[pic] | EUROPEISKA KOMMISSIONEN |

Bryssel den 17.12.2010

KOM(2010) 771 slutlig

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET, RÅDET, EUROPEISKA EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN SAMT REGIONKOMMITTÉN

FYSISK PLANERING I EU:S KUST- OCH HAVSOMRÅDEN – RESULTAT OCH FORTSATT UTVECKLING

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET, RÅDET, EUROPEISKA EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN SAMT REGIONKOMMITTÉN

FYSISK PLANERING I EU:S KUST- OCH HAVSOMRÅDEN – RESULTAT OCH FORTSATT UTVECKLING

1. INLEDNING

2. Politisk bakgrund och syfte

I blåboken om och handlingsplanen för en integrerad havspolitik för EU[1] angavs fysisk planering i kust- och havsområden som ett av de övergripande verktygen för att genomföra den integrerade havspolitiken.

År 2008 antog kommissionen meddelandet Färdplan för fysisk planering i kust- och havsområden: Att uppnå gemensamma principer för EU [2] där de viktigaste principerna för den fysiska planeringen i kust- och havsområden beskrevs. I färdplanen åtog sig kommissionen att utarbeta en rapport om de seminarier som skulle anordnas under 2009 och att ge förslag till fortsatta åtgärder. Genom det här meddelandet uppfyller kommissionen det åtagandet och ger en beskrivning av nuläget för den fysiska planeringen i kust- och havsområden.

Fysisk planering i kust- och havsområden brukar definieras som en process där offentliga myndigheter analyserar och fördelar den rumsliga och tidsmässiga utbredningen av mänsklig verksamhet i havsområden för att uppnå ekologiska, ekonomiska och sociala mål.

3. VARFÖR EU-ÅTGÄRDER FÖR FYSISK PLANERING I KUST- OCH HAVSOMRÅDEN?

Kommissionen betonar att det är medlemsstaterna som har ansvaret för den fysiska planeringen i kust- och havsområden och att den är beredd att fungera som förmedlare för samarbetet och utvecklingen av en gemensam strategi. Det går visserligen att åstadkomma väldigt mycket på nationell nivå, men kommissionen anser att det är viktigt att vidta åtgärder på EU-nivå för att skapa en samstämmig ram för den fysiska planeringen i kust- och havsområdena inom EU:

- Med en gemensam strategi skulle det gå att genomföra den fysiska planeringen för gränsöverskridande kust- och havsområden på ett effektivt och smidigt sätt. Detta skulle främja utvecklingen av havsrelaterade verksamheter och skydda havsmiljön med utgångspunkt i en gemensam ram och liknande lagstiftning.

- Om fysisk planering i kust- och havsområden användes i alla medlemsstater skulle detta bidra till en hållbar tillväxt inom de havsrelaterade sektorerna. Den fysiska planeringen är avgörande för att skapa rättssäkerhet, förutsägbarhet och insyn, och på så sätt minska kostnaderna för investerare och aktörer, särskilt för dem som är verksamma i mer än en medlemsstat. Dessa faktorer är avgörande för att främja investeringar och skapa tillväxt och sysselsättning i linje med Europa 2020-initiativet[3]. Utan en fungerande fysisk planering i kust- och havsområden kan den ökade risken för rumsliga konflikter mellan växande havsrelaterade användningsområden, däribland skydd av den marina miljön, leda till en mindre lyckad kombination av tillväxt och hållbarhet.

- Fysisk planering i kust- och havsområden skulle underlätta genomförandet av befintlig EU-lagstiftning (se kapitel 5).

- En gemensam strategi skulle ge medlemsstater som använder fysisk planering i kust- och havsområden möjlighet att dela sina erfarenheter med andra.

- SEMINARIER

Genom meddelandet om färdplanen inleddes en diskussion om fysisk planering i kust- och havsområden inom EU. Under 2009 anordnades fem seminarier om fysisk planering i kust- havsområden för att diskutera färdplanens principer med medlemsstater, regioner, icke-statliga organisationer och näringsliv.

Rent generellt var man överens om att de tio principerna i färdplanen var ändamålsenliga och omfattande och att de bildade en viktig utgångspunkt för att vidareutveckla fysisk planering i kust- och havsområden på EU-nivå, vilket allmänt välkomnades.

En av de synpunkter som oftast framfördes var att fysisk planering i kust- och havsområden är ett integrerat och balanserat verktyg som skulle kunna bidra till att skapa långsiktig stabilitet och förutsägbarhet och även hantera konkurrensen om utrymmet i intensivt utnyttjade områden. Detta är avgörande för alla ekonomiska sektorer, däribland havstransport, olja och gas, sand och grus, förnybar energi, fiske, vattenbruk, turism och miljöskydd.

Mot bakgrund av denna diskussion drar kommissionen följande slutsatser:

4. En ekosystembaserad strategi

I färdplanen framhölls att en ekosystembaserad strategi ska vara den övergripande principen för fysisk planering i kust- och havsområden. Diskussionerna bekräftade kommissionens bedömning att den överordnade ramen för fysisk planering i kust- och havsområden måste utgå från ekosystemen.

Enligt ramdirektivet om en marin strategi ska en ekosystembaserad strategi tillämpas på förvaltningen av mänskliga verksamheter (se avsnitt 5.2.). I seminarierna lyftes det fram att delar av ramdirektivet om en marin strategi kan bidra till tillämpningen av fysisk planering i kust- och havsområden och vice versa.

5. Anpassning av den fysiska planeringen i kust- och havsområden efter område och typ av verksamhet

Den fysiska planeringen i kust- och havsområden måste ta hänsyn till områdets samtliga egenskaper (storlek, intensitet och egenskaper hos de havsrelaterade användningsområdena, miljöns sårbarhet samt administrativ och politisk struktur). Förvaltningsområden måste också utformas med hänsyn till detta. Ett område med många intensiva havsrelaterade användningsområden bör omfattas av en mer detaljerad fysisk planeringsprocess än ett område med få aktiviteter.

6. Fastställande av mål som vägledning för fysisk planering i kust- och havsområden

Arbetet med att fastställa mål för den fysiska planeringen i kust- och havsområden på nationell eller regional nivå bör betraktas som en process som inleds med att man kommer överens om strategiska mål, som sedan definieras ytterligare genom operativa – dvs. tydligt mätbara och kvantitativa – mål. Att börja med stora visioner och allmänna mål skapar större förhandlingsutrymme, men det måste finnas tydliga mål som går att använda för att utforma, genomföra och övervaka en plan.

Målen bör baseras på långsiktiga perspektiv och måste vara framtidsinriktade.

När målen planeras bör man ta hänsyn till regionala havsområden som helhet och tänka på den globala dimensionen. Strategiska eller operativa mål i olika rumsliga skalor (globala, europeiska, nationella, lokala) bör betraktas som delar av samma planeringsram.

7. Utveckling av fysisk planering i kust- och havsområden på ett öppet sätt

Öppenhet är en förutsättning för ansvarsskyldighet och legitimitet. Alla berörda beslutsfattare och intressenter måste identifieras och alla steg i processen måste gå att förstå. Förväntningar på beslutsprocessen måste hanteras och man måste informera de berörda intressenterna om skälen till att olika beslut fattas.

8. Intressenternas deltagande

Alla intressenter bör involveras i ett tidigt skede i den fysiska planeringsprocessen. Detta är avgörande för att skapa synergieffekter och innovation och för att processens mål och fördelar ska bli tydliga. Det måste föras en öppen diskussion mellan olika sektorer för att identifiera konflikter och hitta vägar till samexistens.

Det är viktigt att avgränsa roller och ansvarsområden och att uppmuntra kontakter mellan intressentgrupper, inte bara mellan beslutsfattare och intressenter.

Att ge stort utrymme för intressenternas deltagande innebär att processen förlängs, varför man måste avsätta tillräckligt med tid för detta. Denna tid sparar man in i genomförandefasen, genom den ökade känsla av egenansvar som den kontinuerliga delaktigheten medför.

9. Samordning inom medlemsstaterna – förenkling av beslutsprocesserna

Det vore bra om processen för fysisk planering i kust- och havsområden leddes av en enda förvaltningsenhet (one-stop-shop) som kan förtydliga ansvarsområden och tillståndsnivåer (t.ex. nationellt eller regionalt). Detta behöver inte betyda att det måste inrättas en ny enhet: en one-stop-shop som bygger på befintliga förvaltningsstrukturer kan uppnå detta mål.

10. Säkerställande av den rättsliga effekten av nationell fysisk planering i kust- och havsområde

Den fysiska planeringen i kust- och havsområden måste följa internationell rätt.

För att säkerställa den rättsliga effekten av nationell fysisk planering i kust- och havsområden måste man säkerställa det interinstitutionella samarbetet och de administrativa befogenheterna måste vara tydliga. En exklusiv ekonomisk zon ger bättre förutsättningar för att genomföra den fysiska planeringen effektivt, eftersom en sådan zon gör det lättare att verkställa planeringen.

För att utforma en fysisk plan för kust- och havsområden kan man både använda rättsligt bindande och mer vägledande verktyg. Det är mycket viktigt att fastställa vem planen riktar sig till (ekonomiska aktörer, offentliga myndigheter, allmänheten).

11. Gränsöverskridande samarbete och samråd

Kommunikation, samråd och samarbete med grannländerna måste till i ett tidigt skede. Berörda kontaktpersoner och grupper (beslutsfattare, intressenter, forskare osv.) i de berörda länderna måste identifieras. För en effektiv gränsöverskridande fysisk planering i kust- och havsområden måste man utveckla en gemensam vision som bygger på gemensamma intressen (kraftnät till havs, fiske, sjöfart).

Det måste också finnas en stark politisk vilja till samarbete.

12. Införlivande av övervakning och utvärdering i planeringsprocessen

Det krävs socioekonomisk, miljömässig och styrningsmässig övervakning och utvärdering för att skapa en flexibel förvaltning av havsområdena. Indikatorer måste fastställas tidigt i processen. Detta arbete bör bygga på befintliga ramar (globala, europeiska, regionala, nationella, lokala). Det faktum att naturliga marina miljöprocesser och olika användningsområden för marina områden har olika rumsliga/tidsmässiga skalor bör helt och hållet integreras i övervaknings- och utvärderingssystemen.

13. Skapande av samstämmighet mellan fysisk planering på land och i kust- och havsområden – förhållandet till den integrerade förvaltningen av kustområden

Havet omfattas inte av enskild äganderätt på samma sätt som land och har helt andra planeringsvillkor. Det är avgörande att planeringen omfattar både land och hav. Därför måste det finnas en samstämmighet mellan marina och terrestra strategier och planer och även ett samstämmigt genomförande. Framför allt måste man arbeta med en rumslig strategi för övergångsområdet mellan land och hav, som omfattas av processen för den integrerade förvaltningen av kustområden (Integrated Coastal Zone Management, ICZM).

Därav den täta kopplingen mellan fysisk planering i kustnära vatten och den integrerade förvaltningen av kustområden (se avsnitt 5.4.).

14. En kraftfull data- och kunskapsbas

De principer som ligger till grund för det europeiska nätverket för havsobservation och datainsamling (Emodnet) är relevanta för och förenliga med principerna i andra initiativ som kan användas för fysisk planering i kust- och havsområden (se avsnitt 5.1.).[4]

Uppgifterna bör förvaltas på lämplig nivå (global, europeisk, regional, nationell, lokal). Det behövs t.ex. mer detaljerade uppgifter i områden nära kusten och det måste ingå uppgifter i olika skalor i processen. Det behövs också olika typer av kunskap (miljömässig, socioekonomisk osv.). Forskning för att omvandla data till integrerad kunskap som kan bidra till den fysiska planeringen på olika nivåer[5] kan tillhandahållas genom projekt som får stöd inom ramen för EU:s strategi för havs- och sjöfartsforskning.

Insamlingen av data och aktuell kunskap bör genomföras i samarbete med havsregioner, inte bara mellan medlemsstater utan också med andra parter i dessa områden – tredjeländer, regionala organisationer och andra intressenter.

15. UTVECKLINGEN INOM FYSISK PLANERING I KUST- OCH HAVSOMRÅDEN EFTER MEDDELANDET OM FÄRDPLANEN

16. Nationell nivå

Det har skett en betydande utveckling av den fysiska planeringen i kust- och havsområden i många medlemsstater och i olika havsområden, samtidigt som de många olika mänskliga användningsområdena har lett till olika strategier för den fysiska planeringen. Olika administrativa strukturer och rättssystem har lett till en mångskiftande politik, som omfattar allt från ingen politik eller lagstiftning alls, till en politik för integrerad förvaltning av kustområden som också omfattar havet och en delvis användning av fysisk planering i kust- och havsområden, hela vägen till fullständig tillämpning av fysisk planering i kust- och havsområden i territorialvattnet och/eller den exklusiva ekonomiska zonen. Det finns också stora variationer i fråga om systemet för att styra den fysiska planeringen i kust- och havsområden (centralt, regionalt och/eller lokala myndigheter, intressenters deltagande osv.).

Det finns en allmän tendens mot en ökad användning av fysisk planering i kust- och havsområden. Utvecklingen går olika fort i de olika medlemsstaterna och de processer för fysisk planering i kust- och havsområden som tas fram kommer sannolikt att skilja sig ganska mycket åt. Detta stärker kommissionens slutsats att en tidig utveckling av en gemensam strategi eller ram för fysisk planering i kust- och havsområden på EU-nivå skulle vara till nytta.

Gränsöverskridande samarbete är avgörande. Gränsöverskridande samarbete förekommer i allt större grad mellan medlemsstaterna och i projekt som undersöker möjligheterna med fysisk planering i regionala havsområden. De behov som har uppstått på grund av den senaste ekonomiska utvecklingen, t.ex. projekt för ett ”superkraftnät” i Nordsjön och även tillämpningen av EU-lagstiftningen, exempelvis bestämmelserna för rumslig fördelning inom ramen för ramdirektivet om en marin strategi, har gjort ett sådant samarbete nödvändigt. Detta stärker i sin tur argumentationen för en gemensam ram på EU-nivå för att stödja samarbetet mellan medlemsstaterna i fråga om fysisk planering i kust- och havsområden.

En liknande utveckling sker i tredjeländer som USA, Kanada och Australien.

17. Internationell nivå

Fysisk planering i kust- och havsområden uppmärksammas alltmer i olika internationella sammanhang, som Unesco/IOC, Konventionen om biologisk mångfald och Internationella havsforskningsrådet.

Regionala havskonventioner[6] är viktiga partner till EU, med tanke på deras medverkan i den internationella miljöledningen i fråga om havsområden och om genomförandet av ramdirektivet om en marin strategi. Flera har också tagit med fysisk planering i kust- och havsområden i sitt arbete[7]. Denna utveckling ligger i linje med färdplanen.

18. NULÄGET PÅ EU-NIVÅ

Det finns en rad olika politikområden inom EU som skulle ha nytta av en gemensam EU-strategi för fysisk planering i kust- och havsområden.

19. EU:s integrerade havspolitik, regionala särdrag samt marina data och marin kunskap

Följande två aspekter av den integrerade havspolitiken är av särskilt stor betydelse för den fysiska planeringen i kust- och havsområden:

- Mångfalden i havsområdena i EU har föranlett kommissionen att anta en regional strategi för havsområden för att genomföra den integrerade havspolitiken. Som exempel kan nämnas de regionala strategierna för Arktis[8], Medelhavet[9], och den makroregionala strategin för Östersjöområdet[10]. Behovet av att ta hänsyn till de särskilda egenskaperna i varje havsområde är lika stort för den fysiska planeringen i kust- och havsområden.

- Kommissionens initiativ om marin kunskap och marina data syftar till[11] att tillhandahålla kvalitetskontrollerad och lättillgänglig marin kunskap och marina data för privat industri, offentliga beslutsfattare och marin vetenskaplig forskning, som samtliga är mycket viktiga för utvecklingen av fysisk planering i kust- och havsområden.

- Ramdirektivet om en marin strategi

Ramdirektivet om en marin strategi[12] utgör miljöpelaren för den integrerade havspolitiken. Syftet med direktivet är att åstadkomma eller upprätthålla en god miljöstatus i den marina miljön fram till 2020, att förvalta mänsklig verksamhet i marina området i enlighet med den ekosystembaserade strategin och att bidra till integrationen av miljöfrågor i olika politikområden[13]. Enligt direktivet får det åtgärdsprogram som medlemsstaterna ska inrätta senast 2015 för att uppnå detta mål omfatta rumsliga åtgärder[14], rumslig och tidsmässig fördelningskontroll samt förvaltningssamordningsåtgärder[15]. Fysisk planering i kust- och havsområden kan alltså bli ett viktigt verktyg för medlemsstaterna i fråga om vissa aspekter av genomförandet av ramdirektivet om en marin strategi, bland annat i samband med gränsöverskridande samordning av marina strategier. Både den fysiska planeringen i kust- och havsområden och ramdirektivet om en marin strategi är beroende av bra data och kunskaper (se avsnitt 3.11). Det finns också en koppling mellan de rumsliga åtgärderna i ramdirektivet om en marin strategi och genomförandet av fågel- och livsmiljödirektiven[16] i kust- och havsområden.

20. Europeiska havsrelaterade verksamheter

Fiske är en av de äldsta ekonomiska verksamheterna i EU:s vatten. Utöver problem med överkapacitet i flottan, minskande fiskbestånd och minskad lönsamhet, står fiskerisektorn också inför ökad konkurrens om utrymme. Vattenbruket behöver särskilda områden avsatta för sin verksamhet. Fångstsektorn behöver flexibel tillgång för att möta ändrade fördelningsmönster i fiskbestånden. Väl definierad och långsiktig tillgång till marina utrymmen är viktigt för båda sektorerna och det är avgörande med en ram för den fysiska planeringen av kust- och havsområden som involverar intressenter och gränsöverskridande samarbete. Dessutom kan yrkesfiskarnas kunskap om havet vara användbar för att optimera lokaliseringen av t.ex. skyddade marina områden och vindkraftsparker, samtidigt som man begränsar kostnaderna. Behovet av att säkerställa samstämmiga planer för fysisk planering mellan havsområden blir uppenbart när det gäller fiskeriförvaltning, på grund av resursernas rörlighet och eftersom sådana beslut fattas på EU-nivå i den gemensamma fiskeripolitiken. Det finns ett liknande behov av rumslig samstämmighet och flexibilitet när det gäller att skydda den marina miljön, t.ex. i fråga om att utse och avgränsa skyddade marina områden.

Användningen av förnybara energikällor är avgörande för EU:s klimatpolitik och även för andra EU-mål. I 2009 års direktiv om förnybar energi[17] fastställs ett mål om att 20 procent av energin ska komma från förnybara energikällor senast 2020. Förnybara energikällor till havs, särskilt vindkraftverk till havs, kommer att ge ett viktigt bidrag till detta. Vindkraftparker till havs och andra förnybara energikällor måste kopplas till kraftnätet på land. Nya behov av nätinfrastruktur kommer att behandlas i kommissionens energiinfrastrukturpaket som kommer att antas inom kort. Dessa anläggningar kommer att kräva stora utrymmen, även i gränsöverskridande områden. Det finns stora fördelar att hämta i en gemensam strategi för och utökat gränsöverskridande samarbete om fysisk planering i kust- och havsområden. EU-finansierad forskning inom ramen för det sjunde ramprogrammet för forskning syftar till att stödja utvecklingen av förnybara energikällor till havs och att optimera den fysiska planeringen av kust- och havsområden.

Vissa delar av vattnen utanför EU:s kuster exploateras intensivt för olje- och gasproduktion. EU har ett starkt intresse av att säkerställa säkerheten för olje- och gasverksamheterna till havs . Olyckan med Deepwater Horizon ledde till att kommissionen började utforma en omfattande EU-lagstiftning för oljeplattformar för att garantera högsta möjliga säkerhetsnormer. I 2010 års meddelande om säkerheten i olje- och gasverksamheter till havs[18] betonades att de offentliga myndigheterna har ansvar för att införa ett ändamålsenligt regelverk för verksamhet till havs som tar hänsyn till principerna för den fysiska planeringen för kust- och havsområden.

Sjötransporten i vattnen omkring EU är intensiv. Sjötransportens användning av havet och trafiksepareringssystemen regleras på internationell nivå, främst genom Förenta nationernas havsrättskonvention, Solas och IMO-resolutioner. Enligt direktiv 2002/59/EG ska medlemsstaterna och kommissionen arbeta tillsammans för att inrätta obligatoriska sjöfartsinformationstjänster och lämpliga trafiksepareringssystem[19]. Fysisk planering i kust- och havsområden kan bidra till detta, med hänsyn till internationellt överenskomna och EU-överenskomna farleder samt deras förvaltning och fartygsrörelser utanför dem. Fördelarna med närsjöfart (miljöprestanda och energi) har uppmuntrat kommissionen att främja detta transportmedel genom initiativ som höghastighetsleder till sjöss och ett europeiskt område för sjötransporter utan hinder[20]. Åtgärderna i samband med dessa initiativ kommer att kräva samordning med berörda fysiska planeringsåtgärder.

21. Integrerad förvaltning av kustområden

Den integrerade förvaltningen av kustområden är avsedd att skapa en omfattande förvaltningsram för hela kustområdet, inklusive miljöpolitik, fysisk planering, industripolitik och annan politik samt andra instrument som påverkar kustområdena. Den integrerade förvaltningen av kustområdena ska förbättra det ekonomiska och sociala välbefinnandet i kustområden och bidra till att utveckla deras fulla potential. I praktiken har fokus legat mer på land och på området närmast land. Som jämförelse har den fysiska planeringen i kust- och havsområdet varit inriktad på den fysiska användningen av havsområden, även om det finns likheter när det gäller intressenternas delaktighet.

Europaparlamentet och rådet antog en rekommendation 2002[21] med en beskrivning av de åtgärder som medlemsstaterna ska vidta för att utveckla nationella strategier för en integrerad förvaltning av kustområden. EU ratificerade Barcelonaprotokollet om integrerad förvaltning av kustområden för Medelhavsområdet 2010[22].

22. KONCEPTUELL UTVECKLING AV FYSISK PLANERING I KUST- OCH HAVSOMRÅDEN PÅ EU-NIVÅ

För att främja den konceptuella utvecklingen av fysisk planering i kust- och havsområden har kommissionen inlett undersökningar av olika aspekter på ämnet:

- År 2008, en undersökning om de rättsliga aspekterna av fysisk planering i kust- och havsområden[23].

- År 2010 en undersökning om de ekonomiska effekterna av fysisk planering i kust- och havsområden, där det konstaterades att den leder till minskade transaktionskostnader för nya havsrelaterade verksamheter och ett förbättrat investeringsklimat[24].

- År 2010 en undersökning av potentialen för fysisk planering i kust- och havsområden i Medelhavsområdet.[25]

Dessutom inleddes ett stort forskningsprojekt inom ramen för sjunde ramprogrammet 2009 för att producera integrerade förvaltningsverktyg för övervakning, utvärdering och genomförande av fysiskt planerade områden.

Dessutom kommer EU att medfinansiera två testprojekt om fysisk planering i kust- och havsområden i Östersjön och i nordöstra Atlanten, inklusive Nordsjön och Engelska kanalområdet. Varje projekt omfattar organ från minst två medlemsstater och syftet är att få praktiska erfarenheter av att tillämpa fysisk planering i kust- och havsområden i ett gränsöverskridande område.[26] Kommissionen antog också ett förslag till förordning till stöd för den fortsatta utvecklingen av en integrerad havspolitik som kommer att bidra till utvecklingen av fysisk planering i kust- och havsområden under perioden 2011–2013. Kommissionen föreslår att fler testprojekt ska genomföras om gränsöverskridande fysisk planering i kust- och havsområden för utvalda havsområden.[27]

Slutligen omfattar flera Interreg-program[28] viktiga delar för fysisk planering i kust- och havsområden. Life-programmet ger stöd till fysiska förvaltningsåtgärder inom ramen för Natura 2000-nätet och tillämpningen av den ekosystembaserade strategin i genomförandet av ramdirektivet för en marin strategi. Dessa projekt är mycket viktiga för att säkerställa utvecklingen av bästa metoder för och erfarenheter av fysisk planering i kust- och havsområden i ett gränsöverskridande sammanhang.

23. SLUTSATSER OCH UTSIKTER FÖR FRAMTIDEN

Kommissionen drar tre viktiga slutsatser av erfarenheterna av fysisk planering i kust- och havsområdena sedan lanseringen av EU:s integrerade havspolitik och meddelandet om färdplanen för fysisk planering i kust- och havsområden:

- Samrådsprocessen efter färdplanen visade att det fanns ett brett samförstånd om behovet av en gemensam strategi för fysisk planering i kust- och havsområden och bekräftade intresset för att utveckla fysisk planering i kust- och havsområden ytterligare på EU-nivå av de anledningar som beskrivs i kapitel 2.

- Medlemsstaterna är i färd med att utveckla processer för fysisk planering i kust- och havsområden, men det sker ad hoc, på olika vägar och med olika tidsperspektiv. En mer samstämmig gemensam strategi skulle öka det potentiella värdet av fysisk planering i kust- och havsområden avsevärt för EU som helhet och även på havsregionnivå.

- Det ökade behovet av samordnad planering av havsområden, både med hänsyn till den nuvarande ekonomiska utvecklingen och till genomförandet av EU:s politik och lagstiftning, skulle i hög grad främjas av fysisk planering i kust- och havsområden. En sådan planering skulle omfatta parametrar som underlättar gränsöverskridande fysisk planering i kust- och havsområden mellan medlemsstaterna.

Mot bakgrund av dessa slutsatser anser kommissionen att det finns ett tydligt behov av och ett mervärde med att fortsätta arbetet för att åstadkomma en gemensam strategi för fysisk planering i kust- och havsområden. Ytterligare åtgärder i fråga om fysisk planering i kust- och havsområden på EU-nivå måste bygga på den stora erfarenhet som har samlats i medlemsstaterna och även i internationella sammanhang och i tredjeländer. Kommissionen anser också att ytterligare insatser för fysisk planering i kust- och havsområden på EU-nivå kan ge ett stort mervärde i och med att fokus läggs på gränsöverskridande aspekter och det inrättas en gemensam processinriktad ram där medlemsstaterna kan genomföra den fysiska planeringen i kust- och havsområden optimalt. Kommissionen kommer därför att föreslå ytterligare åtgärder för fysisk planering i kust- och havsområden under 2011.

Eventuella ytterligare åtgärder för fysisk planering i kust- och havsområden på EU- nivå måste utvecklas i fullständigt samarbete med och till stöd för nuvarande och kommande politik och initiativ inom det havspolitiska området. Detta omfattar i synnerhet genomförandet av ramdirektivet för en marin strategi och den fortsatta utvecklingen av den integrerade havspolitiken. Arbetet måste också utföras med fullständig respekt för befintliga befogenheter och jurisdiktioner för de berörda myndigheterna.

För att avgöra hur man ska gå vidare har kommission inlett en konsekvensbedömning som omfattar offentligt samråd för att undersöka en rad alternativ för att främja och utveckla fysisk planering i kust- och havsområden i kombination med alternativ för att vidareutveckla den integrerade förvaltningen av kustområden och med hänsyn till andra politikområden inom EU. Dessa alternativ kommer i princip att omfatta

- icke-bindande alternativ, som utbyte av bästa metoder, gränsöverskridande projekt, undersökningar och forskning, riktlinjer och/eller rekommendationer,

- lagstiftningsalternativ för att skapa en stabil rättslig grund för en gemensam strategi och gränsöverskridande samarbete, samtidigt som genomförandet överlåts på medlemsstaterna.

- [pic][pic][pic]

[1] Kommissionens meddelande En integrerad havspolitik för Europeiska unionen , KOM(2007) 575 slutlig av den 10 oktober 2007 och SEK(2007) 1278 av den 10 oktober 2007.

[2] KOM(2008)791 slutlig av den 25 november 2008.

[3] Kommissionens meddelande Europa 2020 En strategi för smart och hållbar tillväxt för alla , KOM(2010) 2020 av den 3 mars 2010.

[4] http://ec.europa.eu/maritimeaffairs/emodnet_en.html

[5] KOM(2008) 534 slutlig En europeisk strategi för havs- och sjöfartsforskning .

[6] Framför allt Ospar-konventionen om skydd av den marina miljön i Nordostatlanten, Helsingforskommissionen för skydd av Östersjöns marina miljö (Helcom) Barcelonakonventionen om skydd av Medelhavets marina miljö och kustregion och Bukarestkonventionen för Svarta havet.

[7] http://www.helcom.fi/Recommendations/en_GB/rec28E_9/

[8] Kommissionens meddelande Europeiska unionen och Arktis , KOM(2008) 763 slutlig av den 20 november 2008.

[9] Kommissionens meddelande På väg mot en integrerad havspolitik för bättre förvaltning i Medelhavsområdet , KOM(2009) 466 slutlig av den 11 september 2009.

[10] Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén om EU:s strategi för Östersjöområdet, KOM(2009) 248 slutlig, SEK(2009) 712.

[11] Kommissionens meddelande Kunskap i havsfrågor. Marina data och marin övervakning för smart och hållbar tillväxt , KOM(2010) 461 slutlig av den 9 september 2010.

[12] Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/56/EG av den 17 juni 2008 om upprättande av en ram för gemenskapens åtgärder på vattenpolitikens område, EUT L 164, 25.6.2008.

[13] Artikel 1 i ramdirektivet om en marin strategi.

[14] Artikel 13.4 i ramdirektivet om en marin strategi.

[15] Bilaga VI till ramdirektivet om en marin strategi.

[16] Rådets direktiv 92/43/EEG av den 21 maj 1992 om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter, EGT L 206, 22.7.1992, och Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/147/EG av den 30 november 2009 om bevarande av vilda fåglar, EUT L 20, 26.1.2010.

[17] Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/28/EG av den 23 april 2009 om främjande av användningen av energi från förnybara energikällor och om ändring och ett senare upphävande av direktiven 2001/77/EG och 2003/30/EG, EUT L 140, 5.6.2009.

[18] Kommissionens meddelande Utmaningen att uppnå en säker olje- och gasverksamhet till havs , KOM(2010) 560 slutlig av den 12 oktober 2010.

[19] Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/59/EG av den 27 juni 2002 om inrättande av ett övervaknings- och informationssystem för sjötrafik i gemenskapen och om upphävande av rådets direktiv 93/75/EEG, EGT L 208, 5.8.2002.

[20] Europaparlamentets och rådets direktiv 2010/65/EU av den 20 oktober 2010 om rapporteringsformaliteter för fartyg som ankommer till och/eller avgår från hamnar i medlemsstaterna och om upphävande av direktiv 2002/6/EG .

[21] Europaparlamentets och rådets rekommendation av den 30 maj 2002 om genomförandet av en integrerad förvaltning av kustområden i Europa 2002/413/EG, EGT L 148, 6.6.2002.

[22] Rådets beslut av den 13 september 2010 (2010/631/EU)

[23] http://ec.europa.eu/maritimeaffairs/spatial_planning_en.html#6

[24] http://ec.europa.eu/maritimeaffairs/study_msp_en.html

[25] http://ec.europa.eu/maritimeaffairs/spatial_planning_en.html

[26] http://ec.europa.eu/maritimeaffairs/call_proposals_tenders_en.html

[27] Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om inrättande av ett program för att stödja den fortsatta utvecklingen av en integrerad havspolitik, KOM(2010) 494 slutlig av den 29 september 2010.

[28] http://www.plancoast.eu/files/baltcoast_final_report.pdf; http://www.balance-eu.org; http://www.plancoast.eu/; http://www.baltseaplan.eu