SV Europeiska unionens officiella tidning C 221/153

Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om Konsumentpolitiken efter EU:s utvidgning

(2005/C 221/24)

Den 17 juli 2003 beslutade Europeiska ekonomiska och sociala kommittén att i enlighet med artikel 29.2 i arbetsordningen utarbeta ett yttrande om ”Konsumentpolitiken efter EU:s utvidgning”).

Facksektionen för inre marknaden, produktion och konsumtion, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 8 september 2004. Föredragande var Jorge Pegado Liz.

Vid sin 414:e plenarsession den 9–10 februari 2005 (sammanträdet den 10 februari) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 95 röster för och 2 nedlagda röster:

1. Inledning

1.1 EU:s utvidgning med tio nya medlemsstater samtidigt innebär inte bara en storleksmässig förändring. En övergripande analys av utvidgningens följder för EU:s struktur och funktion var en av huvudfrågorna för Europeiska konventet och har gett upphov till en rad initiativ i förslaget till konstitution. Utvidgningen har också föranlett en diskussion inom olika politikområden om följderna för respektive område (1).

1.2 I fråga om konsumentpolitik och konsumentlagstiftning inom EU har det hittills inte förekommit någon systematisk och djupgående diskussion om utvidgningens kvalitativa följder. Inte heller har det diskuterats vilka eventuella förändringar eller justeringar som behövs för att anpassa konsumentpolitiken och konsumentlagstiftningen till en ny marknad med ca 500 miljoner konsumenter.

1.2.1 Under det möte som EESK anordnade i Thessaloniki den 14-15 mars 2003 betonades att utvidgningen kan innebära stora förändringar för konsumentpolitiken med konsekvenser till och med för EG-fördraget. Utvidgningen kan även innebära förändringar i formerna för hur nya konsumentskyddsåtgärder fastställs, samt för hur de skall tillämpas och bli effektiva genom en tillräckligt hög grad av harmonisering i hela EU, där olikheterna i medlemsstaternas lagstiftning i och med utvidgningen ofrånkomligen kommer att öka.

1.3 Det handlar om ett verkligt ”kvalitativt språng”, ett nytt sätt att skydda och främja konsumenternas intressen, att se till att konsumenterna blir tillfrågade och delaktiga och att säkerställa att de blir företrädda på alla nivåer av politiskt beslutsfattande. Detta skall ske inom ett nytt område med olika särdrag, med olika bruk och konsumentvanor, med olika kulturella traditioner och med olika lagstiftning och uppförandekodexar.

1.4 Syftet med detta inititativyttrande är att inleda en så omfattande diskussion som möjligt om utvidgningens följder för konsumentpolitiken och konsumentlagstiftningen. Diskussionen kan komma att leda till förslag om riktlinjer för konsumentpolitiken under åren närmast efter utvidgningen, till ändringar i gemenskapslagstiftningen om konsumentskydd och konsumentinflytande, eller till och med till ny lagstiftning om det anses nödvändigt.

2. Metod och förberedande arbete

2.1 I förberedelserna inför detta yttrande bedömde vi att det var nödvändigt att få så detaljerade uppgifter som möjligt om vilka svårigheter man haft vid överföringen och tillämpningen av direktiv på detta område i de nya medlemsstaterna.

2.2 För detta ändamål sändes två enkäter ut till företrädare för myndigheter, konsumentorganisationer och vissa branschorganisationer med anknytning till konsumentkontakter. Dessutom anordnades en hearing, som ägde rum den 2 december 2003 och hade många och aktiva deltagare.

2.3 Utifrån resultaten av hearingen och analysen av svaren på enkäterna samt de bilaterala kontakterna under arbetet kan detta yttrande bilda ett underlag för att lägga fram slutsatser och rekommendationer till möjliga ändringar i riktlinjerna för konsumentpolitiken efter utvidgningen.

3. Definition av representativ konsumentorganisation som grund för främjande av konsumenternas intressen och inflytande

3.1 Det råder inga tvivel om att en modern konsumentpolitiks främsta mål i en utvidgad inre marknad är att alltmer lyfta fram konsumenterna som en del av ”marknadens parter” och därmed främja åtgärder som kan öka deras inflytande över konsumentpolitiken (2).

3.2 Det är sant att både medlemsstaternas lokala, regionala och nationella organisationer och olika avdelningar inom EU:s institutioner och organ spelar en viktig roll för att uppfylla detta mål. Den allmänna uppfattningen är dock att konsumenterna själva bör bestämma – på eget initiativ och inom ramen för rätten till föreningsfrihet – hur man på bästa sätt vill organisera sig för att försvara och företräda sina intressen och se till att man på olika nivåer av det politiska och lagstiftande beslutsfattandet är delaktig i diskussionen och utformandet av konsumentpolitiken.

3.3 Den grundläggande principen måste vara att fullt ut erkänna konsumenternas möjlighet att fritt bilda och ansluta sig till konsumentföreningar på lokal, regional och internationell nivå och på EU-nivå, för att på så sätt se till att deras intressen och delaktighet säkerställs på alla beslutsnivåer. Lagstiftande organ på både nationell och EU-nivå måste garantera och säkerställa denna möjlighet.

3.4 Det har uttryckts många önskemål om att man på EU-nivå skulle fastställa identiska parametrar för att få konsumentorganisationer som bildats på frivillig basis att gemensamt respektera grundläggande demokratiska principer, vilket skulle säkerställa att konsumenterna generellt sett blev företrädda på ett effektivt och oberoende sätt.

3.4.1 De kriterier som utarbetats inom ramen för vissa gemenskapsinstrument och som syftar till att mäta konsumentorganisationers och konsumentföreningars representativitet så att de kan jämföras inom hela EU, har bedömts vara otillräckliga (3).

3.4.2 EU har i särskilt syfte fastställt vissa kriterier för konsumentorganisationer, till exempel i direktiv 98/27/EG av den 19 maj 1998 om förbudsföreläggande för att skydda konsumenternas intressen (4).

3.4.2.1 I och med att dessa kriterier är föremål för administrativa beslut av medlemsstaterna kan de inte ligga till grund för en enhetlig definition av konsumentföreningar och konsumentorganisationer som är identisk och jämförbar i de olika medlemsstaterna och på inre marknaden.

3.5 I ett försök till enhetlig definition av vad som skall känneteckna en konsumentförening har man kommit fram till följande: a) Föreningen skall vara en juridisk person och ha rätt att föra talan inför domstol. b) Föreningen skall drivas utan vinstsyfte. c) Den främsta målsättningen skall vara att försvara och företräda konsumenternas intressen i allmänhet (allmän intresseorganisation) eller att skydda och företräda sina medlemmar, konsumenter eller användare av särskilda varor och tjänster (särskild intresseorganisation). d) Dess styrande organ skall ha valts av medlemmarna i fria och slutna val. e) Föreningen skall vara ekonomiskt självständig. f) Föreningen skall vara politiskt och ekonomiskt obunden, både med avseende på näringsverksamhet och affärsorganisationer (på marknadens utbudssida).

3.5.1 Det har även föreslagits att kooperativa föreningar, i synnerhet konsumentkooperativ, skall likställas med konsumentföreningar (5).

3.5.2 Det har till och med talats om möjligheten att kräva att representativa föreningar skall godkännas officiellt av ett bemyndigat officiellt organ i medlemsstaterna. Från andra håll hävdar man dock att stödet till konsumentorganisationerna bör baseras på den sakkunskap de besitter och resultatet av deras verksamhet och inte bara på ett bemyndigande från nationella myndigheter.

3.6 Eftersom detta är en svår men viktig fråga anser kommittén att den bör diskuteras ingående av kommissionen och att resultatet sedan bör offentliggöras i ett meddelande.

3.7 För att säkerställa att organisationer som företräder konsumenternas allmänna och särskilda intressen arbetar på rätt sätt, i synnerhet på EU-nivå, har man undersökt vilka brister och luckor som finns i det nuvarande systemet.

3.7.1 En aspekt som förtjänar att uppmärksammas är behovet av utbildning för konsumentorganisationernas och konsumentföreningarnas ledare, specialister och instruktörer (6).

3.7.2 Utöver allmänna informationsprogram riktade mot konsumenter i allmänhet bör konsumentföreningar och konsumentorganisationer få särskilt anpassad förhandsinformation som de i sin tur kan sprida till sina medlemmar eller konsumenterna i respektive land och region.

3.7.3 Konsumentföreningarnas representation inom olika EU-organ bör stärkas, antingen direkt eller genom paraplyorganisationer. EESK välkomnar dock kommissionens initiativ att reformera konsumentkommittén (7) och att utnämna en ansvarig för konsumentkontakter inom generaldirektoratet för konkurrens (8) och hoppas att detta exempel kommer att följas inom andra politikområden som berör konsumenter (9).

3.7.4 Det vore också en god idé att återuppta regelbundna Europeiska konsumentforum för att utvidga och förbättra dialogen, informationen och samarbetet mellan konsumentorganisationer.

4. Konsumentorganisationernas och konsumentföreningarnas finansiering

4.1 Av grundläggande vikt för att konsumenterna skall företrädas på ett lämpligt sätt är att deras representativa organ har en tryggad finansiering, både vad gäller personal och löpande verksamhet (10).

4.2 Oberoende av de olika nationella systemen i varje land, angav några konsumentföreträdare att endast med starkt stöd och stimulans från EU skulle det vara möjligt för konsumentföreningar att få nödvändiga medel för att kunna försvara, främja och företräda konsumenter på regional, nationell och internationell nivå och på EU-nivå (11).

4.3 Det framfördes allmänt att konsumentföreningar som drivs med inkomster från medlemsavgifter eller egen verksamhet har så dålig ekonomi att de har svårt att fortsätta att vara självständiga och oberoende av politiska och ekonomiska intressen (12). Allt finansiellt stöd bör främst gå till verksamhet, program, projekt och initiativ som har att göra med utbildning av personal, konsumentupplysning och kollektiva åtgärder för att försvara konsumenternas olika intressen, och inte till föreningarnas löpande utgifter.

4.4 EU:s nuvarande ramverk för finansiellt stöd till konsumentorganisationer och konsumentföreningar återfinns i Europaparlamentets och rådets beslut 20/2004/EG av den 8 december 2003. Där fastställs ett allmänt ramverk för finansiering av gemenskapens åtgärder till stöd för konsumentpolitiken under perioden 2004-2007 (13). Utöver detta beslut finns också ”Översyn av det löpande åtgärdsprogrammet för strategin för konsumentpolitik 2002-2006” av den 15 september (14).

5. En maximal harmonisering av konsumentskydd på högsta nivå

5.1 I artikel 153 fastställs principen för EU:s konsumentpolitik, nämligen en så begränsad harmonisering som möjligt och en hög nivå på konsumentskyddet (15).

5.2 I enlighet med denna princip, som inte är ny (16) och heller inte har ändrats i förslaget till konstitution, har de flesta direktiv om konsumentskydd en minimiklausul med ungefär följande lydelse: ”Detta direktiv hindrar inte medlemsstaterna från att anta eller behålla bestämmelser som är förmånligare eller strängare i fråga om konsumentskydd på det område som omfattas av detta direktiv, under förutsättning att bestämmelserna är förenliga med fördraget”. (17)

5.3 Att döma av grönboken om konsumentskyddet inom EU (18) och därefter kommissionens meddelande om strategi för konsumentpolitiken 2002–2006 (19) förefaller inriktningen på senare tid vara att främja total harmonisering som ett sätt att åstadkomma en tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftningar om konsumentskydd.

5.3.1 Exempel på en inriktning mot harmonisering kan märkas i förslagen till direktiv om konsumentkrediter (20), och om otillbörliga affärsmetoder (21). Detta tillsammans med en mycket stark betoning av principen om ömsesidigt erkännande (22) tycks visa på att harmonisering är en allmän tendens och inte en enstaka företeelse som motiveras av frågorna i sig eller av behovet att fullfölja viktiga aspekter av den inre marknaden.

5.3.2 I fråga om åtgärder som enbart eller huvudsakligen är till för att säkra den inre marknadens funktion, erkänner EESK fördelarna med en lagstiftning som garanterar största möjliga enhetlighet avseende rättsliga förhållanden mellan företag eller mellan företag och konsumenter. Detta är särskilt viktigt med tanke på EU:s utvidgning till 25 medlemsländer.

5.3.2.1 EESK menar att beroende på frågans natur bör EU alltid där så är möjligt anta förordningar (eller EU-lagar (23) enligt det nya språkbruket i den europeiska konstitutionen) eller direktiv (ramlagar enligt konstitutionen) som har maximal harmonisering som mål, eftersom detta bäst garanterar skydd och rättssäkerhet inom ramen för sekundärrätten.

5.3.3 EESK anser att en nödvändig förutsättning för att tillgripa maximal harmonisering är att konsumentskyddet ombesörjs på högsta nivå och i överensstämmelse med den tekniska utvecklingen, vetenskapliga kunskaper och rådande kulturella mönster.

5.4 I alla övriga sammanhang där det främsta syftet inte är att genomföra en välfungerande inre marknad utan att säkra konsumentskyddet förespråkar EESK ett bibehållande av principen om minimal harmonisering. Tanken bakom det är att garantera ett starkt konsumentskydd och samtidigt tillåta medlemsstaterna att behålla eller anta strängare bestämmelser för konsumentskydd i enlighet med fördraget och i strikt överensstämmelse med artikel 153.5.

5.5 Med tio nya medlemsstater rekommenderar EESK kommissionen att se över sin okritiska preferens för maximal harmonisering och att begränsa den till situationer där det handlar om att genomföra inre marknaden eller få den att fungera. EESK uppmanar också kommissionen att se till att konsumentskyddet kan garanteras på högsta nivå i takt med vetenskapliga kunskaper, den tekniska utvecklingen och sociokulturella mönster på området i fråga.

5.6 ”Vetenskapliga kunskaper” avser grundläggande kunskaper för beslutsfattare på området för konsumentpolitik. Dessa omfattar beprövade rön om: a) konsumtionsteori b) forskningsresultat avseende konsumentmönster och organisationsutveckling, c) analys av åtgärder och projekt planerade av kommissionen etc. Uppenbara brister när det gäller grundläggande kunskaper skall åtgärdas genom att ändamålsenlig forskningskapacitet tillhandahålls.

5.7 EESK rekommenderar också att EU, där så är möjligt och där den tekniska och rättsliga utvecklingen tillåter det, använder sig av förordningar (eller EU-lagar enligt det nya språkbruket), eftersom det är det lämpligaste instrumentet för en verklig tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning och för att öka rättssäkerheten vid dess tillämpning i rättsliga ärenden (24).

6. Subsidiaritetsprincipen, principen om ömsesidigt erkännande och försiktighetsprincipen – tolkning och tillämpning med avseende på konsumentskydd

6.1 Ett antal grundläggande principer i EG-fördraget är också grundläggande för sekundärrätten, och dessa bör alltid åberopas vid en precisering av arten, betydelsen, ändamålsenligheten och omfattningen av lagstiftning inom olika områden och i utformandet av Europeiska unionens olika politikområden. Konsumentlagstiftningen utgör inget undantag.

6.2 Några sådana viktiga principer är subsidiaritetsprincipen (25), principen om ömsesidigt erkännande och försiktighetsprincipen.

6.3 Utan att gå in alltför djupt på subsidiaritetsprincipens betydelse för konsumentskyddslagstiftningen framgår det utan vidare av dess formulering och av artikel 153 att man står inför något som vissa kallat ”dubbel subsidiaritet” (26).

6.3.1 Lagstiftaren vill att de åtgärder som refereras till i artikel 153.3 b skall passera ett första filter i form av den ”primära” eller allmänna subsidiariteten i f.d. artikel 3 b, och därefter ett ännu finare filter, en ”sekundär” subsidiaritet. Ett villkor för gemenskapens åtgärder är att de har passerat subsidiaritetsfiltret och att de kompletterar eller stöder medlemsstaternas initiativ på ovan nämnda områden.

6.3.2 Med andra ord är det alltid nödvändigt att medlemsstaterna tagit initiativ till åtgärder på nationell nivå eller åtar sig att göra det, innan gemenskapen kan vidta åtgärder för att komplettera eller stödja initiativen.

6.3.3 Gemenskapen har inte befogenheter att vidta åtgärder på de begränsade områden som anges ovan, även om sådant ingripande enligt subsidiaritetsprincipen i artikel 3b är motiverat, om dessa åtgärder inte kompletterar eller stöder särskilda initiativ av medlemsstaterna.

6.4 Konsumentföreträdare måste under alla omständigheter få EU-institutionerna att förstå att när subsidiaritetsprincipen skall tillämpas får tolkningen inte leda till en blockering av nödvändiga och proportionerliga åtgärder i fråga om konsumentskydd.

6.5 Angående principen om ömsesidigt erkännande (27) har EESK redan ingående uttryckt sin åsikt i initiativyttrandet från november 2000 (28), som svar på kommissionens viktiga meddelande om ömsesidigt erkännande inom ramen för uppföljningen av handlingsplanen för den inre marknaden (29).

6.6 Kommissionen har publicerat åtgärdsprogram för hur principen om ömsesidigt erkännande skall tillämpas inom vissa områden, i synnerhet domar i brottmål och på privaträttens område (30).

6.7 I fråga om konsumentrelaterade åtgärder finns en växande tendens att inbegripa andra områden som är föremål för lagstiftning, särskilt där full harmonisering samtidigt eftersträvas.

6.8 Även om principen om ömsesidigt erkännande är motiverad generellt sett, finns det områden där den innebär att konsumenterna underställs medlemsstaternas skiftande lagstiftning, vilket skapar oklara situationer och hämmar gränsöverskridande handel (31).

6.9 EESK vill därför uppmärksamma kommissionen på att när principen om ömsesidigt erkännande används som medel för en tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning bör den tillämpas varsamt och anpassas till verkligheten för varje bransch.

6.10 Däremot menar EESK att försiktighetsprincipen, som införlivades i EU-rätten först i och med Maastrichtfördraget och som bara tillämpas inom miljöpolitiken, bör betraktas som en gemensam rättslig princip för all EU-politik och särskilt konsumentskyddspolitiken. Detta skulle få stora praktiska konsekvenser för i synnerhet systematisk och objektiv riskanalys och för en omvänd bevisbörda till förmån för konsumenterna som en allmän regel inom skadeståndsrätten (32).

7. En effektiv horisontell konsumentpolitik

7.1 Idén om en horisontell eller tvärgående konsumentpolitik införlivades i EG-fördraget i och med Amsterdamfördraget men hade redan innan dess omnämnts i flera av kommissionens programdokument (33). Den har idag fått en starkare ställning i kommissionens politiska riktlinjer och omnämns till och med i förslaget till konstitution som en grundläggande rättighet (34).

7.2 I kommissionens meddelande ”Strategi för konsumentpolitik 2002–2006” (35) står det att ”konsumenterna påverkas inte bara av särskilda konsumentskyddsbestämmelser, utan även av de åtgärder som vidtas inom andra viktiga gemenskapspolitiska områden som till exempel den inre marknaden, miljön och en hållbar utveckling, transporter, finansiella tjänster, konkurrens, jordbruk och yttre handel. Konsumentpolitiken som sådan kan inte utvecklas i isolering utan beaktande av andra områden som påverkar konsumenterna. Systematisk integrering av konsumentfrågor i EU:s politik på alla relevanta områden är en nödvändighet” (36).

7.3 I verkligheten har principen inte omsatts systematiskt i konkreta åtgärder inom EU:s politikområden. Den prioriteras inte heller i det ovan nämnda strategidokumentet, vilket EESK föreslog i sitt yttrande om kommissionens meddelande (37).

7.4 Det är viktigt att system för insyn och trovärdiga metoder införs för att konsumenternas intressen skall tillvaratas och en hög konsumentskyddsnivå skall kunna säkerställas inom alla områden som faller under EU:s behörighet (38).

7.5 Därför föreslår EESK särskilt att kommissionen överväger behovet av en förstärkning av personal och resurser för GD Konsumentskydd och hälsa och fastställer nya metoder för samverkan i konsumentskyddsfrågor med övriga generaldirektorat.

7.5.1 Likaså bör övriga EU-institutioner: rådet, Europaparlamentet, Regionkommittén och även EESK tänka över sin organisation för att på bästa sätt tillgodose konsumentskyddet inom all gemenskapspolitik.

8. En förenklad och kodifierad konsumentlagstiftning

8.1 De allt fler och allt mer invecklade lagarna och reglerna inom konsumentlagstiftningen gör det tillrådligt eller till och med tvunget att förbättra och förenkla lagstiftningen.

8.2 Kommissionen har visat ett allt större engagemang för dessa aspekter vid utformningen av EU-lagstiftning (39).

8.3 EESK delar kommissionens engagemang (40) i dessa frågor, och dess observationsgrupp för inre marknaden har dessutom sedan 2000 haft förenkling som ett ständigt tema.

8.4 EESK välkomnar därför det mellaninstitutionella avtalet mellan Europaparlamentet, rådet och kommissionen i denna fråga (41) och hänvisar till kommentarerna i de yttranden som nämns nedan, i synnerhet det nyligen antagna yttrandet om kommissionens senaste meddelande i frågan (42).

8.5 Förenkling är särskilt viktigt i fråga om konsumentlagstiftning eftersom denna huvudsakligen berör privatpersoner. Man måste satsa på ytterligare förenkling, så att lagstiftningen blir lättare att förstå och tillämpa (43).

8.6 Samtidigt bör ansträngningarna för att få till stånd en kodifiering öka – ett arbete som kommissionen redan inlett, om än i liten skala, i fråga om ett antal olika direktiv.

8.7 Eftersom termen ”kodifiering” kan tolkas på flera sätt anser vi att det inte tjänar något till att arbeta fram en europeisk konsumentlag (44). I stället förordar vi en samordnad bearbetning av gemenskapslagstiftningen utifrån stora teman.

8.8 Lagstiftningen bör bli mer enhetlig och systematiskt organiserad. Ett allmänt sätt att minska lagstiftningstrycket är att i högre grad tillgripa själv- och samreglering.

8.8.1 Vi vill inte föregripa det yttrande som EESK håller på att utarbeta i denna fråga, men kan redan nu säga att det särskilt i fråga om konsumentskyddslagstiftning, på en marknad som fortfarande är okonsoliderad och med kända informationsbrister, krävs en rättslig ram som har tydligt definierade mål, parametrar och kriterier för genomförande för att man skall kunna utveckla alternativa system med själv- och samreglering. EESK har redan framfört detta i sitt yttrande om otillbörliga affärsmetoder (45).

9. Konsumentinformation och konsumentutbildning

9.1 Sedan lång tid tillbaka har EESK framhållit betydelsen av information och utbildning för att främja, skydda och försvara konsumenternas intressen.

9.2 Beträffande konsumentinformation har EESK framhållit att det inte räcker med särskild information för varje tjänst eller vara, hur detaljerad den än är, utan att det behövs en allmän information om konsumenträttigheter som i sin tur kan ligga till grund för en anpassad information om varorna och tjänsterna i fråga (46).

9.3 När det gäller konsumentutbildning lovordas inte bara den ”upplyste konsumenten” i EESK:s initiativyttrande, utan där redogörs också för innehåll och metoder för en konsumentutbildning liksom vilken roll som olika aktörer (EU, medlemsstater, konsumentföreningar, näringsidkare) (47) skulle spela i utbildningsprocessen.

9.4 En omarbetning av konsumentpolitiken till följd av utvidgningen är en nödvändighet. Konsumentinformation och konsumentutbildning bör spela en större roll för att säkerställa att konsumenternas intressen främjas och skyddas, medan medlemsstaterna och konsumentföreningarna skall utarbeta riktlinjer och kriterier för att anpassa den på bästa sätt till varje nationell, regional eller lokal marknad.

9.4.1 I denna viktiga uppgift är det inte bara skolor, konsumentföreningar, företag, näringsidkare och medlemsstaterna som har en viktig roll. Det åligger Europeiska unionen att samordna initiativen, men också att uppmuntra och främja åtgärder som syftar till att förbättra kvaliteten på konsumentinformation och att höja nivån på konsumentutbildning (48).

9.4.2 Detta innebär inte bara att ge finansiellt stöd utan också att organisera gemensamma informationskampanjer och utbildningsprogram.

9.4.3 I dessa skall ingå konsumenter, näringsidkare, leverantörer av varor och tjänster samt representanter för tillsynsmyndigheter och jurister (domare, advokater, allmänna åklagare osv.).

10. Administrativt samarbete vid tillämpningen av konsumentskyddslagstiftningen

10.1 Resultatet av det förslag till förordning om samarbete mellan nationella tillsynsmyndigheter som ansvarar för konsumentskyddslagstiftning (KOM(2003) 443 slutlig av den 18 juli 2003), och som EESK yttrat sig om (49), är av avgörande betydelse.

10.2 För att kontrollsystemet för brott mot EG-rätten skall bli effektivare och tillämpas effektivt på nationell nivå är det nödvändigt att ta itu med de olika brister som omnämns i förslaget till förordning. Något som skulle kunna ändras omgående är förslagets tillämpningsområde, som EESK ansåg alltför begränsat.

11. Viktiga områden att diskutera för att få till stånd ett effektivt och lämpligt konsumentskydd på en utvidgad inre marknad

11.1 Kommittén är fullt medveten om att det dröjer innan lagändringar får direkta konsekvenser eller resultat. EESK vill också betona att i frågor som bör fördjupas och förbättras bör en eventuell utveckling ske gradvis och samordnat för att inte äventyra den nödvändiga balansen mellan de huvudsakliga intressen som berörs, samtidigt som man inte får glömma bort konsumentens, i de flesta fall, ofördelaktiga situation.

11.2 Med tanke på detta vill EESK lyfta fram några områden där konsumenterna direkt berörs och som vi anser behöver diskuteras för att kunna få till stånd en förbättring av den nuvarande konsumentskyddslagstiftningen.

11.2.1 Ett av dessa områden är konsumenttjänsters säkerhet och i anknytning härtill lagstiftningen om leverantörens ansvar för bristfälliga tjänster.

11.2.2 Sedan ett förslag till direktiv om konsumenttjänsters säkerhet (50) bordlades 1992, är det med förnyat hopp som vi finner att kommissionen, på rådets och Europaparlamentets uppmaning att ”identifiera behov, möjligheter och prioriteringar för gemenskapsåtgärder i fråga om tjänsters säkerhet” (51), har beslutat att på nytt ta upp diskussionen i denna fråga med sin rapport från den 6 juni 2003 (52) och även senare med sitt förslag till direktiv om tjänster på den inre marknaden (53).

11.2.3 Vi fruktar dock att med kommissionens förhållningssätt i frågan, grundad på en felaktig tolkning av subsidiaritetsprincipen och principen om komplementaritet i förhållande till nationell politik, kommer ingen effektiv lagstiftning att komma till stånd inom rimlig tid (54).

11.2.4 Ett annat område där det finns en stor lucka i EU-lagstiftningen är en definition av räckvidden för tjänster i allmänhetens intresse och de styrande principerna för dessa, med avseende tjänsternas kontinuitet och omfattning, överkomliga priser, rätt till valfrihet osv (55).

11.2.4.1 EESK anser i enlighet med sina yttranden (56) om tjänster i allmänhetens intresse att EU i och med EU:s utvidgning måste fastställa riktlinjer angående privatisering av viktiga offentliga tjänster och identifiera kärnan av tjänster i allmänhetens intresse, däribland flyg- och järnvägstransporter, elektricitet, gas, post och telekommunikation (57).

11.2.4.2 Eftersom det för närvarande inte finns tillräckligt precisa indikatorer för en jämförelse av tjänster i allmänhetens intresse ser vi fram emot kommissionens utlovade meddelande om en metod för en övergripande bedömning av dessa tjänster (58).

11.2.5 En annan brist som ännu inte åtgärdats är harmoniseringen av lagen om utomobligatoriska förpliktelser.

11.2.5.1 Kommissionens förslag till reglering av denna fråga (59) förtjänar därför ett särskilt omnämnande. Tillsammans med de kommentarer och förslag som EESK lägger fram i sitt yttrande (60) är kommissionens förslag ett värdefullt bidrag till harmoniserad lagstiftning inom ett utvidgat EU på ett viktigt område för ett säkert konsumentskydd.

11.3 När det gäller rätten till information, särskilt i fråga om livsmedel (61), bör märkningen bli lättfattligare, men även andra moderna metoder bör användas som förbättrar information till konsumenterna (Internet, gratislinjer, kundtjänster osv.). När så krävs och är möjligt skall varans ursprung också uppges (62).

11.4 I fråga om skydd av människors hälsa och säkerhet beror ett effektivare RAPEX-system (63) på medlemsstaternas kapacitet. EESK instämmer i att man behöver satsa på ett högkvalitativt kontrollsystem av EU:s marknad. Satsningen skall bestå av projekt som bidrar till utformningen och utvecklingen av kontrollsystem för marknaden i medlemsstaterna, i synnerhet de nya medlemsstaterna, och vara ett stöd för både konsumentorganisationer och behöriga myndigheter (64).

11.4.1 Det är å andra sidan konsumentorganisationernas uppgift att garantera tillförlitlig information om vilka produkter och tjänster som är säkrast, liksom att tillhandahålla resultat från undersökningar som utförts på nationell nivå.

11.5 I fråga om skyddet av konsumenternas ekonomiska intressen finns det flera aspekter som förtjänar att uppmärksammas och bearbetas.

11.5.1 Beträffande tillverkaransvar (65) finns det en obalans i den nuvarande lagstiftningen till nackdel för konsumenten, i fråga om en omvänd bevisbörda för konsumenten och grunderna för tillverkarens ansvarsfrihet.

11.5.1.1 Det är därför helt motiverat att fortsätta med den pågående översynen av direktiv 85/374/CEE av den 25 juli 1985 i linje med inriktningen i särskilt grönboken om skadeståndsansvar för produkter med säkerhetsbrister (66) som flera av de studier som kommissionen beställt har beaktat (67).

11.5.2 Vi reserverar oss för förslaget att inskränka konsumentskyddet vid hemförsäljning (68) till att gälla endast då konsumenten uttryckligen begärt det, eftersom det är svårt att skaffa fram bevis och eftersom det förekommer gränsfall där rättsosäkerhet råder. EESK anser att problemet bör tas upp på nytt och att grundregler bör fastställas som skyddar konsumenterna mot bedrägerier. Hela direktivet bör ses över med tanke på nuvarande otillbörliga och aggressiva metoder och med tanke på de EU-texter som behandlar detta ämne.

11.5.3 Angående distansavtal (69) är det viktigt att snarast komma fram till ett beslut om att införa omvänd bevisbörda för leverantören när det gäller att ha uppfyllt kravet på förhandsinformation, på skriftlig bekräftelse och på konsumentens samtycke (70). Det vore också lämpligt att diskutera om informationskrav bör införas vid distansavtal där ny teknik är involverad.

11.5.4 EESK vill uttrycka sin oro med avseende på tillämpningen av ångerrätten och understryker vikten av att de olika lagtexternas tidsgränser blir enhetliga och att tydliga regler fastställs för att utöva denna rättighet, i synnerhet med avseende på finansiella tjänster (71) och konsumentkrediter (72). Kommittén kan inte låta bli att återigen påtala hur viktigt det är att man förenklar detta komplexa och svårförståeliga regelverk (73).

11.5.5 När det gäller konsumentskydd i samband med oskäliga villkor (74) skulle det vara lämpligt att kommissionen systematiskt ställde samman en förteckning över villkor som uttryckligen bedömts som oskäliga, dels av de nationella domstolarna i medlemsstaterna, dels av EG-domstolen. Denna information skulle också föras ut till samtliga representativa konsument- och branschorganisationer (75).

11.5.5.1 Dessa bestämmelser anses å andra sidan vara inaktuella, varför kommissionen snarast bör fullfölja omarbetningen av dem, vilket vore att vänta efter rapporten om tillämpningen av direktivet (76) och de otaliga arbetsmöten som hållits om detta ämne.

11.5.6 Problemet med konsumentkrediter (77) har EESK redan haft tillfälle att yttra sig om i samband med kommissionens förslag (78) på detta område, men vi vill här påminna om att det är nödvändigt att bekämpa förekomsten av ockerräntor och att bringa balans i de rättigheter och skyldigheter som gäller för konsumenter och de institut som är kreditgivare. De skillnader som föreligger i de nationella lagstiftningarna på detta område liksom de olika nivåerna av konsumentskydd är något som kommer att förvärras i och med anslutningen av de nya medlemsstaterna. Denna situation skulle kunna leda till att förtroendet på marknaden för finansiella tjänster skadas och det uppstår snedvridningar i konkurrensen.

11.5.7 Som EESK redan påpekat vid ett flertal tillfällen utgör hushållens överskuldsättning en angelägen fråga för gemenskapen, i och med att detta problem blir allt vanligare och befaras öka kraftigt om räntorna går upp (79).

11.5.8 Det är också nödvändigt att förbättra bestämmelserna på området säkerhet vid elektronisk betalning (80), varför EESK välkomnar kommissionens initiativ att inleda en debatt om att inrätta ett europeiskt område för betalningar på inre marknaden (81).

11.5.8.1 Det saknas i alla händelser en helhetssyn när det gäller elektronisk handel som skulle kunna vinna konsumenternas förtroende, något som framgick med all tydlighet under den konferens som hölls i Dublin i samband med Europeiska konsumentdagen 2004.

11.5.8.1.1 Det kan tilläggas att det arbete som genomförts hittills för att skapa system för ackreditering av näringsidkare inte ens har lett till några konkreta metoder för självreglering som skulle kunna hjälpa konsumenterna att se om en Internetsida är pålitlig.

11.5.8.1.2 Därför ser vi positivt på den senaste tidens utveckling, trots vissa brister, av kommissionens initiativ som avser säkrare Internetanvändning (82), skydd av minderåriga, skydd av den mänskliga värdigheten och rätt till genmäle med avseende på audiovisuella tjänster och informationstjänster (83).

11.5.8.2 Å andra sidan saknas på internationell nivå en rättslig ram liknande den som infördes inom EU genom Bryssel 1-förordningen, som är av avgörande betydelse för utvecklingen mot säkra elektroniska transaktioner. Därför borde man inom ramen för Haagkonferensen verka för att utarbeta en konvention i fråga om behörighet och tillämpning av domslut i ärenden av civil eller kommersiell natur på detta område.

11.5.9 Av grundläggande betydelse är att göra avtalsrätten mer enhetlig, ett arbete som kommissionen initierat och EESK stöder (84). Detta arbete bör fortskrida och fördjupas, särskilt med avseende på vissa avtal som är av särskilt stort intresse för konsumenterna (85).

11.5.10 Nyligen publicerades direktivet om vissa aspekter rörande försäljning av konsumentvaror och härmed förknippade garantier (86), där aspekter som gäller garantier vid försäljning av varor särskilt betonas. EESK vidhåller den kritik mot förslaget som framfördes i kommitténs yttrande (87), särskilt med avseende på förhållandet mellan kommersiella och rättsliga garantier och förfarandena för att omsätta dessa garantier i praktiken.

11.5.10.1 Det blir nu nödvändigt att utvidga dess tillämpningsområde till att även gälla garantiservice (88). Sedan måste kommissionen noggrant följa hur detta överförs till medlemsstaternas nationella lagstiftning, i och med att det handlar om en mycket komplex ordning som är svår att anpassa till de olika ländernas nationella lagstiftning.

11.5.11 Ett område där man hade hoppats att kommissionen skulle utarbeta förslag till följd av grönboken om konsumentskydd (89) var det som rör otillbörliga affärsmetoder.

11.5.11.1 EESK hade redan i sitt yttrande i denna fråga (90) haft tillfälle att uttrycka sin besvikelse och oro avseende det planerade instrumentets innehåll och inriktning.

11.5.11.2 Detta blir ett område vars framtida utveckling företrädare för konsumenterna kommer att behöva följa uppmärksamt, särskilt i de nya medlemsstaterna.

11.5.12 På liknande sätt har EESK redan tidigare uttryckt sin besvikelse över förslaget till förordning om säljfrämjande åtgärder (91) , och vill här åter framföra sina betänkligheter när det gäller förordningens slutgiltiga utseende och dess överensstämmelse med förslaget avseende otillbörliga affärsmetoder. Vi befarar att dessa instrument tillsammans inte kommer att leda till några förbättringar för konsumenterna utan snarare resultera i en försämring av den aktuella konsumentskyddsnivån.

11.6 När det sedan gäller möjligheten till rättslig prövning anser EESK att det inte bara är nödvändigt att stärka skyddet av kollektiva, allmänna och individuella konsumentintressen (92) genom att snarast omarbeta direktivet om förbudsföreläggande (93). Dess tillämpningsområde bör dessutom vidgas så att man åstadkommer en verklig ”class action”, som inriktas på skadestånd och inte bara på att stoppa olagliga och illojala affärsmetoder utan försvarar varje konsuments rättmätiga intressen i en tvist, och då särskilt snabba och helst kostnadsfria rättsprocesser (94). I samband med detta vill EESK betona sin positiva inställning till alternativa metoder för tvistlösning (95), och likaså för medlingsprocedurer, och anser att man bör prioritera operativt och tekniskt stöd till nationella myndigheter i de olika medlemsstaterna (96) för att de skall kunna inrätta sådana strukturer.

11.6.1 EESK anser också att man bör anta ett bindande instrument som, i samklang med subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna, bidrar till att uppnå de målsättningar som kommissionen satt upp i sina rekommendationer i denna fråga (97), nämligen konsumenternas valfrihet, opartiskhet och öppenhet i samband med rättsliga förfaranden. På så sätt skulle det som i dag endast är rekommendationer och inte fått någon allmän tillämpning i praktiken bli tvingande bestämmelser.

11.7 EESK välkomnar kommissionens nya initiativ i fråga om rättsligt samarbete, särskilt förordningarna om insolvens (98), och lagstiftningen med avseende på behörig domstol (Brysselkonventionen) (99) förslaget till förordning om tillämplig lag för utomobligatoriska förpliktelser (Rom II) (100), grönboken om omvandling av Romkonventionen om tillämplig lag för utomobligatoriska förpliktelser till gemenskapsbestämmelser (Rom I) (101), samt förordningen om ett övergripande ramverk för gemenskapens insatser för att underlätta genomförandet av ett europeiskt civilrättsligt område (102). Kommittén vill uppmuntra kommissionen att gå vidare i arbetet med att skapa ett europeiskt civilrättsligt område, något som är av grundläggande betydelse för fullbordandet av inre marknaden och ännu viktigare i ett utvidgat EU.

12. Slutsatser

12.1 Att främja och skydda konsumenternas intressen och inflytande bör utgöra en fast målsättning inom alla Europeiska unionens politikområden och uppfattas som en verklig europeisk medborgerlig rättighet.

12.2 I och med anslutningen av de tio nya medlemsstaterna, där konsumentskydd i de flesta fall är en relativt ny företeelse, måste hela konsumentpolitiken omvandlas för att anpassa den till en ny situation med en marknad som omfattar cirka 500 miljoner konsumenter.

12.3 Europeiska unionen och dess institutioner har en avgörande roll för att fastställa prioriteringar när det gäller de olika rättsliga och institutionella ramar, program och åtgärder som behöver förändras för att säkra en effektiv konsumentpolitik som kan uppfylla denna målsättning.

12.4 Som företrädare för det civila samhällets intressen vill EESK genom detta initiativyttrande bidra till att utforma en sådan politik, varvid vi vill verka för att särskilt företrädare från de nya medlemsstaterna deltar.

12.5 EESK anser att de främsta prioriteringarna inom konsumentpolitiken är att — konsolidera gemenskapslagstiftningen genom förenkling och kodifiering, — bestämmelserna skall tillämpas på ett effektivt sätt och vara korrekt införlivade, — likaså skall de övervakas, och ramdirektivet om otillbörliga affärsmetoder skall genomföras, — insatser för bättre konsumentutbildning och konsumentupplysning skall främjas, — integrera konsumentpolitiken i övriga politikområden både på gemenskapsnivå och nationell nivå, — stödja konsumentorganisationernas arbete med att undersöka produkter och utbyta information om produktkvalitet.

12.6 EESK hävdar att starka och oberoende konsumentorganisationer utgör grunden för en resultatinriktad politik som kan främja och skydda konsumenternas intressen och inflytande.

12.7 För att detta skall kunna fungera menar EESK att det är nödvändigt att se till att konsumentorganisationerna får det finansiella stöd de behöver för att kunna genomföra olika aktiviteter, program, projekt och initiativ.

12.8 En definition av kriterier för konsumentorganisationernas representativitet och deltagande skulle på ett avgörande sätt bidra till att öka konsumentpolitikens verkningsgrad.

12.9 EESK menar att man stegvis och utan att förlora den nödvändiga balansen mellan de berörda intressena måste fullfölja eller initiera nya lagstiftningsförslag och då prioritera följande områden: — Konsumenttjänsters säkerhet och leverantörens ansvar för bristfälliga tjänster. — Viktiga tjänster i allmänhetens intresse. — Skydd av hälsa och säkerhet. — Säkrare elektroniska betalningar och Internetanvändning. — Överskuldsättning hos hushållen. — Betalningsmedel. — Avtalsrätt. — Möjligheten till rättslig prövning och ett europeiskt rättsligt område.

12.10 Dessutom bör man se över annan redan befintlig lagstiftning för att uppnå bättre överensstämmelse mellan olika bestämmelser och anpassa dem till den nya utvidgade inre marknaden. Detta gäller särskilt följande områden: — Tillverkarens ansvar. — Hemförsäljning, distanshandel, elektronisk handel, säljfrämjande åtgärder. — Oskäliga villkor. — Konsumentkrediter. — Garanti vid försäljning av varor och tjänster.

12.11 Kommittén vill påminna om sitt tidigare förslag om att inrätta ett konsumentforskningsinstitut på EU-nivå som skulle kunna utgöra en kunskapsbank för konsumentpolitiken (103).

12.12 EESK uppmanar medlemsstaterna att inom alla politikområden prioritera frågan om att främja och skydda konsumenternas intressen och inflytande.

12.13 Kommittén uppmanar kommissionen dels att ta hänsyn till de förslag som framförs i detta yttrande i sitt arbete med att fastställa nya riktlinjer för konsumentpolitiken, dels att regelbundet publicera rapporter om den aktuella situationen med avseende på konsumtion och konsumenter i Europa.

Bryssel den 10 februari 2005 Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande Anne-Marie SIGMUND

(1) Alla dessa frågor har EESK behandlat i flera yttranden, bl.a följande:

— ”Sammanhållningspolitikens framtid inför utvidgningen och övergången till en kunskapsbaserad ekonomi”, föredragande Henri Malosse, EGT C 241, 7.10.2002.

— ”Utvidgningens ekonomiska och sociala konsekvenser för kandidatländerna”, föredragande Dimítrios Dimitriádis och Eva Belabed, EUT C 85, 8.4.2003.

— ”Utvidgningens effekt på EMU” (CES 1018/2002), föredragande Bruno Vever, EUT C 61, 14.3.2003.

— ”EU-utvidgningens effekter på inre marknaden”, föredragande Eva Belabed, EUT C 85, 8.4.2003.

— ”De ekonomiska stödinstrumenten inför anslutningen”, föredragande: Kenneth Walker, EUT C 61, 14.3.2003.

— ”EU:s utvidgning: kandidatländernas utmaning att uppfylla de ekonomiska kriterierna inför anslutningen”, föredragande: Bruno Vever, EGT C 193, 10.7.2001.

— ”Europeiska unionens utvidgning österut och skogssektorn”, föredragande: Seppo Kallio, EGT C 149, 21.6.2002.

(2) Se punkt 14 i rådets resolution av den 2 december 2002 om en strategi för gemenskapens konsumentpolitik 2002-2006 (EGT C 11, 17.1.2003):

”UPPMANAR KOMMISSIONEN OCH MEDLEMSSTATERNA (…) 14. att stödja representativa konsumentorganisationer så att de självständigt kan föra fram konsumenternas intressen både på gemenskapsnivå och på nationell nivå och göra det möjligt för dem att utöva inflytande, inleda, t.ex., en balanserad dialog med företagen och delta i gemenskapens politiska beslutsfattande; utveckling av projekt för kapacitetsuppbyggnad för att i förekommande fall stärka konsumentorganisationerna samt utbildningsverktyg för särskilda aspekter på gränsöverskridande transaktioner skulle tjäna detta syfte.”

(3) Se punkt 2 och 3 i Europaparlamentets och rådets beslut nr 20/2004/EG av den 8 december 2003 om fastställande av ett allmänt ramverk för finansiering av gemenskapens åtgärder till stöd för konsumentpolitiken under perioden 2004-2007 (EUT L 5, 9.1.2004)

”2. Det ekonomiska stödet för åtgärd 16 får tilldelas europeiska konsumentorganisationer som — a) är icke-statliga ideella organisationer som är oberoende av industri, handel och näringsliv eller andra motstridiga intressen och vars huvudsakliga mål och verksamhet består i att främja och skydda konsumenternas hälsa, säkerhet och ekonomiska intressen i gemenskapen, — b) har fått i uppdrag att företräda konsumenternas intressen på gemenskapsnivå av nationella konsumentorganisationer i minst hälften av medlemsstaterna, vilka enligt nationella bestämmelser eller nationell praxis är representativa för konsumenterna samt är verksamma på regional eller nationell nivå, och — c) har för kommissionen på tillfredsställande sätt redovisat sin medlemsförteckning, sina interna regler samt sina bidragskällor. 3 Det ekonomiska stödet för åtgärd 17 får tilldelas europeiska konsumentorganisationer som — a) är icke-statliga ideella organisationer som är oberoende av industri, handel och näringsliv eller andra motstridiga intressen och vars huvudsakliga mål och verksamhet består i att främja och tillvarata konsumenternas intressen i standardiseringsarbetet på gemenskapsnivå, och — b) har fått i uppdrag i åtminstone två tredjedelar av medlemsstaterna att företräda konsumenternas intressen på gemenskapsnivå — av organ som, i enlighet med nationella bestämmelser eller nationell praxis, företräder nationella konsumentorganisationer i medlemsstaterna, eller, — i avsaknad av sådana organ, av nationella konsumentorganisationer i medlemsstaterna, vilka enligt nationella bestämmelser eller nationell praxis är representativa för konsumenterna samt är verksamma på nationell nivå.”

— Se EESK:s yttrande i frågan, föredragande Bernardo Hernández-Bataller (INT/180), av den 17.7.2003 i EUT C 234, 30.9.2003.

(4) EGT L 166, s. 51:

”Artikel 3 Inrättningar som kan föra talan Med godkänd inrättning avses i detta direktiv varje organ eller organisation som vederbörligen inrättas i enlighet med lagen i en medlemsstat och som har ett berättigat intresse av att säkerställa att de bestämmelser som avses i artikel 1 följs, särskilt a) ett eller flera oberoende offentliga organ, med särskilt ansvar för att skydda de intressen som avses i artikel 1 i medlemsstater där sådana organ finns, och/eller b) organisationer vilkas syfte är att skydda de intressen som avses i artikel 1, i enlighet med de kriterier som föreskrivs i deras nationella lag”.

Eller i den nuvarande ”kodifierade versionen”:

”Artikel 3 Inrättningar som kan föra talan Med godkänd inrättning avses i detta direktiv varje organ eller organisation som vederbörligen inrättas i enlighet med lagen i en medlemsstat och som har ett berättigat intresse av att säkerställa att de bestämmelser som avses i artikel 1 följs, särskilt a) ett eller flera oberoende offentliga organ, med särskilt ansvar för att skydda de intressen som avses i artikel 1 i medlemsstater där sådana organ finns, och/eller b) organisationer vilkas syfte är att skydda de intressen som avses i artikel 1, i enlighet med de kriterier som föreskrivs i deras nationella lag.”

(5) Beträffande den kooperativa sektorns betydelse, se kommissionens meddelande om främjande av kooperativa föreningar i Europa (KOM(2004) 18 slutlig den 23 februari 2004), där idén om en stadga för europeiska kooperativa föreningar återigen förs fram (yttrande av Jean-François Hoffel).

(6) EESK välkomnar därför kommissionens beslut helt nyligen (GD Hälsa och konsumentskydd) att anförtro åt Europeiska konsumentorganisationen att organisera kurser i ekonomi och personalförvaltning, PR, lobbyverksamhet och konsumentlagstiftning redan under innevarande år.

(7) Kommissionens beslut av den 9 oktober 2003 om inrättande av den rådgivande Europeiska konsumentgruppen (EUT L 258, 10.10.2003).

(8) Det beslutades i december 2002 att denna befattning skulle inrättas för att säkerställa en ständig dialog med Europas konsumenter. Befattningen tillsattes av Juan Riviere y Martin som utnämndes av kommissionär Mario Monti den 9 december 2003 (IP/03/1679 av den 9.12.2003).

(9) Här kan särskilt nämnas kommissionens beslut nyligen att inrätta vetenskapliga kommittéer på området för konsumentsäkerhet, folkhälsa och miljö (EUT L 66, 4.3.2004).

(10) 72 procent av organisationerna i enkäten angav att de fick statligt stöd men bedömde att detta var otillräckligt.

(11) I ett uttalande i augusti 2003 uppmanade Europeiska konsumentorganisationen regeringarna i de nya medlemsstaterna att stödja sina konsumentföreningar och visade på möjligheten att utnyttja Phare-programmet för detta ändamål.

(12) 75 procent av de utfrågade anger att det inte finns några skattelättnader för konsumentföreningar.

(13) EUT L 5, 9.1.2004, se också EESK:s yttrande, föredragande: Bernardo Hernández Bataller: EUT C 234, 30.9.2003.

(14) EUT L 5, 9.1.2004, se också EESK:s yttrande, föredragande: Bernardo Hernández Bataller: EUT C 234, 30.9.2003.

(15) Se artikel 153.1 och 5, där det framför allt i punkt 5 framgår att åtgärder som stöder, kompletterar och följer medlemsstaternas policy och som antagits av rådet i enlighet med artikel 251 och efter samråd med EESK ”inte förhindrar någon medlemsstat från att behålla eller införa striktare regler för konsumentskydd” givetvis under förutsättning att dessa är förenliga med EG-fördraget, i synnerhet i fråga om subsidiaritet och proportionalitet.

(16) Samma bestämmelse finns i artikel 129a i Maastrichtfördraget.

(17) Se t.ex. direktiv 90/314 (paketresor) artikel 8, 94/47 (tidsdelning) artikel 11, 93/13 (oskäliga villkor) artikel 8, 97/7 (distansavtal) artikel 14, 85/577 (avtal utanför fasta affärslokaler), 84/450 (vilseledande reklam) artikel 7, 87/102 (konsumentkrediter) artikel 15. I denna fråga är det viktigt att erinra om den stora studie som på begäran av kommissionen genomfördes av Centre de Droit de la Consommation under ledning av Monique Goyens i samarbete med framstående jurister som Klaus Tonner, López-Sánchez, Susanne Storm, Jérôme Frank, Alexandros Voutsas, William Fagan, Paolo Martinello, Andrée Colomer, A. Tavassy och Geraint Howells (SPC/02/93/CM, juli 1994) och där det i slutrapporten korrekt görs en åtskillnad mellan olika former av harmonisering: minimi-, fullständig, delvis, total och valfri.

(18) KOM(2001) 531 slutlig av 2.10.2001.

(19) KOM(2002) 208 slutlig av 7.5.2002.

(20) KOM(2002) 443 slutlig av 11. 9.2002.

(21) KOM(2003) 356 slutlig av 18.6.2003.

(22) Infördes uttryckligen i fördraget genom europeiska enhetsakten.

(23) Se artikel 32 i förslaget till konstitution.

(24) Bra exempel på detta är förordningar på senare tid om bl.a. domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område (EG nr 44/2001 av den 22 december 2000), om delgivning i medlemsstaterna av handlingar i mål och ärenden av civil eller kommersiell natur (EG nr 1348/2000 av den 29 maj 2000), om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar i äktenskapsmål och mål om föräldraansvar för makars gemensamma barn (EG nr 1347/2000 av den 29 maj 2000), om insolvensförfaranden (EG nr 1346/2000 av den 29 maj 2000), om säljfrämjande åtgärder på den inre marknaden (KOM(2002) 585 slutlig av den 25 oktober 2002), om samarbete mellan de nationella tillsynsmyndigheter som ansvarar för konsumentskyddslagstiftningen (KOM(2003) 443 slutlig av den 18 juli 2003), samt om material och produkter avsedda att komma i kontakt med livsmedel (KOM(2003) 689 slutlig av den 17 november 2003), etc.

(25) Se artikel 5 andra stycket i EG-fördraget:

”På de områden där gemenskapen inte är ensam behörig skall den i överensstämmelse med subsidiaritetsprincipen vidta en åtgärd endast om och i den mån som målen för den planerade åtgärden inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna och därför, på grund av den planerade åtgärdens omfattning eller verkningar, bättre kan uppnås på gemenskapsnivå.”

Det finns vissa skillnader i artikel 9.3 i förslaget till konstitution, vilka skulle behöva diskuteras mera ingående.

Texten i förslaget till konstitution lyder enligt följande:

”Enligt subsidiaritetsprincipen skall unionen på de områden där den inte ensam är behörig vidta en åtgärd endast och i den mån som målen för den planerade åtgärden inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna, vare sig på central nivå eller på regional och lokal nivå, och därför, på grund av den planerade åtgärdens omfattning eller verkningar, bättre kan uppnås på unionsnivå”.

Bland bidrag till diskussionen om subsidiaritetsprincipen kan följande nämnas:

”Subsidiarité: défi du changement”, Actes du Colloque, Jacques Delors, publikation från Europeiska institutet för offentlig administration, Maastricht, 1991 (EIPA) 11/04, ”Le principe de subsidiarité”, Jean-Louis Clergerie, Eellipres, 1997, G. Vandersanden”Considérations sur le principe de subsidiarité”, jan 1992 (ännu inte publicerad), ”Il principio di sussidiarietà nella prospectiva dell'attuazione del Trattato sull' Unione europea”,Gian Pietro Orsello, Rom, 1993 och Mégret-kommentarerna till fördraget, vol. 1, 2:a uppl. 421 ff.

(26) Det skall dock påpekas att när kommissionen först lade fram sin tolkning av subsidiaritetsprincipen och presenterade den vid Europeiska rådet i Edinburgh den 11 december 1992 ledde det till att en hel rad förslag till direktiv som redan var under beredning drogs tillbaka och att många andra bordlades eller reviderades.

(27) Principen antogs fullt ut i och med artikel 100b i Europeiska enhetsakten där Cassis de Dijon-domen slutgiltigt införlivades.

(28) ”Ömsesidigt erkännande på inre marknaden”, föredragande: Göran Lagerholm i EGT C 116, 20.4.2001.

(29) KOM(1999) 299 slutlig av 16.06.99.

(30) EGT C 12, 15.3.2001.

(31) Här åsyftas särskilt finansiella produkter via distanshandel.

(32) Se EESK:s yttrande om ”Försiktighetsprincipen”, föredragande Adrien Bedossa, (EGT C 268, 19.9.2000).

(33) Se EEG:s preliminära program från den 14 april 1975, där det redan stod att ”alla (konsument)rättigheter bör säkerställas genom åtgärder inom ramen för särskild gemenskapspolitik, som till exempel ekonomisk politik, gemensam jordbrukspolitik, arbetsrättspolitik, miljöpolitik, energi- och transportpolitik liksom en tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning som berör konsumenterna” (EGT C 92, 25.4.1975). Tanken vidareutvecklades senare i kommissionens meddelande till rådet den 4 juli 1985, den så kallade ”Nya drivkraften” där det för första gången framförs att den inre marknaden är ett medel och inte ett mål för den Europeiska ekonomiska gemenskapen (KOM(85) 314 slutlig), som utgör grund för rådets resolution av den 23 juni 1986.

Även Europaparlamentet uppmanar kommissionen i sin resolution från 1992 om konsumentskydd och folkhälsa inför genomförandet av den inre marknaden att ”på alla politikområden ta allt större hänsyn till behovet av konsumentskydd” (EP 152150).

Det ankom dock på EESK att strax före Europeiska rådet i Amsterdam, i sitt yttrande om den inre marknaden och konsumentskyddet (CES 1309/95 av den 22 november, föredragande Francisco Ceballo Herrero, EGT C 39, 12.2.1996), klart ange en rad rekommendationer beträffande ett horisontellt förhållningssätt till konsumentpolitiken och kräva en allmän referens till denna i det reviderade EG-fördraget.

(34) Art. III-38 och art. III-5.

(35) KOM(2002) 208 slutlig av 7. 5.2002.

(36) Se s. 7 i meddelandet.

(37) Yttrande 276/2003 av den 26 februari 2003, föredragande: Ann Davidson, EUT C 95, 31.12.2003.

(38) EESK:s rekommendationer i det redan citerade yttrandet 1309/95 av den 22 november:

”— EESK - anser att Europeiska unionens samtliga handelspolitiska beslut bör beakta konsumenternas intresse och fattas i enlighet med objektiva och allmänna kriterier; — anser när det gäller tillämpningen av artiklarna 85 och 86 i fördraget att remitteringen till konsumentorganisationerna skall preciseras i undantagsfall. Även godkännande av överenskommelser mellan företag och särskilt företagskoncentrationer bör preciseras, eftersom dessa inverkar negativt på marknadens funktion; — anser att direktiv om illojal konkurrens och reklam bör antas, — anser att rätten till konsumentskydd mot diskriminerande eller aggressiva försäljningsmetoder inom denna sektor bör harmoniseras, — anser att samarbetspolitiken bör stärkas när det gäller antagande av säkerhetsnormer och sanktioner mot handel med varor eller tjänster som innebär hälso- eller säkerhetsrisker. (punkt 3.2.4)”.

(39) Detta framgår alltsedan 1992 av kommissionens dokument om ”Bättre lagstiftning”, bl.a. rapporten från 2002 (KOM(2002) 715 slutlig av den 11 december 2002) och meddelandena Bättre och enklare lagstiftning (KOM(2001)726 slutlig av den 5 juni 2002), Styrelseformerna i EU: Bättre lagstiftning (KOM(2002) 275-278 slutlig av den 11 februari 2003), Uppdatera och förenkla gemenskapens lagstiftning (KOM(2003) 71 slutlig) och framför allt Lagstiftnings- och arbetsprogram för 2004 (KOM(2003) 645 slutlig av den 29 oktober 2003), där det betonas att en förenkling och kodifiering av gemenskapens lagstiftning är prioriterat under 2004 (Bilaga 5).

(40) Se EESK:s yttranden, föredragande Bruno Vever (EGT C 14, 16.1.2001), Kenneth Walker (EGT C 48, 21.2.2002 och EGT C 125, 27.5.2002), John Simpson (EUT C 133, 6.6.2003) och Daniel Retureau (INT/187 av den 17 mars 2004 - CESE 500/2004, EUT C 112, 30.4.2004)

(41) EUT C 321, 31.12.2003. Se också Europaparlamentets betydelsefulla rapport 25.09.093 (A5-0313/2003), föredragande: Monica Frassoni.

(42) KOM(2003) 71 slutlig, föredragande Daniel Retureau (CESE 500/2004, EUT C 112, 30.4.2004).

(43) I fråga om genomförandet av EU:s regelverk angav 65 procent av de tillfrågade att det var fullbordat och 35 procent att processen inte var genomförd.

(44) En kodifiering av EU:s konsumentlagstiftning och de olika tolkningarna av termen kodifiering debatterades ingående vid en konferens i Lyon 12–13 december 1997. De anföranden som hölls under konferensen gavs ut i en publikation med titeln Vers un Code Européen de la Consommation, 1998, Bruylant. Vid en konferens i Bologne-sur-Mer 14-15 januri 2000 diskuterades samma frågor, och anförandena från denna konferens gavs ut av Documentation Française (Paris 2000). Frågorna diskuteras också i olika inslag i Dominique Fenouillet och Françoise Labarthes Faut-il recodifier le droit de la consommation? (Economica, 2002).

(45) EESK:s yttrande 105/2004, föredragande: Hernández Bataller (EUT C 108, 30.4.2004).

(46) Se EESK:s yttrande om ”Den inre marknaden och konsumentskyddet”, föredragande Francisco Ceballo Herrero (EGT C 39, 12.2.1996) och ”Grönbok om konsumentskyddet inom Europeiska unionen”, föredragande Ann Davison i EGT C 125, 27.5.2002) och särskilt EESK:s yttranden om förslag till direktiv om vilseledande reklam, hemförsäljning, konsumentkrediter, paketresor, oskäliga villkor, tidsdelning, distanshandel i allmänhet och finansiella tjänster i synnerhet, tillverkarens ansvar, garantier, e-handel, produktsäkerhet och otillbörliga affärsmetoder.

(47) EESK:s yttrande av den 26 mars 2003, föredragande: Bernardo Hernández Bataller (EUT C 133, 6.6.2003). Den intressanta rapporten från Nederländernas utskott för konsumentfrågor från november 2000 måste också nämnas i detta sammanhang.

(48) Som rådet för övrigt redan fastslog i sin förordning av den 9 juni 1986 (EGT C 184, 23.7.1986).

(49) Yttrande antaget den 28 januari 2004, föredragande: Bernardo Hernández Bataller (EUT C 108, 30.4.2004). Kommissionen hade redan uppmärksammat behovet av en bättre övervakning av EG-rättens tillämpning i sitt meddelande av den 11 december 2002 (KOM(2002) 725 slutlig).

(50) Med hänvisning till subsidiaritetsprincipen beslutades vid Europeiska rådets möte i Edinburgh 11–12 december 1992 att dra tillbaka en rad förslag till direktiv som var under beredning, bl.a. de som åsyftas i texten (SN/456/92 bilaga C till ordförandeskapets slutsatser).

(51) Direktiv 2001/95/EG, artikel 20.

(52) KOM(2003) 313 slutlig, 6 juni 2003.

(53) KOM(2004) 2 slutlig av den 13 januari 2004. Se EESK:s yttrande, föredragande: Metzler och Ehnmark. Se också rådets resolution av den 1 december 2003, publicerad i EUT C 299, 10.12.2003.

(54) Utan att föregripa EESK:s yttrande i frågan (CESE 137/2005).

(55) Se ”Grönbok om tjänster i allmänhetens intresse2 (KOM(2003) 270 slutlig av den 21 maj 2003) och kommissionens meddelande ’Tjänster i allmänhetens intresse i Europa’” (KOM(96) 443 slutlig av den 11 september 1996).

(56) EESK:s yttrande CES 1607/2003 av den 10 december 2003 (EUT C 80, 30.3.2004), föredragande :Bernardo Hernández Bataller och CES 605/1997 av den 29 maj 1997, föredragande: Jan Jacob van Dijk (EGT C 287, 22.9.1997). Se också EESK:s yttrande om vissa viktiga tjänster, bl.a. CES 1269/96 av den 31 oktober 1996 (EGT C 66, 3.3.1997) om energi, CES 229/2001 av den 1 mars 2001 (EGT C 139, 11.5.2001) om elektroniska kommunikationstjänster, föredragande: Bernardo Hernández Bataller.

(57) I Portugal räknas inte längre, överraskande nog, telefontjänster som viktiga offentliga tjänster! (Lag 5/2004 av den 10 februari 2004).

(58) Enligt meddelandet KOM(2004) 374 slutlig, 12.5.2004.

(59) Förordning om tillämplig lag för utomobligatoriska förpliktelser (KOM(2003) 427 slutlig av den 22 juli 2003) (Rom II).

(60) CES 841/2004, föredragande: Jörg Frank von Fürstenwerth (EUT C 241, 28.9.2004).

(61) Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/13/EG av den 20 mars 2000 (EGT L 109, 6.5.2000).

(62) I enlighet med direktivet är det bara obligatoriskt att uppge en varas ursprung eller härkomst när ett utelämnande skulle kunna vilseleda konsumenten, en formulering som gett upphov till många tolkningar och inte är tillräckligt tydlig i juridisk bemärkelse.

(63) System för snabbt informationsutbyte.

(64) Se även EESK:s yttrande om ”Europaparlamentets och rådets förslag till direktiv om allmän produktsäkerhet”, (EGT C 367, 20.12.2000). I fråga om kontrollsystem för marknaden anser 65 procent av de tillfrågade att de är adekvata medan 37 procent att de är tämligen ineffektiva.

(65) Direktiv 85/374/CEE av den 25 juli 1985 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar om skadeståndsansvar för produkter med säkerhetsbrister, ändrat genom Europaparlamentets och rådets direktiv 99/34/EG av den 10 maj 1999, där tillämpningsområdet utvidgas till elmarknaden.

(66) KOM(1999) 396 slutlig, 28 juli 1999.

(67) Särskilt åsyftas Lovells-rapporten (MARKT/2001/II/D), kontrakt ETD/2001/B5-3001/D/76, där föredraganden för detta yttrande deltog.

(68) Rådets direktiv 85/577/CEE av den 20 december 1985 om att skydda konsumenten i de fall då avtal ingås utanför fasta affärslokaler, EGT 372, 31.12.1985.

(69) Europaparlamentets och rådets direktiv 97/7/CE av den 20 maj 1997 om konsumentskydd vid distansavtal, EGT L 144, 4.6.1997.

(70) Artikel 11 i direktiv 97/7, första stycket.

(71) Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/65/EG av den 23 september 2002 om konsumentskydd vid distansavtal, EGT L 271, 9.10.2002.

(72) Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om harmonisering av medlemsstaternas lagar och andra författningar om konsumentkrediter, KOM(2002) 443, 11.9.2002.

(73) Av de tillfrågade visste 89 % att denna rättighet omfattas av lagstiftningen men 30 % menade att den inte gäller i praktiken.

(74) Direktiv 93/13/EEG av den 5 april (EGT L 95, 21.4.1993, s.29).

(75) Databasen Clab har inte uppdaterats kontinuerligt och är svårtillgänglig. Av de tillfrågade ansåg 52 % att konsumentskyddet mot oskäliga villkor är tillfredställande och knappt 19 % ansåg att skyddet är otillräckligt.

(76) KOM(2000) 248 slutlig, 6.7.2000; jfr yttrande CES 1424/2000, föredragande: Manuel Ataíde Ferreira, EGT C 116, 20.4.2001.

(77) Direktiv 87/102, EGT L 42, 12.2.87 och direktiv 98/7, EGT L 101, 1.4.1998.

(78) EESK:s yttrande om ”Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om harmonisering av medlemsstaternas lagar och andra författningar om konsumentkrediter” av den 17 juli 2003 (EUT C 234, 30.9.2003), där EESK uttrycker sitt missnöje med att förslaget, i likhet med direktiv 87/102/EEG, främst tar hänsyn till inre marknadens utveckling, och att konsumentskyddet endast berörs i den mån det kan stimulera den fria rörligheten på kreditmarknaden och alltså inte är ett mål i sig utan enbart ett medel för att förverkliga den inre marknaden.

(79) Kommittén påminner i detta sammanhang om den fortfarande lika aktuella informationsrapporten och initiativyttrandet av den 24.4.2002 som Manuel Ataíde Ferreira var föredragande för (EGT C 149., 21.6.2002) samt de olika möten om detta tema som anordnades av kommissionen och av nationella konsumentorganisationer.

(80) Kommissionens rekommendation 87/598/EEG om en europeisk uppförandekod för elektroniska betalningar, EGT L 365, 24.12.1987, ger inte konsumenterna ett tillräckligt skydd.

(81) Meddelande från kommissionen om en ny rättslig ram för betalningar på den inre marknaden (KOM(2004) 718 slutlig), EESK:s yttrande, föredragande: Guido Ravoet (30.6.2004).

(82) Se KOM(2004) 91 slutlig, 12.3.2004 och EESK:s yttrande som håller på att utarbetas av Daniel Retureau och Ann Davison.

(83) Se KOM(2004) 341 slutlig, och EESK:s yttrande av föredraganden för detta yttrande.

(84) Se kommissionens meddelande om europeisk avtalsrätt (KOM(2001) 398 slutlig, 11.7.2001) och EESK:s yttrande med Daniel Retureau som föredragande, EGT C 241, 15.3.2001.

(85) Se initiativyttrandet om försäkringsavtal (INT/202), med samma föredragande som föreliggande yttrande.

(86) Direktiv 1999/44/EG av den 25.5.1999, EGT L 171, 26.6.1999.

(87) Yttrande CESE 743/94, av den 1 juli 1994, föredragande: J Proumens (EUT C 295, 22.10.1994).

(88) Detta nämndes redan i kommissionens utmärkta grönbok (KOM(93) 509 slutlig, 15.11.1993). Direktivet som följde levde inte upp till grönbokens ambitioner.

(89) KOM(2001) 531 slutlig. Jfr yttrandet CESE 344/2002, föredragande: Ann Davison (EGT C 125, 27.5.2002).

(90) Yttrande, 28.1.04, föredragande Bernardo Hernández Bataller (EUT C 108, 30.4.2004).

(91) Se yttrande, EGT C 221, 17.9.2002, med Dimitrios Dimitriadis som föredragande, om kommissionens förslag till förordning (KOM)2001 546, 2.10.2001.

(92) Av de tillfrågade kände 71 % till att det finns mekanismer som ger möjlighet till rättslig prövning medan 29 % svarade att det inte finns sådana särskilda mekanismer. I fråga om hur effektiva de är anser 58 procent av de tillfrågade att de är adekvata medan 35 procent att de är tämligen ineffektiva.

(93) Direktiv 98/27/EG, 19.5.1998, (EGT L 166, 11.6.1998) numera i kodifierad version (KOM(2003) 241 slutlig, 12.5.2003).

(94) På frågan om det finns bestämmelser för att göra undantag för konsumentorganisationer när det gäller rättsliga kostnader svarade 73 % av de tillfrågade att det inte finns några sådana.

(95) EESK:s yttrande om Grönbok om alternativa system för tvistlösning inom civil- och handelsrätt (KOM) 2002 196, 19.4.2002, föredragande: Henri Malosse - EUT C 85, 8.4.2003. Som en uppföljning väntar EESK på publiceringen av rapporten om hur EEJ-NET (European Extra-Judicial Network) fungerar. EESK vill ändå här och nu påpeka att nätet behöver göras mer välfungerande.

(96) Av de tillfrågade kände 78 % till att sådana strukturer existerar medan 33 % inte kände till dem.

(97) Rekommendation 98/257/EG av den 30 maj om principer som skall tillämpas på de instanser som är ansvariga för förfaranden för reglering av konsumenttvister utanför domstol, EGT L 115, 17.4.1998 och rekommendation 2001/310/EG av den 4 april 2001, EGT L 109, 19.4.2001.

(98) Rådets dokument 91/99 och 1-99/00806 som EESK utarbetat ett yttrande om med Guido Ravoet som föredragande (EGT C 75, 15.3.2000), ingår numera i förordning (EGT L 160, 30.6.2000).

(99) Förordning EG 44/2001 (EGT L 12, 16.1.2001).

(100) KOM(2003) 427 slutlig, 28 juli 1999.

(101) KOM(2002) 654 slutlig, som EESK utarbetat ett yttrande om med samma föredragande som för föreliggande yttrande (CESE 88/2004, EUT C 108, 30.4.2004).

(102) KOM(2001) 705 slutlig, 22.11.2001, som EESK utarbetat ett yttrande om med Manuel Ataíde Ferreira som föredragande (EGT C 36, 8.2.2002).

(103) Yttrandet om ”Strategi för konsumentpolitik 2002–2006” (EUT C 95, 23.4.2003, föredragande: Ann Davison); Yttrandet om ”Ett allmänt ramverk för finansiering av gemenskapens åtgärder till stöd för konsumentpolitiken under perioden 2004–2007” (EUT C 234, 30.9.2003, föredragande: Bernardo Hernández Bataller).