EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 15.07.1997 
KOM(97)2006 slutlig 
Kommissionens yttrande 
över Estlands ansökan 
om medlemskap i Europeiska unionen 

Innehåll 
A. INLEDNING 
a) Förord 
Ansökan om medlemskap 
Bakgrund till yttrandet 
Yttrandets innehåll 
b) Förbindelserna mellan Europeiska unionen och Estland 
Historiskt och geopolitiskt sammanhang 
Estlands ståndpunkt beträffande Europeiska unionen 
Avtalsförbindelser 
Strategin inör anslutningen 
Handelsförbindelser 
Allmän bedömning 
B. KRITERIER FÖR MEDLEMSKAP 
1. Politiska kriterier 
1.1 Demokrati och rättsstat 
Parlamentets och den lagstiftande maktens organisation 
Bedömning av hur parlamentet fungerar 
Den verkställande maktens organisation 
Bedömning av hur den verkställande makten fungerar 
Den dömande maktens organisation 
Bedömning av hur den dömande makten fungerar 
1.2 Mänskliga rättigheter och skydd av minoriteter 
Medborgerliga och politiska rättigheter 
Ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter 
Minoriteters rättigheter och skydd 
1.3 Allmän bedömning 
2. Ekonomiska kriterier 
2.1 Den ekonomiska situationen 
Bakgrund 
Liberalisering 
Stabilisering av ekonomin 
Strukturomvandling 
Den finansiella sektorn 
Ekonomisk och social utveckling 
2.2 Ekonomin inför medlemskapet 
Inledning 
Övergången till fungerande marknadsekonomi 
Förmåga att hantera konkurrens och marknadskrafter 
Framtidsutsikter och prioriteringar 
2.3 Allmän bedömning 
3. Förmåga att påta sig skyldigheterna i samband med ett medlemskap 
3.1 En gränslös inre marknad 
De fyra friheterna 
- Den allmänna ramen 
- Fri rörlighet för varor 
- Fri rörlighet för kapital 
- Fri rörlighet för tjänster 
- Fri rörlighet för personer 
- Allmän bedömning 
Konkurrens 
3.2 Ny teknik och framtidsfrågor 
Informationssamhället 
Utbildning, yrkesutbildning och ungdomsfrågor 
Forskning och teknisk utveckling 
Telekommunikation 
Den audiovisuella sektorn 
3.3 Ekonomiska och fiskala frågor 
Den ekonomiska och monetära unionen 
Beskattning 
Statistik 
3.4 Politiken inom olika sektorer 
Industri 
Jordbruk 
Fiske 
Energi 
Transport 
Små och medelstora företag 
3.5 Ekonomisk och social sammanhållning 
Sysselsättning och sociala frågor 
Regionalpolitik och sammanhållning 
3.6 Miljö och livskvalitet 
Miljö 
Konsumentskydd 
3.7 Rättsliga och inrikes frågor 
3.8 Utrikespolitik 
Handel och internationella ekonomiska förbindelser 
Utvecklingssamarbete 
Tull 
Den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken 
3.9 Finansiella frågor 
Finansiell kontroll 
Budgetkonsekvenser 
4. Den offentliga förvaltningens förmåga att tillämpa gemenskapens 
regelverk 
4.1 Den offentliga förvaltningens organisation 
4.2 Administrativ och rättslig kapacitet 
4.3 Allmän bedömning 
C. SAMMANFATTNING OCH SLUTSATS 
Bilagor 
Parlamentets sammansättning 
Den inre marknaden: Åtgärder enligt vitboken 
Statistik 


A. INLEDNING 
a) Förord 
Ansökan om medlemskap 
Estland lämnade in sin ansökan om medlemskap i Europeiska unionen den 24 
november 1995 och ministerrådet beslutade den 4 december 1995 att tillämpa det 
förfarande som föreskrivs i artikel O i fördraget, enligt vilken kommissionen skall 
höras. 
Mot denna bakgrund avger kommissionen detta yttrande som svar på den begäran 
som framlades vid Europeiska rådets möte i Madrid i december 1995 om att 
kommissionen skulle lägga fram sitt yttrande så snart som möjligt efter 
regeringskonferensen, som inleddes i mars 1996 och avslutades i juni 1997. 
Bakgrund till yttrandet 
Estlands ansökan om medlemskap behandlas samtidigt med ansökningar från nio 
andra associerade länder. Estlands anslutning skall ses som ett led i en historisk 
process i vilken länderna i Central- och Östeuropa efter mer än 40 år förenar sig med 
resten av kontinenten och ansluter sig till det område av fred, stabilitet och välstånd 
som unionen utgör. 
Europeiska rådet drog följande slutsats i Köpenhamn i juni 1993: 
"De associerade länder i Central- och Östeuropa som så önskar skall bli medlemmar 
i unionen. Anslutning kommer att äga rum så snart ett land kan påta sig de 
skyldigheter som ett medlemskap medför och uppfyller de ekonomiska och politiska 
villkoren. Ett medlemskap förutsätter att 
- kandidatlandet har uppnått en institutionell stabilitet som garanterar demokrati, 
rättssäkerhet, mänskliga rättigheter och respekt för och skydd av minoriteter, 
- det finns en fungerande marknadsekonomi samt förmåga att hantera konkurrens 
och marknadskrafter inom unionen, 
- landet kan påta sig de skyldigheter som följer med ett medlemskap och ansluta sig 
till målen för den politiska, ekonomiska och monetära unionen. 
Unionens förmåga att ta emot nya medlemmar, utan att takten i den europeiska 
integrationen blir lidande, är också en viktig faktor som ligger i både unionens och 
kandidatländernas allmänna intresse." 
I denna förklaring redogjordes i detalj för de politiska och ekonomiska kriterierna 
för behandlingen av ansökningarna om anslutning från de associerade central- och 
östeuropeiska länderna. 
Europeiska rådet hänvisade vid sitt möte i Madrid i december 1995 till behovet av 
att inom ramen för strategin inför anslutningen "skapa förutsättningar för en gradvis 
och harmonisk integrering av dessa stater, särskilt genom att 
- utveckla marknadsekonomin, 
- anpassa de administrativa strukturerna, och 
- skapa stabila ekonomiska och monetära förhållanden". 
Kommissionen analyserar i sitt yttrande Estlands ansökan separat men med 
iakttagande av samma kriterier som tillämpas för de andra ansökningar om vilka den 
skall avge yttranden samtidigt. Därigenom respekteras den önskan som Europeiska 
rådet uttryckte i Madrid, nämligen att en likvärdig behandling av alla ansökande 
länder garanteras. 
Vid sidan av de enskilda yttrandena lägger kommissionen inom ramen för sitt 
meddelande "Agenda 2000" för rådet även fram en allmän bedömning av 
anslutningsansökningarna och sina rekommendationer beträffande en strategi för 
framgångsrik utvidgning av unionen. Samtidigt lägger den fram en bedömning av 
utvidgningens konsekvenser för unionens politik. 
Yttrandets innehåll 
Yttrandet är upplagt med beaktande av slutsatserna från Europeiska rådets möte i 
Köpenhamn. I yttrandet ingår 
- en beskrivning av förbindelserna mellan Estland och unionen fram till nu, 
särskilt inom ramen för associeringsavtalet, 
- en analys av situationen vad gäller de politiska förhållanden som Europeiska 
rådet nämner (demokrati, rättssäkerhet, mänskliga rättigheter, skydd av 
minoriteter), 
- en bedömning av Estlands situation och framtidsutsikter vad gäller de 
ekonomiska förhållanden som Europeiska rådet nämner (marknadsekonomi, 
förmåga att hantera konkurrens), 
- en analys av Estlands förmåga att påta sig de skyldigheter som ett medlemskap 
medför, dvs. att anta unionens regelverk i form av fördraget, sekundärrätten och 
politiken på olika områden, och slutligen 
- en allmän bedömning av Estlands situation och möjligheter att uppfylla 
villkoren för medlemskap i unionen och en rekommendation beträffande 
anslutningsförhandlingarna. 
I samband med bedömningen av Estland med hänsyn till de ekonomiska kriterierna 
och till landets förmåga att anta regelverket har kommissionen också gjort en 
bedömning av framtidsutsikterna: den har försökt uppskatta vilka framsteg som 
Estland rimligen kan förväntas göra under de närmaste åren, före anslutningen, med 
beaktande av att också själva regelverket kommer att fortsätta att utvecklas. Av 
denna anledning är yttrandet inriktat på ett medellångt tidsperspektiv på omkring 
fem år, utan att detta innebär en förhandsbedömning av den faktiska tidpunkten för 
anslutningen. 
Vid utarbetandet av yttrandet har kommissionen erhållit en mängd upplysningar om 
Estlands situation från de estniska myndigheterna, och många andra 
informationskällor har också använts, däribland medlemsstaterna och ett stort antal 
internationella organisationer. 
(b) Förbindelserna mellan Europeiska unionen och Estland 
Historiskt och geopolitiskt sammanhang 
Estland gränsar i öster till Ryssland och i söder till Lettland. Landets yta är 45 000 km2 
och dess befolkning 1,5 miljoner. Historiskt sett har Estland över Finska viken och 
Östersjön haft starka band till Finland och Sverige. 
Från och med 1200-talets början lydde Estland i sju hundra år under främmande makter, 
först Danmark, därefter de tyska svärdsriddarna, Polen, Sverige och till sist Ryssland från 
och med 1710. Under 1800-talet ledde utvecklingen fram till ett nationellt uppvaknande, 
och ett samhälle med medborgerliga rättigheter växte fram. Estland förklarade sig 
självständigt den 24 februari 1918 och försvarade framgångsrikt denna självständighet 
mot sovjetiska styrkor. Den 2 februari 1920 undertecknades i Tartu det estnisk-ryska 
fredsfördraget. 
Republiken Estland blev medlem i Nationernas Förbund 1921. Genom den estniska 
författningen infördes en demokratisk, parlamentarisk republik, där den högsta 
lagstiftande makten utövades av ett parlament med 100 ledamöter, Riigikogu. Under 
1930-talet rådde diktatur vilket ledde till att en ny författning antogs 1937. Såväl 
samhället som ekonomin och kulturen stod under snabb utveckling. Ekonomin 
omorganiserades i grunden och fick en inriktning mot Förenade kungariket, Tyskland och 
de nordiska länderna. I juni 1940 annekterades Estland av Sovjetunionen och 1941-44 var 
landet ockuperat av Tyskland. 
Efter kriget återupprättades det sovjetiska styret, vilket de flesta stater i västvärlden 
emellertid inte erkände. Sovjetregimen innebar massdeportationer och inflyttning av 
ryssar. En folkomröstning i mars 1990 resulterade i ett klart stöd för återupprättandet av 
Estland som en självständig republik. I augusti 1991 förklarade sig landet självständigt. 
De sista ryska väpnade styrkorna drogs tillbaka från Estland i augusti 1994. 
Efter självständighetsförklaringen antogs genom ännu en folkomröstning i juni 1992 en 
ny författning och de första parlamentsvalen hölls i september 1992. Trots att flera 
regeringskoalitioner har avlöst varandra vid makten har de alla varit eniga om att utveckla 
en liberal marknadsekonomi. 
Estlands ståndpunkt beträffande Europeiska unionen 
Sedan självständigheten återupprättades 1991 har Estland aktivt fört en politik som syftar 
till att stärka de politiska, ekonomiska och sociala banden till Europeiska unionen och till 
att trygga sin säkerhet och stabilitet genom att närma sig NATO. Estland lämnade in sin 
ansökan om medlemskap i EU den 28 november 1995. 
Att Estland var fast beslutet att bli integrerat i Europa och medlem i EU underströks av 
landets president Lennart Meri i ett tal vid Institut Français des Relations Internationeles 
den 13 februari 1997, i vilket han bl. a. sade följande: 
"Så snart Europeiska unionen har satt upp definitiva kriterier för dem som ansöker om 
medlemskap ligger det i Estlands, likväl som i något annat europeiskt lands, intresse att 
uppfylla de kriterierna i alla avseenden. Vi behöver inga eftergifter som skulle kunna 
urholka unionens väsentliga principer och få den att likna vilken maktlös internationell 
organisation som helst. Även om Estland har ett blodigt förflutet uppfyller landet redan 
flera av de krav på lagstiftnings- och det ekonomiska området som Europeiska unionen 
ställt upp. Enligt en bedömning som EBRD gjort är Estland ett av de tidigare 
kommunistländerna som kommit längst med reformarbetet, och då talar jag inte bara om 
ekonomiska kriterier. 1997 kan vi i Estland åter igen njuta av något som varit oss kärt och 
som vi varit berövade under så lång tid: vi lever i ett öppet samhälle där vi genom 
författningen är garanterade frihet, där militären står under strikt civil kontroll och där en 
icke statlig sektor frodas och klarar sig på egen hand. Demokratin fungerar i Estland." 
Avtalsforbindelser 
Diplomatiska relationer mellan Europeiska gemenskaperna och Estland upprättades den 
27 augusti 1991. Ett handels- och samarbetsavtal slöts den 11 maj 1992 och trädde i kraft 
1993. För närvarande är grunden för de rättsliga förbindelserna mellan EU och Estland 
det frihandelsavtal som undertecknades den 18 juli 1994 och trädde i kraft den 1 januari 
1995. Genom detta förmånsavtal avskaffas tullar och kvantitativa restriktioner mellan 
Estland och Europeiska gemenskapen, med undantag för estnisk export till EU av vissa 
specificerade produkter (jordbruks- och fiskeriprodukter) för vilka en förmånsbehandling 
beviljas. Frihandelsavtalet innehåller dessutom bestämmelser för betalningar, konkurrens 
och andra ekonomiska regler, inklusive tillnärmning av lagstiftningen. 
Ett Europaavtal mellan Europeiska gemenskaperna och Estland undertecknades den 12 
juni 1995. Estland ratificerade avtalet den 1 augusti 1995. Det kommer att träda i kraft 
när det har ratificerats av samtliga medlemsstater i EU. 
När det träder i kraft kommer detta Europaavtal att bli den rättsliga grunden för 
relationerna mellan Estland och unionen. Avtalet syftar till att bli en ram för politisk 
dialog, främja utökad handel och stärka de ekonomiska banden mellan parterna, lägga en 
grund för gemenskapens tekniska och ekonomiska stöd samt vara ett steg på vägen för 
Estland i landets gradvisa integration i unionen. Europaavtalets institutionaliserade ram är 
ett instrument för att genomföra, förvalta och övervaka vad som händer på alla områden i 
förbindelserna. I särskilda kommittéer diskuteras sakfrågorna. I associeringskommittén 
förs på hög tjänstemannanivå en djupgående diskussion om frågor och problem i 
samband med Europaavtalet och ofta kommer man fram till en lösning på dem. I 
associeringsrådet görs på ministernivå en samlad bedömning av det aktuella läget i 
relationerna och av framtidsutsikterna. Härigenom får man en möjlighet att följa och göra 
eventuella korrigeringar i Estlands förberedelser inför anslutningen. 
Strategin inför ansjutnjngep 
Genomförande av frihandelsavtalet och vitboken 
Frihandelsavtalet fungerar fullt ut enligt den överenskomna tidtabellen. Ett nytt protokoll 
trädde i kraft den 1 april 1997 genom vilket kumulering av ursprungsreglerna tillåts över 
hela Europa. Man har förberett och kommit överens om genomförandet av regler för 
företag och för statligt stöd. I syfte att göra de nödvändiga anpassningarna till följd av 
såväl unionens utvidgning 1995 som avslutandet av Uruguayrundan, antog gemenskapen 
autonoma åtgärder för jordbruksprodukter, bearbetade jordbruksprodukter och 
fiskeriprodukter. Ett tilläggsprotokoll har utarbetats för att få med dessa åtgärder i avtalet. 
Andra frågor av vikt som diskuteras i samband med frihandelsavtalet är följande: 
tillnärmning av lagstiftningen och strategin inför anslutningen, makroekonomiska 
åtgärder, tullsamarbete, certifierings- och standardiseringsfrågor samt handelsfrågor. 
Några djupare motsättningar har inte konstaterats på något område. 
I kommissionens vitbok från 1995 om den inre marknaden fastställs vilken lagstiftning 
som kandidatländerna skulle behöva införliva och genomföra för att tillämpa 
gemenskapens regelverk liksom de faktorer som är av största vikt för genomförandet av 
den inre marknaden (s.k. fas 1-åtgärder) och som skulle behöva ges högsta prioritet. Som 
svar på vitboken utarbetade regeringen i juni 1996 en handlingsplan för inträde i 
Europeiska unionen. I detta dokument finns en detaljerad förteckning över alla de initiativ 
på lagstiftningsområdet som är nödvändiga för att genomföra gemenskapens regelverk. 
För varje lagbestämmelse anges vilket ministerium som har huvudansvaret, hur den 
nuvarande lagstiftningen ser ut samt en preliminär tidpunkt när tillnärmningen är tänkt att 
vara uppnådd. Regeringens handlingsplan omfattar nu samtliga fas 1-åtgärder och arbetet 
med att få med fas 2-åtgärder pågår. 
10 
I hopp om medlemskap har omfattande åtgärder vidtagits och administrativa rutiner har 
införts för att samordna integrationspolitiken. Ett utskott på ministernivå, med 
premiärministern som ordförande, utformar politiken i dess stora linjer och lägger fram 
förslag till regeringen. Detta utskott bistås av ett råd med högre tjänstemän som 
ledamöter och av Byrån för integration i Europa som rapporterar direkt till 
premiärministern. I parlamentet finns det nu även ett EU-utskott. 
Frihandelsavtalet mellan gemenskapen och Estland fungerar bra. Inga konflikter 
angående genomförandet har uppstått. Genom att avtalet fungerar bra har landet förts en 
bit på vägen mot det ökade samarbete med EU som kommer att krävas när Europaavtalet 
träder i kraft. 
Den strukturerade dialogen 
Estland har sedan Europeiska rådets möte i Cannes i juni 1995 deltagit i den strukturerade 
dialogen. 
Phare 
Tekniskt och finansiellt stöd gavs först till Estland genom Tacis-programmet 1991 och 
har sedan 1992 utökats genom programmet Phare. Under perioden 1992-97 beviljade 
Phare över 152 miljoner ecu till Estland. Anslaget för 1997 är 32 miljoner ecu (exklusive 
gränsöverskridande anslag). 
De viktigaste målen har varit att upprätta de rättsliga och administrativa ramarna, utforma 
en strategi på nyckelområden inom reformprogrammet samt att ge stöd till 
exportsatsningar och utbyggnad av infrastrukturen. Omstruktureringar och privatiseringar 
ingår också liksom frågor som hör till EU:s tredje pelare. 
Phare har haft en mycket stor betydelse för såväl privatiseringar av företag och jord som 
för reformerna inom skatteverket och tullväsendet. 
Deltagande i gemenskapens program 
När Europaavtalet träder i kraft kommer Estland att vara berättigat att delta i 
gemenskapens program. Landet har redan ansökt om att få delta i Socrates, Leonardo, 
SAVE II, LIFE, Raphael, Kaleidoscope, MEDIA II och Ariane. Estland har avsatt medel i 
budgeten för att täcka de finansiella åtagandena. 
Handelsförbindelser 
Sedan 1991 har mönstret i Estlands handel snabbt skiftat. Från att nästan helt ha varit 
inriktad på OSS är handeln nu starkt knuten till EU. Efter Finlands, Sveriges och 
Österrikes anslutning och efter det att frihandelsavtalet mellan gemenskapen och Estland 
11 
trätt i kraft gick 54 % av landets export till EU 1995, under det att 66 % av importen kom 
från EU. 
Estlands viktigaste handelspartner inom EU är Finland (29,2 % av importen och 18,4 % 
av exporten), Tyskland och Sverige. Från EU importerar Estland huvudsakligen maskiner 
och elektrisk utrustning, jordbruksprodukter samt textilier. Till EU exporterar Estland 
framför allt trävaror och textilier. 
Estland har en växande handel med andra kandidatländer, främst Lettland. Ett 
frihandelsavtal med Lettland och Litauen omfattar handel med alla sorters varor, 
inklusive jordbruksprodukter från och med den 1 januari 1997. Estland siktar på 
medlemskap i Centraleuropeiska frihandelsavtalet (CEFTA). 
Allmän bedömning 
Relationerna till EU har utvecklats väl sedan Estland återfick sin självständighet. Det har 
inte uppstått några konflikter i samband med genomförandet av frihandelsavtalet och 
frihandel har så gott som uppnåtts. Samarbetet kommer att stärkas ytterligare när 
Europaavtalet med Estland träder i kraft. 
12 
B. KRITERIER FÖR MEDLEMSKAP 
1. Politiska kriterier 
Vid Europeiska rådets möte i Köpenhamn fastställdes ett antal "politiska" kriterier för de 
central- och östeuropeiska kandidatländernas anslutning: länderna skall ha "stabila 
institutioner som utgör en garanti för demokrati, rättssäkerhet, mänskliga rättigheter och 
respekt för och skydd av minoriteter". 
För att kunna utföra den begärda bedömningen har Europeiska kommissionen använt sig 
av ett flertal informationskällor: de estniska myndigheternas svar på det frågeformulär 
som kommissionen skickade ut i april 1996, uppföljning av bilaterala möten, analyser 
från medlemsstatemas ambassader och kommissionens delegation, bedömningar som 
gjorts av internationella organisationer (inklusive Europarådet och Organisationen för 
säkerhet och samarbete i Europa, OSSE), rapporter från icke-statliga organisationer osv. 
î denna analys görs en systematisk undersökning för vart och ett av kandidatländerna av 
de viktigaste aspekterna av statsmakternas organisation och sätt att fungera och av 
mekanismenia för skydd av de grundläggande rättigheterna. Analysen är inte enbart en 
rent formell beskrivning utan ett försök att bedöma hur demokratin och rättsstaten i själva 
verket fungerar. 
Denna bedömning avser situationen i juni 1997. Det görs ingen grundlig genomgång av 
tidigare förändringar eller förändringar som eventuellt aviserats för framtiden, även om 
avsikten att reformera en viss sektor oftast har tagits i beaktande vid bedömningen. Läget 
inom förvaltningen nämns bara kort här och utvecklas vidare i kapitel 4. 
1.1 DEMOKRATI OCH RÄTTSTAT 
I den nya författning som Estland antog genom en folkomröstning i juni 1992 upprättas 
en parlamentarisk demokrati. Dess institutioner fungerar väl. Maktfördelningen iakttas 
noggrant och alla parter är angelägna om att samarbeta och respektera varandras 
befogenheter. 
Parlamentets och den lagstiftande maktens organisation 
Parlamentet har endast en kammare - Riigikogu. Ledamöternas antal är 101 och de väljs i 
proportionella val för en period på fyra år. Valkretsarna utgörs i princip av landskapen 
och det finns en spärr på 5% för att erhålla mandat. Det finns inga bestämmelser som ger 
minoriteterna en särskild representation, men sedan 1995 finns det sex ledamöter från det 
parti som representerar den ryskspråkiga minoriteten. 
Republikens president har befogenhet att upplösa parlamentet om någon av följande 
situationer föreligger: om ett lagförslag förkastas av Riigikogu, om Riigikogu genom 
misstroendevotum fäller premiärministern eller regeringen, och slutligen om parlamentet 
inte antar budgeten inom två månader efter budgetårets början. 
13 
Parlamentarikerna åtnjuter sedvanlig immunitet. Det är klart uttryckt i Estland att 
oppositionen skall spela en aktiv roll i institutionernas verksamhet. Detta tar sig uttryck 
framförallt i de parlamentariska undersökningskommissionerna. Fyra sådana 
kommissioner är verksamma för närvarande, varav två ägnar sig åt frågor rörande 
korruptionen respektive kontrollen över säkerhetstjänsten. Dessa kommissioner består av 
lika många representanter från regeringen som från oppositionen. I tre av 
kommissionerna innehas ordförandeskapet av oppositionsledamöter. 
Estland har i ordets verkliga betydelse ett flerpartisystem (sju valförbund och nio 
politiska partier ställde upp kandidater i det senaste valet 1995). Det tycks alltså vara lätt 
att bilda partier men det bör påpekas att icke-medborgare inte har rätt att bli medlemmar i 
ett politiskt parti. De politiska partierna erhåller finansiering via statsbudgeten i 
proportion till antalet ledamöter i parlamentet. Varje parlamentsgrupp har gratis tillgång 
till kontor och personal. 
Parlamentet utövar den lagstiftande makten. Initiativrätten delas med republikens 
president (dock endast när det gäller författningsändringar) och med regeringen. 
Presidenten kan återremittera ett ärende till parlamentet för en andra behandling. Om 
parlamentet då står fast vid sitt beslut kan presidenten hänskjuta ärendet till högsta 
domstolen. Presidenten har gjort så vid sex tillfållen och haft framgång vid fem av dessa. 
Vissa frågor är förbehållna förordningsmakten och parlamentet har ingen möjlighet att 
ens tillfälligt delegera sin lagstiftande makt till regeringen. 
Parlamentet har rätt att utlysa en folkomröstning i vilken fråga som helst om det anser att 
den bäst avgörs på det sättet. 
Bedömning av hur parlamentet fungerar 
Valen i september 1992 och mars 1995 ägde rum under fria och rättvisa former och vid 
det senaste tillfället resulterade valet i ett maktskifte (valresultatet från mars 1995 
återfinns i bilagan). 
Parlamentet fungerar tillfredsställande: dess befogenheter respekteras och oppositionen 
deltar fullt ut i arbetet. 
Den verkställande maktens organisation 
Republikens president väljs på fyra år av parlamentet med 2/3 majoritet. Om majoritet 
inte erhålls i första eller andra omröstningen anordnas en tredje omröstning i vilken 
Riigikogu utökas med 273 företrädare för de lokala förvaltningarna. Presidenten har en 
statschefs traditionella befogenheter. 
14 
Presidenten utser premiärministern och denne måste erhålla parlamentets förtroende 
innan han bildar regering. Högst 14 ministrar får ingå i denna. På premiärministerns 
förslag kan presidenten avsätta en minister (artiklarna 78 och 90 i författningen). 
Ministrarna är individuellt ansvariga inför parlamentet. 
När det gäller den statliga förvaltningen är landet indelat i 15 landskap ("maakond"). 
Dessa styrs av en guvernör som utses på fem år av regeringen. Dennes åligganden är att 
samordna de olika förvaltningarnas verksamheter inom landskapet och att kontrollera de 
lokala förvaltningarna. Guvernörsämbetet finansieras direkt via statsbudgeten. 
I Estland finns på lokal/regional nivå endast kommuner. Dessa är 254 till antalet, 
fördelade på 45 stadskommuner och 209 landsbygdskommuner. De har ansvaret för så 
gott som hela den offentliga sektorns verksamhet på lokal nivå. Ledamöterna i 
kommunfullmäktige väljs i allmänna val var tredje år. Kommunerna har egen budget och 
rätt att uppbära skatter. Kontrollen över kommunerna utövas av guvernören och 
justitiekanslern. 
I Estland utfärdade allmänna regler om ämbetsmännens ställning och ansvar i januari 
1996 som ger dessa en garanti mot uppsägningar. Insynen i förvaltningen slås fast i 
artikel 44 i författningen och denna regel ger, med undantag för säkerhetstjänsten, 
medborgarna tillgång till offentliga handlingar. 
Försvarsmakten, säkerhetstjänsten och polisen står under de civila myndigheternas 
kontroll, vilket tydligt visade sig när presidenten avsatte överbefälhavaren i slutet av 
1995. 
Pedflmning av hur den yerkstëfflantfe makten fungerar 
De centrala statliga myndigheterna fungerar väl. 
De lokala myndigheterna har en avsevärd autonomi. 
Den offentliga förvaltningen lider brist på kvalificerad personal, i synnerhet i juridiska 
frågor, och har svårt att konkurrera med lönevillkoren inom den privata sektorn. 
Ibland ifrågasätts polisens effektivitet i agerandet mot en alltmer utbredd organiserad 
brottslighet och i kampen mot korruptionen. Stora ansträngningar görs nu när det gäller 
omorganisationer och moderniseringar. 
Säkerhetstjänsten är för närvarande satt under en parlamentarisk undersöknings­
kommissions kontroll. 
Den flftmmnd? maktens organisation 
15 
De rättsliga instansernas oberoende av de andra statsmakterna är garanterad. Domarna 
utses på livstid av presidenten på förslag av högsta domstolen och de kan endast avsättas 
om de har befunnits skyldiga till brott. Högsta domstolen har befogenhet att med 
presidentens samtycke pröva anmälningar mot domare i lägre instanser. När det gäller 
anmälningar mot en domare i högsta domstolen är det parlamentet som är behörigt på 
talan av justitiekanslem. 
Åklagarmyndigheten lyder enligt 1993 års lag fortfarande under justitieministern. 
Justitiekanslem övervakar den offentliga förvaltningen. Han väljs på sju år av parlamentet 
på förslag från presidenten. Han kontrollerar att regeringens och de lokala 
myndigheternas handlande är författningsenligt och han kan ingripa mot dessa om han 
anser att deras handlande strider mot författningen. Om en myndighet i ett sådant fall 
underlåter att efterleva justitieombudsmannens beslut kan denne hänskjuta frågan till 
högsta domstolen. 
Estland har inget justitieombudsmannaämbete. Ett lagförslag genom vilket ett sådant 
införs är nu under granskning. 
Högsta domstolen vakar över att författningen följs. Den är högsta juridiska instans och 
den är både appellationdomstol för utslag i lägre instanser och författningsdomstol. Dess 
ordförande väljs av parlamentet på förslag från presidenten och sedan han valts utser han 
själv övriga medlemmar. Frågor kan hänskjutas dit av presidenten, justitiekanslem eller 
av enskild medborgare. Högsta domstolen vakar över att lagar är författningsenliga och 
att de inte strider mot ingångna fördrag. 
Bedömning av hur den dömande makten fungerar 
De största svårigheterna som rättsväsendet ställs inför beror på en osäkerhet på många 
lagstiftningsområden om vilken lag som är tillämplig samt på bristande erfarenhet (90 till 
95 % av personalen inom rättsväsendet har bytts ut efter självständigheten). 
Högsta domstolen spelar en mycket viktig roll i samhällslivet när det gäller respekt för 
demokratin och rättsstaten. Antalet anmälningar som ställs till högsta domstolen ökar 
men de flesta saknar grund. 
1.2 MÄNSKLIGA RÄTTIGHETER OCH SKYDD AV MINORITETER 
Estland har infört inhemsk lagstiftning för att säkerställa att mänskliga rättigheter och 
minoriteters rättigheter respekteras. Dessa rättigheter skyddas också genom 
internationella konventioner, främst Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga 
rättigheterna och de grundläggande friheterna, samt de viktigaste tilläggsprotokollen till 
16 
denna konvention. Denna konvention med protokoll tillhör gemenskapens regelverk 
enligt artikel F i Fördraget om Europeiska unionen; varje stat som önskar ansluta sig till 
Europeiska unionen måste först ha ratificerat dessa överenskommelser. 
Estland har varit medlem av Europarådet sedan maj 1993 och ratificerade i april 1996 
Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande 
friheterna samt de flesta av tilläggsprotokollen (med undantag för protokoll nr 6 om 
dödsstraff). Lettland ger också enskilda rätt att vända sig till Europadomstolen för de 
mänskliga rättigheterna om de anser att deras rättigheter enligt konventionen har kränkts. 
Bland övriga viktiga konventioner om skydd för mänskliga rättigheter och minoriteters 
rättigheter har Estland ratificerat konventionen mot tortyr och ramkonventionen om 
minoriteters rättigheter. Estland har inte undertecknat Europeiska sociala stadgar. Landet 
har ratificerat de viktigaste av Förenta Nationemas konventioner om mänskliga 
rättigheter. 
Enligt artikel 123 i författningen har ett i laga ordning ratificerat fördrag företräde framför 
nationell lag. 
17 
Medborgerliga och politiska rättigheter 
Rätten att få sin sak rättsligt prövad är väl tillgodosedd i Estland. Trots att ett system med 
rättshjälp föreskrivs i strafflagen kan tillgång till denna hjälp inte alltid garanteras i 
praktiken. 
Dödsstraffet har inte avskaffats i Estland och den senaste avrättningen verkställdes i 
september 1991. Republikens president har utfärdat ett moratorium för verkställande av 
dödsstraff. Justitieministern har å sin sida förbundit sig att få det avskaffat före den 1 
februari 1998. Dessutom antog regeringen i november 1996 ett utkast till ny strafflag som 
sedan lades fram för Riigikogu. I detta finns dödsstraffet inte med. 
Skydd mot att bli godtyckligt arresterad tycks vara garanterat i så motto att en person får 
sitta anhållen högst 48 timmar. Därefter måste en domstol besluta om huruvida 
vederbörande ytterligare skall förbli frihetsberövad. 
Rösträtt i allmänna riksval har alla medborgare över 18 år. I lokalval däremot har alla 
som är mantalsskrivna i Estland rätt att rösta, men endast estniska medborgare har rätt att 
kandidera. 
Föreningsfrihet råder vilket tar sig uttryck i ett blomstrande föreningsliv (det finns 4000 
föreningar och 200 stiftelser). Personer utan medborgarskap får inte vara medlemmar i 
politiska partier. Däremot står det dem fritt att gå med i en förening. 
Demonstrationsfriheten är likaså garanterad. 
Yttrandefriheten tar sig uttryck i en fri och dynamisk press. Ett exempel på detta är den 
roll som pressen spelade i avslöjandet av de illegala avlyssningar som ledde till 
regeringens fall i oktober 1995. Mångfald i audiovisuella media garanteras genom att det 
nu vid sidan av den statliga radion och TV-kanalen finns 29 privata radiostationer och 
fem privata TV-kanaler (två rikstäckande och tre lokala). De statliga kanalerna har en 
radio- och TV-styrelse som utser den verkställande ledningen. 
Äganderätten garanteras i författningen (artikel 32) och före detta ägare har fått ersättning 
för kommunistregimens expropriationer, även om vissa klagomål förekommit enligt vilka 
de skadestånd som beviljats varit för låga. Domstolarna respekterar noga äganderätten, 
vilket framgår av högsta domstolens beslut att 1995 ogiltigförklara regeringens 
nationalisering av egendom som tidigare innehades av sovjetiska myndigheter. 
Domstolen fann att sådan egendom skulle återlämnas till de ursprungliga ägarna. 
Respekt för privatlivet garanteras av att det behövs ett tillstånd från åklagare eller domare 
för att få göra en husrannsakan. 
Estland ratificerade i februari 1997 Genèvekonventionen om politiska flyktingar och 
parlamentet antog samtidigt en lag i syfte att tillämpa denna. Detta var ett stort framsteg 
18 
och därmed fick man ett slut på den tidigare situationen där asylsökande betraktades som 
illegala invandrare och ofta hölls i förvar under svåra förhållanden. 
Det har förekommit fall där personer har blivit illa behandlade, i synnerhet när de hållits i 
förvar i preventivt syfte. Estland har givit sig i kast med ett moderniseringsprogram. De 
finansiella resurser som står till buds räcker dock inte helt och hållet till och därför stöter 
man på svårigheter i genomförandet av detta program. 
Ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter 
Rätten till existensminimum och till social trygghet garanteras i författningens artikel 28. 
Den fackliga friheten är garanterad utan inskränkningar. Organisationsgraden är nära 
30 % och större delen av de fackligt anslutna tillhör två fackliga centralorganisationer. 
Strejkrätten skyddas i författningen (artikel 29), men strejker är förbjudna för anställda i 
den offentliga förvaltningen (stat och kommuner), i försvarsmakten, i rättsväsendet och i 
räddningstjänsten. Inom den privata sektorn är strejker förbjudna när förhandlingar om 
kollektivavtal eller om deras giltighet pågår. 
Rätten att fritt välja skola är garanterad liksom även religionsfriheten. 
Minoriteters rättigheter och skydd 
I bedömningen av minoritetemas ställning i Estland bör man skilja på de rättigheter och 
det skydd som är knutna till en etnisk och kulturell tillhörighet, oberoende av 
medborgarskap och på skillnader i individens ställning som beror på att man saknar 
estniskt medborgarskap. I detta avseende är den definition som Estland gjorde av 
begreppet minoritet i den deklaration som åtföljde ratificeringen av Europarådets 
ramkonvention om minoriteter inte relevant. Situationen för de personer som saknar 
medborgarskap måste också vägas in i denna bedömning. 
Minoriteterna, inklusive personer utan något medborgarskap, utgör nästan 35 % av 
befolkningen. Av dessa är cirka 28 % ryssar, 2,7 % ukrainare och 1,5 % vitryssar. De bor 
huvudsakligen i Tallinn och i landets nordöstra fjärdedel (Narva/Sillamäe-området) och 
där kan de utgöra ända upp till 95 % av den totala befolkningen (Narva). Av dessa 35 % 
har 23 % (dvs. i runda tal 335 000 personer, till största delen av ryskt ursprung) inte 
estniskt medborgarskap. Av dessa har 8 % valt ryskt medborgarskap och 13 % är f.d. 
sovjetiska medborgare som idag inte har något medborgarskap alls. Den politik som 
Sovjetunionen förde efter 1945, och som innebar en massiv inflyttning av ryskspråkiga, 
är huvudorsaken till den nu rådande situationen (88,2% ester mot 8,2 % ryssar vid 
19 
folkräkningen 1934, 74,6 % ester mot 20,1 % ryssar 1959 och slutligen 64,7 % ester mot 
27,9% ryssar 1979). 
I frågan om att erhålla estniskt medborgarskap sätter lagen från april 1995 upp ett villkor 
i form av ett prov i vilket deltagaren skall visa att han/hon behärskar det estniska språket 
samt har vissa kunskaper i landets historia och samhällsskick. 
Sedan 1992 har c:a 90 000 personer fått estniskt medborgarskap. Den nya lagen som i 
april 1995 införde nya regler för att bli naturaliserad fick till följd en minskning i antalet 
naturaliseringar per år (c:a 7 000 personer bör kunna bli naturaliserade under 1997 enligt 
myndighetemas beräkningar). De sökande tycks likaså vara ganska få till antalet, och om 
denna takt håller i sig kommer en stor del av befolkningen för lång tid framåt att förbli 
utlänningar eller statslösa. 
I denna situation finns det flera faktorer som spelar in. Systemet med ett prov har ofta 
ifrågasatts och svårighetsgraden skulle förklara att antalet deltagare i dessa prov är så 
lågt. Anmälningsavgiften är också relativt hög. Likaså är den regel som säger att man 
måste vänta ett år efter att ha lämnat in en ansökan om naturalisering innan man får göra 
provet kanske inte längre helt nödvändig med tanke på att ansökningarna är så få. Att inte 
ha estniskt medborgarskap verkar ibland till och med upplevas som en fördel (ingen 
skyldighet att göra militärtjänst i Estland), och detta kan vara en bidragande orsak till det 
låga antalet ansökningar om att bli naturaliserad. 
De estniska myndigheterna har dock genomfört vissa förbättringar. Nya regler som 
tillämpas från och med den 1 januari 1997 har sålunda resulterat i en lägre svårighetsgrad 
i proven. Antalet godkända i dessa prov (mellan 80 och 90 %) verkar under alla 
förhållanden tillfredsställande, liksom att äldre personer sedan 1995 är befriade från det 
skriftliga provet i estniska och bara behöver göra det muntliga. 
Den största bristen i det nuvarande systemet ligger i de otillräckliga resurser som ställs 
till de tyskspråkigas förfogande för att lära sig estniska så att de kan klara det prov som 
krävs för att bli naturaliserad. Det finns mycket få lärare i estniska i de områden som till 
övervägande del bebos av ryskspråkiga och anmälningsavgiften för dessa kurser är 
fortfarande hög. Avsevärda ansträngningar kommer att krävas om antalet naturaliseringar 
ska kunna hållas på en hög nivå i framtiden. Genom programmet PHARE ges sedan 1996 
stöd till den estniska regeringens åtgärder på detta område (ett program på 1,4 miljoner 
ecu som inleddes i december 1996). 
De estniska myndigheterna bör överväga möjligheterna för statslösa barn som är födda i 
Estland att naturaliseras på ett enklare sätt, särskilt eftersom den europeiska konventionen 
om nationalitet som godkänts i Europarådet snart träder i kraft. 
Läget för personer utan medborgarskap klargjordes genom 1993 års lag. "Främlingspass" 
har sålunda börjat delas ut och därigenom borde vissa praktiska svårigheter få en lösning, 
särskilt frågor kring rörelsefriheten. 
20 
När det gäller uppehållstillstånd har myndigheterna systematiskt utfärdat tidsbegränsade 
tillstånd (giltiga i 5 år) till alla utlänningar, även till dem som var bosatta i Estland före 
den 1 juli 1990. Att utfärda permanenta uppehållstillstånd skulle ha haft betydligt 
positivare effekter och varit fördelaktigare i konkret hänseende, i synnerhet vad beträffar 
rätten att inbjuda anhöriga eller vänner till Estland. Myndigheterna har dock förbundit sig 
att automatiskt förlänga de tidsbegränsade uppehållstillstånden när de löper ut, och 
regeringen har för parlamentet lagt fram ett förslag till en ändring i utlänningslagen som 
skulle ge vissa utlänningar permanenta uppehållstillstånd redan 1998. 
Det finns vissa restriktioner för utlänningar: endast estniska medborgare får sitta i vissa 
bolags styrelser och tillhöra politiska partier. När det gäller att inneha en statlig eller 
kommunal tjänst är detta enligt en lag från 1995 förbehållet estniska medborgare, men 
övergångsbestämmelser har utfärdats så att utlänningar kan behålla den tjänst de redan 
har under den tid som naturalisationsprocessen tar i anspråk (detta är fallet t. ex. inom 
polisen). Till sist bör det påpekas att utlänningar har rösträtt i lokalval, vilket det finns få 
motsvarigheter till i övriga Europa idag. Härigenom bidrar man starkt till att personer 
utan medborgarskap får ett skydd för sina rättigheter och till att de integreras i samhället. 
Vad beträffar den ryskspråkiga minoritetens situation (oavsett om de som hör till denna 
grupp har estniskt medborgarskap eller ej) respekteras och skyddas deras rättigheter. 
Därutöver finns inte några stora problem i relationerna mellan ester och den ryska 
minoriteten. 
För minoriteterna finns inga särskilda regler om representation i parlamentet. Det finns 
dock i Riigikogu sex ledamöter för det parti som företräder den ryskspråkiga minoritetens 
intressen. Utlänningamas rösträtt i lokalval har inneburit att den ryska minoriteten fått 
sina kandidater invalda i kommunfullmäktige i de städer där det finns en stor rysk 
befolkning (t. ex. 16 av de 64 ledamöterna i Tallinn). I juli 1993 inleddes de 
rundabordssamtal mellan företrädare för samtliga minoriteter där frågor av gemensamt 
intresse tas upp. Enligt en lag från oktober 1993 har minoriteterna även rätt att bygga upp 
självständiga institutioner för att bevara sin kultur och sina traditioner. Regeringen har å 
sin sida utsett en minister med ansvar för relationerna mellan de olika etniska grupperna. 
Minoriteterna får använda sina egna språk i domstolar och i kontakter med förvaltningen i 
de landskap där en minoritet utgör en majoritet av befolkningen. Den ryska minoriteten 
har också tillgång till ett flertal ryskspråkiga massmedier (tre dags- och två 
veckotidningar i Tallinn, tre radiostationer, varav en statlig, samt dessutom en mängd 
program på ryska i de statliga och privata TV-kanalerna). 
På utbildningsområdet erbjuder Estland undervisning på ryska på alla nivåer och till 
denna utgår statligt stöd. Detta system som bara var tänkt att finnas kvar till år 2000 bör 
behållas i framtiden utan någon tidsgräns. I detta sammanhang är det bristen på lärare i 
estniska, inte minst i de områden där många rysktalande bor, som är den springande 
punkten och som riskerar att sätta käppar i hjulet för utbildningsministerns nuvarande 
planer på att utöka undervisningen på estniska i minoritetemas skolor. Regeringen 
21 
studerar för närvarande ett program som möjliggör för elever i skolor där undervisningen 
sker på ryska att nå den kunskapsnivå i estniska som krävs för att komma in på 
högskoleutbildning. 
1.3 Allmän bedömning 
Estlands politiska institutioner fungerar normalt och på ett stabilt sätt. Statsapparatens 
olika grenar respekterar gränserna för sina befogenheter och samarbetar med varandra. 
Valen 1992 och 1995 var fria och rättvisa och ledde i det senare fallet till maktskifte. 
Oppositionen deltar på normalt vis i institutionemas arbete. Arbetet med att förbättra det 
sätt på vilket rättsväsendet fungerar och att intensifiera kampen mot korruption måste 
fortsätta i oförminskad takt. 
Det finns inga större problem vad beträffar respekten för de grundläggande rättigheterna, 
men Estland behöver vidta åtgärder för att påskynda naturalisationsförfarandet så att de 
rysktalande icke-medborgarna kan integreras bättre i det estniska samhället. 
Estland uppvisar en demokratisk stats kännetecken, med stabila institutioner som 
garanterar rättsstatliga principer och mänskliga rättigheter. 
22 
2. Ekonomiska kriterier 
Vid bedömningen av Estlands ekonomiska situation och framtidsutsikter utgår 
kommissionen särskilt från Europeiska rådets slutsatser från mötet i Köpenhamn i juni 
1993, i vilka det anges att ett medlemskap i unionen förutsätter att "det finns en 
fungerande marknadsekonomi samt förmåga att hantera konkurrens och marknadskrafter 
inom unionen". 
I denna del av yttrandet ges således en kortfattad översikt över den ekonomiska 
situationen och bakgrunden och därefter en genomgång av Estlands framsteg i fråga om 
de viktigaste inslagen i den ekonomiska övergången (liberalisering av pris- och 
handelssystemet, stabilisering av ekonomin, strukturomvandling, reform av den 
finansiella sektorn) samt av landets ekonomiska och sociala utveckling. Slutligen ges en 
allmän bedömning av landets situation i förhållande till de kriterier som fastlagts av 
Europeiska rådet och en genomgång av framtidsutsikter och prioriteringar för det fortsatta 
reformarbetet. 
2.1. Den ekonomiska situationen 
Bakgrund 
Estland, med en befolkning på 1,5 miljoner, hade 1995 en bruttonationalprodukt (BNP) 
som uppgick till 6 miljarder ecu (uttryckt i köpkraftsparitet). Landets befolkning 
motsvarar 0,4 % av unionens befolkning, medan ekonomin endast motsvarade omkring 
0,1 %. Landets BNP per capita var cirka 23 % av unionens genomsnitt mätt i 
köpkraftsparitet. Genomsnittslönen per månad var i slutet av 1995 ca 179 ecu. 
Estland har varit observatör i GATT sedan 1992 och ansökte om anslutning i mars 1994. 
Estlands ansökan om medlemskap i Världshandelsorganisationen (WTO) behandlas för 
närvarande. 
Framsteg i den ekonomiska övergången 
Under mellankrigstiden var Estland en självständig stat som var starkt integrerad i 
världsekonomin. 1940 annekterades Estland av Sovjetunionen och centralplanering 
infördes. Över femtio års sovjetiskt styre förstörde Estlands ekonomiska integritet. Detta 
resulterade i en ekonomisk struktur som var baserad på inflödet av arbetskraft 
huvudsakligen från Ryssland, och på starka handels- och produktionsförbindelser med 
Sovjetunionen. Från att ha varit en jordbruksekonomi blev Estland ett land dominerat av 
tung industri. En relativt väl utvecklad infrastruktur i kombination med välutbildad 
arbetskraft gjorde att sofistikerad industri etablerades i Estland och landet blev en av de 
mest utvecklade republikerna i Sovjetunionen. 
Det har alltid funnits en strävan efter ekonomisk och politisk självständighet i Estland. 
Under 1980-talet tog den ny fart och bidrog till att Sovjetunionens högsta sovjet 1989 
godkände en lag om ekonomisk självbestämmanderätt. Lagen banade väg för ekonomiska 
23 
reformer på olika områden, bl.a. vad gäller pris- och lönesättning, skattepolitik och den 
finansiella sektorn. Den ekonomiska omställningen nådde en kritisk punkt i och med 
valutareformen och införandet av en nationell valuta i juni 1992. Trots flera 
regeringsskiften har den grundläggande reformen fortsatt med samma inriktning. Den är 
baserad på en liberal ekonomisk politik, som gynnar konkurrens och öppenhet i 
ekonomin, med minsta möjliga ingripande från statens sida. Landet har gjort goda 
framsteg i liberaliseringen av den inhemska ekonomin, privatiseringen och införandet av 
ett liberalt system för externa betalningar för både löpande transaktioner och 
kapitaltransaktioner. 
Liksom i andra Sovjetrepubliker var statligt och, i mindre utsträckning, kollektivt ägande 
de huvudsakliga formerna för ägande i Estland. Privat företagsamhet fanns praktiskt taget 
inte. Efter frigörelsen 1991 har den privata sektorn utvecklats mycket snabbt. Nästan alla 
små och stora företag har privatiserats och regeringen har inlett en ambitiös plan för att 
sälja återstående statliga tillgångar. Den privata sektoms andel av BNP uppskattades till 
70% i mitten av 1996. 
Utländska direktinvesteringar 
Stora utländska direktinvesteringar har gjorts och under perioden 1989-1996 uppgick de 
till 366 ecu per capita (källa: EBRD). Resultaten från 1996 var dock mycket mindre 
tillfredsställande. Utländska direktinvesteringar minskade till endast 55 miljoner ecu 
jämfört med 156 miljoner ecu under 1995 och från 5,6 % av BNP år 1995 till 1,6 % år 
1996. Denna minskning har huvudsakligen två orsaker: en ändring i den officiella 
klassificeringen som innebar att villkoren för att definiera utländska direktinvesteringar 
stramades åt och avmattningen i privatiseringsprocessen. Inflödet av portfölj investeringar 
och bankemas utfärdande av utländska obligationer ökade under 1996. Likaså ökade 
Estlands direktinvesteringar i utlandet markant förra året, särskilt i andra baltiska stater 
och i Ryssland. 
Ekonomisk struktur 
Jordbruket har traditionellt sett varit en av de viktigaste sektorerna i Estlands ekonomi. 
Idag står jordbruket för 8 % av det totala bruttoförädlingsvärdet och för 7 % av 
sysselsättningen. Livsmedelsindustrin bidrar med ca en tredjedel av den totala 
industriproduktionen. Fiskerinäringen är den tredje största livsmedelsindustrin. I ett djärvt 
drag avskaffades handelstullarna helt i början av övergångsprocessen - ett radikalt sätt att 
tillämpa den allmänna principen om frihandel på jordbrukspolitiken. 
Återlämnandet av äganderätten till mark har skapat ett antal relativt olönsamma privata 
jordbruk med en genomsnittsareal på ca 23 hektar år 1996. Jordbrukens genomsnittliga 
storlek har minskat under senare år. Även om det skett några sammanslagningar efter det 
att staten började återlämna mark kommer det att ta flera år att återupprätta effektiva och 
konkurrenskraftiga privata jordbruk. 
24 
Industrin växte snabbt under Sovjettiden. 1991 stod den för ca 40 % av BNP och mer än 
30% av sysselsättningen. Omställningen från en alltför energiintensiv 
produktionsstruktur, som var starkt beroende av Comecon-marknadema, till ett 
produktionsmönster som är mer anpassat till landets naturtillgångar och komparativa 
fördelar pågår fortfarande. Industriproduktionen bedöms ha krympt med mer än 60 % 
mellan 1992 och 1994 på grund av störningar i de traditionella handelsförbindelserna och 
i bytesförhållandet samt Rysslands införande av handelshinder. Detta resulterade i att 
industrins andel av bruttoförädlingsvärdet sjönk till 23 % år 1995. Industrins andel av 
sysselsättningen (utom gruv-, energi- och byggnadsbranschen) var 22,5 % år 1996. 
Tjänstesektorn har ökat väldigt snabbt och står för ca två tredjedelar av det totala 
bruttoförädlingsvärdet. Parti- och detaljhandel, turism, transport och kommunikation är 
de mest dynamiska sektorerna. Särskilt turism har blivit betydelsefullt för Estland. Endast 
under 1996 besökte 2,5 miljoner turister landet, varav 67 % kom från Finland. De flesta 
turisterna kommer på endagsbesök. Turismen är extremt viktig för betalningsbalansen: 
1995 svarade överskottet från resenäringen för 70 % av överskottet inom tjänstesektorn 
och 39 % av underskottet i handelsbalansen. För de nio första månaderna 1996 var 
siffrorna 75 % respektive 41 %. 
Viktiga indikatorer på den ekonomiska strukturen 
(alla uppgifter gäller för 1996 såvida annat inte anges) 
Befolkning 
BNP per capita 
i % av genomsnittet för EU-15 
Jordbrukets andel av 
bruttoförädlingsvärdet 
sysselsättningen 
Bruttoutlandsskuld/BNP 
Export av varor och tjänster/BNP 
Ackumulerade utländska direktinvesteringar* miljoner 
ecu (KKS) (1995) 
% (1995) 
% (1995) 
% (1995) 
% 
% (1995) 
miljarder ecu 
ecu per capita 1,5 
3 900 
23 
8 
7 
6 
73 
0,6 
366 
*Ackumulerade utländska direktinvesteringar omräknade enligt växelkursen vid 
utgången av 1996 (1 ecu=$l,25299) 
25 
Källor: Kommissionen, nationella källor, EBRD 
Andelen små och medelstora företag har ökat snabbt, särskilt inom exportsektorn. 
Problemen i samband med registreringen av företag har medfört att alla bolag måste 
omregistreras den 1 september 1997. Mer än hälften av anmälningarna i det gamla 
registret, som kommer att ersättas av ett handelsregister, gällde skalbolag som inte längre 
hade någon verksamhet. De nya kraven väntas medföra en ökning av antalet aktiebolag 
och en minskning av antalet bolag med begränsad ansvarighet. 
Liberalisering 
Prjssystem 
Prisliberaliseringen inleddes 1989 och var nästan slutförd 1992. Den priskontroll som 
återstår rör mark och skog, oljeskiffer, läkemedel och offentliga tjänster. Priserna på ett 
begränsat antal tjänster (t ex hyror och allmänna transportmedel) kontrolleras på lokal 
nivå. Administrativa prisregleringar gäller för bolag med monopolställning inom 
områden som energi, vatten och hantering av avloppsvatten. Sammantaget utgör dessa 
varor och tjänster fortfarande ca 25 % av den korg som konsumentprisindexet är beräknat 
på. Administrativa beslut såsom avskaffandet av priskontroll på alkoholhaltiga drycker i 
december 1995 kan därför i hög grad påverka inflationstakten månad för månad. 
Handelspolitik 
Omedelbart efter självständigheten började Estland avveckla den mycket restriktiva 
handelspolitik som landet ärvt från Sovjetunionen. Estland har idag ett av de mest liberala 
handelssystemen i världen. Importtull tas endast ut på pälsar och punktskatt tas endast ut 
på bilar, motorcyklar, cyklar och fritidsbåtar. Man diskuterar emellertid nu att införa 
skyddstullar för vissa jordbruksprodukter. Detta bör inte ses som en ändring av den 
liberalt inriktade handelspolitiken utan som en lösning på de mycket specifika problemen 
inom jordbrukssektorn. 
Kvantitativa restriktioner har avskaffats helt och hållet liksom importsubventioner. 
Exportlicensema är inte begränsande utan ämnade för statistiska ändamål. Exporttullar 
har tagits bort helt och hållet, utom för föremål med kulturvärde. Det finns inga 
exportsubventioner och de fa exportkvoter som återstod avskaffades i slutet av 1994. 
Estland har haft observatörsstatus i WTO (och innan dess i GATT) sedan juni 1992. I 
mars 1994 inledde en arbetsgrupp arbetet med att förbereda för fullständigt medlemskap. 
Ett frihandelsavtal mellan Estland och EU trädde i kraft den 1 januari 1995. Estland har 
slutit frihandelsavtal med EFTA-länderna och har ansökt om medlemskap i 
Centraleuropeiska frihandelsavtalet (CEFTA). Estland har även slutit ett antal andra 
bilaterala avtal. Sedan den 1 april 1996 gäller även ett frihandelsavtal med de baltiska 
grannländerna Lettland och Litauen. Den 1 januari 1997 utökades detta avtal till att även 
26 
omfatta handel med jordbruksprodukter. Målsättningen är att på ett senare stadium 
upprätta en fullständig tullunion. 
EaMapoltiik 
Sedan Estland införde en sedelfond (se nedan) 1992 har landets egen valuta, kroon, varit 
fullt konvertibel för bytesbalanstransaktioner. Detta formaliserades 1994 när Estland 
accepterade de förpliktelser som föreskrivs i Internationella valutafondens (IMF) artikel 
VIII. Centralbanken garanterar omräkning av kroonsedlar och reserver till D-mark och 
vice versa till kursen 8 kroon för en D-mark. Det finns möjlighet att göra transaktioner i 
13 andra valutor. Enskilda personer kan öppna valutakonton i inhemska banker eller 
utomlands. Enligt kontrakt anges de flesta av de inhemska bankemas återbetalningar av 
lån i D-mark. I lagen om skydd för den estniska kronan föreskrivs att Eesti Pank 
(centralbanken) inte har rätt att devalvera valutan. Beslut om detta kan endast fattas av 
parlamentet vilket är avsett att stärka växelkursens trovärdighet. 
Situationen inonilaMel 
Efter ett kraftigt produktionsbortfall efter självständigheten började ekonomin återhämta 
sig under andra halvan av 1993. Estland har därefter haft en relativt snabb tillväxt som 
nådde 4,3 % i reala termer 1995. Preliminära siffror tyder på att den reala tillväxten torde 
ha legat på samma nivå under 1996. En heltäckande bedömning av landets ekonomiska 
prestationsförmåga under den senaste tiden är mycket svår att göra eftersom 
statistiksystemet är relativt nytt. 
Sedan 1992 har Estland fört en förvånansvärt fast ekonomisk politik. Detta återspeglar i 
stor utsträckning samförståndet mellan politikerna om de grundläggande dragen i en 
strategi som syftar till modernisering och integrering i den europeiska ekonomin och i 
världsekonomin. Det återspeglar också den disciplin som sedelfonden innebär. 
Sedelfonden, som infördes 1992, begränsar myndighetemas möjligheter att ingripa i den 
ekonomiska politiken. Enligt detta system avsäger sig myndigheterna frivilligt den 
oinskränkta kontrollen över penningmängden, växelkursen är fast och en ökning av den 
monetära basen måste till fullo motsvaras av en ökning av valutareserven. Enligt den 
sedelfond som har godkänts i Estland får varken lokala myndigheter eller staten låna från 
centralbanken. Centralbankens utlåning till affärsbanker är begränsad till klart angivna 
krissituationer. 
Viktiga ekonomiska trender 
Real BNP- tillväxt % 1994 
-1,8 1995 
4,3 1996 
4,0 
27 
Inflationstakt 
årligt genomsnitt 
december till december 
Arbetslöshet vid årets slut 
Den offentliga sektoms finansiella 
sparande 
Bytesbalanssaldo 
Skuld/export 
Inflöde av utländska direktinvesteringar % 
% 
% 
ILO.s definition 
i % av BNP 
i % av BNP 
% 
i%avBNP 47,7 
41,7 
7,6 
1,3 
-7,1 
9,1 
9,2 29,0 
28,9 
ej 
tillg. 
-0,8 
-5,1 
10,3 
5,6 
* Fjärde kvartalet 
Källor: Kommissionen, nationella källor, EBRD 23,1 
14,8 
10,2* 
-1,6 
-10,2 
8,8 
1,6 
Sedelfonden har fungerat bra när det gäller att garantera stabila växelkurser och minska 
inflationen. Den har också bidragit till budgetdisciplin. Inflationen sjönk snabbt efter det 
att sedelfonden infördes. Efter ett uppehåll 1995 och under de första månaderna 1996 till 
följd av avregleringar och ökad indirekt beskattning började inflationen i 
konsumentpriserna åter gå neråt och har fallit i snabb takt sedan slutet av 1996 för att i 
mars 1997 nå 9,1 % på årsbasis. Exportpriserna har inte heller stigit så mycket. 
Den registrerade arbetslösheten är ganska låg och relativt stabil. Antalet arbetssökande 
utan jobb som fanns registrerade hos arbetsförmedlingarna i februari 1997 uppgick till 
4,4 % av arbetskraften. Antalet personer med rätt till arbetslöshetsförmåner är mycket 
mindre. Arbetskraften har krympt som en följd av att delar av den ryska befolkningen har 
emigrerat och att den yrkesaktiva andelen av befolkningen minskat. Enligt ILO:s 
definition är arbetslösheten mycket högre och uppgick till 11,6 % i slutet av de första tre 
månaderna 1997. 
Situationen gentemot utlandet 
Den externa sektorn kännetecknas av ett ökat handelsunderskott som 1996 uppgick till 
mer än 24 % av BNP, en verkligt uppseendeväckande siffra (försämringen av den totala 
balansen beror delvis på en ändring av statistikmetoderna 1996). Exporten består till 
största delen av förädlade varor och en mycket markant omsvängning har gjorts från 
livsmedel till elektronik och datorutrustning. En tredjedel av exporten är direkt knuten till 
import antingen i form av förädling eller i form av transithandel. Ett stort överskott i 
tjänstebalansen har hittills mildrat handelsunderskottets negativa effekter på 
28 
bytesbalansen, som trots det har varit negativ sedan 1994. Överskottet inom 
tjänstesektorn beror till stor del, och i ökad utsträckning, på de finländska turistemas 
köpkraft. 
Valutareserverna ökade kraftigt efter det att sedelfonden inrättades. Reserven backades 
upp av värdet på det guld som de västerländska centralbankerna återlämnade 1991. För 
närvarande täcker reserverna dock mindre än tre månaders import. 
Estland har inte ärvt någon utlandsskuld från f.d. Sovjetunionen. I slutet av 1996 var den 
ackumulerade utlandsskulden ca 239 miljoner ecu, ca 6,4 % av BNP. Andelen skulder i 
förhållande till exporten förblev nästan konstant på en låg nivå liksom andelen skulder i 
förhållande till skuldtjänsten. 
Strukturomvandling 
Utrikeshandel 
Estlands beroende av den f.d. sovjetiska marknaden har minskat dramatiskt och handeln 
har gradvis omdirigerats till den västerländska marknaden. EU-ländema svarar nu för mer 
än två tredjedelar av Estlands handel. Finland har ersatt Ryssland som största 
handelspartner. Ryssland importerar fortfarande stora mängder varor från Estland trots att 
Ryssland har ökat tullarna. En stor del av exporten utgörs av förädlade varor. Den 
fortsatta uppskrivningen 1996 av landets valuta gentemot andra europeiska valutor har 
lett till att handeln omriktats något mot andra övergångsländer och områden utanför 
Europa. Export till övergångsländer i Öst- och Centraleuropa ökade till exempel från 
14 % till 15,6 % av den totala exporten och Asiens andel av Estlands handel ökade också 
kraftigt. 
Exportbasen är relativt begränsad: andelen reexport i Estlands export är hög (33,7 % år 
1996 och 45,9 % under de tre första månaderna 1997). Detta visar på Estlands ställning 
som transitcenter och fördelar när det gäller förädling (huvudsakligen för textilindustrin) 
eftersom arbetskraften är billig. Trä och trävaror, förädlade livsmedel och textilprodukter 
utgjorde mer än 40 % av den totala exporten 1996. 
Ett stort inflöde av utländska direktinvesteringar och annat kapital har inneburit överskott 
i den totala betalningsbalansen fram till nu. 
Arbetsmarknad 
Sysselsättningen har stadigt minskat sedan 1992. Många arbetstillfällen har förlorats 
inom industrin och jordbruket. Effekterna av arbetslösheten har begränsats till följd av att 
arbetskraften har minskat (den ryska delen av befolkningen har emigrerat), estniska 
arbetstagare har utvandrat (främst till Finland) och den yrkesaktiva andelen av 
befolkningen har minskat. Arbetslösheten beräknas uppgå till ca 5 % men denna siffra 
omfattar inte dem som söker arbete medan de har tillfälliga arbeten. I samband med en 
29 
undersökning som gjordes nyligen med hjälp av ILO:s metoder uppskattades 
arbetslösheten till 11,6 % av den totala arbetskraften under de första tre månaderna 1997. 
Systemet för social trygghet är uppbyggt på att arbetsgivarna bidrar med en löneskatt 
motsvarande 33 % av lönerna. Arbetsgivare får inte betala löner som ligger under den 
miniminivå som gäller för statligt anställda som arbetar heltid. Lägsta timlön är 4 estniska 
kronor och lägsta månadslön är 680 estniska kronor (45 ECU). 
Offentliga finanser 
Det med betydelsefulla i Estlands budgetprocess är att ha en balanserad budget på 
centralregeringsnivå. Hittills har denna princip följts. 
Skattereglerna har ändrats flera gånger. Mervärdeskatt infördes först 1992. Skattesatserna 
ändrades 1994 och mervärdesskatten ligger nu på 18 %. Personlig inkomstskatt och 
bolagsskatt tas ut med en fast sats på 26 %. Ett minsta skattefritt avdrag beviljas för 
personlig inkomstskatt. Det totala skattetrycket uppskattas till 34-36 % av BNP. Andelen 
skatter i de totala lönekostnaderna beräknades till 41 % under de tre sista månaderna 
1995, varav 60 % rör bidrag till det sociala trygghetssystemet. 
Efter självständigheten har landet decentraliserats i betydande utsträckning. De lokala 
myndigheterna står för en tredjedel av den offentliga sektoms utgifter. Underskottet i den 
offentliga sektorn ökade 1996 till uppskattningsvis 1,5 % av BNP, en avvikelse från 
föregående års balanserade budgetar, på grund av de lokala myndighetemas stora utgifter. 
Företagssektorn: privatisering och omstrukturering av foretag 
Privatiseringen har gått fort framåt. I slutet av 1996 hade i stort sett alla stora företag sålts 
ut, utom de inom sektorerna transport, telekommunikationer och energi. 
Privatiseringsprocessen handhas av en privatiseringsinstitution och grundar sig på de 
lagar om privatisering som antogs 1993. Även om lagen innehåller bestämmelser om 
olika typer av försäljning av tillgångar har privatiseringen till största del genomförts med 
hjälp av budgivning med förberedande förhandlingar som varit öppna för utländska 
budgivare. Denna strategi haj gynnat strategiska investerare på bekostnad av 
företagsledning och anställda och har hjälpt till att göra Estland mycket attraktivt för 
utländska direktinvesteringar. 
Privatiseringen av småföretag var nästan helt genomförd i slutet av 1995. Den har 
reglerats i en lag som antogs 1991 och ändrades 1992 och som gjorde det möjligt för 
anställda att köpa ut företagen eller att företagen auktionerades ut. En typ av 
privatiseringsvoucher har utfärdats till allmänheten. De kan användas till att privatisera 
bostäder och mark och till att köpa aktier. Handel med voucher är endast tillåten i 
begränsad omfattning. Bostadsprivatiseringen inleddes i slutet av 1993. Merparten av 
bostäderna förväntades övergå i privat ägo mot privatiseringsvoucher, men osäkerhet vad 
beträffar ägarförhållandena i samband med statens återlämnande har gjort att processen 
30 
tagit lång tid. Staten är dessutom skyldig att, genom att återlämna egendomen eller i form 
av voucher, ersätta alla dem som ägde egendom i Estland före 1940. 
Privatiseringen kommer i framtiden att vara inriktad på allmännyttiga verk, inbegripet 
företag inom energisektorn, den del av Estonian telecommunications company som ännu 
inte privatiserats, järnvägar och hamnar. Staten avser att sälja foretag i vilka den har 
minoritetsintresse såsom Estonian Tobacco, Estonian Gas och andra. Omstruktureringen 
av privatiserade företag har oftast lämnats åt investerarna, mestadels i form av 
affärsplaner som lämnats i samband med budgivningen. 
Konkurslagstiftning antogs 1992 och ett stort antal konkursförfaranden har inletts, särskilt 
när det gäller jordbrukskooperativ. 
Den finansiella sektorn 
Det tvådelade banksystemet, där centralbanken är skild från affärsbankerna, etablerades 
formellt 1989, men fungerade inte fullgott förrän 1992. Den typ av verksamhet som 
centralbanken skall bedriva och dess omfattning fastställs i 1992 års valutareform. 
Genom denna reform inrättades sedelfonden och centralbankens roll begränsades till 
tillsyn och sund reglering. Centralbanken är helt oberoende av regeringen även om den är 
ansvarig inför parlamentet. Utlåning till staten är förbjudet enligt lag. 
Enligt: systemet nwå en sedelfond finns det inget utrymme för en diskretionär 
penningpolitik. Centralbanken har varken monetära mål, kreditrestriktioner för banker 
eller diskonto. 
Estlands finansiella system domineras av banksektorn medan kapitalmarknaden och 
finansiella institut som inte är banker inte har utvecklats i så hög grad. Den finansiella 
sektorn har redan genomgått en rationaliseringsprocess. Bankkrisen 1992 som följdes av 
Flera bankkrascher fram till 1994 framkallade en omorganisering av sektorn. Detta har 
följts av en konsolideringsfas då statens inblandning i banksektorn kraftigt har minskat. 
För närvarande har Estland 13 inhemska banker, en filial, till en utländsk bank och 
rcprescntatioiiskontor till 5 utländska banker. Antalet banker kommer troligtvis att 
minska ytterligare inom de närmaste månaderna allt eftersom branschen fortsätter sin 
konsolidering. En ny sammanslagning av två banker godkändes för övrigt i april 1997. 
Centralbankens tillsyn och sunda reglering har stärkts. Samtliga banker uppfyller nu 
kapitaltäckmngskraven. Centralbanken fortsätter att gradvis öka det minimikapital som 
krävs för banker (i slutet av 1997 kommer det att uppgå till 75 miljoner estniska kronor) i 
ett försök att. tvinga fram sn konsolidering av banksystemet. Ett förslag till lag om 
depositionsförsäkring är under utarbetande. 
De totala tillgångarna inom banksektorn uppgick till 22 miljarder estniska kronor i slutet 
av 1996. Andelen nödlidande lån i bankemas balansräkning föll kraftigt när kvaliteten på 
tillgångarna och riskförvaltningen förbättrades. Den förbättrade kvaliteten på tillgångar 
var mer uttalad i delvis statligt ägda banker än i privata banker. I slutet av mars 1996 stod 
privata företag för 68 % av banklånen. Även om andelen enskilda låntagare ökar förblir 
privata företag de huvudsakliga låntagarna. I slutet av 1995 förlängdes den 
genomsnittliga löptiden för banklån till 2,7 år. Denna trend accentuerades under 1996 och 
början av 1997 eftersom bankerna kunde få mer långfristiga medel, i synnerhet i 
utländska valutor. Utlåningen till statliga företag har minskat från nästan 30 % av den 
totala delen utestående lån 1993 till mindre än 4 % under 1996. Moderniseringen och 
fulländningen av bankväsendet pågår hela tiden: 20-åriga bostadslån har nyligen införts 
och antalet kreditkort har ökat markant. 
Under omstruktureringen av Estlands bankväsende under 1990-talet har det statliga 
ägandet minskat avsevärt inom sektorn. För närvarande har staten en del aktieinnehav i 
två kreditinstitut. Regeringen har för avsikt att dra sig ur bankerna helt och håller inom de 
närmaste åren. Utländska bankfilialer får öppnas och drivas enligt samma villkor som för 
inhemska banker. I slutet av 1995 uppgick direkt utländskt ägande till 29,2 % och annat 
utländskt ägande till 5,7 %. 
Kapitalmarknaden och finansiella institut som inte är banker är inte lika välutvecklade 
som bankväsendet. Privatiseringen av statligt ägda företag bidrog till att det uppstod och 
utvecklades en värdepappersmarknad. Den 31 maj 1996 inleddes Estlands handel med 
värdepapper på börsen i Tallinn vilket innebar en avsevärd förbättring av 
andrahandsmarknaden. Den första aktieemissionen för allmänheten genomfördes 1991. 
Kapitaliseringen av aktiemarknaden stod för ca 12 % av BNP i slutet av 1996. Trots de 
framsteg som nyligen gjorts (ett antal företag och kommunala enheter har lånat upp på 
den internationella kapitalmarknaden) är det fortfarande svårt för lokala företag att få 
långfristiga lån, vilket är ett måste för långsiktiga investeringar. Eftersom statsbudgeten 
har varit balanserad under de senaste tre åren finns det inga obetalda skattkammarväxlar. 
Det mest betydelsefulla instrumentet som det aktivt handlas med på penningmarknaden är 
Estlands banks bankcertifikat som började utfärdas 1993. 
Ekonomisk och social utveckling 
Sociala indikatorer 
Medellivslängden ökar nu igen efter att ha sjunkit efter 1989. Bamadödligheten har slutat 
öka även om den fortfarande ligger på en väsentligt högre nivå än inom EU. 
Befolkningstalet har minskat sedan 1991. Detta beror främst på utvandring av delar av 
den rysktalande minoritet, som 1991 stod för ca 30 % av den totala befolkningen, men 
även på en negativ naturlig tillväxt. De låga arbetsloshetsförmånerna gör att många inte 
bryr sig om att registrera sig som arbetslösa. En undersökning som gjordes nyligen i 
hushållen visade att 10 % av arbetskraften skulle kunna vara arbetssökande. En höjning 
av pensionsåldern med fem år, vilket skall införas under en tioårsperiod, har godkänts för 
att motverka en fortsatt minskad arbetskraft. 1995 var pensionsåldern 56 år för kvinnor 
och 61 år förmän. 
Utbildningsnivån är relativt hög. Nästan 80 % av den yrkesaktiva befolkningen har högre 
påbyggnadsutbildning eller mer. Andelen inskrivna i skolorna kan jämföras med de 
32 
siffror som gäller i de flesta av Europas länder. Tio procent av det totala antalet elever går 
idag på universitet. Kvaliteten är hög på områden som matematik och vetenskap. -
Skillnader mellan olika regioner och sektorer 
Affärsverksamheten är livligast i Tallinn och i den nordvästra delen av Estland och mest 
stillastående i de nord- och sydöstliga delarna av landet. Sysselsättningen i nordöstra 
Estland var tidigare starkt beroende av energiproduktion, tung industri och sovjetiska 
militär-industriella företag. Arbetslösheten i detta område har stigit kraftigt och uppgår 
till mer än 15 % av arbetskraften efter det att de berörda fabrikerna lagts ner. Även i det 
mest sydöstligt belägna området är arbetslösheten troligen högre än 15 % men orsaken 
här är att jordbruksproduktionen, som är den huvudsakliga verksamheten i södra Estland, 
har minskat. 
Småföretagen blomstrar i landets nordvästra delar, även i ett stort område runt Tallinn, 
och i transitområdet till Ryssland. Eftersom den tunga industrin har försvunnit är antalet 
långtidsarbetslösa högt både i sydöstra och nordöstra Estland. Hushållen i sydöstra 
Estland har lägst inkomster. 
Sex större regionala program godkändes av regeringen 1995. Programmen är delvis 
utformade enligt EU:s regionalpolitiska mål. Ett program syftar särskilt till att integrera 
den rysktalande befolkningen i östra Virumaa, i nordöstra Estland. Ett annat syfte med 
detta program är att säkerställa ett effektivt utnyttjande av naturtillgångarna (oljeskiffer). 
2.2 Ekonomin inför medlemskapet 
Inledning 
Europeiska rådet i Köpenhamn 1993 fastställde de villkor som de associerade länderna i 
Central- och Östeuropa måste uppfylla för att kunna anslutas till unionen. De ekonomiska 
kriterierna är 
- förekomsten av en fungerande marknadsekonomi, och 
- förmågan att hantera konkurrens och marknadskrafter inom unionen. 
Dessa kriterier hänger samman. För det första kommer en fungerande marknadsekonomi 
att bättre kunna hantera konkurrenstryck. För det andra gäller med tanke på medlemskap i 
unionen att den fungerande marknaden utgörs av den inre marknaden. Utan integrering i 
den inre marknaden skulle ett medlemskap i EU förlora sin ekonomiska motivering, både 
för Estland och för dess partner. 
För ett kandidatland är det följaktligen väsentligt att anta gemenskapens regelverk, 
särskilt i fråga om den inre marknaden, och att varaktigt förbinda sig att uppfylla 
medlemskapets ekonomiska skyldigheter. Detta oåterkalleliga åtagande är nödvändigt för 
33 
att säkerställa att alla delar av den utvidgade inre marknaden även i fortsättningen 
kommer att omfattas av gemensamma regler. 
Förmågan att anta regelverket har många aspekter. Å ena sidan måste Estland vara i stånd 
att uppfylla medlemskapets ekonomiska skyldigheter, så att den inre marknaden fungerar 
friktionsfritt och rättvist. Å andra sidan förutsätter Estlands förmåga att fullt ut dra nytta 
av den inre marknadens konkurrenstryck att det grundläggande ekonomiska klimatet är 
gynnsamt samt att landets ekonomi är flexibel och förfogar över en tillräcklig mängd 
mänskliga och fysiska resurser, särskilt infrastruktur. Om detta inte finns kommer vissa 
grupper i samhället sannolikt att betrakta konkurrenstrycket som alldeles för intensivt, 
och det kommer att ställas krav på skyddsåtgärder, som i fall de genomförs skulle 
undergräva den inre marknaden. 
Ett kandidatlands förmåga och beslutsamhet att anta och genomföra regelverket kommer 
att vara av avgörande betydelse, eftersom de fördelar och nackdelar som följer kanske 
kommer att spridas ojämnt över tiden och över olika branscher och samhällsgrupper. En 
brett baserad samstämmighet om vilka förändringar av den ekonomiska politiken som 
krävs till följd av ett medlemskap i unionen samt en historia som visar att landet 
konsekvent genomfört ekonomiska reformer trots tryck från intressegrupper minskar 
risken för att landet inte kommer att kunna uppfylla medlemskapets ekonomiska 
skyldigheter. 
Vad gäller de offentliga myndigheterna förutsätter ett medlemskap i unionen att det finns 
en administrativ och rättslig förmåga att överföra och genomföra den omfattande tekniska 
lagstiftning som behövs för att undanröja hinder för fri rörlighet inom unionen och 
säkerställa att den inre marknaden fungerar. Dessa aspekter undersöks i kommande 
kapitel. Vad gäller enskilda företags konkurrenskraft är konsekvenserna av att regelverket 
antas avhängiga av företagens förmåga att anpassa sig till det nya ekonomiska klimatet. 
Övergången till fungerande marknadsekonomi 
En marknadsekonomi förutsätter att det etableras jämvikt mellan utbud och efterfrågan 
genom marknadskraftemas fria växelverkan. En marknadsekonomi fungerar när 
rättssystemet, inbegripet reglerna för äganderätt, är på plats och kan genomdrivas. 
Marknadsekonomins prestationsförmåga underlättas och förbättras genom 
makroekonomisk stabilitet och en viss grad av samstämmighet om grunddragen i den 
ekonomiska politiken. En välutvecklad finanssektor och avsaknad av betydande hinder 
för marknadstillträde och -utträde bidrar till att höja ekonomins effektivitet. 
Estland kan betraktas som en fungerande marknadsekonomi. De goda makroekonomiska 
resultaten under de senaste åren har uppstått genom en snabbt framåtskridande 
liberalisering och privatisering. Nya och stränga politiska ramar har skrivits in i lag och 
eventuella kryphål har en tendens att snabbt täppas igen. Sedelfonden och den i allmänhet 
försiktiga finanspolitiken har hjälpt till att bevara den inhemska jämvikten och att locka 
stora kapitalinflöden. 
34 
Prissättningen har till stor del liberaliserats både på arbets- och kapitalmarknaden liksom 
på produktionsmarknaden. Hårda budgetrestriktioner i form av minskade subventioner 
och ett stopp för företagen att lätt få lån samt den snabba privatiseringen har stärkt 
marknadskraftemas roll i investerings- och produktionsbeslut. Den liberala 
handelspolitiken, öppenheten för utländska investeringar och framväxten av ett starkt 
bankväsende garanterar att marknadens signaler och hårda budgetrestriktioner överförs 
ganska snabbt till ekonomin. 
Enighet om den ekonomiska strategins grundläggande drag, en fast uppläggning av 
politiken, trots upprepade regeringsskiften, och stärkta ekonomiska band med de 
nuvarande EU-medlemsstatema har sammantaget bidragit till ett gynnsamt klimat för 
investeringar och ekonomisk verksamhet. Den makroekonomiska stabiliteten har stärkt 
marknadsmekanismerna, medan de ökande obalanserna gentemot utlandet är ett stort 
bekymmer som landet måste ta sig an för att förtroendet för sedelfonden skall kvarstå. 
Arbetet med att i framtiden genomföra frihandelsavtalet mellan EG och Estland bör också 
bidra till en fullt fungerande marknadsekonomi. 
Estlands rättssystem har sina rötter i självständighetsperioden före kriget. Det liknar det 
tyska rättssystemet, särskilt när det gäller privaträtt. I arbetet med att återupprätta och 
förnya rättssystemet har de lagar som antagits i EU:s medlemsstater tjänat som förebild. 
Utsikterna till ett medlemskap i EU har varit det största incitamentet för att påskynda den 
administrativa reformprocessen. Processen styrs och samordnas av regeringsutskott på 
minister- och högre tjänstemannanivå. Det medges att en större grupp tjänstemän på 
mellannivå och lägre nivå som arbetar med att genomföra de nya lagarna och 
förfarandena kommer att behöva mer utbildning för att kunna anpassa sig till en mer 
marknadsinriktad offentlig förvaltning. Myndigheterna planerar också avsätta betydligt 
större medel i samband med övergången till EU-lagstiftning och moderniseringen av 
Estlands offentliga förvaltning. Regeringen är också mycket väl medveten om att de 
finansiella begränsningar som gäller för staten måste utvidgas till att även omfatta lokala 
myndigheter. Estlands politiska är överens om att reformera och modernisera ekonomin. 
Förmåga att hantera konkurrens och marknadskrafter 
Det är svårt, några år före ett eventuellt medlemskap och innan Estland har antagit och 
genomfört den större delen av gemenskapens lagstiftning, att bilda sig en definitiv 
uppfattning om landets förmåga att uppfylla detta kriterium. Det är dock möjligt att 
fastställa vissa drag i landets utveckling som kan ge viss vägledning om den sannolika 
förmågan att hantera konkurrens och marknadskrafter inom unionen. 
Detta förutsätter en stabil makroekonomisk ram inom vilken enskilda ekonomiska aktörer 
kan fatta beslut i ett klimat som kännetecknas av en rimlig grad av förutsägbarhet. Det 
måste finnas en tillräcklig mängd mänskliga och fysiska resurser, inbegripet infrastruktur, 
som utgör grunden för enskilda företags förmåga att anpassa sig till det ökade 
konkurrenstrycket på den inre marknaden. Företag måste investera för att höja sin 
effektivitet, så att de både kan konkurrera på hemmamarknaden och dra nytta av de 
35 
stordriftsfördelar som följer av tillträdet till den inre marknaden. Denna 
anpassningsförmåga kommer att vara större, ju mer företagen får tillgång till 
investeringskapital, ju skickligare deras arbetskraft är och ju större framgång de har vad 
gäller innovationer. 
Vidare kommer en ekonomi att bättre kunna uppfylla medlemskapets skyldigheter, ju 
högre grad av ekonomisk integrering med unionen som uppnås före anslutningen. Ju mer 
ett land redan är integrerat med unionen, desto mindre är den ytterligare omstrukturering 
som ett medlemskap kräver. Nivån på den ekonomiska integreringen är relaterad till både 
spännvidden i och volymen av handeln med medlemsstaterna. De direkta fördelarna av 
tillträdet till den inre marknaden kan också vara större i de sektorer där det finns en 
ganska betydande andel små företag, eftersom dessa företag i relativt högre grad påverkas 
av hinder för handeln. 
Estland har kommit långt i arbetet med att förbättra ekonomins kapacitet att hantera 
konkurrens och marknadskrafter inom en utvidgad union. Den snabba och framgångsrika 
övergången i Estlands ekonomi har hittills inte bara berott på att man fört en förnuftig 
politik och beslutsamt följt en klar strategi för strukturella reformer på medellång sikt.,. 
Estland har alltid gynnats av sin placering mellan östra och västra Europa. Kapital- och 
arbetskraftsfördelningen snedvreds i mindre utsträckning än i de övriga f.d. sovjetiska 
republikerna. Därigenom har exporten av förädlade varor och produkter från den lätta 
tillverkningsindustrin kunnat expandera i snabb takt utan att produktionsanläggningarna 
helt och hållet behövt förnyas. Förskjutningen av exportmarknaderna från öst till väst har 
förenklats genom att växelkursen fastställdes och att man behöll en fördelaktig 
arbetskostnad per enhet. Priserna på handelsvaror har inte ökat så mycket som priserna i 
den skyddade delen av ekonomin. 
Estland har ett antal komparativa fördelar som skulle kunna hjälpa landet att konkurrera 
på den inre marknaden. Lätta industrier som konfektion, textilier, trä och montering av 
elektriska produkter expanderar redan starkt,, även om omstruktureringen av vissa av 
dessa sektorer långt ifrån är färdig. Träindustrin verkar ha goda förutsättningar att 
prestera mycket på den inre marknaden: det finns rikligt med trä (nästan 48 % av Estlands 
territorium är täckt med skog), direktinvesteringar från de nordiska länderna hjälper till 
att modernisera produktionsbasen, det finns gott om välutbildad arbetskraft och lönerna är 
fortfarande relativt låga^ Trä- och möbelexporten har blomstrat och landet hade ett 
kraftigt handelsöverskott inom dessa sektorer 1996. Den snabba moderniseringen av 
denna sektor är ett positivt tecken på Estlands förmåga att möta konkurrensen på den inre 
marknaden. 
Transport-, rese- och finansiella tjänster är andra lovande och relativt starka delar av 
ekonomin som skulle prestera bra inom den inre marknaden. Utvecklingen av sunda 
bank- och finansiella tjänster liksom en gradvis konsolidering och utvidgning i 
angränsande länder är positiva tecken på förmågan hos Estlands ledare att anpassa sig till 
nya förhållanden och dra fördel av olika möjligheter på marknaden. Moderniseringen av 
36 
transportinfrastrukturema, med hjälp av multilaterala långivare, skulle hjälpa landet i dess 
strävan att bli ett centrum för transport och varuförädling. 
Den omfattning i vilken landet har integrerat sin handel med Europeiska unionen och den 
typ av varor som denna handel rör visar att Estland har alla förutsättningar att hantera 
konkurrensen på den inre marknaden. 1996 var EU landets största handelspartner och 
stod för 65 % av importen och 51 % av exporten. Trots värdet av exporten av trä, möbler 
och textilier har exporten blivit mindre koncentrerad och handeln mellan industrierna har 
ökat. Jämfört med samma period 1995 har EU:s import av maskiner och elektriska 
apparater ökat i snabbare takt under de första sex månaderna 1996 än EU:s export av 
samma varor. Under samma period har läget för trävaror och textilier förblivit konstant 
liksom procentandelen av EU:s import från Estland. Industrin har lyckats exportera andra 
varor till väst (inkl. elektriska produkter) eftersom kvalitetsstandarderna har förbättrats 
och förbindelserna med företag i väst är goda. Ett annat positivt tecken är Estlands 
växande export till Asiens konkurrenskraftiga och dynamiska marknader, även om denna 
export endast står för en mycket liten del. 
Exportmöjligheterna förblir emellertid begränsade och kan lätt försvinna om inflationen 
fortsätter att vara högre än i de länder som importerar mest varor från Estland. Med en 
fullständig liberalisering av utrikeshandeln och med regeringens fasta åtagande att 
etablera en fast växelkurs kommer det att bli svårt för estniska exportörer att anpassa sig 
till en minskad efterfrågan utifrån. Estlands position gentemot omvärlden måste därför 
betraktas som ganska sårbar. Eventuella ökningar av reallönerna utöver 
produktionsförbättringar eller innan arbetskraftsproduktiviteten har förbättrats i den 
öppna delen av ekonomin skulle kunna äventyra landets exportposition. 
Fortsatta utländska direktinvesteringar är av avgörande betydelse för Estlands ekonomi, 
både för att finansiera underskottet i bytesbalansen under sedelfondssystemet och för att 
förnya de befintliga produktionsanläggningarna och diversifiera industribasen. Runt en 
tredjedel av alla estniska företag är beroende av utländskt kapital. Andelen utländskt 
kapital i dessa företag är i genomsnitt 65 % och de flesta sysslar med export. Trots fallet 
1996 finns det anledning att tro att kapitalinflödet kommer att öka igen under 1997 och 
1998. Utländska banker uppmuntras försiktigt att etablera sig på Estlands finansmarknad 
och de estniska bankerna ökar gradvis sitt urval av tjänster. 
Framtidsutsikter och prioriteringar 
Riktlinjerna för Estlands myndigheter består i ett fåtal välformulerade principer och en 
stark strävan efter integrering i den europeiska ekonomin och i världsekonomin. Den 
främsta prioriteringen är en stärkt privat sektor, särskilt genom att det växer fram fler små 
och medelstora företag. Såsom meddelades i början av februari 1997 har myndigheterna 
för avsikt att avsluta privatiseringen av industrisektorn och börja privatiseringen av stora 
infrastrukturföretag. Intäkterna från privatiseringen används främst till att införa en 
reform om äganderätt och inrätta bostads- och miljöfonder. Den stränga penning- och 
finanspolitiken kommer att behållas och dess rättsliga grund kommer att stärkas. 
37 
Regeringens övriga prioriteringar består i utvecklingen av den finansiella sektorn och 
garantier mot monopolbildningar samt främjande av investeringar och export. 
Estland har nått ett stadium där främst mark och infrastrukturföretag återstår att 
privatisera, men detta är långt i frän oproblematiskt. Jordreformen har gått långsamt 
framåt och detta har varit ett hinder i privatiseringen av bostäder, jordbruksmark och 
oexploaterad mark som annars skulle finnas tillgänglig för dem som vill investera i 
obebyggda markområden. Juridiskt sett har alla haft möjlighet att köpa mark sedan 1991, 
men i praktiken har endast en mycket liten del av den totala markarealen privatiserais. 
Regeringen har haft stora svårigheter med att förena de ursprungliga ägarnas rättigheter 
med eventuella investerares intressen. Programmet för att återlämna egendom har oväntat 
dragit ut på tiden. Även om de problem med giltigheten av de anspråk som gjorts har 
lösts för de flesta egendomar uppgår de egendomar som faktiskt återlämnas till de 
rättmätiga ägarna, eller där voucher har utfärdats som ersättning, endast till en mycket 
liten del av det sammanlagda antalet. Lyckligtvis hindrar detta inte längre privatiseringen 
av befintliga företag eftersom man använder sig av en metod där marken arrenderas till 
köparen av det fysiska kapitalet i väntan på att tvisten skall lösas. Det är dock långt ifrån 
klart hur dessa tvister slutligen kommer att lösas. 
Privatiseringen av allmännyttiga verk är komplicerad pä grund av deras storlek och 
typiska monopolistiska karaktär. Regeringen koncentrerar sig nu på de 
energi producerande företagen, därefter kommer järnvägar, hamnar och 
telekommunikationsföretag. Det första steget består i att dela in de statsägda verken i 
företag som kan hantera konkurrens och verksamhet som bör förbli i statlig ägo. Nästa 
steg är att införa ett effektivt regelverk för prissättning. Detta innebär särskilda problem 
när det gäller energiprissättning och försvåras ytterligare av att man av miljöskäl måste gå 
över från oljeskiffer till naturgas och andra energikällor som inte finns tillgängliga inom 
landet. 
Även om hela processen troligtvis inte kommer att vara avslutad före detta århundrades 
slut har den redan inletts genom 1997 års privatiseringsprogram. Enligt regeringens plan 
kommer den estniska järnvägen att i september 1997 ha delats upp i fyra dotterbolag som 
sedan kommer att privatiseras var för sig. Andra monopol och infrastrukturföretag som 
kommer att säljas ut under 1997 är Estonian Energy, Tallinn Port, och Estonian Oil Shale 
Mining company. Privatiseringen av infrastrukturföretag kan ta ännu längre tid än 
privatiseringen av energibolagen eftersom det inte är klart vilka delar som bör förbli i 
statlig ägo. 
Ett annat problem är de lokala myndighetemas självständighet. De har relativt stor frihet 
att använda sin del av den offentliga sektoms intäkter, som till stor del samlas in på 
riksnivå. Till och med 1996 fick lokala myndigheter låna utomlands, medan det inte var 
tillåtet för staten. Detta kryphål i lagen har täppts igen, men kan då leda till att de lokala 
myndighetemas anspråk på den offentliga sektoms finanser ökar. 
38 
Den största makroekonomiska risken är att det vid någon tidpunkt blir svårt att finansiera 
det växande underskottet i bytesbalansen. 1996 visade handelsbalansen ett växande 
underskott som överskred 20 % av BNP. Eftersom den nominella växelkursen gentemot 
D-marken behålls oförändrad, så länge Estlands inflation är högre än Tysklands, kommer 
exportprisemas konkurrenskraft på marknader med valutor som är knutna till D-marken 
stadigt att undergrävas. Uppgifter om den estniska kronans reala växelkurs sedan juli 
1992 visar en gradvis men tydlig värdestegring. Detta är resultatet av två motsatta 
trender: en kraftig real appreciering gentemot västerländska handelspartner (även om den 
estniska kronan på senare tid försvagats gentemot dollarn i reala termer), vilket delvis 
kompenserades genom en depreciering gentemot de övriga baltiska republikerna och f.d 
sovjetpartner. I den mån Estland vill omdirigera sin handel mot väst kan detta bli ett allt 
större problem såsom visade sig i hur handelsstrukturen utvecklade sig 1996 när EU:s 
andel av den totala handeln stannade av. Exportförutsättningama är relativt begränsade 
och en ganska stor del av exporten består av bearbetade varor. 
Ett snabbt växande underskott behöver inte nödvändigtvis innebära problem, särskilt inte 
så länge som det huvudsakligen återspeglar investeringar och inte åtföljs av en betydligt 
högre inflation. För Estlands del orsakas det allt större handelsunderskottet emellertid av 
en avstannande exporttillväxt åtföljd av en ökning av importen och däribland en övergång 
till konsumtionsvaror. Fram till 1996 finansierades stora delar av underskottet med 
inflödet av utländska direktinvesteringar. Så var inte fallet 1996. Stora delar av 
underskottet finansierades dessutom med de pengar som finländska turister förbrukade 
och med vad som kan ses som spekulativa kapitalflöden där man ville dra fördel av de 
höga räntorna på depositioner i estniska kronor. En drastisk minskning av antalet turister 
och en helomvändning av internationella investerares positiva syn på Estlands 
ekonomiska och politiska stabilitet skulle innebära stora restriktioner för den totala 
betalningsbalansen och utgöra en svaghet i ekonomin. Å andra sidan har bofasta i Estland 
investerat stora belopp i statsobligationer i andra nordiska och baltiska länder. 
Det finns för närvarande också stora problem inom jordbrukssektorn där produktionen 
har minskat stadigt sedan självständigheten. Intressegrupper på landsbygden anser att det 
är den likgiltiga politik som förts som är orsaken till arbetslösheten och den sjunkande 
levnadsstandarden på landsbygden. Även om det är sant att det inhemska jordbruket har 
varit utsatt för hård konkurrens från producenter utifrån får införandet av skyddstullar inte 
innebära att den nödvändiga moderniseringen av sektorn försenas. Det behövs varaktiga 
investeringar i jordbruket och i livsmedelsindustrin. Jordreformen är långt ifrån avslutad 
och frågan om markägande förblir olöst. Detta har påverkat investeringar inom 
jordbrukssektorn negativt. 
2.3 Allmän bedömning 
Estland kan betraktas som en fungerande marknadsekonomi. Utrikeshandeln har 
liberaliserats radikalt och den offentliga sektorn har privatiserats. Priserna har 
liberaliserats i mycket stor utsträckning. Valutasystemet och den försiktiga 
finanspolitiken har bidragit till att minska inflationen. De rättsliga ramarna är till stora 
39 
delar införda. Jordreformen har dock gått långsamt, och reformen av pensionssystemet 
har ännu inte inletts. 
Estland borde kunna göra de framsteg som krävs för att på medellång sikt klara av 
konkurrenstrycket och marknadskrafterna i unionen, under förutsättning att särskilt 
exporten diversifieras. Fastställandet av en låg växelkurs och låga arbetskostnader per 
enhet har underlättat övergången till lätt tillverkningsindustri som källa till utländsk 
valuta. Banksektorn är sund och expanderar starkt. Estland har varit en stor mottagare av 
utländska direktinvesteringar även om inflödet har minskat på senare tid. Basen för 
export är dock ganska smal, och behovet att finansiera den växande handeln och 
nuvarande underskottet i betalningsbalansen är en viktig fråga. 
40 
3. Förmåga att påta sig skyldigheterna i samband med ett medlemskap 
Vid Europeiska rådets möte i Köpenhamn angavs bland kriterierna för anslutning 
förmågan att "påta sig de skyldigheter som följer med ett medlemskap och ansluta sig till 
målen för den politiska, ekonomiska och monetära unionen". 
Genom sin ansökan om medlemskap på grundval av fördraget har Estland 
reservationslöst godtagit unionens grundläggande syften, inbegripet dess politik och 
instrument. I detta kapitel behandlas Estlands förmåga att fullgöra de skyldigheter som 
följer med ett medlemskap, dvs. att anta den rättsliga och institutionella struktur 
(regelverket) genom vilken unionen förverkligar sina mål. 
Unionens utveckling har medfört att regelverket gradvis har blivit allt mer omfattande, 
och det utgör nu en större utmaning för framtida anslutningar än vad som var fallet i det 
förflutna. Estlands förmåga att genomföra regelverket kommer att vara avgörande för 
dess möjligheter till ett framgångsrikt medlemskap i unionen. 
I de följande avsnitten granskas inom varje större område av unionens verksamhet 
nuläget och framtidsutsikterna för Estlands del. Utgångspunkten för beskrivningen och 
analysen är en kort sammanfattning av regelverket, med uppgifter om Europaavtalets och 
vitbokens bestämmelser där dessa är relevanta. Slutligen görs för varje 
verksamhetsområde en kortfattad bedömning av Estlands förmåga att på medellång sikt 
fullgöra de skyldigheter som följer med ett medlemskap. 
3.1 En gränslös inre marknad 
Unionens inre marknad definieras i fördragets artikel 7a som ett område utan inre gränser 
där fri rörlighet för varor, personer, tjänster och kapital säkerställs. Den inre marknaden, 
som är av central betydelse för gemenskapens integrationsprocess, har som grund en 
öppen marknadsekonomi där det skall råda full konkurrens och ekonomisk och social 
sammanhållning. 
Ett effektivt genomförande av de friheter som är inskrivna i fördraget förutsätter inte bara 
att viktiga principer respekteras, som till exempel principen om icke-diskriminering och 
principen om ömsesidigt erkännande av nationella bestämmelser - så som dessa principer 
uttolkats av domstolen - utan också en samtidig och effektiv tillämpning av en rad 
specifika gemensamma bestämmelser. Syftet med dessa specifika bestämmelser är 
särskilt att sörja för säkerhet och folkhälsa, miljöskydd och konsumentskydd, bevarandet 
av allmänhetens förtroende inom tjänstesektorn och garantier för att personer som utövar 
vissa specialiserade yrken har lämpliga kvalifikationer, samt vidare att vid behov införa 
eller samordna vissa reglerings- och övervakningsmekanismer, mekanismer som innebär 
att alla de kontroller och systematiska inspektioner som behövs för att säkerställa att 
reglerna följs sker inom marknaden och inte när de nationella gränserna passeras. 
Det är viktigt att gemenskapslagstiftningen införlivas effektivt med nationell lagstiftning, 
men än viktigare är att den genomförs korrekt i praktiken av lämpliga administrativa och 
41 
rättsliga strukturer i medlemsstaterna och att den följs av företagen. Detta är nödvändigt 
för att kunna etablera det ömsesidiga förtroende som krävs för att den inre marknaden 
skall fungera. 
Det är viktigt att detta kapitel läses tillsammans med framför allt de kapitel som handlar 
om socialpolitik, miljö, konsumentskydd och politiken för specifika sektorer. 
Pe fyra friheterna 
Kandidatländerna skall ta över gemenskapens regelverk stegvis enligt följande 
uppläggning: 
- Associeringsavtalet mellan Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater och 
Estland undertecknades i juni 1995 och håller på att ratificeras. För de fyra friheterna och 
tillnärmningen av lagstiftningen föreskrivs särskilt i avtalet en omedelbar eller stegvis 
tillämpning av vissa ömsesidiga eller icke ömsesidiga skyldigheter när det gäller framför 
allt etableringsrätt, nationell behandling, frihandel, immaterialrättigheter och offentlig 
upphandling. 
-1 den vitbok, KOM (95) 163 slutlig, som kommissionen lade fram 1995, med riktlinjer 
avsedda att hjälpa kandidatländerna att förbereda sig inför integreringen med den inre 
marknaden, avgränsas den berörda lagstiftningen mera snävt. Där anges de områden och 
"nyckelåtgärder" som direkt inverkar på den fria rörligheten för varor, tjänster, kapital 
och personer och redovisas de förutsättningar som krävs för att de skall kunna tillämpas, 
däribland de rättsliga och organisatoriska strukturerna. Tjugotre av gemenskapens 
aktivitetsområden tas upp i vitboken och åtgärderna i fråga delas upp i två faser allt efter 
prioritetsgrad; en arbetsplan fastställs sålunda för perioden inför anslutningen. TAIEX 
("Technical Assistance and Information Exchange Office" - kontoret för tekniskt stöd och 
informationsutbyte) inrättades för att lämna kompletterande och riktat tekniskt bistånd 
inom de lagstiftningsområden som täcks av vitboken. En databas över lagstiftningen har 
nyligen upprättats av TAIEX. 
- Anslutningen till Europeiska unionen innebär att kandidatländerna måste införliva och 
genomföra hela gemenskapens regelverk. I detta avseende bör understrykas att den 
handlingsplan för den inre marknaden som lades fram inför Europeiska rådet i 
Amsterdam anger de prioriterade åtgärder som är nödvändiga för att med hänsyn till 
införandet av den gemensamma valutan förbättra den inre marknadens funktion i ett EU 
med femton medlemsstater. Detta kommer med nödvändighet att innebära en utveckling 
av regelverket. 
Den allmänna ramen 
Företagen skall, oavsett verksamhetsområde, kunna utöva sin verksamhet på grundval av 
gemensamma regler. Dessa gemensamma regler är viktiga, för de fastställer den allmänna 
42 
ramen för hur ekonomin skall fungera och därmed de allmänna 
konkurrensförutsättningarna. Inom detta område återfinns, förutom konkurrensreglerna 
(statliga företag, statsstöd) och beskattningsreglerna som tas upp i andra avsnitt i detta 
yttrande, bestämmelserna om öppnandet av offentlig upphandling av anläggningsarbeten, 
varor och tjänster, om harmonisering av bestämmelserna på det immaterialrättsliga 
området (inklusive Europapatent) och om harmonisering av bestämmelserna om 
bolagsrätt och redovisningsrätt, vidare bestämmelserna om skydd av personuppgifter 
samt om överföring av lagföring och erkännande av domar (artikel 220 i EG-
konventionerna). 
Översikt 
Organet för offentlig upphandling som lyder under finansministeriet ansvarar för 
förvaltning och övervakning av den offentliga upphandlingen, men dess verkställande 
befogenheter är tämligen begränsade. Lagen om offentlig upphandling trädde i kraft den 1 
januari 1997. 
Den estniska lagstiftningen rörande immaterialrätt och industriell äganderätt 
överensstämmer endast till viss del med gemenskapens krav. Den estniska patentlagen 
grundar sig på Miinchenkonventionen. Estland förbereder sig också för att under 1997 
ansluta sig till TRIPs-avtalet (handelsrelaterade aspekter av immaterialrätter) inom 
Världshandelsorganisationen. 
Bolagsrätten regleras av handelslagstiftningen, som har underkastats omfattande 
refomier. Flera olika bolagsformer erkänns i den estniska lagstiftningen, däribland privata 
och publika aktiebolag. Dessa utgör med god marginal majoriteten av de 
uppskattningsvis 50 000 bolag som finns registrerade i Estland. Allmänt sett spelar 
företagets storlek ingen roll för vilka bestämmelser som gäller, med undantag för vissa 
föreskrifter beträffande företagsstyming. Publika aktiebolag får emittera aktier, och det 
finns bestämmelser för att skydda aktieägarnas intressen. Ett krav på visst minimikapital 
finns fastställt i lag. Det finns ett grundläggande skydd för kreditgivare. Företagen måste 
på riksnivå offentliggöra alla större beslut som påverkar dem. Det finns ett offentligt 
handelsregister som innehåller grundläggande upplysningar om varje företag. 
I redoyisnjngslagen (1995) fastställs den grundläggande ramen för företagens 
årsredovisning, inbegripet standarder, riktlinjer och rekommendationer. En estnisk 
redovisningsmyndighet har inrättats. Revisorer godkänns av den estniska 
revisionsmyndigheten. Estniska bestämmelser om revision utfärdades i september 1994. 
Lagen om dataskydd för privatpersoner trädde i kraft i juli 1996. En tidsgräns på ett år 
fastställdes i lagen för att förvaltningar och företag skulle få möjlighet att bringa 
behandlingen av personuppgifter i överensstämmelse med lagen. Denna lag upprättar den 
institutionella ramen för skyddet av personuppgifter, vilken bland annat innefattar en 
oberoende tillsynsmyndighet. 
43 
Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna 
Lagstiftningen om offentlig upphandling är till viss del förenlig med gemenskapens 
regelverk. På vissa viktiga områden uppfyller den dock inte gemenskapens krav. Detta 
gäller till exempel allmännyttiga tjänster, möjligheter till prövning och fas Il-åtgärderna i 
kommissionens vitbok om den inre marknaden. Lagen innehåller stadganden om inhemsk 
förmånsbehandling vilka måste upphävas när väl Europaavtalet träder i kraft. Det står 
klart att det behövs ytterligare ändringar av lagstiftningen, och detta arbete gör också 
tydliga framsteg. 
Ett omfattande lagstiftningsarbete krävs fortfarande på området för industriell äganderätt 
och immaterialrätt för att fullständig överensstämmelse med gemenskapens regelverk 
skall uppnås. De estniska myndigheterna planerar att lägga fram utkast till en lag om 
upphovsrätt och lagar om varumärken under 1997 för att den estniska lagstiftningen skall 
överensstämma med gemenskapens regelverk. Enligt de estniska myndigheterna är 
patentlagen förenlig med Miinchenkonventionen. Lagstiftning planeras till 1998 och 1999 
för skydd av halvledare och ökad kontroll vid gränserna. 
Det verkliga genomförandet och genomdrivandet kommer att vålla fortsatta bekymmer på 
medellång sikt på grund av bristen på erfarenhet hos de berörda myndigheterna och på 
grund av att den inhemska kontrollen och gränskontrollen för närvarande är bristfällig. 
Vad gäller den estniska bolagsrätten hävdar man från landets sida att gällande 
handelslagstiftning redan återspeglar bestämmelserna i det andra, tredje och elfte 
direktivet och en större del av det första och det tolfte direktivet. Det står klart att det för 
närvarande görs ansträngningar för att bringa handelslagstiftningen helt i 
överensstämmelse med det första direktivet. 
När det gäller redovisning ligger lagen från 1995 till stor del i linje med det fjärde 
direktivet. Estlands redovisningsmyndighet kommer att utfärda riktlinjer om 
koncernredovisning grundade på internationella standarder samt på det sjunde direktivet. 
Ytterligare ett antal standarder är under utarbetande. En revisionslag är under utarbetande 
som kommer att utformas så att det åttonde direktivet därigenom kan införlivas med 
landets lagstiftning. Vissa övergångsproblem finns när det gäller att genomföra de nya 
reglerna i praktiken, bland annat råder det brist på kvalificerade revisorer, och stora 
ansträngningar kommer att krävas för att lösa dessa problem på medellång sikt. 
Lagen om skydd av personuppgifter har tydligt påverkats av EG:s ramdirektiv. Den 
behöver dock förbättras för att till fullo överensstämma med direktivet. Kommissionen 
har inga upplysningar om genomförandet av lagen, särskilt när det gäller inrättandet av en 
oberoende tillsynsmyndighet. En anslutning till Europarådets konvention nr 108 avseende 
skydd för personuppgifter planeras inte inom en nära framtid. 
44 
Slutsats 
Tillnärmningsprocessen beträffande offentlig upphandling måste stärkas. Ytterligare 
ändringar kommer att behövas för att alla krav i direktivet om offentlig upphandling skall 
kunna uppfyllas. Ett omfattande lagstiftningsarbete kommer att behövas på områdena 
industriell äganderätt och immaterialrätt. 
När det gäller bolagsrätt, tycks det inte finnas några större problem rörande Estlands 
genomförande av gemenrkapens regelverk, även om det ännu inte finns någon tydlig 
tidsplan för antagandet av de återstående bestämmelser som krävs för att bringa den 
estniska lagstiftningen i fullständig överensstämmelse med gemenskapens. 
När det gäller redovisning planeras i Estland åtgärder för att uppnå fullständig 
överensstämmelse med gemenskapens regelverk, och dessa verkar kunna förverkligas i 
enlighet med det fastslagna programmet. När det gäller revision utgör den tillhandahållna 
informationen inte en tillräcklig grund för en närmare bedömning av överensstämmelsen 
med gemenskapens regelverk eller av Estlands utsikter att uppnå överensstämmelse på 
medellång sikt. 
Estland har gjort framsteg på dataskyddsområdet. Genomförandet av 1996 års lag 
kommer att ge Estland nyttig erfarenhet, men ytterligare ansträngningar krävs för att 
bringa lagen i fullständig överensstämmelse med EG:s ramdirektiv. 
Fri rörlighet för varor 
Fri rörlighet för varor förutsätter en avveckling av åtgärder som begränsar handeln, alltså 
inte bara tullar och kvantitativa handelsbegränsningar utan också alla åtgärder med 
motsvarande verkan, dvs. åtgärder som är direkt eller indirekt tillämpliga för nationella 
eller importerade produkter och som har protektionistiska verkningar. För att garantera fri 
rörlighet för varor inom områden där de tekniska föreskrifterna inte är harmoniserade är 
det, enligt de principer som slogs fast i domen i målet Cassis de Dijon, av grundläggande 
betydelse att principen om ömsesidigt erkännande av nationella regler tillämpas och att 
principen att de nationella kraven skall begränsas till krav som är rimliga i förhållande till 
de eftersträvade målen accepteras. 
Europeiska gemenskapen har utvecklat den "nya metoden" för harmoniseringsarbetet, ett 
tillvägagångssätt som bygger på en väl avvägd balans mellan offentliga och oberoende 
privata organ och där Europeiska gemenskapens lagstiftning och europeiska standarder 
spelar en tydlig och kompletterande roll. I stället för att föreskriva tekniska lösningar 
begränsar sig EG4agstiftningen till att fastställa grundläggande krav som produkterna 
skall uppfylla. Produkter som tillverkats i överensstämmelse med europeisk standard 
skall förutsättas uppfylla de grundläggande kraven, men användandet av europeiska 
standarder är inte det enda sättet att intyga att förenlighet med de uppställda kraven 
föreligger. Den "nya metoden" fungerar tillsammans med den "globala metoden" för 
produktcertifiering som reglerar rätten att sätta "CE-märket" på en produkt. För andra 
45 
produkter, såsom farmaceutiska produkter, kemikalier, motorfordon och livsmedel, följer 
EG:s direktiv det traditionella regleringsmönstret och innehåller utförliga regler. 
De fria rörligheten för varor förutsätter alltså även att vissa gemenskapsbestämmelser om 
harmonisering införlivas. Tillämpningen av de harmoniseringsbestämmelser som gäller 
skyddet av hälsa och säkerhet bör härvidlag följas med stor uppmärksamhet, vilket 
förutsätter att det inrättas lämpliga system och organisatoriska lösningar på såväl 
företags- som myndighetsnivå. 
Bland de s.k. "övergripande" direktiv som är nödvändiga för att den gränslösa marknaden 
skall fungera kan särskilt nämnas direktivet om allmän produktsäkerhet och direktivet om 
skadeståndsansvar för produkter med säkerhetsbrister. Bestämmelserna om allmän 
produktsäkerhet tas upp i det avsnitt som behandlar konsumentskyddet (avsnitt 3.6). 
De bestämmelser som är specifika för jordbruksprodukter (iakttagandet av veterinära och 
fytosanitära krav) redovisas i detalj i avsnittet om jordbruket (avsnitt 3.4). 
Översikt 
Estlands allmänt sett liberala handelspolitik innebär att det finns mycket få begränsningar 
beträffande den fria rörligheten för varor. Det finns ingen gällande lagstiftning om 
handelshinder eller kvantitativa begränsningar. Inte heller förväntas genomförandet av 
artikel 8-35 i Europaavtalet vålla några allvarliga problem. 
Med undantag för vissa typer av energi (elektricitet, gas, bensin) är prissättningen fri och 
äger rum på marknaden. Det krävs licens för att importera alkohol, tobak, bilar, 
läkemedel, vapen, samt ädelmetaller och övriga metaller. Huvudsyftet med systemet är att 
skydda konsumenterna. Ingen åtskillnad görs mellan varor på grundval av deras ursprung, 
och systemet innebär inte att några kvantitativa restriktioner införts. 
På områdena standardisering, bedömning av överensstämmelse, och metrologi har en rad 
nya lagar antagits sedan 1993 för att öka överensstämmelsen med EU:s system. I slutet av 
1996 antogs en lag om standardisering där åtskillnad gjordes mellan tekniska 
förordningar och frivilliga standarder. Estland är medlem i Europeiska organisationen för 
standardisering (CEN) och Europeiska organisationen för standardisering inom elområdet 
(CENELEC), och kommer att ansöka om medlemskap i Europeiska organisationen för 
standardisering på telekommunikationsområdet (ETSI) under 1997. 
Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna 
Genomförandet av frihandel för varor mellan Estland och EU är redan långt framskridet. 
Licenssystemet behöver ses över och, om så visar sig vara nödvändigt, förändras. Ett nytt 
system i enlighet med världshandelsorganisationen WTO:s regler väntas införas under 
1997. 
46 
Enligt det estniska arbetsprogrammet för tillnärmning av den tekniska lagstiftningen är 
1997 ett viktigt år för anpassningen till vitbokens prioriterade åtgärder. Det finns dock 
inte många tecken på att något mer omfattande lagstiftningsarbete äger rum vad gäller 
dessa åtgärder, inte heller har man från Estlands sida antytt vilken plan man har för 
tillnärmning till vitbokens övriga bestämmelser. Man avser att anta direktiv enligt den 
nya metoden i slutet av 1997, liksom lagstiftning om livsmedel och kemikalier. 
Anpassningen av läkemedelslagstiftningen verkar gå tämligen snabbt, och beträffande 
bilbranschen kommer ett system för typgodkännande efter EU:s modell att börja 
tillämpas 1997, som ett resultat av Estlands anslutning till FN:s ECE-avtal för två år 
sedan. Det är viktigt att komma ihåg att det ofta krävs sekundärlagstiftning för att 
genomföra den allmänna rättsliga ramen. 
Vad gäller certifiering är Estland i princip villigt att acceptera EG-märkningen utan att 
låta produkter som importerats från EU genomgå ytterligare förfaranden för bedömning 
av överensstämmelse. 
Det är inte lätt att göra en samlad bedömning av Estlands lagstiftning om produktansvar. 
Utkast till ny lagstiftning håller ännu på att bedömas, men det finns inte någon tidsplan 
tillgänglig, och Estland har antytt att man behöver teknisk hjälp. 
Vad gäller de områden som är reglerade på nationell nivå men inte omfattas av någon 
gcmenskapsharmonisering saknas emellertid uppgift om i vad mån gemenskapsrättens 
principer om fri rörlighet för varor tillämpas i Estland. Förklaringen är framför allt att de 
mekanismer för öppenhet som är knutna till den inre marknadens funktion saknas och 
alltså inte kan utnyttjas som sådanaunder perioden inför anslutningen; det rör sig framför 
allt om direktiv 83/189 i vilket föreskrivs att förslag till nationella tekniska standarder och 
föreskrifter skall anmälas, beslut 3052/95 som handlar om åtgärder som avviker från 
principen om fri rörlighet för varor, förfarandena för överklagande hos kommissionen och 
även möjligheten enligt artikel 177 i fördraget att vända sig till domstolen för att få ett 
förhandsavgörande. Likaså förutsätter en bedömning av om Estland tillämpar principen 
om ömsesidigt erkännande mer ingående uppgifter om nationella bestämmelser och 
nationell administrativ praxis som kan inverka på saluförandet av produkterna. 
Slutsats 
Den fria rörligheten för varor kommer inte att utgöra något allvarligt hinder för Estlands 
anslutning förutsatt att de pågående lagreformerna drivs vidare och förstärks; detta gäller 
särskilt standardisering och bedömning av överensstämmelse. Det är för närvarande svårt 
att bedöma i hur hög grad Estland kan anpassa sin lagstiftning fram till dess att perioden 
inför anslutningen är avslutad. Trots lovvärda tillnärmningsförsök på områdena 
standardisering och bedömning av överensstämmelse, kvarstår fortfarande vissa tvivel om 
hur omfattande och snabb anpassningen av lagstiftningen inom ett antal tekniska områden 
kan bli. 
De estniska myndigheterna måste också lämna försäkringar om att den nationella 
lagstiftningen inte kommer att utgöra ett hinder för handeln på de områden som inte 
47 
omfattas av harmoniseringen på gemenskapsnivå. Detta skall främst ske genom kontroller 
av huruvida gällande lag är förenlig med de eftersträvade målen. 
Fri rörlighet för kapital 
I Europaavtalet fastställs principen om fri rörlighet för kapital mellan Estland och ELI. 
Vad gäller Estlands åtaganden gäller denna princip från och med avtalets ikraftträdande 
för direktinvesteringar och portfölj investeringar, handelskrediter och lån utställda av 
företag som redan är etablerade i Estland. För filialer och kontor tillhörande 
gemenskapsföretag (eller egenföretagare) skall en gradvis övergång till Europaavtalets 
regler ske. 
I vitboken belyses sambandet mellan fri rörlighet för kapital och fri rörlighet för 
finansiella tjänster. Där föreslås en serie kapitalliberaliseringsåtgärder, först för 
långsiktiga kapitalrörelser och kapitalrörelser knutna till handelstransaktioner, därefter för 
kortsiktiga kapitalrörelser. 
Översikt 
Efter 1992 års valutareform har Estland bedrivit en liberal politik vad gäller kontroll av 
valutahandeln. Konvertibilitet för löpande betalningar infördes samtidigt med 
valutareformen. Estland accepterade formellt bestämmelserna i artikel VIII i 
Internationella valutafondens stadga av den 15 augusti 1994. De flesta kapitalrörelser 
liberaliserades 1992. All kontroll av utländsk valuta avskaffades 1994, då förtroendet för 
penningpolitiken hade ökat. Det finns idag inga kontroller av utländsk valuta i Estland, 
och betalningar mellan Estland och utlandet liksom valutaväxling kan utföras fritt. 
Den enda kapitaltransaktion för vilken det fortfarande finns vissa restriktioner är 
investeringar i fast egendom av personer som inte är bofasta i Estland. I allmänhet kan 
dock sådana personer tillåtas förvärva mark och andra typer av fast egendom efter 
godkännande av länsdirektörerna. I särskilda fall (beträffande öar och gränsområden) är 
det inte tillåtet för personer som inte är bosatta i Estland eller utländska juridiska personer 
att förvärva mark. 
Efter 1993 har direktinvesteringar från utlandet spelat en viktig roll för utvecklingen av 
ekonomin och moderniseringen av företagen. De utländska direktinvesteringarna utgjorde 
9,8% av BNP 1993 och 9,3% 1994. Dessa investeringar belöpte sig på totalt 
600 miljoner ecu för perioden 1990-96. Andelen direktinvesteringar från samtliga EU-
länder var 65,7 % 1994 och 75,8 % 1995. Industri, handel och transport var de sektorer 
som drog till sig mest utländskt investeringskapital. 
Vad beträffar det fysiska gränsöverskridandet av olika typer av betalningsmedel har 
åtgärder vidtagits för att förhindra tvättning av pengar. 
Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna 
48 
Estland har redan avreglerat kapitalmarknaden i större utsträckning än vad landet åtagit 
sig enligt Europaavtalet. Det borde inte vara några problem för Estland att undanröja de 
återstående hindren när det gäller icke bofastas förvärv av fast egendom och att anta 
gemenskapens regelverk vad gäller kapitalrörelser inom de närmaste åren. 
Slutsats 
Området fri rörlighet för kapital utgör inte något större hinder för ett medlemskap på 
medellång sikt. 
Fri rörlighet för tjänster 
Den fria rörligheten för tjänster grundar sig å ena sidan på förbudet mot diskriminering, 
särskilt diskriminering på grund av nationalitet, å andra sidan på bestämmelserna om 
anpassning av olika nationella regler. Dessa bestämmelser avser ofta både 
etableringsrätten, som hör till området fri rörlighet för personer, och rätten att fritt 
tillhandahålla tjänster. Genomförandet av bestämmelserna förutsätter att det införs 
administrativa strukturer (t.ex. kontrollorgan inom banksektorn, kontrollmyndigheter 
inom den audiovisuella sektorn, reglerings- och tillsynsmyndigheter) och en förstärkning 
av medlemsstatemas samarbete när det gäller kontrollverksamheten (system för 
ömsesidigt erkännande). 
En betydande del av gällande lagstiftning om fri rörlighet för tjänster gäller finansiella 
tjänster. Lagstiftningen berör också öppnandet av de nationella marknaderna inom 
sektorer som av tradition dominerats av monopol, såsom telekommunikationer och, 
delvis, energi och transport. Denna fråga behandlas i de avsnitt av detta yttrande som 
gäller dessa sektorer. 
Översikt 
Estlands banksektor drabbades av en kris ganska tidigt i övergångsprocessen (1992-93). 
Lagen om kreditinstitut trädde i kraft 1995 och avfattades mot bakgrund av EG:s 
bankdirektiv. Estlands bankinspektion utgörs av en avdelning inom landets centralbank 
som också ansvarar för att bekämpa tvättning av pengar. 
Marknaden är ganska koncentrerad, men genomslaget på marknaden är relativt lågt. 
Privatiseringen av affärsbankerna har gått fort. Statligt ägande av banker skall enligt 
planerna helt avskaffas om några år. 
Estlands värdepappersmarknad är relativt ny. Lagen om värdepappersmarknaden går 
tillbaka till 1993. Den första emissionen av aktier för allmänheten gjordes 1991 och den 
första statsobligationen utfärdades 1993. Estlands centrala värdepappersregister 
upprättades 1994 samtidigt som inspektion av värdepappersmarknaden infördes. Tallinns 
aktiebörs inledde sin verksamhet i maj 1996 och har ett elektroniskt system för 
börshandel. 
49 
Alla börsmedlemmar måste ha status som juridisk person, vara registrerade i Estland och 
ha beviljats licens för handel med värdepapper av finansministeriet samt inneha aktier i 
Tallinns aktiebörs för minst 400 000 EEK (26 000 ecu). 
Försäkringssektorn regleras av 1992 års försäkringslag som avfattades mot bakgrund av 
EU:s försäkringsbestämmelser. Den överensstämmer emellertid endast till viss del med 
gemenskapens regelverk. Försäkringssektorn övervakas av försäkringsinspektionen som 
upprättades 1993 under finansministeriets ansvar. 
Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna 
Det första hâûkdirektivet, kapitalbasdirektivet och direktivet om kapitaltäckningskrav har 
till största delen införlivats med Estlands banklagstiftning. Det finns dock vissa 
nyckelfaktorer som inte ännu uppfyller EU.s krav. Det andra bankdirektivet, direktivet 
om årsbokslut och sammanställd redovisning och direktivet om stora exponeringar har 
också genomförts till viss del. Det finns ingen tidsplan för när kapitalkravsdirektivet 
kommer att vara fullständigt genomfört. 
För närvarande finns det ingen gällande lagstiftning om garantisystem för 
bankinsättningar. Ett utkast till lag har överlämnats till parlamentet och det väntas antas i 
oktober 1997.1 september kommer regeringen att lägga fram en ny lag om kreditinstitut 
för parlamentet som behandlar samtliga fas I och fas Il-direktiv, däribland tvättning av 
pengar, med undantag av kapitalkravsdirektivet. Lagen väntas bli antagen i slutet av detta 
år. 
Estlands lagstiftning när det gäller värdepapper omfattar endast i begränsad omfattning 
gemenskapens regelverk. Bland annat saknas särskilda bestämmelser om nyanskaffning 
eller avsättning av aktiemajoritet i börsnoterade företag, insiderhandel och utbjudning till 
allmänheten av överlåtbara värdepapper. 
Licenssystem och statlig tillsyn när det gäller investeringstjänster utöver börshandel med 
värdepapper är inte tillåtna. Vitbokens fas Il-åtgärder har ännu så länge inte genomförts 
på detta område. När det gäller genomdrivande måste börsinspektionen förstärkas 
avsevärt när det gäller personal och resurser. Ett utkast till lag om 
värdepappersmarknaden är under utarbetande och skall överlämnas till parlamentet före 
utgången av 1997.1 samband med detta väntas fas I-åtgärderna genomföras när det gäller 
emission för allmänheten av värdepapper, aktiebörsens rättsliga ställning och 
insiderutbildning. 
Den nuvarande försäkringslagen håller för närvarande på att ses över i syfte att höja 
beloppen för minsta kapitalkrav och avsluta privatiseringen. Ett system för 
försäkringsinspektion som överensstämmer med ett system med en fri marknad behöver 
fortfarande utvecklas. 
50 
Slutsats 
Även om Estlands banksystem är baserat på en politik om en fri marknad, till synes stabil 
och väl övervakad, finns det dock i samband med en anslutning till EU fortfarande vissa 
faktorer som antingen inte helt och hållet överensstämmer med EU:s krav eller kommer 
att behöva genomgå en ganska omfattande ändring för att kunna harmoniseras till fullo. 
När det gäller värdepapper måste den pågående lagstiftningsreformen intensifieras för att 
EU:s krav skall uppnås på medellång sikt. I synnerhet måste tillsynsmyndigheterna 
stärkas. 
Under förutsättning att det pågående arbetet med att reformera lagstiftningen trappas upp 
väntas inte försäkringssektorn innebära några större problem för en anslutning. 
De finansiella tjänsterna i Estland är relativt väl utvecklade. Tillnärmningsprocessen 
verkar emellertid gå ganska långsamt, både när det gäller att anta lämpliga bestämmelser 
och att genomföra dem i praktiken, vilket gör det svårt att integrera EU:s finansiella 
marknad inom rimlig tid. Fri rörlighet för tjänster väntas inte utgöra några större hinder 
för en anslutning på medellång sikt. 
Fri rörlighet för personer 
Den fria rörligheten för personer omfattar två rörlighetsbegrepp som ingår i skilda 
sammanhang i fördraget. Artikel 7a, å ena sidan, som intagits i den första delen av 
fördraget som handlar om "Principerna", är en del av reglerna för uppbyggnaden av den 
inre marknaden och innebär att medlemsstatemas inre gränser skall kunna passeras utan 
kontroll. Artikel 8a, å andra sidan, som ingår i den andra delen av fördraget som handlar 
om unionsmedborgarskap, ger varje medborgare i unionen personlig rätt att på vissa 
villkor fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstatemas territorier. För att artikel 7a 
inte skall bli verkningslös gäller avskaffandet av gränskontrollerna lika för alla personer 
oavsett nationalitet. Medan de rättigheter som härrör från artikel 8a tillämpas i samtliga 
medlemsstater, har de rättigheter som härrör från artikel 7a ännu inte blivit fullständigt 
förverkligade i hela unionen. 
a) Fri rörlighet för unionsmedborgare, etableringsfrihet och ömsesidigt erkännande av 
examensbevis och kvalifikationer 
Europaavtalet föreskriver en icke-diskriminerande behandling av arbetstagare som är 
lagligt anställda (liksom av deras familjer). Avtalet omfattar möjligheten att kumulera 
eller överföra rättigheter på området för social trygghet och uppmuntrar medlemsstaterna 
att sluta bilaterala avtal med Estland om tillträde till arbetsmarknaderna. Från och med 
1999 kommer associeringsrådet att undersöka ytterligare sätt att förbättra arbetstagarnas 
rörlighet. 
51 
Vitboken innehåller överväganden om den lagstiftning som krävs för att åstadkomma en 
balanserad utveckling av arbetsmarknaden och samtidigt undvika att konkurrensen 
snedvrids. 
Fri rörlighet för arbetstagare är en av de grundläggande friheter som erkänns i fördraget. 
Rätten att utöva vissa yrken (till exempel på det juridiska området och inom hälsosektom) 
får emellertid underkastas vissa villkor, i synnerhet kvalifikationskrav. Beroende på vilket 
fall det är fråga om skall kvalifikationskraven bli föremål för samordning eller 
tillämpning av principen om ömsesidigt erkännade. Etableringsfriheten är också 
garanterad i fördraget och gäller ekonomisk verksamhet som bedrivs av företag eller av 
fysiska personer som är egenföretagare. 
Rätten till fri bosättning kan underkastas krav på att den som inte utövar någon 
yrkesverksamhet i det berörda landet har vissa minimitillgångar och omfattas av en 
sjukförsäkring. 
Översikt 
Medborgare i tredje land får flytta till Estland för att bo och arbeta. Om det gäller 
bosättning kan dessa personer få uppehållstillstånd av personliga skäl eller för att 
återförenas med familjen. Medborgare från tredje land som illegalt kommer till, bor och 
arbetar i Estland, utan giltigt visum, uppehållstillstånd eller kombinerat bosättnings­
arbetstillstånd, samt deras anställda, kan komma att åtalas enligt lagen om administrativa 
överträdelser. 
Befintlig lagstiftning avseende utbildning av tandläkare, läkare, veterinärer, arkitekter, 
barnmorskor och sjuksköterskor tar endast i begränsad utsträckning hänsyn till 
gemenskapens krav beträffande ömsesidigt erkännande av yrkeskvalifikationer. 
Strukturer för genomdrivande behöver fortfarande upprättas. 
Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna 
Den estniska lagstiftningen kommer att behöva förberedas för lika behandling av de EU-
medborgare och estniska medborgare som arbetar i Estland. 
För att uppfylla gemenskapens krav på ömsesidigt erkännande av yrkeskvalifikationer, 
förbereds en allmän lag om yrkesutövning. Utkastet planeras vara klart i slutet av 1997. 
Utbildningsplanerna för tandläkare, apotekare, barnmorskor och sjuksköterskor ses över 
och reformeras mot bakgrund av gemenskapens krav. Deii befintliga lagstiftningen 
överensstämmer endast till viss del med gemenskapens regelverk och ett hållbart och 
intensivt fullföljande av de pågående reformerna kommer att behövas för att regelverket 
skall kunna tas upp i lagstiftningen på medellång sikt. Tidsplanerna för möjliga reformer 
av specifika utbildningsformer måste dock noga övervägas, eftersom sådana reformer av 
naturliga skäl kommer att ta många år att genomföra. 
Slutsats 
52 
Regelverket för fri rörlighet för personer innebär i allmänhet inte några större problem när 
det gäller en anslutning på medellång sikt. När det gäller ömsesidigt erkännande av 
yrkeskvalifikationer, kommer förberedandet av de nödvändiga åtgärderna beträffande 
lagstiftande och genomdrivande att behöva intensifieras så att de kan börja gälla på 
medellång sikt. 
53 
b) Avskaffandet av personkontrollen vid de inre gränserna 
Fri rörlighet enligt artikel 7a i EG-fördraget, dvs. avskaffandet vid de inre gränserna av 
all personkontroll, oavsett personens nationalitet, har ännu inte fullständigt förverkligats i 
Europeiska unionen. Avskaffandet av personkontrollen förutsätter att ett stort antal 
kompletterande åtgärder genomförs, och en del av dessa har ännu inte antagits och 
genomförts av medlemsstaterna (se avsnittet om Rättsliga och inrikes frågor). Ett 
begränsat antal medlemsstater har däremot förverkligat målet i enlighet med 
Schengenkonventionen (sju medlemsstater tillämpar avtalet redan nu och ytterligare sex 
förbereder dess genomförande). 
I syfte att underlätta förverkligandet av detta mål inom ramen för unionen har det i 
utkastet till nytt fördrag införts ett nytt kapitel med rubriken "Frihet, säkerhet och 
rättvisa" och vidare integreras Schengenöverenskommelserna i EU. 
Estland har anmält sin avsikt att delta i Schengenavtalet. Landet har börjat förbereda sig 
för detta och har sökt stöd i samband med detta från medlemsstaterna, särskilt när det 
gäller stärkandet av gränskontrollerna. 
Allmän bedömning 
1. Estlands framsteg när det gäller att genomföra den lagstiftning som behandlas i 
vitboken sammanfattas i bilagan. Det framgår av tabellen att Estland uppskattar att 283 av 
de 899 direktiv eller förordningar som nämns i vitboken införlivats med den nationella 
lagstiftningen per den 30 juni 1997. Uppgifterna avser lagstiftning som Estland anser sig 
redan ha införlivat eller för vilken landet kontrollerat att förenlighet med 
gemenskapsreglema föreligger. Denna upplysning föregriper inte bedömningen av om 
texterna är förenliga, något som kommissionen på nuvarande stadium inte är i stånd att 
uttala sig om. 
2. Estland har gjort avsevärda framsteg i arbetet med att anpassa sin lagstiftning till 
gemenskapens regler på de flesta områden som omfattas av detta kapitel. Flertalet 
bestämmelser har, enligt den undersökning som gjorts av de estniska myndigheterna, helt 
eller delvis införlivats, men kommissionen kan i detta skede inte uttala sig om huruvida 
de är fullt förenliga med gemenskapsrätten. Estland måste göra ytterligare ansträngningar 
på lagstiftningsområdet för att övertagandet av gemenskapens regelverk skall bli 
fullständigt, särskilt på områden som gäller offentlig upphandling, immaterialrätt och 
industriell äganderätt samt finansiella tjänster. 
De estniska myndigheterna är väl medvetna om dessa krav, och ändringar av 
lagstiftningen och nya texter håller på att förberedas. De flesta av dem bör kunna antas 
under de kommande två åren. 
3. Trots de ansträngningar som gjorts när det gäller lagstiftningen, råder stor tvekan om 
den estniska förvaltningens kapacitet att genomföra denna rättsliga ram. För närvarande 
uppvisar den estniska förvaltningen betydande svagheter. Detta kan dock anses som 
54 
övergående problem med tanke på den relativt höga potential som dagens 
underbemannade offentliga förvaltning besitter. 
Det skall observeras att kommissionen för närvarande ännu inte kan uttala sig om 
företagens, särskilt de små och medelstora företagens, möjligheter att genomföra 
gemenskapens regelverk. 
4. Oberoende av de aspekter som har särskild jordbruksanknytning är avskaffandet av de 
inre gränskontrollerna i unionen möjligt endast om lagstiftningen harmoniseras i 
tillräcklig utsträckning. Detta förutsätter ett ömsesidigt förtroende, grundat framför allt på 
väl fungerande förvaltningar (som exempel kan nämnas vikten av att säkerhetskontroller 
av vissa produkter sker på avgångsorten). På varuområdet har förverkligandet av den 
gränslösa inre marknaden per den 1 januari 1993 varit möjligt endast genom avskaffandet 
av alla krav på formaliteter och alla kontroller som medlemsstaterna utövade när de 
territoriella gränserna mellan unionens medlemsstater passerades. Det rörde sig framför 
allt om tekniska kontroller (som särskilt gällde produktsäkerhet), veterinära, sanitära, 
fytosanitära kontroller, ekonomiska och kommersiella kontroller (till exempel 
bekämpningen av förfalskningar), säkerhetskontroller (vapen, etc.) och miljökontroller 
(avfall, etc.). I flertalet fall har detta avskaffande varit möjligt endast genom att 
gemenskapsåtgärder har antagits och genomförts som möjliggjort en harmonisering av 
reglerna om fri omsättning eller reglerna om utsläppande på marknaden (särskilt 
produktsäkerhetsbestämmelserna), och i förekommande fall genom att kontrollerna eller 
formaliteterna har flyttats till en plats inom territoriet eller till medlemsstatemas marknad 
(särskilt vad gäller mervärdesskatt och punktskatter, veterinära och fytosanitära kontroller 
och statistikinsamling). En del av Estlands nuvarande gräns kommer att utgöra yttre gräns 
för unionen. Detta kommer att kräva en förstärkning av gränskontrollerna (se avsnittet om 
tull). 
Med beaktande av den helhetsbedömning som kan göras beträffande framstegen och 
arbetstakten på de olika berörda områdena är det svårt att säga när Estland kommer att 
vara i stånd att anta och genomföra alla de rättsakter som är nödvändiga för att avskaffa 
de inre gränskontrollerna och för att överföra dessa kontroller till unionens yttre gräns. 
5. Estland har redan antagit viktiga delar av gemenskapens regelverk för den inre 
marknaden. Kommissionen kan emellertid ännu inte ta ställning i fråga om var och en av 
de bestämmelser som Estland anmält som införlivade med den nationella lagstiftningen. 
Ytterligare framsteg kommer att behövas, särskilt när det gäller offentlig upphandling, 
industriell äganderätt och immaterialrätt samt sektorn för finansiella tjänster. Inom de 
flesta områden behöver genomdrivandet förstärkas. En särskild ansträngning kommer att 
krävas när det gäller att stärka förvaltningen. Förutsatt att nuvarande ansträngningar 
fortsätter kan förväntas att Estland på medellång sikt kommer att ha antagit och 
genomfört lagstiftningen avseende den inre marknaden och gjort erforderliga framsteg 
vad gäller genomdrivandemekanismerna för att fullt ut kunna delta i den inre marknaden. 
55 
Konkurrens 
Den rättsliga grunden för Europeiska gemenskapens konkurrenspolitik är artikel 3 g i 
fördraget, där det föreskrivs att gemenskapens verksamhet skall innefatta en ordning som 
säkerställer att konkurrensen inom den inre marknaden inte snedvrids. De huvudsakliga 
tillämpningsområdena utgörs av bestämmelser mot konkurrensbegränsande samverkan 
samt statligt stöd. 
Europaavtalet innehåller bestämmelser om att en konkurrensordning skall tillämpas i 
handelsförbindelserna mellan gemenskapen och Estland, grundad på villkoren i artiklarna 
85 och 86 i EG-fördraget (avtal mellan företag/missbruk av en dominerande ställning) 
och i artiklarna 92 och 93 (statligt stöd), och om att genomförandebestämmelser på dessa 
områden skall antas inom tre år efter det att avtalet har trätt i kraft. 
Avtalet innehåller också bestämmelser om att Estland skall göra sin lagstiftning förenlig 
med gemenskapens på området för konkurrens. 
I vitboken anges en gradvis ökande tillämpning av bestämmelserna ovan samt av de som 
ingår i koncentrationsförordningen (4064/89) och i artiklarna 37 och 90 i fördraget 
(monopol och särskilda rättigheter). 
Översikt 
Den estniska konkurrenslagen trädde i kraft den 1 januari 1994 och garanterar principerna 
för en fri marknad. Den innehåller endast vissa mycket grundläggande bestämmelser om 
restriktiva avtal och om missbruk av en dominerande ställning och inga bestämmelser alls 
om kontroll av sammanslagningar eller om att bevilja gruppundantag. Vissa förfaranden 
måste också ses över. 
Konkurrensverket inrättades 1993 under finansministeriet för att övervaka att 
konkurrenslagen och prislagen genomfördes. Statliga stöd övervakas av 
budgetavdelningen inom finansministeriet i samarbete med konkurrensverket. 
För att hålla sig à jour med situationen just nu och inom överskådlig framtid inom de 
sektorer där det råder monopol har Estland uppenbarligen inlett sin avregleringspolitik 
och öppnat vissa sektorer för konkurrens, t.ex. telekommunikationer och postväsende. 
Förteckningen över beviljade statliga stöd är inte fullständig och tillvägagångssättet är 
långt ifrån det som kommissionen använder sig av i sin översikt av stöd. 
Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna 
De största bristema i den nuvarande konkurrenslagen kommer att avhjälpas genom den 
nya konkurrenslag som antas under 1997. 
56 
Inom några av handelns sektorer har ett system med exklusiva rättigheter införts. Dessa 
måste gradvis anpassas eller avskaffas före anslutningen. De finns t. ex. på områdena 
telekommunikationer, luft-, järnvägs- och sjötransporter. Före en anslutning måste 
befintliga statliga monopol brytas upp, t.ex. inom oljeskiffer, energiförsörjning och 
export av skrot. 
Stora ansträngningar måste göras för att i enlighet med praxis inom gemenskapen 
upprätta en förteckning över statliga stöd. Det är tveksamt om de befintliga "Fonden för 
statligt exportstöd" och "Exportkreditfonden" är förenliga med gemenskapens praxis. 
Andra stödåtgärder består av driftsstöd som endast beviljas enligt mycket stränga villkor. 
På grund av bristande öppenhet är det oklart huruvida villkoren för att bevilja driftsstöd 
följs. 
För att Estland på ett trovärdigt sätt skall kunna genomdriva konkurrenslagstiftningen 
krävs att välfungerande övervakningsmyndigheter inrättas för att kontrollera 
bestämmelser mot konkurrensbegränsande samverkan och statligt stöd samt att lagar, som 
ligger tillräckligt nära EG:s lagstiftning, antas. Dessutom krävs det att rättssystemet, den 
offentliga förvaltningen och berörda ekonomiska aktörer har tillräcklig kunskap om 
konkurrenslagstiftningen och -politiken. 
Slutsats 
I och med att utkastet till ny konkurrenslag antas kommer ett stort steg att tas mot en 
tillnärmning av lagstiftningen om bestämmelser mot konkurrensbegränsande samverkan. 
Under förutsättning att vissa ändringar görs i utkastet till ny konkurrenslag kommer 
tillnärmningen på området statligt stöd också att bli tillfredsställande. 
När det gäller att genomdriva lagstiftningen tycks det estniska konkurrensverket fungera 
ganska bra och det verkar kunna genomdriva den nya konkurrenslagen när den väl har 
antagits. 
Emellertid kommer stora ansträngningar att behöva göras för att på medellång sikt 
uppfylla kraven på övervakning av statliga stöd, särskilt i fråga om öppenhet och insyn. 
På detta område kommer ett nära samarbete med kommissionen att bli nödvändigt. 
Till sist verkar det finnas vissa exklusiva och särskilda rättigheter som inte är förenliga 
med gemenskapens regelverk. Dessa problem bör tas upp till behandling i en nära 
framtid. 
3.2 Ny teknik och framtidsfrågor 
Informationssamhället 
57 
Nuläget 
Informationsteknik och telekommunikation i kombination möjliggör förändringar av stor 
ekonomisk och social betydelse. I Estland var detta område försummat före 1990, vilket i 
allmänhet inte var fallet med utbildning. Idag leder utbildningssektom arbetet med att 
främja informationssamhället. Det saknas handelsstatistik för IT-sektom, men antalet 
persondatorer per 100 invånare (5,5 1995) är högt i relation till BNP per capita. Antalet 
värddatorer på Internet, som ett relativt mått på utvecklingen mot informationssamhället, 
antyder att Estland idag ligger före fem EU-stater i utvecklingen. Kanske med ledning av 
erfarenheterna i Finland, en av de främsta staterna i EU på detta område, har Estlands 
regering varit aktiv i samarbetet inom EU-initiativ och i att främja användningen av 
informations- och kommunikationsteknik, särskilt inom utbildningssektom. 
Slutsats 
Tack vare en positiv inställning till liberaliseringen av telekommunikationerna i 
kombination med de mycket goda ansträngningar som gjorts på nationell nivå inom 
utbildningssektom kan Estland förväntas utnyttja de potentiella möjligheterna med 
informationssamhället tidigare än genomsnittet bland de central- och östeuropeiska 
länderna och vid samma tidpunkt som många andra EU-medlemsstater. 
Utbildning, yrkesutbildning och ungdomsfrågor 
I artiklarna 126 och 127 i EG-fördraget fastställs att gemenskapen skall bidra till 
utvecklingen av en utbildning av god kvalitet och genomföra en yrkesutbildningspolitik 
som syftar till att främja en europeisk dimension inom utbildningen och att underlätta 
anpassningen till industriella förändringar samt inträde och återinträde på 
arbetsmarknaden genom yrkesutbildning och omskolning. 
Europaavtalet innehåller bestämmelser om samarbete för att förbättra utbildningen och 
yrkeskvalifikationerna. Vitboken omfattar inga åtgärder på detta område. 
Översikt 
Estlands utgifter för utbildning uppgår till 5,7 % av BNP. Utbildning förbrukar 17 % av 
den statliga budgeten. 
Landet har 240 000 skolelever, 27 000 högskolestuderande och 19 000 lärare. 
Det finns sex statliga och ett privat universitet. 20 högskolor, varav 12 privata, ger 
yrkesutbildning. 
Estland håller för närvarande på att reformera undervisningen och yrkesutbildningen på 
alla nivåer i syfte att anpassa landet till behoven i ett demokratiskt samhälle grundat på 
marknadsekonomi. Detta är nödvändigt, inte bara för att förbättringar erfordras vad 
beträffar ekonomiska nyckelfaktorer (t. ex. produktivitet och produktkvalitet, 
58 
konkurrenskraft på de internationella marknaderna, expansion av den privata sektorn, 
rörlighet på arbetsmarknaden och arbetslöshet), utan också för att vara säker på att få ett 
samhälle med en fungerande demokrati. 
För närvarande har man inte kommit fram till någon nationellt övergripande politik på 
yrkesutbildningsområdet, men denna sorts utbildning tillmäts nu allt större vikt i 
rikspolitiken. 
En avdelning för yrkesutbildning och praktisk yrkesträning inrättades inom 
utbildningsministeriet när detta omorganiserades i början av 1996. 
Programmet Tempus har bidragit till att målen för reformarbetet inom 
högskoleutbildningen kunnat uppnås och detta har lagt grunden för ett samarbete med 
högskolor inom EU. 
I runda tal 14,2 % av Estlands befolkning är mellan 15 och 25 år. En ungdomslag håller 
just nu på att utarbetas i syfte att ge ungdomar bättre villkor, stimulera till ett aktivt 
deltagande i demokratiseringsprocessen i samhället och ge dem en möjlighet att på olika 
sätt göra volontärtjänst. Som ett första steg mot ett fullt estniskt deltagande i ovan 
nämnda program har ett antal ungdomsorganisationer sedan 1995 deltagit i europeiska 
ungdomsarrangemang. 
Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna 
För att åstadkomma en genomgripande kvalitetshöjning av utbildningen och 
yrkesutbildningen kommer betydande investeringar att behöva göras i en läroplansreform, 
i lärarutbildningen, läroböcker, utrustning och byggnader. På grund av de begränsade 
finansiella resurserna kommer det säkert att dröja ett antal år innan denna process leder 
till konkreta resultat. 
Trots vissa framsteg har man ännu bara sett början på reformarbetet och mycket återstår 
att göra innan yrkesutbildningen kan anses stå i överensstämmelse med EU:s och 
medlemsstatemas krav. 
Att Estland redan deltagit i gemenskapsprogram är en stor fördel och innebär att landet är 
väl förberett för en integrering i gemenskapsprogrammen. 
Slutsats 
Ett medlemskap förväntas inte skapa några större problem på detta område. 
Forskning och teknisk utveckling 
59 
Den verksamhet på gemenskapsnivå inom forskning och teknisk utveckling som anges i 
fördraget och ramprogrammet syftar till att stärka den europeiska industrins 
konkurrensförmåga, förbättra livskvaliteten och stödja en hållbar utveckling, skyddet av 
miljön och annan gemensam politik. 
Europaavtalet innehåller bestämmelser om samarbete inom dessa områden, särskilt 
genom deltagande i ramprogrammet. Vitboken innehåller inga direkta åtgärder på detta 
område. 
Översikt 
Det estniska forsknings- och utvecklingsrådet är Estlands högsta organ med ansvar för 
genomförandet av politiken för vetenskap och teknik och sköter strategiska statliga 
program samt planering, samordning och finansiering av all statligt finansierad 
verksamhet. Konkurrenskraftiga mekanismer har införts för finansiering av forskning. De 
nuvarande utgifterna för vetenskaplig forskning uppgick till 0,7% av BNP 1994. 
Förutom universiteten har Estland 32 statliga forskningsinstitutioner. Forskningen 
finansieras till största delen med statliga medel och rör både grundforskning och 
tillämpad forskning (siffrorna för grundforskning föll till under 50% av budgeten 1995). 
Estlands långsiktiga prioriteringar är 
- att föra upp finansieringen till Europeiska unionens genomsnittsnivå, och 
- att anpassa prioriteringarna efter gemenskapens prioriteringar. 
På kort sikt ämnar Estland 
- säkerställa att de statliga budgetanslagen för forskning bibehålls på en nivå motsvarande 
2 % av statens utgifter, och 
- kraftigt öka de statliga budgetutgifterna för teknisk innovation, huvudsakligen via 
innovationsfonden under ekonomiministeriet. 
Ett fast samarbete med Europeiska gemenskapen inleddes 1992 genom det tredje 
ramprogrammet för forskning och teknisk utveckling. Hittills har samarbetet i huvudsak 
varit samlat till Copernicus (det särskilda programmet för samarbete med länderna i 
Centraleuropa och de nya oberoende staterna i f.d. Sovjetunionen), och deltagandet i det 
fjärde ramprogrammet fortsätter att vara lågt. Estland är medlem av COST (Europeiska 
samarbetet inom vetenskaplig och teknisk forskning). 
Sedan 1992 överensstämmer statistiken på detta område med OECD:s normer. 
Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna 
60 
Väsentliga förändringar och förbättringar har redan åstadkommits inom denna sektor. 
Stora ansträngningar har gjorts för att förbättra den inhemska strukturen, liberalisering 
och finansiellt stöd. Trots neddragningarna är de mänskliga resurserna en styrka och 
potentialen stor. 
Trots detta måste innovationsnivån i ekonomin som helhet och i industrin förbättras och 
forskningsinstitutens samarbete med industrin och de små och medelstora företagen 
måste stärkas. 
Estland är redo att delta aktivt i europeisk forskning och teknisk utveckling och att 
avsätta medel för denna verksamhet. Estland har förklarat sig villigt att fullt ut ansluta sig 
till det femte raroprogrammet. 
Slutsats 
Detta område förväntas inte ge upphov till några större problem vid en anslutning. Ett 
medlemskap skulle bli till ömsesidigt gagn. 
Telekommunikation 
EG:s telekommunikationspolitik syftar till att undanröja hinder för en effektivt 
fungerande inre marknad för utrustning, tjänster och nät inom telekommunikation, att 
öppna utländska marknader för EU-företag och säkerställa att allmänt tillgängliga 
moderna tjänster tillhandahålls åt EU:s befolkning och företag. Dessa mål kan uppnås 
genom harmonisering av standarder och villkor för tillhandahållande av tjänster, 
liberalisering av marknaderna för terminaler, tjänster och nät samt antagande av 
nödvändiga regler. De direktiv och de politiska åtgärder som krävs för att åstadkomma 
detta har nu fastställts, men liberaliseringen av allmänt tillgänglig telefoni och driften av 
därtill hörande infrastruktur kommer i vissa medlemsstater att fördröjas med ett eller två 
år efter 1998. 
Europaavtalet innehåller bestämmelser om samarbete i syfte att förbättra kvalitet och 
metoder så att de når upp till EG-nivå för telekommunikation och post samt vad gäller 
standardisering, reglering och modernisering av infrastruktur. I vitboken behandlas 
huvudsakligen tillnärmningen av regelverk, nät och tjänster, och påföljande åtgärder för 
att säkra en gradvis liberalisering av sektorn. 
Översikt 
Fram till 1991 var de nationella kommunikationsnäten en del av de sovjetiska näten. Alla 
internationella linjer gick exempelvis via Ryssland. Det estniska nätet var helt 
automatiserat men bestod till stor del av elektromekanisk utrustning. Sedan Estland 
återfick självständigheten har utvecklingen av telekommunikationerna där kännetecknats 
av allmän kapacitetstillväxt och kvalitetsförbättring. Telefontätheten hade utökats till 30 
per 100 i slutet av 1996 men väntelistan är fortfarande lång. 
61 
Genom en telekommunikationslag som antogs 1991 tillhandahålls en grund för 
liberalisering och tillstånd. Ett koncessionsavtal förhandlades fram med utländska 
investerare i det nationella driftbolaget. Koncessionen ger bolaget, vilket till 49 % är 
utlandsägt, monopol på kopplad telefoni till slutet av år 2000. 
62 
Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna 
Ljberaliseringsgrad 
Regeringen antog 1992 en konkurrensinriktad politik för telekommunikationssektorn och 
privatiserade delvis det statsägda driftbolaget Eesti Telecom (ET). Detta samriskföretag, 
bestående av ET (51 %), Telecom Finland (24,5 %) och Telia (24,5 %) har monopol på 
fjärr- och utlandstaltelefoni fram till år 2001 och det har också tillstånd till 
mobiltelefonnät med den alleuropeiska standarden (GSM). 
En omfördelning av taxorna har påbörjats och trots att landet redan har en relativt hög 
linjetäthet saknas fortfarande samhällsomfattande tjänster, som krävs i gemenskapens 
regelverk. Trots att andra telekommunikationsinfrastrukturer som tillhör andra 
organisationer (kabelteve, vägar, järnvägar, elektricitet) tillåts konkurrera med det allmänt 
tillgängliga nätet har ingen tillståndsansökan ännu inkommit. Det finns med andra ord 
ingen konkurrens inom detta område. Den lokala marknaden är redan öppen för nya 
operatörer men det finns bara ett litet företag som bedriver verksamhet. Det finns 10 
mobilopcratörcr, (1 analog, 1 som använder NMT 450, 4 som använder GSM och 4 som 
använder DCS 1800) och dessutom 5 operatörer som erbjuder personsökning. 
Satellitkommunikationstjänster och mervärdestjänster kan erbjudas utan tillstånd så länge 
det inte behövs någon anslutning till det allmänt tillgängliga nätet. 
Tillnärmning till EG:s regelverk 
Tillsynsmyndigheten (telekommunikationsinspektionen) verkar inom ett ministerium där 
den ansvariga ministern också har ägarrättigheter vad beträffar den största operatören. 
Ungefär hälften av EU:s lagstiftning har överförts till den estniska lagstiftningen. En ny 
kommunikationslag planeras till slutet av 1997. Den kommer att tillåta en effektivare 
separering av reglerande och politiska organ från driftbolagen och kommer att göra det 
möjligt för regeringen att lyckas med sin konkurrenspolitik. Regeringen avser att uppfylla 
villkoren i gemenskapens regelverk senast år 2000. Att döma av utvecklingen hittills har 
Estland förvaltningskapaciteten så länge man fortsätter att använda program för tekniskt 
stöd för att uppfylla sina mål. 
Regeringens huvudsakliga mål har varit att öka investeringarna i utbyggnaden och 
moderniseringen av de allmänt tillgängliga telenäten samt att höja kvaliteten på befintliga 
tjänster. 
Liksom var fallet med de två andra baltiska staterna var det estniska telenätet en 
förlängning av Sovjetunionens nät. Det ursprungliga nätutrustningen var föråldrad och 
modemisering var nödvändig. Mellan 1991 och 1996 växte telefonnätet från 22,1 till 30,0 
linjer per 100 invånare (jämfört med ett genomsnitt på 43,9 linjer per 100 invånare i 
Grekland, Portugal och Irland). Nätet håller på att moderniseras och i slutet av 1995 hade 
20 % av nätet digitaliserats (jämfört med det aktuella genomsnittet på 62,4 % för 
63 
Grekland, Portugal och Irland). Målet är att nå 48 % senast år 2000 och att minska 
väntetiderna till ett par veckor. 
I slutet av 1996 var antalet mobiltelefonanvändare 4,1 per 100 invånare vilket ligger långt 
över genomsnittet för de öst- och centraleuropeiska länderna. Ökningen av antalet 
mobiltelefoner har varit mycket snabb sedan de nya operatörerna påbörjade sin 
verksamhet under 1995. Det finns konkurrens vad beträffar både datatjänster och 
satellittjänster. År 1995 fanns det 22 kabelteveabonnemang per 100 hushåll. 
Konkurrensen inom sektorn 
Med 10 anställda per 1000 linjer 1995 är produktiviteten hos operatören av det allmänt 
tillgängliga nätet låg jämfört med genomsnittet för Grekland, Portugal och Irland på 6,2 
anställda per 1000 linjer, men hög jämfört med kandidatländerna (12,1). Trots att BNP 
per capita är på sjätte plats bland kandidatländerna ligger köpkraften på andra plats. De 
nuvarande intäkterna per linje, som kanske bara är tillräcklig för att upprätthålla 
tjänsterna, måste höjas betydligt för att möjliggöra de nödvändiga investeringarna. 
Den nuvarande väntetiden för en ny anslutning är cirka tre år och med dagens takt för 
utvidgning av nätet kommer det att ta några år till innan ens de grundläggande 
telefonitjänsterna blir allmänt tillgängliga. 
Slutsats 
Estland har arbetat snabbt för att libéralisera telesektom och har goda utsikter att uppfylla 
villkoren i gemenskapens regelverk på medellång sikt, förutsatt att de nuvarande 
ansträngningarna att införliva lagar inte avbryts och att liberaliseringsåtgärderna 
förstärks. Den offentliga operatören måste bli mer konkurrenskraftig om sektorn skall 
kunna locka till sig investeringar och bemöta konkurrensen. 
Audiovisuella sektorn 
Gemenskapens regelverk på området audiovisuella frågor syftar till att på den inre 
marknaden tillhandahålla audiovisuella tjänster och garantera fri rörlighet för dessa 
tjänster inom EU, samt till att främja den europeiska programindustrin. Detta regelverk 
finns i direktivet om television utan gränser, som kan tillämpas på samtliga 
programföretag oavsett vilket sätt de sänder på (markbundna sändningar, sändningar via 
satellit eller via kabel) eller om de är privata eller offentliga. I direktivet fastställs de 
grundläggande bestämmelserna för sändningar över gränserna. De viktigaste punkterna är 
att säkerställa fri rörlighet för TV-sändningar i alla medlemsstater, främja produktion och 
distribution av europeiska audiovisuella produktioner (genom att fastställa minimikrav 
för sändningstid för europeiska produktioner och för oberoende producenters 
produktioner), fastställa normer för TV-reklam och bestämmelser om skydd av 
minderåriga samt etablera rätten till genmäle. 
64 
Europaavtalet innehåller bestämmelser om samarbete för att främja och modernisera den 
audiovisuella industrin och för att harmonisera vissa lagstiftningsaspekter av politiken på 
det audiovisuella området. 
Direktivet om television utan gränser ingår i åtgärderna i vitbokens fas 1. 
Översikt 
Den rättsliga ramen för den audiovisuella sektorn fastställs i 1994 års lag om radio och 
television. 
För närvarande finns det två nationella programföretag och tre lokala TV-stationer. För 
att fa bedriva verksamhet måste privata programföretag ha en licens som utfärdas av 
kulturministeriet. 
Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna 
Estlands audiovisuella sektor försöker hämta sig efter de senaste årens stora 
omvälvningar. Den karakteriseras av snabb tillväxt och ständiga förändringar. Om 
sektorn skall kunna följa gemenskapens regelverk måste programindustrins kapacitet 
förbättras för att kunna möta den stora utmaning som en anpassad rättslig ram innebär. 
En analys av den befintliga lagstiftningen visar på ett antal brister, inbegripet frågan om 
fri mottagning, marknadsföring av europeiska produktioner, regler för reklam och skydd 
av minderåriga. Lagstiftning håller på att utarbetas som ändrar lagen om radio och 
television. Lagförslaget är ett tydligt tecken på att nödvändigt arbete görs för att anpassa 
lagstiftningen till gemenskapens regelverk. 
Slutsats 
Förutsatt att nödvändiga åtgärder vad gäller denna lagstiftning vidtas tillräckligt snabbt 
och att industrin omstruktureras för att anpassas till dessa åtgärder bör Estland kunna 
uppfylla EU:s krav på medellång sikt. 
3.3 Ekonomiska och fiskala frågor 
Den ekonomiska och monetära unionen 
Vid tidpunkten för Estlands anslutning kommer EMU:s tredje etapp att ha inletts. Denna 
etapp kommer att innebära stora förändringar för alla medlemsstater, även för dem som 
inte ingår i euroområdet. Samtliga medlemsstater, även de nya, kommer att ingå i den 
ekonomiska och monetära unionen utan inskränkningar. Den ekonomiska politiken blir 
en gemensam fråga och medlemsstaterna kommer att delta i samordningen av den (t.ex. 
nationella konvergensprogram, allmänna ekonomiska riktlinjer, multilateral övervakning 
och förfaranden vid alltför stora underskott). Det kommer att krävas att medlemsstaterna 
65 
respekterar stabilitets- och tillväxtpakten, att de avstår från direkt 
centralbanksfinansiering av underskottet i den offentliga sektorn och från att ge den 
offentliga sektorn förmånligare villkor hos finansiella institut, samt att liberaliseringen av 
kapitalrörelser är genomförd. 
En anslutning till EU innebär ett tätare samarbete med unionen inom områdena penning-
och valutapolitik. Det betyder att strukturreformerna inom dessa områden måste stärkas. 
De medlemsstater som inte ingår i euroområdet kommer att kunna föra en självständig 
penningpolitik och ha möjlighet till ett begränsat deltagande i det europeiska 
centralbankssystemet. Deras centralbanker måste vara oberoende och ha prisstabilitet som 
främsta mål. Penningpolitiken måste föras med hjälp av marknadsbaserade instrument 
och den skall påverka den reala ekonomin på ett effektivt sätt. Det behövs därför reformer 
för att undanröja de faktorer som gör penningpolitiken mindre effektiv, t.ex. brist på 
konkurrens inom banksektorn, otillräckligt utvecklade finansmarknader och bankemas 
osäkra lån. Slutligen måste alla medlemsstater betrakta valutapolitiken som en gemensam 
fråga och vara beredda att stabilisera växelkurserna inom ramen för den mekanism som 
kommer att fastställas. 
Eftersom ett medlemskap i Europeiska unionen förutsätter att Estland godtar målen för 
EMU, måste landet uppfylla konvergenskriterierna, dock inte nödvändigtvis vid 
anslutningen. Även om konvergenskriterierna inte är ett krav för medlemskap i unionen, 
utgör de viktiga indikatorer på en stabilitetsinriktad makroekonomisk politik, och alla nya 
medlemsstater måste så småningom uppfylla dem på en permanent basis. Det är därför av 
största vikt att systemskiftet och de marknadsorienterade strukturreformerna genomförs 
med gott resultat. Estlands ekonomiska situation och framsteg har redan analyserats i 
tidigare kapitel i detta yttrande. 
Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna 
Estlands centralbank är till stor del oberoende. Dess styrelse deltar i utnämningen av 
centralbankschefen och regeringen agerar inte i den processen. Dessutom är 
centralbanken oberoende i förhållande till regeringen vad gäller genomförandet av 
penningpolitiken. Centralbankens formella mål är att säkerställa den estniska valutans 
stabilitet och centralbankslagen står redan i överensstämmelse med fördragets 
bestämmelser om uttryckligt totalförbud för centralbanken att finansiera 
budgetunderskott. I praktiken har Estlands penningpolitik sedan 1992 styrts av en 
sedelfond. Systemet med sedelfond gör att centralbankens utrymme att bedriva en 
godtycklig penningpolitik och att finansiera budgetunderskott blir starkt begränsat. 
Estland har genom sin penningpolitik lyckats få ned inflationen till ensiffriga tal. Man har 
strikt följt sedelfondens bestämmelser. Marknadsoperationer (med användande av 
centralbanksväxlar) har inte utgjort ett penningpolitiskt instrument, utan skett i syfte att 
främja tillkomsten av en andrahandsmarknad och fördjupa interbankmarknaden. På 
motsvarande sätt används inte kraven på reserver som ett penningpolitiskt instrument, 
utan syftet är att de skall utgöra ett stöd för bankerna om likviditetsbrist uppstår. 
66 
Banksektorn är i förhållandevis stor utsträckning privatiserad och ytterligare 
privatiseringar av banker är att vänta i framtiden. Konkurrensen inom sektorn är 
tillfredsställande och genom konkurslagstiftningen tillämpas hårda budgetrestriktioner på 
finansiella företag. Slutsatsen blir att Estlands banksystem är ett av regionens mest 
utvecklade och solida och de osäkra lånen har nästan helt försvunnit från sektorn. 
I enlighet med sedelfondens bestämmelser har man en fast växelkurs (gentemot D-
marken). Hittills har inte valutamarknaden utsatts för något betydande tryck. 
Slutsats 
Det är ännu för tidigt att avgöra om Estland vid tidpunkten för anslutningen är redo att 
ingå i euroområdet. Det beror på om strukturomvandlingen har gjort det möjligt för 
landet att uppnå och på permanent basis uppfylla konvergenskriterierna, vilket dock inte 
är ett krav för anslutningen. 
På medellång sikt lär det inte innebära några större problem om Estland deltar i EMU:s 
tredje etapp utan att ingå i euroområdet. Landets centralbankslagstiftning står redan i full 
överensstämmelse med EG:s regler vad gäller uttryckligt förbud mot finansiering av 
budgetunderskott. Den framgång systemet med en sedelfond hittills inneburit tyder 
tillsammans med det förhållandevis välutvecklade banksystemet på att Estland inom de 
närmaste åren kommer att kunna fullfölja omstruktureringen av den finansiella sektorn. 
Beskattning 
Gemenskapens regelverk på området för direkta skatter gäller främst vissa delar av 
företagsbeskattningen samt avgifter på kapitaltillskott. EG-fördragets fyra friheter har 
mer vittgående konsekvenser för de nationella skattesystemen. 
Gemenskapens regelverk på området för indirekta skatter består huvudsakligen av 
harmoniserad lagstiftning vad gäller mervärdesskatt och punktskatter. Detta innefattar 
införandet av en icke-kumulativ allmän konsumtionsskatt (mervärdesskatt) som läggs på 
alla led i produktionen och distributionen av varor och tjänster, och som innebär 
likabehandling i skattehänseende av inhemska och utländska (import)transaktioner. 
Gemenskapens regler om mervärdesskatt innehåller också övergångsbestämmelser för 
beskattning av transaktioner mellan skattesubjekt inom Europeiska unionen. Vad gäller 
punktskatter, finns regler om tillnärmning av skattesystemen och minimiskattesatser samt 
gemensamma regler för innehav och flyttning av punktskattepliktiga varor som omfattas 
av harmoniserade bestämmelser (inbegripet användning av skatteupplag). I och med att 
den inre marknaden genomfördes, avskaffades alla skattekontroller vid gemenskapens 
inre gränser i januari 1993. 
En viktig del av det administrativa samarbetet på den inre marknaden är bestämmelserna 
om ömsesidigt bistånd mellan medlemsstatemas skattemyndigheter. Direktiven gäller 
både direkta och indirekta skatter. 
67 
Eujppa^vfajet innehåller bestämmelser om tillnärmning av lagstiftning på området för 
idirekta skatter. 
Enligt vitboken skall i fas I åtgärder vidtas för att uppfylla de viktigaste bestämmelserna i 
ItolJliliapfltal regelverk om indirekta skatter (huvudsakligen de regler som gällde i 
" ,„ 7jSiJ?^'<Å ff*5 ** s^a^ ^e Destänimelser införas som därutöver är 
STga ftSr att genomföra gemenskapens regelverk om indirekta skatter i dess helhet. 
översikt 
{>irekta skatter 
Pegtämmelserna i de två direktiven om företagsbeskattning samt konventionen för 
undvikande av dubbelbeskattning i samband med justering av vinst i företag med 
intWlll»pm«îllk»P] (fikiWomiförfarande) bygger på ömsesidighet. Regler på detta 
område kan per definition inte förväntas existera före en anslutning. 
Mmäuhmr 
Mervärdesskatten och punktskatternas andel av den estniska statens inkomster var 42 
respektive 11 % år 1995. Denna andel förväntas fortsätta att öka. 
Mervärdesskatt 
Det nuvarande estniska systemet för mervärdesskatt infördes i januari 1991 och 
undergick omfattande förändringar som trädde i kraft i januari 1994. I Estland tillämpas 
en enhetlig mervärdesskattesats på 18% som tillämpas på alla skattepliktiga 
transaktioner, inbegripet importerade varor. Däremot beläggs inte "importerade" tjänster 
med mervärdesskatt. Utöver standardsatsen för mervärdesskatt tillämpas i Estland 
nollsatser för ett begränsat antal varor. 
Vissa varor och tjänster är undantagna från mervärdesskatt, varvid rätten att dra av 
ingående mervärdesskatt bortfaller. Undantagen gäller främst tjänster av allmänt intresse, 
finansiella tjänster och försäkringstjänster, fast egendom samt lotterier och liknande spel. 
Skattesubjekten har rätt att göra avdrag för mervärdesskatten på inköp av varor och 
tjänster för kommersiellt bruk. Den estniska lagen om mervärdesskatt innehåller inga 
regler om återbetalning av skatt till skattesubjekt som inte är etablerade i landet. 
Punktskatter 
Det nuvarande estniska systemet för punktskatter infördes 1995. Punktskatter tillämpas 
för mineraloljor, alkohol och alkoholhaltiga drycker samt bearbetad tobak. Skatten är 
specifik för varje produktkategori. 
Ömsesidigt bistånd 
68 
Skatteförvaltningen har ännu inte behövt utveckla mekanismer för ömsesidigt bistånd i 
förhållande till medlemsstatemas skattemyndigheter, eftersom ömsesidigt bistånd är 
något som bara blir aktuellt vid en anslutning. 
Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna 
Mervärdesskatt 
Det system för mervärdesskatt som för närvarande finns i Estland bygger på 
huvudprinciperna i gemenskapens mervärdesskattelagstiftning och utgör en utgångspunkt 
inför dess framtida närmande till gemenskapens regelverk för mervärdesskatt. Ett 
utmärkande drag är dock att lagen är mycket allmänt hållen och tillämpas inkonsekvent. 
För att få momsregistrera sig i Estland måste företagaren finnas förtecknad i 
handelsregistret, vilket kräver upprättande av en filial i landet. Detta innebär att utländska 
företagare (utan en filial i landet) inte kan momsregistreras i Estland. De estniska reglerna 
om skattebefriade transaktioner avviker från gemenskapens både vad gäller omfattning 
och innehåll. Eftersom Estland inte har några regler om återbetalning av mervärdesskatt 
till oregistrerade utländska skattesubjekt, blir denna skatt en merkostnad för dessa 
näringsidkare. 
Ett estniskt medlemskap i Europeiska unionen skulle kräva avsevärda ändringar i 
mervärdesskattelagstiftningen för att bringa denna i överensstämmelse med 
bestämmelserna i gemenskapens regelverk. Detta gäller både de allmänna reglerna i 
gemenskapens lagstiftning om mervärdesskatt och det skattesystem som är nödvändigt i 
en gemenskap utan inre gränskontroller. 
Det estniska programmet för att genomföra vitbokens rekommendationer om 
mervärdesskatt innehåller ingen klar och detaljerad tidsplan för kommande ändringar. På 
kort sikt planerar man att rikta in sig på att ändra nollsatserna till skattebefrielse utan 
möjlighet till återbetalning av mervärdesskatt. Målen på medellång sikt är att jämställa 
det estniska systemet för mervärdesskatt med gemenskapens mervärdesskattesystem till 
den 1 januari 2000. 
Punktskatter 
Det finns inga uppskovsregler enligt vilka varor kan förflyttas mellan godkända 
skatteupplag utan att skatt behöver betalas. 
För att säkerställa en korrekt tillämpning av gemenskapens punktskattelagstiftning är det 
av vital betydelse att Estland så snart som möjligt inför ett lagerförfarande enligt 
gemenskapens modell. 
Det estniska programmet för att genomföra vitbokens rekommendationer innehåller ingen 
klar och detaljerad tidsplan för de kommande ändringarna i landets 
punktskattelagstiftning. Målet på kort sikt är att stärka kontrollen på lokal nivå. Målet på 
69 
lång sikt är att närma omfattningen av skatterna och skattesatserna till gemenskapens 
lagstiftning. Emellertid har man inte planerat en fullständig harmonisering av 
lagstiftningen. 
70 
Ömsesidigt bistånd 
Vid en anslutning krävs också att Estland genomför de nödvändiga bestämmelserna om 
administrativt samarbete och ömsesidigt bistånd mellan medlemsstaterna. Dessa 
bestämmelser är av central betydelse för att den inre marknaden skall fungera. 
Slutsats 
Gemenskapens regelverk om direkta skatter torde inte innebära några större svårigheter. 
Vad beträffar indirekta skatter så kommer det, trots att arbetet har påbörjats, att krävas 
betydande ansträngningar för att Estland på medellång sikt skall kunna följa 
gemenskapens regelverk om mervärdesskatt och punktskatter. 
Det borde vara möjligt för Estland att delta i det ömsesidiga biståndet i takt med att 
skattemyndigheten ökar sin kunskap i dessa frågor. 
Statistik 
Huvudprinciperna i gemenskapens regelverk rör den officiella statistikens opartiskhet, 
tillförlitlighet, öppenhet, insynsskydd (för enskilda uppgifter) och spridning. Dessutom 
finns det en samling viktiga principer samt praxis som rör användningen av europeiska 
och internationella klassifikationer, nationalräkenskapssystem, företagsregister och olika 
typer av statistik. 
Europaavtalet innehåller bestämmelser om samarbete för att utveckla effektiv och 
tillförlitlig statistik som harmonierar med internationella standarder och klassifikationer. 
Vitboken innehåller inga bestämmelser på detta område. 
Översikt 
Statliga Statistikbyrån inom finansministeriet är det centrala organ som har i uppdrag att 
sammanställa och sprida officiell statistik i Estland. 
Rättslig grund för estnisk officiell statistik är statistiklagen från 1990. En ny statistiklag 
som beaktar EU- och andra internationella statistikstandarder godkändes av regeringen i 
december 1996 och behandlas nu i parlamentet. 
Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna 
Estnisk officiell statistik uppfyller gemenskapens grundkrav. Fortfarande krävs dock att 
den förbättras i betydande omfattning. 
71 
Det finns brister inom sektorer som företagsstatistik, upprättandet av ett företagsregister, 
kortsiktiga ekonomiska indikatorer och input/output-statistik. Omorganisering av 
jordbruksstatistiken är fortfarande en stor uppgift. 
Slutsats 
Det krävs ihärdiga ansträngningar från Estlands sida om landet skall kunna uppfylla EU:s 
krav på officiell statistik på medellång sikt. 
3.4 Politiken inom olika sektorer 
Industri 
Målet för EU:s industripolitik är att öka konkurrenskraften för att på så sätt åstadkomma 
stigande levnadsstandard och hög sysselsättningsnivå. De politiska åtgärderna syftar till 
att påskynda anpassningen till strukturomvandlingen, skapa ett klimat som gynnar 
initiativ och framväxten av företag i hela gemenskapen samt industriellt samarbete, och 
att främja ett bättre utnyttjande av de industriella möjligheter som ligger i politiska 
åtgärder på områdena innovation, forskning och teknisk utveckling. EU:s industripolitik 
är till sin natur sektoröverskridande, och genom kommissionens meddelanden om 
enskilda sektorer kan övergripande lösningar anpassas till dessa. EU:s industripolitik är 
resultatet av en mix av styrmedel från flera av gemenskapens politikområden: där finns 
både styrmedel för marknadens funktion (produktspecifikationer och tillträde till 
marknaden, handelspolitik, statligt stöd och konkurrenspolitik) och åtgärder knutna till 
industrins anpassningsförmåga (stabilt makroekonomiskt klimat, teknik, yrkesutbildning 
osv.). 
För att klara konkurrenstryck och marknadskrafter inom unionen måste industrin i 
kandidatländerna ha uppnått en viss nivå av konkurrensförmåga vid tiden för en 
anslutning. Det måste framgå att kandidatländerna driver en politik för öppna och 
konkurrenskraftiga marknader enligt de riktlinjer som anges i artikel 130 ("Industri") i 
fördraget. En annan viktig indikator på utveckling i rätt riktning är samarbete mellan EG 
och kandidatländerna enligt Europaavtalets bestämmelser om industriellt samarbete, 
investeringar, industriell standardisering och bedömning av överensstämmelse med 
normer. 
Översikt 
Estlands industriproduktion låg 1995 på omkring 0,8 miljarder ecu, vilket motsvarar 
mindre än en tredjedel av Luxemburgs industriproduktion och andelen av BNP är 23 %. 
Industrin står för 185 000 av arbetstillfällena (28 % av den totala sysselsättningen). Flest 
antal anställda finns inom livsmedelsindustrin (20 % av arbetskraften inom industrin), lätt 
industri (19 %), verkstads- och metallindustrin (19 %) och ttäindustin (11 %). Det totala 
72 
antalet industriföretag uppskattas till ca 4 600, varav nästan alla är små och medelstora 
företag. 
Estlands ekonomiska struktur har till stor del fått bukt med det ineffektiva systemet med 
att fördela arbetet mellan olika regioner, såsom gjordes under sovjettiden, oberoende av 
regionens naturtillgångar och en begränsad inhemsk marknad. När omstruktureringen 
började i Estland gjordes även radikala förändringar inom industrin. BNP-tiUväxten har 
återhämtat sig sedan 1994 vilket till stor del beror på att industriproduktionen expanderat, 
antalet nya privata företag har ökat nämnvärt liksom de utländska direktinvesteringarna. 
Den tunga industrin svarade för halva industriproduktionen 1990, men tvingas nu 
förbättra produktkvaliteten och produktionstekniken. Industrins återhämtning beror till 
stor del på den omfattande handeln med passivt förädlade produkter (passiv förädling står 
för 12 % av all import), huvudsakligen med Finland och Sverige inom textilindustrin. 
Företagen inom EU vill dra fördel av den billiga arbetskraften i Estland medan Ryssland 
utnyttjar landet för att förädla halvfabrikat eftersom Estlands produktionskvalitet är 
högre. Det pågående arbetet med att modernisera Estlands ekonomi kan ses i de stora 
mängder maskiner och teknisk utrustning som importeras. Exporten återspeglar däremot i 
större utsträckning landets nuvarande jämförbara fördelar i sektorer med lågt mervärde 
som träförädling, pappersindustrin, textilier och livsmedel. Estland har varit mycket 
framgångsrikt när det gäller att omorientera sin export mot de västerländska 
marknaderna. 
Estlands industri; de största produktionsbranscherna 1995 
Bransch Procentandel av sysselsättningen Procentandel av 
inom industrin industriproduktionen 
Livsmedelsindustrin 15 40 
Textil och konfektion 14 11 
Skogsindustri och möbler 11 15 
Verkstads- och elektroteknisk 12 11 
industri 
Kemisk industri och läkemedel 7 12 
Transportutrustning 3 5 
Andra icke-metalliska 3 6 
mineralprodukter 
Byggnadsindustrin 20 ej tillgängl. 
Totalt 100 100 
Märk: Industrins (exkl. 
byggnadsind.) andel i % av den 23 
totala BNP 
Livsmedelsindustrin är den mest betydelsefulla sektorn inom landets industri. 
Produktionskapaciteten var avsedd att klara behoven i Estland och många delar av f.d. 
Sovjetunionen. Marknaden kollapsade vilket ledde till stora produktionsminskningar. 
73 
Trots tillbakagången lyckades livsmedelsindustrin återfå sin ledande ställning inom 
estnisk industri. På grund av handelsrestriktioner, kvalitets- och hygienkrav visade det sig 
vara svårt att omorientera livsmedelsindustrin mot EU-marknaderna. En stor den av 
Estlands export av livsmedel går fortfarande till Ryssland, trots att Ryssland tar ut höga 
importtullar på estniska produkter. Livsmedelsindustrin är den mest attraktiva sektorn för 
utländska investerare, vilket har lett till omstrukturering och en förbättring av den 
tekniska nivån på tillverkningen. Åtgärder har även vidtagits på lagstiftningsområdet för 
att förbättra kvaliteten och uppfylla EU:s krav. Det är möjligt att sektorn kommer att vara 
tillräckligt långt framskriden vid tiden för en anslutning. De långsiktiga utsikterna för i 
synnerhet fiskeriprodukter, framställning av drycker och mjölkprodukter är relativt goda. 
Textil- och konfektionsindustrin är den näst mest betydelsefulla sektorn inom industrin 
och domineras av ett fåtal stora privatiserade företag. Billig arbetskraft och litet behov av 
kapitalinvesteringar har gjort att den blivit den viktigaste sektorn för legotillverkning och 
passiv förädling. De estniska företagen har nu börjat minska legotillverkningen och satsar 
på export av egna kollektioner. Eftersom arbetskostnaderna väntas stiga i framtiden 
kommer behovet av anpassning att bli större. 
Träindustrin är också en stor industrigren och eftersom större delen av Estland är täckt 
av skog finns det inhemska resurser för att utveckla denna industrigren. Den mekaniska 
skogsindustrin, särskilt möbler, har stora jämförbara fördelar tack vare billigt virke, 
mycket skicklig billig arbetskraft och litet behov av kapitalinvesteringar eftersom arbetet 
till största del utförs manuellt. Möbler svarar för mer än hälften av den totala 
produktionen inom skogssektorn som har starka handelsband med EU. Denna sektor bör 
utvecklas väl och en anslutning skulle inte innebära några problem. Den kemiska 
skogsindustrin måste konkurrera både på den inhemska marknaden och på 
exportmarknaden med tekniskt mer avancerade tillverkare. Särskilt massaindustrin är 
tekniskt föråldrad och förorsakar stor miljöförstöring. Eftersom denna sektor är så 
underutvecklad måste stora investeringar göras för att konkurrenskraften skall kunna 
förbättras. I dess nuvarande utformning är denna industrisektor inte tillräckligt 
konkurrenskraftig. 
Verkstads- och elektroteknisk industri: Privatiseringen har slutförts till stor del. Som 
en följd av de låga arbetskostnaderna har sektorerna dragit till sig legotillverkning och 
svarar nu för en fjärdedel av den totala importen och exporten när det gäller passiv 
förädling. I allmänhet är emellertid den största delen av produktionen ämnad för f.d. 
Sovjetunionen och länderna i Öst- och Centraleuropa. Den kemiska industrin är liten och 
producerar i huvudsak gödningsmedel. Produktionsanläggningarna är i starkt behov av 
modernisering och stora investeringar måste göras för att skydda miljön. Genomgripande 
reformer har gjorts inom läkemedelsindustrin, bl.a. privatisering, inrättande av 
tillsynsmyndigheter och ett harmoniserat rättsligt regelverk. Gruvindustrin är knuten till 
brytning av oljeskiffer och har förstört stora delar av landsbygden i nordöstra Estland. 
Estland har fört och snabb och fast privatiseringspolitik. Genom att skapa ett 
privatiseringsorgan löste landet många problem i samband med privatiseringsprocessen. 
74 
Privatiseringen av små företag är nu mer eller mindre avslutad. I maj 1996 hade nästan 
alla de 450 stora och medelstora företag som ingick i regeringens ursprungliga program 
för utförsäljning av tillgångar privatiserats. Enligt ERBD.s beräkningar bidrog den 
privata sektorn redan 1996 med ca 70% till BNP och denna siffra väntas gå upp 
ytterligare. Man inriktar sig nu på att omstrukturera och privatisera infrastrukturföretag 
(särskilt allmännyttiga företag) med monopolställning. 
Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna 
Industrin utgör endast en liten del av Estlands ekonomi, mindre än i något annat 
kandidatland. Den är starkt koncentrerad till ett fåtal nyckelsektorer: livsmedel, trä- och 
pappersvaror, möbler, textilier och konfektion som sammantaget svarar för mer än hälften 
av den totala industriproduktionen. Dessa sektorer har en solid grund i form av de råvaror 
som finns, landets topografi och allmänt låga lönenivåer. Icke desto mindre är det 
nödvändigt att avsevärt modernisera vissa grenar, som massaindustrin. Andra sektorer 
som utvecklats som en del av Sovjetunionens planekonomi, till exempel den verkstads-
och elektrotekniska industrin, verkar också vara sårbar. Läkemedelsbranschen kan 
däremot ses som ett exempel där reformarbetet genomförts på ett imponerande sett. 
Industrins starka sida är det gynnsamma makroekonomiska klimatet och den höga 
investeringsnivån. Som ett resultat av en sund finansiell politik och konsolideringen av 
banksektorn kan industrin redan få medellånga och långfristiga krediter. 
Privatiseringen av industrin är så gott som avslutad. Vissa industrigrenar som textilier och 
konfektion har till stor del privatiserats och moderniserats, ofta med hjälp av utländska 
direktinvesteringar, och rönt framgångar på exportmarknaden, medan andra grenar (som 
livsmedelsindustri, träförädling och pappersproduktion, verkstads- och elektroteknisk 
industri, kemisk industri och byggnadsmaterial) fortfarande är i omstruktureringsskedet 
och behöver ytterligare kapitalinvesteringar för att kunna moderniseras och bli 
konkurrenskraftiga. 
Slutsats om industrins konkurrenskraft 
Estland har gjort goda framsteg när det gäller att omstrukturera industrin och att anta 
EU:s industrilagstiftning. Förutsatt att pågående ansträngningar och inflödet av utländskt 
kapital fortgår kan man räkna med att det på medellång sikt endast kvarstår ett fåtal 
problem att lösa när det gäller industrins konkurrenskraft, vilket inte borde innebära några 
hinder för ett fullgott deltagande i den utvidgade EU-marknaden. 
En utvärdering av hur Estland uppfyller de bestämmelser i gemenskapens regelverk som 
rör den fria rörligheten för industrivaror återfinns i det separata avsnittet om den inre 
marknaden. 
Jordbruk 
75 
Syftet med den gemensamma jordbrukspolitiken är att trygga och utveckla ett modernt 
jordbrukssystem, som tillförsäkrar jordbruksbefolkningen en skälig levnadsstandard och 
konsumenterna tillgång till varor till skäliga priser samt garanterar fri rörlighet för varor 
inom EG. Särskild hänsyn tas till miljön och landsbygdsutvecklingen. För att förvalta den 
gemensamma jordbrukspolitiken har det upprättats olika gemensamma organisationer av 
marknaden. Dessa kompletteras av bestämmelser om djurhälsa, växtskydd och djurfoder 
och av bestämmelser beträffande livsmedelshygien. Det finns även lagstiftning på det 
strukturpolitiska området. Den utvecklades ursprungligen för att modernisera och utöka 
jordbruket, men tonvikten läggs nu i ökad utsträckning på miljön och politikens regionala 
differentiering. Som kompensation för sänkta marknadsstödjande priser utgår stöden till 
jordbruksföretagen sedan reformerna 1992 i allt större utsträckning i form av direkta 
stödutbetalningar. 
Europaavtalet innehåller de grundläggande bestämmelserna för handel mellan Estland 
och gemenskapen och syftar till att främja samarbete i fråga om modernisering, 
omstrukturering och privatisering av Estlands jordbrukssektor liksom när det gäller 
jordbrukets livsmedelsindustri och fytosanitära normer. Vitboken omfattar 
veterinärkontroller, fytosanitära kontroller och kontroller av djurfoder samt 
saluföringskrav för olika produkter. Syftet med en sådan lagstiftning är att skydda 
konsumenter, människors och djurs hälsa samt växters sundhet. 
Översikt 
Situationen på jordbruksområdet 
Värdet av jordbruksproduktionen 1995 uppgick till ungefär 0,13 % av värdet av unionens 
j ordbruksprodukti on. 
Jordbrukets andel av BNP minskade efter självständigheten från ca 20 % till 7 % 1995. 
Sysselsättningen inom jordbruket krympte till 7 %. Fram till 1994 krympte ekonomin och 
konsumtionen gick över från mjölk- och köttprodukter till bröd och spannmål. Omkring 
46 % av den totala markarealen täcks av skog (2 miljoner ha), 32 % utgörs av 
jordbruksmark (1,5 miljoner ha). 
Estlands jordbrukssektor håller för närvarande på att privatiseras. Storskaliga 
jordbruksföretag (tidigare statligt ägda jordbruk) med olika juridiska strukturer 
(kooperativ, aktiebolag och handelsbolag) förvaltar fortfarande ca 30 % av 
jordbruksmarken (genomsnittlig storlek: 520 ha), medan resterande 70% av 
jordbruksmarken är jämnt fördelad på 14 500 familjejordbruk (genomsnittlig storlek: 
23 ha) och mindre markområden för husbehov (genomsnittlig storlek: mindre än 2 ha). 
Det har begärts att 1,2 miljoner ha mark skall återbördas till de ursprungliga ägarna. I maj 
1997 hade 500 000 ha (42 %) återbördats och registrerats i jordregistret. Enligt planerna 
skall återbördandet av den återstående delen avslutas under år 2000. 
76 
850 000 ha mark har inte återkrävts och kommer därför att tills vidare förbli i statlig ägo 
och arrenderas ut. 
1995 producerade Estland 514 000 ton spannmål, 539 000 ton potatis, 2 000 ton 
oljeväxter, 812 000 ton mjölk (självförsörjning: 148 %), 25 000 ton nötkött (92 %) och 
46 000 ton griskött (109 %). 
Förädling av livsmedel svarar för närvarande för 34 % av den totala industriproduktionen 
och sysselsättningen inom detta område har relativt konstant förblivit på 4 % sedan 1986. 
Förädlingsindustrin har ställts inför två stora problem, nämligen sjunkande inhemsk 
efterfrågan även om denna nu tycks stabiliseras, och ökad import eftersom det inte finns 
några skyddstullar. Förädling av kött (22 %), mjölk (20 %) och fisk (17 %) dominerar 
inom jordbrukets livsmedelsindustri. Nästan samtliga förädlingsföretag inom 
livsmedelssektorn har privatiserats. Ingen av Estlands anläggningar för framställning av 
köttprodukter har certifierats för export till EU. 
Handel med jordbruks- och fiskeriprodukter har traditionellt sett varit en stor del av 
Estlands ekonomi. 1995 stod jordbruksprodukter för 16,6 % av den totala exporten och 
14,3 % av importen. Största delen (65 %) av Estlands export av jordbruksprodukter 
(huvudsakligen fisk-, kött- och mjölkprodukter) går till de nya oberoende staterna och 
29 % till EU. Estland är nettoimportör av jordbruksprodukter och EU har en positiv 
handelsbalans på 157 miljoner ecu (1995) med Estland. Importen utgörs i huvudsak av 
socker, drycker, fetter och oljor. 
Jordbrukspolitik 
Den producentstödsekvivalent (PSE) som räknas fram av OECD var 3 % 1995 jämfört 
med 49% för EU. 
Estland har fram till nu fört en mycket liberal jordbrukspolitik. Trots att parlamentet har 
antagit flera lagar som innebär ökat stöd till jordbrukarna har dessa hittills endast 
genomförts i en mycket begränsad utsträckning och de totala budgetutgifterna för 
jordbruket har förblivit relativt låga (16,4 miljoner ecu) eller 3,4 % av den totala budgeten 
1993. 
Det finns få produktspecifika stödåtgärder. Programmen syftar huvudsakligen till att 
förbättra kvaliteten på utsäde och avel, registrering och utbildning. Det främsta 
instrumentet för att stödja jordbrukssektorn är Jordbruks- och landsbygdskreditfonden 
som lämnar krediter till jordbruksföretag och förädlingsindustrin. 
Det enda statliga stödet är statens upphandling till den nationella spannmålsreserven som 
motsvarar sex månaders mänsklig konsumtion (50 000 ton). Denna politiska målsättning 
har dock inte uppnåtts i praktiken. 
Jordbrukspriserna är inte reglerade och är betydligt lägre än priserna inom EG även om 
de stigit sedan 1992; (exempel från 1995: vete 73 % av genomsnittspriserna inom EG, 
77 
nötkött: 38 %, griskött: 88,6 %, mjölk: 47 %). En strategi för landsbygdens utveckling 
befinner sig än så länge på diskussionsstadiet. Inget enskilt ministerium har ansvaret för 
utformningen av politiken. 
Estland för en fri handelspolitik och har inga skyddstullar. Frihandelsavtalet mellan 
Estland och Europeiska gemenskapen trädde i kraft den 1 januari 1995. Estland har helt 
och hållet liberaliserat tillträdet till sin marknad, medan gemenskapen har beviljat 
koncessioner antingen med obegränsat tillträde eller inom ramen för tullkvoter. 
I detta skede har frihandelsavtalets inverkan på animalieprodukter varit begränsad till 
mjölksektorn, den enda sektor där vissa produkter (t.ex. mjölkpulver) uppfyller EU:s 
minimikrav ifråga om hygien. 
Under 1996 utökades det baltiska frihandelsavtalet till att omfatta även 
jordbruksprodukter. Avtalet trädde i kraft den 1 januari 1997 och är avsett att vara det 
första steget på vägen mot en tullunion. I maj 1995 ratificerade Estland ett frihandelsavtal 
med Ukraina. Estland håller för närvarande på att förhandla om medlemskap i 
Världshandelsorganisationen. 
Estland har inlett arbetet med att anpassa den lagstiftning som anges i vitboken. 
Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna 
Spannmålsproduktionen och -avkastningen kan återhämta sig och nästan uppnå 
självförsörjningsnivån på medellång sikt och Estland har potential för att öka 
animalieproduktionen. Estland kommer dock inte att ha möjlighet att exportera 
mjölkprodukter och animaliska produkter förrän EG:s kvalitets- och hygienkrav uppfylls. 
På grund av överkapacitet och förlegad teknik släpar denna sektor fortfarande efter den 
allmänna återhämtningen. 
De huvudsakliga marknadsinstrument som används inom EG används inte i Estland. 
Detta inkluderar nyckelinstrument som mjölkkvoter, nyckelfaktorer inom systemet för 
jordbruksgrödor (basareal, arealuttag, kompensationsbetalning och bidrag inom 
djursektorn) och vissa program för landsbygds- och strukturutveckling. 
Förvaltning och kontroll av dessa åtgärder skulle kräva ett relativt sofistikerat 
förvaltningssystem, inbegripet lämpliga markregister och system för identifiering och 
registrering av boskap. Allmänt kan sägas att det står klart att förvaltningskapaciteten 
måste utvecklas ytterligare inom dessa områden om dessa åtgärder skall kunna tillämpas i 
Estland. Statens spannmålsstyrelse skulle behöva avvecklas. 
På detta stadium är det svårt att förutse hur stödpriserna inom jordbruket kommer att 
utvecklas i Estland under perioden före en anslutning. Detta kommer att bero på ett antal 
faktorer däribland landets ekonomi, läget på exportmarknaderna och hur nivåerna på 
prisstödet utvecklas inom unionen. 
78 
Estland är i färd med att införa den lagstiftning som anges i vitboken. 
På veterinärområdet kvarstår mycket arbete med att anpassa Estlands nationella 
lagstiftning till EG:s krav. Detta innefattar tillnärmning av lagstiftning (målet är att 
avsluta detta 1998) liksom laboratorieresurser och upprättande av en officiell 
veterinärtjänst med alla erforderliga resurser till sitt förfogande och även införandet av 
effektiva kontroller vid gränskontrollstationerna och på varor som transiteras genom 
landet. Certifieringsförfaranden, införande av ett effektivt system för identifiering av djur 
måste utvecklas ytterligare. Lagstiftning om djurens välbefinnande kommer att krävas. 
En kvalitativ förbättring av vissa anläggningar för förädling av livsmedel kommer att 
behövas både för handel och för den inre marknaden. 
När det gäller foder verkar den nuvarande lagstiftningen vara oförenlig med 
gemenskapens regler. Tillnärmningen av lagstiftningen befinner sig på begynnelsestadiet 
och det har inte lämnats någon tidsplan för när arbetet väntas vara avslutat. 
När det gäller växtskyddsprodukter och biodynamisk odling har lagstiftningen inte 
harmoniserats med EG-lagstiftningen men arbetet med att anpassa lagstiftningen har 
påbörjats. Kontroller av resthalter av bekämpningsmedel verkar inte utföras i Estland för 
närvarande. 
När det gäller utsäde och förökningsmaterial uppges det att lagstiftningen är 
harmoniserad med EG:s lagstiftning. Estland har inte beviljats likvärdighet för några EG-
sorter vilket tyder på att det fortfarande krävs ett omfattande arbete med att verkligen 
anpassa och upprätta nödvändiga utvecklade infrastrukturer. 
Lagstiftning som tillnärmats EG-lagstiftningen om växtskydd skulle enligt planerna antas 
före utgången av 1996. 
Slutsats 
Stora ansträngningar för att anpassa lagstiftningen till gemenskapens regelverk krävs 
fortfarande även om framsteg har gjorts när det gäller att vidta de åtgärder som nämns i 
vitboken. 
Särskilda ansträngningar behövs när det gäller att 
genomföra och genomdriva de veterinära och fytosanitära kraven och förbättra 
anläggningarna så att de uppfyller EG:s normer; detta gäller i synnerhet inspektions- och 
kontrollåtgärderna för att skydda EU: s yttre gränser, 
förbättra de administrativa strukturerna för att garantera att det finns nödvändig 
kapacitet för att genomföra och genomdriva den gemensamma jordbrukspolitikens 
politiska instrument, inbegripet importarrangemangen, 
79 
ytterligare omstrukturera jordbrukets livsmedelsindustri så att dess 
konkurrenskraft förbättras. 
Eftersom endast ett fåtal av den gemensamma jordbrukspolitikens mekanismer existerar 
för tillfället, kommer jordbrukspolitiken att behöva reformeras grundligt och det kommer 
att behöva göras stora ansträngningar för att förbereda en anslutning på medellång sikt. 
80 
£iske. 
Den gemensamma fiskeripolitiken omfattar en gemensam organisation av marknaderna, 
strukturpolitik, avtal med tredje länder, förvaltning och bevarande av fiskeresurserna samt 
vetenskaplig forskning till stöd för dessa verksamheter. 
Europaavtalet innehåller bestämmelser om handel med fiskeriprodukter med Europeiska 
gemenskapen och om samarbete. Vitboken innehåller inga åtgärder på detta område. 
Översikt 
1995 svarade Estlands fiske för 2,6 % av BNP. Antalet sysselsatta är ungefär 20 000. 
Hela fiskesektorn är nu privatiserad. 
Högsjöflottan (Nordvästatlanten) har minskat från 75 fartyg 1991 till 31 fartyg den 1 
januari 1996 med en åtföljande minskning av fångstema från 230 000 ton till 70 000 ton, 
varav allt exporteras. Det är i första hand taggmakrill, kungsfisk och blåvitling som 
fångas (till övervägande del i NAFO-området). I Östersjön driver små privata företag 161 
fartyg och i kustflottan i övrigt ingår 500 båtar på under 12 meters längd. Den totala 
fångsten var 1995 60 000 ton (främst sill, skarpsill och torsk - allt inom kvoter). Över 
hälften av flottan är mer än 20 år gammal. 
Fisket utgör en ansenlig del av Estlands livsmedelsindustri, men endast 40-50 % av 
kapaciteten utnyttjas. 1994 producerade 120 företag 102 000 ton (vilket var en minskning 
från 233 000 ton 1990) varav 30 000 ton konserver. Den landbaserade produktionen var 
34 000 ton och den är beroende av import för att kunna bredda produktionen och hålla 
uppe kapaciteten. Antalet sysselsatta uppgår totalt till 8 000 personer. 
Vattenbruksproduktionen (främst forell och karp) har minskat kraftigt från som mest 
1 700 ton 1989 till 317 ton (värde: 0,4 miljoner ecu). Antalet anställda i sektorn är 2 000. 
Som handelspartner till gemenskapen svarar Estland för 0,15 % av EU:s totala import av 
fiskeriprodukter (oberoende av ursprung) och 6 % av importen från kandidatländerna. 
Vad beträffar EU:s export går 0,13 % av den totala exporten av fiskeriprodukter till 
Estland medan landets del av exporten till kandidatländerna utgör 1,5 % (siffrorna avser 
värdet av exporten). 
Förvaltningen av fiskeriresursema i Östersjön sköts löpande av EU och Estland inom 
ramen för ett gemensamt organ - Fiskerikommissionen för Östersjön. 
Protektionistiska importrestriktioner eller statliga subventioner förekommer inte. 
81 
Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna 
Siffrorna för Estlands produktion och utrikeshandel är låga jämfört med motsvarande EU-
siffror och torde inte få någon större inverkan på gemenskapen som helhet. 
En anpassning av flottans kapacitet, en modernisering av hela sektorn och en styrning av 
det nödvändiga strukturstödet kommer att bli de stora frågorna. 
Enligt tillgängliga uppgifter vad beträffar ingångna fiskeavtal och Estlands medlemskap i 
internationella eller regionala fiskeriorganisationer torde några större problem inte uppstå 
i dessa avseenden. 
Det kommer att bli nödvändigt för Estland att bygga upp en förvaltning på fiskeområdet 
som kan genomföra den gemensamma fiskeripolitiken, särskilt när det gäller att förvalta 
resurserna, upprätta ett register över flottan, genomföra strukturpolitiken och den 
gemensamma organisationen av marknaderna inom sektorn samt att samla in alla 
statistiska data. Det samma gäller för EU:s politik i hälso-, hygien- och miljöfrågor. 
Slutsats 
Att modernisera fiskesektorn och genomföra gemenskapens regelverk kommer att kräva 
avsevärda ansträngningar. Estlands anslutning till den gemensamma fiskeripolitiken 
verkar inte förorsaka några större problem. 
Energi 
Bland EU:s viktigaste energipolitiska mål, enligt kommissionens vitbok "Energipolitik 
inom Europeiska unionen", märks främjandet av konkurrenskraft, tryggad 
energiförsörjning samt miljöskydd. De viktigaste delarna i EG:s energilagstiftning utgörs 
av bestämmelserna i fördragen samt sekundärrätten, i synnerhet inom området 
konkurrens och statliga stöd, den inre energimarknaden (inbegripet direktiv beträffande 
elström, öppen prissättning, transitering av gas och elström, kolväten, licensgivning, 
beredskapsåtgärder, inbegripet åliggandet att lägga upp beredskapslager osv.), kärnenergi 
samt effektiv energianvändning och miljöbestämmelser,. Utvecklingen av det 
transeuropeiska energinätet och stöd till FoU inom energiområdet är andra viktiga 
områden inom energipolitiken. Den utveckling som för närvarande pågår omfattar 
liberalisering av gassektom, lagstiftning rörande effektiv energianvändning samt fordons-
och oljeprogrammet. 
Inom kärnenergiområdet har gemenskapens regelverk utvecklats påtagligt från det 
ursprungliga Euratomfördraget till en ram av rättsliga och politiska styrmedel, däribland 
internationella avtal. I denna ram ingår för närvarande hälso- och säkerhetsfrågor 
(inbegripet strålskydd), reaktorsäkerhet, hantering av radioaktivt avfall, investeringar 
82 
(inbegripet Euratoms finansiella styrmedel), forskningsfrämjande, den gemensamma 
kärnenergimarknaden, leveranser, säkerhetskontroll och internationella förbindelser. 
Europaavtalet innehåller bestämmelser om samarbete för att utveckla en stegvis 
integration av de europeiska energimarknaderna, och innehåller bestämmelser om stöd 
inom närliggande politikområden. I vitboken om förberedandet av länderna i Central- och 
Östeuropa för den inre energimarknaden betonas det att de viktigaste direktiven om den 
inre marknaden måste tillämpas till fullo tillsammans med EG-lagstiftningen om 
konkurrens. Beträffande kärnenergisektorn berör vitboken försörjning med kärnmaterial, 
säkerhetskontroll samt transport av kärnavfall. 
Översikt 
Estlands energisektor och särskilt elproduktion domineras av inhemsk oljeskiffer (ett fast 
bränsle utan geologiskt samband med kol). Användningen av inhemsk torv, ved och 
vindkraft ökar och står för 5 % av landets sammanlagda energiproduktion. För 
återstående 35 % är landet beroende av Ryssland, särskilt ifråga om olja och gas, men 
också kol. El av nukleärt ursprung produceras inte i Estland. 
Energisektorn är mindre effektiv med en intensitet 2-4 gånger högre än EU-nivån. Detta 
beror på arvet från sovjettiden i form av låga priser, missriktad politik och föråldrad 
teknik. 
Estland undersöker för närvarande möjligheterna att på ett bättre sätt koppla samman sitt 
energinät med EU. Även om det är möjligt att en framtida "baltisk elring" skulle kunna 
bidra till en sådan sammankoppling förväntas Estland på medellång sikt förbli ansluten 
till det ryska kraftnätet. 
Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna 
Målsättningarna för Estlands energipolitik överensstämmer med EU:s och inbegriper 
tryggad energiförsörjning, inklusive diversifiering; införande av mer 
marknadsekonomiskt tänkande; miljöskydd, ökad effektivitet, och ökat energisamarbete i 
Baltikum. Särskilt inom energisektorn skulle ett sådant baltiskt samarbete vara 
fördelaktigt eftersom de berörda länderna kompletterar varandra. 
Konkurrensbestämmelserna inom energisektorn uppfyller ännu inte direktiven vad gäller 
den inre energimarknaden i kombination med tillämpningen av EG: s 
konkurrenslagstiftning. Även om Estlands konkurrenslag från 1993 gäller för 
energiföretag finns det inte någon särskild juridisk och rättslig ram för energisektorn som 
kan säkerställa att den står i överensstämmelse med EU-lagstiftningen, inbegripet 
reglerna om den inre energimarknaden. Pågående arbete med att anta energilagen, 
inbegripet nödvändig sekundärlagstiftning, bör därför fortsätta. Genomförandet av dessa 
bestämmelser skulle föra Estland närmare EU:s regelverk. 
83 
Energisektorn kännetecknas i allmänhet, med undantag av handeln med olja och kol, av 
statligt dominerade monopol. Privatiseringen har emellertid börjat och kommer troligtvis 
att innefatta vissa stora energibolag. Energipriserna har stigit kraftigt, men priserna som 
hushållen betalar bör anpassas ytterligare för att täcka kostnaderna. 
Landet uppfyller inte gemenskapens regelverk om krisberedskap inom energisektorn, 
däribland skyldigheten att hålla ett beredskapslager för 90 dagars förbrukning av olja. 
Även om arbetet har påbörjats i landet finns det ännu inte någon tidsplan eller några 
medel avsatta för att uppnå förenlighet med denna del av regelverket. 
Oljeskiffer utvinns och eldas på ett ineffektivt sätt och förorsakar betydande 
miljöproblem. Två tredjedelar av Estlands svaveldioxidutsläpp orsakas av detta. För att 
Estlands beroende av oljeskiffer skall kunna minskas krävs det ett större 
omstruktureringsprogram och landet måste ta itu med de sociala och regionala följder 
detta får. 
Landet måste öka ansträngningarna när det gäller att anta gemenskapens normer och 
standarder om effektiv energianvändning (t.ex. märkning av apparater och miniminormer 
för effektiv energianvändning) och om miljöskydd (t.ex. bränslekvalitet). 
Trots att Estland inte har något kärnkraftsprogram måste det följa Euratomfördraget och 
tillhörande politik inom områden som hantering av radioaktivt avfall, strålskydd, 
kärnämnesförsörjning, säkerhetskontroller och anslutning till internationella avtal som 
slutits genom Euratom. Eftersom det inte finns något kärnkraftsprogram är Estland ännu 
inte avtalsslutande part till internationella avtal och andra regler på kärnkraftsområdet. 
Estland har inte heller genomfört bestämmelserna i de konventioner som landet har 
undertecknat (konventionen om fysiskt skydd av kärnmaterial och Wienkonventionen om 
civilt ansvar). 
Något heltäckande avtal med IAEA om kärnämneskontroll har inte heller trätt i kraft 
ännu, men Estland är part till fördraget om icke-spridning av kärnvapen och håller på 
med förberedelser för heltäckande säkerhetskontroller i framtiden. 
Eftersom Estland inte har några kärnkraftsreaktorer och inte heller någon annan 
kärnenergiindustri förväntas det inte uppstå några problem med tillämpningen av 
gemenskapslagstiftningen i fråga om försörjning och den gemensamma marknaden för 
kärnbränsle eller när det gäller genomförandet av Euratoms system för 
säkerhetskontroller i Estland. 
Slutsats 
Situationen ifråga om kärnavfallet vid den f.d. sovjetiska ubåtsbasen Paldiski bör följas 
noggrant. 
Under förutsättning att det pågående arbetet intensifieras förväntas inga större problem på 
medellång sikt med tillnärmningen av den del av regelverket som gäller energi. Under 
84 
perioden före en anslutning kommer särskild betydelse att tillmätas anpassningen av 
monopolen, inbegripet import- och exportfrågor, tillträde till nät, energiprissättning, 
statliga ingrepp i och omstrukturering av oljeskiffersektorn, beredskap, inbegripet 
obligatoriska oljelager, effektiv energianvändning och miljönormer. 
Inga större svårigheter förväntas när det gäller förenligheten med 
Euratombestämmelserna. 
Transport 
Gemenskapens transportpolitik består av handlingsprogram och initiativ inom tre 
grundläggande områden: 
- Att förbättra kvaliteten genom att utveckla integrerade och konkurrenskraftiga 
transportsystem som är baserade på avancerad teknik som också bidrar till att miljömål 
och säkerhetsmål uppnås. 
- Att stärka den inre marknaden för att främja effektivitet, valfrihet och användarvänliga 
transporttjänster samtidigt som goda arbetsförhållanden tryggas. 
- Att bygga ut förbindelserna utåt genom att förbättra transportförbindelserna mellan EU 
och tredje land och främja EU-aktörers tillträde till andra transportmarknader (Den 
gemensamma transportpolitiken - Handlingsprogram 1995-2000). 
Europaavtalet innehåller bestämmelser om tillnärmning av lagstiftningen till 
gemenskapens lagar och om samarbete för att omstrukturera och modernisera 
transporterna, för att göra det lättare att få tillträde till transportmarknaden, för att 
underlätta transitering och för att upprätta driftsstandarder som är jämförbara med dem 
som gäller inom gemenskapen. Vitboken är inriktad på åtgärder som behövs för att 
transportsektorn skall uppfylla den inre marknadens villkor, inklusive sådana aspekter 
som konkurrens, harmoniserad lagstiftning samt standarder. 
Översikt 
Estlands nästan isfria hamnar i Östersjön innebar att en betydande del av tidigare 
Sovjetunionens handel med länderna i väst gick via dessa hamnar. Kapaciteten för en viss 
sorts handel byggdes därför ut vilken inte utnyttjas till fullo idag. Landets roll som 
förbindelselänk mellan Västeuropa å ena sidan och Ryssland och staterna i Centralasien å 
andra sidan är beroende av relationerna till Ryssland, vilka inte alltid har underlättat 
trafiken. Dragningen av de nya gränserna till Ryssland och Lettland har också påverkat 
Estlands konkurrenskraft som transitled. Därför måste landet investera i en upprustning 
av den öst-västliga järnvägsförbindelsen och förbättra infrastrukturen för 
gränsövergångarna, såväl vid de nya gränserna som i hamnarna. Estlands territorium 
korsas av en Europatäckande transportkorridor såsom de fastställdes vid 
Kretakonferensen om Europatäckande transporter. 
85 
Även om de övergripande förbättringarna i Estlands ekonomi har lett till att transporterna 
står för en allt större del av BNP ledde förändringarna i den ekonomiska situationen till 
en stor minskning av efterfrågan på transporter efter landets öppnande. Nu stiger 
efterfrågan igen, men utan att nå upp till tidigare nivåer. Samtidigt pågår en allt snabbare 
förändring av fördelningen på olika transportsätt. Andelen för godstransporter på väg 
ökar medan den minskar för järnvägen och för de inre vattenvägarna. Privatbilismen har 
ökat mycket snabbt och är nu dominerande när det gäller persontransporter, delvis på 
grund av relativt låga bensinpriser. Detta har lett till trafikstockningar i och runt städerna 
och vid vissa gränsövergångar. 
Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna 
Vad gäller förverkligandet av den inre marknaden har Estland gjort stora ansträngningar i 
fråga om övertagandet av gemenskapens regelverk. Den estniska sektorn för 
internationella transporter tillämpar redan till stor del regler som liknar unionens, särskilt 
vad beträffar trafik på inre vattenvägar och kombinerade transporter. Persontransporterna 
på väg bör inte bli något problem för Estland under förutsättning att gemenskapens regler 
om yrkesbehörighet snabbt antas. Vad beträffar järnvägarna måste tillämpningen av 
gemenskapens regelverk i fråga om allmän trafikplikt och en standardisering av 
redovisningssystemen bevakas under de kommande åren. 
Vägtransporterna torde inte innebära några större problem för Estland i samband med 
anslutningen under förutsättning att de estniska myndigheterna under perioden fram till 
anslutningen anpassar sin lagstiftning till gemenskapens i fråga om fordonens vikt och 
dimensioner samt om rätten att yrkesmässigt bedriva godstransporter på väg. Även för 
tekniska vägkontroller måste Estland anpassa sig till gemenskapen. 
Vad beträffar sjötransporter återstår en del att göra innan gemenskapens regelverk i 
säkerhetsfrågor har övertagits. Påtagliga framsteg har gjorts inom luftfartssektorn, 
särskilt i fråga om dess omorganisering och under förutsättning att man fortsätter på den 
inslagna vägen och att de flesta av de planerade bestämmelserna verkligen träder i kraft 
under 1998 och 1999 torde inte heller denna sektor utgöra några större problem för 
anslutningen. 
De estniska myndigheterna har satt upp som ett mål att bygga upp ett integrerat och 
konkurrenskraftigt transportsystem. De två största svårigheterna på detta område blir 
troligen att uppnå en acceptabel säkerhetsnivå för transporterna och ett optimalt 
utnyttjande av transportsystemet. Vad beträffar säkerheten är förbättringarna 
tillfredsställande. Ett väl sammanhållet transportsystem verkar däremot svårare att 
åstadkomma. Förmodligen kommer tendensen med vägtransportemas växande andel att 
bestå, och det kommer sannolikt att bli nödvändigt att satsa mer på järnvägarna. 
Estland planerar att mellan 1995 och 1999 investera cirka 100 miljoner ecu ur sin egen 
budget i bättre förbindelser till medlemsstaterna i unionen och till grannländerna. Dessa 
investeringar görs i den transportinfrastruktur som utnyttjas för internationell trafik, 
86 
främst de Europatäckande korridorerna. Beloppet motsvarar i runda tal 0,7 % av BNI 
vilket inte är tillräckligt med tanke på behoven. 
Slutsats 
Estland har gjort stora framsteg vad gäller övertagandet av gemenskapens regelverk på 
transportområdet. Under förutsättning att insatser görs (även när det gäller att se till att 
detta regelverk efterlevs i praktiken) på områdena godstransporter på väg 
(>Tkesbehörighet, fordonens vikt. och dimensioner), sjöfartseaktorn (säkerhet), 
luftfartssektorn i mindre utsträckning samt att framsteg görs vad beträffar den 
ekonomiska öppenheten inom järnvägssektom är det inte troligt att transportsektorn 
kommer att orsaka några större svårigheter vad gäller övertagandet av regelverket i fråga 
om den inre marknaden. 
Man bör dock bevaka att de förutsättningar som krävs för att lägga grunden till det 
framtida transeuropeiska transportnätet, utvidgat till nya länder, skapas. Detta tycks för 
ögonblicket ej vara fallet. Dessutom bör de estniska förvaltningnstiTikturerna, inklusive 
kontrollorgan t.ex. för säkerheten, snabbt förstärkas. 
EU:s företagspolitik syftar till att skapa ett gynnsamt klimat för små och medelstora 
företag inom EU. att förbättra deras konkurrenskraft och att uppmuntra dem till 
verksamhet på europeisk och internationell nivå. Politiken kännetecknas av en hög grad 
av subsidiaritet. Gemenskapens kompletterande funktion fastställs och omsätts i 
praktiken genom ett flerårigt program för små och medelstora företag i EU. Detta 
program ger den rättsliga grunden samt budgetunderlaget för gemenskapens särskilda 
politiska insatser för små och medelstora företag. Regelverket har hittills varit begränsat 
till rekommendationer för specifika områden, men även lagstiftning inom andra sektorer 
påverkar små och medelstora företag (t.ex. konkurrens, miljö och bolagsrätt). 
Europaavtalet, innehåller bestämmelser om samarbete för att utveckla och stärka små och 
medelstora företag, särskilt inom den privata sektorn, bl.a. genom tillhandahållande av 
information och rådgivning i frågor som rör lagstiftning, administration och beskattning. 
Vitboken innehåller inga specifika åtgärder. 
Översikt 
Som ett resultat av den reformpolitik som skapat en marknadsekonomi och med hjälp av 
privatiseringsprocessen har antalet företag ökat kraftigt sedan 1980-talet. Under 1995 
bildades mer är? 10 000 nya bolag. Små och medelstora företag dominerai- inom 
byggnadsindustrin, parti- och detaljhandeln och inom övriga tjänstesektorer. Antalet 
sysselsatta inom dessa sektorer bar ökat varje är. I slutet av 1995 stod de för mer än 54 %. 
Trots att andelen stora företag inom näringslivet har minskat avsevärt dominerar stora 
företag fortfarande inom industri- och energiproduktion. 
Den estniska företagspolitiken är relativt allmänt utformad. Den syftar till att skapa ett 
gynnsamt affärsklimat för alla företag oberoende av storlek. I 1994 års lag om statligt 
stöd till företagare finns dock bestämmelser om en låne- och garantifond för 
småföretagare och en landsbygds- och jordbruksfond. Det finns inga särskilda 
bokföringsregler för små och medelstora företag. Mycket små företag kan dock slippa 
revision. Små och medelstora företag kan få stöd via Byrån för små och medelstora 
företag under ekonomiministeriet och via avdelningen för lokalt självstyre och regional 
utveckling under inrikesministeriet liksom via andra icke statliga kanaler såsom Estniska 
småföretagarföreningen, Handelskammaren och centrum för företagsrådgivning. 
Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna 
Det finns en grundläggande struktur för små och medelstora företag, men ytterligare 
förbättringar krävs. Likaså krävs bättre samordning vad gäller politik, en enklare 
lagstiftning så att den blir mer företagsvänlig för små och medelstora företag, en 
förstärkning av stödjande infrastrukturer, förbättringar i skattebestämmelserna och bättre 
finansieringsmöjligheter för de små och medelstora företagen. 
Estlands liberala handelspolitik har lett till att små och medelstora företag, även på den 
inhemska marknaden, redan utsätts för stor konkurrens från internationellt håll. 
Konkurrenstrycket på estniska små och medelstora företag kommer troligtvis att öka 
ytterligare vid ett deltagande i den inre marknaden. De ansträngningar som för närvarande 
görs för att stärka de små och medelstora företagen under perioden före anslutning måste 
därför fortsätta. 
Slutsats 
Inga särskilda problem väntas när det gäller Estlands integrering i gemenskapens program 
för små och medelstora företag. 
3.5 Ekonomisk och social sammanhållning 
Sysselsättning och sociala frågor 
Gemenskapens socialpolitik har utvecklats med hjälp av en rad olika instrument såsom 
lagstiftning, Europeiska socialfonden samt riktade insatser på särskilda områden, till 
exempel åtgärder för bättre folkhälsa, för att bekämpa fattigdom och för att bistå personer 
med funktionsnedsättning. Gemenskapens regelverk omfattar hälsa och säkerhet i arbetet, 
arbetsrätt och arbetsvillkor, lika möjligheter för kvinnor och män, samordning av social 
trygghet för migrerande arbetstagare samt tobaksprodukter. Sociallagstiftningen i 
Europeiska unionen kännetecknas av att det i denna fastställs minimikrav. Därtill 
88 
kommer att den sociala dialogen på europeisk nivå finns med i fördraget (artikel 118b) 
och att det i protokollet om socialpolitik hänvisas till samråd med arbetsmarknadens 
parter och till åtgärder för att underlätta den sociala dialogen. 
Europaavtalet innehåller bestämmelser om tillnärmning till gemenskapens lagar och om 
samarbete för att höja nivån på hälsa och säkerhet i arbetet, om arbetsmarknadspolitik och 
om modernisering av systemet för social trygghet. Avtalet innehåller även bestämmelser 
om att arbetstagare som är medborgare i en medlemsstat och lagligen anställd i Estland 
skall behandlas utan diskriminering på grund av nationalitet när det gäller 
arbetsförhållanden. Vitboken innehåller åtgärder för en tillnärmning på alla områden i 
gemenskapens regelverk. 
Översikt 
Den sociala dialogen äger rum som möten där antingen två eller tre parter deltar. I 
huvudsak är två fackförbund inbegripna och dessa har regelbundna kontakter med 
Europeiska fackliga samorganisationen (EFS) och två arbetsgivarorganisationer som inte 
är medlemmar av Europeiska gemenskapemas industriunion (UNICE). Det tycks som om 
den sociala dialogen utvecklas väl. 
Enligt ILO:s beräkningar var arbetslösheten cirka 7,6 % år 1994 (senaste siffrorna). En 
kartläggning av arbetsmarknaden som gjordes 1995 av Arbetsmarknadsstyrelsen i 
enlighet med EU-normer visar emellertid en arbetslöshet på ungefär 9 %. De regionala 
skillnaderna är avsevärda. 
På arbetsmarknadspolitikens område har Estland infört ett system med regionala 
arbetsförmedlingar för att kunna föra en aktiv arbetsmarknadspolitik. Detta är ett absolut 
villkor för en fungerande arbetsmarknad och dessa måste kompletteras med en rad 
arbetsmarknadspolitiska åtgärder som leder till en effektiv styrning av arbetskraften och 
en förmåga att ständigt anpassa sig till strukturella förändringar. 
I Estland försiggår just nu förberedelsearbetet med ett antal sociala reformer som skall 
ersätta tidigare lagar. Ett utkast till en lag om social trygghet är under utarbetande. Denna 
lag kommer att utgöra en ram för sociallagstiftningen och bli ett diskussionsunderlag för 
nya finansieringssätt och en ny pensionsreform. För närvarande betalas sociala avgifter av 
arbetsgivarna i form av en särskild skatt under det att arbetsgivare och arbetstagare i ett 
nytt system mycket väl kan komma att dela på kostnaderna. Nya lagar håller på att 
utarbetas om bidrag till personer med funktionsnedsättning och om pensioner. Det krävs 
fortlöpande ansträngningar för att se till att det sociala skyddsnätet förbättras. 
Inom hälsovården i Estland behöver betydande förbättringar åstadkommas. 
Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna 
89 
Estland antog i december 1996 en ny lag om hälsa och säkerhet i arbetet i vilken 
grundläggande riktlinjer fastställs. EU:s ramdirektiv stod som förebild. Många av de 
särskilda åtgärderna har emellertid ännu inte genomförts, medan det för andra pågår ett 
förberedelsearbete. Estland har upprättat en plan enligt vilken tillnärmningen på det 
sociala området skall vara uppnådd år 1999. Opartiska inspektionsrutiner som står i 
överensstämmelse med ILO-reglerna finns ännu inte men sådana inspektioner väntas 
kunna komma igång under 1998. 
Estland har redan införlivat några av huvudpunkterna i gemenskapens arbetsrätt med sin 
nationella lagstiftning. Nya lagar och betydande förändringar i gällande lagar är dock 
nödvändiga för att uppnå en överensstämmelse med gemenskapens regelverk när det 
gäller kollektiva uppsägningar, överlåtelser av företag och skydd för anställda i händelse 
av arbetsgivares insolvens. På en rad andra områden, t.ex. information om avtal, 
förhållandet arbetsgivare - arbetstagare samt arbetstider, måste ytterligare åtgärder vidtas 
för att uppnå överensstämmelse med gemenskapens regelverk. I enlighet med kraven i en 
rad EG-direktiv måste informationen till och samrådet med de anställda förbättras och 
intensifieras på företagsnivå. 
Grundläggande föreskrifter i EG:s lag om likabehandling av kvinnor och män finns med i 
Estlands lagstiftning. Icke-diskrimineringsprincipen iakttas inte alltid i praktiken, i 
synnerhet inte när det gäller lika lön för lika arbete och i könsrelaterad reklam. Avsevärda 
skillnader finns mellan kvinnors och mäns löner. En anpassning är nödvändig beträffande 
pappaledighet. 
När det gäller fri rörlighet för arbetstagare, verkar det inte finnas några hinder för att 
Estland skall kunna genomföra gemenskapens regelverk på detta område. Införandet av 
fri rörlighet för arbetstagare kommer att kräva förändringar i nationell lag, särskilt i fråga 
om att komma in på arbetsmarknaden och diskriminerande behandling på grund av 
nationalitet. 
När det gäller den sociala tryggheten för migrerande arbetstagare kommer inte 
anslutningen att innebära några större problem, även om ett antal tekniska anpassningar 
kommer att bli nödvändiga. Viktigare är förvaltningamas förmåga att tillämpa de 
detaljerade samordningsreglerna i samarbetet med andra länder. Estland tycks ha många 
av de förvaltningar och rutiner som krävs för att klara av dessa uppgifter, men ytterligare 
förberedelser och utbildning behövs före en anslutning. 
De två direktiven om varningstexter på cigarrettförpackningar och högsta tjärhalt har 
ännu inte införlivats med nationell lagstiftning. De estniska myndigheterna har 
tillkännagivit att en lagstiftning som skall omfatta dessa direktiv håller på att utarbetas 
och en lag väntas bli antagen före utgången av 1997. 
Slutsats 
90 
. •jViiia&i&XuO 
Ytterligare sociala reformer bör genomföras och den offentliga hälsovården måste bli 
avsevärt bättre. Den sociala dialogen måste dessutom intensifieras. Estland måste 
anstränga sig för att anpassa sin lagstiftning till EG-krav på sådana områden som hälsa 
och säkerhet, arbetsrätt och lika möjligheter. Landet måste fortsätta att utveckla sina 
förvaltningar och institutioner så att ett effektivt genomförande av lagstiftningen kan 
säkerställas. Om Estland fullföljer sina ansträngningar bör det på medellång sikt bli 
möjligt att åta sig de förpliktelser som ett EU-medlemskap innebär. 
91 
Regionalpolitik och sammanhållning 
I enlighet med avdelning XIV i fördraget stödjer gemenskapen ökad sammanhållning, 
huvudsakligen genom strukturfonderna. Estland måste införa dessa instrument på ett 
effektivt sätt, samtidigt som landet respekterar de principer, mål och tillvägagångssätt 
som kommer att föreligga vid dess anslutning. 
Europaavtalet innehåller bestämmelser om samarbete på områdena för regional 
utveckling och fysisk planering, särskilt genom utbyte av information mellan lokala, 
regionala och nationella myndigheter och utbytesarrangemang för statstjänstemän och 
sakkunniga. Vitboken innehåller inga särskilda bestämmelser på detta område. 
Översikt 
Estlands BNP låg 1995 på cirka 23 % av EU-genomsnittet. Även om Estland är ett litet 
land finns det stora regionala skillnader när det gäller ekonomisk utveckling. Dessa 
olikheter kan generellt sett sägas utgöras av skillnaden mellan de östliga delarna och de 
mest framgångsrika västliga delarna av landet. 
Estland är indelat i 15 regionala administrativa enheter (maakond) och 254 självstyrande 
kommuner med egna budgetar och rätt att ta ut lokala skatter. 
Rambestämmelserna för regionalpolitiken godkändes av regeringen 1994 och av 
parlamentet 1995. Särskilda insatser görs i områden med särskilt svåra ekonomiska 
problem, såsom 
- områden i östra och södra Estland, 
- de små öarna, 
- gränsområdena, och 
- industriområden med endast en viss sorts industri. 
Estlands regionala utvecklingspolitik utgör en integrerad del av landets nationella 
utvecklingspolitik. Regionala utvecklingsinitiativ genomförs i form av insatser på olika 
områden, i enlighet med de regionalpolitiska rambestämmelserna. Inrikesministeriet har 
det övergripande ansvaret för de regionala utvecklingsåtgärderna. Det nationella rådet för 
regionalpolitik som består av representanter från de berörda ministerierna garanterar en 
lämplig samordning mellan olika ministrar. Miljöministeriet ansvarar för fysisk 
planering. 
Regeringen har satt igång program för att främja utvecklingen på sådana områden som 
omställning av stora industrikonglomerat, omställning av tidigare militärverksamhet, 
integrering av den icke estniska befolkningen och stadsutveckling. Det har upprättats ett 
nätverk av regionala centrum för att främja företagsamhet. 
92 
Estlands regionalpolitiska instrument är mycket begränsade. Det går ännu inte att 
fastställa hur mycket som investeras i utveckling och som eventuellt kan komma att 
utgöra nationella medel vid samfinansieringen av EU:s strukturpolitik. I nuläget kan 
Estlands förmåga till samfinansiering därför inte bedömas med tillräcklig tillförlitlighet. 
Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna 
Inom ramen för landets nationella ekonomiska politik genomför Estland vissa initiativ för 
regional utveckling. De finansiella medel som finns tillgängliga för dessa initiativ är 
emellertid mycket begränsade och behöver utökas inför en anslutning för att kunna 
stämma överens med EU:s strukturinitiativ. 
Ansvaret på ministeriell nivå verkar vara fast förankrat men det nationella rådet för 
regionalpolitik kan inte ensamt svara för förfarandena för att garantera lämplig 
samordning mellan ministrarna. Förvaltnings- och budgetförfaranden bör upprättas så att 
Estland får möjlighet att kanalisera EU:s åtgärder. 
Slutsats 
Estland har inte kommit särskilt långt i arbetet med att införa en politik för regional 
utveckling. Det bör införas en differentierad politik som riktar in sig på regionala 
skillnader. Med hänsyn till landets storlek bör regionalpolitiken även fortsättningsvis 
utgöra en integrerad del av den nationella utvecklingsstrategin. Estlands 
förvaltningskapacitet tyder dock på att det med nödvändigt stöd från politiskt håll skulle 
vara möjligt att upprätta de förvaltnings- och budgetstrukturer som behövs för att hantera 
EG:s integrerade strukturåtgärder. Under förutsättning att nödvändiga reformer 
genomförs borde Estland på medellång sikt vara redo att tillämpa gemenskapens regler 
och på ett effektivt sätt kanalisera de medel som utgår inom EG:s strukturpolitik. 
3.6 Miljö och livskvalitet 
Miljö 
Gemenskapens miljöpolitik, som utgår från fördraget, syftar till att främja ekologisk 
hållbarhet. Detta skall uppnås genom integration av miljöskydd i olika områden av EU:s 
politik, förebyggande åtgärder, tillämpning av principen om att förorenaren betalar, 
bekämpning av miljöförstörelse vid källan samt delat ansvar. Gemenskapens regelverk 
omfattar cirka 200 rättsakter inom ett vitt område som bland annat berör förorening av 
vatten och luft, hantering av avfall och kemikalier, bioteknik, strålskydd och naturskydd. 
Medlemsstaterna skall säkerställa att en miljökonsekvensbedömning genomförs innan 
utvecklingstillstånd utfärdas för vissa offentliga och privata projekt. 
I Europaavtalet fastställs att principen om hållbar utveckling skall läggas till grund för 
Estlands utvecklingspolitik, och att miljöaspekterna skall integreras till fullo. I avtalet 
93 
fastställs vidare att miljön skall vara förmån för bilateralt samarbete och tillnärmning av 
lagstiftningen till gemenskapsrätten. 
Vitboken behandlar endast en liten del av gemenskapens regelverk inom miljöområdet, 
nämligen den produktrelaterade lagstiftningen, som har direkt att göra med fri rörlighet 
för varor. 
Översikt 
Miljöläget i Estland är jämförelsevis gott, eftersom det har förbättrats under de senaste 
åren, delvis till följd av den snabba nedgången av industri- och jordbruksproduktionen 
under de senaste åren, och delvis till följd av höga investeringsnivåer på miljöområdet. 
Stora problem kvarstår dock, och en av de större utmaningarna är den svårt förorenande 
oljeskifferindustrin, som svarar för en stor del av energiproduktionen. 
Även om svavelutsläppen från anläggningarna har halverats sedan 1990, till följd av en 
minskning i kraftproduktionen, är Estland fortfarande nettoexportör av svaveldioxid, och 
omfattande förbättrande åtgärder är nödvändiga, som rökgasavsvavling och filter som 
fångar upp förorenade partiklar. Bruket av oljeskiffer orsakar också läckage från 
avfallsupplag för giftig aska och förorening av jordbruksmark. Regeringen överväger för 
närvarande planer på att ersätta de gamla värmepannorna med ny teknik, men någon 
tidsplan har inte fastställts. 
Under åren har avsevärda kvantiteter avfall ansamlats i Estland, inbegripet militärt, 
industriellt och miljöfarligt avfall. Ett program har antagits för att ge tekniskt och 
ekonomiskt stöd till kommuner som är ansvariga för hantering av avloppsvatten och 
leverans av dricksvatten. Estland har ratificerat både 1974 och 1992 års 
Helsingforskonventioner om skyddet av Östersjön och har inlett arbetet på ett bra sätt 
genom att minska utsläppen av obehandlat avloppsvatten i Östersjön. En internationell 
arbetsgrupp har inrättats för att bistå Estland med frågan om det radioaktiva avfallet i 
samband med utvecklingen av en awecklingsplan för Paldiski-området (tidigare 
utbildningscenter för den sovjetiska flottan). Landet har viktiga reservat med biologisk 
mångfald i hav, sjö och skog. 
De offentliga utgifterna för miljön som procent av BNP är höga jämfört med de 
genomsnittliga nivåerna i EG, och det finns ett regeringsåtagande att finansiera 
miljöinvesteringar, särskilt för svårt förorenade områden i Östersjön. Estland har 
framgångsrikt lyckats erhålla stöd från utlandet, med finansiering genom internationella 
lån av ca. 40% av investeringarna. Allmänheten är i hög grad medveten om 
miljöfrågorna, men särskild uppmärksamhet måste ges åt problem som skulle kunna 
uppstå genom en okontrollerad utveckling av ekonomin. 
Estland inledde projektutveckling innan landet började reformera sin lagstiftning. Viss 
viktig miljölagstiftning antogs dock 1994, bland annat en vattenlag, förordningar om 
utsläpp av avloppsvatten, förordningar om rörligheten för miljöfarligt avfall samt 
upprättandet av miljöfonden. 1995 följde så lagen om hållbar utveckling. Nyligen antogs 
94 
en nationell miljöstrategi och en detaljerad nationell handlingsplan för miljön håller på att 
genomföras. Även om lagstiftning har antagits inom vissa sektorer, tillämpas dock 
fortfarande i hög grad standarder och förordningar från tidigare Sovjetunionen. Den nya 
lagstiftningen är huvudsakligen en ram som behöver fyllas ut med standarder, 
genomförandeåtgärder och förvaltningsstrukturer. 
Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna 
Närmandet av estnisk miljölagstiftning till EG:s regelverk pågår och bör kunna fullföljas 
på medellång sikt. Regeringens mål är att i slutet av 1998 kunna anta all lagstiftning som 
anges i vitboken. En strategi för närmande till annan lagstiftning än den som anges i 
vitboken bör vara klar under 1998. Det kommer att krävas ansträngningar för att få den 
nyligen antagna lagstiftningen om avfall, vatten och natur att överensstämma med EU:s 
lagstiftning. Lagstiftning om strålskydd och radioaktivt avfall saknas ännu. På detta 
område saknas allmänt en säkerhetsmedvetenhet. Snabbt införlivande av ramdirektiven 
om luft, avfall och vatten, samt av direktivet om samordnade åtgärder för att förebygga 
och begränsa föroreningar (IPPC) bör prioriteras, liksom fastställandet av 
finansieringsstrategier för lagstiftningsåtgärder inom vatten-, luft och avfallssektorn som 
kräver större investeringar. 
Verklig överensstämmelse med EG:s regelverk kommer att vara svårast att uppnå när det 
gäller de stora förbränningsanläggningarna och vattensektom (särskilt behandling av 
avloppsvatten i små och medelstora städer) på grund av stora investeringsbehov. Stora 
investeringar kommer också att behövas i industrin. Förorening av stadsluften, hantering 
av fast och miljöfarligt avfall samt hanteringen av kommunalt avfall är också områden 
där investeringar och större medvetenhet hos allmänheten behövs. Läget för det 
radioaktiva avfallet på den forna sovjetiska ubåtsbasen Paldiski bör noga övervakas. 
Adekvata strukturer för genomförande och genomdrivande måste utvecklas. En viktig 
flaskhals som bör åtgärdas är bristen på experter som kan leda närmandeprocessen. 
Landets strategi inför anslutningen bör på miljöområdet omfatta tidsplaner för 
genomförande av och överensstämmelse med EG:s regelverk, till att börja med bl. a. för 
genomförandet av ovan nämnda ramdirektiv samt IPPC-direktivet. 
Slutsats 
Med tanke på de förhärskande trenderna i reformeringen av den iimovativa politiken och 
relativt höga investeringsnivåer, samt med en stor insats för utvecklingen av strukturema 
för genomdrivandet av lagstiftningen, bör Estland till fullo kunna införliva regelverket på 
miljöområdet och göra betydande framsteg när det gäller verklig överensstämmelse på 
medellång sikt. Verklig överensstämmelse med ett antal delar av lagstiftningen som 
kräver en hållbar och hög investeringsnivå och avsevärda administrativa insatser (t.ex. 
behandling av avloppsvatten i städerna, dricksvatten, aspekter av avfallshantering och 
lagstiftning om luftförorening) kan dock endast uppnås på lång sikt. 
95 
Konsumentskydd 
Gemenskapens regelverk omfattar skydd av konsumentens ekonomiska intressen 
(inbegripet kontroll av vilseledande reklam, prismärkning, konsumentkredit, oskäliga 
avtalsvillkor, distansförsäljning, paketresor, försäljning utanför fasta affärslokaler och 
fast egendom på tidsdelningsbasis, s.k. timeshare), allmän produktsäkerhet samt de mer 
specifika områdena kosmetika, benämning på textilier och leksaker. 
Europaavtalet innehåller bestämmelser om tillnärmning av lagstiftning till gemenskapens 
lagar och om samarbete i syfte att uppnå full överensstämmelse mellan systemen för 
konsumentskydd i Estland och gemenskapen. Vitbokens fas 1 innehåller åtgärder för att 
förbättra produktsäkerheten, även för kosmetika, textilier och leksaker, samt för att 
skydda konsumentens ekonomiska intressen. Dessa åtgärder berör främst vilseledande 
reklam, konsumentkredit, oskäliga avtalsvillkor och prismärkning. Fas 2 innehåller 
åtgärder för paketresor, försäljning utanför fasta affärslokaler och fast egendom på 
tidsdelningsbasis. EG-lagstiftning som nyligen antagits (distansförsäljning) eller som 
kommer att antas inom kort (jämförande reklam, prismärkning) kommer också att behöva 
beaktas. 
Översikt 
Ekonominimisteriet har det övergripande ansvaret för konsumentfrågor. Ministeriet har 
tillsyn över konsumentskyddsstyrelsen som är ett statligt organ med rätt att ta upp och 
föra vidare klagomål från konsumenter. I 1993 års lag om konsumentskydd fastställs 
konsumentemas rättigheter vid affärsuppgörelser med grossister, producenter och 
mellanliggande led samt en institutionell ram för konsumentskydd. Flera andra rättsakter 
och regler styr särskilda aspekter inom konsumentskyddet. 
Estlands s.k. konsumentorganisation är en frivillig oberoende organisation vars syfte är 
att bevaka konsumentemas intresse, att utbilda och informera dem och samarbeta med 
stat och kommun. Organisationen har representanter i det rådgivande konsumentrådet. 
Detta råd vägleder konsumentskyddsstyrelsen, men är relativt kraftlöst på grund av 
bristande resurser. 
Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna 
Även om lagen om konsumentskydd innehåller bestämmelser om att konsumentens 
intressen skall skyddas i så stor utsträckning som möjligt, måste Estland göra ett antal 
ändringar innan landets lagstiftning överensstämmer med kraven i EU-normerna. När det 
gäller skydd av ekonomiska intressen överensstämmer de nuvarande reglerna om 
prismärkning och vilseledande reklam i stort med gemenskapens bestämmelser även om 
ändringar fortfarande behövs på vissa grundläggande områden för att säkerställa att de 
helt och hållet överensstämmer med EG:s regelverk. Ny lagstiftning behövs på områden 
som försäljning utanför fasta affärslokaler, distansförsäljning, paketresor och fast 
egendom på tidsdelningsbasis (timeshare). I vissa fall är utkast till lagstiftning under 
96 
utarbetande. Befintliga regler om oskäliga avtalsvillkor och om konsumentkrediter måste 
ändras så att konsumentskyddet stärks. 
Bestämmelserna i konsumentskyddslagen om allmän produktsäkerhet är otillräckliga och 
bör preciseras, inbegripet mer befogenhet till de offentliga myndigheterna. Det har 
meddelats att ny lagstiftning är under utarbetande. Förslag till lagstiftning inom de 
specifika sektorerna kosmetika och leksakers säkerhet håller på att diskuteras. 
När gemenskapens regelverk införs måste även en stark och oberoende konsumentrörelse, 
bistådd av de offentliga myndigheterna växa fram. 
Slutsats 
Stora framsteg har gjorts när det gäller att anpassa konsumentskyddslagstiftningen till 
gemenskapens regelverk. Arbetet med att reformera Estlands lagstiftning måste ändå 
fortsätta eftersom de nuvarande lagarna endast i begränsad omfattning överensstämmer 
med gemenskapens regelverk. På institutionell nivå verkar Estland ha de strukturer och 
organ som är nödvändiga för att genomföra konsumentpolitiken. Det kommer troligtvis 
inte att bli några större problem för Estland att anpassa sig till konsumentbestämmelsema 
på medellång sikt. 
3.7 Rättsliga och inrikes frågor 
Nuvarande bestämmelser 
Gemenskapens regelverk för samarbete i rättsliga och inrikes frågor (ibland förkortat 
RIF) kan främst hänföras till rambestämmelserna för samarbete i avdelning VI (artikel K) 
i Fördraget om Europeiska unionen, den s.k. "tredje pelaren". Vissa bestämmelser och 
andra lagstiftande åtgärder inom den "första pelaren" (EG-fördraget) är emellertid också 
relevanta för detta samarbete. 
Europeiska unionens samarbete i rättsliga och inrikes frågor rör i första hand asylpolitik, 
kontroll av gemenskapens yttre gränser, invandring, tull- och polissamarbete i kampen 
mot grov brottslighet, inklusive narkotikahandel, samt straffrättsligt och civilrättshgt 
samarbete. I EU-fördraget anges grundvalarna för samarbetet, särskilt 
Europakonventionen om de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna 
samt Genèvekonventionen från 1951 om flyktingars rättsliga ställning. Samarbetet 
baseras också implicit på en rad andra internationella konventioner, framför allt inom 
ramen för Europarådet, Förenta nationerna och Haagkonferensen. Ur rättslig synpunkt 
skiljer sig åtgärderna inom den tredje pelaren från dem inom den första, eftersom de 
vidtas i form av konventioner, gemensamma åtgärder, gemensamma ståndpunkter och 
resolutioner. Detta gäller också de nya utkast till rättsakter som är under behandling. 
Rådet har fattat beslut om flera EU-konventioner (inklusive Dublinkonventionen från 
1990, konventioner angående utlämning och bedrägeribekämpning, samt 
97 
Europolkonventionen), som nu väntar på att ratificeras av medlemsstatemas parlament. 
Ytterligare ett antal konventioner, bland annat en om gemenskapens yttre gränser, 
befinner sig på olika stadier i rådets förhandlingar. Samarbetet i rättsliga och inrikes 
frågor bedrivs i hög grad på det praktiska planet, men omfattar också utformning och 
effektivt genomförande av lagstiftning. 
Det nya fördraget 
När det nya fördrag som blev resultatet av regeringskonferensens avslutande möte i 
Amsterdam träder i kraft kommer de nuvarande samarbetsramama att vara överspelade 
inom flera av de ovan nämnda områdena. 
I det nya fördraget befästs på nytt målet att utveckla Europeiska unionen såsom ett 
område präglat av "frihet, säkerhet och rättvisa", och dessa frågor, bland annat fri 
rörlighet för personer, asyl och invandring, förs in inom ramen för gemenskapen. 
När det gäller den fria rörligheten för personer fastställs särskilt i det nya fördraget att 
reglerna inom Schengenöverenskommelsema skall integreras i Europeiska unionen, och 
att alla kandidatländer måste godta dessa regler för att kunna bli medlemmar i unionen. 
Vad gäller de områden som stannar kvar inom ramen för det tidigare samarbetet, särskilt 
polisiära och straffrättsliga frågor, lägger det nya fördraget grunden för ett fördjupat 
samarbete. 
Europaavtalet och vitboken 
Europaavtalet innehåller bestämmelser om samarbete i kampen mot narkotikamissbruk 
och tvättning av pengar. 
Vitboken berör inte uttryckligen frågor inom den tredje pelaren, men hänvisar däremot 
till vissa frågor inom den första pelaren som hör nära samman med detta samarbete, bland 
annat tvättning av pengar samt den fria rörligheten för personer. Dessutom hänvisas till 
Bryssel- och Romkonventionema. 
Översikt 
Allmänna förutsättningar för samarbetet i rättsliga och inrikes frågor 
Estland blev medlem av Europarådet 1993, och har undertecknat eller ratificerat de 
viktigaste avtalen som rör mänskliga rättigheter. Landets författning innehåller 
bestämmelser om domstolamas oberoende i enlighet med rättsstatsprincipen. De 
institutioner som omfattar rättsliga och inrikes frågor håller på att reformeras och 
framsteg har gjorts i fråga om gränsskydd. Regeringen har gjort upp ett arbetsprogram för 
RIF-sektom och inrättade i februari 1997 en arbetsgrupp med deltagare från de olika 
ministerierna. Estland har ännu inte ratificerat konventionen från 1990 om dataskydd, 
98 
men en lag om personligt dataskydd antogs av det estniska parlamentet i juni 1996. (Se 
även den separata delen om den inre marknaden.) 
Asyl 
Estland ratificerade i februari 1997 Genevekonventionen och protokollet från 1967. 
Samtidigt antog det estniska parlamentet flyktinglagen genom vilken konventionen 
genomförs. Myndigheterna håller för närvarande på att anta bestämmelser för att sätta i 
kraft lagen och för att tillsätta och utbilda en behörig myndighet (nämnden för 
medborgarskap och migration). Lagen är grundad på Genevekonventionen och innehåller 
ett antal av EU:s bestämmelser, bland annat principen om "säkra länder". 
Invandring/gränskontroll 
Estland har överenskommelser om visumfrihet med Förenade kungariket, Irland, 
Danmark, Finland, Sverige, Norge, Island och ett flertal centraleuropeiska länder, 
däribland Lettland och Litauen som tillsammans med Estland har upprättat ett gemensamt 
visumfritt område. 
Förhandlingar pågår med andra EU-länder om ytterligare avtal om visumfrihet. Estland 
har antagit EU:s förteckning över tredje länder för vilka visum krävs. 
Immigrationsförvaltningen i Estland har effektiviserats och ett register har upprättats för 
utfärdande av permanenta och tillfälliga uppehållstillstånd för personer som inte har 
estniskt medborgarskap. 
Ett avtal om återvändande har ingåtts med Finland, Sverige, Danmark, Norge, Lettland 
och Litauen. Förhandlingar pågår med andra EU-länder. Framsteg har gjorts på området 
för gräns förvaltning, bland annat har gränsbevakningen reformerats i betydande 
utsträckning, och ytterligare förbättringar är på gång. Ett system för gränskontroll håller 
på att utvecklas i samarbete med de nordiska länderna. Estland har infört pass som kan 
avläsas maskinellt. Estland och Ryssland samarbetar om förvaltningen av den 
gemensamma gränsen, men svårigheterna består eftersom det inte finns något avtal om 
återvändande med Ryssland. 
Polissamarbete 
Organiserad brottslighet i Estland finns inom områdena narkotikasmuggling, tvättning av 
pengar, bilstölder, beskyddarverksamhet och bedrägeri. För att hantera den organiserade 
(och drogrelaterade) brottsligheten på ett effektivare sätt har specialenheter inrättats inom 
polisen och samarbetet har stärkts mellan de organ som upprätthåller lag och ordning. 
Polismakten håller på att reformeras. Med flera EU-staters hjälp och genom bilaterala 
utbildningsprogram ökar utbildningen på särskilda områden, såsom kampen mot 
narkotika, ekonomisk brottslighet och tvättning av pengar. Estland förbereder sig för att 
ratificera konventionen från 1990 om tvättning av pengar. (Se även den separata delen om 
den inre marknaden.) Landet är inte föremål för nationell eller internationell terrorism. 
99 
Asyl 
Estland ratificerade i februari 1997 Genevekonventionen och protokollet från 1967. 
Samtidigt antog det estniska parlamentet flyktinglagen genom vilken konventionen 
genomförs. Myndigheterna håller för närvarande på att anta bestämmelser för att sätta i 
kraft lagen och för att tillsätta och utbilda en behörig myndighet (nämnden för 
medborgarskap och migration). Lagen är grundad på Genevekonventionen och innehåller 
ett antal av EU:s bestämmelser, bland annat principen om "säkra länder". 
Invandring/gränskontroll 
Estland har överenskommelser om visumfrihet med Förenade kungariket, Irland, 
Danmark, Finland, Sverige, Norge, Island och ett flertal centraleuropeiska länder, 
däribland Lettland och Litauen som tillsammans med Estland har upprättat ett gemensamt 
visumfritt område. 
Förhandlingar pågår med andra EU-länder om ytterligare avtal om visumfrihet. Estland 
har antagit EU:s förteckning över tredje länder för vilka visum krävs. 
Immigrationsförvaltningen i Estland har effektiviserats och ett register har upprättats för 
utfärdande av permanenta och tillfälliga uppehållstillstånd för personer som inte har 
estniskt medborgarskap. 
Ett avtal om återvändande har ingåtts med Finland, Sverige, Danmark, Norge, Lettland 
och Litauen. Förhandlingar pågår med andra EU-länder. Framsteg har gjorts på området 
för gränsförvaltning, bland annat har gränsbevakningen reformerats i betydande 
utsträckning, och ytterligare förbättringar är på gång. Ett system för gränskontroll håller 
på att utvecklas i samarbete med de nordiska länderna. Estland har infört pass som kan 
avläsas maskinellt. Estland och Ryssland samarbetar om förvaltningen av den 
gemensamma gränsen, men svårigheterna består eftersom det inte finns något avtal om 
återvändande med Ryssland. 
Polissamarbete 
Organiserad brottslighet i Estland finns inom områdena narkotikasmuggling, tvättning av 
pengar, bilstölder, beskyddarverksamhet och bedrägeri. För att hantera den organiserade 
(och drogrelaterade) brottsligheten på ett effektivare sätt har specialenheter inrättats inom 
polisen och samarbetet har stärkts mellan de organ som upprätthåller lag och ordning. 
Polismakten håller på att reformeras. Med flera EU-staters hjälp och genom bilaterala 
utbildningsprogram ökar utbildningen på särskilda områden, såsom kampen mot 
narkotika, ekonomisk brottslighet och tvättning av pengar. Estland förbereder sig för att 
ratificera konventionen från 1990 om tvättning av pengar. (Se även den separata delen om 
den inre marknaden.) Landet är inte föremål för nationell eller internationell terrorism. 
Det har ratificerat de huvudsakliga internationella konventionerna om terrorism, och 
inhemsk lagstiftning på området existerar. 
100 
Narkotika. 
Estland används som transitland för narkotikahandel mellan öst och väst. Det finns en 
begränsad inhemsk marknad och en liten produktion av amfetamin. Estland har 
ratificerat, eller förbereder sig för ratificering av, de viktigaste internationella 
konventionerna om droger och arbetar inom de anti-drogprogram som ingår i Förenta 
nationernas program för internationell narkotikakontroll (UNDCP) och i Phare. Den 
inhemska lagstiftningen mot och bekämpningen av narkotika håller på att utvecklas, och 
en lag om narkotiska preparat och psykotropa ämnen utarbetas för närvarande. 
Rättsligt samarbsis, 
Estland har gjort avsevärda framsteg i förberedelserna av domstolarna inför en anslutning 
till EU vad gäller rättsliga och inrikes frågor. Landet har ratificerat fyra 
Ilaagkonventioner (bevisupptagning i utlandet, delgivning av handlingar, tillgång till 
rättshjälp, och underhåll) och kommer att ansöka om att få underteckna 
Lufcanokonventionen. Estland ratificerade i april 1997 också flera av Europarådets 
grundläggande konventioner om kriminalitet, liksom tilläggsprotokollen till dessa. 
Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna 
Det finns fortfarande några större luckor att fylla i Estlands lagstiftning, men goda 
framsteg har gjorts. En viktig prioritet är att inom en snar framtid ratificera och tillämpa 
nödvändiga internationella rättsliga instrument, och att förbättra juristers utbildningsnivå 
och erfarenhet. 
Den största institutionella utmaningen är de begränsade resurserna, både i fråga om 
personal och finansiering. Regeringen vidtar åtgärder för att förbereda institutionerna för 
ett deltagande i de rättsliga och inrikes frågorna, till exempel genom att göra tjänstemän 
förtrogna med det praktiska samarbetet med sina motsvarigheter inom EU. 
Insatser måste fortfarande göras för att förbättra förvaltningens sätt att hantera frågor som 
rör flyktingar och asylsökanden, liksom för att ytterligare utveckla systemen för hantering 
av organiserad brottslighet och tvättning av pengar. 
Slutsats 
Estland utgångspunkt ligger mycket lågt när det gäller gemenskapens regelverk (det 
nuvarande och framtida) på området för rättsliga och inrikes frågor. Det finns några 
uppmuntrande tecken på framsteg, främst vad gäller gränskontroll, men Estland blir 
tvunget att göra en betydande ansträngning om landet på medellång sikt skall uppfylla 
den del av regelverket som rör rättsliga och inrikes frågor. 
101 
3.8 Utrikespolitik 
Handel och internationella ekonomiska förbindelser 
Gemenskapens regelverk på detta område består huvudsakligen av gemenskapens 
multilaterala och bilaterala handelspolitiska åtaganden och dess autonoma 
handelspolitiska skyddsåtgärder. 
Europaavtalet innehåller på flera områden bestämmelser enligt vilka partema skall följa 
WTO/GATT-principer eller andra relevanta internationella förpliktelser. 
Vitboken innehåller inga bestämmelser på detta område. 
Översikt 
Estland har utvecklat en öppen handelsekonomi och förväntas bli medlem i 
Världshandelsorganisationen (WTO) vid utgången av 1997. Estland har observatörsstatus 
inom avtalet om offentlig upphandling och måste vid en anslutning uppfylla 
förpliktelserna enligt de plurilateral WTO-avtal till vilka gemenskapen är part. 
Estland har för närvarande inga kvantitativa begränsningar för textil- eller 
beklädnadsprodukter. Vid en anslutning skulle gemenskapens politik på textilområdet 
utvidgas till att omfatta Estland. För att beakta Estlands anslutning skulle det bli 
nödvändigt att justera eventuella begränsningar som gemenskapen fortfarande 
upprätthåller vid anslutningstidpunkten med en lämplig mängd. 
Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna 
Estland tillämpar för närvarande inga importtullar. Vid en anslutning måste Estland 
tillämpa Gemensamma tulltaxan och de bestämmelser inom den gemensamma 
jordbrukspolitiken som rör utrikeshandeln. Den vägda genomsnittliga nivån, efter 
Uruguayrundan, på tullarna för mest gynnad nation vad gäller industriprodukter är 3,6 % 
för gemenskapen. 
Estland bör i sina förbindelser med internationella organisationer säkerställa att dess 
agerande och åtaganden står i överensstämmelse med Europaavtalet och att landets 
framtida förpliktelser som medlem i gemenskapen fullgörs på ett enhetligt sätt. 
Vid en anslutning skulle Estland bli part till gemenskapens olika förmånsavtal. 
Förmånsavtal mellan Estland och tredje land måste i allmänhet sägas upp vid en 
anslutning. 
När det gäller tjänstehandel och etableringsvillkor förväntas Estland snart ansluta sig till 
Allmänna tjänstehandelsavtalet (GATS) på villkor som till stor del stämmer överens med 
gemenskapens, och alla betydelsefulla fall av bristande överensstämmelse mellan landets 
och gemenskapens åtaganden som eventuellt kvarstår bör kunna åtgärdas. 
102 
•/U-É^t 
Vid en anslutning skulle Estland vara tvunget att upphäva nationell lagstiftning om 
handelspolitiska skyddsåtgärder och i stället tillämpa EG:s lagstiftning. 
Erfarenhetenia från tidigare anslutningar har visat att en automatisk utvidgning av 
gällande antidumpningsåtgärder till att omfatta nya medlemsstater kan föranleda tredje 
länder att ifrågasätta detta förfarandes överensstämmelse med relevanta WTO-
bestämmelser. Det har också visat sig att anslutningar skapar möjligheter att kringgå 
åtgärder som antagits av gemenskapen inom ramen för de handelspolitiska 
skyddsåtgärderna. Detta sker genom att stora mängder av den produkt som omfattas av 
åtgärder exporteras till den framtida medlemsstatens territorium före anslutningen för att 
sedan vid anslutningen automatiskt övergå till fri omsättning inom det utvidgade 
tullområdet. Dessa två problem måste behandlas under tiden före Estlands anslutning. 
Estland är inte anslutet till någon av ordningarna för icke-spridning av 
massförstörelsevapen men har uttryckt intresse för ett medlemskap. Estlands 
kontrollförteckning över varor ined dubbelt användningsområde liknar gemenskapens. 
Även vapenexporten kontrolleras. Det förefaller i princip inte finnas några hinder för att 
Estland skall kunna tillämpa EG:s lagstiftning på detta område. 
Slutsats 
Estland ligger väl till för att kunna uppfylla gemenskapens krav på detta område inom de 
närmaste åren. 
Utvecklingssamarbete 
Regelverket på området för utvecklingssamarbete utgörs framför allt av 
Lomékonventionen, som löper fram till början av år 2000. 
Varken Europaavtalet eller vitboken innehåller några bestämmelser på detta område. 
Översikt 
Estland har inga avtal om förmånshandel med AVS-ländema och inga allmänna 
preferenssystem gäller. Tillträdet till den estniska marknaden är emellertid mycket 
liberalt. 
Estland har ingen budget för utvecklingsbistånd även om landet har bidragit med 
finansiella medel till återuppbyggnaden av Bosnien och Herzegovina. 
Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna 
Estland bör vid anslutningen tillämpa sin förmånliga handelsordning på AVS-ländema 
och tillsammans med de övriga medlemsstaterna delta i finansieringen av Europeiska 
utvecklingsfonden (EUF), som tillhandahåller finansiellt stöd i enlighet med 
L om ekon venti onen. 
103 
Tillämpningen av Lomékonventionens handelsordning bör allmänt sett inte innebära 
några svårigheter för Estland. 
Normalt ansluter sig nya medlemsstater till Lomékonventionen genom ett protokoll som 
bifogas konventionen och som träder i kraft samma dag som de ansluter sig till EU. 
Slutsats 
Estland bör kunna uppfylla EU:s krav på detta område inom några år. 
lull 
Gemenskapens regelverk på detta område utgörs av gemenskapens tullkodex och dess 
tillämpningsföreskrifter, Europeiska gemenskapens kombinerade nomenklatur, 
Gemensamma tulltaxan inklusive handelsförmåner, tullkvoter och tillfälliga upphävanden 
av tullar samt annan tullrelaterad lagstiftning som inte omfattas av tullkodexen. 
Europaavtalet innehåller bestämmelser om upprättande av ett frihandelsområde med 
gemenskapen och en gradvis avveckling av tullar på ett stort antal olika produkter i 
enlighet med klara tidsplaner från och med avtalets ikraftträdande. 
Vitboken innehåller under fas I åtgärder för att konsolidera och rationalisera den frihandel 
som upprättats enligt Europaavtalet, inklusive lagstiftning som är förenlig med 
tullkodexen, Kombinerade nomenklaturen och andra bestämmelser. Fas II handlar om att 
gemenskapens lagstiftning skall antas i sin helhet för att medlemskap i tullunionen skall 
vara möjligt vid en anslutning. 
Översikt 
Vid en anslutning skulle de estniska tullmyndigheterna bli tvungna att påta sig alla de 
skyldigheter som följer av kravet på att landet skall skydda och kontrollera sin del av 
Europeiska unionens yttre gräns. Förutom bestämmelserna om indirekta skatter skulle de 
estniska tullmyndigheterna ansvara för genomförandet av och upprätthållandet av 
respekten för den gemensamma handelspolitiken, den gemensamma jordbrukspolitiken, 
den gemensamma fiskeripolitiken och andra bestämmelser vid gemenskapens yttre gräns. 
Estlands förmåga att till fullo tillämpa gemenskapens regelverk förutsätter att landet har 
möjlighet att anta och genomföra gemenskapens lagstiftning, att nivån på infrastrukturen 
och utrustningen är godtagbar, särskilt i fråga om datorisering och möjligheter att göra 
undersökningar, och att det inrättas en effektiv tullförvaltning med ett tillräckligt antal 
kunniga och motiverade tjänstemän med en hög grad av integritet. 
Med hjälp av det tekniska bistånd som tillhandahållits genom tullprogrammen håller 
Estland på att ändra sin befintliga tullkodex och utarbeta 38 genomföranderättsakter. I 
nuläget överensstämmer den gällande lagstiftningen inte med gemenskapens lagstiftning. 
104 
Vidare finns det för närvarande inte någon lagstiftning om tullbefrielse eller 
varnraärkesförfalskade och piratkopierade varor. 
Estland har nästan helt anpassat sin nationella varunomenklatur till gemenskapens 
kombinerade nomenklatur. Landet måste även göras förtroget med det system för 
bindande klassificeringsbesked som används i gemenskapen. 
Den 1 april 1997 antog Estland det nya systemet för kumulering av ursprung mellan 
europeiska länder. 
Landet har ansökt om att bli avtalsslutande part till EG/EFTA-konventionen om ett 
gemensamt transitcnngsförfarande och till konventionen om det administrativa 
enhetsdokumentet. En arbetsgrupp från gemenskapen biträder landet på detta område. 
Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna 
Estland måste anpassa sina nationella förfaranden till gemenskapens lagstiftning om 
susp^nsiva arrangemang och tullförfaranden med ekonomisk verkan. Vid tidpunkten för 
en anslutning skulle det krävas några tekniska övergångsbestämmelser, särskilt för 
förfaranden som inleds före anslutningsdagen och avslutas efter den dagen. 
Estland måste anpassa, sin tulltaxa så att tullsatserna överensstämmer med Gemensamma 
tulltaxans tullsatscr. Estland har inte vanan att handskas med system för tillfälligt 
upphävande av tullar och inte heller med förvaltningen av tullkvoter och tulltak, vilka är 
grundläggande mekanismer i tillämpningen av gemenskapens handelspolitik. Detta är 
oroande ined tanke på landets förmåga att hantera gemenskapens komplicerade 
mekanismer på dessa områden. 
Det kommer att vara viktigt att se till att de estniska tullmyndigheterna på ett lämpligt sätt 
kan delta i tullunionens respektive den inre marknadens olika datoriserade system för 
förvaltning av bestämmelserna om tull och indirekta skatter, samt i de datoriserade 
systemen för ömsesidigt administrativt bistånd i frågor som rör tull, jordbruk och 
indirekta skatter. Datoriseringen befinner sig på ett mycket preliminärt stadium i Estland. 
Vid en anslutning måste Estland avveckla tullkontrollerna vid gränserna mot 
medlemsstaterna i Europeiska unionen och mot de andra länder som ansluter sig. Landet 
bör i sin strategiska planering beakta de medel som kan komma att behövas för att 
förstärka gränskontrollstationerna vid gränserna mot länder som inte är medlemsstater i 
Europeiska unionen. 
Slutsats 
Estland måste fortsatt göra stora ansträngningar för att utarbeta en tullagstiftning som 
överensstämmer med gemenskapens lagstiftning och för att anpassa sin organisation och 
personal till de uppgifter som måste utföras av en modem tullförvaltning. Om detta görs 
är det möjligt att landet på medellång sikt kan uppfylla EU:s krav. 
105 ~ AoC 
Den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken 
Sedan Estland återfick sin självständighet 1991 har landet omorienterat sin utrikes- och 
säkerhetspolitik i riktning mot EU och NATO. Förbättrade förbindelser med 
grannländerna har också prioriterats av Estland. Estland har aktivt deltagit i dialogen 
inom ramen för unionens gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik och har alltid 
hörsammat uppmaningar att understödja EU:s insatser i detta sammanhang. 
Estland är medlem i FN, Organisationen för säkerhet och samarbete i Europa (OSSE), 
Europarådet och många andra internationella organisationer. Estland är associerad partner 
i Västeuropeiska unionen (VEU), deltar i Nordatlantiska samarbetsrådet (NACC), 
Partnerskap för fred och har klargjort sin önskan att så snart som möjligt gå med i VEU 
och NATO. Landet har sänt trupper som har deltagit i de NATO-ledda freds- och 
stabi liseringsstyrkorna i Bosnien (IFOR och SFOR) samt medverkat i återuppbyggnaden 
av Bosnien efter kriget. Estland är även med i ett antal regionala organisationer, däribland 
Östersjöstatemas råd. 
Det finns inga territoriella tvister mellan Estland och någon medlemsstat i unionen, även 
om den formella gränsdragningen till havs mellan Finland och Sverige kvarstår att 
fastställa. Inte heller har Estland några andra tvister med associerade grannländer. 
Förhandlingarna med Lettland om gränserna till havs har slutförts och väntar på 
ratificering. 
Goda förbindelser med Ryssland är ett avgörande inslag i Estlands utrikespolitik. Viktiga 
steg i en positiv utveckling är bl. a. avtalet om att dra tillbaka ryska trupper från Estland 
och det där med sammanhängande avtalet om hur (rysk) pensionerad militärpersonal skall 
behandlas. Ett stort problem som kvarstår mellan Estland och Ryssland är avsaknaden av 
ett gränsavtal. Stora framsteg gjordes i gränsförhandlingarna under de tre sista månaderna 
1996 när Estland gjorde avkall på sitt krav att Ryssland skulle erkänna 1920 års 
fredsfördrag från Tartu. Utkastet till gränsavtal omfattar en detaljerad beskrivning av 
gränsen som med undantag av några små ändringar följer den befintliga kontrollinjen. 
Estlands regering har förklarat sig villig att underteckna avtalet så snart Ryssland gör 
detsamma. 
Estland har en ny och liten utrikesförvaltning med begränsade erfarenheter och resurser. I 
sinom tid kommer landet ändå att kunna delta som fullvärdig medlem av unionen. 
Estland har 23 beskickningar utomlands och ca 220 personer i diplomatisk tjänst. 
Estland stöder icke-spridning av kärnvapen, biologiska och kemiska vapen och har 
undertecknat alla relevanta internationella överenskommelser om vapenkontroll. Estland 
varken tillverkar eller exporterar några vapen. Estlands lilla försvar, som står under 
demokratisk kontroll, håller på att omorganiseras för att motsvara NATO.s krav. Estland 
är medlem i den baltiska fredsbevarande bataljonen (BALTBAT) och deltog 1996 i en 
större övning inom Partnerskap för fred (Baltic Challenge). 
107 
I det uttalande som fogades till ansökan om medlemskap i unionen bekräftade den 
estniska regeringen sin vilja och förmåga att delta aktivt och fullt ut i unionens 
gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik (GUSP). 
Bedömningen av Estlands utrikes- och säkerhetspolitik till dags dato ger anledning att 
förvänta att landet som medlem skulle kunna uppfylla sina skyldigheter på detta område. 
3.9 Finansiella frågor 
Finansiell kontroll 
Genomförandet av gemenskapspolitiken, särskilt för jordbruket och strukturfonderna, 
kräver effektiva förvaltnings- och kontrollsystem för offentliga utgifter, med 
bestämmelser om bedrägeribekämpning. En tillnärmning av lagstiftningen behövs 
dessutom för att tillåta att systemet för egna medel införs, med tillfredsställande 
bestämmelser om redovisning. 
Europaavtalet innehåller bestämmelser om samarbete inom revision och finansiell 
kontroll, med tekniskt bistånd från gemenskapen om så är lämpligt. Vitboken innehåller 
inga åtgärder på detta område. 
Översikt 
Det kontor för revision på riksnivå (State Audit Office) som inrättades 1990 är den 
viktigaste oavhängiga institutionen i Estland på området för extern finansiell kontroll. År 
1992 blev kontoret medlem i Internationella samarbetsorganisationen för nationella 
revisionsorgan (INTOSAJ), och den riksrevisionslag som antogs 1995 grundas på den 
organisationens principer. 
Kontoret övervakar hur ministerier, offentliga organ och statsägda företag förvaltar och 
bokför offentliga och andra medel, och lägger fram sina anmärkningar för parlamentet. 
Man kontrollerar också hur statliga utlandslån förvaltas och återbetalas samt hur utländskt 
stöd förvaltas. Kontrollerna sker i efterhand. 
Den interna revisionen av skatteuppbörden utförs av Estlands riksskatteverk enligt 
internationella revisionsnormer. Uppbörden av importtullar sköts av den estniska 
generaltullstyrelsen. 
De lokala myndighetemas ekonomiska verksamhet kontrolleras av en särskild 
revisionskommitté som tillsätts av de respektive lokala politiska församlingarna. Inom 
ministerier, statliga organ och företag och liknande organisationer kommer interna 
kontrollfunktioner att upprättas. Bedrägerier riktade mot finansiella och ekonomiska 
intressen regleras genom en rad olika lagar, men det finns ingen särskild central 
myndighet för bedrägeribekämpning. 
108 
Bedömning av nuläget och framtidsutsikterna 
För att EU:s politik skall kunna genomföras på ett framgångsrikt sätt krävs att de 
nödvändiga funktionerna för detta inrättas, vilket även gäller området för intern finansiell 
kontroll. 
De estniska myndigheterna måste också säkerställa en effektiv handläggning av 
gemenskapens egna medel, vilket kommer att kräva ändringar i det nuvarande 
bokföringssystemet. Ett utvidgat samarbete med kommissionen inom detta område är 
önskvärt. 
Slutsats 
Inom området finansiell kontroll syns på medellång sikt inga väsentliga hinder för 
anslutning, även om betydande förberedelser kommer att krävas för att upprätta de 
förvaltnings- och kontrollsystem som behövs för att genomföra gemenskapspolitiken på 
ett effektivt sätt. 
Budgetkonsekvenser 
I meddelandet "Agenda 2000" anges den övergripande ekonomiska ram inom vilken 
budgetkonsekvenserna av framtida utvidgningar i medellångt perspektiv bör rymmas, för 
att de föreslagna riktlinjerna för gemenskapspolitiken skall kunna genomföras inom 
rimliga budgetramar. 
Det är för närvarande svårt, och förvisso för tidigt, att göra en exakt bedömning av 
budgetkonsekvenserna av varje enskilt kandidatlands anslutning. Budgetkonsekvenserna 
kommer i själva verket i stor utsträckning att bestämmas av en rad faktorer som: 
- Tidpunkten för varje lands anslutning. 
- Gemenskapspolitikens utveckling fram till den tidpunkten, i synnerhet besluten om den 
fortsatta reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken och nya riktlinjer för 
strukturåtgärderna. 
- Varje lands framsteg vad gäller tillväxt, konkurrenskraft och produktivitet samt förmåga 
att anta gemenskapens regelverk. 
- De övergångsåtgärder som kan bli ett resultat av förhandlingarna. 
Man kan idag endast ange storleksordningen för några budgetkategorier, och ge en allmän 
uppskattning som illustration. 
Utgifter 
Om man antar att reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken genomförs efter 
kommissionens föreslagna riktlinjer, skulle inte Estlands anslutning, under ett år då denna 
109 
reform tillämpas fullt ut, och endast för interventionsåtgärder på marknaden, innebära 
annat än en marginell ökning av utgifterna jämfört med motsvarande beräknade utgift för 
de nuvarande femton medlemsstaterna. 
Under antagande av en allt starkare tillväxt skulle anslagen för Estland när det gäller 
strukturåtgärder troligtvis ligga runt 4 % av landets BNI. 
Tillämpningen av övrig inre gemenskapspolitik i nyligen anslutna länder skulle innebära 
en ytterligare utgift som antagligen är större än deras relativa vikt i unionens BNI. För 
vissa av dessa politikområden står tilläggskostnaden för genomförandet nämligen också 
delvis i proportion till den berörda befolkningen, den geografiska spridningen eller antalet 
medlemsländer med vilka samordningsåtgärder och harmoniseringsåtgärder pågår. Som 
exempel motsvarar Estlands BNI för tillfället mindre än 0,1 % av unionens. 
I gengäld bör inte Estlands anslutning medföra några betydande tilläggsutgifter för 
unionens externa åtgärder. 
Slutligen måste man beakta att anslutningen av varje kandidatland kommer att betyda att 
landet inte längre har rätt till belopp från gemenskapens budget inom ramen för t.ex. 
Phare-programmet. 
Med hänsyn till ovanstående, kan utgifterna i samband med Estlands anslutning inom de 
tre nämnda områdena, beräknas uppgå till totalt mellan 0,3 och 0,4 miljarder ecu, per år 
2005-2006 (i 1997 års priser). 
Inkomster 
Vad gäller BNI-medlen och mervärdesskattemedlen sammanlagt - med hänsyn tagen i 
det sista fallet till utjämningsreglerna - bör de nyanslutna ländemas andel av 
gemenskapsbudgetens finansiering, vid ett antagande om en total tillämpning av systemet 
för egna medel, vara nära deras andel av unionens BNI. I Estlands fall skulle detta 
innebära mindre än 0,1%. Estlands andel i de traditionella egna medlen kommer att bero 
på strukturen hos landets handelsflöden vid tidpunkten för anslutningen. 
För att säkerställa fastställande, kontroll och tillhandahållande av traditionella egna medel 
i enlighet med gemenskapslagstiftningen kommer en anpassning av Estlands nuvarande 
tullsystem att bli nödvändig. För övrigt kommer en korrekt beräkning av BNI-medlen att 
kräva betydande förbättringar vad gäller tillförlitlighet, homogenitet och fullständighet 
hos de nationella räkenskaperna. Dessa förbättringar av statistiken kommer också att vara 
oundgängliga för att fastställa grunden för de egna medlen från mervärdesskatt, vilket 
också kommer att kräva en fullständig anpassning av Estlands mervärdesskattesystem till 
gemenskapsdirektiven. 
110 
4. DEN OFFENTLIGA FÖRVALTNINGENS FÖRMÅGA ATT TILLÄMPA 
GEMENSKAPENS REGELVERK 
Vid Europeiska rådets möte i Madrid i december 1995 konstaterades att de central- och 
östeuropeiska kandidatländemas integrering i EU ställer särskilda krav på anpassning av 
dessa länders offentliga förvaltning. I detta kapitel analyseras den offentliga förvaltningen 
i Estland, inklusive relevanta delar av rättsväsendet, och dess förmåga att nu och i 
framtiden leva upp till de krav som ställs i en modem, demokratisk stat. Analysen är 
särskilt inriktad på behovet att förvalta gemenskapens regelverk. 
4.1 Den offentliga förvaltningens organisation 
I kapitel 1 ges en beskrivning av Estlands konstitution och de offentliga institutionerna, 
inklusive de regionala och lokala myndigheterna, och deras befogenheter och uppgifter. 
Estlands statsförvaltning består av 14 ministerier och ett antal nämnder och 
tillsynsmyndigheter. Statsministerns kansli, statskansliet, spelar en väsentlig roll för 
utvärderingen och samordningen av statstjänstemännens arbete. Kontoret för europeisk 
integration, som rapporterar direkt till statsministern, arbetar löpande och ansvarar för 
fackmässigt stöd och samordning av frågor som rör EU-anslutningen. 
I lagen om regeringsmakten och lagen om offentliga myndigheter, som båda trädde i kraft 
i januari 1996, fastställs förhållandet mellan ministerierna och mellan myndigheter på 
central och lokal nivå samt vilka uppgifter befattningshavare och offentliga tjänstemän 
har och de villkor som gäller för dem. 
Estland upprätthåller principen att den offentliga förvaltningen skall vara politiskt 
fristående, även om de högsta postema inte alltid står helt fria från partipolitiskt 
inflytande. 
Efter 1991 har betydande personalminskningar gjorts inom förvaltningen. 
Regeringsministerierna har 2 150 anställda, andra regeringsorgan 9 620 och de regionala 
råden har 1 390. För de lokala myndigheterna finns inga siffror tillgängliga. Lönenivån är 
väsentligt lägre i offentlig förvaltning än i privat sektor. 
Regeringen har med internationellt stöd genomfört utbildningsprogram som syftar till att 
höja kompetensen hos personalen i den offentliga förvaltningen vad gäller frågor kring 
EU och effektiv offentlig förvaltning i ett demokratiskt samhälle byggt på 
marknadsekonomi. Därigenom har personalens kunskaper höjts avsevärt. För att 
samordna reformprocessen har regeringen upprättat en särskild förvaltningsorganisation 
bestående av en ministerkommitté som lägger fast riktlinjer och presenterar förslag på 
regeringens vägnar, samt ett råd med högre befattningshavare som företräder de berörda 
ministerierna. Ett nationellt utbildningsinstitut för offentliga tjänstemän verkar under 
överinseende från statskansliet. 
m 
Trots sina begränsade personalresurser har kontoret för europeisk integration fortlöpande 
utvecklat sin samordningskapacitet. (Se även det avsnitt i inledningen som handlar om 
förhållandet mellan Europeiska unionen och Estland). 
4.2 Administrativ och rättslig kapacitet 
Estland utgjorde en del av Sovjetunionen fram till 1991 och administrerades då enligt ett 
planekonomiskt system. I det kommunistiska systemet förkastades idén om att den 
offentliga makten utövas under lagarna, och rättsväsendet och förvaltningen var 
underkastade förverkligandet av partiets politik. På grund av detta blev både 
förvaltningen och rättsväsendet självt i allmänhetens ögon redskap för politisk kontroll. 
Det finns fortfarande ett betydande behov av att utveckla strukturerna och funktionssättet 
i Estlands offentliga förvaltning. Det som redan har uppnåtts bör dock inte underskattas. 
Trots problemen, och möjligen delvis på grund av behovet av omorganisering, har 
Estlands offentliga förvaltning i flera fall uppvisat en anmärkningsvärd flexibilitet. 
De flesta ministerier är små och har en hög arbetsbelastning. Hur pass effektivt ett 
ministerium fungerar beror ofta mer på egenskaperna hos personerna i ledande ställning 
än på hur institutionen ifråga är organiserad. Bristande medelstilldelning är ett ständigt 
problem för alla ministerier. I 1997 års budget gavs dock särskilt företräde åt 
försvarsministeriet och det ministeriet är i färd med att vidga sina verksamhetsområden 
och befogenheter. Statskansliet håller ännu på att, med internationellt stöd, utveckla sin 
roll. Användandet av informationsteknik ligger överlag redan på en hög nivå inom 
Estlands offentliga förvaltning. 
Det finns en fullgod rättslig grund för den offentliga förvaltningen. Det förekommer 
betydande politiska påtryckningar på de offentliga tjänstemännen, särskilt på lokal nivå 
men även inom de centrala ministerierna. Utvecklingen tycks emellertid gå mot en allt 
mer oberoende offentlig förvaltning. 
Den offentliga förvaltningen är underbemannad. Även om den begränsade storleken på 
Estlands förvaltningar i vissa avseenden underlättar personalutveckling och reformer i 
förvaltningsorganisationen, så innebär den lilla personalstyrkan också att viktiga 
funktioner ofta är beroende av ett ganska begränsat antal individer. Därigenom blir 
ministerierna sårbara för personalflykt till det privata näringslivet (vilket framför allt 
hänger samman med lönenivåerna), och detta kan resa frågetecken beträffande 
ministeriemas förmåga att genomföra sina uppgifter. 
Allmänhetens förtroende för den offentliga förvaltningen har inte säkerställts. Det 
föreligger omfattande missnöje med vad man upplever som missförhållanden i vissa delar 
av förvaltningen, även på lokal nivå. Det finns sällan detaljerade belägg för dessa 
uppfattningar, även om det förekommer dokumenterade fall. 
Även om regeringens reforminitiativ är ett steg i rätt riktning behöver de få en klarare 
inriktning och intensifieras betydligt som ett led i förberedelserna för EU-anslutningen. 
112 
Det finns stora skillnader i professionalism och utbildning. Inom dessa områden erhåller 
Estland betydande internationellt stöd. 
Det allvarligaste problemet i samband med EU-anslutningen är det stora antal initiativ 
som måste tas samtidigt inom lagstiftnings- och förvaltningsområdet. Samordningen av 
dessa kommer att innebära en svår utmaning för Estlands förvaltning. Regeringens 
tillvägagångssätt innefattar en sammanhållen, om än inte heltäckande, planering för de 
genomförandebestämmelser som anges i kommissionens vitbok. Kontoret för europeisk 
integration kommer att behöva förstärkas. 
Nyckelområden for genomförandet av gemenskapens regelverk 
Enhetlig tillämpning av EG-rätten: En korrekt tillämpning av gemenskapens regelverk 
förutsätter att medlemsstatemas rättsvårdande myndigheter har möjlighet att tillämpa 
fördragets bestämmelser om enhetlighet vid genomförandet av gemenskapens regelverk 
och att de kan säkerställa att den inre marknaden, och gemenskapspolitiken i allmänhet, 
fungerar på avsett vis. En välutbildad domarkår av hög standard och med tillräckliga 
resurser till sitt förfogande är nödvändig för att domstolarna skall kunna tillämpa EG-
rätten, inklusive frågor om direkt effekt och mål som skall hänskjutas till Europeiska 
gemenskapemas domstol för förhandsavgörande i enlighet med artikel 177 i EG-
fördraget. 
Rättsväsendet i Estland uppvisar stora svagheter, i synnerhet i form av resursbrist och 
brist på sakkunskap. Mot bakgrund av detta tvivlar kommissionen starkt på att systemet 
kan säkerställa att gemenskapens regelverk tillämpas i praktiken. 
Den inre marknaden: En förutsättning för att Estland skall kunna säkerställa en korrekt 
tillämpning av gemenskapens regler om den inre marknaden, särskilt fri rörlighet för 
varor och tjänster, är att det finns högt utvecklade och välfungerande myndigheter med 
uppgift att utfärda föreskrifter, standardisera, certifiera och övervaka genomförandet och 
att de är kapabla att handla i full överensstämmelse med EG:s regler. Dessa spörsmål 
analyseras i kapitel 3.1 ("De fyra friheterna"). 
Den estniska förvaltningens förmåga att förverkliga den fria rörligheten för varor är ännu 
inte helt tillfredsställande, huvudsakligen på grund av begränsade personalresurser. En 
del framsteg har gjorts vad gäller åtskillnad av funktionerna utvärdering och certifiering, 
vilket ger ökad överensstämmelse med EU:s system. Inom området fri rörlighet för 
tjänster är situationen i vissa avseenden tillfredsställande, men medan centralbankens och 
de privata bankemas tillsynsverksamhet fungerar väl (28 personer arbetar med detta på 
Estlands centralbank), så har tillsynsmyndigheten för försäkringsbolag, med 14 
tillsynstjänstemän, och försäkringsinspektionen, med endast 12 anställda, otillräckliga 
resurser. 
För att nå upp till EU:s krav på detta område behöver antalet anställda öka. 
113 
Konkurrens: Som nämnts i kapitel 3.1 ("Konkurrens") krävs det, för att 
konkurrenslagstiftningen skall kunna genomdrivas, att övervakningsmyndigheter inrättas 
för att kontrollera bestämmelser mot konkurrensbegränsande samverkan och statligt stöd. 
Vidare krävs att rättssystemet, den offentliga förvaltningen och berörda ekonomiska 
aktörer har tillräcklig kunskap om konkurrenslagstiftningen och -politiken. 
Huvudmyndigheten i Estland är konkurrensnämnden som har 22 anställda, vilket är 
alltför få. Kunskapsnivån är inte hög, även om konkurrensnämnden för närvarande 
fungerar tillfredsställande. För att kunna genomföra EU:s krav på detta område måste 
personalresurserna förstärkas. 
Telekommunikation: För att kunna utforma och genomföra gemenskapens talrika 
förordningar om avreglering är det nödvändigt att det organ som ansvarar för reglerna och 
politiken på detta område är helt fristående från operatörerna. 
I Estland vilar regleringsansvaret för telekommunikationer hos ministeriet för transporter 
och telekommunikationer (60 anställda, varav 4 inom telekommunikation) samt hos 
telekommunikationsinspektionen (35 anställda) som organiserar användandet av 
radiofrekvenser, typgodkännanden för radioutrustning och övervakar användandet av 
radioutrustning. Sammantaget tycks dessa instanser ha den potential som krävs för att 
tillämpa gemenskapens regelverk inom telekommunikationsområdet. 
Indirekt beskattning: En effektiv tillämpning av gemenskapens regelverk för indirekt 
beskattning förutsätter att det finns en förvaltning som kan genomföra EG:s lagstiftning 
om harmonisering av mervärdesskatt och punktskatter under förhållanden där 
skattekontrollerna vid EU:s inre gränser har avskaffats. Punktskattesystemet bygger på 
skatteupplag, och skatten förfaller till betalning när varorna konsumeras. Skattesatsen är 
den som gäller i den medlemsstat där sådan konsumtion sker. Allt detta ställer stora krav 
på den myndighet som handhar dessa frågor; den måste vara högt utvecklad, kompetent, 
resursstark och ha en hög grad av integritet. 
I Estland är finansministeriet, med dess sammanlagt 800 anställda, behörig myndighet på 
detta område. På grund av hög personalomsättning - vilket delvis beror på att erfaren 
personal rekryteras av den privata sektorn - är det svårt att bedöma de anställdas 
kompetens. För att gemenskapens regelverk skall kunna tillämpas effektivt inom detta 
område kommer det att bli nödvändigt att befästa och förbättra personalens kompetens 
över lag och i detta ingår utbildningsåtgärder och högre löner. 
Jordbruk: De krav som ställs på förvaltningen på jordbruksområdet rör främst 
veterinärmedicinsk och fytosanitär kontroll, skyddet av folkhälsan och fri rörlighet för 
jordbruksprodukter. Vidare måste förmågan finnas att förvalta den gemensamma 
jordbrukspolitikens instmment och bestämmelser. I detta ingår finansiell kontroll och 
officiell statistik av hög standard. Dessa spörsmål behandlas i kapitel 3.4 ("Jordbruk") 
och, vad beträffar allmänna normer på statistikområdet, i kapitel 3.3 ("Statistik"). 
114 
Vad gäller veterinärmedicinsk och fytosanitär kontroll måste kapaciteten inom Estlands 
förvaltning höjas avsevärt. Den statliga veterinär- och livsmedelsinspektionen har 571 
anställda och de tre största institutionerna för växtskydd har 106 anställda. För 
tillämpningen av de allmänna bestämmelserna i den gemensamma jordbrukspolitiken 
behöver förvaltningen organiseras på ett lämpligt sätt. Jordbruksministeriet har 115 
anställda. 
För att EU:s krav på detta område skall kunna uppfyllas kommer avsevärda förbättringar 
att krävas. 
Transporter: Att tillämpa reglerna om EU:s inre marknad och om konkurrens, utveckla 
infrastrukturen och genomföra andra delar av gemenskapens regelverk på 
transportområdet är en utmaning för förvaltningen i nya medlemsstater. 
Den ansvariga myndigheten i Estland är ministeriet för transporter och 
telekommunikationer som totalt har 60 anställda (varav 56 inom transportområdet). En 
del problem uppstår på grund av brist på kvalificerad personal. Detta ger anledning till 
särskilda farhågor när det gäller möjligheten att genomdriva säkerhetskontroller. 
Sysselsättning och sociala frågor: Ett viktigt administrativt krav enligt gemenskapens 
regelverk på detta område är tillräcklig inspektionskapacitet, särskilt när det gäller hälsa 
och säkerhet i arbetet. 
Yrkesinspektionen i Estland (77 inspektörer) behöver utöka personalstyrkan och 
sakkunskapen betydligt. 
Regionalpolitik och sammanhållning: De främsta krav som ställs på förvaltningen på 
detta område är att det finns lämpliga och effektiva administrativa organ. I synnerhet 
krävs en hög kompetensnivå och integritet för att hantera gemenskapens fondmedel. 
Initiativ för regional utveckling samordnas i Estland av avdelningen för lokala 
myndigheter och regional utveckling inom inrikesministeriet, som har 20 anställda inom 
detta område. Dessa arrangemang är ännu inte heltäckande. Beträffande finansiell 
kontroll är situationen ännu inte tillfredsställande (se nedan om "Finansiell kontroll"). För 
en effektiv förvaltning av gemenskapens regelverk på detta område kommer det i 
synnerhet att krävas att man upprättar de administrativa samt budget- och kontrollmässiga 
strukturer som är nödvändiga. 
Miljö: EU:s miljöpolitik innebär att miljöskyddsfrågorna skall beaktas inom alla EU:s 
politikområden och detta gör att de krav som ställs på förvaltningen kan bli mycket 
omfattande och gälla många organ som annars inte förknippas med miljöfrågor. 
Huvudansvaret ligger emellertid hos miljöministerierna och myndigheter som sorterar 
under dem. 
Miljöministeriet i Estland har 105 anställda. Övervakningen utförs av myndigheter inom 
denna sektor med bistånd från den statliga inspektionen och 17 offentliga organ för 
115 
miljöövervakning ute i landet. Dessa arrangemang är ännu inte tillräckliga eftersom 
tjänstegrenarna inte har resurser för att genomdriva lagstiftningen. För en effektiv 
tillämpning av gemenskapens regelverk på detta område kommer det att krävas förbättrad 
utbildning, modernare utrustning och större investeringar i personalresurser. 
Konsumentskydd: På detta område kräver en effektiv förvaltning av gemenskapens 
regelverk att det övergripande ansvaret läggs på ett särskilt statligt organ som kan 
utarbeta, genomföra och upprätthålla efterlevnaden av konsumentpolitiken och 
konsumentskyddslagstiftningen. 
I Estland är det ekonomiministeriets avdelning för den inhemska marknaden som 
tillsammans med den till hälften självständiga nämnden för konsumentskydd (55 
anställda) ansvarar för konsumentfrågor. Icke-statliga konsumentorganisationer har 
alltjämt en svag ställning i Estland. Det finns fortfarande oklarheter kring den exakta 
omfattningen av och målen för konsumentpolitiken. Detta förklarar delvis svårigheterna 
att genomdriva konsumentlagstiftningen. Till andra orsaker som bör beaktas hör bristen 
på sakkunnig personal, organisatoriska brister samt brist på lyhördhet för 
konsumentfrågor inom rättsväsendet. 
Rättsliga och inrikes frågor: Justitie- och inrikesministerierna har ansvaret för rättsliga 
och inrikes frågor. Myndigheterna måste vara i stånd att ta itu med frågor om asyl och 
invandring, gränsövervakning, polissamarbete och rättsligt samarbete. Det finns ett 
övergripande behov av välutbildad personal i tillräckligt antal med hög grad av integritet. 
Justitie- och inrikesministerierna i Estland har tillräckliga personalresurser. Kapaciteten 
att behandla asyl- och invandringsfrågor är ännu inte säkerställd genom nämnden för 
medborgarskaps- och invandringsfrågor, men betydande framsteg görs. Gränshanteringen 
har reformerats och ytterligare förbättringar är på väg. Även polisen reformeras och 
specialstyrkor har inrättats. Man har gjort betydande framsteg vad gäller att förbättra det 
rättsliga samarbetet. En effektiv tillämpning av gemenskapens regelverk inom detta 
område kommer att kräva större finansiella resurser och personalresurser samt en 
intensifiering av de nuvarande reformsträvandena. 
Tull: För att tillämpa gemenskapens regelverk på detta område krävs tillräcklig 
infrastruktur och utrustning, bl.a. datorisering och resurser att företa utredningar. Vidare 
måste en effektiv tullmyndighet skapas med ett tillräckligt antal kvalificerade och 
motiverade tjänstemän med hög grad av integritet. 
Tullmyndigheten i Estland har 1 100 anställda. På grund av den höga 
personalomsättningen är det svårt att bedöma myndighetens effektivitet och därmed 
också om antalet anställda är tillräckligt. För att gemenskapens regelverk skall kunna 
tillämpas på detta område krävs att erfaren och kvalificerad personal stannar kvar samt att 
tullkontrollen vid gränserna får större resurser. 
Finansiell kontroll: För att skydda gemenskapens finansiella intressen krävs att enheter 
för bedrägeribekämpning inrättas, att specialistkompetens utvecklas genom utbildning 
116 
(utredare, åklagare, domare) och att särskilda samarbetsformer förstärks. För att 
genomföra gemenskapens politik, i synnerhet för jordbruket och strukturfonderna, krävs 
effektiva förvaltnings- och kontrollsystem för offentliga utgifter och bestämmelser om 
bedrägeribekämpning. På det administrativa planet är det viktigt att klart skilja mellan 
extern och intern kontroll. Polisen och rättsväsendet måste ha förmåga att handskas med 
komplicerad gränsöverskridande ekonomisk brottslighet (inklusive bedrägerier, 
korruption och tvättning av pengar) som kan beröra gemenskapens finansiella intressen. 
Det viktigaste externa kontrollorganet i Estland är riksrevisionsbyrån med 80 anställda. 
Med tanke på uppgiftemas omfattning är detta en liten personalstyrka. För att 
gemenskapens regelverk skall kunna tillämpas inom detta område krävs att avsevärda 
ansträngningar görs för att upprätta de erforderliga förvaltnings- och kontrollsystemen. 
4.3 Allmän bedömning 
För att det på medellång sikt skall finnas tillräcklig kapacitet för att förvalta 
gemenskapens regelverk krävs genomgripande reformer av Estlands förvaltningsstruktur. 
Vad beträffar rättsväsendets förmåga att tillämpa gemenskapens lagstiftning är det svårt 
att göra en slutlig bedömning i detta skede. 
117 
C. SAMMANFATTNING OCH SLUTSATS 
Estland lämnade in sin ansökan om anslutning till Europeiska unionen den 24 november 
1995. Ansökan är en del av det historiska skeende som markerar slutet på Europas 
delning och utgör ett tecken på demokratins förankring i landet. 
I enlighet med artikel O i fördraget har kommissionen på rådets begäran utarbetat ett 
yttrande över Estlands ansökan om anslutning. 
Estlands förberedelse inför anslutningen har bland annat byggt på frihandelsavtalet som 
trädde i kraft den 1 januari 1995. Europeiska unionen och Estland undertecknade 
Europaavtalet den 12 juni 1995. Så snart ratifikationsförfarandet är avslutat och avtalet 
trätt i kraft, kommer det att ersätta frihandelsavtalet. Ett annat viktigt led i strategin inför 
anslutningen är genomförandet av åtgärderna i vitboken om den inre marknaden från maj 
1995, vilket sker i enlighet med ett program som den estniska regeringen fastställde i juni 
1996. Regeringen har upprättat nationella samordningsstrukturer med uppgift att 
genomföra den europeiska integrationspolitiken. 
Ansökan om anslutning har utvärderats med ledning av de kriterier som fastställdes vid 
Europeiska rådets möte i Köpenhamn i juni 1993. Enligt slutsatserna från detta möte 
kan de kandidatländer i Öst- och Centraleuropa som så önskar bli medlemmar i 
Europeiska unionen om de uppfyller följande krav: 
- Kandidatlandet har uppnått en institutionell stabilitet som garanterar demokrati, 
rättssäkerhet, mänskliga rättigheter och respekt för och skydd av minoriteter. 
- Det finns en fungerande marknadsekonomi samt förmåga att hantera konkurrens 
och marknadskrafter inom unionen. 
- Landet kan påta sig de skyldigheter som följer med ett medlemskap och ansluta 
sig till målen för den politiska, ekonomiska och monetära unionen. 
Bedömningen avseende deSsa tre grupper av kriterier - politiska kriterier, ekonomiska 
kriterier och kriterier rörande förmågan att tillägna sig gemenskapens regelverk - beror 
även av bedömningen av förvaltningens och rättsväsendets förmåga att genomföra 
demokratiska och marknadsekonomiska principer liksom deras förmåga att i praktiken 
tillämpa och upprätthålla respekten för gemenskapens regelverk. 
Den metod som följts består i en mot framtiden syftande analys på medellång sikt av 
läget i varje kandidatland med beaktande av framsteg som gjorts och de reformer som 
redan inletts. Beträffande de politiska villkoren har kommissionen i sin bedömning inte 
118 
stannat vid en formell redogörelse för institutionerna, utan gjort en bedömning av hur 
demokratin verkligen fungerar. 
1. Politiska kriterier 
Institutionerna i Estland fungerar på normalt och stabilt sätt och vinnlägger sig om att 
respektera gränserna för sina befogenheter och om att samarbeta med varandra. Valen 
1992 och 1995 var fria och rättvisa och det senare ledde till maktskifte. Oppositionen tar 
på normalt vis del i institutionemas arbete. Arbetet med att förbättra det sätt på vilket 
rättsväsendet fungerar och med att intensifiera kampen mot korruption måste fortsätta i 
oförminskad takt. 
Det finns inga större problem vad beträffar respekten för grundläggande rättigheter, men 
Estland måste vidta åtgärder för att påskynda naturalisationsförfarandet så att de 
rysktalande icke-medborgarna kan integreras bättre i det estniska samhället. 
Estland uppvisar sålunda de kännetecken som utmärker en demokrati med stabila 
institutioner som garanterar de rättsstatliga principerna och de mänskliga rättigheterna. 
2. Ekonomiska kriterier 
Efter den kraftiga produktionsnedgång som följde på självständigheten började ekonomin 
åter växa från och med andra halvåret 1993 (+4 % år 1996). Regeringen har mer eller 
mindre iakttagit principen om balans i den offentliga sektoms utgifter. Utlandsskulden är 
låg, trots att Estland har ett betydande handelsunderskott. Inflationstakten har minskat 
under de senaste åren, men uppgick 1996 till 23,1 %. Landet som har en befolkning på 
1,5 miljoner invånare har en BNP per capita på 23 % av genomsnittet i Europeiska 
unionen. Jordbruket sysselsätter 8 % av den aktiva befolkningen och motsvarar 7 % av 
mervärdet. 54 % av Estlands export går till Europeiska unionen och 66 % av dess import 
kommer från unionen. 
Estlands situation i förhållande till de ekonomiska kriterier som ställdes upp av 
Europeiska rådet i Köpenhamn är följande: 
Estland kan betraktas som en hållbar marknadsekonomi. Utrikeshandeln har 
liberaliserats och den offentliga sektorn har privatiserats. Priserna har liberaliserats i 
mycket stor utsträckning. Sedelfondsystemet och den försiktiga skattepolitiken har 
bidragit till att minska inflationen. De rättsliga ramarna är till stora delar införda. 
Jordreformen har dock gått långsamt, och reformen av pensionssystemet har ännu inte 
inletts. 
119 
Estland borde kunna göra de framsteg som krävs för att på medellång sikt klara av 
konkurrenstrycket och marknadskrafterna i unionen, under förutsättning att särskilt 
exporten diversifieras. Införandet av en basväxelkurs och de låga lönekostnaderna har 
underlättat övergången mot den lätta industrin som källa till utländskt kapital. 
Banksektorn är sund och utvecklas snabbt. Estland har varit ett viktigt mål för utländska 
direktinvesteringar, även om dessa har minskat på sista tiden. Exportbasen förblir relativt 
liten och behovet av finansiering som orsakats av de ökande underskotten i handels- och 
betalningsbalanserna är en källa till oro. 
3. Förmåga att fullgöra de skyldigheter som följer med anslutningen 
Övertagande av gemenskapens regelverk har bedömts med ledning av flera faktorer: 
- Europaavtalet som innehåller bestämmelser om i synnerhet etableringsrätt, 
nationell behandling, fri handel, intellektuell äganderätt och offentlig upphandling. 
- Genomförandet av de i vitboken uppräknade åtgärder som är väsentliga för 
upprättandet av den inre marknaden. 
- Stegvis införlivande av övriga delar av gemenskapens regelverk. 
Estland har redan gjort betydande ansträngningar för att fullgöra vissa skyldigheter enligt 
Europaavtalet redan innan detta har trätt i kraft. Landet fullgör sina skyldigheter enligt 
frihandelsavtalet och respekterar den tidsplan som fastställts i detta. Inga allvarliga 
bilaterala problem har förekommit. Estland har också antagit stora delar av gemenskapens 
regelverk beträffande den inre marknaden och har på ett tillfredsställande sätt börjat att 
införliva de förordningar och direktiv som anges i vitboken. När det gäller bolagsrätt, 
redovisning, skydd av personuppgifter och liberaliseringen av kapitalmarknaden håller 
landet på att införa en rättslig grund. Ett omfattande arbete återstår i fråga om offentlig 
upphandling, immaterialrätt, finansiella tjänster, skatt och konkurrens (i synnerhet 
öppenheten kring statligt stöd). 
Trots de framsteg som har gjorts när det gäller införlivandet av lagstiftningen, råder det 
tvekan om den estniska förvaltningens förmåga att tillämpa den rättsliga ramen. De 
avsevärda brister som för närvarande föreligger på torde vara tillfälliga, med tanke på den 
nuvarande administrativa personalens kompetens. 
Vad gäller de övriga delar av gemenskapens regelverk bör det inte innebära några 
särskilda svårigheter för Estland, under förutsättning att det fortsätter sina förberedelser 
för en anslutning, att på medellång sikt tillämpa gemenskapens regelverk inom följande 
områden: utbildning, ungdomsfrågor och yrkesutbildning, forskning och teknisk 
utveckling, audiovisuella frågor, små och medelstora företag, utrikeshandel och 
utvecklingssamarbete. 
120 
Estland måste däremot göra betydande framsteg beträffande statistik, fiske, 
konsumentskydd och tullkontroller. 
Estland har gjort framsteg i omstruktureringen av sin industri. Om de nuvarande 
ansträngningarna fortsätter, torde landet på medellång sikt kunna integreras på den inre 
marknaden. 
Estland går raskt framåt med liberaliseringen av sina telekommunikationer. Om de 
nuvarande ansträngningarna att libéralisera och att överta lagstiftning fortsätter, bör 
landet kunna tillämpa gemenskapens regelverk på medellång sikt. 
Beträffande miljön krävs mycket omfattande ansträngningar, inbegripet stora 
investeringar och en förstärkning av förvaltningens förmåga att effektivt tillämpa 
lagstiftningen. Ett partiellt övertagande av gemenskapens regelverk är möjligt på 
medellång sikt. Ett fullständigt övertagande skulle kunna ske på lång sikt. 
Estland har gjort framsteg beträffande övertagandet av gemenskapens regelverk på 
transportområdet, men förbättringar är nödvändiga beträffande godstransporter på väg 
och till sjöss. Säkerhetsfrågorna förtjänar också särskild uppmärksamhet. Om dessa 
villkor uppfylls, bör en anslutning på medellång sikt inte innebära några större problem. 
Investeringar är dock nödvändiga för att utveckla det transeuropeiska nätet för att man 
skall kunna garantera att den inre marknaden fungerar bra. 
Estland skulle kunna börja tillämpa gemenskapens gällande regelverk avseende 
sysselsättning och sociala frågor på medellång sikt, om landet vinnlägger sig om att 
anpassa sin lagstiftning till Europeiska unionens standarder när det gäller till exempel 
säkerhet och hälsa i arbetet och arbetsrätt. 
Om Estland, när det gäller regionalpolitik och sammanhållning, inför de förvaltnings-
och budgetmässiga ramar som behövs och vidtar de åtgärder som är nödvändiga för att 
införa en lämplig förvaltningsstruktur för finansiell kontroll torde det på medellång sikt 
vara möjligt för landet att utnyttja de regionala strukturfonderna för att på ett effektivt sätt 
ge stöd åt landet 
Jordbrukssektorn måste omstruktureras. Endast ett fåtal av de instrument som krävs för 
att tillämpa den gemensamma jordbrukspolitiken finns för närvarande. Stora 
ansträngningar kommer att behövas för att förbereda anslutningen på medellång sikt. 
Vad beträffar energisektorn har Estland inte något kärnkraftsprogram och det kommer 
inte att bereda landet några svårigheter att respektera bestämmelserna i Euratomfördraget. 
Estland bör på medellång sikt kunna anpassa sin lagstiftning till största delen av 
gemenskapens regelverk på energiområdet om landet fortsätter sina ansträngningar 
rörande monopolens sätt att fungera, fastställande av priser, tillträdet till energinäten och 
omstruktureringen av oljeskifferindustrin. 
121 
På grundval av bedömningen av samtliga berörda områden är det svårt att idag bedöma 
hur snart Estland kommer att kunna överta och genomföra de åtgärder som behövs för att 
avskaffa kontrollerna vid de inre gränserna och att flytta dessa kontroller till unionens 
yttre gräns. 
Estlands deltagande i den tredje etappen i den ekonomiska och monetära unionen 
vilken förutsätter en samordning av den ekonomiska politiken och en fullständig 
liberalisering av kapitalrörelserna skulle kunna innebära svårigheter på medellång sikt. 
Det är ännu för tidigt för att bedöma om landet vid tidpunkten för anslutningen kommer 
att vara kapabelt att ingå i euroområdet. Estlands förmåga att uppfylla 
konvergenskriterierna beror på hur väl de pågående strukturförändringarna lyckas och 
utgör under inga omständigheter ett villkor för anslutning. 
Vad rättsliga och inrikes frågor beträffar har Estland ett besvärligt utgångsläge, men 
uppmuntrande framsteg har gjorts särskilt när det gäller kontrollen av gränserna. Stora 
och intensiva ansträngningar kommer att behövas om landet skall kunna tillämpa 
gemenskapens regelverk på medellång sikt. 
Estland torde utan svårighet kunna anpassa sig till de skyldigheter som följer av den 
gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. 
Estland har dessutom inga gränstvister med någon medlemsstat och inte heller med någon 
av de andra kandidatländerna. Estland ger hög prioritet åt sina relationer med Ryssland 
och har gjort stora framsteg på detta område även om något avtal om gemensam 
gränsdragning ännu inte har undertecknats. 
4. Förvaltningens och rättsväsendets förmåga 
Estland bör göra betydande reforminsatser inom förvaltningen för att på medellång sikt 
kunna förfoga över det förvaltningssystem som är nödvändigt för att införa och tillämpa 
gemenskapens regelverk på ett verkningsfullt sätt. 
Rättsväsendets förmåga att garantera en enhetlig tillämpning av gemenskapsrätten är av 
stor betydelse, särskilt för genomförandet av den inre marknaden. Det är svårt att i detta 
skede göra en utvärdering av det området även om Estland nyligen genomfört ett program 
för att anställa nya domare. 
Sammanfattning 
Efter genomförd bedömning har kommissionen kommit till följande slutsatser: 
- Estland uppvisar de kännetecken som utmärker en demokrati med stabila 
institutioner som garanterar de rättsstatliga principerna, de mänskliga rättigheterna samt 
respekten för och skyddet av minoriteter. Åtgärder måste dock vidtas för att naturalisera 
de rysktalande icke-medborgarna i snabbare takt så att de kan integreras bättre i det 
estniska samhället. 
122 
- Estland kan betraktas som en hållbar marknadsekonomi och torde ha förmåga att 
göra de framsteg som krävs för att klara konkurrenstrycket och marknadskrafterna inom 
unionen på medellång sikt. 
- Estland har gjort framsteg när det gäller införlivande och tillämpning av 
gemenskapens regelverk, särskilt vad gäller den inre marknaden. Om landet fortsätter sina 
ansträngningar borde det på medellång sikt helt kunna delta i den inre marknaden. 
Dessutom kommer särskilda ansträngningar, särskilt i investeringshänseende, att fordras 
för att landet helt skall kunna tillämpa gemenskapens regelverk, särskilt när det gäller 
miljön. Det är nödvändigt att Estland fortsätter att förbättra sina förvaltningsstrukturer för 
att förfoga över de instrument som krävs för att tillämpa och upprätthålla respekten för 
gemenskapens regelverk. 
I ljuset av dessa överväganden, rekommenderar kommissionen att 
anslutningsförhandlingar inleds med Estland. 
Den förstärkta strategin inför anslutningen kommer att hjälpa Estland att snabbare 
förbereda sig inför de krav som är förknippade med medlemskapet genom att landet 
vinnlägger sig om att åtgärda de svaga punkter som fastställs i yttrandet. Kommissionen 
kommer senast vid utgången av 1998 att lägga fram en rapport om de framsteg som 
Estland gjort. 
123 
BILAGOR: 
PARLAMENTETS SAMMANSÄTTNING 
Eârii Antal mandat 
Samlingspartiet och Landsbygdens folk 41 
Reformpartiet 19 
Centerpartiet 16 
Fäderneslandet 8 
De moderata 6 
Vårt hem är Estland 6 
Högersinnade 5 
124 
.10-06-*>7 
Single Market: White Paper measures 
This table is based on information provided by the Estonian authorities and confirmed by them as correct as at the end of June 1997. It does not 
indicate the Commission's agreement with their analysis. The table includes directives and regulations cited in the White Paper which total 899. 
These have been listed in accordance with the categorization used in the White Paper and in relation to the policy areas covered. The table 
shows the number of measures for which the Estonian authorities have notified the existence of adopted legislation having some degree of 
compatibility with the corresponding White Paper measures. 
White Paper chapters 
1 .Free Movement of Capital Estonia 
Number of White Paper measures 
2.FM and Safety of Industrial Products Estonia 
Number of White Paper measures 
3.Com petition Fstonia 
Number of White Paper measures 
4.Social policy and action Fslonia 
Number of White Paper measures 
5.Agriculture Estonia 
Number of White Paper measures 
6.Transport Estonia 
Number of White Paper measures 
7.Audiovisual Estonia 
Number of White Paper measures 
8.Environment Estonia 
Number of White Paper measures 
^Telecommunication Estonia 
Number of White Paper measures 
lO.Direct Taxation Estonia 
Number of White Paper measures 
11 .Free movement of goods Estonia 
Number of White Paper measures 
12.PubIic Procurement Estonia 
Number of White Paper measures 
13.Financial services Estonia 
Number of White Paper measures 
14.Protection of personal data Estonia 
Number of White Paper measures 
lS.Company Law Estonia 
Number of White Paper measures 
16.Accountancy Estonia 
Number of White Paper measures 
17.Civillaw Estonia 
Number of White Paper measures 
18.Mutual rec. of prof. Quai. Estonia 
Number of White Paper measures 
19.1ntellectual property Estonia 
Number of White paper measures 
20.Energy Estonia 
Number of Whits Paper measures 
H.Customs law Estonia 
Number of White Paper measures 
22.1ndirect Taxation Estonia 
Number of White Paper measures 
23.Consumer Protection Eston,a 
Number of White Paper measures 
Total Eston,a 
Number of White Paper measures Direc 
Stage 
I 
3 
3 
16 
56 
0 
3 
9 
12 
10 
93 
3 
19 
1 
1 
4 
31 
0 
9 
1 
2 
0 
0 
2 
5 
8 
13 
0 
0 
2 
2 
2 
3 
0 
1 
0 
2 
1 
5 
5 
10 
0 
2 
15 
15 
5 
8 
87 
295 tives 
Stage 
II/III 
1 
l 
3 
104 
0 
0 
5 
15 
0 
46 
6 
15 
0 
0 
0 
7 
0 
7 
2 
2 
0 
0 
0 
i 
6 
8 
2 
2 
3 
3 
1 
2 
0 
1 
0 
16 
2 
3 
1 
2 
0 
1 
26 
54 
0 
3 
58 
293 Reguli 
Stage 
I 
0 
0 
0 
4 
1 
1 
0 
0 
10 
62 
0 
8 
0 
0 
3 
7 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
1 
3 
7 
14 
0 
0 
0 
0 
22 
99 itions 
Stage 
II/III 
0 
0 
0 
i 
0 
0 
2 
2 
0 
2 
0 
13 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
1 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
0 
3 
0 
0 
112 
184 
2 
6 
0 
0 
116 
212 Total 
4 
4 
19 
l(>5 
1 
4 
16 
29 
20 
203 
9 
55 
1 
1 
7 
45 
0 
16 
3 
4 
0 
0 
2 
6 
14 
21 
2 
2 
5 
6 
3 
5 
0 
2 
0 
18 
3 
n 
7 
15 
119 
201 
43 
75 
5 
II 
283 
899 
Source: TAIEX 
Statistiska uppgifter 
Om inget annat uttryckligt anges, har de uppgifter som finns i denna bilaga insamlats av Estlands statistikkontor 
(EESTI STATISTIKAAMET) med vilket Eurostat och medlemsstaternas statistikorgan har samarbetat sedan flera år 
tillbaka inom ramen för Phare-prograrnmet. Inom ramen för detta samarbete har man regelbundet insamlat och spridit 
data för att göra det möjligt att tillämpa EU:s regler och praxis för statistik. Uppgifterna nedan har i så stor 
utsträckning som möjligt sammanställts enligt EU:s definitioner och standarder, vilka i några fall skiljer sig från 
nationell praxis. Detta kan ibland ge upphov till skillnader mellan de uppgifter som anges här och de som anges på 
andra ställen i yttrandet, vilka i allmänhet grundas på de individuella kandidatländernas uppdaterade svar på den enkät 
de fick i april 1996. Att EU:s regler för statistik tillämpats fullt ut på detta material kan dock inte garanteras, i 
synnerhet inte för de uppgifter som inte levererats via Eurostat utan direkt av de berörda länderna. I görligaste mån har 
metodologiska anmärkningar som beskriver statistikens innehåll och exakthet lämnats för de uppgifter som återfinns i 
denna bilaga. Uppgifterna bygger på information som fanns tillgänglig i maj 1997. 
Totalyta 
Folkmängd (i slutet av perioden) 
- Totalt 
- Kvinnor 
-Män 
Folktäthet 
Stadsbefolkning 
Dödlighet 
Födelsetal 
Inkomst och BNP per capita 
-Genomsnittlig lön per anställd 
-BNP per capita 
Produktionens struktur: BruttoffirMdlingsvärdc per bransch 
-jordbruk 
-industri 
-bygg- och anläggningsverksamhet 
-tjänster 1990 1993 1994 1995 1996 
1000 hektar 
4522.7 4522.7 4522.7 4522.7 
i 1000-tal 
1506.9 
803.3 
703.6 1491.6 
795.7 
695.9 1476.3 
788.3 
688.0 
per 1 km2 
34.7 32.6 
i % av den totala befolkningen 
71.5 69.8 
per 1000 av befolkningen 
14.0 
10.0 14.8 
9.5 14.1 
9.1 
ecu 
150 
1854 
i % av totalt bruttoforfidlingsvarde 
8.1 
22.9 
5.3 
63.7 
126 
share of branch GVA in 1995 
• 0.0 
163.7 22.9 g -agriculture 
g -industry 
Q -construction 
g -services 
• -Others 
-share of branch GVA in 1990 =bruttoförädlingsvärde per bransch 1990 
-agriculture =Jordbruk 
- industry = Industri 
- construction = Bygg- och anläggningsverksamhet 
- services = Tjänster 
- others = Övriga 
Folktäthet: Uppgifterna om folktäthet avser uppgifter från slutet av perioden. 
Stadsbefolkning: Uppgifterna om folktäthet i städer avser uppgifter från slutet av perioden. 
127 
NATIONALRÄKENSKAPER 
Bruttonationalprodukt (löpande priser) 
Bruttonationalprodukt (löpande priser) 
Bruttonationalprodu kt 
Bruttonationalprodukt 
Konsumtionsutgifter 
-hushållens och hushållens ideella 
organisationer 
-offentliga sektorn 
Fasta bruttoinvesteringar 
Export av varor och tjänster 
Import av varor och tjänster 
Konsumtionsutgifter 
-hushållens och hushållens ideella 
organisationer 
-offentliga sektorn 
Fasta bruttoinvesteringar 
Export av varor och tjänster 
Import av varor och tjänster 1990 1991 1992 1993 1994 1995 
i miljoner i nationell valuta 
797.7 1832.0 13157.7 22059.9 30102.9 41503.4 
i miljarder ecu 
1.4 1.9 2.8 
i köpkraftsstandard per capita 
3508.9 3592.8 3917.2 
procentuell förändring gentemot föregående år 
-8.5 -1.8 4.3 
i % av BNP 
77.7 
64.4 
13.2 67.8 
54.7 
13.1 
31.9 
27.0 71.0 
55.2 
15.8 
60.0 
54.1 77.8 
57.5 
20.3 
23.9 
68.9 
73.1 81.8 
59.4 
22.4 
26.4 
78.6 
89.8 81.8 
58.0 
23.8 
25.6 
75.8 
84.0 
BNP (% förändring gentemot föregående år) 
128 
EKONOMISKA 
HUVUDINDIKATORER 
Inflationstakt 
Volymindex för industriproduktionen 
Volymindex för jordbrukets bruttoproduktion 
Arbetslöshet (ILO metoden) 
- totalt 
- under 25 år 
- 25 år eller äldre 
Bruttoutlandsskuld 
Betalningsbalans 
Export av varor 
-Import av varor 
-Handelsbalans 
- Tjänster, netto 
-Löner, netto 
-Bytesbalans 
-Kapitalbalans 
-Reserver 1990 1991 1992 1993 1994 1995 1996 
procentuell förändring gentemot föregående är 
1076 89.8 47.7 29 23.1 
föregående år - 100 
81.3 
88.3 97 
85.8 101.9 
98.8 
i % av arbetskraften 
6.6 
11.3 
5.8 7.6 
11.8 
6.9 
i miljarder USD 
0.022 0.17 0.212 
i miljoner USD 
457 
-547 
-90 
42 
-13 
36 
52 
-82 812 
-957 
-145 
75 
-13 
22 
219 
-195 1329 
-1684 
-356 
105 
-30 
-165 
167 
-31 1857 
-2531 
-674 
379 
3 
-166 
245 
-106 2064 
-3122 
-105» 
512 
7 
-443 
565 
-101 
Inflationstakt: Procentuell förändring av det årliga genomsnittet under det föregående året - helhetsindex (uppgifterna är baserade 
på nationella konsumentprisindex, som inte är helt jämförbara) 
Volymindex för industriproduktionen: Industriproduktion omfattar områdena utvinning av mineral, tillverkning samt el-, gas-, och 
vattenförsörjning (enl. NACE-klassifikationens avdelningar C, D och E). Index för industriproduktionen omfattar total 
industriproduktion inklusive skattningar för företag med upp till 19 anställda. 
Volymindex för jordbrukets bruttoproduktion: Jordbrukets bruttoproduktion har beräknats i 1993 års priser. 
Arbetslöshet (enligt ILO:s metod): Den procentuella andelen arbetslösa av arbetskraften. Denna siffra har erhållits från AKU 
(Eurostats arbetskraftsundersökning) med beaktande av följande ILO-definitioner och rekommendationer: 
Arbetskraften - arbetslösa personer och sysselsatta i enlighet med ILO:s definitioner nedan. 
Sysselsatta alla personer äldre än 15 år, som under referensperioden förvärvsarbetat minst en timme som anställda, egna 
företagare, medlemmar i kooperativ eller medhjälpande familjemedlemmar. Medlemmar i de väpnade styrkoma och kvinnor 
som har föräldraledighet omfattas. 
Arbetslösa alla personer äldre än 15 år, som för tillfället uppfyller ILO-definitionens alla tre villkor för att klassificeras som 
arbetslösa: (i) saknar arbete, (ii) aktivt söker arbete och (iii) kan påbörja ett arbete inom två veckor. 
Uppgifterna avser den estländska arbetskraftsundersökningen (ELFS 95) ELFS 95 genomfördes mellan januari och april 
1995. Frågorna som ställdes gällde perioden 1989-1995. Nästa undersökning kommer att genomföras april-juni 1997 och 
kommer att samla in information som rör perioden med början 1995. Med anledning av detta kan de årliga genomsnitten för 
åren 1993 och 1994 anges här. Målgruppen för ELFS 95 var människor som 1995 var mellan 16 och 75 år gamla. Under 
1989 var samma människor mellan 10-69 år och 1994 mellan 15-74 år. För att garantera jämförbarheten mellan uppgifterna 
för åren 1989-1995, gäller uppgifterna i tabellen för befolkningen i åldrarna 16-69. 
Bruttoutlandsskuld: Skulden tas från OECD:s statistik över utlandsskulder. 
Betalningsbalans: Uppgifterna har hämtats från IMF:s databas. Deras jämförbarhet med motsvarande EU-statistik kan inte 
garanteras, men betalningsbalansen sammanställs i princip i överensstämmelse med IMF-standarder. Handelsbalansen i 
överensstämmelse med principerna för betalningsbalansen. Både export och import anges i fob-värden. Nettolöner 
omfattar direkta inkomster, finansiella och andra investeringsinkomster samt löner och kollektiva avgifter. Bytesbalans 
enligt definitionen i IMF:s 5:e handbok, kapitaltransfereringar omfattas ej. Reserver: betyder förändringar i 
reservtillgångar under året; (+) innebär en ökning, (-) innebär en minskning i reservtillgångarnas värde. 
129 
UTRIKESHANDEL 
1993 1994 1995 1996 
Import och export (löpande priser) 
- Import 
- Export 
- Handelsbalans 
Volymindex för utrikeshandel 
- Import 
- Export 
Fördelning av importen enligt SITC (löpande priser) 
- (0+1) livsmedel och levande djur, dryckesvaror och tobak 
- 2 råvaror, icke ätbara 
- 3 mineraliska bränslen och smörjoljor 
- 4 animaliska och vegetabiliska oljor etc. 
- 5 kemikalier och närstående produkter 
- 6 bearbetade varor grupperade i huvudsak efter material 
- 7 maskiner och transportmedel 
- 8 diverse färdiga varor 
Fördelning av importen enligt SITC (löpande priser) 
- (0+1 ) livsmedel och levande djur, dryckesvaror och tobak 
- 2 råvaror, icke ätbara 
- 3 mineraliska bränslen och smörjoljor 
- 4 animaliska och vegetabiliska oljor etc. 
- 5 kemikalier och närstående produkter 
- 6 bearbetade varor grupperade i huvudsak efter material 
- 7 maskiner och transportmedel 
- 8 diverse färdiga varor 
Prisindex för utrikeshandel 
- Import 
- Export i miljoner USD 
894.7 
804.4 
-90.4 
13.7 
3.2 
15.2 
0.6 
7.7 
15.5 
32.3 
11.8 
22.8 
10.3 
7 
0.2 
5.3 
18.8 
18.5 
17 1655.7 
1302.7 
-353 2539 
1836.7 
-702.3 
föregående ar » 100 
i % av den totala importen 
14.8 
3 
13.7 
0.7 
9.1 
18.1 
28.8 
11.8 13.1 
3.7 
11 
0.7 
9.6 
20 
29.8 
12 
i % av den totala exporten 
21.3 
10.8 
7.1 
0.2 
7.1 
18.5 
16.8 
18.2 15.7 
11.9 
7.1 
0.2 
8.3 
18.8 
19.9 
18.1 
föregående år =100 
141.3 137.4 
124.7 3204.1 
2077.9 
-1126.3 
14.7 
3.5 
9.3 
0.5 
10.8 
19.9 
29.6 
11.7 
15.2 
10.1 
6.4 
0.1 
9.7 
20.6 
19.8 
18.1 
Import och export (löpande priser) och fördelning av importen enligt SITC (löpande priser): Uppgifterna om handeln omfattar 
åtcrexport, handel med tjänster och handelsutbyte med tullfria zoner samt handel med licenser, know-how och patent. 
Uppgifterna är baserade på specialhandelssystemet och uppdateras kontinuerligt. Klassifikaäon av handeln: Estland 
använder en råvaruklassificering i enlighet med Kombinerade nomenklaturen. Importer beräknas på basis av C/F-värden och 
noteras den dag då tulldeklarationen accepteras av tullmyndigheterna. Exporter beräknas på basis av FOB-värden och noteras 
den dag då tulldeklarationen accepteras av tullmyndigheterna. Tullens statistik används för övervakning av utrikeshandeln. 
Vid omräkningen av den nationella valutan till US dollar har Eurostat använt Internationella valutafondens genomsnittliga 
växelkurs för året. 
Prisindex för utrikeshandel: Prisindexet har beräknats med hjälp av "enhetsvärde"-metoden. 
130 
UTRIKESHANDEL 
Fördelning av importen efter huvudländer (löpande priser) 
l:a 
handelspartnern 
2:a 
handelspartnern 
3:e 
handelspartnern 
4:e 
handelspartnern 
5:e 
handelspartnern 
övriga 
Fördelning av exporten efter huvudländer (löpande priser) 
l:a 
handelspartnern 
2:a 
handelspartnern 
3:e 
handelspartnern 
4:e 
handelspartnern 
5:e 
handelspartnern 
övriga 1993 1994 1995 1996 
i % av den totala importen 
Fl 
RU 
D 
S 
NL 27.9 
17.2 
10.8 
8.9 
3.6 
31.6 Fl 
RU 
D 
S 
NL 29.9 
16.8 
10 
8.9 
3.1 
31.3 Fl 
RU 
D 
S 
NL 32.6 
16.1 
9.6 
8.5 
3.1 
30.1 Fl 
RU 
D 
S 
GB 29.2 
13.5 
10 
8.2 
3.3 
35.8 
i % av den totala exporten 
RU 
Fl 
S 
LV 
D 22.6 
20.7 
9.5 
8.6 
8 
30.6 RU 
Fl 
S 
LV 
D 23.1 
17.8 
10.8 
8.2 
6.8 
33.3 Fl 
RU 
S 
LV 
D 21.5 
17.6 
10.8 
7.5 
7.2 
35.4 Fl 
RU 
S 
LV 
D 18.4 
16.5 
11.6 
8.3 
7.1 
38.1 
Fördelning av exporten efter huvudländer 
1996 
Structure of export by main partners 
in 1996 Fördelning av importen efter huvudländer 
1996 
Structure of import by main partners 
in 1996 
DE -»»»»-' SE 
7 1% LV 11-6% 
8.3% 35.8% 
D 
Fl 
GB 
LV Tyskland 
Finland 
Förenade kungariket 
Lettland NL 
RU 
S Nederländern 
a 
Ryssland 
Sverige 
131 
SOCIALA INDIKATORER 
1991 1992 1993 1994 1995 
Folkmängd den 1 januari 
Folkmängden efter ålder den 1 januari 1995 
åO_I4 
ål5_24 
å25_44 
å45_64 
å65_ 
Levande födda 
Döda 
Spädbarnsdödlighet 
- Under 1 år 
- Dödfödda 
Giftermål 
Äktenskapsskillnader 
Äktenskapstal brutto 
Äktcnskapsskillnadstal brutto 
Naturlig folkökning 
Nettoinvandring 
Folkökning totalt 
Summerad fruktsamhet 
Spädbarnsdödlighet 
Dödfödda 
Återstående medellivslängd 
-Män 
- Kvinnor 
Återstående medellivslängd 
-Män 
- Kvinnor 1570.45 
19320 
19705 
258 
148 
10292 
5738 
6.57 
3.66 
-0.3 
-5.13 
-5.37 
1.77 
13.35 
7.6 1562.22 1526.53 1506.93 
i % av den totala befolkningen 
18006 
20115 
285 
175 
8878 
6651 15170 
21267 
239 
121 
7745 
5757 14178 
22150 
205 
126 
7378 
5606 
per 1000 av befolkningen 
5.75 
4.31 
-1.37 
-21.9 
-23.27 
1.69 
15.83 
9.63 5.11 
3.8 
-4.02 
-9.08 
-13.1 
1.45 
15.75 
7.91 
vid födseln 
vid65 4rsMder 4.90 
3.70 
-5.30 
-5.10 
-10.40 
14.50 
8.81 1491.6 
20.7 
14.2 
28.5 
23.5 
13.1 
4.7 
5.0 
14.8 
61.7 
74.3 
12.0 
16.1 
132 
ARBETSMARKNADEN 
Förvärvsarbetsfrekvens (ILO:s metod) 
Genomsnittlig sysselsättning 
Arbetslöshet (ILO metoden) 
- Totalt 
- under 25 år 
- 25 år eller äldre 
Öppet arbetslösa (i slutet av perioden) 1993 1994 1995 1996 
i % av befolkningen Äldre an 15 år 
70.5 70.4 
i 1000-tal 
703 687 
i % av arbetskraften 
6.6 
11.3 
5.8 7.6 
11.8 
6.9 
i % av den förvärvsarbetande befolkningen 
4 4.1 4 4.3 
Index Över genomsnittlig betald sysselsättning enligt NACE-klasser 
- Jordbruk, jakt, skogsbruk och fiske 
- Utvinning av mineral 
- Tillverkning 
- El-, gas-, och vattenförsörjning 
- Bygg- och anläggningsarbeten 
- Transport, magasinering och kommunikation 
Index över månadslöner 
- reala 
- nominella 1993 1994 1995 1996 
föregående ar - 100 
74.7 
96.3 
86.4 
105 
88.6 
98.8 83.3 
101.5 
95.2 
109.6 
95.6 
100 
Förvärvsarbetsfrekvens (ILO:s metod) - Procentuell andel av arbetskraften i den totala befolkningen över 15 år. Denna siffra har 
erhållits från AKU (Eurostats arbetskraftsundersökning) med beaktande av följande ILO-definitioner och rekommendationer: 
Arbetskraften - arbetslösa personer och sysselsatta i enlighet med ILO:s definitioner nedan. 
Sysselsatta alla personer äldre än 15 år, som under referensperioden förvärvsarbetat minst en timme som anställda, egna 
företagare, medlemmar i kooperativ eller medhjälpande familjemedlemmar. Medlemmar i de väpnade styrkoma och kvinnor 
som har föräldraledighet omfattas. 
Arbetslösa alla personer äldre än 15 år, som för tillfället uppfyller ILO-defînitionens alla tre villkor för att klassificeras som 
arbetslösa: (i) saknar arbete, (ii) aktivt söker arbete och (iii) kan påbörja ett arbete inom två veckor. 
Arbetslöshet (enligt ILO:s metod): - Den procentuella andelen arbetslösa av arbetskraften. 
Genomsnittlig sysselsättning och index över genomsnittlig betald sysselsättning enligt NACE-klasser: Uppgifterna omfattar 
alla organisationer som finansieras eller subventioneras via den offentliga sektoms budget samt personer som har ett andra 
arbete. Medlemmar av de väpnade styrkoma, lärlingar samt anställda som har föräldraledighet eller förlängd föräldraledighet 
omfattas inte. 
Arbetslöshet (enligt ILO:s metod): Genomsnittlig sysselsättning och index över genomsnittlig betald sysselsättning enligt 
NACE-klasser: 
Uppgifterna avser den estländska arbetskraftsundersökningen (ELFS 95) ELFS 95 genomfördes mellan januari och april 
1995. frågorna som ställdes gällde perioden 1989-1995. Nästa undersökning kommer att genomföras april-juni 1997 och 
kommer att samla in information som rör perioden med början 1995. Med anledning av detta kan de årliga genomsnitten för 
åren 1993 och 1994 anges här. Målgruppen för ELFS 95 var människor som 1995 var mellan 16 och 75 år gamla. Under 
1989 var samma människor mellan 10-69 år och 1994 mellan 15-74 år. För att garantera jämförbarheten mellan uppgifterna 
för åren 1989-1995, gäller uppgifterna i tabellerna för befolkningen i åldrarna 16-69. 
Öppet arbetslösa (i slutet av perioden): öppet arbetslösa i procent - procentuell andel arbetslösa av den aktiva befolkningen inom 
den civila sektorn, baserad på arbetskraftsundersökningen (AKU). Uppgifter från State Labour Market Board. Öppet arbetslösa 
är personer utan arbete som är registrerade hos den statliga arbetsförmedlingen. Arbetslöshet är andelen öppet arbetslösa i 
befolkningen mellan 16 år och pensionsåldern, som aktivt söker arbete. 
133 
OFFENTLIGA FINANSER 
Statsbudgeten 
- Statsbudgetens konsoliderade inkomster 
- Bidrag 
- Statens konsoliderade utgifter 
-Offentliga sektorns konsoliderade utgifter 
- Statens konsoliderade underskott/överskott 
-Offentliga sektorns underskott/överskott 
Statsbudgeten 
- Statens konsoliderade utgifter 
-Offentliga sektorns konsoliderade utgifter 
- Statens konsoliderade underskott/överskott 
-Offentliga sektorns underskott/överskott 1990 1991 1992 1993 1994 1995 
i miljoner i nationell valuta 
448.1 
14.9 
404.7 
539.9 
58.3 
73 2994.8 
219.9 
3024 
3917 
190.7 
272.4 6320.3 
243.7 
6088.5 
7805.7 
475.5 
539.2 10566.8 
9590.3 
11282 
976.5 
973.4 
i % av BNP 
22.1 
29.5 
3.2 
4.0 21.2 
27.5 
1.3 
1.9 27.5 
35.3 
2.2 
2.4 31.9 
37.5 
3.2 
3.2 
Statsbudgeten: Dessa uppgifter avser staten och den offentligs sektorn och är samma uppgifter som publicerats i IMF:s 
Government Finance Statistics Yearbook (1996) (GFSY); inkluderade även i presentationen av landet i GFSY. 
Eftersom GFSY inte presenterar någon statistik för hela den offentliga sektorn, utan istället för enskilda delar av den, har 
de konsoliderade uppgifterna här erhållits genom en konsolidering av uppgifterna för staten och den offentliga sektorn med 
hänsyn till de transfereringar som registrerats. 
Trots att statistiken omfattar uppgifter för staten och offentliga sektorn enligt GFSY, kan det förekomma att uppgifterna 
inte är fullständiga om vissa statliga eller lokala enheter inte omfattats av statistiken. Ett mått på hur uttömmande 
uppgifterna är, kan erhållas genom att jämföra kommentaren över uppgifternas täckning för enskilda stater med den 
uppställning över statliga eller lokala enheter som tillhandahålls. 
Uppmärksammas bör, att det underskott/överskott som används här motsvarar inkomster och bidrag minus utgifter, och 
inte tar hänsyn till upplåning minus amorteringar (se även nedan). 
Den balansering av transfereringar mellan offentliga sektoms olika delar som gjorts i tabellerna är begränsad till löpande 
transfereringar och kapitaltransfereringar bestående av fastställda bidrag samt löpande subventioner och 
kapitalsubventioner mellan olika delar av offentliga sektorn. Andra typer av transaktioner mellan den offentliga sektoms 
olika delar, t.ex. inbetalning av skatter och arbetsgivares kollektiva avgifter samt ömsesidiga inköp av varor och tjänster, 
klassas normalt inte som transfereringar inom offentliga sektorn. De har inte eliminerats vid konsolideringen. Huruvida 
avsaknaden av uppgifter angående löpande transfereringar och kapitalsubventioner beror på att sådana transfereringar ej 
förekommit, eller på att uppgifter om dem saknas är oklart. I samtliga fall har man, där informations saknas, utgått från att 
några transfereringar inte förekommit. 
a. Offentliga utgifter består av den offentliga sektoms kontanta utgifter för konsumtions- och kapitalvaror och 
tjänster, räntebetalningar och löpande transfereringar och kapitaltransfereringar men undantar transaktioner som inte 
omfattar kontanta medel. 
b. Underskott/överskott motsvarar kontanta inkomster och kontanta bidrag minus kontanta utgifter. Detta sätt 
att beräkna underskott/överskott skiljer sig från det sätt som används i GFS där underskott/överskott motsvarar kontanta 
inkomster och kontanta bidrag minus kontanta utgifter, minus nettoutlåning. Att man undantar nettoutlåningen (som enligt 
i GFS-metoden består av transaktioner med finansiella tillgångar och skulder som har ett politiskt mål och inte ett 
likviditetsmål) medför att den mätning av underskott/överskott som presenteras här ligger närmare nationalräkenskapers 
koncept med nettoupplåning/nettoutlåning. En annan effekt av undantaget, är att intäkter från privatiseringar 
(klassificerade som återbetalningar enligt GFS-metoden) inte omfattas vid beräkningen av underskott/överskott i tabellerna 
(och därmed heller inte bidrar till att reducera underskottet). 
134 
FINANSIELLA SEKTORN 
Monetära aggregat 
- Monetära aggregat M1 
- Kvasipengar 
Summa reserver (exklusive guld, i slutet av perioden) 
Genomsnittlig ränta för kortfristiga lån 
- utlåning 
- inlåning 
Officiellt diskonto (i slutet av perioden) 
Växelkurs gentemot USD 
Periodens genomsnitt 
Vid periodens slut 
Växelkurs gentemot ECU 
Periodens genomsnitt 
Vid periodens slut 1990 1991 1992 1993 1994 1995 1996 
Miljarder (10*9) US dollar 
0.38 
0.06 0.51 
0.13 0.72 
0.19 0.87 
0.27 
Miljoner (10*6) US dollar 
386.12 443.35 579.91 636.82 
%perår 
27.3 
6.3 23.1 
11.5 
5.4 16 
8.7 
4.3 13.7 
6.1 
3.6 
1USD-...EEK 
12.912 13.223 
13.878 12.991 
12.39 11.465 
11.462 12.034 
12.44 
1 ECU = . EEK 
15.635 15.484 
15.483 15.453 
15.240 14.996 
15.064 15.758 
15.587 
Monetära aggregat (i slutet av perioden): Pengar (Ml). Omfattar tidsbunden inlåningsräkning och sedlar och mynt som 
innehas av andra än banker. Kvasipengar Omfattar tidsbunden inlåning, sparande och inlåning av utländsk valuta. 
Monetära aggregat beräknas på månadsvis basis; i enlighet med den monetära övervakningen består Ml av tidsbunden 
inlåningsräkning och sedlar och mynt som innehas av andra än banker, kvasipengar omfattar tidsbunden inlåning, sparande och 
inlåning av både konvertibla utländska valutor och sådana som inte är konvertibla, (med undantag för inlåning från staten). Vid 
omräkningen av den nationella valutan till US dollar har Eurostat använt sig av Internationella valutafondens växelkurser vid 
årets slut. 
Officiellt diskonto (i slutet av perioden): Officiell diskonteringsränta, officiellt diskonto eller fastställd lägsta utlåningsränta från 
centralbanken saknas, istället är alla räntesatserna marknadsstyrda. 
Genomsnittlig ränta för kortfristiga lån: Uppgifterna har hämtats från IMF:s publikation International Financial Statistics (IFS) som 
ges ut månadsvis. Genonsnittlig ränta för kortfristiga in- och utlåning avser genomsnittet under en period. Utlåningsränta består 
i allmänhet av den genomsnittliga ränta som de banker som lämnar rapporter debiterar. Inlåningsränta avser genomsnittet av 
tidsbunden och icke tidsbunden inlåning eller genomsnittet för tidsbunden inlåning. Dessa uppgifter är inte alltid helt jämförbara 
mellan olika länder eftersom de representativa värdena från de rapporterande bankerna och vägningssystemen kan variera. 
Summa reserver (exklusive guld, i slutet av perioden): Statistiken angående officiella valutareserver har hämtats från lMF:s 
publikation International Financial Statistics (IFS) som ges ut månadsvis. Summa reserver (exklusive guld) har definierats som 
summan av centralbankens tillgångar i utländska valutor och andra (brutto-) fordringar på fysiska eller juridiska personer med 
hemvist i ett annat land. Denna definition undantar fordringar i utländska valutor på fysiska eller juridiska personer med hemvist 
inom landet. Enligt definitionen värderas officiella valutareserver enligt de marknadsmässiga växelkurser och priser som råder 
vid utgången av den aktuella perioden. Uppgifterna om "Summa reserver (exklusive guld)" som publiceras i IFS kan skilja sig 
från de uppgifter som de nationella myndigheterna publicerar. Faktorer som kan bidra till skillnader är värderingen av fondens 
reserver eller en annan behandling av fordringar i valutor som inte är konvertibla. 
Växelkurs gentemot USD: 
Internationales". Internationella valutafondens växelkurser enligt publikationen: "Statistiques Financières 
135 
INFLATION (förändringar 
under 12 månader) 
Procentuell förändring av konsumentprisindex där den aktuella månaden jämförs med motsvarande månad under föregående är 
(t/t-12) 
jan feb apr maj jun j«l aug sep okt dec 
1993 
1994 
1995 
1996 39.0 
28.7 35.9 
29.5 27.8 
28.4 25.2 
29.3 27.2 
26.7 29.2 
24.7 27.8 
23.1 27.4 
21.8 25.9 
20.1 28.4 
17.3 28.2 
16.4 28.8 
14.9 
40.0 Inflation (% förändring av KPI) 
Jul 
Jan-95 1;«* Mar Apr Maj Jun Au8 Scp 0ct Nov Dec ';eb Mar Apr Maj Jun Jul Aug Sep Oct Nov Dec 
Jan-96 
Jan = jan Mar = mar May = maj Jul = jul Sep = sep Nov = nov 
Inflation (förändringar under 12 månader): Inflationen (förändringen under 12 månader) är den procentuella förändringen av 
konsumentprisindex där den aktuella månaden jämförs med motsvarande månad under föregående år. Inflationen beräknas 
på nationellt konsumentprisindex och kan därför inte alltid jämföras mellan kandidatländerna och de länder som använt 
EU:s metod för djupt skuldsatta fattiga länder (olika metoder, principer och praxis vid beräkningen av 
konsumentprisindex). 
136 
INDUSTRI 
Fördelning av BNP efter näringsgren (NACE, löpande priser) 
- Utvinning av mineral 
- Tillverkning 
- El-, gas-, och vattenförsörjning 
Volymindex för industriproduktion efter NACE-klass 
- Totalt 
- Utvinning av mineral 
- Tillverkning 
- Hl-, gas-, och vattenförsörjning 1993 1994 1995 1996 
i % av BNP 
1.7 
17.1 
3.2 1.6 
16.6 
2.9 1.5 
15.2 
3.5 
föregående år = 100 
81.3 
72.8 
81.4 
83.7 97 
98.9 
96.9 
97.6 101.9 
95.6 
102.9 
98 
Volymindex för industriproduktion efter NACE-klass: Industriproduktion omfattar områdena utvinning av mineral, tillverkning 
samt el-, gas-, och vattenförsörjning (enl. NACE-klassifikationens avdelningar C, D och E). Index för industriproduktionen 
omfattar total industriproduktion inklusive skattningar för företag med upp 19 anställda. El-, gas-, och vattenförsörjning 
omfattar endast energiproduktion (NACE Rev.l: 40101,40301). 
INFRASTRUKTUR 
Järnvägsnät 
Motorvägarnas längd 
Antal invånare per personbil 1985 1990 1995 1996 
i km per 1000 km2 
22.3 22.7 22.6 22.6 
Kilometer 
60 64 66 
invånare 
6.6 6.5 3.9 3.6 
137 
JORDBRUK 
i Landaregi efter markanvändningskategori 
- totalt 
- jordbruksmark 
-skog 
- åkermark 
- permanent betes- och ängsmark 
Jordbruksmark efter rättslig status 
- statliga företag 
- kooperativ 
- övriga 1992 1993 1994 1995 1996 
i 10(H) hektar 
4522.7 
1455 
2021.8 
1127.6 
312.5 4522.7 
1454.1 
2016.6 
1128.9 
310.3 4522.7 
1449.5 
2016.2 
1127.8 
306.9 4522.7 
1449.5 
2016.2 
1127.8 
306.9 1127.6 
306.9 
i % av jordbruksmarken 
1.9 
36.4 
61.7 1.9 
33.7 
64.4 1.3 
29.2 
69.5 
Andel av BNP 
- Jordbruk, jakt, skogsbruk och fiske (NACE A+B) 
Volymindex för jordbrukets bruttoproduktion 
Huvudgrfldor efter areal 
- Spannmål 
- därav vete 
- Potatis 
- Sockerbetor 
- Foderbetor 
Huvudgrödor efter avkastning 
- Spannmål 
- därav vete 
- Potatis 
- Sockerbetor 
- Foderbetor 1992 1 1993 1994 1995 1996 
i % av BNP 
9.8 8.9 7.1 
Föregående år = 100 
88.3 85.8 98.8 
i 1000 hektar 
423.1 
43.5 
46 
1 375.1 
50.3 
43 
0 319.5 
34.2 
40 
1 304.3 
38.6 
37 
0 290.2 
46.9 
36 
0 
8.7 
i 100 kg/hektar 
14.1 
20.6 
144.5 21.6 
21.0 
126.4 
250 16.0 
16.7 
141.1 
212 16.9 
20.0 
145.6 
317 
Fftrsäljning eller förmedling av slaktdjur 
- svin 
- nötkreatur 
- fjäderfä 
Husdjursavel (i slutet av perioden) 
- nötkreatur 
- därav kor 
- får 
- svin 1992 1993 1994 1995 1996 
i 1000 ton levande vikt 
52.5 
90.8 
7.5 45.9 
64.2 
9.9 52.2 
54.8 
8.5 48.1 
52.4 
8.3 
Antal per 1000 ha jordbruksmark 
318 
156 
57 288 
145 
42 256 
128 
34 240 
119 
29 
Antal per 1000 ha åkermark 
376.8 407 398.4 278.9 
Volymindex för jordbrukets bruttoproduktion: Jordbrukets bruttoproduktion har beräknats i 1993 års priser. 
Försäljning eller anskaffning av slaktdjur: Försäljning av slaktdjur, djur som slaktas i företag och privata jordbruk, försäljning 
från hushåll, egen konsumtion av kött. 
138 
Estonia 
1995 
Legend: 
A/ Country boundary 
/V Region boundary 
COUNTRY NAME 
REGION NAME 
CJTYNAME 
Selected major settlements: 
(1 000 inhabitants) 
o 200- 250 
• 250- 500 
• 500- 1000 
• >1000 
General information about the country: 
Age groups (in years): 
^ • <15 
•Li 15- 65 
•I >65 
Living standard (in 1993): ECU 1 003 
(âDPpareapta) 
Area: 45 277 km2 
Administrative regions: 15 counties 
Population: 1483 900 
8ouroK StatMoal Offlo* of Ealonta 
Oaitogw^anclgtograpWolnfamwMonirianaBMnwibQWOO 
25 75 km 


ISSN 1024-4506 
KOM(97) 2006 slutlig 
DOKUMENT 
SV 11 01 06 
Katalognummer : CB-CO-97-374-SV-C 
ISBN 92-78-22868-0 
Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer 
L-2985 Luxemburg