Förslag till RÅDETS BESLUT om bemyndigande för Österrike att tillämpa en åtgärd som avviker från artikel 21 i det sjätte direktivet 77/388/EEG beträffande harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter

(framlagt av kommissionen)

MOTIVERING

1. Enligt artikel 27 i rådets sjätte direktiv av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter - Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund [1] får rådet enhälligt på kommissionens förslag bemyndiga varje medlemsstat att genomföra särskilda åtgärder som avviker från bestämmelserna i det direktivet för att förenkla skatteuttaget eller för att hindra vissa typer av skatteflykt eller skatteundandragande.

[1] EGT L 145, 13.6.1977, s. 1. Direktivet senast ändrat genom direktiv 2003/92/EG (EUT L 260, 11.10.2003, s. 8.).

2. Den österrikiska regeringen har i en ansökan till kommissionen, som registrerades vid kommissionens generalsekretariat den 3 mars 2004, bett att få införa tre åtgärder som avviker från artikel 21.1 a i direktiv 77/388/EEG.

3. I enlighet med artikel 27.2 i det sjätte direktivet underrättade kommissionen genom en skrivelse av den 26 mars 2004 övriga medlemsstater om Österrikes ansökan och genom en skrivelse av den 30 mars 2004 meddelade den Österrike att den förfogade över alla nödvändiga uppgifter för att kunna behandla ansökan.

4. I artikel 21.1 i direktiv 77/388/EEG, i dess lydelse enligt artikel 28g i det direktivet, föreskrivs att mervärdesskatten enligt det inhemska systemet i de flesta fall skall betalas av den skattskyldiga person som tillhandahåller skattepliktiga varor eller tjänster.

5. Syftet med det undantag som Österrike ansöker om är att göra mottagaren betalningsskyldig för mervärdesskatten i tre särskilda fall: För det första när det gäller leverans av varor som ställts som garanti av en person som är betalningsskyldig för mervärdesskatt till en annan person som är betalningsskyldig för mervärdesskatt när denna garanti tas i anspråk; för det andra när det gäller leverans av varor efter det att egendomsförbehåll överlåtits till en rättsinnehavare som utövar denna rätt, och för det tredje när det gäller leverans av fast egendom genom exekutiv auktion till en annan person som är betalningsskyldig för mervärdesskatt, om leverantören har valt beskattning enligt artikel 13 C i det sjätte direktivet. Enligt ansökan bör åtgärderna betraktas som åtgärder i syfte att förhindra vissa former av skatteflykt eller skatteundandragande i de angivna sektorerna.

6. Varor lämnas ofta som säkerhet av en person som är betalningsskyldig för mervärdesskatt till en annan inom ramen för en garanti. Detta avspeglar vanligtvis ett läge där den garantigivare som gör leveransen har begränsad förmåga att betala sina skulder, däribland sina skatteskulder. När mottagaren av leveransen utövar sin rätt och säljer säkerheten till en tredje part medför detta också en leverans från garantigivaren till mottagaren av säkerheten. I det fallet gör mottagaren av säkerheten en förtjänst såväl på intäkterna från försäljningen av de varor som lämnats i säkerhet som på avdraget för ingående skatt på garantigivarens överföring till honom. Vanligtvis betalar mottagaren av säkerheten inte garantigivaren den omsättningsskatt som debiterats för leveransen. Även om en del av förtjänsten på försäljningen förs över till garantigivaren finns det fortfarande inga garantier för att han kommer att använda denna summa till att betala in omsättningsskatt. Det har faktiskt hänt att staten gått miste om momsintäkter i många fall där mottagaren av säkerheten inte har kunnat nekas rätten till avdrag och garantigivaren inte har kunnat debiteras eftersom han var insolvent eller hade försvunnit. Antalet sådana fall gör att den österrikiska skatteförvaltningen inte enbart på och utanför skatteområdet kan vidta åtgärder i syfte att öka förvaltningens övervakning av företagen. Det skulle inte räcka med sådana åtgärder, eftersom den österrikiska skatteförvaltningen inte skulle kunna identifiera särskilt många aktörer som inte följt reglerna eller skulle lyckas identifiera dem för sent för att kunna kräva dem på den uteblivna mervärdesskatten. De problem som den österrikiska förvaltningen ställs inför är av den omfattningen att det krävs rättsliga åtgärder. Förslaget att göra mottagaren betalningsskyldig för mervärdesskatten berör endast företag som vanligtvis kan utnyttja sin avdragsrätt. Privatpersoner berörs inte. Tyskland har redan beviljats ett liknande undantag (rådets beslut 2002/439/EG av den 4 juni 2002 - EGT L 151, 11.6.2002, s. 12).

7. Det andra typfallet rör leverans av varor efter det att egendomsförbehåll överlåtits till en rättsinnehavare som utövar denna rätt. I de fall där köparen av varorna har begränsad förmåga att betala sina skulder till följd av köpet kan leverantören av varorna lämna ett egendomsförbehåll och överlåta rätten att utöva detta förbehåll, och fordran beträffande köpeskillingen, till en tredje part, vanligtvis en bank, som säkerhet för ett lån som den tredje parten beviljar köparen. Om köparen av varorna slutar att betala sina låneskulder kommer banken att utöva sin äganderätt. Detta innebär en leverans av varor från den ursprungliga köparen till banken. I så fall skulle banken vanligtvis inte betala den ursprungliga köparen omsättningsskatt för leveransen utan använda dessa medel för att reglera den ursprungliga köparens låneskuld, vilket leder till att de österrikiska skattemyndigheterna inte kan kräva den ursprungliga köparen på mervärdesskatt. Även om en del av förtjänsten på försäljningen skulle vidarebefordras till den ursprungliga köparen finns det fortfarande inga garantier för att han kommer att använda denna summa till att betala omsättningsskatt. Detta andra typfall liknar således vad som sker i samband med ställandet av garanti, såsom det redogörs för ovan. I de flesta av dessa typfall är de ursprungliga köparna insolventa eller så försvinner de innan den österrikiska skatteförvaltningen kan identifiera dem och ta ut mervärdesskatt.

8. Det tredje typfallet rör leverans av fast egendom som sålts på offentlig auktion till en annan person som är betalningsskyldig för mervärdesskatt i samband med en konkurs för det företag som ägde den fasta egendomen. De fall det gäller är när leverantören har valt att bli betalningsansvarig för skatt trots att han vid tidpunkten för leveransen inte har ekonomiska möjligheter att till skattemyndigheterna betala in den skatt som han fakturerat köparen. Köparen kan vanligtvis utöva sin avdragsrätt och leverantören betalar ingen mervärdesskatt till skattemyndigheterna. Detta leder till att säljarens fordringsägare får mera pengar i återbetalning från sin gäldenär än vad han normalt skulle ha fått om försäljningen inte varit belagd med mervärdesskatt. Detta är emellertid till nackdel för skattemyndigheterna som inte kan ta ut mervärdesskatt av leverantören, eftersom han under tiden har deklarerat sig vara insolvent. Det problem som den österrikiska förvaltningen ställs inför är av den omfattningen att det krävs rättsliga åtgärder. Fast egendom är en vara med högt värde, vilket innebär att beskattningsunderlaget och förlusten i form av mervärdesskatt är särskilt stora till och med vid en enda transaktion. Det vore ingen lösning att avskaffa möjligheten att beskatta leverans av fast egendom. Den fasta egendomens värde innehåller vanligtvis dold mervärdesskatt, och det är därför nödvändigt att bibehålla denna valmöjlighet för att mervärdesskattesystemet skall förbli neutralt. Mot den bakgrunden förefaller det således som om förslaget att göra mottagaren betalningsskyldig skulle vara den lämpligaste lösningen med hänsyn till de särskilda omständigheterna och den särskilt stora risk som finns. Det undantag som ansökan gäller innebär att förlust av mervärdesskatt undviks, eftersom skattemyndigheterna inte återbetalar mervärdesskatt till en av de berörda ekonomiska aktörerna. Denna lösning innebär också att man undviker det dubbla betalningsansvaret för skatt för såväl leverantör som mottagare, vilket skulle kunna medföra en större ekonomisk risk för mottagaren om han är solidariskt ansvarig. Denna lösning befriar skattemyndigheterna från betungande uppbördsförfaranden som innebär att de inte skulle kunna rikta sig till mottagaren förrän det visar sig omöjligt att ta ut skatt av leverantören. Därigenom blir det överflödigt att lägga över ansvaret i skattehänseende på en tredje person, t.ex. en notarie, vilket vanligtvis skulle medföra högre kostnader för leverantör och mottagare. Eftersom åtgärden i praktiken endast kommer att omfatta leveranser mellan beskattningsbara personer, är den begränsad till vissa särskilda fall; möjligheten att beskatta leveransen används nämligen endast i de fall där mottagaren vanligtvis kan utnyttja sin avdragsrätt. Tyskland har redan beviljats liknande undantag (rådets beslut 2002/439/EG av den 4 juni 2002 - EGT L 151, 11.6.2002, s. 12 och 2004/290/EG av den 30 mars 2004 - EUT L 94, 31.3.2004, s. 59).

Förslag till RÅDETS BESLUT om bemyndigande för Österrike att tillämpa en åtgärd som avviker från artikel 21 i det sjätte direktivet 77/388/EEG beträffande harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR FATTAT DETTA BESLUT

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,

med beaktande av rådets sjätte direktiv (77/388/EEG) av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter - Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund [2], särskilt artikel 27.1 i detta,

[2] EGT L 145, 13.6.1977, s. 1. Direktivet senast ändrat genom direktiv 2003/92/EG (EUT L 260, 11.10.2003, s. 8).

med beaktande av kommissionens förslag [3], och

[3] EUT C [...], [...], s. [...].

av följande skäl:

(1) Den österrikiska regeringen har i en ansökan till kommissionen, som registrerades vid kommissionens generalsekretariat den 3 mars 2004, bett att få införa tre åtgärder som avviker från artikel 21.1 a i direktiv 77/388/EEG.

(2) Syftet med det undantag som Österrike ansöker om är att göra mottagaren betalningsskyldig för mervärdesskatt i tre specifika fall: För det första när det gäller leverans av varor som ställts som garanti av en person som är betalningsskyldig för mervärdesskatt till en annan person som är betalningsskyldig för mervärdesskatt när denna garanti tas i anspråk; för det andra när det gäller leverans av varor efter det att egendomsförbehåll överlåtits till en rättsinnehavare som utövar denna rätt, och för det tredje när det gäller leverans av fast egendom genom exekutiv auktion till en annan person som är betalningsskyldig för mervärdesskatt, om leverantören har valt beskattning enligt artikel 13 C i det sjätte direktivet. Enligt ansökan bör åtgärderna betraktas som åtgärder i syfte att förhindra vissa former av skatteflykt eller skatteundandragande i de angivna sektorerna.

(3) När varor tillhandahålls som säkerhet av en person som är betalningsskyldig för mervärdesskatt till en annan inom ramen för en garanti avspeglar detta vanligtvis ett läge där den garantigivare som tillhandahåller varorna har begränsad förmåga att betala sina skulder, däribland sina skatteskulder. När mottagaren av säkerheten vilken fått varorna utövar sin rätt och säljer säkerheten till en tredje part uppkommer också en leverans från garantigivaren till mottagaren av säkerheten. Vid sådana typfall har staten i många fall gått miste om mervärdesskatt, eftersom mottagaren av säkerheten inte har kunnat nekas rätten till avdrag och den levererande garantigivaren inte har kunnat debiteras eftersom han var insolvent eller hade försvunnit. De problem som den österrikiska förvaltningen ställs inför är av den omfattningen att det krävs rättsliga åtgärder. Förslaget att göra mottagaren betalningsskyldig för mervärdesskatten berör endast företag som vanligtvis kan utnyttja sin avdragsrätt. Privatpersoner berörs inte. Tyskland har redan beviljats ett liknande undantag (rådets beslut 2002/439/EG av den 4 juni 2002 [4]).

[4] EGT L 151, 11.6.2002, s. 12.

(4) I de fall där köparen av varorna har begränsad förmåga att betala sina skulder till följd av köpet kan leverantören av varorna lämna ett egendomsförbehåll och överlåta rätten att utöva detta förbehåll, och fordran beträffande köpeskillingen, till en tredje part, vanligtvis en bank, som säkerhet för ett lån som den tredje parten beviljar köparen. Om köparen av varorna slutar att betala sina låneskulder kommer banken att utöva sin äganderätt. Detta innebär en leverans av varor från den ursprungliga köparen till banken. I så fall skulle banken vanligtvis inte betala den ursprungliga köparen omsättningsskatt för leveransen utan använda dessa medel för att reglera den ursprungliga köparens låneskuld, vilket leder till att skattemyndigheterna går miste om intäkter i form av mervärdesskatt, eftersom de ursprungliga köparna vanligtvis är insolventa eller har försvunnit innan skatteförvaltningen kan identifiera dem och återkräva mervärdesskatt. Detta andra typfall liknar således vad som sker i samband med ställandet av garanti, såsom det redogörs för ovan.

(5) Det har också förekommit förluster av mervärdesskatt i samband med leverans av fast egendom som sålts på offentlig auktion till en annan person som är betalningsskyldig för mervärdesskatt i samband med en konkurs för det företag som ägde den fasta egendomen och då leverantören har valt att bli betalningsskyldig för skatt trots att han vid tidpunkten för leveransen inte har ekonomiska möjligheter att till skattemyndigheterna betala in den skatt som han fakturerat köparen. Köparen har vanligtvis kunnat utöva sin avdragsrätt och leverantören har inte betalat någon mervärdesskatt till skattemyndigheterna. Det problem som den österrikiska förvaltningen ställs inför är av den omfattningen att det krävs rättsliga åtgärder. Fast egendom är en vara med högt värde, vilket innebär att beskattningsunderlaget och förlusten i form av mervärdesskatt är särskilt stora till och med vid en enda transaktion. Den fasta egendomens värde innehåller vanligtvis dold mervärdesskatt, och det är därför nödvändigt att bibehålla denna valmöjlighet för att mervärdesskattesystemet skall förbli neutralt. Mot den bakgrunden förefaller det således som om förslaget att göra mottagaren betalningsskyldig skulle vara den lämpligaste lösningen med hänsyn till de särskilda omständigheterna och den särskilt stora risk som finns. Det undantag som ansökan gäller innebär att förlust av mervärdesskatt undviks, eftersom skattemyndigheterna inte återbetalar mervärdesskatt till en av de berörda ekonomiska aktörerna. Genom denna lösning undviker man också att både leverantören och mottagaren blir betalningsskyldiga för skatten vilket skulle innebära en större ekonomisk risk för mottagaren och besvärliga återkravsförfaranden för skattemyndigheterna, vilka kan vända sig till mottagaren först när det visar sig omöjligt att kräva leverantören på skatt. Man skulle genom den lösning som föreslås också undvika att skattskyldigheten överförs på en tredje person, t.ex. notarien, vilket skulle medföra högre kostnader för leverantör och mottagare. Eftersom åtgärden i praktiken endast kommer att omfatta leveranser mellan beskattningsbara personer, är den begränsad till vissa särskilda fall. Tyskland har redan beviljats liknande undantag (rådets beslut 2002/439/EG av den 4 juni 2002 [5] och 2004/290/EG av den 30 mars 2004 [6]).

[5] EGT L 151, 11.6.2002, s. 12.

[6] EUT L 94, 31.3.2004, s. 59.

(6) Avvikelsen i fråga påverkar inte det mervärdesskattebelopp som skall betalas i det sista konsumtionsledet och har ingen negativ inverkan på Europeiska gemenskapernas egna medel från mervärdesskatt.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Genom avvikelse från artikel 21.1 a i direktiv 77/388/EEG, i dess lydelse enligt artikel 28g i det direktivet, bemyndigas Österrike att såsom betalningsskyldig för mervärdesskatten ange den person åt vilken leverans sker av de varor som avses i artikel 2 i det här beslutet.

Artikel 2

Mottagaren av leveransen får anges såsom betalningsskyldig för mervärdesskatten i följande fall:

1. Leverans av varor som lämnats som garanti av en person som är betalningsskyldig för mervärdesskatt till en annan person som är betalningsskyldig för mervärdesskatt när denna garanti tas i anspråk.

2. Leverans av varor efter det att egendomsförbehåll överlåtits till en rättsinnehavare som utövar denna rätt.

3. Leverans av fast egendom som sålts på offentlig auktion till en annan person som är betalningsskyldig för mervärdesskatt i samband med en konkurs för det företag som ägde den fasta egendom som sålts, om leverantören har utövat sin rätt att ta ut skatt för leveransen.

Artikel 3

Detta beslut upphör att gälla den 31 december 2008.

Artikel 4

Detta beslut riktar sig till Republiken Österrike.

Utfärdat i Bryssel den [...]

På rådets vägnar

Ordförande