensifieringsersättning. Det finns tydliga rättsliga bestämmelser som säkerställer överensstämmelse mellan dessa ordningar och att det inte utgår dubbel ersättning.

Kraven rörande djurtäthet skiljer sig åt, även om de håller på att närma sig varandra. Detta beror på att bestämmelserna för beräkning av djurtäthet är olika för boskapsenheter och foderareal.

49. Den ordning för direkta betalningar som upprättades genom Agenda 2000 baseras på att den databas som fastställs genom förordning (EG) nr 1760/2000 om identifiering och registrering av nötkreatur fungerar normalt. Vissa medlemsstater har inte kunnat upprätta sådana databaser i tid. Det är i första hand medlemsstaternas uppgift att utvärdera i vilken mån den tillgängliga databasen gör det möjligt att följa föreskrifterna.

50. Till följd av resultaten från den revision som utförts av kommissionens enheter krävs den riskanalys som revisionsrätten föreslår uttryckligen i den nya IAKS-förordningen.

Kommissionens enheter kommer att beakta revisionsrättens kommentarer om enskilda medlemsstaters system för genomförande vid räkenskapsavslutningen.

51. Beträffande problemen rörande Österrike pågår räkenskapsavslutningen. När det gäller problemen rörande Förenade kungariket har kommissionen inte godtagit den berörda medlemsstatens tolkning. Beträffande Frankrike tar kommissionens enheter med revisionsrättens anmärkning i den pågående räkenskapsavslutningen.

52. Extensiva produktionsmetoder innebär i allmänhet större kostnader för producenterna. Dessa större kostnader härrör vanligen från behovet av att ha tillgång till ett större område för utfodring av djur (genom att köpa eller hyra området). Grödorna på detta område säljs inte direkt, utan används som produktionsmedel. Denna kostnad är inte lika stor för en mer intensiv producent, eftersom det är billigare att köpa spannmålsbaserat foder. Genom att kompensera de extensiva producenterna för denna extra kostnad och för deras ansträngning för att producera nötkött av särskild kvalitet, fungerar ordningen för extensifiering som ett incitament på det sätt som angivits av rådet.

Ur marknadssynpunkt främjar extensiv produktion, eftersom den baseras på en längre process för djuruppfödning än mer intensiv produktion, bibehållandet av regelbundenhet och jämvikt på marknaden. Detta gäller i synnerhet i medlemsstater där man traditionellt använder extensiv nötköttsproduktion och det finns tillgång till mark.

Ordningen är i sitt inledningsskede och kommissionen har planerat och kommer att genomföra en utvärdering av den gemensamma organisationen av marknaden för nötkött under 2004/2005 samt analysera effekterna av de olika instrument som föreskrivs för denna sektor, särskilt den nya ordning för extensifieringsbidrag som infördes genom Agenda 2000.

53. a-d) Kommissionen har planerat och kommer att genomföra en utvärdering av den gemensamma organisationen av marknaden för nötkött under 2004/2005 samt analysera effekterna av de olika instrument som föreskrivs för denna sektor, särskilt den nya ordning för extensifieringsbidrag som infördes genom Agenda 2000.

De frågor revisionsrätten tar upp granskades vid den analys som gjordes för utarbetandet av förslaget till granskning efter halva tiden av Agenda 2000, i syfte dels att begränsa skyldigheten att producera för att få bidrag, dels att skärpa miljökraven.

e) Kommissionen har under ett flertal år främjat en helhetssyn på kontroller på plats, vilket framkom klart av de integrerade revisioner av jordbruksutgifterna kommissionen utförde under 1998 och 1999. Integrerade kontroller på plats blev, även om de föreskrivs i förordning (EEG) nr 3887/92, ändrad genom förordning (EG) nr 1678/98, fr.o.m. den 1 januari 1999, obligatoriska i tillämpliga fall fr.o.m. den 1 januari 2002 genom införandet av den nya IAKS-förordningen.

f) Kommissionen har redan rekommenderat flera av de medlemsstater som besökts av revisionsrätten att i sin riskanalys ta med specifika riskfaktorer för att välja ut producenter som befinner sig nära gränsvärdet för djurtäthet. Dessa rekommendationer förstärktes fr.o.m. den 1 januari 2002 genom artikel 19.1 f i den nya IAKS-förordningen, där den nya faktorn "de jordbrukare som ligger strax över eller under tak eller gränser som är av betydelse för att stöd skall beviljas" infördes.