MOTIVERING

1.BAKGRUND TILL FÖRSLAGET

Den 9 december 2015 antog kommissionen ett förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om vissa aspekter på avtal om tillhandahållande av digitalt innehåll och ett förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om vissa aspekter på avtal om försäljning av varor på nätet och annan distansförsäljning av varor. Syftet med dessa förslag är att främja tillväxt genom att skapa en verklig digital inre marknad, till gagn för både konsumenter och företag, genom att avlägsna de viktigaste avtalsrättsrelaterade hindren för gränsöverskridande handel.

Med detta ändrade förslag föreslår kommissionen att tillämpningsområdet för förslaget till direktiv om vissa aspekter på avtal om försäljning av varor på nätet och annan distansförsäljning av varor utvidgas till att även omfatta personlig försäljning.

Mot bakgrund av de snabba ekonomiska och tekniska förändringarna till följd av digitaliseringen, syftade kommissionens ursprungliga förslag till att snabbt ta itu med de viktigaste hindren som hämmar den gränsöverskridande handeln. Kommissionen lade därför fram ett förslag som enbart rör försäljning varor på nätet och annan distansförsäljning av varor. I det meddelande som åtföljde förslaget angav kommissionen att ”Med tanke på att det blir allt vanligare med distribution via många olika kanaler samtidigt […] kommer kommissionen att vidta alla nödvändiga åtgärder för att anpassa bestämmelserna för näthandel och fysisk handel till varandra. Kommissionen kommer att se till att konsumenter och företag kan stödja sig på ett enda, enhetligt regelverk [...].” För att säkerställa sådan enhetlighet åtog sig kommissionen att förse medlagstiftarna med uppgifter rörande personlig försäljning som den samlade in inom ramen för kontrollen av ändamålsenligheten av de viktigaste konsumenträttsliga direktiven, till vilka även direktiv 1999/44/EG om vissa aspekter rörande försäljning av konsumentvaror hörde. I meddelandet tog kommissionen vidare upp att slutsatserna av Refit-programmet ”skulle [...] kunna bidra till de framsteg som lagstiftarna gjort i fråga om förslaget om försäljning av varor på nätet, till exempel genom att dess tillämpningsområde utvidgas.” De relevanta uppgifter som kommissionen samlade in under kontrollen av ändamålsenligheten översändes till medlagstiftarna i augusti–september 2016 och offentliggjordes sedan i maj 2017.

Under diskussionerna om förslaget i Europaparlamentet och i rådet har medlagstiftarna betonat behovet av att ha enhetliga regler för distansförsäljning och personlig försäljning. Europaparlamentets föredragande, såväl i det ansvariga utskottet för den inre marknaden och konsumentskydd som i utskottet för rättsliga frågor, för förslaget om försäljning på nätet och annan distansförsäljning har lagt fram ändringsförslag som utvidgar direktivets tillämpningsområde till alla försäljningsavtal som ingås mellan en säljare och en konsument. I detta sammanhang uppmanade utskottet för den inre marknaden och konsumentskydd Europaparlamentets utredningstjänst att genomföra en konsekvensbedömning på förhand i syfte att bedöma verkningarna av dessa ändringar. Europaparlamentets konsekvensbedömning offentliggjordes den 14 juli 2017 och slutsatserna från denna stöder att det finns ett behov av enhetliga regler för all försäljning, något som skulle gynna både företag och konsumenter.

Vid det informella mötet i rådet (rättsliga och inrikes frågor) den 7 juli 2017 liksom i rådets arbetsgrupp för civilrättsliga frågor (avtalsrätt) uttryckte det stora flertalet medlemsstater reservationer med avseende på den rättsliga fragmentering som skulle bli följden om man har olika system för distansförsäljning respektive personlig försäljning av varor. Argumentet har varit att samma regler bör gälla för all försäljning av varor, oavsett försäljningskanal. Följaktligen har ett antal medlemsstater givit uttryck för att kommissionen bör lägga fram ett ändrat förslag för att utvidga tillämpningsområdet till att även gälla personlig försäljning.

Vidare syftar detta ändrade förslag syftar till att underlätta snabba framsteg på ett område som är centralt för strategierna för den inre marknaden, i linje med Europeiska rådets slutsatser: I juni 2016 uppmanade Europiska rådet till ”att alla de olika strategier för den inre marknaden [...] ska slutföras och genomföras senast 2018.” Och i juni 2017 framhöll Europeiska rådet att ”det behövs ytterligare insatser från EU och dess medlemsstater behövs för att uppnå den ambitionsnivå som avspeglas i slutsatserna från juni 2016 när det gäller den inre marknaden... Rådet kommer att rapportera till Europeiska rådet i juni 2018 om framstegen med att fördjupa, genomföra och upprätthålla reglerna för den inre marknaden i alla dess aspekter.”

Genom att lägga fram detta ändrade förslag som utvidgar tillämpningsområdet för kommissionens ursprungliga förslag till att även omfatta personlig försäljning svarar kommissionen på den ovan beskrivna utvecklingen i de interinstitutionella förhandlingarna, med hänsyn tagen till resultaten från kontrollen av ändamålsenligheten och den konsekvensbedömning som genomförts av Europaparlamentets utredningstjänst, som beskrivs i detalj i arbetsdokument från kommissionens avdelningar som åtföljer det ändrade förslaget.

•Motiv och syfte med förslaget

I konsekvensbedömningen för det ursprungliga förslaget redogjordes för de problem som både konsumenter och företag ställs inför till följd av skillnader i nationell avtalsrätt. Den lösning med minimiharmonisering som ligger till grund för direktiv 1999/44/EG uppmuntrar inte konsumenter att köpa från andra EU-länder eller företag att sälja till andra EU-länder. Därigenom hindras konsumenter och företag från att dra full nytta av den inre marknadens möjligheter. I utvärderingsdelen av kontrollen av ändamålsenligheten bekräftades behovet av att ha enhetliga regler på detta område, tillämpliga på både distansförsäljning och personlig försäljning.

Sedan antagandet av kommissionens förslag har konsumenternas förtroende för gränsöverskridande köp på nätet – som utgör den viktigaste delen av den gränsöverskridande handeln med konsumentvaror – ökat, men det är fortfarande lägre än förtroendet för inhemska inköp. En av de viktigaste frågorna för konsumenter när det gäller gränsöverskridande e-handel är osäkerheten om deras viktigaste avtalsenliga rättigheter. Konsumenternas ökade förtroende har inte heller omsatts i en lika stark ökning av faktiska gränsöverskridande köp.

Företagen förtroende för gränsöverskridande försäljning har ännu inte stärkts. Enligt den senaste EU-omfattande undersökningen (2016), anger 58 % av alla återförsäljare i EU att de känner sig trygga med att sälja via nätet. Dock är det endast 28 % som känner sig trygga med att sälja via nätet till andra EU-länder, medan 30 % uppger att de endast känner sig fullt säkra när de säljer till konsumenter i det egna landet. I den konsekvensbedömning som åtflöjde det ursprungliga förslaget uppmärksammades nationell avtalslagstiftning som ett viktigt hinder för gränsöverskridande försäljning. Detta bekräftas genom nya uppgifter: två av de fyra viktigaste hindren för gränsöverskridande handel för detaljhandelsföretag som säljer via nätet gäller skillnader i nationell avtalslagstiftning (38,1%) och skillnader i nationella konsumentskyddsregler (37,4%). Problemen återspeglas i ihållande låga nivåer av faktisk användning av gränsöverskridande e-handel i detaljistledet.

Skillnader i den nationella konsumentavtalslagstiftningen påverkar också företag och konsumenter som ägnar sig åt direkt försäljning över gränserna: den analys som gjordes inom ramen för ändamålsenlighetskontrollen av EU:s konsument- och marknadsföringslagstiftning visar att 42 % av de återförsäljare som säljer direkt och 46 % av de återförsäljare som använder kanaler för försäljning på distans ser kostnaderna för att följa olika konsumentskyddsregler och avtalsrättsliga regler som betydande hinder för deras gränsöverskridande försäljning. Samtidigt visar färska uppgifter från Refit-kontrollen av lagstiftningens ändamålsenlighet att för 72 % av konsumenterna är skillnader i konsumenternas rättigheter vid felaktiga produkter en viktig eller mycket viktig faktor att ta hänsyn till när de handlar personligen i ett annat EU-land.

Syftet med det ursprungliga förslaget var således att undanröja de viktigaste avtalsrättsrelaterade hindren för gränsöverskridande handel och därmed komma till rätta med de problem som företag och konsumenter ställs inför på grund av komplexa rättsliga ramar och med de kostnader som uppstår för företag till följd av skillnader i avtalsrätten.

Detta ändrade förslag, som är tillämpligt på all försäljning, siktar mot samma mål och bidrar ännu mer till att uppnå det eftersträvade resultatet, eftersom näringsidkare som säljer eller överväger att sälja direkt till konsumenter i andra länder också drabbas av osäkerhet och kostnader på grund av skillnader mellan olika medlemsstaters nationella avtalsrätt, vilket i sin tur leder till mindre gränsöverskridande försäljning och färre valmöjligheter och mindre konkurrenskraftiga priser för konsumenterna. Dessutom undviker man med detta ändrade förslag sådana negativa effekter för näringsidkare som säljer nationellt både på distans och direkt till konsumenten som blir följden av att olika nationella avtalsrättsliga regler tillämpas på olika distributionskanaler. Därför är förslaget ett försök att möta tendensen till ökad försäljning via många olika kanaler och reagera på marknadsutvecklingen, både när det gäller konsumenter och företag.

•Förenlighet med befintliga bestämmelser inom området

De viktigaste bestämmelserna i det ändrade förslaget omfattar de huvudsakliga skillnaderna i nationella krav som grundar sig på medlemsstaternas genomförande av minimikraven i Europaparlamentets och rådets direktiv 1999/44/EG av den 25 maj 1999 om vissa aspekter rörande försäljning av konsumentvaror och härmed förknippade garantier Det är dessa huvudsakliga skillnader mellan nationella regler som påverkar näringsidkarnas beslut om eller i vilken utsträckning de kommer att sälja varor över gränserna. Förslaget grundar sig på reglerna i direktiv 1999/44/EG, som föreslås ska upphävas, men föreskriver en fullständig harmonisering av överensstämmelsekriterierna för varorna, av rangordningen av de avhjälpande åtgärder som är tillgängliga för konsumenterna och av perioderna för omvänd bevisbörda och rättsliga garantier.