8.

Artikel 8 ska ersättas med följande: ”Artikel 8 Barnledighet 1. Medlemsstaterna ska vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att de arbetstagare som avses i artikel 2 är berättigade till en sammanhängande barnledighet under minst 20 veckor under tiden före och/eller efter förlossningen. 2. När det gäller de sista fyra veckorna av den period som avses i punkt 1 får ett system med ledighet av familjeskäl på nationell nivå betraktas som barnledighet vid tillämpningen av detta direktiv, under förutsättning att systemet ger ett övergripande skydd för arbetstagare, enligt artikel 2 i detta direktiv, som motsvarar den nivå som fastställs i detta direktiv. I detta fall ska den sammanlagda beviljade ledigheten överstiga den period för föräldraledighet som anges i rådets direktiv 96/34/EG av den 3 juni 1996 om ramavtalet om föräldraledighet, undertecknat av UNICE, CEEP och EFS (9). Den ersättning som utbetalas under mammaledighetens sista fyra veckor får inte vara lägre än den ersättning som avses i artikel 11.5, alternativt får ersättningen motsvara den genomsnittliga ersättning som utbetalas under mammaledighetens 20 veckor, vilken ska uppgå till minst 75 procent av den senaste månadslönen eller av en genomsnittlig månadslön enligt nationell lagstiftning, eventuellt med ett tak som fastställs i den nationella lagstiftningen. Medlemsstaterna får fastställa vilken period som ska ligga till grund för beräkningen av genomsnittslönen. Om en medlemsstat har infört bestämmelser om mammaledighet på minst 18 veckor, får medlemsstaten besluta att de två sista veckorna tillgodoses genom pappaledighet som finns tillgänglig på nationell nivå och med samma ersättningsnivå. 3. Den mammaledighet som föreskrivs i punkt 1 ska omfatta en obligatorisk ledighet med full lön på minst sex veckor efter förlossningen , utan att det påverkar befintlig nationell lagstiftning som föreskriver en obligatorisk mammaledighet före förlossningen. Sex veckors obligatorisk mammaledighet ska gälla för alla kvinnliga arbetstagare oberoende av antalet dagar de arbetat före förlossningen. Medlemsstaterna ska vidta de åtgärder som krävs för att säkerställa att de arbetstagare som avses i artikel 2 fritt kan välja om den icke-obligatoriska delen av mammaledigheten ska förläggas före eller efter förlossningen,utan att detta påverkar befintlig nationell lagstiftning och/eller praxis som föreskriver ett högsta antal veckor före förlossningen . 4. Denna period kan, i överensstämmelse med medlemsstatens lagstiftning, delas med fadern om paret är överens och begär detta. 5. För att skydda moderns och barnets hälsa ska medlemsstaterna vidta nödvändiga åtgärder för att se till att arbetstagare fritt och utan tvång kan bestämma om de ska utnyttja den icke-obligatoriska mammaledigheten före förlossningen. 6. Arbetstagaren ska senast en månad före ledighetens början ange under vilken tid hon vill ta ut den icke-obligatoriska delen av mammaledigheten. 7. Vid flerbarnsfödsel ska den obligatoriska mammaledighet som avses i punkt 3 förlängas för varje ytterligare barn i enlighet med nationell lagstiftning. 8. Den del av barnledigheten som om är förlagd före födseln kan förlängas med den tid som kan förflyta mellan den förväntade och den faktiska tidpunkten för födseln utan att den resterande ledigheten förkortas. 9. Medlemsstaterna ska vidta de åtgärder som krävs för att säkerställa att det ges kompletterande ledighet med full ersättning när barn föds för tidigt, läggs in på sjukhus efter födseln, föds med funktionshinder eller när modern har funktionshinder samt vid flerbarnsfödslar. Den kompletterande ledighetens längd ska stå i proportion till moderns och barnets eller barnens särskilda behov, så att hänsyn kan tas till dessa. Den sammanlagda mammaledigheten ska förlängas med minst åtta veckor efter förlossningen om barnet föds med funktionshinder, och medlemsstaterna ska även se till att det ges en kompletterade ledighet på sex veckor om barnet är dödfött. 10. Medlemsstaterna ska säkerställa att sådan sjukledighet som beror på sjukdom eller komplikationer som är en följd av graviditeten, och som inträffar fyra veckor eller mer före födseln, inte påverkar barnledighetens längd. 11. Medlemsstaterna ska skydda de rättigheter som mödrar och fäder till funktionshindrade barn har genom att se till att det finns särskilda arbetsvillkor för att hjälpa dessa föräldrar. 12. Medlemsstaterna ska anta lämpliga åtgärder för att erkänna förlossningsdepression som en allvarlig sjukdom och stödja upplysningskampanjer för att sprida korrekt information om förlossningsdepression och stävja de fördomar och den risk för stigmatisering som alltjämt är kopplade till sjukdomen.