SV Europeiska unionens officiella tidning C 84/1

Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om ”Grönbok från kommissionen om politiska alternativ för främjande av en europeisk avtalsrätt för konsumenter och företag”

KOM(2010) 348 slutlig

2011/C 84/01

Föredragande: Antonello PEZZINI

Den 1 juli 2010 beslutade Europeiska kommissionen att i enlighet med artikel 304 i EUF-fördraget rådfråga Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om

”Grönbok från kommissionen om politiska alternativ för främjande av en europeisk avtalsrätt för konsumenter och företag”

KOM(2010) 348 slutlig.

Facksektionen för inre marknaden, produktion och konsumtion, som berett ärendet, antog sitt yttrande den 17 december 2010.

Vid sin 468:e plenarsession den 19–20 januari 2011 (sammanträdet den 19 januari) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 148 röster för, 5 röster emot och 8 nedlagda röster.

1. Sammanfattning och slutsatser

1.1 Europeiska ekonomiska och sociala kommittén (EESK) delar kommissionens ståndpunkt att EU:s inre marknad bör fullbordas även när det gäller den europeiska avtalsrätten, och inser vikten av det arbete som utförts på akademisk nivå om den gemensamma referensramen, ett arbete som man måste dra fördel av på ett praktiskt plan.

1.2 Bland de olika lösningsmodeller som föreslås av kommissionen föredrar EESK en blandmodell som tar hänsyn till de sänkta kostnaderna och garanterar juridiskt säkra lösningar med hjälp av

— en ”verktygslåda” som ska utgöra en gemensam referensram som erbjuds parterna när de ska utarbeta transnationella avtal, åtföljd av

— en frivillig regelordning som fastställer de mest fördelaktiga grunderna för parterna genom en ”ny frivillig avancerad ordning” som man kan hänvisa till när det gäller transnationella avtalsrelationer, som ett alternativ till de nationella reglerna, under förutsättning att såväl ”verktygslådan” som regelordningen finns tillgängliga på samtliga EU-språk och kan garantera rättssäkerheten genom att erbjuda såväl medborgare som företag en mer avancerad form av skydd. Sådana regler får inte hindra medlemsstaterna från att bevara eller införa striktare skyddsåtgärder för konsumenterna.

1.3 Kommittén anser att dessa mål bör uppnås stegvis, och att man bör börja med transnationella kommersiella köpeavtal (B2B) som pilotprojekt för att kontrollera överensstämmelsen mellan reglerna och deras konkreta tillämpning.

1.4 De instrument som erbjuds genom den gemensamma referensramen skulle kunna bidra till att garantera samstämmigheten inom den europeiska avtalsrätten, minska handelshindren och främja konkurrensen på den inre marknaden.

1.5 Att via en gemenskapsförordning införa en ”ny avancerad frivillig ordning” i det europeiska rättssystemet och i de nationella rättssystemen skulle enligt EESK även innebära att man skulle garantera den allmänna förståelsen, tydligheten vad gäller tillämpningen och rättssäkerheten för de parter som använder sig av ordningen i samband med transnationella kommersiella transaktioner.

1.6 Tillämpningsområdena för de nya instrumenten (dvs. den gemensamma ”verktygslådan” och den nya ”avancerade frivilliga regelordningen”) skulle omfatta transnationella kommersiella köpeavtal för varor (B2B). Avtal som rör arbetsrätten och sociallagstiftningen omfattas inte av de nya instrumenten.

1.7 EESK stöder rätten att fritt ingå avtal och förhandla om avtalsvillkoren. Avtal mellan företag och konsumenter (B2C) ska utformas så att de sistnämnda och små och medelstora företag garanteras högsta möjliga skyddsnivå, förutom rättssäkerhet och konsumentskydd.

1.8 Innan man går vidare med en eventuell utökning av de nya instrumenten till att vid sidan av transnationella avtal om varuförsäljning även omfatta andra avtalstyper bör kommissionen, efter att noga ha övervakat de båda instrumenten under flera år, genomföra en konsekvensbedömning av instrumenten på den inre marknaden och bedöma det europeiska mervärde som uppkommit vad gäller kostnader och fördelar för de ekonomiska aktörerna och konsumenterna.

1.9 EESK anser att det är av grundläggande betydelse att kommissionen snarast identifierar de hinder i fråga om transaktionskostnader och rättsosäkerhet som blockerar ett fullständigt utnyttjande av fördelarna och möjligheterna på den inre marknaden, framför allt för de små och medelstora företagen, dvs. 99 % av företagen i EU, och för konsumenterna.

1.10 EESK ber kommissionen att göra en konsekvensbedömning av instrumenten på den inre marknaden och en undersökning av det europeiska mervärde som det nya lagsystemet för med sig vad gäller kostnader och fördelar för de ekonomiska aktörerna och konsumenterna.

1.11 Kommittén ber också kommissionen att redan nu genomföra utbildnings- och informationsinitiativ om såväl principerna som den rättsliga praxis som är förbundna med dessa nya regler för alla jurister, universitet och slutanvändarna av de nya reglerna.

1.12 Kommittén önskar att som observatör bli mer involverad i arbetet i de expertgrupper som tillsatts av kommissionen, så som sker med Europaparlamentet, för att kunna fördjupa arbetet med initiativen, framför allt när det gäller en gemensam referensram för den europeiska avtalsrätten och uppföljningen av resultaten från det offentliga samråd som för närvarande pågår.

2. Inledning

2.1 Den inre marknaden vilar på en mängd olika avtal som lyder under olika nationella rättssystem. Skillnaderna mellan de enskilda nationella systemen för avtalsrätt kan

— medföra extra transaktionskostnader,

— utgöra en källa till rättsosäkerhet för företagen,

— undergräva konsumenternas förtroende för den inre marknaden,

— skapa handelshinder.

2.1.1 Genom Lissabonfördraget underlättas åtgärder som rör civilrättsligt samarbete och konsumentskydd på EU-nivå tack vare

— artiklarna 12, 38, 164 och 168 i fördraget och artikel 169.4 som garanterar företräde för nationella bestämmelser som är förmånligare för konsumenterna,

— en generell tillämpning av gemenskapsmetoden (1),

— att de förslag som läggs fram av kommissionen ska antas med kvalificerad majoritet,

— en förstärkning av Europaparlamentets roll,

— ett ökat demokratiskt deltagande från de nationella parlamenten,

— en skärpt kontroll av lagenligheten från EU-domstolens sida.

2.1.2 För att underlätta ett ömsesidigt erkännande av rättsliga domar och beslut och för att förstärka det rättsliga och polisiära samarbetet i samband med brottmål kan EU anta gemensamma minimiregler i enlighet med Stockholmsprogrammet – Ett öppet och säkert Europa till medborgarnas tjänst och för deras skydd.

2.1.3 Företag och medborgare stöter fortfarande dagligen på hinder som försvårar transnationell verksamhet, trots att den inre marknaden nu är ett juridiskt faktum. Man konstaterar att de olika näten inte är tillräckligt samordnade och att reglerna som styr den inre marknaden fortfarande inte tillämpas på ett enhetligt sätt.

2.1.4 För att eliminera dessa hinder på inre marknaden måste man enligt kommissionen (2)

— ”gå vidare med agendan för smart lagstiftning, och bland annat överväga ökad användning av förordningar framför direktiv”,

— ”göra det lättare och billigare för företag och konsumenter att ingå avtal med partner i andra EU-stater, framför allt genom att erbjuda harmoniserade lösningar för konsumentavtal [och] en EU-modell för avtalsklausuler”,

— ”göra det lättare och billigare för företag och konsumenter att säkerställa att avtal efterlevs och få domstolsavgöranden och domstolshandlingar erkända i andra EU-stater”.

2.1.5 Att skapa ett frivilligt avtalsrättsligt instrument är dessutom en av de centrala åtgärderna inom ramen för den europeiska digitala agendan som presenterades av kommissionen den 19 maj 2010.

2.1.6 Redan 2010 tog kommissionen initiativ till en debatt om en europeisk avtalsrätt med Europaparlamentet, rådet och olika berörda parter, t.ex. företag, jurister, forskare och konsumentorganisationer.

2.1.7 Europaparlamentet har antagit ett antal resolutioner om möjligheten att harmonisera den materiella privaträtten. År 1989 respektive 1994 framförde Europaparlamentet önskemål om att man skulle börja arbeta i riktning mot gemensamma europeiska privaträttsliga regler.

2.1.8 Europaparlamentet har understrukit att en harmonisering av vissa avsnitt inom privaträtten är av avgörande betydelse för den inre marknadens fullbordan, och att det effektivaste sättet att genomföra en sådan harmonisering skulle vara att samla viktiga delar av privaträtten i en gemensam europeisk civilrättslagstiftning.

2.1.9 Redan i ett yttrande från 2002 påpekade kommittén följande: ”Kommittén bedömer att det är att föredra att utarbeta en enhetlig och generell europeisk avtalsrätt, exempelvis i form av en förordning. Det går då att undvika skiljaktigheter, men det kan förutsätta förseningar och kompletterande studier. Samtidigt bör man kunna stödja sig på de redan genomförda arbeten inom kommittéer och institutioner som redan nämnts och på gällande internationella regler” (3).

2.1.10 Nätverket för ”gemensamma principer för den europeiska avtalsrätten” (CoPECL-nätverket) blev nyligen färdigt med sitt utkast till en gemensam referensram, som det lade fram för kommissionen. Dessa regler utgör utan tvekan en modell som EU-lagstiftaren kan använda vid antagandet av ett frivilligt instrument, i enlighet med kommissionsledamot Viviane Redings rekommendationer (4).

2.1.11 EESK underströk också att ”utkastet till en gemensam referensplan, som omfattar allmän avtalsrätt, i själva verket inte är utformat som ett valfritt instrument”. I sin inledning förklarar författarna att ramen skulle kunna användas som ”grund för ett eller flera frivilliga instrument”. Enligt EESK skulle förslaget ”också kunna genomföras i begränsad form genom att de allmänna bestämmelserna i utkastet till gemensam referensram skulle införas i ett frivilligt instrument som endast tillämpas på särskilda områden av avtalsrätten. På detta sätt skulle man kunna undvika de luckor i lagstiftningen som nödvändigtvis skulle uppstå om man endast antog bestämmelser för särskilda typer av avtal”.

3. Kommissionens nya grönbok

3.1 I sin grönbok föreslår kommissionen olika strategier för att öka samstämmigheten inom avtalsrätten. Bland de strategiska alternativen återfinns följande:

— att på internet offentliggöra en EU-modell för avtalsvillkor (ej bindande) som kan tillämpas på den inre marknaden,

— en ”verktygslåda” (bindande eller icke-bindande) som EU:s lagstiftare kan utnyttja när de antar ny lagstiftning och som garanterar bättre och mer enhetliga normer,

— en rekommendation om avtalsrätten som uppmanar medlemsstaterna att införa den europeiska avtalsrätten i sina respektive nationella rättssystem, delvis i enlighet med den modell som tillämpas i USA där alla de 50 delstaterna, med undantag av en, frivilligt har antagit en enhetlig handelslagstiftning,

— en frivillig europeisk avtalsrätt, eller ”28:e ordningen”, som konsumenter och företag kan välja i samband med avtalsmässiga förbindelser; denna frivilliga lagstiftning skulle utgöra ett alternativ till de befintliga nationella reglerna och skulle finnas tillgänglig på samtliga språk; den skulle kunna gälla för enbart transnationella avtal eller även omfatta nationella avtal; den skulle garantera ett gott skydd för konsumenterna och garantera rättssäkerheten under hela avtalets livscykel,

— en harmonisering av de nationella avtalslagarna genom ett EU-direktiv,

— en fullständig harmonisering av nationella avtalslagar genom en EU-förordning,

— skapandet av en genuint europeisk civilrätt som ska ersätta samtliga nationella avtalsbestämmelser.

3.2 Europaparlamentet stödde tanken på en europeisk avtalsrätt i en resolution av den 25 november 2009. Även Mario Monti, f.d. kommissionsledamot med ansvar för den inre marknaden och konkurrens, nämnde i sin rapport En ny strategi för den inre marknaden av den 9 maj 2010 de fördelar som en frivillig ”28:e ordning” skulle kunna medföra för konsumenter och företag (5).

3.3 Kommissionen genomförde den 7 september 2010 det första mötet om den europeiska avtalsrätten. I mötet deltog företrädare för företag, konsumenter och jurister.

3.4 Kommissionen har också inrättat en expertgrupp, i vilken även Europaparlamentet deltar med observatörer, för att konvertera det så kallade ”Förslag till gemensam referensram” (6) – ett första förslag till en gemensam europeisk avtalsrätt, som utarbetats under de senaste åren inom ramen för EU:s sjätte ramprogram för forskning och teknisk utveckling.

3.5 Kommissionen har tagit initiativ till ett offentligt samråd om strategidokumentet. Samrådet ska vara genomfört i slutet av januari 2011.

4. Allmänna kommentarer

4.1 EU:s inre marknad bygger på avtalsrätten. Kommittén är djupt oroad över att företagen, framför allt de små och medelstora, trots de kompletterande åtgärderna på den inre marknaden har svårt att sälja till utlandet, eftersom de då måste anpassa sig till en ny avtalsrätt i var och en av de 27 medlemsstaterna. Endast 8 % av konsumenterna handlar via nätet från en annan medlemsstat.

4.2 För närvarande medför förekomsten av olika regelsystem högre transaktionskostnader för företagen. Framför allt de mindre företagen lyckas inte utnyttja de skalekonomiska fördelarna med EU:s inre marknad. Konsumenterna drabbas också, eftersom urvalet minskar och priserna stiger när den transnationella handeln minskar.

4.3 Dessutom fullföljs inte 61 % av den transnationella handeln, på grund av att företaget vägrar sälja till konsumentens hemland. Detta beror till stor del på hinder i regelverken och osäkerhet om vilka bestämmelser som gäller.

4.4 För att lösa några av dessa problem och öka möjligheterna på den europeiska inre marknaden måste företagen, och särskilt de mindre företagen, garanteras ökad rättssäkerhet och konsumenterna enklare och striktare skyddsregler.

4.5 EESK anser att kommissionen måste göra mer på detta område och inte stanna vid ett rättsligt samarbete i civilrättsliga frågor. Ett sådant samarbete är nödvändigt men inte tillräckligt för en väl fungerande inre marknad.

4.6 Den debatt som föreslagits av kommissionen är viktig mot bakgrund av erfarenheterna från den europeiska inre marknaden med en mängd olika avtal i olika nationella system, med ökade transaktionskostnader, som enligt färska studier uppgår till omkring 15 000 euro i genomsnitt (7).

4.7 Konsumenter och företag stöter på omfattande hinder när de försöker utnyttja fördelarna med den inre marknaden. Transaktionskostnaderna (för att anpassa avtalsklausuler och handelspolitiska regler eller för att låta översätta reglerna) och rättsosäkerheten gör att det blir tämligen svårt för de små och medelstora företagen att expandera på den inre marknaden och att uppnå ett starkt konsumentskydd.

4.8 En enhetlig avtalsrätt, som skulle kunna utformas som en frivillig rätt (även kallad ”28:e ordningen”) skulle kunna vara en oerhört användbar lösning. Kommissionen och Europaparlamentet har i ett antal olika dokument börjat hänvisa till möjligheten att tillgripa en mekanism som man kallar ”28:e ordningen”, framför allt på vissa viktiga områden där det skulle vara önskvärt med en fullständig harmonisering men där en sådan inte är så enkel eller ens möjlig att genomföra.

4.8.1 Frånsett det arbete som inleddes genom EESK:s yttrande på eget initiativ om Europeiska försäkringsavtal (8), och som sedan genomfördes av projektgruppen ”Restatement of European Insurance Contract Law” och nyligen resulterade i publiceringen av ”Principles of European Insurance Contract Law”, har EU-lagstiftaren endast vid ett fåtal tillfällen tillämpat ett liknande förfarande på området bolagsrätt, immateriella rättigheter och internationell rätt.

4.9 Införandet av standardvillkor i avtalen skulle vara till fördel för alla parter, under förutsättning att

— det ges största möjliga garantier för skydd av de svagaste avtalsparterna och att standardvillkoren utgår från högsta tänkbara skyddsnivå,

— arbetsmarknadens parter och samtliga företrädare för det civila samhället – särskilt små och medelstora företag – är aktivt delaktiga i förhandlingarna om standardvillkorens utformning,

— avtalsvillkoren överensstämmer med direktivet om oskäliga avtalsvillkor och med direktivet om efterlevnad av betalningsfrister i handelstransaktioner och således fullt ut garanterar genomförandet av Small Business Act,

— avtalsfriheten samtidigt garanteras, t.ex. genom att standardavtalen endast utgör rekommendationer,

— möjligheterna till rättslig prövning inte begränsas,

— standardvillkoren övervakas och ses över med regelbundna mellanrum.

4.10 EESK anser att man bör gå fram stegvis och börja med transnationella kommersiella köpeavtal. De kan användas som pilotprojekt för att kontrollera i vilken utsträckning som systemet faktiskt används i praktiken av berörda parter och som underlag för effektiva konsekvensanalyser.

4.11 En särskilt viktig faktor är de olika definitionerna av följande begrepp inom materiell rätt:

— Juridisk person.

— Definitionen av konsument och näringsidkare.

— Oskäliga avtalsvillkor.

— Vilka krav om förhandsinformation som gäller för avtal om varor och tjänster.

— Informationsskyldigheten när avtal med en part i svagare position ingås.

— Klagomål vid brister i informationsplikten.

— Leverans – leveranstid – tidpunkt för risköverföring.

— Tidsgränser och metoder för bedömning av avtalsenlighet och hur gången för klagomål vid bristande avtalsenlighet ser ut.

— Situationer som kan leda till hävning av avtalet.

— Anmälan till säljaren om brister som upptäckts eller som borde ha upptäckts av köparen.

— Ångerrätt: tillämpningsområde, utövande av ångerrätten, betänketid och tidsfrist.

— Begreppet strikt ansvar.

— Införande av begreppen utebliven vinst och faktisk skada.

— Producentansvar och bevisbörda.

— E-handel.

4.12 EESK skulle kunna föreslå en kombination av olika rättsliga och icke-rättsliga åtgärder, t.ex. följande:

— Att öka samstämmigheten i gemenskapens regelverk på avtalsrättens område.

— Att främja utarbetandet av standardvillkor som ska gälla för hela EU.

— Att undersöka om problemen inom europeisk avtalsrätt eventuellt kräver icke-sektorsspecifika lösningar.

4.13 Enligt EESK bör en frivillig europeisk avtalsrätt med garanterade standardvillkor och den ”28:e ordningen” som ett alternativ kunna existera parallellt med den nationella avtalslagstiftningen.

4.14 I samband med tillämpningen av Romkonventionen (9) har de nya problem som uppstått (t.ex. i samband med e-handeln och dess påverkan på reglerna som styr avtal) och de nya juridiska frågeställningarna inneburit många utmaningar.

4.15 När det gäller tillämpningen av den gemensamma ”verktygslådan” för en frivillig gemensam europeisk avtalsrätt och den nya ”avancerade frivilliga regelordningen” anser EESK att arbetet borde inledas med ett pilotprojekt på handelsområdet som begränsas till transnationella avtal om försäljning av varor.

4.16 EESK anser att man i högre grad bör säkerställa samstämmighet mellan horisontell och vertikal lagstiftning med särskild fokus på behovet av öppenhet, tydlighet och enkelhet, inte bara för dem som ska tillämpa rätten och deras kapacitet att ta till sig nya riktlinjer, utan även och framför allt för de mindre företagen och den genomsnittlige konsumenten, för vilka komplexiteten och de juridiska oklarheterna får återverkningar i form av ökade kostnader och längre tidsfrister.

Bryssel den 19 januari 2011 Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande Staffan NILSSON

(1) Gemenskapsmodellen bygger på antagandet att medborgarnas intressen bäst tas tillvara när gemenskapens institutioner spelar sin roll fullt ut i beslutsprocessen samtidigt som subsidiaritetsprincipen respekteras.

(2) Europa 2020 – En strategi för smart och hållbar tillväxt för alla (KOM(2010) 2020 slutlig).

(3) EGT C 241, 7.10.2002, s. 1.

(4) EGT C 21, 21.01.2011, s. 26.

(5) EGT C 21, 21.01.2011, s. 26.

(6) Den gemensamma referensramen (Common frame of reference, CFR) är ett långsiktigt projekt som syftar till att ge EU:s lagstiftande institutioner (kommissionen, rådet och Europaparlamentet) ett instrument eller riktlinjer som kan användas vid översynen av det nuvarande regelverket och utarbetandet av det framtida regelverket på området för avtalsrätt. Ett sådant instrument skulle kunna innehålla de grundläggande principerna för avtalsrätten, definitioner av nyckelbegrepp och standardbestämmelser. Inom ramen för det sjätte ramprogrammet har GD Forskning inrättat ett nätverk på hög nivå inom området samhälls- och humanvetenskap för att utarbeta enhetliga principer för den europeiska avtalsrätten (Common Principles of European Contract Law). Denna högnivågrupp består av över 150 forskare samt ett flertal institutioner och organisationer som är verksamma i samtliga EU:s medlemsstater inom området europeisk privaträtt. Gruppens arbete pågick mellan 2005 och 2009 och resultatet är just texten med rubriken ”Förslag till gemensam referensram”.

(7) http://www.europe.org.

(8) EUT C 157, 28.06.2005, s. 1.

(9) Konventionen om tillämplig lag för avtalsförpliktelser, undertecknad i Rom den 19 juni 1980.