SV Europeiska unionens officiella tidning C 251/1

Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om ”Förslag om att kartlägga makroregionala strategier i Europa”

(yttrande på eget initiativ)

(2015/C 251/01)

Föredragande: Etele BARÁTH

Den 27 februari 2014 beslutade Europeiska ekonomiska och sociala kommittén att i enlighet med artikel 29.2 i arbetsordningen utarbeta ett yttrande på eget initiativ om

Förslag om att kartlägga makroregionala strategier i Europa.

Facksektionen för Ekonomiska och monetära unionen, ekonomisk och social sammanhållning, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 3 februari 2015.

Vid sin 505:e plenarsession den 18–19 februari 2015 (sammanträdet den 18 februari 2015) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 166 röster för, 1 röst emot och 6 nedlagda röster.

Inledning

Hittills har EU:s insatser för att komma ur den allmänna krisen, som utlöstes av finanskrisen, visat sig vara otillräckliga. I ett flertal analyser framhålls ett överdrivet fokus på beslut som gäller finanssektorn och EU:s extremt hierarkiska beslutsprocess, som gör det omöjligt att vidta nödvändiga åtgärder för att minska de sociala spänningarna. Man kan även se en stor klyfta mellan å ena sidan Europa 2020-strategins målsättningar och åtgärdsplaner, som syftar till att stödja EU:s långsiktiga utveckling, och å andra sidan de tillgängliga resurserna. En ökad samstämmighet mellan de olika ekonomiska åtgärderna är för närvarande av största vikt.

Även om vissa central- och östeuropeiska länder har kommit ikapp, har klyftorna mellan andra medlemsstater blivit större vad gäller såväl den övergripande ekonomin som inkomster och levnadsstandard. Denna tendens har förstärkts av vissa regionala särdrag, och i vissa områden har ohållbara spänningar redan uppstått.

Både i den socialpolitiska utveckling som är nödvändig för att komma ur krisen och i sammanhållningspolitikens nya målsättningar och program, måste tonvikt läggas på EU-politikens territoriella dimension.

Den nya Europeiska kommissionen insåg vikten av detta när den lanserade programmet ”En ny start”, som ska främja den ekonomiska tillväxten, skapa nya arbetstillfällen och förbättra levnadsstandarden. Europeiska kommissionens program skapar både nya möjligheter och nya ansvarsområden. Det är inte bara fråga om en betydande ökning av investerings- och utvecklingsfonderna för perioden 2015–2017 och ett undanröjande av juridiska och organisatoriska hinder. Det gäller även de makroregionala strategierna. Arbetsprogrammets tio prioriteringar stärker direkt eller indirekt sammankopplingen av Europas makroregioner, och deras gemensamma utveckling bidrar också till en omdefiniering av den makroregionala politikens roll och av strategiernas position och genomförbarhet.

En ny slags styresform, som bygger på utveckling, är starkt decentraliserad och som mer systematiskt involverar näringslivets och arbetsmarknadens organisationer och även tar hänsyn till de makroregionala strategierna, skulle i stor utsträckning kunna bidra till att stimulera tillväxten samt förbättra investeringarnas effektivitet och ändamålsenlighet (1).

Tack vare en ny styresform kan de makroregionala strategierna fungera som ett utmärkt verktyg för att påskynda utvecklingen, stärka den territoriella sammanhållningen och främja genomförandet av Europa 2020-strategin utan att det går ut över miljön, vilket är minst lika viktigt. Principen om ”tre nej” är inte längre ett hinder: den fleråriga budgetramen 2014–2020 skapar finansiella möjligheter, den gemensamma strategiska ramen fastställer reglerna och i praktiken har en liten kontrollmekanism utvecklats.

Genom att utarbeta detta yttrande på eget initiativ vill EESK genomföra det som beslutades under kommitténs plenarsession hösten 2013 samt analysera effekten av de makroregionala strategierna i Europa, särskilt ur det civila samhällets synvinkel. Dessutom föreslås ett sätt att integrera dessa strategier i EU:s utvecklingspolitik.

1. Slutsatser och rekommendationer

1.1 Europeiska ekonomiska och sociala kommittén har granskat situationen för de makroregionala strategierna samt de yttranden och förslag som gäller dem (2). Utifrån de resultat som uppnåtts har man dragit slutsatsen att de makroregionala strategierna behöver utarbetas på EU-nivå. Syftet med makroregionerna är inte att splittra, utan att ena.

1.2 EESK rekommenderar Europeiska rådet att stödja en integrering av den makroregionala politiken i EU:s styresstruktur och kräva att riktlinjer som gäller i hela EU:s territorium utarbetas i syfte att lägga grunden för en makroregional utvecklingsstrategi för ekonomisk och social utveckling.

1.3 EESK anser att de makroregionala strategierna får en allt större betydelse för unionens framtid. De befintliga makroregionala programmen — har på ett politiskt plan bidragit till framväxten av en för närvarande obefintlig europeisk mellannivå, som kan komma att minska motsättningarna mellan federalister och nationalister, — har, i egenskap av styrningsinstrument som bygger på ett övergripande samarbete, bidragit med en lösning på problemet med alltför stor hierarkisk och byråkratisk koncentration, — har bidragit till att det civila samhället, särskilt näringslivets och arbetsmarknadens organisationer, systematiskt medverkar i utarbetandet och genomförandet av strategierna.

1.4 De makroregionala strategierna kan bidra till att förbättra den ekonomiska konkurrenskraften, medföra en mycket välbehövlig ökning av BNP och dessutom öka det europeiska mervärdet. Tack vare en uppföljning som bygger på relevanta uppgifter, en effektiv tillämpning av partnerskapsprincipen och en jämförande analys baserad på tidigare erfarenheter har dessa strategier gjort sig gällande som en effektiv politik. Man kan därför konstatera följande:

1.4.1 Inom ramen för den europeiska planeringsterminen skulle man kunna se till att genomförandet av Europa 2020-strategins målsättningar synliggörs på lokal och regional nivå.

1.4.2 I halvtidsöversynen av Europa 2020-strategins allmänna och specifika målsättningar och resultat skulle man av effektivitetsskäl kunna integrera aspekter som tas upp i de olika ”partnerskapsavtalen”, t.ex. miljö, stadsplanering och utveckling av makroregionalt samarbete.

1.4.3 På grundval av sammanhållningspolitikens elva strategiska mål för perioden 2014–2020 skulle man, genom att stärka det makroregionala perspektivet för åtgärder som planerats i de operativa programmen, kunna se till att de ger ett mervärde, samt är effektiva och ändamålsenliga på EU-nivå.

1.4.4 Ett makroregionalt perspektiv i de regionala samarbetsprogram som tillkommit genom beslut inom ramen för agendan för städer och gäller EU:s nätverk av tätorter skulle kunna gynna en sociokulturell integration och skapa nödvändiga förutsättningar för att tillgodose de sociala behoven.

1.4.5 Ett nytt makroregionalt instrument för miljöskydd och hållbart utnyttjande av resurserna kommer att inrättas.

1.5 EESK rekommenderar att styresstrukturen stärks på EU-nivå genom att involvera det civila samhället och de lokala myndigheterna i städer och regioner i varje skede av beslutsprocessen, vid sidan av högnivågruppen för samordning som består av företrädare för de 28 länderna och som ansvarar för makroregional förvaltning.

2. Diskussion

2.1 Av erfarenhet vet vi, och kommissionens analyser bekräftar detta, att de makroregionala strategierna tillför ett europeiskt mervärde vad gäller — en stärkt europeisk och regional identitet, — planering och genomförande av EU-strategierna och — en samordnad användning av resurserna.

2.2 De makroregionala strategierna bidrar med nya verktyg som tillgodoser ett trängande behov mot bakgrund av följande: — Lösningarna på krisen är inte komplexa, och därför behöver man finna ett jämviktsläge mellan olika territoriella och sociala aspekter. — Valet till Europaparlamentet har visat att EU:s kontakter med det civila samhället fortfarande inte är ändamålsenliga. — En reform av EU:s institutionella system är nödvändig (t.ex. demokratisering och decentralisering, stärkta övergripande strukturer, ökad effektivitet och ändamålsenlighet vid genomförandet av EU-politiken och det socioekonomiska partnerskapet).

2.3 Av följande skäl är de makroregionala strategierna ytterst aktuella: — Valet har lett till bildandet av en ny kommission som har fastställt nya prioriteringar. Dess huvudsakliga mål, bland annat att skapa arbetstillfällen, främja tillväxten och öka effektiviteten för företagens planerade investeringar, är i stor utsträckning beroende av den regionala anpassningsförmågan. — Halvtidsöversynen av Europa 2020-strategin befinner sig i förberedelseskedet, och de ändrade direktiven torde antas under 2015. Det bör framför allt vara fråga om att förstärka det makroregionala synsättet. — De makroregionala strategier som redan antagits och håller på att genomföras (strategierna för Donau- och Östersjöområdet) har visat sig generera nya resurser, både vad gäller styrningen och det europeiska mervärdet – särskilt för miljöskydd (haven) och katastrofberedskap (skydd mot höjda vattennivåer) samt för ekonomiskt samarbete i fråga om turism och innovationskänsliga sektorer. — Kommissionens initiativ (Adriatiska havet, Alperna) utvidgar sig geografiskt och understryker medlemsstaternas och regionernas behov av att planera makroregionala förbindelser (med särskilt fokus på tredjeländers deltagande i samarbetet). — De möjligheter till makroregionalt samarbete (Medelhavsområdet, Atlantkusten) som uppkommit inom det socioekonomiska området vittnar om en betydande utveckling även inom politiken, vilket i betydande omfattning har bidragit till samordningen av havsstrategierna och politiken för ”landområden”. — Traditionella makroregionala samarbeten stärks längs stora gränsöverskridande och linjära infrastrukturer, framför allt tack vare de makroregionala förbindelser som skapas med hjälp av ”Fonden för ett sammanlänkat Europa”. — Att redogöra för ett makroregionalt samarbete har blivit ett obligatoriskt inslag i partnerskapsavtal för programperioden 2014–2020.

2.4 Eftersom de makroregionala strategierna är utvecklingsorienterade kan de i betydande omfattning bidra till att EU:s utvecklingspolitik stärks och genomförs, särskilt när det är fråga om gräsrotsinitiativ. Man skulle kunna tänka sig följande huvudsakliga områden (funktioner): — Små och medelstora företags ekonomiska verksamhet. — Forskning, utbildning, språkundervisning samt samarbete i fråga om kultur och hälsa. — Samarbete inom energi, miljöskydd, logistik, allmännyttiga tjänster (vatten, avlopp och sophämtning). — Gemensam planering från statliga myndigheters, regionala institutioners samt lokala och regionala myndigheters sida. — Samarbete i fråga om säkerhet och migration. — En förstärkning i praktiken av konkurrensen på marknaden (konkret samarbete på arbetsmarknaden med stöd till små och medelstora företag eller med utvecklingsfonder). — Statistiksamarbete. I de flesta fall handlar det om områden där gräsrotsinitiativ som främjar integration är motiverade, eftersom de europeiska institutionernas direkt reglerande roll är begränsad.

2.5 Deltagarna i de makroregionala strategierna bör samarbeta i egenskap av aktörer som fått ett övergripande ansvar från sina regeringar.

2.6 Det makroregionala konceptet ger en möjlighet till förnyelse av EU, såväl vad gäller perspektiv som styrningsinstrument: — Genom den politiska styrningen och den strategiska förvaltningen samordnas deltagandet från aktörer på olika nivåer så att man inte behöver skapa nya, omfattande institutioner. — Politik och program på olika nivåer kan integreras (politik och program på EU-nivå, nationell nivå eller för territoriellt samarbete, för associerade länder eller kandidatländer, sektorsvisa verktyg, finansieringsinstrument m.m.). — Politiska, strategiska och finansiella instrument samordnas för att säkerställa ett effektivt och ändamålsenligt genomförande. — Undanröjandet av regionala gränser mellan de lokala och regionala förvaltningsorganisationerna och de olika sektorerna främjas. — En tydlig förståelse av begreppet egenansvar säkerställs under hela utarbetandet och genomförandet av strategin.

2.7 För att den makroregionala förvaltningen ska anses vara ”god” är det viktigt att den har — strategisk planeringskapacitet, — en tillförlitlig databas som är specifik för det berörda området och har analyskapacitet, — ett lämpligt genomförandeorgan, — ett omfattande kontrollsystem för såväl planering som genomförande, — lämpliga kommunikationsmedel, — nödvändig anpassningsförmåga och — nödvändig insyn i verksamheten för att underlätta kontroller.

2.8 Enligt definitionen av makroregionala strategier ska en makroregion — omfatta ett område som har samma geografiska, ekonomiska och kulturella särdrag, — stå inför samma utmaningar och möjligheter, och — omfatta olika aktörer som inrättar ett fördjupat samarbete genom att samordna sina resurser för att främja den territoriella sammanhållningen.

2.9 För närvarande finns det i Europa två typer av makroregioner som uppfyller denna definition. Båda typerna kännetecknas av möjligheten att inkludera deltagare från tredjeländer: — Makroregioner av linjär typ, som framför allt är kopplade till viktig infrastruktur, som t.ex. i Donauområdet och regioner längs korridorerna. — Makroregioner som omfattar ett stort område, som Östersjön, Adriatiska havet och Alperna, eller Medelhavsområdet och Atlantkusten.

2.10 I och med bildandet av EU har Europas traditionella gränser blivit virtuella ur ett funktionellt perspektiv. Det makroregionala perspektivet gör det möjligt att skissa upp nya funktionella gränser på Europakartan. Mekanismerna för öppet samarbete, som med stöd av de makroregionala systemen har stärkts eller håller på att stärkas, återspeglar detta århundrades politiska strömningar, som i ett demokratiskt Europa främjar ett förnyat samarbete till förmån för ekonomin, ett inkluderande samhälle och ett hållbart miljöskydd.

3. Allmänna kommentarer, förslag om en utökad roll för de makroregionala strategierna

3.1 Det är möjligt att hitta en jämvikt mellan de nya riktlinjerna i Europa 2020-strategin, ekonomisk och finansiell styrning och konceptet ”bortom BNP” om man minskar de regionala skillnaderna och ser till att få en harmonisk utveckling där hänsyn tas till såväl de sociala behoven som de miljömässiga förhållandena.

3.2 De makroregionala strategierna bidrar till att förbättra den territoriella sammanhållningen genom att förstärka solidaritetsmekanismerna. På samma sätt är det möjligt att samordna utvecklingsinstrumenten på ett bättre sätt, med hänsyn tagen till de lokala och regionala särdragen.

3.3 Förslagen om en samordnad makroregional utveckling och de ekonomiska fördelar som följer av ett fördjupat makroregionalt samarbete bidrar till att öka investeringarna i såväl innovationer som viktig produktions- och försörjningskapacitet.

3.4 Makroregionernas nätverk samt institutionella och ekonomiska band kan dämpa globaliseringens effekter avsevärt genom att resurserna tillvaratas. De kan också bidra till att skillnaderna mellan regioner på olika utvecklingsnivåer minskar. I det arbetet kan storstadsregionerna och andra utvecklade stadsområden som präglas av en utvecklingsdynamik spela en viktig roll.

3.5 Storstadsregioner med flera centralorter som bildar ett nätverk har visserligen stor potential i fråga om ekonomi och innovationer, och där skapas dessutom nya arbetstillfällen, men samtidigt medför de betydande miljörisker. Med hjälp av de makroregionala strategierna kan man kompensera för risker som kan kopplas till klimatförändringar till följd av en storskalig stadsförtätning och planera för att undanröja dessa risker.

3.6 De makroregionala strategierna kan också stödja en proportionerlig utveckling av små och medelstora tätorter, bidra till att stärka banden dem emellan och därigenom också lyfta fram lokala och regionala värden.

3.7 Den makroregionala politiken kan bidra till att minska de territoriella och ekonomiska klyftorna om man anpassar de prioriterade programmen från Europa 2020-strategin till olika regionala förhållanden.

3.8 En makroregional strategi kan vara ett lämpligt instrument för att skapa den kritiska massa som behövs genom att kombinera ekonomiska, sociala och miljömässiga tillgångar till förmån för utvecklingen. Detta kan vara särskilt viktigt för de transnationella gränsöverskridande programmen.

3.9 Med tanke på deras räckvidd kan de makroregionala strategierna också bidra till rättvisare och mer överkomliga tjänster av allmänt intresse, underlätta tillgången till information och kunskap samt skapa bättre förutsättningar för rörlighet.

Bryssel den 18 februari 2015. Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande Henri MALOSSE

(1) Rapport från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén om styrningen av makroregionala strategier (COM(2014) 284 final).

(2) Recent and Upcoming EESC Opinions on Macro-regional Areas and Strategies, and Related Horizontal Matters – Key Points (översikt över yttranden, ej översatt till svenska).