GRÖNBOK - HUR SKALL URSPRUNGSREGLERNA I FÖRMÅNSORDNINGARNA PÅ HANDELSOMRÅDET SE UT I FRAMTIDEN?

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

GRÖNBOK - HUR SKALL URSPRUNGSREGLERNA I FÖRMÅNSORDNINGARNA PÅ HANDELSOMRÅDET SE UT I FRAMTIDEN?

Sammanfattning och inledning

Grönbokens syfte

Grönbokens struktur och innehåll

Ett omfattande samrådsförfarande

1. Ursprung som medger förmånsbehandling vid skiljevägen

1.1 Ursprungsreglerna för förmånsbehandling mot bakgrund av internationell handel och den gemensamma politiken på olika områden

1.2 Administrationen av ursprungsreglerna och kontrollen av att de följs

1.2.1. Svårigheterna att utnyttja metoderna för administrativt samarbete

1.2.2. Kontroll av förmånsberättigande ursprung vid export: en illusorisk säkerhet

1.2.3. Svårigheter i samband med det löpande administrativa samarbetet och behandlingen av framställningar om efterhandskontroller

1.2.4. Parternas ömsesidiga beroende när det gäller vilka åtgärder de kan vidta, allt efter på det administrativa samarbetets kvalitet och resultat

1.2.5. Ett otydligt tvistlösningsförfarande

1.3. Ekonomiska och finansiella konsekvenser av bedrägeri eller av försummelser från myndigheternas sida att fullgöra sina skyldigheter enligt förmånsordningarna

2. Att försöka finna en ny jämvikt i den handel som omfattas av tullförmåner

2.1 Ursprungsregler och en ram för administrationen av dessa regler anpassade till målen för förmånsordningarna och till det internationella sammanhanget

2.2. Förbättrat skydd mot den ekonomiska och finansiella skadan av en felaktig avtalstillämpning

2.3. Bättre ansvarsfördelning när det gäller beviljande och kontroll av förmåner

3. Möjliga alternativ när det gäller intygande, deklaration och kontroll av förmånsberättigande ursprung

3.1. Intygande av förmånsberättigande ursprung vid exporten

3.1.1. Förbättra det nuvarande systemet för upprättande av ursprungsbevis

3.1.2. Införa regeln att intygande av ursprung bara görs av exportören

3.1.3. Införa ett mellanting mellan "godkänd" och "registrerad" exportör

3.2. Deklaration om förmånsberättigande ursprung vid importen och importörens ansvar

3.2.1. Åtgärder när det gäller tullskuld och uppbörd av tullskuld

3.2.2. Åtgärder som gäller importörens ansvar och definitionen av importörens kommersiella risk

3.2.2.1. Intygandet av ursprung görs liksom hittills av exportlandets myndigheter

3.2.2.2. Intygandet av ursprung görs uteslutande av exportören (vare sig han är registrerad respektive godkänd eller ej)

3.3. Kontroll av förmånsberättigande ursprung

3.3.1. Förstärka kontrollerna hos importörerna

3.3.2. Kontroller hos exportören

3.3.2.1. Intygandet av ursprung görs liksom hittills av exportlandets myndigheter

3.3.2.2. Intygandet av ursprung görs uteslutande av exportören (vare sig han är registrerad respektive godkänd eller ej)

a) Direkt kontroll genom importlandet

b) Exportlandet hjälper importlandet att utföra kontrollerna

BILAGA I Förmånsbehandlad import till Europeiska gemenskapen (1998-2001)

BILAGA II Förteckning över förmånsordningar - Områden och typ av ursprungskumulation (Situationen den 1.9.2003)

Sammanfattning och inledning

Europeiska unionen tillämpar, inom ramen för GATT-reglerna antingen med stöd av internationella avtal eller unilateralt, förmånstullar på importerade produkter från ett stort antal länder. Dessa handelsordningar är meningsfulla endast om de tullförmåner som sålunda beviljats kommer produkter till godo som faktiskt framställts i dessa länder, dvs. produkter som har ursprung i de länderna. Genom ursprungsregler säkras denna koppling mellan produkter och länder som omfattas av förmånerna. Reglerna är inte meningsfulla om de inte är relaterade till de faktiska villkoren för produktion och handel och inte svarar mot de behov som förmånsordningarna syftar till att tillgodose.

Det har emellertid visat sig att den nuvarande ramen för att fastställa, administrera och kontrollera ursprung som medger förmånsbehandling (förmånsberättigande ursprung) inte längre är helt anpassad till dessa behov, inte heller till den internationella ekonomins utveckling i kvantitativt och kvalitativt hänseende. Denna utveckling gör det nödvändigt att inte bara eftersträva en korrekt tillämpning av reglerna [1] utan också att ompröva deras ekonomiska relevans, förbättra systemets tillförlitlighet för att slå vakt om gemenskapens ekonomiska intressen och försöka få en väl avvägd ansvarsfördelning mellan de aktörer som åtnjuter förmånerna och de myndigheter som ansvarar för kontrollerna.

[1] I sitt meddelande av den 23 juli 1997 om förvaltningen av gemenskapens förmånsordningar (KOM(97) 402 slutlig) prioriterade kommissionen i första hand åtgärder för att få ordningarna att fungera bättre. Se vidare rådets (inre marknaden) slutsatser av den 18 maj 1998 med anledning av detta meddelande samt Europaparlamentets resolution av den 22 oktober 1998 (EGT C 341, 9.11.1998).

Grönbokens syfte

Utformningen av ursprungsreglerna för förmånsbehandling behöver ses över, särskilt med hänsyn till de tullnivåer som den nya multilaterala handelsförhandlingsrundan kan komma att resultera i, den roll som dessa ursprungsregler bör ges i frihandelsavtalen samt politiken för marknadstillträde och stöd till hållbar utveckling.

Det behöver också fastställas administrativa förfaranden och kontroll- och skyddsmekanismer som säkrar ett lojalt utnyttjande av förmånsordningarna så att näringslivet bevaras och de ekonomiska intressen som berörs skyddas mot missbruk.

Syftet med denna grönbok är att kommissionen skall få hjälp med att formulera riktlinjer som svarar mot dessa mål, med beaktande av de olika intressen som berörs och de väntade bidragen från aktörerna i förmånsordningarna.

Grönbokens struktur och innehåll

Inledningsvis redovisas i grönboken den ekonomiska, juridiska och ekonomiska bakgrunden till förmånsordningarna på handelsområdet [2] samt de ursprungsregler som blivit följden. En genomgång görs av problem och svårigheter som mera specifikt hänger samman med mångfalden och komplexiteten hos nuvarande regler och förfaranden när det gäller förmånsberättigande ursprung och med den konkreta tillämpningen av dessa regler och förfaranden.

[2] I bilaga I redovisas den förmånsbehandlade importens andel av den totala importen till gemenskapen och hur den förmånsbehandlade importen utvecklats. I bilaga II redovisas de förmånsordningar som gemenskapen tillämpar och den rättsliga ramen för ursprungsreglerna i dessa ordningar.

Därefter granskas olika framkomstvägar för att skapa en bättre överensstämmelse mellan å ena sidan ursprungsreglerna och de mål som de skall tjäna, å andra sidan dessa regler och tillämpningsförfarandena för dem.

Kommissionen anger tre områden där den anser att nya lösningar bör sökas:

- Kriterierna för att en produkt skall få ursprungsstatus och den rättsliga ramen för dessa kriterier: dessa bör utformas så, att ursprungsreglerna kan spela den avsedda rollen på bättre sätt och bidra till väl fungerande ordningar som alltmer inriktas på ökat tillträde till marknader och på hållbar utveckling.

- Kontrollen av att reglerna tillämpas på ett lojalt sätt, till största möjliga gagn för den legitima handeln och skyddet av unionens ekonomiska intressen.

- Införande av förfaranden som ger en optimal arbets- och ansvarsfördelningen mellan aktörer och myndigheter. Denna punkt utvecklas särskilt, och olika tänkbara alternativ för framtiden redovisas, i fråga om följande tre delaspekter: intygandet av ursprungsstatus vid exporten, deklarationen av ursprung vid importen och kontrollen av ursprung.

När det gäller intygandet av ursprung finns tre alternativ: a) vidta åtgärder för att se till att det nuvarande systemet, där exportlandets tullmyndigheter spelar den viktigaste rollen, fungerar bättre, b) överföra uppgiften att intyga ursprung på exportören ensam och c) införa en mellanlösning som innebär att möjligheten att intyga ursprung förbehålls exportörer som godkänts av eller registrerats hos myndigheterna.

De alternativ som är möjliga och de förbättringar som kan göras när det gäller de två andra aspekterna är nära beroende av vilken lösning som väljs för intygandet av ursprung. Importörens ansvar, möjligheterna för importlandets behöriga myndigheter att kontrollera en produkts ursprung och rutinerna för det administrativa samarbetet mellan parterna är naturligtvis beroende av vilket ansvar som lagts på exportören och på exportlandets myndigheter.

Vi försöker därför i den här grönboken att ange olika möjliga kombinationer av lösningar. Avsikten är att efter samrådsprocessen utarbeta en "procedurmodell" som på ett konsekvent och heltäckande sätt täcker alla dessa tre aspekter.

Ett omfattande samrådsförfarande

Kommissionen hoppas att grönboken skall stimulera de parter som berörs att komplettera analysen och komma med konstruktiva synpunkter på de frågor som tas upp och de alternativ till lösningar som redovisas, eller att kanske lägga fram helt andra förslag.

Grönboken riktar sig till aktörerna i förmånsordningarna, dvs. aktörerna inom internationell handel samt de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna, i kandidatländerna och i de tredjeländer som är gemenskapens partner i förmånsordningarna. Kommissionen avser också att inbegripa EU:s institutioner i diskussionerna.

För att de bidrag som kommer in med anledning av grönboken skall kunna sammanställas och läggas till grund för en strukturerad diskussion med berörda parter bör alla synpunkter inlämnas skriftligen före den 1 mars 2004 till

Generaldirektoratet för skatter och tullar Tullpolitik - Ursprungsregler TAXUD/B/4 Europeiska kommissionen B-1049 BRYSSEL

Använd i detta syfte gärna följande elektroniska adress:

I de gråmarkerade fälten efter huvudpunkterna formuleras en rad frågor som kan ligga till grund för mera ingående diskussioner och också är avsedda att underlätta för kommissionen att ställa samman de synpunkter som kommer in.

1. Ursprung som medger förmånsbehandling vid skiljevägen

Problemen när det gäller ursprung som medger förmånsbehandling (nedan kallat "förmånsberättigande ursprung") är inte bara en fråga om konsekvenserna, framför allt budgetkonsekvenserna, av att förfarandena inte fungerar som avsett och inte heller de rutiner för administrativt samarbete som skall garantera att ursprungsreglerna respekteras. Problemen skall ses i ett vidare sammanhang, där den internationella handelns utveckling och genomförandet av den gemensamma politiken på handels-, industri och biståndsområdena är viktiga faktorer. Helt klart är att ursprungsreglerna nu befinner sig "vid en skiljeväg".

1.1 Ursprungsreglerna för förmånsbehandling mot bakgrund av internationell handel och den gemensamma politiken på olika områden

Avsikten med tullförmåner är att utveckla handeln mellan parterna och att bidra till en på ömse håll uthållig ekonomisk och social utveckling. Tullförmåner är omedelbart och gemensamt till gagn för de ekonomiska aktörer som är inblandade i den transaktion som förmånen avser. Exportören gynnas av ett förbättrat tillträde till importlandets marknad. Importören kan skaffa sig varor till en lägre kostnad men ändå se till att leverantören får tillräckligt betalt för sin produkt.

Den utvecklingsagenda som antogs i Doha i november 2001 bör leda till ökad liberalisering av handeln, ökat marknadstillträde och en integrering av aspekten hållbar utveckling i den internationella handeln. Den nya multilaterala förhandlingsrundan kan komma att leda till ytterligare tullsänkningar och till att förmånerna "naggas" än mer i kanten. De fortfarande tillgängliga marginalerna kommer därigenom att starkt begränsas.

De fördelar som kan förväntas som ett resultat av ekonomisk regional integration enligt artikel XXIV i GATT och av de autonoma förmånsordningarna kommer därför att alltmer vara beroende av vilka produktionsvillkor som enligt dessa avtal eller ordningar en produkt måste uppfylla för att betraktas som en ursprungsprodukt och få åtnjuta förmåner. Vidare kommer WTO-förhandlingarna att omfatta också reglerna om regionalisering, och dit hör ursprungsreglerna för förmånsbehandling.

Ursprungsreglerna för förmånsbehandling är ett handelspolitiskt instrument. Deras ursprungliga funktion var att bidra till att gemenskapens marknad öppnades, på ömsesidig eller icke-ömsesidig basis, för import från partnerländerna, dock på ett sådant sätt att de berörda intressena i gemenskapen garanterades ett tillräckligt skydd. Med hänsyn till omstruktureringen och utlokaliseringen av flera industrier och den låga genomsnittliga nivån på gemenskapens tullar inriktas denna politik nu alltmer på en allmän strävan att underlätta det globala handelsutbytet och att säkra tillträde på lika villkor på tredjeländers marknader för exporten från gemenskapen. Inom vissa sektorer är de ursprungsregler som gemenskapen fastställde under 1970-talet förmodligen inte särskilt väl anpassade till detta synsätt.

Ursprungsreglerna för förmånsbehandling har, genom att de gör det möjligt för utvecklingsländernas produkter att lättare få tillträde till gemenskapens marknad samtidigt som produkterna genererar ett tillräckligt mervärde i det berörda landet, också en roll att spela när det gäller målet att stödja hållbar utveckling och att främja utvecklingsländernas integrering i världshandeln. Erfarenheterna visar emellertid, vilket också framgår av bilaga I, att gemenskapens ansträngningar för att förverkliga utvecklingsmålen [3] ofta ställs inför att de utvecklingsländer som är potentiella mottagare av förmånerna inte till fullo kan utnyttja dem. Svårigheterna att följa vissa ursprungsregler är helt klart en av de många förklaringarna till att det förhåller sig så [4]. Ofta kan dessa länder på grund av sin produktionsstruktur, sina investeringsförutsättningar eller sin förvaltningsorganisation inte uppfylla de villkor som ställs. Det kan också handla om komplexiteten hos vissa regler som måste följas, aktörernas svårigheter att förstå dessa regler och kostnaderna för att uppfylla formaliteterna i sammanhanget. Det gäller alltså att bedöma vilken typ av utveckling man avser att gynna genom tullförmåner för importen och att utforma ursprungsreglerna och förfarandena så att de bäst tjänar detta syfte och de berörda intressena.

[3] T.ex. nya förmånsavtal, förbättrade förmåner och initiativet "allt utom vapen" till förmån för de minst utvecklade länderna.

[4] Icke-statliga organisationer såsom Centre for European Policy Studies (CEPS Working document n° 183 " Making EU Trade Agreements Work - the role of rules of origin ", mars 2002) och OXFAM (rapporten "Rigged Rules and Double Standards - trade, globalisation and the fight against poverty", 2002) har också uppmärksammat behovet av en förnyad bedömning av förmånsordningarnas och ursprungsreglernas effekter på utvecklingen.

Svårigheter av detta slag kan för övrigt underblåsa tendensen att inte följa ursprungsreglerna. Detta är negativt från gemenskapens synpunkt, därför att förmånen i själva verket kommer aktörer till godo som inte följer reglerna eller som gynnas på ett "passivt" sätt av att reglerna tillämpas på ett bedrägligt eller felaktigt sätt eller av att myndigheterna i exportlandet inte behärskar dem tillräckligt.

I och med att det finns så många olika förmånsordningar och mål för dessa (se bilaga II) finns det vissa begränsningar när det gäller hur ursprungsreglerna kan utformas och administreras. Visst har det gjorts framsteg sedan flera år tillbaka när det gäller att harmonisera och förenkla, men ursprungsreglerna för förmånsbehandling är fortfarande komplicerade både i sak (kriterierna för att en produkt skall få ursprungsstatus) och formellt (bestämmelserna om ursprungsbevis och kontroll av ursprung). Den enhetlighet som faktiskt uppnåtts på området döljs av att det finns så många system och av att de hela tiden ökar i antal och mångfald. Komplexiteten förstärks av villkoren för att tillämpa kumulation av ursprung (kumulation av ursprung syftar till ökad ekonomisk integration på regional nivå) [5]. Slutligen begränsar paradoxalt nog den harmonisering som redan uppnåtts gemenskapens, och särskilt kommissionens, möjligheter att i enlighet med aktörernas eller medlemsstaternas önskemål sörja för att reglerna "underhålls" och fortlöpande anpassas till näringslivets behov och till de krav som den gemensamma politiken på olika områden ställer. Detta gäller naturligtvis också möjligheterna att föra förhandlingar i dessa frågor.

[5] Kumulation av ursprung innebär att en exportör vid fastställandet av en exportprodukts ursprungsstatus får behandla material med ursprung i ett partnerland (bilateral kumulation) eller flera partnerländer (diagonal eller full kumulation) som material med ursprung i exportlandet. Se bilaga II för en redogörelse över de olika formerna av ursprungskumulation.

Frågor i anslutning till punkt 1.1

1. Om förhandlingarna inom ramen för utvecklingsagendan från Doha skulle komma att leda till betydande tullsänkningar, kommer minskade förmånsmarginaler då att vara fortsatt attraktiva för aktörerna med tanke på de kostnader och formaliteter det skulle innebära att ha kvar nuvarande regler och förfaranden på ursprungsområdet?

2. Är ursprungsreglerna för förmånsbehandling väl anpassade till de nuvarande målen för gemenskapens handelspolitik, industripolitik, jordbrukspolitik och utvecklingspolitik - totalt sett, per ekonomisk sektor, per förmånsland eller grupp av förmånsländer?

3. Finns det några andra skäl än att ursprungsreglerna är komplicerade och strikta (t.ex. otillräckliga investeringar i produktionen, interna administrativa strukturer och förfaranden eller sanitära eller fytosanitära villkor) till att vissa förmånsberättigade länder eller ländergrupper utnyttjar förmånerna i så begränsad mån? Varför använder sig vissa grupper av utvecklingsländer inte av ursprungskumulation mer än vad som är fallet?

4. Beror det bristande iakttagandet av ursprungsreglerna på att reglerna är komplicerade eller otillräckligt kända, att det är omöjligt att följa dem för den som vill exportera eller att det föreligger en direkt avsikt att fuska? Underlättas detta bristande iakttagande av de begränsade möjligheterna att kontrollera att ursprungsreglerna för förmånsbehandling tillämpas på ett korrekt sätt?

5. Kan, med tanke på att det i nuläget finns så många förmånsordningar av olika slag, ursprungsreglerna på ett smidigt och utvecklingsinriktat sätt bidra till målen för dessa ordningar?

1.2 Administrationen av ursprungsreglerna och kontrollen av att de följs

Det faktum att det finns så många olika förmånsordningar begränsar också gemenskapens, och särskilt kommissionens, möjligheter att administrera dem och att på ett heltäckande sätt kontrollera hur de används, dvs. att övervaka att förmånsordningarna fungerar smidigt, att reglerna tillämpas korrekt och att de avtalsslutande parternas myndigheter fullgör sina skyldigheter, såsom framhållits av domstolen.

1.2.1. Svårigheterna att utnyttja metoderna för administrativt samarbete

Genomförandet av förmånsordningarna förutsätter ett kontinuerligt utbyte av uppgifter som är absolut nödvändiga för att ursprungsreglerna skall kunna tillämpas. Det administrativa samarbete som dessa regler omfattar är baserat på intygande och kontroll av ursprung från de behöriga myndigheternas sida, och detta förutsätter att parterna känner till de stämplar som används och myndigheternas namn och adress. Dessa uppgifter måste också uppdateras regelbundet.

När det gäller vissa länder fungerar detta system emellertid inte bra, vilket återkommande skapar problem vid importen och leder till ständiga påminnelser till länder med ofta mycket olika intressen och mycket olika utvecklingsnivå i ekonomiskt och administrativt hänseende. Om de önskade resultaten på detta område uteblir är den enda lösningen att tillfälligt upphäva eller att återkalla förmånerna för det land som felar.

1.2.2. Kontroll av förmånsberättigande ursprung vid export: en illusorisk säkerhet

Det nuvarande systemet för att intyga produkters ursprungsstatus bygger på principen om att exportlandets myndigheter kontrollerar ursprungsstatus direkt i samband med att de utfärdar ursprungscertifikatet. I själva verket är det, eftersom det är fråga om så stora handelsvolymer, omöjligt för myndigheterna att för varje exporttransaktion göra en ordentlig kontroll av att produkterna har förmånsberättigande ursprung. Precis som för de flesta andra uppgifter som deklareras beträffande varorna kontrolleras ursprunget i huvudsak i efterhand, och detta inte systematiskt utan genom stickprov eller riktade kontroller. Myndigheternas inblandning redan i det första skedet av intygandet skapar alltså ett falskt intryck av säkerhet, både för importlandet och för importören.

1.2.3. Svårigheter i samband med det löpande administrativa samarbetet och behandlingen av framställningar om efterhandskontroller

Förmånsordningarna bygger på ett samspel mellan parterna och på fördelning av arbetsuppgifterna samt på att bägge parter litar på att den andra fullgör sina skyldigheter (se domen i målet Les Rapides Savoyards m.fl. mot Directeur général des douanes et droits indirects [6] och brottmålet mot Edmond Huygen m.fl. [7]). Intygandet av en produkts ursprungsstatus via exportlandets myndigheter (direkt eller, genom "bemyndigande" av en "godkänd exportör", indirekt) och det administrativa samarbetet mellan parterna för kontrollen av ursprung är alltså systemets grundpelare. Förtroendet för systemet, inte bara från parternas utan också från aktörernas sida, bygger på dessa två pelare. Förfarandet med efterhandskontroll, av exportlandet självt på importlandets begäran, av att en produkt har förmånsberättigande ursprung måste därför alltid tillämpas när man avser att inte bevilja en förmån av andra skäl än att det uppvisade ursprungscertifikatet är ogiltigt.

[6] Dom av den 12 juli 1984 i mål 218/83.

[7] Dom av den 7 december 1993 i mål C-12/92.

1.2.4. Parternas ömsesidiga beroende när det gäller vilka åtgärder de kan vidta, allt efter på det administrativa samarbetets kvalitet och resultat

Det administrativa samarbetet när det gäller kontroll av förmånsberättigande ursprung skall i princip göra det möjligt att bekräfta eller vederlägga ursprungsbevisets äkthet och den exporterade produktens ursprungsstatus. Beviljandet av den tullförmån som importören begärt, eller det slutgiltiga avslaget på hans begäran, är beroende av den kontroll som utförs, exportlandets inställning och resultatet av samarbetsförfarandet. Detta är särskilt fallet när det gäller avtalsgrundade system som innehåller regler om lösning av tvister avseende ursprung och följaktligen utesluter varje ensidigt återkallande av förmåner.

Om de myndigheter som är inblandade i intygandet och kontrollen av ursprung agerar bristfällig, dvs. om samarbetet inte fungerar, kan det betyda att de relevanta tullarna inte uppbärs [8].

[8] Med utgångspunkt i den nuvarande ansvarsfördelningen mellan parterna och det nödvändiga administrativa samarbetet mellan deras myndigheter har gemenskapens dömande instanser lagt ett allt större ansvar på de myndigheter som ansvarar för administration och kontroll av ordningarna. Detta resulterar, om myndigheterna inte fullgör sina skyldigheter korrekt, i ett ökat skydd för importören, som i princip är betalningsskyldig för tull som skall betalas om en förmån inte är berättigad och därför inte beviljas. Se härvidlag särskilt förstainstansrätten dom av den 10 maj 2001 i de förenade målen T-186/97 m.fl., Kaufring AG m.fl. mot kommissionen (detta mål gällde TV-apparater från Turkiet), samt punkt 1.3.

1.2.5. Ett otydligt tvistlösningsförfarande

Det finns ibland, i avtalen eller på autonom grundval (de utomeuropeiska länderna och territorierna - ULT), regler om ett tvistlösningsförfarande i frågor som gäller ursprung. Detta förfarande syftar till att reglera tvister som uppstår i samband med efterhandskontroller av ursprungsbevis eller som mer allmänt gäller ursprungsreglernas tolkning. I regel utnyttjas tvistlösningsförfarandet emellertid inte särskilt mycket och resultaten är i alla händelser nedslående. Meningsskiljaktigheterna uppkommer i regel i samband med att exportlandet ombeds bekräfta att produkter för vilka det tidigare självt på sina egna exportörers begäran intygat, låtit intyga eller underlåtit att intyga ursprungsstatus, inte är ursprungsprodukter. Om parterna inte kommer överens måste vidare de allmänna mekanismer som fastställs i avtalen tillämpas.

Frågor i anslutning till punkt 1.2

6. Är det över huvudtaget möjligt att försäkra sig om att gemenskapens handelspartner alltid tillämpar förmånsordningarna korrekt? Skulle man, för att ordningarna skall tillämpas korrekt och i gemenskapsaktörernas intresse, kunna öka gemenskapens övervakningskapacitet på området, eller ge den en annan inriktning, och hur skulle detta i så fall ske?

7. Instämmer ni, helt eller delvis, i analysen av begränsningarna i det nuvarande systemet för administrativt samarbete när det gäller förmånsberättigande ursprung?

1.3. Ekonomiska och finansiella konsekvenser av bedrägeri eller av försummelser från myndigheternas sida att fullgöra sina skyldigheter enligt förmånsordningarna

Dessa ekonomiska och finansiella konsekvenser kan, på grundval av nuvarande bestämmelser och rättspraxis i gemenskapen när det gäller förmånsberättigande ursprung och tullskuld som uppstår när förmånsbehandling inte beviljas därför att det konstaterats röra sig om icke-ursprungsprodukter, sammanfattas på följande sätt:

- Enligt gemenskapens lagstiftning om eftergift, återbetalning eller avstående från uppbörd av tullskuld i efterhand [9] kan en importör som befunnits handla i god tro [10] befrias från betalning av tullskulden, eftersom han utsatts för en kommersiell risk som betraktas som "onormal". Detta är fallet om importören råkat ut för att myndigheterna begått ett misstag i samband med intygandet eller kontrollen av produkternas förmånsberättigande ursprung eller befinner sig i en särskild situation som innebär att han inte kan tillskrivas någon försumlighet.

[9] Dvs. bestämmelserna i gemenskapens tullkodex (rådets förordning (EEG) nr 2913/92 beträffande avstående från uppbörd av tullskuld i efterhand (artikel 220.2 b) och beträffande eftergift eller återbetalning av importtullar (artikel 239).

[10] "God tro" kan emellertid inte åberopas när kommissionen i EGT offentliggjort ett "meddelande till importörer": Se vidare härom meddelandet KOM(2000) 550 slutlig av den 8 september 2000 (EGT C 348, 5.12.2000) i vilket kommissionen anger villkoren för underrättelser till de ekonomiska aktörerna och förvaltningarna i medlemsstaterna när det gäller tullförmånsordningar, i fall av "rimliga tvivel" rörande varors ursprung.

- Den därav följande ekonomiska förlusten belastar gemenskapsbudgeten.

- Denna situation riskerar att rubba balansen i förmånssystemet och därmed utgöra ett hot mot rättvis handel och konkurrens.

- Resultatet blir ett orimligt system där den ena parten drabbas av de ekonomiska och finansiella verkningarna av ett fel som den andra parten begått.

Frågor i anslutning till punkt 1.3

8. Instämmer ni i denna analys? Är detta ofrånkomliga konsekvenser av systemet och bör skattebetalarna stå för kostnaderna för det?

9. Är det, oavsett problemets omfattning, inte så att tilltron till förmånssystemen kan skadas om man, med åberopande av principerna om skälighet och om skydd för berättigade förväntningar, beviljar en importör (som visserligen handlar i "god tro") förmåner för en produkt som inte uppfyller villkoren för förmånsbehandling?

2. Att försöka finna en ny jämvikt i den handel som omfattas av tullförmåner

Eftersom det hela tiden sker en utveckling på handelsområdet och tullområdet och det finns strukturella problem när det gäller förmånsordningarnas sätt att fungera är det nödvändigt att försöka finna bättre avvägda lösningar för

- kriterierna för bestämning av ursprung samt ramen för tillämpningen av ursprungsreglerna,

- mekanismerna för värnande om och skydd av de avtalsslutande parternas ekonomiska och finansiella intressen, med beaktande av målet att främja rättmätig handel som omfattas av tullförmåner,

- aktörernas ansvar i samband med intygande, deklaration och kontroll av förmånsberättigande ursprung.

Även om vi här, för att underlätta analysen, särskiljer dessa olika aspekter bör de inte beaktas var för sig. De administrativa förfarandena och kontrollförfarandena och det skydd mot risker som behöver införas är i hög grad beroende av hur höga krav som ställs enligt reglerna och hur komplicerade reglerna är. En helhetssyn är därför nödvändig för att analysen skall bli sammanhängande och kunna leda till ett tillfredsställande resultat.

2.1 Ursprungsregler och en ram för administrationen av dessa regler anpassade till målen för förmånsordningarna och till det internationella sammanhanget

Utformningen av ursprungsreglerna för förmånsbehandling och tillämpningen av dem bör ses över i ett ekonomiskt och rättsligt perspektiv mot bakgrund av följande:

- Ursprungsreglerna för förmånsbehandling bör omprövas i sak (kriterierna) och anpassas till det internationella sammanhanget och till målen för gemenskapens förmånsordningar.

- Ursprungsreglerna bör tjäna bestämda ekonomiska, kommersiella och utvecklingsmässiga mål som svarar mot målen för EU:s gemensamma politik på olika områden och Världshandelsorganisationens krav.

- Ett program för tekniskt bistånd när det gäller förmånsordningarna och ursprungsreglerna för förmånsbehandling bör utarbetas. Särskilt bör WTO:s fond för handelsrelaterat tekniskt bistånd tas i anspråk för detta bistånd. I den mån biståndet finansieras från gemenskapens budget för utvecklingssamarbete bör strategin utarbetas med beaktande av prioriteringarna i de s.k. landstrategidokumenten för den berörda perioden.

- Ett mer "integrerat" tillvägagångssätt på det regionala planet när det gäller den rättsliga och institutionella ramen för ursprungsreglerna bör övervägas. Detta skulle kunna ta formen av regionala avtal som innebär att man i en och samma rättsakt sammanför de ursprungsregler om förmånsberättigande ursprung som gäller för vart och ett av de olika geografiska områden som ursprungskumulationen omfattar.

Frågor i anslutning till punkt 2.1

10. Framstår det, mot bakgrund av utvecklingen i riktning mot lägre tullar, som förenligt med upprätthållandet av en produktions- och exportkapacitet i gemenskapen som säkrar tillväxt och sysselsättning, att i huvudsak inrikta ursprungsreglerna för förmånsbehandling på tillträde till tredjelandsmarknader för gemenskapens produkter och på tillträde till gemenskapsmarknaden för utvecklingsländernas produkter?

11. Till vilka omständigheter skulle man kunna anpassa ursprungsreglerna för en viss produkt eller sektor, särskilt inom ramen för ömsesidiga avtal, i syfte att underlätta exporten från gemenskapen utan att detta skulle utgöra ett hot mot motsvarande produktion i gemenskapen eller mot leverantörerna i gemenskapen av de råvaror som används?

12. Till vilka omständigheter skulle man kunna anpassa ursprungsreglerna för en viss produkt eller sektor i syfte att bidra till exportlandets utveckling, utan att detta skulle utgöra ett hot mot motsvarande produktion i gemenskapen? Vilken form av utveckling och vilka typer av ekonomisk verksamhet i de förmånsberättigade länderna bör ursprungsreglerna bidra till?

13. Borde detta tillvägagångssätt förfinas beroende på vilken industrisektor eller jordbrukssektor det är fråga om och i så fall hur? Finns det i detta avseende några skillnader mellan de större företagens och de små och medelstora företagens intressen?

14. Hur kan man se till att det föreligger förenlighet mellan en strategi för tekniskt bistånd som finansieras med internationella medel och i huvudsak tjänar utvecklingsmål, å ena sidan, och ett partnerskap mellan gemenskapen och bestämda länder eller grupper av länder, å andra sidan? Kan man tänka sig att gemenskapen organiserar tekniskt bistånd på begäran? Hur kan man bäst utnyttja befintliga eller nya program och redskap för finansiering av tekniskt bistånd? Hur kan man se till att det finns en plan för tekniskt bistånd som kan tillhandahållas när det behövs och där det behövs?

15. Skulle aktörerna ges ökad öppenhet och insyn samt garantier för en bättre tillämpning av reglerna om man sammanförde ursprungsreglerna och bestämmelserna om hur de skall administreras i ett och samma rättsliga instrument (som täcker exempelvis en stor regional grupp av länder som sinsemellan tillämpar identiska regler och ursprungskumulation)?

2.2. Förbättrat skydd mot den ekonomiska och finansiella skadan av en felaktig avtalstillämpning

Detta skydd syftar till att garantera att ordningarna, i gemenskapens och dess kommersiella partners ömsesidiga intresse, tillämpas på ett lojalt och korrekt sätt. Förekomsten av bedrägeri eller bristande iakttagande av villkoren för att förmånsbehandling skall beviljas kan vålla skada, till nackdel inte bara för det förmånsbeviljande landets finansiella intressen i strikt bemärkelse utan också, genom att konkurrensen snedvrids, för detta lands och dess partners berättigade ekonomiska intressen.

Ett förbättrat skydd förutsätter följande:

- Gemenskapen ges ökade möjligheter att förebygga och åtgärda bedrägeri eller felaktig tillämpning av ursprungsreglerna för förmånsbehandling [11]. För att skyddet skall bli effektivt måste det, vad gemenskapen beträffar, finnas en klar och tydlig arbets- och ansvarsfördelning mellan kommissionen och de myndigheter i medlemsstaterna som har till uppgift att kontrollera att de aktörer och länder som omfattas av förmåner följer ursprungsreglerna. Vidare måste kontrollerna i ökad utsträckning samordnas och harmoniseras och erforderliga medel härför ställas till förfogande.

[11] Kommissionen har redan agerat i denna riktning i flera ärenden, varav några (produkter som importerats från bosättningarna på de av Israel ockuperade områdena, socker som importerats från länderna på västra Balkan) har lett till offentliggörande i Europeiska gemenskapernas officiella tidning av ett s.k. tillkännagivande till importörerna.

- En klausul om tillfälligt upphävande av förmåner i fall av bedrägeri eller andra oegentligheter eller i fall av bristande administrativt samarbete införs stegvis i förmånsavtalen på ömsesidig basis [12]. Detta instrument skulle utnyttjas i fall av upprepade problem som får negativa konsekvenser för tillämpningen av förmånsordningen och iakttagandet av dess mål. Den skulle ha en förebyggande och avskräckande inverkan på personer som annars skulle missbruka ordningen eller försumma att övervaka den.

[12] Vissa avtal (avtalen med Kroatien, Jugoslavien, Makedonien och, inom kort, Algeriet och Libanon) innehåller en särskild klausul enligt vilken en part får vidta "lämpliga åtgärder" i fall av bedrägeri eller om den andra parten underlåter att uppfylla sina skyldigheter enligt avtalet. En klausul som uttryckligen förutser möjligheten av att förmånerna tillfälligt upphävs i sådana fall finns redan i samband med autonoma förmånsordningar (Allmänna preferenssystemet och ordningen för länderna på västra Balkan). Denna typ av klausul har för första gången införts i det nya avtalet mellan EG och Chile och kommissionen kommer att föra förhandlingar om att den skall införas i övriga förmånsavtal.

- En klausul om finansiellt ansvar för en avtalspart som brustit i genomförandet av ett förmånsavtal och därigenom vållat den andra parten skada införs. En sådan klausul skall inte uppfattas som ett "vedergällningsinstrument" som står till en parts förfogande utan som en viktig faktor när det gäller att säkra ett lojalt genomförande av avtalen från samtliga parters sida.

Krisinstrumenten måste dessutom kunna fungera i ett sammanhang där de regler och förfaranden som skall följas och de skyldigheter som respektive part har att iaktta är klart och tydligt angivna. Vid behov måste dessa regler och förfaranden gestaltas på annat sätt för att systemet skall bli bättre avvägt.

Frågor i anslutning till punkt 2.2

16. Hur skulle man inom den nuvarande rättsliga ramen kunna se till att bedrägeri eller felaktig tillämpning av förmånsordningarna snabbt åtgärdas så att de berörda ekonomiska och finansiella intressena skyddas?

17. På vilket sätt kan införandet i förmånsavtalen av klausuler om tillfälligt upphävande av förmånerna och om finansiellt ansvar bidra till ett förbättrat skydd av de intressen som berörs? Skulle sådana klausuler kunna få någon annan betydelse än en rent ekonomisk?

2.3. Bättre ansvarsfördelning när det gäller beviljande och kontroll av förmåner

Förfarandena när det gäller förmånsberättigande ursprung, i kombination med reglerna för import av varor till gemenskapen, bör på ett bättre sätt spegla den roll som de olika parterna i förmånsordningarna spelar.

- De ekonomiska aktörerna är de som bäst känner till den ekonomiska och tekniska realiteten bakom sina handelstransaktioner och också dem som förmånsordningarna omedelbart kommer till godo. Det betyder att de kan ta hänsyn till integrationen mellan inköps-, produktions- och distributionskedjan när de slår fast sitt ansvar och fastställer förmånsaspekten i ett kommersiellt avtal . Importören gör inte sina inköp med förbundna ögon och förfogar över (eller borde av sin leverantör begära) alla uppgifter om varornas framställning och egenskaper och därmed deras ursprung i ordets tekniska bemärkelse. Mestadels handhar han i egenskap av uppdragsgivare själv inköpen och kanske även produktionen i enlighet med sina egna behov, ofta inom ramen för en integrerad struktur (gruppstruktur).

- Myndigheterna administrerar förmånsordningarna och måste därför spela rollen som "polis" när det gäller den handel som omfattas av tullförmåner, kontrollen av att ingångna avtal respekteras och biläggandet av tvister. När det gäller ursprung och varje annan uppgift (värde, kvantitet, klassificering) som påverkar bestämningen av tullbeloppet är frågan i hur hög grad myndigheterna bör medverka i det inledande fastställandet av förmånsberättigande ursprung.

Beträffande intygande, deklaration och kontroll av ursprung bör man beakta konsekvenserna av den internationella utvecklingen när det gäller hur produktion organiseras och hur produkter marknadsförs och vilka upplysningar i dessa avseenden som är tillgängliga. För en del produkter kan myndigheterna i ett enskilt land vid exporttillfället inte längre ensamma inhämta alla uppgifter som krävs för att fastställa ursprungsstatus.

Frågor i anslutning till punkt 2.3

18. Om en produkt omfattas av en prispåverkande tullförmån, på vilket sätt slår då detta igenom på villkoren för en internationell handelstransaktion? Hur försäkrar sig köparen eller importören mot risken för att förmånen i slutändan (i samband med importen eller senare) inte beviljas därför att det vid kontroll visat sig att produkten inte är förmånsberättigad eller inte har ursprungsstatus?

19. Vilka aktörer i förmånsordningarna är bäst lämpade att fastställa produkters ursprung?

20. Bör myndigheterna ha som viktigaste uppgift att fastställa en produkts ursprung eller att kontrollera att ursprunget har fastställts korrekt?

3. Möjliga alternativ när det gäller intygande, deklaration och kontroll av förmånsberättigande ursprung

När ursprungsreglerna väl fastställts spelar förfarandena för deras tillämpning en avgörande roll för att förmånsordningarna skall fungera väl. Det är ju på grundval av fastställandet av ursprungsstatus som förmånsbehandling beviljas eller inte beviljas, och det gäller att detta fastställande blir korrekt. Ett korrekt fastställande förutsätter att man har tillgång till kompletta informationskällor och uppgifter och att man kan kontrollera att uppgifterna är korrekta.

De nuvarande förfarandena när det gäller ursprung tillgodoser emellertid inte helt och fullt dessa två krav.

Syftet med detta avsnitt är därför att redovisa olika tänkbara åtgärdsalternativ när det gäller följande grundläggande aspekter av administrationen och kontrollen av ursprungsreglerna:

- Intygandet av förmånsberättigande ursprung i det förmånsberättigade exportlandet.

- Deklarationen av förmånsberättigande ursprung vid importen och vilket ansvar den importör som kommer i åtnjutande av förmånstull har.

- Kontrollen av att deklarationen och intygandet är korrekta.

Det finns ett ömsesidigt beroende mellan de möjliga lösningarna beträffande var och en av dessa aspekter. Framför allt har förfarandena för intygande av ursprung stor betydelse för importörens ansvar, liksom för föremålet och formerna för den kontroll som skall utföras.

Vid bedömningen av om de alternativ som här nämns är lämpliga är det viktigt att de inte betraktas var för sig utan som en helhet och att de kombineras så att man får ett samlat paket av förfaranden som kan säkra en korrekt tillämpning när det gäller förmånsbehandling, alltifrån utfärdandet av ursprungsbevis till konsekvenserna av en kontroll som eventuellt resulterar i att den berörda produktens ursprungsstatus ifrågasätts och i slutändan leder till att förmånen inte beviljas.

Det här dokumentet gör inte anspråk på vara uttömmande på denna punkt. Det är möjligt att andra lösningar framkommer i anslutning till samrådsprocessen.

3.1. Intygande av förmånsberättigande ursprung vid exporten

Intygandet är den centrala punkten i varje förmånsordning. Intygandet av ursprung är både grunden för begäran om förmånsbehandling, kriteriet för beviljandet av förmånen och det moment i processen som kontrollen kommer att avse. För närvarande görs intygandet antingen direkt av tullmyndigheten eller en offentlig myndighet (ursprungscertifikat) eller av exportören, som måste vara godkänd av myndigheterna om han genomför transaktioner som överstiger ett visst gränsvärde (fakturadeklaration). I båda fallen upprättas beviset avseende förmånsberättigande ursprung på exportlandets myndigheters ansvar. Vi har tidigare visat att detta blandsystem har sina begränsningar. Oavsett vilken lösning som slutligen väljs för intygandet av ursprung kan den inte helt och fullt fungera som avsett annat än om de berörda aktörerna har god kännedom om de regler och förfaranden som skall följas, de skyldigheter som skall iakttas vid genomförandet och det ansvar de har om de försummar att iaktta dessa skyldigheter. Företag som är angelägna om att följa reglerna för att kunna utnyttja förmånsordningarna måste alltså ha tillgång till alla upplysningar som krävs.

Tre lösningar är tänkbara för intygandet.

3.1.1. Förbättra det nuvarande systemet för upprättande av ursprungsbevis

Tillvägagångssätt

- Utbilda och informera om ursprungsreglerna och om hur de fungerar, om utfärdandet av ursprungscertifikat och den tillhörande kontrollen av ursprungsstatus samt om beviljandet av tillstånd för exportörer ("godkända exportörer") att utfärda fakturadeklarationer och den tillhörande övervakningen av dessa exportörer.

- Förstärka övervakningen och det administrativa samarbetet och det ömsesidiga biståndet, även genom gemensamma undersökningar på platsen.

- Stärka förmågan att identifiera bedrägeri eller felaktig tillämpning av reglerna och att vidta motåtgärder (se punkt 2.2).

- Införa klausuler om tillfälligt upphävande av förmåner och vid behov om finansiellt ansvar vilka sätts i verket vid bristande iakttagande av reglerna och bristande administrativt samarbete och på så sätt göra förmånsländernas myndigheter mer ansvariga.

Fördelar

- Myndigheterna och aktörerna i de förmånsberättigade länderna får bättre kännedom om de regler som gäller. Förmånerna utnyttjas bättre.

- Det administrativa samarbetet och kontrollerna skulle kunna fungera bättre.

Nackdelar

- Detta är det tillvägagångssätt som hittills använts. Genom utbildning och tekniskt bistånd och genom kontroll- och undersökningsåtgärder har man försökt att göra exportlandets myndigheter mera medvetna om sitt ansvar och se till att förmånerna utnyttjas bättre. Betydande medel måste ställas till förfogande.

- Detta tillvägagångssätt har emellertid visat sig ha sina begränsningar, både när det gäller att få till stånd väl fungerande förmånsordningar och vad gäller skyddet av parternas ekonomiska intressen. Eftersom de förmånsberättigade länderna är så många och rättsreglerna hela tiden ändras medger resurserna inte en fullständig och fortlöpande kontroll av hur ordningarna tillämpas.

- Hur mycket man än anstränger sig i detta avseende är det därför risk för att bristerna kvarstår och att detta påverkar aktörernas känsla av ansvar liksom möjligheterna till uppbörd av tull vid import till gemenskapen.

3.1.2. Införa regeln att intygande av ursprung bara görs av exportören

Tillvägagångssätt

- Ge exportören ensam uppgiften att, som ett led i sin affärsförbindelse med importören, intyga att den produkt han exporterar har ursprungsstatus, utan att detta påverkar de behöriga myndigheternas kontroll av att ursprungsreglerna har följts.

- Införa en standardblankett för ursprungscertifikatet som - för att underlätta efterföljande kontroller - innehåller alla uppgifter som behövs för att identifiera exportören, produkterna och de produktionsvillkor på vilka produkternas ursprungsstatus grundar sig och som exportören fyller i och översänder (eventuellt på elektronisk väg) till importören.

Fördelar

- Uppgiften att intyga ursprung anförtros den som i första hand är bäst skickad att ombesörja intygandet, om än med förbehåll för myndigheternas senare kontroll.

- Man får en bättre uppgifts- och ansvarsfördelning mellan den privata sektorn - som gynnas av förmånerna som köpare eller som säljare av de förmånsbehandlade produkterna - och myndigheterna, som har till uppgift att se till att transaktionerna sker enligt fastställda regler.

- Myndigheterna avlastas en uppgift som de egentligen inte är i stånd att utföra i exportledet och som dessutom har den nackdelen, på gemenskapsnivå, att importören inte behöver ta ansvar.

- Några avskräckande effekter för de exportörer som önskar utnyttja förmånerna torde inte uppkomma, eftersom de i alla händelser redan nu, genom en förklaring i sin ansökan om ursprungscertifikat (eller om ett bemyndigande som godkänd exportör), måste förbinda sig att följa de ursprungsregler som gäller för de berörda produkterna.

- Denna lösning har slutligen, om man ser till skyddet av gemenskapens ekonomiska intressen, den fördelen att uppbörden av tull som skall betalas om förmånen inte beviljas inte längre är beroende av exportlandets myndigheters agerande.

Nackdelar

- Det "filter" som myndigheternas påteckning i princip utgör försvinner (förutsatt att beviset om ursprung ges i form av ett ursprungscertifikat och inte en fakturadeklaration). När myndigheterna i exportlandet inte längre engageras och de utfärdade intygen inte registreras är det risk för att antalet falska intyganden ökar, till nackdel för importlandet och importörerna.

- Lösningen skulle kunna leda till missbruk eller bedrägligt utnyttjande av kvoter till förmånstull vilka öppnats för vissa produkter, särskilt jordbruksprodukter, och på så sätt skada de förmånsberättigade ländernas intressen. Man bör då försöka att tillsammans med dessa länder komma fram till hur en gemensam övervakning kan ske.

- Möjligheterna till efterhandskontroll minskar, eftersom exportören inte längre är identifierad och kanske inte finns kvar från den ena dagen till den andra. Det ekonomiska ansvaret för ett felaktigt intygande kommer uteslutande att falla på importören.

3.1.3. Införa ett mellanting mellan "godkänd" och "registrerad" exportör

Tillvägagångssätt

- Avskaffa allt intygande via myndigheterna och överlåt denna uppgift på exportörer som av exportlandet valts ut för detta ändamål.

- Två alternativ finns att välja mellan: en modell med godkännande på grundval av granskning (särskilt avseende företagets förvaltningsstruktur, finansiella sundhet och livskraft) och bemyndigande i förväg, kombinerat med uppföljning av tillämpningen, eller en modell med registrering där man - för att underlätta senare kontroller - bara upprättar en förteckning över exportörer som kan komma att intyga förmånsberättigande ursprung.

Fördelar

- Den här lösningen har samma fördelar som lösning nummer två (avskaffande av intygande genom myndigheterna), samtidigt som en minimiram upprätthålls inom vilken exportörerna måste agera.

- De behöriga myndigheterna i exportlandet blir ansvariga för under vilka förutsättningar de utfärdar godkännandet och kontrollerar hur det utnyttjas.

- Denna lösning skulle kunna ge importörerna ökad säkerhet och innebära att aktörer som varit verksamma tillräckligt länge kan kontrolleras.

Nackdelar

- Om man behåller systemet med föregående bemyndigande är det, om bemyndigandena inte ges på ett korrekt sätt och exportlandet inte kontrollerar hur de utnyttjas, risk för att samma nackdelar kommer att uppstå som vid direkt intygande.

- Genom modellen med registrering av exportörerna begränsas denna risk, men modellen bör kompletteras med ett lämpligt informationssystem.

3.2. Deklaration om förmånsberättigande ursprung vid importen och importörens ansvar

Alla är säkert överens om att det varken från ekonomisk synpunkt eller från budgetsynpunkt är rimligt att tullförmåner beviljas för produkter som inte har den ursprungsstatus som förmånen förutsätter. Det finns en allmän, i lagen fastställd, princip om att en deklarant går i god för att uppgifterna är riktiga och för att de handlingar som lämnas för att styrka deklarationen är äkta. Om denna skyldighet inte fullgörs lämnas en falsk deklaration. Deklaranten löper då risk att bli gäldenär för den tullskuld som uppstår genom att tull inte betalas och kan till och med drabbas av påföljder.

När det gäller förmånsberättigande ursprung är den bindande karaktären hos den deklaration som görs för att förmånen skall beviljas naturligtvis olika beroende på vilket alternativ som väljs när det gäller ursprungsbevisets art och reglerna för hur det skall upprättas. Detsamma gäller deklarationens verkningar när det gäller importörens skyldighet att erlägga den tull som skall betalas om förmånen inte beviljas därför att produkten saknar ursprungsstatus.

3.2.1. Åtgärder när det gäller tullskuld och uppbörd av tullskuld

Tillvägagångssätt

- Avskaffa när det gäller uppbörd av den skuld som uppstått på grund av att en förmån inte beviljats alla hänvisningar till gäldenärens berättigade förväntningar eller till skälighet, utan att ändra de nuvarande systemet för intygande och administrativt samarbete.

Alternativt:

- Ange de villkor som en importör eller gäldenär måste uppfylla (särskilt vad avser deras förbindelser med exportören) för att avstående från uppbörd i efterhand eller eftergift eller återbetalning skall vara berättigade.

Fördelar

- Det första alternativet skulle återge tullskulden dess "objektiva" karaktär, eftersom gäldenären inte längre skulle ha någon rättslig grund att åberopa till stöd för avstående från uppbörd i efterhand, eller för att eftergift eller återbetalning bör beviljas, med anledning av felaktigt handlande från myndigheternas sida eller av att aktören handlat i god tro (avskaffande av "administrativ risk").

- Det andra, mindre radikala, alternativet skulle syfta till en ny avvägning mellan "kommersiell risk" och "administrativ risk", innebärande att den förstnämnda risken skulle kunna åberopas gentemot en gäldenär som ansöker om avstående från uppbörd eller om beviljande av återbetalning eller eftergift och att den sistnämnda skulle tillmätas mindre vikt.

Nackdelar

- Även om dessa alternativ till lösningar ryms inom den nuvarande rättsliga och administrativa ramen när det gäller ursprung, skulle de kunna framstå de som ett försök att lagstiftningsvägen begränsa räckvidden av vad som numera framstår som allmänna principer som hävdas av gemenskapens dömande instanser och som hänvisar till skyddet av berättigade intressen eller skälighet.

- Dessa principer gäller inte endast tullskulder som uppstått i samband med förmånsberättigande ursprung, och det är sannolikt att domstolarna skulle komma att göra bruk av sina befogenheter för att för liknande situationer återinföra rätten till eftergift, återbetalning eller avstående från uppbörd.

3.2.2. Åtgärder som gäller importörens ansvar och definitionen av importörens kommersiella risk

3.2.2.1. Intygandet av ursprung görs liksom hittills av exportlandets myndigheter

Tillvägagångssätt

- Införa ytterligare åligganden och skyldigheter för den importör som begär en förmån (t.ex. en särskild förklaring om att ursprungsreglerna följts eller en "ursprungsklausul" i avtalet med exportören).

- Ändra eller skärpa tillämpningsföreskrifterna för tullkodexen när det gäller tulldeklarationen eller ursprungsreglerna för förmånsbehandling eller båda (systematiskt krav på att importören skall avge en särskild förklaring).

Fördelar

- Denna lösning innebär att importören skulle involveras i högre grad i deklarationen av ursprung, och att hans skyldighet att iaktta noggrannhet när det gäller avtalsparten, dvs. exportören, skulle förstärkas, eftersom förbindelsen innefattar ett "kommersiellt riskmoment".

Nackdelar

- Enligt gemenskapsrätten är en deklarant redan ansvarig för innehållet i sin deklaration, bland annat för uppgiften om att en produkt har förmånsberättigande ursprung. Icke desto mindre skulle det, om myndigheternas roll när det gäller intygandet av ursprung bibehålls, fortfarande finnas en betydande "administrativ risk" som kan berättiga till avstående från uppbörd eller till återbetalning eller eftergift.

3.2.2.2. Intygandet av ursprung görs uteslutande av exportören (vare sig han är registrerad respektive godkänd eller ej)

Tillvägagångssätt

- Tillse att importören får ett ansvar när det gäller deklarationen av förmånsberättigande ursprung grundat på en direkt och exklusiv affärsförbindelse med exportören.

- Precisera importörens förpliktelser när han på eget ansvar anger ursprung på grundval av det intyg och de uppgifter han erhållit från exportören. Fastställa en skyldighet att bevara dessa uppgifter och att på begäran tillhandahålla kompletterande upplysningar om det föreligger tvivel om ursprunget.

- Fastställa bestämmelser om omvänd bevisbörda när det gäller förmånsberättigande ursprung, innebärande att importlandet har möjlighet att neka förmånsbehandling om det som ett resultat av kontroller eller till följd av bristande samarbete från exportlandets sida inte går att bekräfta produktens ursprung.

Fördelar

- När det gäller importören och kontrollen av förmånsberättigande ursprung kan detta tillvägagångssätt ses som ett komplement till exportörens roll när det gäller intygandet av detta ursprung. Det återställer aktörernas roll i handel som omfattas av tullförmåner.

Nackdelar

- Denna lösning skulle av importörerna kunna uppfattas som en utökning av deras ansvar.

3.3. Kontroll av förmånsberättigande ursprung

Kontrollen av att produkt verkligen har förmånsberättigande ursprung måste göras både hos den importör som deklarerar ursprunget och begär att få åtnjuta den tullförmån som ursprunget berättigar till och hos den exportör som lämnat uppgifterna till grund för intygandet. I båda fallen har valet av tillvägagångssätt vid intygandet konsekvenser för kontrollernas art och för vilka resultat de leder till, och en förstärkning av kontrollerna vid importen framstår som absolut nödvändig.

3.3.1. Förstärka kontrollerna hos importörerna

Tillvägagångssätt

- Utarbeta mekanismer och kriterier på gemenskapsnivå för riktade kontroller av deklarationer av förmånsberättigande ursprung och för den närmare inriktningen av undersökningarna hos importören och, vid behov, exportören. Förstärka, på denna grundval, kontrollerna vid import. Tillse att importören kan göras ansvarig.

Fördelar

- Vid importen kan transaktioner identifieras beträffande vilka man kan befara att ordningen för tullförmåner inte tillämpats korrekt.

- Bevisbördan vid beviljandet av förmånen blir den omvända, vilket avlastar tullmyndigheterna.

- Man får ett underlag för framställningar om bistånd från exportlandet och för kontroller hos exportörerna.

Nackdelar

- Lösningen innebär svårigheter när det gäller att få till stånd ett samordnat tillvägagångssätt på gemenskapsnivå.

3.3.2. Kontroller hos exportören

3.3.2.1. Intygandet av ursprung görs liksom hittills av exportlandets myndigheter

Tillvägagångssätt

- Tillse att de nuvarande förfarandena för efterhandskontroll och administrativt samarbete verkligen fungerar.

Fördelar

- Lagstiftningen skulle inte behöva ändras.

Nackdelar

- Nackdelarna med det nuvarande systemet har redan utförligt beskrivits.

3.3.2.2. Intygandet av ursprung görs uteslutande av exportören (vare sig han är registrerad respektive godkänd eller ej)

a) Direkt kontroll genom importlandet

Tillvägagångssätt

- Fastställa en rättslig grundval och förfaranden som möjliggör direkt kontroll av exportören genom importlandets försorg, med hjälp av frågeformulär eller på platsen, av det slag som tillämpas inom ramen för Nordamerikanska frihandelsavtalet (Nafta).

Fördelar

- En sådan kontroll skulle möjliggöra direkta efterforskningar "vid källan" för att få fram uppgifter som kan bekräfta eller vederlägga tvivel beträffande det ursprung som deklarerats.

Nackdelar

- Det kan bli svårt att få kontakt med exportören på grund av språkliga hinder och rättsliga svårigheter.

b) Exportlandet hjälper importlandet att utföra kontrollerna

Tillvägagångssätt

- Införa ömsesidigt bistånd och särskilda samarbetsarrangemang som gör det möjligt för importlandet att utverka att exportlandet kontrollerar de exporterade produkternas ursprung men också medger att importlandet vid behov kan medverka i dessa kontroller.

- Kontrollerna inom ramen för det ömsesidiga biståndet skall göra det möjligt att fastställa att produkter som deklarerats som ursprungsprodukter verkligen är ursprungsprodukter. Om detta inte kan bekräftas på ett tillfredsställande sätt skall importlandet kunna vägra att bevilja förmånen på grundval av de uppgifter det har tillgång till.

- Bistånds- och kontrollförfarandena och aktörernas möjligheter att begära överprövning måste anges mera i detalj än vad som för närvarande är fallet.

Fördelar

- Genom denna nya form av bistånd och samarbete i kontrollarbetet skulle båda parterna engageras i kontrollen av att aktörerna följer reglerna.

- Exportlandet och aktörerna skulle känna ett större ansvar, eftersom det är risk för att förmånen inte beviljas vid importen om de inte är samarbetsvilliga.

Nackdelar

- Det måste utarbetas särskilda och detaljerade regler om hur samarbetet i kontrollsammanhang skall gå till.

- Det krävs fortfarande ett samarbete från exportlandets sida.

- Aktörernas rättigheter måste upprätthållas i förfarandet.

Frågor i anslutning till punkt 3

21. Vad anser ni om de olika lösningar som nämnts beträffande de tre delaspekterna av förfarandet och om analysen av lösningarnas för- och nackdelar?

22. Vilken kombination av lösningar skulle enligt er mening erbjuda det bäst avvägda och mest sammanhängande tillvägagångssättet för att fastställa om en produkt har förmånsberättigande ursprung, kontrollera detta ursprungs korrekthet och skydda de berörda ekonomiska och finansiella intressena?

23. Är andra lösningar och kombinationer tänkbara?

BILAGA I Förmånsbehandlad import till Europeiska gemenskapen (1998-2001)

Avsikten med den här bilagan är att ge grönbokens läsare en allmän uppfattning om importen till gemenskapen av varor som omfattats av förmånsbehandling (nedan kallad "förmånsbehandlad import"). Några kommentarer ges med utgångspunkt i de uppgifter som redovisas, dock utan anspråk på att det skulle röra sig om en egentlig statistisk analys.

Den förmånsbehandlade importens samlade andel av importen från länderna utanför EU samt dess utveckling under en fyraårsperiod redovisas i punkt 1.

Den förmånsbehandlade importens fördelning på de förmånsordningar som anges i bilaga II redovisas i punkt 2.

Den förmånsbehandlade importens andel av den totala importen fördelat på förmånsordningar och ekonomiska sektorer redovisas i punkt 3.

I punkt 4, slutligen, lämnas vissa närmare uppgifter om de källor, termer och metoder som använts. Där redovisas också de begränsningar som är häftade vid undersökningen. Punkt 4 kan med fördel läsas före de föregående punkterna.

1. Den förmånsbehandlade importens samlade andel av importen från länderna utanför eu och dess utveckling

1.1. Den förmånsbehandlade importens andel av importen från länderna utanför EU 2001

I tabell T1 visas hur stor del den förmånsbehandlade importen (dels import som åtnjutit förmåner inom ramen för Allmänna preferenssystemet - GSP-import -, dels import som åtnjutit förmåner enligt andra förmånsordningar än Allmänna preferenssystemet, dels slutligen de kumulerade förmånerna) utgjorde 2001 av den totala importen från de förmånsberättigade länderna och av importen till gemenskapen från samtliga länder utanför EU. Beräkningarna avser dels importvärde (V), dels importkvantitet (Q).

>Plats för tabell>

Anm.: Summan av den totala importen från å ena sidan de länder som omfattas av Allmänna preferenssystemet, å andra sidan de länder som omfattas av någon av de andra förmånsordningarna är inte lika med den totala importen från de förmånsberättigade länderna, eftersom vissa länder omfattas av både Allmänna preferenssystemet och en annan förmånsordning.

I diagram C1 nedan visas hur importen (uttryckt i värde) fördelade sig 2001 mellan förmånsbehandlad import (enligt GSP eller andra förmånsordningar än GSP) och import utan förmånsbehandling ("icke-förmånsbehandlad import").

>Hänvisning till>

Kommentar:

* Den förmånsbehandlade importens andel av den totala importen är fortfarande relativt begränsad (omkring 21 %). Följande bör emellertid beaktas:

- För många produkter har någon tull inte fastställts eller föreligger tullbefrielse eller tillfälligt upphävande av tullen på autonom grundval, eller är de i GATT konsoliderade tullar som gäller för alla (erga omnes) noll eller kraftigt sänkta eller har tullkvoter öppnats.

- Gemenskapens viktigaste handelspartner (t.ex. Förenta staterna och Japan) hör till de länder som inte omfattas av någon förmånsordning.

- När en förmånsordning införs för ett visst land eller en viss grupp av länder gäller den inte nödvändigtvis samtliga produkter. Produkter kan sålunda vara undantagna från ett avtals tillämpningsområde eller vara täckta av ett avtal utan att omfattas av tullförmåner. För många av de länder som omfattas av Allmänna preferenssystemet är hela sektorer "graderade" och därmed uteslutna från förmånsbehandling.

- Även när tullförmåner är tillämpliga uppfyller de berörda produkterna inte alltid förutsättningarna för att åtnjuta dem.

- Även i fall då förutsättningarna är uppfyllda kan aktörerna i den internationella handeln, av kostnadsskäl eller därför att procedurerna är besvärliga, välja att inte utnyttja möjligheten till förmånsbehandling.

* Den förmånsbehandlade importens andel av importen från länder som inte omfattas av Allmänna preferenssystemet men med vilka gemenskapen har upprättat förmånsförbindelser uppgår till omkring 45 %, vilket inte är obetydligt med tanke på att dessa förmånsordningar sällan gäller samtliga produkter.

* När det gäller Allmänna preferenssystemet har den förmånsbehandlade importens (i värde) andel på omkring 45 % beräknats på grundval av de produkter för vilka förmånsbehandling kan medges, inte på grundval av samtliga produkter. Det måste nämligen beaktas att många länder som omfattas av Allmänna preferenssystemet samtidigt omfattas av någon annan förmånsordning för samma produkter eller för andra produkter som inte är förmånsberättigade inom ramen för Allmänna preferenssystemet (se punkt 4.2). Följande är emellertid intressant att notera:

- Den stora andel av importen från länderna utanför EU som utgörs av import, såväl förmånsbehandlad som icke förmånsbehandlad, från de länder som omfattas av Allmänna preferenssystemet ("GSP-länderna") (omkring 40 %).

- Den lilla andel som de produkter som är berättigade till förmåner enligt Allmänna preferenssystemet utgör av den totala importen från de länder som omfattas av detta system (27 %), vilket medför att förmånsbehandlad import inom ramen för Allmänna preferenssystemet endast utgör ca 12 % av den totala importen från länderna utanför EU. Det rör sig emellertid, såväl för förmånsberättigad import som för förmånsbehandlad import, endast om ett medelvärde som bland annat bygger på stora volymer icke förmånsberättigad import från vissa länder med "graderade" sektorer och som inte avspeglar olikheterna mellan de länder eller ländergrupper (de minst utvecklade länderna) som omfattas av förmånerna.

* Mot bakgrund av vad som ovan sagts om import från länder med "dubbel förmånsordning" ("GSP" och "annan förmånsordning än GSP"), kan man utifrån tabell T1 endast göra en överslagsmässig beräkning. Den tyder på att den totala importen från länderna utanför EU 2001 (ca 900 miljarder euro) fördelar sig på tre mer eller mindre lika stora delar: import från länder som omfattas av Allmänna preferenssystemet, import från länder som omfattas av andra förmånsordningar än Allmänna preferenssystemet och import från länder som inte omfattas av någon förmånsordning. Var och en av de tre delarna omfattade ungefär 300 miljarder euro.

1.2. Utveckling 1998-2001

1.2.1. Andra förmånsordningar än Allmänna preferenssystemet

I tabell T2 och diagram C2 visas utvecklingen under en fyraårsperiod av förmånsbehandlad import och total import från länder som omfattas av andra förmånsordningar än Allmänna preferenssystemet samt den förmånsbehandlade importens andel av den totala importen från dessa länder.

>Plats för tabell>

>Hänvisning till>

Kommentar:

* Man kan konstatera dels en ökning av den totala importen från de förmånsberättigade länderna (i det här fallet alltså länder som omfattas av andra förmånsordningar än GSP), dels en relativ stabilitet vad gäller den förmånsbehandlade importens andel av denna totala import (den förmånsbehandlade importen har nämligen ökat i ungefär motsvarande mån).

1.2.2. Allmänna preferenssystemet

I tabell T3 och diagrammen C3a och C3b visas för GSP-länderna hur förmånsbehandlad import, förmånsberättigad import och total import utvecklats under en fyraårsperiod samt hur de förhåller sig till varandra.

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

Anmärkning: Förhållandet mellan förmånsbehandlad import och förmånsberättigad import utvisar den årliga genomsnittliga utnyttjandegraden för GSP-förmånerna.

>Hänvisning till>

>Hänvisning till>

Kommentar:

* Ökningen av den totala importen i värde har inte åtföljts av en motsvarande ökning av den förmånsberättigade importen eller av den förmånsbehandlade importen. Däremot kan det noteras att de problem som är förbundna med beviljandet av de allmänna förmånerna (berättigandet till förmånen och uppfyllandet av förutsättningarna för att förmånen skall beviljas) inte förefaller att totalt sett ha bromsat ökningen av den totala importen från utvecklingsländerna, vare sig den sker enligt den tullordning som gäller för alla (erga omnes) eller, för vissa länder, inom ramen för andra förmånsordningar. Detta innebär emellertid inte att vart och ett av GSP-länderna kunnat bidra till denna ökning i samma mån.

* Talen för 2001 visar inte någon samlad effekt av "Allt utom vapen-initiativet" på importen från GSP-länderna (total import, förmånsberättigad import, förmånsbehandlad import). Det bör emellertid beaktas att initiativet endast gäller de minst utvecklade länderna och huvudsakligen jordbruksprodukter med ursprung i dessa länder, och att vissa av dessa länder också omfattas av andra förmånsordningar (de ordningar som gäller länder i Afrika, Västindien och Stillahavsområdet (AVS-staterna) och de utomeuropeiska länderna och territorierna (ULT)). En korrekt utvärdering av ett så nyligen infört initiativ förutsätter vidare att det gått en viss tid så att man kan ta hänsyn till den tid det ofrånkomligen tar mellan det att åtgärden införs och det att den genomförs på det ekonomiska planet.

2. Fördelningen av förmånsbehandlad import på olika förmånsordningar

2.1. Fördelning på samtliga förmånsordningar

I tabell T4 och diagrammen C4a - C4c visas hur stor del av den totala förmånsbehandlade importen 2001 som föll på var och en av de olika kategorierna förmånsordningar, inbegripet Allmänna preferenssystemet.

>Plats för tabell>

>Hänvisning till>

>Hänvisning till>

>Hänvisning till>

Kommentar:

* Man kan konstatera att gemenskapens europeiska partner har stor tyngd i den totala förmånsbehandlade importen (EFTA-länderna, de central- och östeuropeiska länderna (CÖE) och Turkiet svarar tillsammans för 60 %), även om andelen för GSP-länderna (23 %) inte är obetydlig.

* Utvidgningen, som sannolikt kommer att omfatta åtta central- och östeuropeiska länder och två Medelhavsländer, kommer naturligtvis att helt ändra denna fördelning i och med att de nya medlemsstaternas nuvarande utrikeshandel kommer att omstruktureras, delvis genom att den övergår till att bli inrikeshandel i gemenskapen, delvis genom att den blir en del av gemenskapens utrikeshandel. Om man ser till förmånsbehandlad import är det dock, med hänsyn till den tyngd som ländernas handel med gemenskapen för närvarande har och den stora andel av denna handel som förmånsbehandlas (ca 60 % enligt tabell T4), sannolikt att dessa länders förmånsbehandlade import från tredjeland inte kommer att uppväga den nedgång i förmånsbehandlad import som deras anslutning till Europeiska unionen kommer att innebära.

* Import som utgör mindre än 1 % särredovisas inte i diagrammen.

2.2. Fördelning på andra förmånsordningar än Allmänna preferenssystemet

Diagrammen C5a och C5b, som bygger på tabell T4, möjliggör en jämförelse mellan den respektive andel som de länder eller ländergrupper som omfattas av andra förmånsordningar än Allmänna preferenssystemet har av dels total import, dels förmånsbehandlad import 2001 från dessa länder.

>Hänvisning till>

>Hänvisning till>

Kommentar:

* Om man bortser från Allmänna preferenssystemet blir de europeiska partnernas andel än mer slående (66 % av den totala importen och 78 % av den förmånsbehandlade importen).

* Import som utgör mindre än 1 % särredovisas inte i diagrammen.

3. Den förmånsbehandlade importens andel av den totala importen fördelat på förmånsordningar och produktkategorier

3.1. Den förmånsbehandlade importens andel av den totala importen fördelat på förmånsordningar

Tabell T4 visar också, uttryckt i procent, den förmånsbehandlade importens andel av den totala importen från det land eller den ländergrupp som omfattas av en viss förmånsordning.

När det gäller Allmänna preferenssystemet görs en åtskillnad mellan förmånsbehandlad import i förhållande till den import som är berättigad till GSP-förmåner (GSP/ELIG : "förmånernas utnyttjandegrad") och förmånsbehandlad import i förhållande till total import från GSP-länderna (GSP/TOTAL).

Denna jämförelse mellan förmånsbehandlad import och total import och mellan förmånsbehandlad import och förmånsberättigad import illustreras också i diagrammen C3a och C3b (GSP), C6a (andra förmånsordningar än GSP) och C6b (uppgifter om de procentuella andelarna för samtliga förmånsordningar, baserat på värde).

>Hänvisning till>

>Hänvisning till>

Kommentar:

* Det framgår av tabellerna och diagrammen att den förmånsbehandlade importens andel av importen varierar väsentligt mellan länderna och ländergrupperna.

* En mycket stor andel för den förmånsbehandlade importen kan konstateras för ländergrupper som EFTA-länderna, de central- och östeuropeiska länderna, Meda-länderna och Balkanländerna och för länder eller territorier som Turkiet och Färöarna. Den höga andelen kan bero både på förmånernas räckvidd (breda produktsektorer omfattas) och på förmånernas nivå, som kanske gör att de blir mera attraktiva för importörerna.

* Uppgifterna avseende de länder med vilka gemenskapen har en tullunion är särskilt intressanta:

- När det gäller importen från Turkiet kan konstateras att den förmånsbehandlade importen utgör en betydande del (62,35 %). Förmånsordningarna mellan gemenskapen och Turkiet gäller i princip endast jordbruksprodukter, före detta CECA-produkter och, i förekommande fall, sådana industriprodukter som inom ramen för den paneuropeiska kumulationen av ursprung deklarerats ha ursprung i Turkiet. Det är emellertid sannolikt att en betydande del av den import som uppges vara "förmånsbehandlad import" (fält 36, kod 3), inbegripet import av industriprodukter, i själva verket omfattas av fri rörlighet i tullunionen (fält 36, kod 099) och att en felaktig kod alltså angivits.

- Förmånsbehandlad import svarar däremot för en relativt begränsad del av den totala importen från Andorra (25,18 %), vilket synes bättre motsvara importens fördelning mellan jordbruksprodukter, som är de enda som omfattas av en förmånsordning, och industriprodukter, som omfattas av tullunionen. Det kan emellertid inte uteslutas att felaktiga kodangivelser har förekommit.

* I gengäld är andelen förmånsbehandlad import mycket låg för t.ex. AVS-staterna och Sydafrika, även om man beaktar att en del av den förmånsbehandlade importen från dessa länder omfattas av Allmänna preferenssystemet.

3.2. Den förmånsbehandlade importens andel av den totala importen fördelat på produktkategorier

3.2.1. Andra förmånsordningar än Allmänna preferenssystemet

I tabell T5 och diagrammen C7a - C7c visas hur den förmånsbehandlade importen från länder som omfattas av andra förmånsordningar än Allmänna preferenssystemet fördelar sig på produktkategorier enligt avdelningarna i Harmoniserade systemet (se förteckningen i tillägget) samt denna förmånsbehandlade imports andel av den totala importen av de berörda produkterna från dessa länder.

>Plats för tabell>

>Hänvisning till>

>Hänvisning till>

>Hänvisning till>

Kommentar:

* Avdelningarna VI (kemi), XI (textilvaror), XV (metaller), XVI (maskiner) och XVII (transportmedel) svarar för lejonparten av såväl förmånsbehandlad import som total import från de länder som omfattas av andra förmånsordningar än Allmänna preferenssystemet. Den blygsamma andelen för avdelning V (mineraliska produkter) när det gäller den förmånsbehandlade importen jämfört med dess andel av den totala importen beror uteslutande på att mineraliska produkter är befriade från tull och alltså inte behöver förmånsbehandas.

3.2.2. Allmänna preferenssystemet

I tabell T6 och diagrammen C8a - C8c visas den förmånsbehandlade importen från de länder som omfattas av Allmänna preferenssystemet fördelad på produktkategorier enligt avdelningarna i Harmoniserade systemet samt hur stor del den förmånsbehandlade importen utgjorde av den förmånsberättigade importen av dessa produkter från dessa länder.

>Plats för tabell>

>Hänvisning till>

>Hänvisning till>

>Hänvisning till>

Kommentar:

* Det finns en mycket klar korrelation mellan den förmånsberättigade importens och den förmånsbehandlade importens fördelning på de olika avdelningarna. Avdelningarna XI (textilvaror) och XVI (maskiner) är mycket kraftigt representerade. Avdelningarna VI (kemi), VII (plast och gummi), XII (skodon), XV (metaller), XVII (transportmedel) och XVIII (optiska instrument och apparater, m.m.) är också betydelsefulla och svarar för minst 5 % av importen.

3.2.3. Import av jordbruksprodukter

I tabell T7 och diagram C9 visas den förmånsbehandlade importens andel av importen av jordbruksprodukter 2001 enligt avdelningarna 1-4 (kapitel 1-24) i Harmoniserade systemet.

>Plats för tabell>

>Hänvisning till>

Kommentar:

* Det framgår av uppgifterna i avsnitten ovan att jordbruksprodukter (avdelningarna 1-4, kapitel 1-24 i Harmoniserade systemet) utgör en relativt blygsam andel såväl av den totala importen från de länder som omfattas av andra förmånsordningar än Allmänna preferenssystemet (7 %) och den förmånsberättigade importen från de länder som omfattas av Allmänna preferenssystemet (12 %) som av den förmånsbehandlade importen från dessa två länderkategorier (8 % för de förstnämnda, 11 % för de sistnämnda).

* Den förmånsbehandlade importens andel av den totala importen är emellertid för jordbruksprodukter förhållandevis högre (26 %, baserat på importens värde) än genomsnittet för all förmånsbehandlad import av samtliga produkter (21 %; se tabell T1 och diagram C1). Detsamma gäller om man bara ser till import av jordbruksprodukter från de länder som omfattas av Allmänna preferenssystemet (7 % mot 5 %).

4. Källor, termer och metoder

4.1. Källor

Denna bilaga har utarbetats på grundval av tillgängliga statistiska uppgifter avseende fyraårsperioden 1998-2001 hämtade ur Eurostats databaser.

Underlaget för denna statistik utgörs av deklarationerna för övergång till fri omsättning i gemenskapen, i vilka följande uppgifter anges:

- Varukod enligt Kombinerade nomenklaturen (fält 33 i deklarationen).

- Värde (tullvärde).

- Kvantitet (nettovikt, fält 38).

- Ursprungsland (fält 16 eller, beroende på omständigheterna, 34a).

- Den tullordning som tas i anspråk (vare sig det rör sig om förmånsbehandling eller ej) (fält 36 "Förmåner").

Beträffande den sista uppgiften "Förmåner" används följande koder för den första av de tre siffrorna:

Kod 1 // Tulltaxering utan anspråk på förmånsbehandling (tullordningen erga omnes: mest gynnad nationsbehandling, utan förmåner)

Kod 2 // Tulltaxering med anspråk på förmånsbehandling enligt Allmänna preferenssystemet (GSP)

Kod 3 // Tulltaxering med anspråk på förmånsbehandling enligt andra bestämmelser än Allmänna preferenssystemet

Kod 0 // Andra fall, bland annat fall då tull inte skall tas ut enligt gemenskapens bestämmelser eller fall som omfattas av ett avtal om tullunion vilket ingåtts av gemenskapen (treställig kod: 099).

Deklaranten måste enligt tillämpningsföreskrifterna för gemenskapens tullkodex lämna denna uppgift, även om någon förmånsbehandling inte begärs, och medlemsstaterna är enligt förordningarna på statistikområdet skyldiga att överlämna uppgiften till Eurostat.

Vissa felaktigheter har emellertid konstaterats på området. Fält 36 fylls inte alltid i korrekt med hänsyn till den tullordning som gäller för bestämda länder (exempel: kod 2 "GSP" anges för import för vilken Förenta staterna uppges vara ursprungsland; kod 3 "förmånsbehandling enligt andra bestämmelser än GSP" används för import som äger rum inom ramen för en tullunion). Eftersom medlemsstaterna inte kontrollerar de statistiska uppgifterna innan dessa överlämnas till Eurostat, kvarstår felaktigheterna i de aggregerade uppgifterna på gemenskapsnivå. Eurostat gör emellertid själv en kontroll av de mest uppenbara fallen av inkonsekvenser när det gäller Allmänna preferenssystemet. Denna kontroll innebär dessutom, när det gäller import från länder som omfattas av Allmänna preferenssystemet, att man endast väljer ut den import som avser produkter som är "berättigade" till GSP-förmåner vad det berörda landet beträffar (se nedan).

I vissa medlemsstater lämnas ingen uppgift alls i detta fält, vilket skapar osäkerhet om vilken förmånsordning som faktiskt tillämpats för den berörda produkten. I denna undersökning har denna "obestämda" import behandlats som import med "tulltaxering utan anspråk på förmånsbehandling" (kod 1).

4.2. Termer och metoder

Uppgifterna redovisas per land eller ländergrupp som omfattas av identiska eller likartade autonoma eller avtalsenliga förmånsordningar (GSP, AVS, ULT, Efta, CÖE, Meda, Balkanländerna) eller per avdelning i Kombinerade nomenklaturen (KN); dessa avdelningar är desamma som dem i Systemet för harmoniserad varubeskrivning och kodifiering (HS) (se sammanfattningen av avdelningarnas benämning i tillägget). Uppgifter lämnas avseende värde (tullvärde uttryckt i tusental euro) och kvantitet (nettomängd i ton).

I detta sammanhang används följande beteckningar med de betydelser som här anges:

- Förmånsbehandlad import: import för vilken det gjorts anspråk på förmånsbehandling knuten till produkternas ursprung (kod 2 eller kod 3). Import som genomförs med åberopande av fri rörlighet för varor inom ramen för en tullunion (Turkiet, Andorra och San Marino: kod 099) betraktas alltså inte som förmånsbehandlad import.

- Total import från ett förmånsberättigat land eller en förmånsberättigad ländergrupp (ibland även kallat "land eller ländergrupp som omfattas av förmåner): import från detta land eller denna ländergrupp, vare sig det gjorts anspråk på förmånen eller inte.

- Import utan förmånsbehandling ("icke-förmånsbehandlad import") från ett land eller en ländergrupp som omfattas av förmåner: skillnaden mellan total import och förmånsbehandlad import från dessa länder.

- Import från länderna utanför EU: all import från länderna utanför EU, dvs. summan av importen från förmånsberättigade länder och importen från icke förmånsberättigade länder.

Beträffande Allmänna preferenssystemet (GSP) bör man skilja mellan följande:

- Total import från de länder som omfattas av Allmänna preferenssystemet ("GSP-länder"): all import från dessa länder, vare sig en förmån existerar eller ej och oavsett vilken förmånsordning som eventuellt tillämpas.

- Förmånsberättigad import från de länder som omfattas av Allmänna preferenssystemet ("GSP-länder"): endast de produkter för vilka en GSP-förmån fastställts för det berörda landet, vare sig det gjorts anspråk på förmånen eller ej.

- Förmånsbehandlad import (kod 2) från de länder som omfattas av Allmänna preferenssystemet ("GSP-länder"): import för vilken en GSP-förmån fastställts och begärts. GSP-länderna har härvid behandlats som en enda grupp, utan underindelning på de särskilda ordningarna, vilket skulle ha gjort redovisningen alltför komplicerad. Den särskilda ordningen till förmån för de minst utvecklade länderna ("Allt utom vapen") har inte särredovisats eftersom initiativet alltjämt är alltför nytt, särskilt om man ser till jordbruksprodukterna, för att en signifikant utveckling skall kunna konstateras.

- Utnyttjandegrad vad gäller de allmänna förmånerna: förhållandet mellan förmånsbehandlad import och förmånsberättigad import.

Det har inte alltid varit möjligt att ge en totalbild av situationen när det gäller den förmånsbehandlade importens andel av den totala importen från de länder som omfattas av förmåner eller när det gäller den förmånsbehandlade importens andel av importen från samtliga länder utanför EU, eftersom vissa länder och produkter med ursprung i dessa länder kan omfattas såväl av en förmånsordning som bara gäller för dem som av Allmänna preferenssystemet. Särskilt gäller detta AVS-staterna, ULT, Sydafrika, Mexiko och merparten av Medelhavsländerna. Även om exportörerna i dessa länder normalt väljer att utnyttja den förmånsordning som bara gäller för dem (och som är mera gynnsam än Allmänna preferenssystemet), innebär denna dubbla tillhörighet, när det gäller den totala importen till gemenskapen från dessa länder, att den förmånsbehandlade importen från dessa länder delvis kan hänföra sig till Allmänna preferenssystemet, delvis till en annan förmånsordning. Den totala importen från dessa länder med "dubbel förmånsordning" ingår alltså i total import både från länder som omfattas av Allmänna preferenssystemet och från länder som omfattas av andra förmånsordningar än Allmänna preferenssystemet, vilket gör att de två storheterna inte kan kumuleras.

Tillägg

Avdelningar i Harmoniserade systemet

Avdelning // Benämning (förkortad)

I // Levande djur; animaliska produkter

II // Vegetabiliska produkter

III // Animaliska och vegetabiliska fetter och oljor; ... ; beredda ätbara fetter; vaxer...

IV // Beredda näringsmedel; drycker, sprit och ättika; tobak ...

V // Mineraliska produkter

VI // Produkter av kemiska och närstående industrier

VII // Plaster och plastvaror; gummi och gummivaror

VIII // Oberedda hudar och skinn; läder, pälsskinn samt varor av dessa material; sadelmakeriarbeten; reseffekter, ...

IX // Trä och varor av trä; träkol ...: kork...; varor av halm, esparti eller andra flätningsmaterial; korgmakeriarbeten

X // Massa av ved eller andra fibrösa cellulosahaltiga material; ... ; papper och papp samt varor av papper eller papp

XI // Textilvaror

XII // Skodon, huvudbonader, paraplyer och parasoller, promenadkäppar, piskor, ...; fjädrar ... ; konstgjorda blommor; ...

XIII // Varor av sten, gips, cement ..., ... ; keramiska produkter; glas och glasvaror

XIV // Naturpärlor och odlade pärlor, ädelstenar och halvädelstenar, ädla metaller, bijouterivaror; mynt

XV // Oädla metaller och varor av oädel metall

XVI // Maskiner och apparater samt mekaniska redskap; elektrisk materiel; delar till sådana varor; Apparater för inspelning eller återgivning av ljud,... , för återgivning av bilder eller ljud för television, ...

XVII // Fordon, luftfartyg, fartyg och viss transportutrustning

XVIII // Optiska instrument och apparater, foto- och kinoapparater, instrument och apparater för mätning eller kontroll, precisionsinstrument; medicinska och kirurgiska instrument och apparater; ur; musikinstrument; ...

XIX // Vapen och ammunition; delar och tillbehör till vapen och ammunition

XX // Diverse varor

XXI // Konstverk, föremål för samlingar samt antikviteter

BILAGA II Förteckning över förmånsordningar - Områden och typ av ursprungskumulation (Situationen den 1.9.2003)

Kort inledning till ursprungsreglerna

Förmånsordningar

I den här bilagan lämnas en översikt över de autonoma förmånsordningar och de avtalsenliga förmånsordningar (förmånsordningar inom ramen för avtal om upprättande av ett frihandelsområde) som gemenskapen infört. Ordningarna grundar sig på ursprung hos de produkter som omfattas av tullförmånerna, och därför redovisas i bilagan inte de avtal om tullunion som ingåtts mellan gemenskapen, å ena sidan, och Turkiet, Andorra och San Marino, å andra sidan.

För varje typ av förmånsordning anges dels vilket land eller vilken grupp av länder den omfattar, den rättsliga ramen och en hänvisning till offentliggörandet i EGT, dels var ursprungsreglerna står att finna, dels slutligen vilken typ av ursprungskumulation som är tillämplig.

Eftersom bilagan avser den nuvarande situationen beträffande förmånsordningarna har den inte ställts upp så att den avspeglar det förhållandet att vissa av de länder med vilka gemenskapen har ingått förmånsavtal kan ha ställning som kandidatland för anslutning till Europeiska unionen.

En produkts ursprung

Ursprungsregler används när man skall bestämma i vilket land en vara har sitt ursprung, alltså inte vilket land den avsänts från utan i vilket land den anses ha producerats eller framställts, för att sedan tillämpa vissa tulltaxebestämmelser eller andra åtgärder på den. Ursprungsreglerna för förmånsbehandling tillämpas när man skall försäkra sig om att en produkt uppfyller villkoren för att komma i fråga för tullförmåner, autonoma eller avtalsenliga, och se till att dessa bara tillämpas på de produkter och länder som förmånen avser.

Vissa produkter har klart och tydligt sitt ursprung i ett bestämt land, eftersom de är helt framställda i det landet av lokala råvaror. I flertalet fall är produkten emellertid ett resultat av bearbetning eller behandling i det berörda landet av importerade varor, inte ursprungsvaror. För att en produkt skall få ursprungsstatus måste denna behandling vara tillräcklig för att det skall kunna fastställas ett samband mellan produkten och landet. Det har därför fastställts vissa kriterier (ändrat HS-nummer, procentandel av värdet, särskild process som måste användas, eller en kombination av dessa kriterier) för varje kategori produkter så att man kan fastställa om de åtgärder som utförts i ett bestämt land beträffande icke-ursprungsmaterial som används för att framställa produkterna i fråga är tillräckliga för att dessa skall anses ha ursprung i det landet. Vissa mindre åtgärder (så kallad otillräcklig eller minimal bearbetning eller behandling) kan emellertid aldrig ge ursprungsstatus.

Kumulation av ursprung

Kriterierna om tillräcklig bearbetning eller behandling för fastställande av en produkts ursprung är i princip tillämpliga på allt material som importeras från ett tredjeland och används för att framställa produkten i exportlandet. För att främja regional ekonomisk integration tillåts emellertid inom ramen för systemen med kumulation av ursprung att material med ursprung i partnerländerna i fråga inte behöver omfattas av dessa kriterier, vilket underlättar möjligheterna att anskaffa varor från dessa länder. Om den färdiga produkten får ursprungsstatus bestäms sedan enligt särskilda regler vilket av de partnerländer som varit inblandade i processen som skall anses som ursprungsland:

- Bilateral kumulation äger rum mellan två parter och gör det möjligt för en aktör från land A att använda material med ursprung i land B som om det hade ursprung i A och tvärtom, och kriterierna för fastställande av ursprung tillämpas bara på varor som inte har ursprungsstatus. Det räcker alltså att den åtgärd som utförs i A är "mer än minimal" för att produkten skall få ursprung i A. Denna typ av kumulation tillämpas i alla bilaterala avtal som gemenskapen ingått samt i gemenskapens autonoma förmånsordningar (Allmänna preferenssystemet, ordningarna för länderna på västra Balkan och de utomeuropeiska länderna och territorierna - ULT).

- Diagonal kumulation sker enligt samma princip, men tillämpas mellan minst tre partner som måste ha upprättat ett nät av frihandelsavtal mellan sig vilka alla innehåller samma ursprungsregler samt bestämmelser om denna typ av kumulation. Prototypen för detta slags kumulation är den "paneuropeiska" kumulationen, som omfattar gemenskapen, Efta-länderna, de central- och östeuropeiska länderna samt Turkiet.

- Regional kumulation enligt Allmänna preferenssystemet (GSP) är en form av diagonal kumulation som äger rum inom en regional grupp av förmånsländer (t.ex. Asean) för att produkter avsedda för export till gemenskapen skall få ursprungsstatus så att de där kan komma i åtnjutande av de allmänna förmånerna. I det fallet anses produkten ha ursprung i det land inom gruppen där en mer än minimal bearbetning eller behandling har utförts och där det tillförts ett mervärde som är minst lika högt som tullvärdet av de material med ursprung i andra länder i gruppen som använts vid tillverkningen.

- Full kumulation däremot grundas på "kumulation av bearbetning och behandling", varvid produktens ursprung fastställs på grundval av all bearbetning och behandling som utförts i det område som de i kumulationen deltagande länderna utgör. Om en icke-ursprungsprodukt som framställts i land A blir föremål för ny bearbetning eller behandling i land B, anses den bearbetning eller behandling som utförts i land A som utförd i land B. Denna typ av kumulation äger, med något olika utformning, rum inom ramen för förmånsordningarna avseende AVS (länder i Afrika, Västindien och Stillahavsområdet), ULT (utomeuropeiska länder och territorier), Maghreb och EES (Europeiska ekonomiska samarbetsområdet).

FÖRMÅNSORDNINGAR SOM GRUNDAR SIG PÅ PRODUKTERNAS URSPRUNG

Förmånsavtal // Ursprungsregler eller kumulationsregler

Efta-länderna

Schweiz //

- Industriprodukter (1.1.1973)(Frihandelsavtal av den 22 juli 1972, EGT L 300, 31.12.1972) // Protokoll nr 3

"Paneuropeisk" diagonal kumulation [a]

- Jordbruksprodukter (1.6.2002) (Avtal om handel med jordbruksprodukter av den 21 juni 1999, EGT L 114, 30.4.2002) // Artikel 4 i jordbruksavtalet (hänvisning till protokoll nr 3 till frihandelsavtalet)

Island (1.4.1973)

(Frihandelsavtal av den 22 juli 1972, EGT L 301, 31.12.1972) // Protokoll nr 3"Paneuropeisk" diagonal kumulation [a]

Norge (1.7.1973)

(Frihandelsavtal av den 14 maj 1973, EGT L 171, 27.6.1973) // Protokoll nr 3

"Paneuropeisk" diagonal kumulation [a]

Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EG, Island, Norge, Lichtenstein)

(Associeringsavtal av den 2 maj 1992, EGT L 1, 3.1.1994) // Protokoll nr 4

"Paneuropeisk" total och diagonal kumulation [a]

De central- och östeuropeiska länderna

Ungern (1.3.1992)

(Europaavtal om upprättande av en associering, av den 16 december 1991, EGT L 347, 31.12.1993) // Protokoll nr 4

"Paneuropeisk" diagonal kumulation [a]

Polen (1.3.1992)

(Europaavtal om upprättande av en associering, av den 16 december 1991, EGT L 348, 31.12.1993) // Protokoll nr 4

"Paneuropeisk" diagonal kumulation [a]

Tjeckien (1.3.1992)

(Europaavtal om upprättande av en associering, av den 4 oktober 1993, EGT L 360, 31.12.1994) // Protokoll nr 4.

"Paneuropeisk" diagonal kumulation [a]

Slovakien (1.3.1992)

(Europaavtal om upprättande av en associering, av den 4 oktober 1993, EGT L 359, 31.12.1994) // Protokoll nr 4

"Paneuropeisk" diagonal kumulation [a]

Bulgarien (31.12.1993)

(Europaavtal om upprättande av en associering, av den 8 mars 1993, EGT L 358, 31.12.1994) // Protokoll nr 4

"Paneuropeisk" diagonal kumulation [a]

Rumänien (1.5.1993)

(Europaavtal om upprättande av en associering, av den 1 mars 1993, EGT L 357, 31.12.1994) // Protokoll nr 4

"Paneuropeisk" diagonal kumulation [a]

Estland (1.1.1995)

(Europaavtal om upprättande av en associering, av den 12 juni 1995, EGT L 68, 9.3.1998) // Protokoll nr 3

"Paneuropeisk" diagonal kumulation [a]

Lettland (1.1.1995)

(Europaavtal om upprättande av en associering, av den 12 juni 1995, EGT L 26, 2.2.1998) // Protokoll nr 3

"Paneuropeisk" diagonal kumulation [a]

Litauen (1.1.1995)

(Europaavtal om upprättande av en associering, av den 12 juni 1995, EGT L 51, 20.2.1998) // Protokoll nr 3

"Paneuropeisk" diagonal kumulation [a]

Slovenien (1.1.1997)

(Europaavtal om upprättande av en associering, av den 10 juni 1996, EGT L 51, 26.2.1999) // Protokoll nr 4

"Paneuropeisk" diagonal kumulation [a]

Länderna på västra Balkan

Makedonien (f.d. jugoslaviska republiken Makedonien) (1.6.2001)

(Interimsavtal av den 9 april 2001, EGT L 124, 4.5.2001) // Protokoll nr 4

Bilateral kumulation

Kroatien (1.1.2002)

(Interimsavtal av den 29 oktober 2001, EGT L 330, 14.12.2001) // Protokoll nr 4

Bilateral kumulation

Medelhavsländerna

Turkiet (produkter som inte omfattas av tullunionen) //

- CECA-produkter (1.1.1997)

(Avtal av den 25 juli 1996, EGT L 227, 7.9.1996) // Protokoll nr 1

"Paneuropeisk" diagonal kumulation

- Jordbruksprodukter (1.1.1998)

(Associeringsrådets beslut nr 1/98 av den 25 februari 1998, EGT L 86, 20.3.1998) // Protokoll nr 3

Bilateral kumulation

Malta (1.4.1971)

(Associeringsavtal av den 5 december 1970, EGT L 61, 14.3.1971) // Protokoll

Bilateral kumulation

Cypern (1.6.1973)

(Associeringsavtal av den 19 december 1972, EGT L 133, 21.5.1973) // Protokoll

Bilateral kumulation

Algeriet (1.7.1976) [b]

(Samarbetsavtal av den 26 april 1976, EGT L 263, 27.9.1978) // Protokoll nr 2

Bilateral, diagonal och total "Maghreb"-kumulation

Tunisien (1.3.1998)

(Europa-Medelhavsavtal av den 17 juli 1995 om upprättande av en associering, EGT L 97, 30.3.1998) // Protokoll nr 4

Bilateral kumulation

Marocko (1.3.2000)

(Europa-Medelhavsavtal av den 26 februari 1996 om upprättande av en associering, EGT L 70, 18.3.2000) // Protokoll nr 4

Bilateral, diagonal och total "Maghreb"-kumulation

Israel (1.6.2000)

(Europa-Medelhavsavtal av den 20 november 1995 om upprättande av en associering, EGT L 147, 21.6.2000) // Protokoll nr 4

Bilateral kumulation

Palestinska myndigheten (1.7.1997)

(Interimistiskt Europa-Medelhavsavtal av den 24 februari 1997, EGT L 187, 16.7.1997) // Protokoll nr 3

Bilateral kumulation

Egypten (1.7.1977) [b]

(Samarbetsavtal av den 18 januari 1977, EGT L 266, 27.9.1978) // Protokoll nr 2

Bilateral kumulation

Jordanien (1.5.2002)

(Europa-Medelhavsavtal av den 24 november 1997, EGT L 129, 15.5.2002) // Protokoll nr 3

Bilateral kumulation

Libanon (1.3.2003)

(Interimistiskt Europa-Medelhavsavtal av den 17 juni 2002, EGT L 262, 30.9.2002) // Protokoll nr 2

Bilateral kumulation

Syrien (1.7.1977) [c]

(Samarbetsavtal av den 18 januari 1977, EGT L 269, 27.9.1978) // Protokoll nr 2

Bilateral kumulation

Andra länder eller territorier

Andorra (jordbruksprodukter som inte omfattas av tullunionen)

(Avtal, EGT L 374, 31.12.1990) // Tillägg till avtalet

Bilateral kumulation

Färöarna - Danmark (1.1.1997)

(Avtal av den 6 december 1996, EGT L 53, 22.2.1997) // Protokoll nr 3

Bilateral kumulation

Afrika, Västindien och Stillahavsområdet (1.4.2003)

Partnerskapsavtal mellan AVS, EG och EG:s medlemsstater, undertecknat i Cotonou den 23 juni 2000, EGT L 65, 8.3.2003 och L 83, 1.4.2003. ; avtalet tillämpas provisoriskt sedan 1.3.2000) // Protokoll 1 till bilaga V

Bilateral och full kumulation EG-AVS-ULT [f]

Sydafrika(1.1.2000)

(Avtal om handel, utveckling och samarbete: provisorisk tillämpning, EGT L 311, 4.12.1999) // Protokoll nr 1

Bilateral kumulation[g]

Mexiko (1.7.2000)

(Beslut nr 2/2000 av Gemensamma rådet EG-Mexiko om provisorisk tillämpning av partnerskapsavtalet ..., EGT L 157, 30.6.2000 och L 245, 29.09.2003) // Bilaga III till beslutet

Bilateral kumulation

Chile (1.2.2003)

Provisorisk tillämpning av associeringsavtalet, EGT L 352, 30.12.2002 och L 26, 31.1.2003) // Tillägg till avtalet

Bilateral kumulation

autonoma förmånsordningar // Ursprungsregler eller kumulationsregler

Utomeuropeiska länder och territorier (2.12.2001)

(Rådets beslut 2001/822/EG av den 27 november 2001, EGT L 314, 30.11.2001 och EGT L 324, 7.12.2001: Tillägg II till bilaga III) // Bilaga III till beslutet

Bilateral och full kumulation EG-ULT-AVS

Allmänna preferenssystemet

(Rådets förordning (EG) nr 2501/2001 av den 10 december 2001, EGT L 346, 31.12.2001) // Artiklarna 66-97

(Kommissionens förordning (EEG) nr 2454/93 av den 2 juli 1993)

Bilateral, regional och diagonal kumulation EG-Norge-Schweiz [h]

Länderna på västra Balkan (Albanien, Bosnien och Hercegovina, Serbien och Montenegro)

(Rådets förordning (EG) nr 2007/2000 av den 18 september 2000, EGT L 240, 23.9.2000) // Artiklarna 66 och 98-123

(Kommissionens förordning (EEG) nr 2454/93 av den 2 juli 1993)

Bilateral kumulation

Ceuta och Melilla

(Protokoll nr 2 till anslutningsakten för Spanien) // Rådets förordning (EG) nr 82/2001 av den 5 december 2000(EGT L 20, 20.1.2001)

Bilateral kumulation med EG och, beroende på vilket land det gäller, diagonal eller full kumulation med EG:s partnerländer [i]

Fotnoter:

[a] Den s.k. paneuropeiska diagonala ursprungskumulationen omfattar produkter med ursprung i gemenskapen, Bulgarien, Schweiz (samt Lichtenstein), Tjeckien, Estland, Ungern, Island, Lettland, Litauen, Norge, Polen, Rumänien, Slovenien, Slovakien och Turkiet(med undantag av de jordbruksprodukter som avses i bilaga I till EG-fördraget) (för en redovisning av situationen beträffande de avtal som medger kumulation av detta slag hänvisas till EGT C 100, 25.4.2002, s. 5). Den omfattar också industriprodukter enligt HS-kapitlen 25-97 med ursprung i Andorra samt produkter med ursprung i San Marino.

[b] Ett nytt Europa-Medelhavsavtal om upprättande av en associering har undertecknats men ännu inte ratificerats eller trätt i kraft.

[c] Förhandlingar om ett Europa-Medelhavsavtal om upprättande av en associering pågår.

[d] Den ursprungskumulation med Sydafrika som också fastställs i detta avtal har ännu inte trätt i kraft.

[e] Den ursprungskumulation med AVS-staterna som också fastställs i detta avtal har ännu inte trätt i kraft.

[f] Den bilaterala kumulationen inom ramen för Allmänna preferenssystemet tillämpas mellan EG och förmånslandet, den diagonala kumulationen mellan EG, Norge eller Schweiz och förmånslandet och den regionala kumulationen mellan de förmånsländer som ingår i någon av de fyra regionala grupperna för kumulation inom ramen för Allmänna preferenssystemet (Sydostasiatiska nationers förbund, Centralamerikanska gemensamma marknaden, Andinska gemenskapen och Sydasiatis