RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET, EUROPAPARLAMENTET, EUROPEISKA EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN SAMT REGIONKOMMITTÉN

Tillämpning av en återhämtningsplan för sydkummel och havskräfta

SAMMANFATTNING

I rådets förordning (EG) nr 2166/2005 fastställs återhämtningsåtgärder för beståndet av sydkummel och havskräfta i Kantabriska sjön och väster om Iberiska halvön. Målet med återhämtningsplanen för sydkummel är att lekbeståndets biomassa inom 10 år ska överstiga 35 000 ton och att fiskedödligheten ska minska till F = 0,27. När det gäller havskräfta är målet att beståndet inom tio år ska ha återhämtat sig och befinna sig inom säkra biologiska gränser. De huvudsakliga delarna i återhämtningsplanen är en årlig minskning med 10 % för F samt en begränsning till 15 % för förändringar av den totala tillåtna fångstmängden mellan olika år. På senare år har det skett en ökning i lekbeståndets biomassa för sydkummel, vilket främst beror på ovanligt goda miljöförhållanden och biologiska förhållanden. Enligt forskarnas beräkningar är fiskedödligheten fortfarande för hög och den totala tillåtna fångstmängden (TAC) har överskridits, vilket tyder på att planen inte har genomförts på ett effektivt sätt.

1. INLEDNING

Sydkummel ( Merluccius merluccius) är en av de viktigaste målarterna för fiskeflottorna som fiskar vid Iberiska halvöns Atlantkust. Sydkummelns utbredningsområde omfattar Iberiska halvöns Atlantkust, vilket motsvarar Ices-sektionerna VIIIc och IXa (Internationella havsforskningsrådet). Den historiska avkastningen minskade från 30 000 ton i början av 1970-talet till som lägst 6 700 ton under 2002. Sedan ökade produktionen till 16 000 ton under 2008. Under 2003 konstaterade Internationella havsforskningsrådet att beståndet befann sig utanför biologiskt säkra gränser och rekommenderade en plan för återuppbyggnad av biomassan. En återhämtningsplan för beståndet infördes 2006 av Europeiska unionen. I rådets förordning (EG) nr 2166/2005 fastställs återhämtningsåtgärder för bestånden av sydkummel och havskräfta ( Nephrops norwegicus ) i Kantabriska sjön och väster om Iberiska halvön samt ändringar av vissa bestämmelser i rådets förordning (EG) nr 850/98 för bevarande av fiskeresurserna genom tekniska åtgärder för skydd av unga exemplar av marina organismer, och den trädde i kraft i januari 2006.

Målet för den nämnda återhämtningsplanen för sydkummel är att lekbeståndets biomassa ska överstiga 35 000 ton inom tio år, och att fiskedödligheten ska minska till F[1] = 0,27. När det gäller havskräfta är målet att beståndet inom tio år ska återhämta sig så att det befinner sig inom säkra biologiska gränser. De huvudsakliga delarna i återhämtningsplanen är en årlig minskning med 10 % av F samt en begränsning till 15 % för förändringar av den totala tillåtna fångstmängden mellan olika år enligt rekommendationer från den vetenskapliga, tekniska och ekonomiska kommittén för fiskerinäringen (STECF) och Ices.

De fiskefartyg som fiskar efter sydkummel och havskräfta måste följa de begränsningar i fiskeansträngningen[2] som fastställts i bilaga IIB till rådets årliga förordningar om fastställande av fiskemöjligheter för vissa fiskebestånd. Enligt dessa bestämmelser får EU-fartyg med en total längd över 10 meter som har reglerade redskap ombord (trålar, snurrevadar och liknande redskap med en maskstorlek på 32 mm eller större och nät med en maskstorlek på 60 mm eller större samt bottenlångrevar) och vars totala landningar är 5 ton eller mer när det gäller kummel och/eller 2,5 ton när det gäller havskräfta endast fiska under ett begränsat antal dagar. Detta högsta antal dagar justeras varje år i linje med den årliga justering för fiskedödligheten som av Ices och STECF beräknas vara förenlig med tillämpningen av planen. Sedan 2005 har ansträngningssystemet inneburit en minskning med 10 % i det högsta antalet fiskedagar från år till år.

2. Underlag för rapporten

Den här rapporten överensstämmer med kraven i artikel 16 i rådets förordning (EG) nr 2166/2005 där det sägs att kommissionen senast den 17 januari 2010 för Europaparlamentet och rådet ska lägga fram en rapport med slutsatser om tillämpningen av återhämtningsplanen för berörda bestånd och fiskeområden, inbegripet tillgängliga samhällsekonomiska data med anknytning till planen.

Rapporten baseras huvudsakligen på den utvärdering som gjordes i oktober 2010 av en undergrupp inom STECF för mål och strategier för förvaltningen (SGMOS 10-06) samt av STECF:s 35:e plenarmötet som hölls i november 2010. Andra delar, t.ex. ny vetenskaplig och teknisk information från Ices och STECF samt slutsatserna från en undersökning av förvaltningen av ansträngningssystemet i medlemsstaterna, har också beaktats.

Den utvärdering av planen för sydkummel och havskräfta som STECF genomförde i oktober 2010 överensstämmer med slutsatserna från flera vetenskapliga möten, nämligen i) Ices benchmark-bedömning från februari 2010 där man validerade en ny metod för att fastställa den biologiska statusen för beståndet av sydkummel, ii) STECF-mötet i juni 2010 där man fastställde en rad arbetsåtgärder inför utvärderingen av planen, iii) STECF:s granskning av ansträngningssystemet (i september 2010) och iv) Ices arbete med utvärderingen av regler för fångstkontroll under 2010.

Spanien, Portugal och till viss del Frankrike är de tre medlemsstater[3] som omfattas av fisket av sydkummel och havskräfta i Kantabriska sjön och området väster om Iberiska halvön. Information från Spanien och Portugal krävdes för att forskarna inom STECF och Ices skulle kunna dra slutsatser och presentera rekommendationer i förhållande till de olika utvärderingarna. Under 2009 och 2010 bad kommissionen medlemsstaterna att lämna detaljerad information om fångst, fiskeansträngning samt socioekonomiska uppgifter för användning i vetenskapligt syfte. Uppgifter av tillräckligt god kvalitet lämnades dock inte in till kommissionen och STECF förrän under det andra halvåret 2010.

3. BIOLOGISKA ÖVERVÄGANDEN

4. Sydkummel

Kummeln är ett av de största rovdjuren bland de bottenlevande arterna i de nordöstra delarna av Atlanten och livnär sig främst på blåvitling ( Micromesistius poutassou ), taggmakrill ( Trachurus spp.) och mindre fiskar. Beståndet av sydkummel sträcker sig över den Iberiska halvöns Atlantkust, vilket motsvarar Ices-sektionerna VIIIc och IXa. Även om kummelsorterna i Atlanten och Medelhavet ofta anses tillhöra olika bestånd på grund av de biologiska skillnaderna finns det inga tydliga bevis på att det förekommer flera olika kummelbestånd i den nordöstra delen av Atlanten. Man tror att det finns en viss överföring mellan de södra och norra kummelbestånden.

Ices bedömningar av beståndet av sydkummel från 2010 visar att den förväntade minskade fiskedödligheten (F) inte har uppnåtts och fortfarande är för hög. För närvarande beräknar Ices att fiskedödligheten är cirka 0,74 (bild 1). Lekbeståndets biomassa ökade från 12 700 ton 2006 till 21 500 ton 2010. Till största delen beror detta på bra rekryteringsårsklasser (cirka 61 % över medeltalet för rekrytering 1982–2010) i beståndet under 2007 (bild 1).

Bild 1 – Förändringar i fångst, landning, rekrytering, fiskedödlighet och i lekbeståndets biomassa för sydkummel 1982–2010.

[pic]

Källa: Ices råd 2010, bok 7, punkt 7.4.1.

Index för kummelrekrytering[4] baseras på både miljömässiga och biologiska faktorer. Stor rekrytering inträffar under mellanliggande oceanografiska scenarier och minskande rekrytering märks under extrema situationer. Uttryckt i biologiska termer innebär detta en förändring i beståndets struktur som omfattar utjämning av ålder/storlek vid fiskens mognad eftersom utfiskning av stora fiskar kan kompenseras med en ökad rekrytering. I sammanhanget bör nämnas att rekryteringen har varit god trots att lekbeståndets biomassa är mycket låg. Det är en kompensationseffekt av en lång period av överfiske. Forskarna ser detta som en ovanlig och oväntad händelse.

Målet med planen är att öka lekbeståndets biomassa till 35 000 ton fram till 2015 vilket är referenspunkten för biomassa och samtidigt minska fiskedödligheten till F = 0,27 enligt forskarnas bedömning 2004. Biologiska simulationer visar emellertid att målet F = 0,27 inte kommer att uppnås förrän 2018 även om planen tillämpas helt och hållet från 2011 och framåt. För att målet för F ska uppnås 2015 måste man tillämpa en snabbare minskning av F och en begränsning av den totala tillåtna fångstmängden. Målet för EU är att uppnå maximal hållbar avkastning för varje bestånd 2015 enligt överenskommelsen vid världstoppmötet för hållbar utveckling i Johannesburg 2002.

Enligt STECF kan inte målet för F uppnås om man inte tillämpar planen. Detta gäller även om den nuvarande planen granskas eller om ett nytt ansträngningssystem införs.

När det gäller målet för biomassa visar nuvarande iakttagelser av bestånd och rekrytering att de säkra biologiska nivåerna kan ligga på en mycket lägre nivå för biomassa än vad man tidigare beräknat. Nivåerna av biomassa ska emellertid behandlas med försiktighet eftersom den biomatematiska modellen som använts inte är helt tillförlitlig.

5. Havskräfta

Havskräftan lever i mjukbottnar på kontinentalsockeln. Havskräftans spridning fastställs snarare av bottentyp och vattentemperatur än av djupet. Beståndet av havskräfta är ojämnt fördelat och benämns av forskare som funktionsenheter där det finns lämpliga substrat. Havskräftorna i de fristående funktionsenheterna är ofta av varierande biologisk status som kräver olika förvaltningsåtgärder.

Bestånden av havskräfta i funktionsenheterna 25 och 31 i Kantabriska sjön och funktionsenheterna 26–27 väster om den Iberiska halvön var redan utarmade när planen togs i drift och har sedan dess inte förbättrats. Rekommendationen från Ices för de fyra funktionsenheterna var att ingen fångst fick tas före eller under förvaltningsplanens tillämpning. Fångsten har därför påverkat beståndens tillstånd negativt.

Fiskeansträngningen i funktionsenheterna 28–29 och 30 sydväst om Iberiska halvön och i Cadizbukten har minskat främst beroende på fiskefartygens förändrade mål för arterna (portugisiska fiskefartyg för kräftfiske och fiskefartyg från Cadiz för olika bottenlevande arter) som ett resultat av ökningen i beståndet av djuphavsräka ( Parapenaeus longirostris ) och inte beroende på minskningen av fiskeansträngningen som föreslagits i planen. Biomassan i funktionsenheterna 28–29 beräknas ha ökat även om den fortfarande ligger på en låg nivå i funktionsenhet 30. För funktionsenheterna 28–29 minskade de rapporterade fångsterna på 400 ton i planens inledningsskede till cirka 120 ton under 2009, främst beroende på att fiskeflottan gick över till andra målarter.

6. BESKRIVNING AV FISKET

7. Sydkummel

I Kantabriska sjön och väster om Iberiska halvön fångas kummel i blandfiske främst av fartyg från Spanien och Portugal (trålare, fartyg med nät, ytlångrevsfartyg och mindre fiskefartyg).

De spanska trålfartygen är ganska likartade och använder sig främst av två redskap, partrål och bottentrål. Fiskefartygens andel av kummel i den landade fångsten är relativt liten eftersom det finns andra viktiga målarter (t.ex. marulk ( Lophiidae ), glasvar ( Lepidorhombus spp.), havskräfta, blåvitling, taggmakrill och makrill ( Scomber scombrus )). De mindre fiskefartygen är däremot väldigt lika eftersom de använder många olika redskap som till exempel ryssjor, små och stora nät samt ytlångrevar. De små fiskefartygen fiskar olika typer av bestånd beroende på vilka redskap som används. Kummel är en viktig del av fångsten för de här fiskefartygen eftersom den säljs till ett högt pris på den iberiska marknaden.

Kummel fångas av de portugisiska fiskefartygen i trål och i de mindre fiskefartygens blandfiske med andra fiskarter och kräftdjur. Här ingår även taggmakrill, marulk, glasvar, makrill, spansk makrill ( Scomber japonicus ), blåvitling, blåröd räka ( Aristeus antennatus ), djuphavsräka och havskräfta. Trålfartygen är av två typer: trålfartyg som fångar bottenlevande arter med nät med en maskstorlek på 70 mm och trålfartyg som huvudsakligen fångar kräftdjur med nät med en maskstorlek på 55 mm.

8. Havskräfta

I Biscayabukten och väster om Iberiska halvön fångas havskräfta i blandfiske med bottentrål. Fisket pågår året runt och de största fångsterna får man under våren och sommaren. Havskräftan fiskas tillsammans med kummel, marulk, glasvar, taggmakrill, makrill samt blåvitling. På grund av blandfisket av bottenlevande arter i området påverkas fisket av havskräfta av åtgärder för förvaltning av de olika fiskarterna.

Söder och sydväst om Portugal (funktionsenheterna 28–29) utgör fisket av havskräfta en liten men värdefull bifångst för fiskefartygen som främst fiskar bottenlevande fiskarter. I funktionsenheterna 28–29 finns det trålfiskefartyg för kräftdjur som huvudsakligen fångar kräftdjur på djupt vatten. Fartygen får fiska havskräfta med nät med en maskstorlek på 70 mm och räkor med fångstkassar med en maskstorlek på 55 mm. De två arterna har olika marknadsvärde. Beroende på förekomst riktas ansträngningen in på den ena eller den andra arten. Djuphavsräka är den huvudsakliga målarten medan havskräfta är den sekundära målarten.

Den ansträngningen som gäller för havskräfta i funktionsenheterna 28–29 och som har uppskattats av Ices, har minskat främst på grund av en ökad ansträngning inom fisket efter djuphavsräka som är den andra målarten för fiskefartygen som fiskar kräftdjur. Enligt Ices har förändringen inneburit en minskning av F för beståndet av havskräfta. Även om minskningen är marginell har andelen landad fångst av havskräfta minskat med 44 % (från 0,23 % till 0,10 %) från 2006–2009.

9. FISKEANSTRÄNGNINGSORDNINGEN

De fiskefartyg som fiskar sydkummel och havskräfta måste följa de begränsningar i fiskeansträngningen uttryckt i antal dagar till havs som fastställs i bilaga IIB i rådets årliga förordning om fastställande av årliga fiskemöjligheter för vissa fiskebestånd, i enlighet med vad som beskrivs i punkt 1 ovan.

Baslinjen för fiskeansträngningen fastställdes efter typ av redskap mot bakgrund av fiskefartygets aktivitet under 2003 uppmätt i kilowattdagar till havs. De nominella[5] siffrorna för ansträngningen har använts för att beräkna anpassning av ansträngningen från år till år.

10. Utvecklingen av fiskeansträngningen och nivåer av fiskedödlighet

Eftersom kummel fångas i blandfiske och kummelfångsten därmed ibland utgör endast en liten del av den totala fångsten för vissa flottsegment (till exempel trålare), kan en begränsning av fartygens aktivitet leda till att fiskeflottan inte kan utnyttjas i hela sin potential. Trots detta ökade andelen kummel i den totala fångsten med 46 % (från 7,5 % till 11 %) under 2006–2009, vilket troligen beror på en ökad förekomst av kummel under de senaste åren.

Den totala nominella fiskeansträngningen har minskat något de senaste åren på grund av begränsningarna i fiskeansträngningen som infördes med planen. Trots de stegvisa minskningarna i den årliga nominella fiskeansträngningen på 10 % har F (fiskedödligheten) hos kummel inte minskat tillräckligt, och den är fortfarande för hög. För närvarande beräknar Ices att den ligger på cirka 0,74, vilket är 2,7 gånger högre än målvärdet (bild 1).

Det finns emellertid bevis, baserade på vetenskapliga uppgifter, för att den totala tillåtna fångstmängden kan ha överskridits under flera år inom planen, och andelen fångst som kastas överbord är hög. Under 2009 uppskattade Ices landningar på 19 200 ton och fångster på 22 400 ton vilket är 2,4 respektive 2,8 gånger mer än den totala tillåtna fångstmängden på 8 104 ton. Detta innebär att kommissionen och de berörda medlemsstaterna måste göra ytterligare undersökningar.

Den oväntat höga fiskedödlighet hos kummel som nämns ovan kan förklaras med följande:

11. Det finns uppgifter som tyder på att återhämtningsplanen inte har genomförts på ett effektivt sätt. Den vetenskapliga informationen tyder på att den totala tillåtna fångstmängden överskridits. Detta kan till viss del bero på brister i de nationella kontrollsystemen. Kommissionen har sedan 2006 genomfört flera kontroller av de spanska och portugisiska kontrollsystemen. Kommissionen utreder och granskar för närvarande det spanska kontrollsystemet.

12. Felaktig och/eller ineffektiv förvaltning av fiskeansträngningen på nationell nivå. I artikel 26.6 i förordning (EG) nr 1224/2009 (kontrollförordningen) står det: ”En dag i ett område ska vara varje kontinuerlig 24-timmarsperiod eller delar därav som ett fiskefartyg befinner sig inom det geografiska området och ute ur hamn…” Detta innebär att en del av en dag räknas som en hel dag. Mot bakgrund av detta fastställdes baslinjevärdena för fiskeansträngningen i kilowattdagar för 2003. Eftersom den nya kontrollagstiftningen trädde i kraft först alldeles nyligen (i januari 2010), antas de regler som ska tillämpas för delar av dagar före 2010 förbli oinskränkta.

13. Fiskeansträngningen har överförts till fartyg med större fångster. Ett byte från aktiva till passiva redskap i fiskeansträngningen har noterats. Fiskeansträngningen i kilowattdagar har överförts i förhållandet 1:1, men detta är emellertid inte en lämplig måttenhet för att mäta fiskeansträngningen för passiva redskap. Beträffande statiska redskap, t.ex. hos fartyg med nät, fångar dessa redskap mer kummel per enhet trots den relativt låga andelen av den totala fiskeansträngningen i kilowattdagar i jämförelse med exempelvis fiskefartyg som fiskar bottenlevande fiskarter där fiskeansträngningen har överförts. En stor utbredning av nät i vattnet ger ett betydande och jämnt fisketryck. När fiskeansträngningen överförs till samma typ av redskap, exempelvis från trål till trål mot bakgrund av permanenta avbrott i fisket kan de fartyg som är mer effektiva återställa fiskeansträngningen från de mindre effektiva fartygen som har skrotats.

14. I de fall där fiskeansträngningen (i kilowattdagar) har överförts från fartyg som fiskar med nät till trålare i utbyte mot kvoter (i ton kummel), fick trålare med hög fiskekapacitet som huvudsakligen fiskar andra typer av fisk än kummel större fiskeansträngning för att fortsätta fånga andra fiskarter och kasta kummel överbord. Trålbindarna fick en större kvot för att fortsätta fiska kummel under låg fiskeansträngning i kilowattdagar.

15. En omfattande kassering av fångst på grund av i) biologiska faktorer (t.ex. överflöd av kummel), ii) begränsningar enligt lagstiftningen (t.ex. kvotbegränsningar), iii) marknadens efterfrågan (t.ex. priset på kummel) eller iv) fiskeredskap och fartygens egenskaper.

16. Fiskeansträngningen har minskats och anpassats i nominella termer (kilowattdagar) utan hänsyn till den effektiva[6] fiskeansträngningen som beräknas efter fartygens egenskaper, redskap, tekniska förbättringar samt typ av fiske. Detta omfattar eventuella förändringar i fisket där fiskefartyg fiskar områden med stort bestånd av kummel där tillgången på kummel ökar eller ökad användning av fiskeredskap som fångar mer kummel.

17. Det är inte alla fiskefartyg som omfattas av begränsningar i fiskeansträngningen. De fartyg som omfattas av begränsningar i fiskeansträngningen (d.v.s. fartyg över 10 meters längd med reglerade redskap ombord som fiskar 5 ton kummel eller mer) ansvarar för 71 % av den totala fångstmängden av kummel. Resterande fartyg som fiskar 29 % av den totala tillåtna fångstmängden av kummel kan öka sin fiskeansträngning utan några begränsningar. Utelämnande av fartyg över 10 meter från ansträngningssystemet kan å andra sidan ha bidragit till att öka investeringarna i dessa fartyg som ökar i antal och i fiskekapacitet. Det finns emellertid inte några beräkningar på den här fiskeansträngningens förändring till mindre fartyg. Kommissionens inledande förslag att begränsa fisket för fartyg som är mindre än 10 meter godkändes inte av rådet.

18. Eventuella skillnader mellan den registrerade motorkapaciteten hos fartyget och den faktiska och den uppgraderade motorkapaciteten. Registrering av motorkapaciteten baseras på information från tillverkaren och kontrolleras men mäts inte alltid av företag som arbetar med säkerhet och certifiering till havs.

19. Baslinjen för den inledande fiskeansträngningen (i kilowattdagar) som fastställdes 2003 beräknades mot bakgrund av fartygens tidigare aktivitet. Eftersom informationen förändras med tiden kan värdet för baslinjen ha satts på en orealistiskt hög nivå. I det här sammanhanget kanske begränsningarna av fiskeansträngningen under planens första år inte har varit effektiva.

20. PLANENS PÅVERKAN PÅ EKOSYSTEMET OCH SOCIOEKONOMISKA EFFEKTER

Forskarna anser att planen inte fått några effekter för ekosystemet eftersom tillämpningen, såsom beskrivs ovan, har varit bristfällig.

21. Planens socioekonomiska effekter

Forskare inom STECF använde sig av offentlig information som samlats in via insamlingen av uppgifter om fiskeresurserna för att beräkna fiskefartygens fiske av kummel samt besättning, bränsle och rörliga kostnader som en del av det totala värdet och årliga andelen av den totala mängden fångad kummel.

Om återhämtningsplanen hade genomförts på rätt sätt sedan 2006 skulle fiskedödligheten legat under målet (F = 0,27) jämfört med dagens situation. Lekbeståndets biomassa skulle då vara tre gånger högre och även driftsvinsterna skulle ha blivit högre (bild 2). Detta innebär att om planen hade tillämpats fullt ut sedan 2006 så hade vinsten ökat under hela perioden. Efter 2011 skulle den totala vinsten på alla områden vara högre om planen hade tillämpats sedan 2006.

Bild 2 – Jämförelser mellan fiskedödlighet, lekbeståndets biomassa, avkastning samt driftsvinster. Den mörka linjen visar en perfekt tillämpning av planen från 2006. Den streckade linjen visar planens tillämpning efter 2011 och den prickade linjen visar förhållandet till F som ger en ökad vinst sedan 2006 (optimal och drastisk tillämpning).

[pic]

Källa: Rapport från STECF SGMOS 10-06 ”Evaluation of the Multiannual plan for Hake and Nephrops in Areas VIIIc and IXa”, oktober 2010.

Efter fyra års tillämpning av planen har inga betydande förändringar skett i fiskefartygens kapacitet.[7]Även om stora skillnader i pris på kummel och bränsle påverkar fiskefartygens vinst har ingen betydande minskning av fiskefartyg[8] skett.

22. SLUTSATSER

Det finns uppgifter som tyder på att planen för sydkummel och havskräfta inte har lett till några reslutat på grund av problem med tillämpningen. Enligt Ices har fiskedödligheten (F) för kummel ökat sedan planen började tillämpas 2006 och var under 2010, dvs. fyra år efter det att planen började tillämpas, nära tre gånger högre (Fmax = 0,27) än målvärdet. Mot bakgrund av detta har den totala tillåtna fångstmängden för kummel inte kunnat upprätthållas. Den landade fångsten 2010 beräknas av forskare från Ices till 2,2 gånger den totala tillåtna fångstmängden. Under 2007 var rekryteringen ovanligt hög och detta innebär en förlorad möjlighet att bygga upp beståndet av kummel till en hållbar nivå inom den angivna tidsramen. Om rekryteringen minskar på nytt till tidigare nivåer kommer en längre övergångsperiod eller en snabbare minskning i fångsten att krävas för att Fmsy ska kunna uppnås till 2015.

Ansträngningssystemet har inte varit ett effektivt redskap för att minska fisketrycket i de båda bestånden. När den nominella fiskeansträngningen för reglerade redskap inom planen har minskat har den effektiva fiskeansträngningen ökat på grund av överföring av fiskeansträngning till redskap som fångar större mängder kummel per fartyg och på grund av ett ökande antal fartyg som inte omfattas av begränsningarna i fiskeansträngningen. Fiskeansträngningen för beståndet av havskräfta har delvis minskat vilket inte beror på minskningar i fiskeansträngningen enligt planen utan på en förändrad inriktning mot fångst av räkor.

På grund av bristerna i tillämpningen av planen 2006–2010 minskade vinsten med 20 % i jämförelse med ett scenario där planen skulle ha tillämpats fullt ut sedan 2006. För att förstå de ekonomiska konsekvenserna av planen måste man analysera den i sitt sammanhang och med hänsyn till andra arter som fångas av fiskefartygen inom samma eller olika fiskeföretag.

Mot bakgrund av en eventuell översyn av planen som planeras[9] under 2011 måste man granska varför målvärdet för fiskedödlighet inte kunde uppnås. Problem med tillämpningen måste lösas omedelbart. Dessutom måste även ansträngningssystemet förbättras. Det är därför lämpligt att införa ett ansträngningssystem där man tar hänsyn till fiskefartygen, oavsett om de har aktiva eller passiva redskap, och eventuellt utöka ansträngningssystemets tillämpningsområde till att även omfatta Cadizbukten och mindre fartyg. Man bör även granska fångst som kastas överbord och hur detta påverkar fiskedödligheten. Säsongsbaserade fiskestopp eller stopp i realtid kan vara ett effektivt sätt att kontrollera fisketrycket, särskilt sett till lekbeståndet. Förvaltningen av beståndet av havskräfta i funktionsenheter skulle då motsvara bevarandeåtgärderna för varje beståndsenhet på ett bättre sätt. Planen bör även omfatta andra fiskarter som marulk för att minska blandfiskets påverkan i vissa bestånd. Målet med planen kan komma att granskas mot bakgrund av de senaste vetenskapliga rekommendationerna.

[1] Fiskedödligheten (F) är andelen av ett bestånd som under året dör på grund av fiske. Andelen utgör den ungefärliga förlusten i procent per år.

[2] I Ices-sektionerna VIIIc och IXa, med undantag för Cadizbukten.

[3] Spanien har 64 % av den totala tillåtna fångstmängden för kummel och 41 % av havskräfta. Portugal har 30 % av den totala tillåtna fångstmängden för kummel och 58 % av havskräfta. Frankrike har 6 % av den totala tillåtna fångstmängden för kummel och 1% av havskräfta.

[4] Rekrytering motsvarar antalet nya fiskar som läggs till den del av beståndet som kan fiskas vilket är ett resultat av tillväxt eller migrering av mindre fiskar.

[5] Nominell fiskeansträngning är den potentiella fiskeansträngningen hos en fiskeenhet som utgörs av ett fiskefartyg och en viss typ av redskap. Det är en funktion av fartygets registrerade egenskaper (i kW) och tid på havet.

[6] Effektiv fiskeansträngning är en funktion av parametrar som anger fiskefartygets egenskaper och den teknik som används. Detta omfattar inte bara motorkraft i kW utan även skrovets egenskaper, utrustning på däck, elektronisk fartygskontroll, fångsthantering, fartygets och motorns ålder, redskap och fiskeaktivitet (inklusive typ av fiske) som anses ha en betydande påverkan på fiskedödligheten.

[7] Med "fiskekapacitet" avses den maximala tillgängliga mängd av beståndet (eller fångsteffektivitet) i fisket som utnyttjas i dess fulla kapacitet under en angiven tidsperiod mot bakgrund av resurs- och marknadsvillkor.

[8] Som andel av den sammanlagda flottan uttryckt i antal fartyg.

[9] http://ec.europa.eu/governance/impact/planned_ia/docs/123_mare_southern_hake_en.pdf