Förslag till RÅDETS BESLUT om bemyndigande för de medlemsstater som är fördragsslutande parter i Pariskonventionen av den 29 juli 1960 om skadeståndsansvar på atomenergins område att i Europeiska gemenskapens intresse ratificera eller ansluta sig till protokollet om ändring av konventionen

(framlagda av Komissionen)

MOTIVERING

1. Förslagens syfte

Kommissionen föreslår att rådet bemyndigar de medlemsstater som är fördragsslutande parter i Pariskonventionen av den 29 juli 1960 om skadeståndsansvar på atomenergins område (nedan kallad Pariskonventionen) att i Europeiska gemenskapens intresse underteckna, ratificera eller ansluta sig till protokollet om ändring av konventionen (nedan kallat ändringsprotokollet), antaget inom ramen för Organisationen för ekonomiskt samarbete och utveckling.

2. Protokollet om ändring av Pariskonventionen

2.1 Pariskonventionen

Pariskonventionen av den 29 juli 1960 om skadeståndsansvar på atomenergins område ingicks inom ramen för Organisationen för europeiskt ekonomiskt samarbete, sedermera Organisationen för ekonomiskt samarbete och utveckling. Syftet var att se till att de som drabbats av nukleära olyckor skulle få en tillräcklig och rättvis ersättning för sina skador.

Genom Pariskonventionen instiftas ett särskilt skadeståndsansvar på atomenergins område, särskilt avpassat för områdets unika problem. Ansvaret skiljer sig på flera punkter från det traditionella utomobligatoriska skadeståndsansvaret. Det föreskriver t.ex. ett strikt och exklusivt ansvar för innehavare av nukleära anläggningar upp till en ansvarsgräns. Anläggningsinnehavaren är skyldig att täcka sitt ansvar med en försäkring eller annan ekonomisk säkerhet. Konventionen gäller nukleära olyckor som inträffar inom vissa nukleära anläggningar eller under transport av (i konventionen angivna) nukleära substanser inom de fördragsslutande parternas territorium eller vatten.

Pariskonventionen kompletteras av Brysselkonventionen av den 31 januari 1963 utgörande tillämplig till Pariskonventionen (nedan kallad Brysselkonventionen), som innehåller ett kompletterande system för ersättning ur allmänna medel. Enligt systemet delas ersättningen i tre delar. Den första delen är anläggningsinnehavarens ansvar, och skall täckas av denne genom försäkring eller annan ekonomisk säkerhet. Den andra delen avser belopp från ansvarsgränsen för anläggningsinnehavaren och upp till 175 miljoner särskilda dragningsrätter [1], och skall täckas av allmänna medel av den stat där den nukleära anläggningen finns. Den tredje delen, från 175 miljoner till 300 miljoner särskilda dragningsrätter, tillhandahålls av de fördragsslutande parterna.

[1] Enligt de valutakurser, uttryckta i särskilda dragningsrätter, som Internationella valutafonden publicerade den 2 januari 2002 är en dragningsrätt = 1,39732 euro.

Pariskonventionen har ändrats genom tilläggsprotokollet av den 28 januari 1964 och protokollet av den 16 november 1982. Konventionen är i kraft mellan 15 länder, varav 12 är medlemsstater i Europeiska unionen. Irland, Luxemburg och Österrike är inte parter.

2.2 Ändringsprotokollet

För att åstadkomma en förbättring av systemet för ersättning vid atomolyckor inledde parterna 1998 förhandlingar om en revidering av Pariskonventionen. Syftet är att tillhandahålla större ersättning till fler offer och att utvidga skadebegreppet.

Den slutliga texten till protokollet om ändring av Pariskonventionen godkändes av parterna i februari 2002, och av styrelsen för OECD:s kärnenergibyrå i maj 2002.

Enligt ändringsprotokollet utvidgas konventionens geografiska tillämpningsområde vid nukleära skador till att även omfatta skador som drabbar länder (inbegripet kustområden och territorialvatten) som inte är fördragsslutande parter. Vidare utvidgas skadebegreppet till att omfatta även skador på immateriell egendom och kostnader för skydd och återställande av miljön.

Den viktigaste ändringen är dock höjningen av ansvarsgränsen för innehavare av nukleära anläggningar, från 15 miljoner särskilda dragningsrätter till ett referensbelopp på minst 700 miljoner euro. Dessutom får de fördragsslutande parterna fastställa en högre ansvarsgräns - eller helt avskaffa den - i sin nationella lagstiftning. Ansvarsgränsen för anläggningsinnehavaren höjs också beträffande lågriskanläggningar, från 5 miljoner särskilda dragningsrätter till minst 70 miljoner euro, och beträffande olyckor vid transporter av nukleära substanser, från 5 miljoner särskilda dragningsrätter till minst 80 miljoner euro.

De höjda ansvarsgränserna för anläggningsinnehavaren kommer att kompletteras av en höjning av beloppen för de allmänna medel som skall ställas till förfogande enligt Brysselkonventionen. Enligt förslaget till ändring av Brysselkonventionen kommer ansvarsgränserna i den första delen (anläggningsinnehavarens ansvar) att höjas till minst 700 miljoner euro; i den andra delen (som skall täckas av allmänna medel av den stat där den nukleära anläggningen finns) höjs den övre gränsen till 1,2 miljarder euro; och den tredje delen skjuter till ytterligare 300 miljoner euro. De tre delarna tillhandahåller alltså sammanlagt 1,5 miljarder euro.

3. Rådets förordning (EG) nr 44/2001

I förordning (EG) nr 44/2001 [2] av den 22 december 2000 fastställs allmänna regler om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område. Förordningen är bindande för alla medlemsstater utom Danmark. Brysselkonventionen från 1968 är fortfarande tillämplig i förbindelserna mellan Danmark och övriga medlemsstater.

[2] EGT L 12, 16.1.2001, s. 1.

Behörighetsreglerna i förordning (EG) nr 44/2001 gäller när svaranden har sitt hemvist i någon av de medlemsstater som är bundna av förordningen. En svarande som inte har sitt hemvist i en medlemsstat kan i princip ställas inför rätta i en medlemsstat om detta är i enlighet med domstolslandets behörighetsregler (jfr dock artikel 22 om exklusiv behörighet och artikel 23 om avtal om behörig domstol).

Huvudregeln i forumbestämmelserna är att talan skall väckas där svaranden har sitt hemvist (forum domicilii). I mål som rör utomobligatoriskt skadestånd får den som har hemvist i en medlemsstat ställas inför domstol i den medlemsstat där den händelse som gav, eller kan ge, upphov till skadan inträffade. Enligt EG-domstolens praxis omfattar detta även den plats där en skadebringande handling företogs eller skadan uppstod. Försäkringsgivare med säte i en medlemsstat kan ställas inför rätta a) i den medlemsstat där denne har sitt säte; b) om talan har väckts av försäkringstagaren, den försäkrade eller förmånstagaren, i den medlemsstat där käranden har sitt hemvist; eller c) när det gäller samförsäkrare, i den medlemsstat där talan har väckts mot huvudförsäkringsgivaren. Den som tillhandahåller en ansvarsförsäkring kan också ställas inför rätta där den skadebringande händelsen inträffade eller, om domstolslandets lag medger det, i den domstol där den skadelidande har väckt talan mot den försäkrade.

Enligt förordning (EG) nr 44/2001 skall domstolsbeslut meddelade i en medlemsstat erkännas och verkställas i övriga medlemsstater utan att något särskilt förfarande skall behöva fullgöras. Erkännande kan dock vägras i vissa undantagsfall med hänvisning till att beslutet strider mot grunderna för rättsordningen (ordre public) eller principen att svaranden skall ha rätt att försvara sig. Ett beslut behöver inte heller erkännas om ett beslut redan har meddelats i samma sak i den medlemsstat där beslutet görs gällande.

4. Gemenskapens behörighet

Gemenskapslagstiftningen innehåller inga skadeståndsbestämmelser för kärnenergiområdet. Däremot innehåller ändringsprotokollet bestämmelser som påverkar förordning (EG) nr 44/2001 av den 22 december 2000. Artikel 13 i Pariskonventionen (i dess ändrade lydelse) tillerkänner i princip domstolarna i den stat där den nukleära olyckan inträffade en exklusiv behörighet. Detta strider mot bestämmelserna i förordning (EG) nr 44/2001, enligt vilken flera länders jurisdiktion kan komma i fråga.

Enligt artikel 13 i Pariskonventionen får endast domstolarna i den fördragsslutande stat där den nukleära olyckan inträffade pröva skadeståndsmål angående skador som orsakats av olyckan. Om olyckan inte har inträffat i en fördragsslutande stat eller om platsen för olyckan inte kan bestämmas med säkerhet tillkommer behörigheten domstolarna i den fördragsslutande stat där den ansvarige anläggningsinnehavarens anläggning finns.

Eftersom jurisdiktionen är exklusiv är lagakraftvunna domar meddelade av den behöriga domstolen verkställbara i övriga fördragsslutande stater efter en förenklad formell handläggning, utan att någon omprövning i sak får förekomma.

Enligt ändringsprotokollet är det dessutom bara domstolarna i en fördragsslutande kuststat som får pröva en talan angående en nukleär olycka som har inträffat i statens exklusiva ekonomiska zon. För att denna exklusiva behörighet skall få verkan måste staten ha anmält zonen till konventionens depositarie före olyckan; en sådan anmälan ger dock - enligt uttryckliga bestämmelser i protokollet - inte upphov till några rättigheter eller skyldigheter i fråga om nationsgränserna till sjöss mellan angränsande kuststater. Inte heller utövandet av den exklusiva behörigheten ger upphov till sådana rättigheter eller skyldigheter.

Om en nukleär olycka inträffar i ett havsområde där överhögheten är omtvistad tillkommer behörigheten den domstol som bedöms ha närmast anknytning till olyckan och som berörs mest av följderna.

Gemenskapen har exklusiv behörighet i de frågor om domstols behörighet och erkännande och verkställighet av domar som ändringsprotokollet gäller, eftersom frågorna enligt EG-domstolens praxis omfattas av förordning (EG) nr 44/2001. Därmed får medlemsstaterna inte tillämpa andra regler sinsemellan eller ingå avtal med länder utanför EU som medför förpliktelser som påverkar bestämmelserna [3].

[3] Dom i mål 22/70, EART, Rec. 1971, s. 263.

För att gemenskapen skall kunna utöva behörigheten utfärdade rådet den 13 september 2002 ett mandat åt kommissionen för dess deltagande i förhandlingarna om protokollet on ändring av Pariskonventionen av den 29 juli 1960. Mandatet gällde endast de delar av förhandlingarna som berörde frågor som hör under gemenskapens behörighet. Rådets avsikt är - i detta undantagsfall - inte att gemenskapen skall ansluta sig till konventionen. Detta tillvägagångssätt får dock inte tolkas som ett prejudikat när det gäller rådets förhållningssätt.

Enligt förhandlingsdirektivet skulle gemenskapen bifalla de fördragsslutande parternas förslag till ändring av artikel 13 i Pariskonventionen. Förslaget antogs i maj 2002 av styrelsen för OECD:s kärnenergibyrå. Förslaget fastställer principen om den exklusiva behörigheten under Pariskonventionen. Utan denna odelbarhet skulle det inte kunna garanteras att de medel som ställs till förfogande fördelas rättvist mellan offren.

Kommissionen informerade (i enlighet med förhandlingsdirektivet) den 25 oktober 2002 kärnenergibyrån, depositarie för Pariskonventionen, om att gemenskapen godtog det i februari antagna förslaget till ändring av artikel 13. Därmed återtogs den reservation som de tolv medlemsstater som är fördragsslutande parter i Pariskonventionen hade ställt mot ändringen. Godtagandet bekräftades genom skriftväxling mellan kommissionen och kärnenergibyrån. Denna skriftväxling markerade slutet på förhandlingarna.

De fördragsslutande parterna antog ändringsprotokollet slutgiltigt i den version som gemenskapen godtog. Kärnenergibyråns styrelse noterade officiellt antagandet vid sitt 106:e sammanträde (den 24 april 2003), där även en företrädare för kommissionen deltog. Styrelsen noterade även att de fördragsslutande parterna är redo att underteckna protokollet så snart gemenskapens interna förfaranden för bemyndigande medger detta.

Texten till ändringsprotokollet är förenlig med rådets förhandlingsdirektiv. Det naturliga vore att gemenskapen utövar sin behörighet på området ifråga genom att ansluta sig till protokollet. Protokollet saknar dock bestämmelser som gör det möjligt för regionala organisationer att ansluta sig, och gemenskapen kan sålunda varken underteckna, ratificera eller ansluta sig till det.

Den förbättring av skyddet för offren för nukleära olyckor som ändringsprotokollet ger är dock så viktig för gemenskapen och dess medlemsstater, att det motiverar att gemenskapen i detta undantagsfall utövar sin behörighet via de medlemsstater som är fördragsslutande parter i Pariskonventionen.

Tre medlemsstater är inte fördragsslutande parter i Pariskonventionen: Irland, Luxemburg och Österrike. Man har dock bedömt att det finns goda skäl att låta dessa tre stater stå utanför protokollet, och istället vad dessa länder beträffar tillämpa förordning (EG) nr 44/2001. Denna differentierade tillämpning av behörighetsregler inom gemenskapen kan motiveras av tre skäl:

- Protokollet ändrar en konvention som dessa medlemsstater inte har anslutit sig till.

- Förordning (EG) nr 44/2001 påverkar inte konventioner där medlemsstater är fördragsslutande parter.

- Protokollets ändringar av behörighetsreglerna är inte betydande.

I förhandlingsdirektivet fastställs därför de förfaranden som skall tillämpas för att bara de medlemsstater som för närvarande är fördragsslutande parter i Pariskonventionen skall ratificera och ansluta sig till protokollet, i gemenskapens intresse.

I enlighet med artiklarna 1 och 2 i det protokoll om Danmarks ställning som är fogat till Fördraget om Europeiska unionen och Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen är Danmark inte bundet av förordning (EG) nr 44/2001, och omfattas inte av dess tillämpning. Landet deltar därför inte i antagandet av detta beslut, är inte bundet av det och omfattas inte av dess tillämpning.

Slutsats

Av dessa skäl rekommenderar kommissionen rådet att fatta följande beslut:

- Att, å ena sidan, bemyndiga de medlemsstater som är fördragsslutande parter i Pariskonventionen att i Europeiska gemenskapens intresse underteckna ändringsprotokollet.

- Att, å andra sidan, bemyndiga de medlemsstater som är fördragsslutande parter i Pariskonventionen att i Europeiska gemenskapens intresse ratificera eller ansluta sig till ändringsprotokollet.

2003/0150 (AVC)

Förslag till RÅDETS BESLUT om bemyndigande för de medlemsstater som är fördragsslutande parter i Pariskonventionen av den 29 juli 1960 om skadeståndsansvar på atomenergins område att i Europeiska gemenskapens intresse ratificera eller ansluta sig till protokollet om ändring av konventionen

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR FATTAT DETTA BESLUT

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 61 c, artikel 67.5 och artikel 300.2 första meningen och artikel 300.3 andra stycket i detta,

med beaktande av kommissionens förslag [4],

[4] EGT C ..., ..., s. ...

med beaktande av Europaparlamentets samtycke [5], och

[5] EGT C ..., ..., s. ...

av följande skäl:

(1) Protokollet om ändring av konventionen av den 29 juli 1960 om skadeståndsansvar på atomenergins område, ändrad genom tilläggsprotokollet av den 28 januari 1964 och protokollet av den 16 november 1982 (nedan kallad Pariskonventionen) har förhandlats fram för att förbättra ersättningen till den som lider skada orsakad av atomolyckor. Enligt protokollet skall ansvargränserna höjas och skadeståndsansvaret vid atomolyckor utsträckas till att omfatta även miljöskador.

(2) Kommissionen förhandlade, i enlighet med de förhandlingsdirektiv rådet utfärdade den 13 september 2002, på gemenskapens vägnar om de delar av protokollet som omfattas av Europeiska gemenskapens behörighet. Förhandlingsdirektiven innehöll dock inga mandat för förhandlingar om gemenskapens anslutning till protokollet.

(3) Protokollet har antagits slutgiltigen av de fördragsslutande parterna till Pariskonventionen. Protokollstexten överensstämmer med förhandlingsdirektiven från rådet.

(4) Gemenskapen har exklusiv behörighet i fråga om ändringen av artikel 13 i Pariskonventionen i den utsträckning ändringen får återverkningar på bestämmelserna i förordning (EG) nr 44/2001 av den 22 december 2000 om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område. När det gäller frågor som inte inverkar på gemenskapsrätten behåller medlemsstaterna sin behörighet. Protokollets mål och syften innebär dock att det inte är görligt att hålla isär å ena sidan godtagandet av de bestämmelser i protokollet som rör gemenskapens behörighet och å andra sidan de bestämmelser som omfattas av medlemsstaternas behörighet.

(5) Protokollet är av särskild vikt för gemenskapen och dess medlemsstater, eftersom det kommer att medföra en förbättring av ersättningen för skador orsakade av atomolyckor.

(6) De medlemsstater som är fördragsslutande parter i Pariskonventionen undertecknade protokollet på Europeiska gemenskapens vägnar den .........2003, med förbehåll för att det ingås, i enlighet med rådets beslut ..../.../EG av den ....2003 [6].

[6] EGT L ..., ..., s. ...

(7) Regionala organisationer kan inte ansluta sig till Pariskonventionen eller protokollet. Gemenskapen kan alltså varken underteckna, ratificera eller ansluta sig till protokollet. I detta undantagsfall bör därför medlemsstaterna ratificera eller ansluta sig till protokollet i gemenskapens intresse.

(8) Tre medlemsstater - Irland, Luxemburg och Österrike - är inte fördragsslutande parter i Pariskonventionen. Eftersom protokollet ändrar Pariskonventionen, förordning (EG) nr 44/2001 ger de medlemsstater som är fördragsslutande parter i Pariskonventionen möjlighet att tillämpa konventionens behörighetsregler och slutligen, protokollet inte i någon betydande utsträckning berör konventionens bestämmelser om behörighet har det i detta undantagsfall befunnits finnas goda skäl att låta dessa tre stater stå utanför protokollet.

(9) De medlemsstater som är fördragsslutande parter i Pariskonventionen bör alltså, i gemenskapens intresse och i enlighet med de villkor som fastställs i detta beslut, ratificera eller ansluta sig till protokollet.

(10) Inom Europeiska gemenskapen kommer protokollet endast att tillämpas i fråga om de medlemsstater som för närvarande är fördragsslutande parter i Pariskonventionen.

(11) Förenade kungariket och Irland är bundna av förordning (EG) nr 44/2001 och deltar följaktligen i antagandet av detta beslut. Förenade kungariket kommer även att tillämpa detta beslut.

(12) I enlighet med artiklarna 1 och 2 i det protokoll om Danmarks ställning som är fogat till Fördraget om Europeiska unionen och Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen deltar Danmark inte i antagandet av detta beslut och är därför inte bundet av det och omfattas inte av dess tillämpning.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

1. Utan att det påverkar gemenskapens behörighet skall de medlemsstater som för närvarande är fördragsslutande parter i Pariskonventionen ratificera eller ansluta sig till protokollet om ändring av Pariskonventionen i Europeiska gemenskapens intresse.

2. Texten till protokollet om ändring av Pariskonventionen åtföljer detta beslut.

3. I detta beslut avses med medlemsstat alla medlemsstater som är fördragsslutande parter i Pariskonventionen utom Danmark.

Artikel 2

1. Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som krävs för att inom rimlig tid och om möjligt före den 31 december 2008 deponera sina ratifikations- eller anslutningsinstrument avseende protokollet om ändring av Pariskonventionen hos generalsekreteraren för Organisationen för ekonomiskt samarbete och utveckling.

2. Medlemsstaterna skall före den 31 december 2006 underrätta rådet och kommissionen om vilken dag deras ratificerings- eller anslutningsförfaranden kommer att avslutas.

3. Medlemsstaterna skall sträva efter att hålla varandra underrättade om hur deras ratificerings- eller anslutningsförfaranden fortskrider.

Artikel 3

Medlemsstaterna skall vid ratificeringen av eller anslutningen till protokollet om ändring av Pariskonventionen skriftligen meddela generalsekreteraren för Organisationen för ekonomiskt samarbete och utveckling att ratificeringen eller anslutningen sker i enlighet med detta beslut.

Utfärdat i Bryssel den

På rådets vägnar

Ordförande

BILAGA

DE FÖRDRAGSSLUTANDE PARTERNA TILL PARISKONVENTIONEN

PROTOKOLL

OM ÄNDRING AV KONVENTIONEN AV DEN 29 JULI 1960 OM SKADESTÅNDSANSVAR PÅ ATOMENERGINS OMRÅDE I DESS LYDELSE ENLIGT TILLÄGGSPROTOKOLLET AV DEN 28 JANUARI 1964 OCH ÄNDRINGSPROTOKOLLET AV DEN 16 NOVEMBER 1982

[NEA/LEG/CPPC(98)10/FINAL/REV1]

REGERINGARNA i Förbundsrepubliken Tyskland, Konungariket Belgien, Konungariket Danmark, Konungariket Spanien, Republiken Finland, Republiken Frankrike, Republiken Grekland, Republiken Italien, Konungariket Norge, Konungariket Nederländerna, Republiken Portugal, Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland, Republiken Slovenien, Konungariket Sverige, Schweiziska edsförbundet och Republiken Turkiet;

SOM ANSER att det är önskvärt att ändra konventionen om skadeståndsansvar på atomenergins område, avslutad i Paris den 29 juli 1960 inom ramen för Organisationen för europeiskt ekonomiskt samarbete, numera Organisationen för ekonomiskt samarbete och utveckling, i dess lydelse enligt tilläggsprotokollet undertecknat i Paris den 28 januari 1964 och ändringsprotokollet undertecknat i Paris den 16 november 1982;

HAR KOMMIT ÖVERENS om följande:

I

Konventionen av den 29 juli 1960 om skadeståndsansvar på atomenergins område i dess lydelse enligt tilläggsprotokollet av den 28 januari 1964 och ändringsprotokollet av den 16 november 1982 ändras på följande sätt:

A. I artikel 1 (a) skall led (i) och (ii) ersättas med följande:

"(i) "En nukleär olycka" varje händelse eller serie av händelser med samma ursprung som orsakar nukleär skada.

(ii) "Nukleär anläggning" reaktorer med undantag av sådana som ingå i ett transportmedel; fabriker för tillverkning eller behandling av nukleära substanser; fabriker för separation av isotoper i nukleärt bränsle; fabriker för bearbetning av bestrålat nukleärt bränsle; anläggningar för förvaring av nukleära substanser med undantag av tillfällig förvaring under transport; anläggningar för bortskaffande av nukleära substanser; alla sådana reaktorer, fabriker och anläggningar som är under avveckling; samt andra anläggningar i vilka nukleärt bränsle eller radioaktiva produkter eller avfallsämnen förvaras, under förutsättning att organisationens styrelse för atomenergi (nedan kallad "styrelsen") beslutar härom; fördragsslutande part får besluta att två eller flera nukleära anläggningar med samma innehavare som är belägna inom samma område skall, jämte annan anläggning inom detta område i vilken nukleärt bränsle, radioaktiva produkter eller avfallsämnen finnes, anses som en nukleär anläggning."

B. I artikel 1 (a) skall nya led med följande lydelse läggas till som led (vii)-(x):

"(vii) "Nukleär skada" omfattar

1. dödsfall eller personskada;

2. skada på eller förlust av egendom;

och var och en av följande i den omfattning som fastställs i den behöriga domstolens lag,

3. ekonomisk förlust orsakad av sådan förlust eller skada som avses i punkterna 1 eller 2 i den mån skadan inte omfattas av dessa punkter, och den som ådragit sig den har rätt att begära ersättning för sådan förlust eller skada som avses i dessa punkter;

4. kostnader för åtgärder vidtagna för att återställa miljöskador, dock inte obetydliga skador, om åtgärderna verkligen har vidtagits eller skall vidtas, i den mån kostnaderna inte omfattas av punkt 2 ovan;

5. förlust av inkomst som hänför sig till ett direkt ekonomiskt intresse i användning eller åtnjutande av miljön, som uppstår genom att miljön i betydande mån försämrats, i den mån förlusten inte omfattas av punkt 2 ovan;

6. kostnader för förebyggande åtgärder, och ytterligare förluster eller skador som orsakats av sådana åtgärder,

vad avser punkterna 1-5, i den mån förlusten eller skadan orsakats av eller är resultatet av joniserad strålning från en strålningskälla i den nukleära anläggningen, eller från nukleärt bränsle eller radioaktiva produkter eller avfallsämnen i, eller från nukleära substanser från, med ursprung i eller skickade till, en nukleär anläggning, oavsett om detta är en följd av ämnets radioaktivitet eller av kombinationen av radioaktivitet och ämnets giftighet, explosivitet eller andra farliga egenskaper.

(viii) "Återställandeåtgärder" rimliga åtgärder som har godkänts av de behöriga myndigheterna i den stat där åtgärderna vidtogs, och som är avsedda att återställa skadade eller förstörda delar av miljön, eller att införa, där så är rimligt, en motsvarighet till dessa delar i miljön. Vem som skall ha rätt att vidta sådana åtgärder skall avgöras enligt lagstiftningen i den stat där den nukleära skadan uppkom.

(ix) "Förebyggande åtgärder" rimliga åtgärder som vidtas efter en nukleär olycka eller en händelse som ger upphov till en allvarlig och omedelbar fara för nukleär skada, i syfte att förebygga eller hindra att en sådan nukleär skada som avses i (a) (vii) 1-5 i denna artikel, och som vidtas med de tillstånd från behörig myndighet som krävs enligt lagstiftningen i den stat där åtgärderna vidtogs.

(x) "Rimliga åtgärder" åtgärder som enligt den behöriga domstolens lag är lämpliga och proportionerliga med beaktande av samtliga omständigheter, till exempel:

1. den nukleär skadans art och omfattning eller, i fråga om förebyggande åtgärder, arten och omfattningen av risken för nukleär skada;

2. hur verksam åtgärden, när den vidtas, kan förväntas bli; och

3. relevant vetenskaplig och teknisk sakkunskap."

C. Artikel 2 skall ersättas med följande:

(a) Denna konvention skall tillämpas på nukleär skada som uppkommer inom ett territorium tillhörande, eller ett havsområde fastställt i enlighet med internationell rätt som tillhör, eller, utom i fråga om icke fördragsslutande stater som inte avses i (ii)-(iv) i denna punkt, ombord på ett fartyg eller luftfartyg som är registrerat i

(i) en fördragsslutande part;

(ii) en icke fördragsslutande stat som när den nukleära olyckan inträffade var en fördragsslutande part i Wienkonventionen av den 21 maj 1963 om ansvarighet för atomskada, med ändringar av konventionen som är i kraft för partens vidkommande, och i det gemensamma protokollet av den 21 september 1988 rörande tillämpningen av Wienkonventionen och Pariskonventionen, under förutsättning att den fördragsslutande part till Pariskonventionen inom vars territorium den ansvarige anläggningsinnehavarens nukleära anläggning finns också är fördragsslutande part i det gemensamma protokollet;

(iii) en icke fördragsslutande stat som när den nukleära olyckan inträffade inte hade någon nukleär anläggning inom sitt territorium eller inom något havsområde fastställt i enlighet med internationell rätt; eller

(iv) andra icke fördragsslutande stater som när den nukleära olyckan inträffade har gällande ansvarighetslagstiftning som tillerkänner motsvarande förmåner och som är grundad på samma principer som denna konvention, inbegripet den ansvarige innehavarens strikta ansvar, exklusivt ansvar för innehavaren eller bestämmelser med motsvarande verkan, exklusiv behörighet för behörig domstol, likvärdig behandling av alla offer för en nukleär olycka, domars erkännande och verkställbarhet, fri överföring av ersättning, ränta och kostnader.

(b) Ingenting i denna artikel skall hindra den fördragsslutande part inom vars territorium den ansvarige innehavarens anläggning finns från att enligt partens lagstiftning ge denna konvention ett vidare tillämpningsområde."

D. Artikel 3 skall ersättas med följande:

"(a) Innehavaren av en nukleär anläggning skall vara ansvarig enligt denna konvention för nukleär skada med undantag av

(i) skada på den nukleära anläggningen och annan nukleär anläggning, däri inbegripet nukleär anläggning under uppförande, som är belägen inom samma område som ifrågavarande atomanläggning och

(ii) skada på sådan egendom inom detta område som användes eller är avsedd att användas i förbindelse med sådan anläggning,

allt under förutsättning att sådan skada visas ha orsakats av en nukleär olycka i denna nukleära anläggning eller av en nukleär olycka, vid vilken medverkat nukleära substanser som kommo från denna nukleära anläggning, med förbehåll dock för vad som föreskrives i artikel 4.

(b) Har nukleär skada orsakats gemensamt av en nukleär olycka och av en händelse, som icke utgör en nukleär olycka, skall den del av skadan som orsakats av denna händelse, i den mån den icke tillförlitligen kan särskiljas från den nukleära skada som orsakats av den nukleära olyckan, anses utgöra nukleär skada orsakad av den nukleära olyckan. Har den nukleära skadan orsakats gemensamt av en nukleär olycka och av en händelse varigenom sådan joniserande strålning som ej omfattas av denna konvention frigjorts, skall ingen bestämmelse i konventionen begränsa eller på annat sätt inverka på den ansvarighet som kan åvila någon person i anledning av att sådan joniserande strålning frigjorts."

E. I artikel 4 skall (c) och (d) betecknas (d) respektive (e), och en ny punkt med följande lydelse införas som punkt (c):

"(c) Ansvarigheten kan övergå till en innehavare av en annan nukleär anläggning i enlighet med (a) (i) och (ii) respektive (b) (i) och (ii) i denna artikel endast om den innehavaren har ett direkt ekonomiskt intresse i de nukleära substanser som är under transport."

F. I artikel 5 skall (b) och (d) ersättas med följande:

"(b) Om emellertid nukleär skada orsakats av en nukleär olycka, vilken inträffat i en nukleär anläggning och vid vilken endast sådana nukleära substanser medverkat som tillfälligt förvarats i anläggningen i anslutning till transport av ämnena, är innehavaren av den nukleära anläggningen icke ansvarig, om en annan anläggningsinnehavare eller annan person är ansvarig enligt artikel 4.

(d) Om två eller flera anläggningsinnehavare äro ansvariga för samma nukleära skada enligt denna konvention, är ansvarigheten solidarisk och kumulativ. Om ansvarigheten avser nukleär skada som orsakats av en nukleär olycka, vid vilken medverkat nukleära substanser som befunno sig under transport på ett och samma transportmedel eller som i anslutning till transport av ämnena voro tillfälligt upplagda i en och samma nukleära anläggning, utgör dock maximibeloppet för anläggningsinnehavarnas sammanlagda ansvarighet det högsta ansvarighetsbelopp som gäller för någon av dem enligt artikel 7. Ansvarigheten för en anläggningsinnehavare i anledning av en och samma nukleära olycka får icke i något fall överstiga det ansvarighetsbelopp som gäller för honom enligt artikel 7."

G. I artikel 6 skall (c) och (e) ersättas med följande:

"(c) (i) Ingen bestämmelse i denna konvention skall inverka på ansvarigheten

1. för fysisk person beträffande sådan nukleär skada orsakad av en nukleär olycka för vilken anläggningsinnehavaren på grund av artikel 3 (a) eller artikel 9 icke är ansvarig enligt denna konvention och vilken framkallats genom uppsåtligt handlande eller uppsåtlig underlåtenhet av en sådan person;

2. för en person, som vederbörligen bemyndigats att driva en reaktor ingående i ett transportmedel beträffande sådan nukleär skada genom en nukleär olycka för vilken anläggningsinnehavaren icke är ansvarig enligt artikel 4 (a) (iii) eller (b) (iii).

(ii) Innehavaren av en nukleär anläggning är icke ansvarig enligt andra bestämmelser än dem som innefattas i denna konvention för nukleär skada orsakad av en nukleär olycka.

(e) Om innehavaren visar att den nukleära skadan vållats helt eller delvis av den skadelidandes grova vårdslöshet eller av dennes uppsåtliga handlande eller underlåtenhet får den behöriga domstolen helt eller delvis befria, i enlighet med nationell lagstiftning, innehavaren från skyldigheten att ersätta dennes skada."

H. Artikel 7 skall ersättas med följande:

"(a) Varje fördragsslutande part skall i sin lagstiftning föreskriva att innehavarens ansvarighet för nukleär skada orsakad av en nukleär olycka inte skall understiga 700 miljoner euro per nukleär olycka.

(b) Utan hinder av (a) i denna artikel och artikel 21 (c), får en fördragsslutande part

(i) med hänsyn till karaktären hos den nukleära anläggningen och till de sannolika följderna av en nukleär olycka som härrör från anläggningen, föreskriva ett lägre belopp för anläggningen, varvid dock sådant belopp icke i något fall får understiga 70 miljoner euro; och

(ii) med hänsyn till karaktären hos de nukleära substanserna och till de sannolika följderna av en nukleär olycka som härrör från substanserna, föreskriva ett lägre belopp för transport av nukleära substanser, varvid dock sådant belopp icke i något fall får understiga 80 miljoner euro.

(c) Ersättning för nukleär skada på det transportmedel på vilket ifrågavarande nukleära substanser befunno sig vid tidpunkten för den nukleära olyckan får icke i något fall leda till att anläggningsinnehavarens skyldighet att utge ersättning för andra nukleära skador kommer att avse lägre belopp än 80 miljoner euro eller det högre belopp som föreskrives i fördragsslutande parts lagstiftning.

(d) Det ansvarighetsbelopp som enligt bestämmelserna under (a) eller (b) i denna artikel eller artikel 21 (c) fastställts för innehavare av nukleära anläggningar belägna inom en fördragsslutande parts område liksom de bestämmelser i en fördragsslutande parts lag vilka meddelats med stöd av bestämmelserna under (c) i denna artikel gälla i fråga om berörda anläggningsinnehavares ansvarighet oavsett var den nukleära olyckan inträffat.

(e) Fördragsslutande part äger som villkor för rätten att transitera nukleära substanser genom eller över dess territorium föreskriva, att maximibeloppet för den under transporten ansvarige utländske anläggningsinnehavarens skadeståndsskyldighet höjes, om staten i fråga finner att detta belopp icke på skäligt sätt täcker de risker som äro förbundna med en nukleär olycka under transiteringen. Belopp till vilka ansvarighetssumman sålunda höjes får dock icke överskrida det ansvarighetsbelopp som gäller för innehavare av nukleära anläggningar inom nämnda fördragsslutande parts område.

(f) Bestämmelserna under (e) i denna artikel äro icke tillämpliga

(i) på sjötransport i fall då det enligt internationella rättsgrundsatser föreligger rätt att med anledning av hotande fara söka nödhamn i ifrågavarande stat eller rätt till oskadlig genomfart genom dess territorialvatten;

(ii) vid lufttransport i fall då det enligt internationell överenskommelse eller internationella rättsgrundsatser föreligger rätt att flyga över eller landa inom den ifrågavarande statens område.

(g) Där denna konvention enligt artikel 2 (a) (iv) skall tillämpas på en icke fördragsslutande stat får en fördragsslutande part fastställa ansvarighetsbelopp för nukleär skada som understiger de minimibelopp som anges i denna artikel eller artikel 21 (c) i den mån den staten inte tillerkänner motsvarande förmåner till ett motsvarande belopp.

(h) Sådan ränta och rättegångskostnad, som utdömts av domstol i mål angående skadestånd enligt denna konvention betraktas icke som skadestånd i konventionens mening utan skall utges av anläggningsinnehavaren utöver skadeståndsbelopp som han har att betala enligt denna artikel.

(i) De belopp som anges i denna artikel får avrundas vid omräkningen till nationell valuta.

(j) Varje fördragsslutande part skall se till att de skadelidande kan göra sin rätt till skadestånd gällande utan att behöva föra talan särskilt beträffande var och en av de källor från vilka medlen till ersättningen härstammar."

I. Artikel 8 skall ersättas med följande:

"(a) Rätten till ersättning enligt denna konvention preskriberas, om talan icke väckts

(i) i fråga om dödsfall eller personskada, inom trettio år från dagen för den nukleära olyckan;

(ii) i fråga om annan nukleär skada, inom tio år från dagen för den nukleära olyckan.

(b) Genom nationell lagstiftning kan emellertid fastställas en längre period än vad som anges i (a) (i) eller (ii) i denna artikel, om den fördragsslutande part inom vars område den ansvarige anläggningsinnehavarens nukleära anläggning är belägen vidtagit åtgärder för att täcka anläggningsinnehavarens ansvarighet i fråga om ersättningsanspråk som kan göras gällande efter utgången av den period som anges i (a) (i) eller (ii) i denna artikel samt under den sålunda bestämda längre perioden.

(c) Om en längre period fastställts i enlighet med (b) i denna artikel får talan som väcks inom den perioden icke i något fall inverka på den rätt till ersättning enligt denna konvention som tillkommer en person som har väckt talan mot anläggningsinnehavaren

(i) inom trettio år när det är fråga om dödsfall eller personskada;

(ii) inom tio år när det är fråga om all annan nukleär skada.

(d) Genom nationell lagstiftning kan fastställas en kortare preskriptionstid för rätten till ersättning enligt konventionen, som dock inte får understiga tre år räknat antingen från den tidpunkt då den skadelidande fick kännedom om den nukleära skadan och om den för skadan ansvarige anläggningsinnehavaren eller bort ha sådan kännedom, dock att den preskriptionstid som fastställts enligt bestämmelserna under (a) och (b) i denna artikel inte får överskridas.

(e) I fall som avses i artikel 13 (f) (ii) förloras icke talerätten om, inom den frist som anges under (a), (b) och (d) i denna artikel,

(i) innan beslut meddelats av den internationella domstol varom stadgas i artikel 17 talan väckts vid en av de domstolar bland vilka den internationella domstolen äger välja; utser den internationella domstolen som behörig domstol annan domstol än den vid vilken talan redan väckts, äger den internationella domstolen bestämma en frist inom vilken talan skall väckas vid den domstol som sålunda angivits som behörig; eller

(ii) hemställan gjorts hos någon fördragsslutande part att den skall begära hos den internationella domstolen att behörig domstol utses enligt artikel 13 (f) (ii) samt, sedan den internationella domstolen meddelat sitt beslut, talan väckts inom tid som bestämts av sistnämnda domstol.

(f) Om icke annat föreskrives i nationell lag, har den som lidit nukleär skada till följd av en nukleär olycka och som väckt talan inom tid som anges i denna artikel rätt att utvidga sin talan, om skadan förvärrats efter utgången av denna tid och saken icke slutligt avgjorts."

J. Artikel 9 skall ersättas med följande:

"Anläggningsinnehavaren är icke ansvarig för nukleär skada orsakad av en nukleär olycka, vilken är en direkt följd av krigshandling under väpnad konflikt eller häremot svarande handling under inbördeskrig eller uppror."

K. Artikel 10 skall ersättas med följande:

"(a) För att täcka skadeståndsansvar enligt denna konvention är anläggningsinnehavaren skyldig att teckna och hålla vid makt försäkring eller annan ekonomisk säkerhet till det belopp som fastställts som ansvarighetsbelopp enligt artikel 7 (a) eller (b) eller artikel 21 (c). Försäkringens eller säkerhetens art och villkor skola godkännas av vederbörande myndighet.

(b) Om innehavarens ansvar inte är begränsad till något belopp skall den fördragsslutande part inom vars område den ansvarige innehavarens nukleära anläggning är belägen fastställa en gräns för den ekonomiska säkerheten för den ansvariga innehavaren, varvid dock gränsen inte får sättas lägre än det belopp som anges i artikel 7 (a) eller (b).

(c) Den fördragsslutande part inom vars område den ansvarige innehavarens nukleära anläggning är belägen skall garantera att ersättningsanspråk för nukleär skada som har fastställts gentemot innehavaren betalas ut, genom att tillhandahålla medel i den mån försäkringen eller den ekonomiska säkerheten inte är tillräckliga för att täcka anspråken, upp till ett belopp som inte understiger det belopp som anges i artikel 7 (a) eller artikel 21 (c).

(d) Försäkringsgivaren eller den som ställt annan säkerhet äger icke tillfälligt eller definitivt fritaga sig ansvarighet enligt bestämmelserna under (a) eller (b) utan att ha lämnat skriftligt meddelande härom till vederbörande myndighet minst två månader i förväg. Avser försäkringen eller säkerheten transport av nukleära substanser får fritagande från ansvarighet icke ske så länge transporten pågår.

(e) Belopp härrörande ur försäkring, återförsäkring eller annan ekonomisk säkerhet får icke användas för annat ändamål än ersättning för nukleära skador orsakade av nukleär olycka."

L. Artikel 12 skall ersättas med följande:

"Skadeståndsbelopp som erläggas enligt denna konvention, premier för försäkring och återförsäkring, belopp som utges på grund av försäkring, återförsäkring eller annan ekonomisk säkerhet enligt artikel 10 samt ränta och kostnader vilka omnämnas i artikel 7 (h) skola få fritt överföras mellan de fördragsslutande parternas monetära områden."

M. Artikel 13 skall ersättas med följande:

"(a) Om annat icke föreskrives i denna artikel, tillkommer jurisdiktion beträffande anspråk enligt artiklarna 3 och 4 och artikel 6 (a) endast domstolarna i den fördragsslutande part inom vars område den nukleära olyckan inträffade.

(b) Om en nukleär olycka inträffar inom en fördragsslutande parts exklusiva ekonomiska zon eller, om någon sådan zon inte har fastställts, inom ett område som inte sträcker sig utanför de gränser som hade gällt för en sådan exklusiv ekonomisk zon om den hade fastställts, tillkommer jurisdiktion enligt denna konvention beträffande anspråk rörande nukleär skada orsakad av den nukleära olyckan endast domstolarna i den parten, under förutsättning att parten har underrättat organisationens generalsekreterare om området före olyckan. Ingenting i denna punkt skall tolkas som ett bemyndigande att utöva jurisdiktion eller att dra upp gränser i havsområden på ett sätt som strider mot den internationella havsrätten.

(c) Om en nukleär olycka inträffar utanför de fördragsslutande parternas områden eller inom ett område som inte har anmälts i enlighet med (b) i denna artikel, eller om platsen för den nukleära olyckan icke kan bestämmas med säkerhet, tillkommer jurisdiktion över sådana anspråk domstolarna i den fördragsslutande part inom vars område den ansvarige anläggningsinnehavarens nukleära anläggning är belägen.

(d) Om en nukleär olycka inträffar i ett sådant område som avses i artikel 17 (d) tillkommer jurisdiktionen domstolarna i den fördragsslutande part som på framställning av en berörd fördragsslutande part bestäms av den i artikel 17 omnämnda domstolen som varande den part vilken har den närmaste anknytningen till olyckan och vilken är mest drabbad av olyckans verkningar.

(e) Utövande av jurisdiktion enligt denna artikel och anmälan av ett område i enlighet med (b) i denna artikel ger inte upphov till någon rättighet eller skyldighet och har ingen prejudicerande verkan beträffande havsgränser mellan stater med angränsande eller motstående kuster.

(f) Om jurisdiktion skulle tillkomma domstolarna i flera än en fördragsslutande part enligt bestämmelserna under (a), (b) eller (c) i denna artikel, tillkommer jurisdiktion

(i) om den nukleära olyckan inträffat delvis utanför de fördragsslutande parternas områden och delvis inom en enda fördragsslutande parts område domstolarna i sistnämnda fördragsslutande part; och

(ii) i varje annat fall domstolarna i den fördragsslutande part som på framställning av en berörd fördragsslutande part bestäms av den i artikel 17 omnämnda domstolen som varande den part vilken har den närmaste anknytningen till olyckan och vilken är mest drabbad av olyckans verkningar.

(g) Den fördragsslutande part vars domstolar har jurisdiktion skall se till att vad angår talan om ersättning för nukleär skada

(i) varje stat kan väcka talan för den som har lidit en nukleär skada och som är medborgare i den staten eller har sitt hemvist eller sin uppehållsort inom dess område, och som har samtyckt därtill; och

(ii) varje person kan väcka talan för att göra gällande rättigheter enligt denna konvention som personen kommit i åtnjutande genom subrogation eller överlåtelse.

(h) Den fördragsslutande part vars domstolar har jurisdiktion skall se till att bara en av dess domstolar är behörig att avgöra talan om ersättning för nukleär skada som härrör från en och samma nukleär olycka; partens nationella forumregler skall tillämpas för att avgöra vilken domstol som är behörighet.

(i) Dom - varunder inbegripes tredskodom - som meddelats av domstol vilken är behörig enligt denna artikel kan, när domen kan verkställas enligt den av domstolen tillämpade lagen, verkställas också i alla andra fördragsslutande parter, så snart de formella förutsättningar som föreskrivits i verkställighetslandet blivit uppfyllda. Ny prövning av den sak som avgjorts genom domen får icke äga rum. Dessa bestämmelser gälla dock icke dom som ej vunnit laga kraft.

(j) Väckes skadeståndstalan mot en fördragsslutande part enligt denna konvention, kan denna part icke annat än i fråga om åtgärder för verkställighet åberopa immunitet inför den domstol som är behörig enligt denna artikel."

N. Artikel 14 (b) skall ersättas med följande:

"(b) Med "nationell lag" och "nationell lagstiftning" förstås nationell lag och nationell lagstiftning på den ort där domstol, vilken enligt denna konvention är behörig att döma över anspråk i anledning av nukleär olycka, har sitt säte, varvid tillämpningen av lagvalsregler på sådana anspråk exkluderas. Nämnda lag eller lagstiftning är tillämplig beträffande alla frågor rörande både saken och förfarandet, om icke särskild bestämmelse i visst hänseende meddelats i denna konvention."

O. Artikel 15 (b) skall ersättas med följande:

"(b) I den mån ersättningen för nukleär skada överstiger de 700 miljoner euro som avses i artikel 7 (a), få åtgärder i sådant hänseende, oberoende av vilken form de erhålla, genomföras under villkor som avvika från vad som föreskrives i denna konvention."

P. En ny artikel med följande lydelse skall införas efter artikel 16 som artikel 16a:

"Artikel 16a

Denna konvention påverkar inte de fördragsslutande parternas rättigheter och skyldigheter enligt den folkrättens allmänna regler."

Q. Artikel 17 skall ersättas med följande:

"(a) Om tvist uppstår mellan två eller flera fördragsslutande parter rörande tolkningen eller tillämpningen av denna konvention skall de tvistande samråda i syfte att lösa tvisten genom förhandling eller på annat sätt i godo.

(b) Om en sådan tvist som avses i (a) inte har lösts inom sex månader från det att någon part i tvisten bekräftat tvistens existens skall de fördragsslutande parterna sammanträda för att bistå de tvistande att göra upp i godo.

(c) Om tvisten inte har lösts inom tre månader från det möte som avses i (b) skall tvisten på begäran av någon av de tvistande hänskjutas till den domstol som inrättas genom konventionen den 20 december 1957 om upprättande av säkerhetskontroll på atomenergins område.

(d) Denna konvention är inte tillämplig på tvister om gränsdragning i havsområden."

R. Artikel 18 skall ersättas med följande:

"(a) Reservationer till en eller flera av bestämmelserna i denna konvention få göras vid varje tidpunkt före ratifikation, godtagande eller godkännande av eller anslutning till konventionen eller före underrättelse enligt artikel 23 beträffande område eller områden som nämns i underrättelsen, och skall accepteras endast om innehållet i reservationerna uttryckligen har godkänts av alla signatärmakter.

(b) Sådant godkännande kräves dock icke från signatärmakt, som ej själv har ratificerat, godtagit eller godkänt konventionen inom tolv månader från det den fått underrättelse om sådan reservation genom organisationens generalsekreterare enligt artikel 24.

(c) Varje reservation som accepterats i enlighet med denna artikel kan när som helst återtagas genom underrättelse till organisationens generalsekreterare."

S. Artikel 19 skall ersättas med följande:

"(a) Denna konvention skall ratificeras, godtas eller godkännas. Ratifikations-, godtagande- eller godkännandeinstrumenten skall deponeras hos organisationens generalsekreterare.

(b) Denna konvention träder i kraft när minst fem signatärmakter har deponerat sitt ratifikations-, godtagande- eller godkännandeinstrument. För varje signatärmakt som därefter ratificerar, godtar eller godkänner konventionen träder den i kraft när staten deponerar sitt ratifikations-, godtagande- eller godkännandeinstrument."

T. Artikel 20 skall ersättas med följande:

"Ändringar i denna konvention skall antas genom överenskommelse mellan alla fördragsslutande parter. De träder i kraft när de har ratificerats, godtagits eller godkänts av två tredjedelar av de fördragsslutande parterna. För varje fördragsslutande part som därefter ratificerar, godtar eller godkänner ändringarna träder de i kraft den dag då parten ratificerar, godtar eller godkänner dem."

U. I artikel 21 skall en ny punkt med följande lydelse läggas till som punkt (c):

"(c) Utan hinder av artikel 7 (a) får en regering som inte är signatärmakt i denna konvention och som ansluter sig till konventionen efter den 1 januari 1999 i sin lagstiftning föreskriva att innehavarens ansvarighet för nukleär skada orsakad av en och samma nukleära olycka skall vara begränsat under högst fem år från dagen för antagandet av protokollet av den ... (datum) om ändring av denna konvention, till ett övergångsbelopp som inte får understiga 350 miljoner euro i fråga om en nukleär olycka som inträffar under perioden."

V. I artikel 22 skall (c) betecknas (d) och en ny punkt med följande lydelse införas som punkt (c):

"(c) De fördragsslutande parterna skall samråda sinsemellan vart femte år räknat från den dag då konventionen trädde i kraft om alla problem av gemensamt intresse som konventionens tillämpning har givit upphov till, och särskilt huruvida de belopp avseende ansvarighet och ekonomisk säkerhet som fastställs i konvention bör höjas."

W. I artikel 23 skall (b) ersättas med följande:

"(b) Signatärmakt eller fördragsslutande part äger, vid tidpunkten för undertecknande, ratifikation, godtagande eller godkännande av konventionen eller anslutning till densamma eller vid vilken som helst senare tidpunkt, genom meddelande till organisationens generalsekreterare förklara, att konventionen skall gälla för nämnda part tillhörigt och i meddelandet angivet område - därunder inbegripet område för vars internationella förbindelser parten svarar - på vilket konventionen icke är tillämplig enligt bestämmelserna under (a) i denna artikel. Förklaring som nu nämnts kan i fråga om varje område som anges däri återtagas efter uppsägning ett år i förväg hos organisationens generalsekreterare."

X. Artikel 24 skall ersättas med följande:

"Organisationens generalsekreterare skall underrätta samtliga signatärmakter och stater som anslutit sig till konventionen om mottagandet av ratifikations-, godtagande-, godkännande-, anslutnings- eller återkallelseinstrument, om alla meddelanden enligt artikel 13 (b) eller artikel 23, om beslut av styrelsen enligt artikel 1 (a) (ii), 1 (a) (iii) och 1 (b), om vilken dag denna konvention träder i kraft, om lydelsen av varje i konventionen vidtagen ändring och om vilken dag ändringen träder i kraft samt om reservationer som gjorts enligt artikel 18."

Y. Beteckningen "skada" skall i följande artiklar ersättas med beteckningen "nukleär skada":

Artikel 4 (a) och (b)

Artikel 5 (a) och (c)

Artikel 6 (a), (b), (d), (f) och (h)

Z. I den franska texten skall i artikel 4 första meningen ordet "stockage" ersättas med ordet "entreposage", och i samma artikel skall ordet "transportées" ersättas med orden "en cours de transport". I den engelska texten skall i artikel 6 (h) ordet "workmen's" ersättas med ordet "workers".

AA. Bilaga II till konventionen skall utgå.

II

(a) I förhållandet mellan de stater som har tillträtt detta protokoll utgör bestämmelserna i protokollet en integrerande del av konventionen av den 29 juli 1960 om skadeståndsansvar på atomenergins område i dess lydelse enligt tilläggsprotokollet av den 28 januari 1964 och ändringsprotokollet av den 16 november 1982 (nedan kallad konventionen), och konventionen skall betecknas "konventionen den 29 juli 1960 om skadeståndsansvar på atomenergins område i dess lydelse enligt tilläggsprotokollet den 28 januari 1964 och ändringsprotokollet den 16 november 1982 och ändringsprotokollet den .........................................................".

(b) Detta protokoll skall ratificeras, godtas eller godkännas. Instrument avseende ratifikation, godtagande eller godkännande skall deponeras hos generalsekreteraren i Organisationen för ekonomiskt samarbete och utveckling.

(c) De stater som undertecknar detta protokoll och som redan har ratificerat eller anslutit sig till konventionen skall uttrycka sin avsikt att ratificera, godta eller godkänna detta protokoll så snart som möjligt. Övriga stater som undertecknar detta protokoll förbinder sig att ratificera, godta eller godkänna det samtidigt som de ratificerar konventionen.

(d) Detta protokoll är öppet för anslutning enligt artikel 21 i konventionen. Anslutning till konventionen godtages endast om den sker i förbindelse med anslutning till detta protokoll.

(e) Detta protokoll träder i kraft enligt artikel 20 i konventionen.

(f) Generalsekreteraren i Organisationen för ekonomiskt samarbete och utveckling skall underrätta alla signatärmakter och anslutna regeringar om mottagandet av varje ratifikations-, godtagande-, godkännande- eller anslutningsinstrument till detta protokoll.