SV    SV  EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 28.11.2006 
KOM(2006)712 slutlig 
  
GRÖNBOK 
om diplomatiskt och ko nsulärt skydd av unionsme dborgarna i tredjeland 
(framlagt av kommissionen) 
 
SV 2   SV 1. INLEDNING  
1.1. Artikel 20 i fördraget om upprättandet av  Europeiska gemenskapen (EG-fördraget) 
lyder: ”Varje unionsmedborgare skall inom ett tredje lands territorium, där den 
medlemsstat i vilken han eller hon är medborga re inte är represen terad, ha rätt till 
skydd av varje medlemsstats diplomatiska  eller konsulära myndigheter på samma 
villkor som medborgarna i den staten”. 
I beslut 95/553/EG1 upprättades en förteckning över fall där medlemsstaterna kan 
lämna bistånd, t.ex. 
– bistånd i samband med gripande eller anhållande, 
– bistånd i samband med allvarlig ol yckshändelse eller allvarlig sjukdom, 
– bistånd till offer för våldsbrott, 
– bistånd i samband med dödsfall, 
– hjälp till nödställda unionsmedborgare, och 
– hemsändning av nödställda unionsmedborgare. 
I beslutet fastställs äv en rutiner för penningförskott till nödställda medborgare. 
Den ovanstående förteckningen är inte fu llständig. I beslutet anges att medborgarna 
kan begära bistånd i andra angelägenheter som ingår i medlemsstaternas behörighet 
och som normalt skulle leda till omedelbart bistånd till en medborgare.  
Som ett led i informationsutbytet om goda nationella rutiner ha r rådet bildat en 
arbetsgrupp för konsulära frå gor (COCON). Arbetsgruppen utarbetade i juni 2006 
riktlinjer för konsulärt bistånd till Europe iska unionens medborgare i tredjeländer.2 
Riktlinjerna är inte tvingande och lägge r tyngdpunkten på informationsutbyte mellan 
medlemsstaterna för att åstadkomma ett nä ra samarbete, också med kommissionens 
delegationer.3  
                                                 
1 Beslut fattat av företrädarna för medlemsstaternas  regeringar, församlade i rådet av den 19 december 
1995 om de diplomatiska och konsulära representa tionernas bistånd till Europeiska unionens medborgare 
(EGT L 314, 28.12.1995, s. 73). 
2 Dok. 10109/06 från Europeiska unionens råd av den 2 juni 2006. 
3 I riktlinjerna uppmanas alla medlemsstater att utarbeta beredskapsplaner som bör vara kända av övriga 
medlemsstater. Medlemsstaterna uppmanas även att utbyta information om ändringar av reserekommendationer. Medlemsstaterna bör även uppmana unionsmedborgarna att ge sig till känna och 
frivilligt lämna sina personuppgifter till beskickningarna, för att beredskapsplanerna skall kunna 
genomföras på ett effektivt sätt. 
 
SV 3   SV 1.2. Kommissionen vill av flera ol ika skäl bidra med några frågeställningar om ett starkare 
skydd för medborgarna: 
– I artikel 46 i Europeiska unionens stadga om de grund läggande rättigheterna som 
antogs i Nice den 7 decemb er 2000 fastställs rä tten till konsulärt och diplomatiskt 
skydd som en av unionsmedborgarnas grundläggande rättigheter. 
– I beslut 95/553/EG fastställs att beslutet skall ses över fem år efter det att det trätt i 
kraft, vilket skedde i maj 2002.  
– År 2007 skall kommissionen lägga fram sin femte rapport om 
unionsmedborgarskap, som även kan innehåll a förslag om rätten till diplomatiskt 
och konsulärt skydd. 
– Kommissionens meddelande i juni 2006 om genomförandet av Haagprogrammet4 
innehöll vissa förslag till di plomatiskt och konsulärt skydd.  
– Som rapporten från Michel Barnier5 den 9 maj 2006 visat finn s det ett behov av att 
avgränsa det konsulära och diplom atiska skyddet mot andra områden 
(räddningstjänst, katastrofbistå nd och humanitärt bistånd).  
1.3. Det diplomatiska och konsulära skyddet kan gälla både enskilda och grupper.  
1.4. Europeiska unionen har särskilda instrume nt för att hantera krissituationer såsom 
naturkatastrofer, terrordåd, pandemier el ler väpnade konflikter. De omfattar t.ex. 
– gemenskapens räddningstjänstmekanism, so m kan användas inom eller utanför EU, 
– humanitärt bistånd till civila som dr abbats av katastrofer utanför EU, 
– särskilda instrument för att hantera kriser , t.ex. en mekanism för akuta ingripanden, 
och 
– civila krishanteringsuppdrag inom ramen för den gemensamma utrikes-, säkerhets- 
och försvarspolitiken. 
Alla dessa instrument kräver att rådet oc h kommissionen samarbetar för att se till att 
EU:s externa åtgärder står i samklang med medlemsstaternas. 
Instrumenten skulle med fördel kunna kompletteras av ett stärkt skydd för 
medborgarna enligt artikel  20 i EG-fördraget. 
                                                 
4 KOM(2006) 331 av den 28 juni 2006: Genomförandet av Haagprogrammet : framtida utveckling. 
5 Rapport från Michel Barnier till Europeiska unionens  råds ordförande och Europeiska kommissionens 
ordförande: ” For a European civil protection force: europe aid”  (ej tillgänglig på svenska). 
 
SV 4   SV 1.5. Artikel 20 i EG-fördraget har fått allt st örre betydelse i takt med att allt fler 
unionsmedborgare reser till eller bosätter sig i länder utanför EU.6 Alla medlemsstater 
har dock inte permanenta och åtkomliga beskickningar i samtliga länder.  
Idag är det bara i tre länder som samtlig a EU:s medlemsstater har beskickningar, 
nämligen i Kina, Ryssland och Förenta stat erna. Bland 167 tredjeländer finns i 107 
länder beskickningar från högst tio medlemsstater7. Situationen ställdes på sin spets 
när en flodvåg i slutet av 2004 drabbade Sydos tasien och de flesta medlemsstater inte 
hade några beskickningar i de länder som dr abbades av katastrofen. I Thailand har 17 
medlemsstater beskickningar, medan endast sex medlemsstater har beskickningar i Sri 
Lanka och tre i Brunei. U nder den väpnade konflikten i Libanon i juli 2006 stod det 
också klart att inte alla  medlemsstater hade besk ickningar på plats som var 
permanenta och åtkomliga. I Barnierrapporte n framhölls att EU finns företrätt via 
Europeiska kommissionens delegationer i länder där de nationella beskickningarna 
ibland är mer sällsynta. Även om delega tionerna inte har någon konsulär behörighet 
skulle de kunna involveras i arbetet med a tt gemensamt utnyttja tillgängliga resurser.  
1.6. Medlemsstaternas konsulära och diplomatiska  nät är begränsade och det finns inte 
mycket gemenskapslagstiftning på området. Be stämmelserna inskränk er sig till beslut 
95/553 EG och informationsutbytet mella n medlemsstaterna i arbetsgruppen för 
konsulära frågor (COCON).  
Samtidigt efterfrågar medborgarna en  tydligare europeisk närvaro. En 
Eurobarometerundersökning8 visade nyligen att medborgarna dels var okunniga om 
sina rättigheter, dels hade högt ställda förväntningar på EU i dessa frågor. Över 
hälften av de bofasta i EU räknar med att resa till ett land utanför unionen under de tre 
närmaste åren och endast 23 % av dem uppger sig känna till de möjligheter som artikel 20 i EG-fördraget er bjuder. Samtidigt tror 17 % att man kan ansöka om 
beskydd vid kommissionens delegationer. 
I kommissionens meddelande ”En agenda för EU-medborgarna” av den 10 maj 2006
9 
framhöll kommissionen för Europeiska rådet dels att EU bör öka samarbetet i konsulära frågor för att ge EU-medborgare i tredjeland et t bättre skydd, dels göra dem 
uppmärksamma på och underlätta för de m att utnyttja sina rättigheter.  
                                                
 
6 COCON-gruppen bedömde i april 2006 att cirka 180 miljoner resor görs varje år. 
7 Rådets dok. 15646/05 av den 12  december 2005 ”Ordförandeskapets  diplomatiska representation i 
tredjeländer”, ej offentliggjort. I vissa regioner  är medlemsstaternas diplomatiska och konsulära 
beskickningar sällsynta, t.ex. i Centralamerika oc h Västindien (som exempel kan nämnas att en 
medlemsstat har en beskickning i Belize, tre har beskickningar i Haiti, fyra i Salvador, och ingen på Bahamas). Beskickningarna är även sällsynta i Centralasien (en enda medlemsstat har en beskickning i 
Tadzjikistan finns en medlemsstat representerad och i Turkmenistan tre medlemsstater), Central- och 
Västafrika (en medlemsstat finns representerad i Liberia respektive i São-Tomé och Príncipe medan tre medlemsstater finns representerade i Mali respektive i K ongo-Brazzaville).  
8 Eurobarometer nr 188 från juli 2006. 
9 KOM(2006) 211 slutlig. 
 
SV 5   SV Kommissionen lägger fram förslag som skall förbättra informationen till 
medborgarna och ligga till grund för disk ussioner om skyddets räckvidd, EU:s 
strukturer och resurser, samt vilka ko ntakter som bör tas med myndigheter i 
tredjeland. 
2. INFORMATION  TILL  MEDBORGARNA  
Det är absolut nödvändigt att ge medborgarn a bättre information om konsulärt skydd. 
Kommissionen har flera förslag. En del gäll er på kort sikt, andra förutsätter mera 
komplexa beslut av EU:s institutioner.  
2.1. Information om rätten till di plomatiskt och konsulärt skydd  
EU:s institutioner och medlemsstater bör ge  ut periodiskt återkommande information 
till medborgarna och de som arbetar med persontransporter, t.ex. resebyråer. 
Det kan till exempel ske genom utdelning av  informationsbroschyrer, affischering på 
offentliga platser såsom flygplatser, järnvägsstationer, hamnar eller passkontor, genom information på webbplatsen Europa  och på de webbplatser som sköts av 
kommissionens delegationer i tredjeland. Det kan också ske genom att medborgarna 
på telefon eller e-post till tjänsten Europa direkt
10 får ställa frågor om konsulärt eller 
diplomatiskt skydd i tredjeland. 
Föreslagna åtgärder 
– Broschyrer sprids, även i de berörda yrkeskretsarna. 
– Information läggs ut på webbplatsen Europa och på webbsidorna för 
kommissionens delegationer i tredjeland. 
– Affischering sker på flygplatser, hamnar, järnvägsstationer och andra 
lämpliga platser. 
– Informationstjänster tillhandahålls för medborgarna. 
2.2. Information om medlemsstatern as beskickningar i tredjeland  
Medborgare i länder som inte har någon ambassad  eller konsulat i det tredjeland dit de 
skall resa bör få information om övriga me dlemsstaters ambassader och konsulat i det 
landet.  
Kommissionen skulle gärna åta sig att tills ammans med medlemsstaterna ansvara för 
sådan information. Medlemsstaterna skulle  kunna uppmanas att förse kommissionen 
med en aktuell förteckning över alla si na ambassader och konsulat i tredjeland, 
tillsammans med nödvändiga kontaktuppgifter.  
                                                 
10 http://.eu.int/europedirect/index_en.htm.  
 
SV 6   SV Föreslagna åtgärder 
– Uppgifter om medlemsstaternas amba ssader och konsulat i tredjeland 
publiceras och uppdateras. 
2.3. Användning av passet som informationsbärare   
I Barnierrapporten föreslås att alla pass sk all återge artikel 20  i EG-fördraget.  
Rådets ordförandeskap uppmanade medlem sstaterna att förse sina pass med en 
avskrift av artikel 20 i EG-fördraget, i sin rapport till Europeiska rådet11 av den 15 
juni. 
Kommissionen anser att detta på ett effektivt sätt skulle  påminna medborgarna om 
deras rättigheter.  
Föreslagna åtgärder 
– Kommissionen kan i en rekommenda tion uppmana medlemsstaterna att 
förse sina pass med en avskri ft av artikel 20 i EG-fördraget. 
2.4. Reserekommendationer  
För att medborgarna inte skall åka till tr edjeland som medför risker för deras 
personliga säkerhet eller hälsa utfärdar al la medlemsstater rese rekommendationer till 
sina medborgare. Där gör landet sin egen ri skbedömning, som kan skilja sig från den i 
en annan medlemsstat, utifrån de egna kunskaperna eller relationerna med landet.12  
Man bör utreda möjligheten att samo rdna dessa reserekommendationer. 
Genom beslut 2119/98/EG13 och 2000/57/EG14 inrättades till exempel ett nätverk på 
gemenskapsnivå för att främja samarbete och samordning för att inom gemenskapen bättre kunna förebygga och kontrollera smittsamma sjukdomar. Informationen avser allmänna hälsoskyddsåtgärder som medlemsstat erna vidtar för att bemöta olika hot, 
t.ex. pandemier. Informationen lämnas  via ett system för tidig varning. 
Kommissionen och medlemsstaterna informerar  på så sätt de berörda yrkesgrupperna 
och allmänheten om vilka riktlinjer man enats om inom gemenskapen. Det är också 
viktigt att i förebyggande syfte göra ris kbedömningar och via behöriga myndigheter 
lämna korrekt och samstämmig information till medborgarna med hjälp av yttrandena från Europeiskt centrum för förebygga nde och kontroll av sjukdomar.  
Föreslagna åtgärder 
– Reserekommendationerna samordnas.  
                                                 
11 Dok. 10551/06 av den 15 juni 2006: “Förstärkande av Europeiska unionens förmåga till katastrof- och 
krishantering”. 
12 Ett sammandrag finns på: http://www. travel-voyage.consilium.europa.eu. 
13 EGT L 268, 3.10.1998. 
14 Kommissionens beslut 2000/57/EG av den 22 december 1999 (EGT L 21, 26.1.2000, s. 32). 
 
SV 7   SV 2.5. Offentliggörande av tillämpningsföreskr ifterna till artikel 20 i EG-fördraget  
För att ge medborgarna god insyn bör de få effektiv information om vilka rättigheter 
de har enligt artikel 20 i EG-fördraget. Till ämpningsföreskrifterna till artikeln bör till 
exempel offentliggöras i EUT. 
Föreslagna åtgärder 
– Tillämpningsföreskrifterna till arti kel 20 i EG-fördrage t offentliggörs. 
3. OMFATTNINGEN  AV MEDBORGARNAS  SKYDD  
Det skydd som medborgarna har är inte likar tat. Det beror på att artikel 20 i EG-
fördraget bara ålägger medlemsstaterna  att ge medborgare från EU:s övriga 
medlemsstater samma skydd som de ger sina  egna medborgare. Ef tersom inte alla 
länder erbjuder samma skydd står medborgarna alltså inför lika många system som det 
finns EU-länder.  
Systemen kan ha helt olika r äckvidd och juridisk bärkraft.15 
Kommissionen anser att det konsulära s kyddets olika utformningar bör utredas 
närmare, för att se om medborgarna sk ulle kunna erbjudas ett likartat skydd 
oberoende av nationalitet.  
Under den närmaste tiden bör följande frågor utredas: 
3.1. Skydd för unionsmedborgare som ar betar och uppehåller sig i tredjeland  
Genom beslut 88/384/EG om en procedur för förhandskommunikation och samråd om 
invandringspolitik gentemot tredje land16 inrättade kommissionen ett 
samrådsförfarande mellan medlemsstaterna, bl.a. för att göra det lättare att i bilaterala avtal få in så många gemensamma bestämme lser som möjligt och ge ett bättre skydd 
för unionsmedborgare som arbetar och uppehåller sig i tredjeland. 
Man bör i bilaterala avtal med tredjela nd föra in bestämmelser om skydd av 
unionsmedborgarna enligt ar tikel 20 i EG-fördraget. 
Föreslagna åtgärder 
– I medlemsstaternas bilaterala avtal med tredjeland bör man föra in 
bestämmelser som skyddar unionsme dborgare som arbetar och uppehåller 
sig där, för att till fullo genomföra beslut 88/384/EG.  
3.2. Unionsmedborgare vars familjemed lemmar är medborgare i tredjeland  
Behovet av gemensamt skydd för unionsme dborgare och familje medlemmar som är 
medborgare i tredjeland blev tydlig t under konflikten i Libanon i juli 2006, då 
                                                 
15 Bara i vissa medlemsstater är det t.ex. möjligt att överklaga beslut om avslag på en begäran om skydd. 
16 EGT L 183, 14.7.1988, s. 35. 
 
SV 8   SV familjemedlemmar till unionsmedborgare utan egen beskickning evakuerades och 
sändes hem via Cypern. De mycket stora svårigheter som dessa unionsmedborgare 
och deras familjemedlemmar möter i sådana situationer bör undanröjas. Man bör därför utarbeta ett gemensamt skydd för nödställda unionsmedborgare och familjemedlemmar som är medborgare i tredjeland. 
Föreslagna åtgärder 
– Det konsulära skyddet utvidgas till  att även omfatta unionsmedborgares 
familjemedlemmar som är medborga re i tredjeland, genom lämpliga 
bestämmelser (ändring av beslut 95/553/EG eller förslag från 
kommissionen enligt artikel 22 i EG-fördraget). 
3.3. Identifiering och hemtransport av kvarlevor  
Följderna av tsunamin i slutet av 2004 vi sade på problem med identifiering och 
hemtransport av kvarlevor. De lokala m yndigheterna i tredjeland kan kräva en rad 
formaliteter, t.ex. att konsulatet skall utfärda en passersedel för liktransport ( laissez-
passer mortuaire ), att läkare eller polis skall utfärda intyg med dödsattest och 
dödsorsak, att vissa hälsoskyddsbestämmelser om kistan skall följas, eller att de 
administrativa handlingarna skall åtfö ljas av en edsvuren översättning. 
De avlidnas familjer måste därmed hantera en rad komplicerade förfaranden och 
bekosta hemtransporten. 
Vissa medlemsstater har undertecknat Europarådets konvention av den 26 oktober 
1973 om transport av lik17, vars syfte är att förenkla de  administrativa förfarandena 
vid hemtransport av kvarlevor. Konventi onen ger dock medlemsst aterna en ganska 
bred handlingsmarginal. Det är viktigt att övertyga alla medlemsstater om att ansluta 
sig till konventionen, samtid igt som man fortsätter förenklingsarbetet. 
En kompletterande åtgärd kan vara att inrä tta ett europeiskt ersättningssystem för de 
utgifter som är förenade me d hemtransport av kvarlevor. 
Att kvarlevorna identifierats är en föru tsättning för hemtransport. Kommissionen 
kommer i denna fråga att främja forskning och utveckling av ve rktyg för att göra 
DNA-analyser till lägre kostnad än idag.  
Föreslagna åtgärder 
På kort sikt: 
– Beslut 95/553/EG ändras och bestäm melser införs om identifiering och 
hemtransport av kvarlevor. 
– De medlemsstater som ännu inte und ertecknat Strasbou rgkonventionen 
från 1973 rekommenderas att göra det. 
                                                 
17 Europarådets konvention nr 80 (har ratificerats av femton medlemsstater). 
 
SV 9   SV På längre sikt: 
– Förfarandet vid hemtransport  av kvarlevor förenklas. 
– Ett europeiskt ersättningssyst em bör eventuellt inrättas. 
– Man främjar forskning och utveckling  av verktyg för att analysera DNA, 
med särskild inriktning på identifieri ng av avlidna vid vissa laboratorier i 
EU. 
3.4. Förenkling av rutinern a för penningförskott 
Av beslut 95/553/EG framgår hur komp licerade rutinerna är när det gäller 
återbetalning av och förskott till nödstä llda medborgare. Den s ökande måste utverka 
tillstånd från sitt hemland, och skall undert eckna en förbindelse att återbetala 
förskottet. Hemlandet ersätter på begäran al la utgifter som föro rsakats den stat som 
lämnat biståndet, varefter medborgaren ersätter sitt hemland. Medborgare i vissa 
medlemsstater får uppmanas att lämna ifrån sig sitt pass som säkerhet till den stat som lämnar bistånd. 
En lösning kan vara att be handla dessa ärenden centralt vid en gemensamt kontor i 
tredjeland och därmed förenkla de admini strativa rutiner som beskrivs i beslut 
95/553/EG. 
Föreslagna åtgärder 
– Rutinerna för penningförskott förenklas.  
4. STUKTURER  OCH  RESURSER  
4.1. Gemensamma kontor  
Ansökan om konsulärt skydd bör inte ge någr a särskilda problem i enstaka fall, t.ex. 
förlorade handlingar. Saken kan däremo t ställa sig annorlunda när grupper av 
människor utsatts för katastrofer, pandem ier, terrordåd eller väpnade konflikter.  
Uppgifterna bör fördelas rättvist mellan me dlemsstaterna när det gäller ansökningar 
om hjälp eller hemtransport från ett stort antal medborgare utan egen beskickning i 
landet. Ett försök till en sådan fördelning har gj orts i de tidigare citerade riktlinjerna. 
En lösning kan vara att inrätta ge mensamma kontor, enligt förslaget i 
Barnierrapporten och i det tidigare cite rade meddelandet av den 28 juni 2006 om 
genomförandet av Haagprogrammet18. Liknande förslag har lämnats av 
Europaparlamentet.19  
                                                 
18 Se fotnot 4.  
19 Europaparlamentets resolution av den 5 september 2000 om upprättandet av den gemensamma EU-
diplomatin. 
 
SV 10   SV Genom att inrätta gemensamma kontor kan man få konsekvens i arbetet och spara in 
på de fasta kostnaderna för medlem sstaternas diplomatiska och konsulära 
beskickningar. 
Syftet med de gemensamma kontoren skulle  vara att komplettera medlemsstaternas 
arbete, och konkret avse följande: 
– Beroende på land och hur väl representera de medlemsstaterna är  skulle kontoren 
kunna inhysas i de olika nationella beskic kningarna eller i en enda, eller dela 
lokaler med kommissionens delegation i fo rmer som återstår att fastställa. I 
vilket fall som helst skulle konsulära tjä nstemän under sitt hemlands behörighet 
kunna utöva sin verksamhet i de gemensamma  kontoren. I ett första steg föreslås 
i Barnierrapporten fyra försöksområden, nämligen Västindien, Balkan, Indiska 
oceanen och Västafrika. Zonerna har föreslag its därför att européer turistar där, 
medlemsstaterna är relativt dåligt re presenterade där me dan kommissionen har 
delegationer på plats som skulle kunna tillhandahålla lämpligt stöd. Programmet 
för personalutbyte mellan medlemsst aternas nationella diplomatiska 
beskickningar, kommissionen och råde ts sekretariat kan användas enligt 
principerna i kommissionens meddelande til l Europeiska rådets möte den 8 juni 
2006 om ”Europa i världen”.20 
– Medlemsstaterna skulle kunna utarbeta  och för allmänheten tillkännage 
bestämmelser om ett sorts rotationssyst em för hur arbetet fördelas mellan de 
gemensamma kontoren i tredjeland. 
– För att underlätta de gemensa mma kontorens arbete skulle 
informationskampanjer kunna anordnas fö r att få medborgarna att frivilligt 
registrera sig, vilket skulle underl ätta eventuella räddningsinsatser.  
– Viktiga ändringar har gjorts i den ge mensamma viseringspolitiken, t.ex. genom 
beslut i det råd som omarbetar de geme nsamma konsulära anvisningarna. Dessa 
särskilda åtgärder är ett tydligt exem pel på det mervärde EU kan bidra med. 
Man har ytterligare utvidgat möjlighete n att kompensera bristande konsulär 
representation genom att en  av EU:s medlemsstater får utfärda visum för en 
annan medlemsstats räkning i vissa tredjeländer.21 Också andra ändringar av de 
gemensamma konsulära anvisningarna har stärkt det lokala konsulära 
samarbetet som blivit viktigare för den gemensamma viseringspolitiken.22 Som 
en fortsättning på detta arbete har kommissionen nyligen föreslagit 
kompletteringar av gemenskapens regelver k i dessa frågor. Det första förslaget 
avser att inrätta gemensamma kontor för viseringsansökningar23 för att 
underlätta användningen av biomet riska kännetecken och utvidga 
beskickningarnas behörighet. Det andra fö rslaget är en förordning om införande 
av en gemenskapskodex om viseringar, genom vilken alla bestämmelser om 
                                                 
20 KOM(2006) 278 slutlig ”Europa i världen — några praktiska förslag om hur man skall kunna uppnå 
ökad samstämmighet, effektivitet och synlighet”. 
21 Beslut 2004/15 av den 22 december 2003, EUT L 5, 9.1.2004. 
22 Beslut 2002/585 av den 16 juli 2002 som avsåg samarbete med resebyråerna (EGT L 187, 16.7.2002) 
och beslut 2004/17 av den 22 december 2003 om inneha v av medicinsk reseförs äkring (EUT L, 9.1.2004, 
s. 5). 
23 KOM(2006) 269 slutlig, 31.5.2006. 
 
SV 11   SV visering omarbetas och slås samman i en enda rättsakt.24 Syftet med förslaget är 
att stärka och effektivisera det kons ulära samarbetet och den gemensamma 
viseringspolitiken. På längre sikt bör ma n utreda om de gemensamma kontoren 
för konsulärt skydd bör slås samman med de gemensamma kontoren för 
viseringsansökningar. 
Föreslagna åtgärder 
– Gemensamma kontor inrättas i en första etapp i Västindien, på Balkan, 
länder i Indiska oceanen och i Västafrika. 
– Bestämmelser offentliggörs om et t roterande system mellan 
medlemsstaternas beskickningar i tredjeland.  
– Informationskampanjer bedrivs för at t få medborgarna att registrera sig 
vid de gemensamma kontoren.  
– På längre sikt får de gemensamma  kontoren även utföra konsulära 
uppgifter, t.ex. utfärda visering  eller legalisera handlingar.  
4.2. Utbildning av medlemsstaternas tjänstemän  
För att garantera nivån på utbildni ngen skulle kommissionen kunna anordna 
gemensamma utbildningar för medlemsstat ernas och EU:s tjänstemän bl.a. om 
kontrollerna vid EU:s yttre gränser, hems ändning av kvarlevor eller innebörden i 
rätten till diplomatiskt och konsulärt skydd. 
Föreslagna åtgärder 
– Gemensam utbildning anordnas för medlemsstaternas och EU:s 
tjänstemän. 
5. SAMTYCKE  FRÅN  MYNDIGHETERNA  I TREDJELAND  
För att artikel 20 i EG-fördraget ska kunna ti llämpas krävs samtycke från tredjeland. 
Enligt allmänna internationella rättsprinciper krävs samtycke från tredjeland för att en 
medborgare i en stat skall kunna beviljas skydd av en annan stat.25  
Enligt artikel 20 i EG-fördraget är medl emsstaterna skyldiga att inleda de 
internationella förhandlingar som kr ävs för att säkerställa detta skydd. 
Varje medlemsstat förutsätts alltså inleda bilaterala förhandlingar26 med tredjeland. 
Men det skulle också vara möjligt att i de blandade avtal som sluts av gemenskapen och dess medlemsstater förhandla fram en  standardklausul om samtycke till 
                                                
 
24 KOM(2006) 403 slutlig, 13.7.2006. 
25 Artikel 45 c och artikel 46 i 1961 års Wienkonvention om diplomatiska förbindelser samt artikel 8 i 1963 
års Wienkonvention om konsulära förbindelser. 
26 Dessa avtal kompletterar bestämmelserna i beslut 88/384/EG: se punkt 3.1 i det här meddelandet. 
 
SV 12   SV diplomatiskt och konsulärt skydd. Genom en så dan klausul skulle tredjeland samtycka 
till att unionsmedborgarna beviljas bistå nd från någon av EU:s medlemsstater som 
finns företrädd i landet. 
Ett särfall är när fiskefartyg under nå gon av medlemsstaternas flagg bordas och 
kaptenen och besättningen grips. Enligt vissa fiskeavtal27 är myndigheterna i 
tredjeland skyldiga att informera Eur opeiska kommissionens delegation, som är 
”skyldig att ge diplomatiskt skydd”  enligt domen i Odigitria-målet. 28 
Inga generella lärdomar kan visserligen dras  av Odigitria-domen utanför det fiskeavtal 
som den avser. Men på lång sikt kan doc k frågor uppstå om hur skyldigheten att 
lämna diplomatiskt skydd skall tillämpas och om det ingår i gemenskapens behörighet.  
Föreslagna åtgärder 
– En samtyckesklausul införs i de bla ndade avtal som ingås med tredjeland. 
– På lång sikt bör man utreda möjligheterna att utverka samtycke från 
tredjeland för att EU skall kunna fullgör a sin skyldighet att erbjuda skydd, 
via kommissionens delegationer, i ä renden som faller inom gemenskapens 
behörighet. 
6. SLUTSATSER  
I den här grönboken har kommissionen presentera t några frågeställningar för att stärka 
det diplomatiska och konsulära skyddet inom gemenskapen. Innan man vidtar 
åtgärder som förutsätter att kommissionen lägger fram förslag eller att medlemsstaterna inleder samarbete, vill kommissionen få igång en  bred diskussion 
med Europaparlamentet, Europeiska unione ns råd och andra be rörda parter, t.ex. 
medlemsstaterna, icke-statliga organisatione r, det civila samhället och inte minst 
medborgarna. 
Kommissionen ber därför om reaktioner på de ovanstående förslagen senast den 
31 mars 2007, via e-post til l följande adress:  
Inkomna svar kommer att offentliggöras på samrådsportalen ”Din röst i Europa” med 
angivande av källa, om inte upphovsmannen be gärt att få förbli anonym eller begärt 
att svaret inte skall offentliggöras.  
Remissrundan kommer att avslutas med en o ffentlig utfrågning med samtliga berörda. 
                                                
 
27 T.ex. ”Avtal mellan Europeiska ekonomiska gemenskapen och Republiken Elfenbenskusten om fisket 
utanför Elfenbenskustens kust”, EGT L 379, 31.12.90, s. 3.  
28 Förstainstansrättens dom av den 6 juli 1995 i mål T-572/93.