Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Meddelande från kommissionen till rådet och Europaparlamentet om en invandringspolitik för gemenskapen"

(2001/C 260/19)

Den 1 februari 2001 beslutade rådet att i enlighet med artikel 262 i EG-fördraget rådfråga Ekonomiska och sociala kommittén yttrande om ovannämnda meddelande.

Sektionen för sysselsättning, sociala frågor och medborgarna, som förberett ärendet, antog sitt yttrande den 20 juni 2001. Föredragande var Luis Miguel Pariza Castaños och medföredragande var Dario Mengozzi.

Vid sin 383:e plenarsession den 11-12 juli 2001 (sammanträdet den 12 juli) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 61 röster för, 2 röster emot och 16 nedlagda röster.

1. Inledning

1.1. För att behandla invandringsfrågan på ett adekvat sätt måste man hålla i minnet ett antal grundläggande utgångspunkter:

1.1.1. Att utvandra är en grundläggande rättighet som erkänns i FN:s allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna från 1948(1).

1.1.2. Utvandring är ibland en möjlighet som människor frivilligt väljer för att utveckla sina livsprojekt i fråga om yrke, familj, ekonomi osv. I många fall är utvandring nödvändigt på grund av oacceptabla levnadsförhållanden och ogynnsamma framtidsutsikter.

1.1.3. De offentliga myndigheterna är därför förpliktade att se till att denna rättighet kan utnyttjas och verka för en positiv attityd bland befolkningen i värdlandet. De måste också hantera migrationsströmmarna på ett ansvarsfullt sätt.

1.1.4. Historien, särskilt de senaste 250 åren, visar att människor migrerar trots att de ibland möts av våldsam fientlighet bland dem som genom att tro sig försvara sitt eget välstånd och sin egen identitet vägrar samverka med andra, till och med när det av ekonomiska och andra skäl verkligen är värdefullt eller rentav nödvändigt.

1.2. I många av EU:s medlemsstater måste därför politiker, näringsliv, arbetsmarknadens parter och trossamfund göra en omfattande och djupgående politisk och pedagogisk insats för att öka allmänhetens medvetenhet om rätten att invandra. Invandrarna har självfallet inte bara rättigheter utan också en oavvislig skyldighet att respektera lagarna i det land där de vill leva, hitta ett arbete och bilda familj.

1.3. Gemenskapens invandringspolitik omfattar invandring av humanitära skäl (t.ex. flyktingar, personer med tillfälligt skyddsbehov), invandring på grund av familjeåterförening och ekonomisk invandring eller arbetskraftsinvandring. Det kommissionsmeddelande som behandlas i detta yttrande uppmärksammar främst ekonomisk invandring och arbetskraftsinvandring, även om andra former av invandring också nämns.

1.4. Invandring av humanitära skäl regleras undan för undan av en särskild lagstiftning på europeisk nivå. Vissa åtgärder har redan genomförts, till exempel inrättandet av Europeiska flyktingfonden(2), medan andra håller på att antas, till exempel direktivet om tillfälligt skydd(3), direktivet om miniminormer för förfaranden för att bevilja eller återkalla flyktingstatus(4) och meddelandet om ett gemensamt asylförfarande(5).

1.5. Även familjeåterförening omfattas av lagstiftning i form av direktivet om rätten till familjeåterförening, som träder i kraft så snart det slutgiltigt har antagits av rådet(6).

1.6. ESK välkomnar att meddelandet om en invandringspolitik för gemenskapen är koncentrerat till arbetskraftsinvandring, även om man måste hålla i minnet att det finns andra former av invandring. Följaktligen uppehåller sig föreliggande yttrande främst vid ekonomisk invandring och arbetskraftsinvandring.

1.7. Kommissionens meddelande lägger grunden för en ny invandringspolitik för gemenskapen. En sådan politik har tidigare inte vara möjlig eftersom den blev en gemenskapsbefogenhet först i och med att Amsterdamfördraget trädde i kraft. Meddelandet innebär dessutom en övergripande omorientering av den invandringspolitik som medlemsstaterna har fört under de senaste 30 åren. Denna omorientering av gemenskapens invandringspolitik är nödvändig och angelägen. ESK ser allmänt positivt på kommissionens meddelande, även om vissa konkreta aspekter måste klargöras närmare.

2. Sammanfattning av kommissionens meddelande

2.1. Kommissionen anger skälen till att det krävs en ny syn på invandringen. Den viktigaste orsaken är den nya ekonomiska och demografiska situationen i EU. För det första blir det alltmer uppenbart att arbetskraftsinvandringen är viktig för att täcka behovet av arbetskraft. För det andra visar de demografiska prognoserna att även om invandringen inte är en universallösning på alla problem till följd av en åldrande befolkning i Europa, så kan den tveklöst bidra till att minska dem.

2.2. Kommissionen framhåller att behovet av arbetskraft inte bara gäller kvalificerade arbeten, till exempel inom IT-sektorn, utan också okvalificerade arbeten.

2.3. Kommissionen påpekar att medlemsstaternas invandringspolitik under de senaste trettio åren har utgått från att Europa inte behöver någon ekonomiska invandring och arbetskraftsinvandring. Det har också varit mycket svårt för migranter att legalt ta sig in i EU. Samtidigt har det funnits en reell arbetskraftsbrist inom vissa branscher, vilket har lett till att invandringsströmmarna har gått via illegala kanaler och uppmuntrat människosmuggling och exploatering av arbetare utan uppehållstillstånd.

2.4. Det centrala förslaget i meddelandet är att man skall erkänna att det finns ett behov av ekonomisk invandring och arbetskraftsinvandring och på nytt öppna kanaler för legal invandring. Detta är det bästa sättet att uppnå en kontrollerad invandring och trappa upp kampen mot illegal invandring och exploatering av invandrare.

2.5. Kommissionen har utarbetat sina förslag i ljuset av Europeiska rådets beslut i Tammerfors. Besluten gällde bland annat samarbete med ursprungsländer, uppbyggnad av ett gemensamt europeiskt asylsystem, rättvis behandling av medborgare i tredje land och gemensam hantering av migrationsströmmar.

2.6. Samarbetet med ursprungsländerna är avsett att påverka deras ekonomiska och politiska utveckling i en positiv riktning. EU:s invandringspolitik skall vara positiv för både ursprungslandet och värdlandet. Man måste därför försöka motverka migrationens negativa effekter i ursprungsländerna, särskilt när det gäller deras kostnader för att utbilda personer som sedan väljer att arbeta utanför landet. Kommissionen pekar också på behovet av att öka migranternas mobilitet mellan ursprungslandet och värdlandet för att främja deras verksamhet i och ekonomiska bidrag till ursprungslandet.

2.7. För att öppna nya legala kanaler för ekonomisk invandring och arbetskraftsinvandring föreslår kommissionen att medlemsstaterna skall utveckla ett nytt perspektiv som innebär att de erkänner att denna invandring har ett positivt värde och att en öppnare politik utan nuvarande restriktioner har stora fördelar.

2.8. Kommissionen föreslår att medlemsstaterna, för att man skall kunna bestämma de årliga taken för arbetskraftsinvandringen, skall göra periodiska prognoser över sina behov, och att de skall samarbeta och utbyta information om dessa prognoser på gemenskapsnivå. Enligt kommissionen bör man inte fastställa årliga kvoter eftersom det är ett alltför oflexibelt system. För att skapa ett flexibelt system skall medlemsstaterna utarbeta rapporter om både mottagen invandring och planerad invandring. Rapporterna skall ligga till grund för ett samarbete mellan alla medlemsstater. Rådet skall utifrån dessa rapporter enas om en övergripande EU-politik för mottagande av nya invandrare. Processen skall innefatta samarbete med arbetsmarknadens parter.

2.9. Mottagningsförfarandena måste också harmoniseras och vara tydliga och enkla för att arbetskraftsinvandrare legalt skall kunna uppehålla sig i landet. Bland dessa förfaranden överväger kommissionen ett eventuellt visum för arbetssökande.

2.10. Kommissionen tar klart och tydligt ställning för att invandrare med uppehållstillstånd skall ha rättigheter som är jämförbara med EU-medborgarnas. Den anger också att rättigheterna bör utökas ju längre uppehållstillstånd som har beviljats. Kommissionen förslår därför att personer som har varit bosatta i ett EU-land under en längre tid (som återstår att bestämma) skall kunna få ett uppehållstillstånd för längre tid samt ett permanent arbetstillstånd. Den anser att begreppet "samhällsmedborgarskap" är värt att utveckla för att medborgare i medlemsstaterna och långtidsbosatta skall vara jämbördiga som medborgare.

2.11. I meddelandet framhålls med eftertryck att invandringspolitiken måste kompletteras med omfattande insatser för att främja invandrarnas integration i samhället. Man måste avsätta resurser till detta ändamål och utforma särskilda integrationsprogram på nationell, regional och lokal nivå. Det är viktigt att nationella, regionala och lokala myndigheter, arbetsmarknadens parter och övriga organisationer i det civila samhället deltar i dessa integrationsprogram.

2.12. Kommissionen konstaterar att en framgångsrik integration förutsätter att majoriteten i värdländerna har en positiv inställning till integrationen. Detta får konsekvenser för det budskap politiker och medier förmedlar i sin roll som folkopinionsbildare.

3. Allmänna kommentarer

3.1. Utgångspunkten vid utformningen av en ny invandringspolitik för gemenskapen måste vara ett tydligt erkännande av den enskildes rätt att migrera. EU:s medlemsstater och institutioner kan och måste reglera migrationsströmmarna samt fastställa kriterier och förfaranden för att kanalisera dessa strömmar på ett kontrollerat sätt. Det förutsätter att man inför regler för att ta emot invandrare och hanterar rätten att emigrera på ett ansvarsfullt sätt. Alla offentliga myndigheter, intressegrupper och medier måste bekämpa dagens negativa uppfattning om ekonomiska invandrare - som inte betraktas som personer med rätt att emigrera - eftersom denna uppfattning underblåser rasism och främlingsfientlighet.

3.2. Invandring och arbetsmarknaden

3.2.1. Det är mycket viktigt att kommissionen påpekar att det i EU råder brist inte bara på högutbildad arbetskraft utan också på lågutbildad. Medlemsstaterna är positiva till att ta emot högutbildade invandrare, särskilt inom IT-sektorn där det råder arbetskraftsbrist, men de inser inte att invandring av mindre specialiserad arbetskraft har ett betydande ekonomiskt och socialt värde.

3.2.2. Den restriktiva politik för arbetskraftsinvandring som medlemsstaterna har fört de senaste decennierna har gått hand i hand med en ökad efterfrågan på invandrad arbetskraft med låg kvalifikationsnivå i vissa branscher (jordbruk, hushållstjänster, hotell och restaurang, byggsektorn, vissa industrier, godshantering, andra tjänster m.m.). Denna efterfrågan har till stor del täckts av illegala invandrare. Kommissionens måste i meddelandet tydligare uppmärksamma denna aspekt och redogöra för de faktorer som har medfört att invandring av lågutbildad arbetskraft sker via illegala kanaler. Det finns två orsaker till arbetskraftsinvandringen: dels ogynnsamma framtidsutsikter i hemlandet, dels utbudet av lediga arbeten i värdlandet. Men när det uppstår ett arbetskraftsbehov och vägarna att invandra legalt trots det är stängda uppmuntras illegal invandring.

3.2.3. Invandringen av både mycket kvalificerade och mindre kvalificerade personer, däribland dem som invandrat illegalt, har positiva effekter som måste lyftas fram.

3.2.3.1. Invandrarna kan bidra till att den nuvarande ekonomiska tillväxtperioden håller i sig. I många regioner och olika branscher behöver företagen arbetskraft som de inte hittar på arbetsmarknaden.

3.2.3.2. Invandrarna kan bidra till att vissa företag överlever när det saknas arbetskraft lokalt och därmed till att bevara den ekonomiska och sociala livskraften i vissa områden i EU.

3.2.3.3. De sociala trygghetssystemens framtid beror till stor del på tillväxten av ekonomin, ökningen av sysselsättningen och den demografiska utvecklingen(7), och den legala invandringen kan påverka alla dessa faktorer i positiv riktning.

3.2.4. Den viktigaste faktorn bakom invandring från tredje land har varit arbetsmarknadens behov. Det mest anmärkningsvärda är dock att det har funnits en särskild arbetsmarknad för illegala invandrare. Vissa företag har byggt sin konkurrenskraft på att de betalar sina anställda låga löner därför att de kan utnyttja deras illegala och utsatta ställning.

3.2.5. Det stora flertalet företag vill följa arbetsmarknadslagstiftningen vid nyanställningar. Att det finns en minoritet av arbetsgivare som inte följer lagstiftningen undergräver konkurrensreglerna och skadar de andra företagens legitima intressen eftersom majoriteten respekterar lagar och kollektivavtal och betalar skatter och arbetsgivaravgifter. Exploateringen av illegala invandrare missgynnar också andra arbetstagare som får sämre arbetsvillkor. Även staten och dess sociala trygghetssystem skadas genom minskade skatteintäkter och arbetsgivaravgifter.

3.3. Legal invandring

3.3.1. En ny invandringspolitik, som syftar till att skapa legala invandringskanaler, måste bygga på en dubbelriktad strategi. För det första måste man bekämpa den svarta ekonomi som erbjuder illegala invandrare arbete, för det andra ändra det nuvarande systemet och göra det lättare att invandra legalt.

3.3.2. Kampen mot den svarta ekonomin, som hämtar näring ur den illegala invandringen, kräver konkreta rättsliga åtgärder och arbetsmarknadsavtal. Ett mål måste uppnås: Det budskap som invandrare som redan är bosatta i EU förmedlar till dem som planerar att lämna sina ursprungsländer måste vara att om de inte tar sig in legalt får de svårt att hitta arbete. Om detta budskap går fram har EU funnit ett bra sätt att hantera migrationsflödet. Informationsutbytet mellan invandrare som bor i EU och personer i ursprungslandet är en viktig drivkraft i migrationsprocessen. De förstnämnda måste därför känna väl till villkoren för att invandra legalt till EU, uppmuntra legal invandring och avråda från illegal invandring.

3.3.3. Många EU-länder har de senaste åren infört nya straff för att bekämpa kriminella organisationer som smugglar invandrare, men de har inte vidtagit liknande åtgärder för att bestraffa den minoritet av arbetsgivare som utnyttjar dem. Kommissionen bör i meddelandet efterlysa sådana åtgärder.

3.3.4. Kampen mot illegala smugglingsnätverk måste också intensifieras. Dessa nätverk har brett ut sig de senaste åren och kontrollerar i dag en verksamhet som uppgår till 13 miljarder dollar per år(8). Kampen mot dessa organisationer är fortfarande otillräcklig och bristfälligt samordnad. De länder som ännu inte har gjort det måste i sin strafflagstiftning kriminalisera organisationer som ägnar sig åt människosmuggling.

3.3.5. I meddelandet finns det en klar uttalad strävan att öppna nya legala inresekanaler. De nya villkoren bör dock definieras klarare. Vid arbetskraftsinvandring kan inresan gå till på huvudsakligen två sätt: För det första att en person i sitt ursprungsland får erbjudande om ett arbete (i ett EU-land); för det andra att en person legalt får tillstånd att komma och söka arbete. Den första är för närvarande den enda kanalen i EU:s medlemsstater, medan den andra endast är en laglig möjlighet i Italien. Det andra förfarandet bör stödjas för legal utvandring.

3.3.6. Mycket tyder på att avsikten att invandrare endast skall få resa in i landet om de redan har fått erbjudande om ett arbete oundvikligen leder till att en stor andel av invandringen sker illegalt. Det beror på att många arbetsgivare bara anställer personer som de har intervjuat, och därför är det många arbeten som är tillgängliga för invandrare först när de har korsat EU:s gränser. Visum för arbetssökande är det bästa sättet att lösa detta dilemma och kommissionen bör tydligare förespråka en sådan lösning.

3.3.7. Man måste acceptera att det finns olika förfaranden för legal invandring. Man måste ta hänsyn till invandrarnas egna "migrationsprojekt". Projekten kan bestå i att starta ett företag, söka ett arbete, förbättra sina yrkeskunskaper m.m. Dessa projekt bör betraktas på ett positivt sätt av invandrarmyndigheterna(9).

3.4. Invandring och arbetsmarknadsåtgärder

3.4.1. Arbetslösheten i EU minskar efter år av ekonomisk tillväxt, makroekonomiska åtgärder, strukturreformer och aktiva sysselsättningsskapande åtgärder. Det finns ingenting som talar för att en ny invandringspolitik skulle hejda minskningen av arbetslösheten. Tvärtom visar erfarenheten att invandringen främjar ekonomisk tillväxt och därmed skapande av nya arbetstillfällen.

3.4.2. Den nya invandringspolitiken bör prägla EU:s sysselsättningsstrategi, och den får under inga omständigheter minska den politiska viljan och sänka ambitionsnivån för EU:s och medlemsstaternas beslut i sysselsättningsfrågor. Det krävs fler utbildningsinsatser för att öka de arbetssökandes anställbarhet och åtgärder för att garantera lika möjligheter.

3.4.3. De nationella sysselsättningsplanerna bör innehålla kriterier för att hantera migrationsströmmarna. Man bör också överväga att på ett flexibelt sätt införa invandringsprognoser i dessa planer för att garantera väl fungerande arbetsmarknader.

3.4.4. Riktlinjerna för sysselsättningen, som utarbetas varje år utifrån fyra grundstenar (anställbarhet, företagaranda, anpassningsförmåga och jämställdhet), bör ta hänsyn till den nya invandringspolitiken.

3.4.5. Riktlinjerna skall främja arbetstillfällen av högre kvalitet både för medborgare och invandrare i medlemsstaterna.

3.4.6. Detta nya perspektiv inom invandringspolitiken kräver att arbetsmarknadens parter får en aktivare roll. De måste rådfrågas och kunna bidra till att definiera målen för invandringspolitiken. Arbetsmarknadens parter måste bistå de offentliga myndigheterna i kampen mot alla former av exploatering av illegala invandrare. De bör också inom ramen för sitt kollektiva oberoende och sin dagliga verksamhet främja invandrarnas integration i samhället och bekämpa alla former av diskriminering.

3.5. Illegal invandring

3.5.1. I strävan att öppna legala kanaler för invandring får man inte glömma bort den situation som årtionden av en restriktiv politik har skapat, däribland ett stort antal invandrare utan uppehållstillstånd i EU. Man måste därför vidta åtgärder för att legalisera deras situation. Det skulle inte bara dessa invandrare utan också hela arbetsmarknaden och välfärdsstaten tjäna på eftersom delar av den svarta ekonomin skulle bli vita.

3.5.2. I meddelandet nämns att det pågår legalisering i några länder, men vi anser att kommissionen bör inta en positiv ståndpunkt och föreslå flexibla legaliseringslösningar. Kommissionen bör göra en undersökning av vilka sociala och ekonomiska konsekvenser redan genomförd legalisering har fått för både värdlandet och invandrarna. Alla studier förefaller visa att legalisering har en positiv effekt på den sociala integrationen, skatteintäkterna, arbetsgivaravgifterna och arbetsmarknaden.

3.5.3. En gradvis legalisering av illegala invandrare måste vara ett led i en process som innebär att man öppnar kanaler för legal invandring och skärper kampen mot organiserad människosmuggling. Allmänheten måste informeras om att denna form av legalisering inte innebär en ökning utan tvärtom en påtaglig minskning av den illegala invandringen.

4. Särskilda kommentarer

4.1. Samarbete med ursprungsländerna

4.1.1. I meddelandet hävdar kommissionen med rätta att migrationen också måste vara till gagn för ursprungsländerna. "Brain drain" är tveklöst emigrationens mest negativa effekt eftersom ursprungsländerna inte får någon avkastning på en del av sina utbildningsinvesteringar. Budskapet måste emellertid vara tydligare: Värdländerna måste göra betydande investeringar i samarbets- och utvecklingsprogram i ursprungsländerna, däribland i utbildnings- och forskningsprogram. Stödet till praktisk och teoretisk utbildning har hittills varit ett blygsamt inslag i utvecklingssamarbetet och det måste öka. Det behövs också ytterligare satsningar på utbytesprogram för studenter och forskare.

4.1.2. Det behövs ett ökat stöd till ekonomisk och mänsklig utveckling i ursprungsländerna. Stödet bör koncentreras till att främja en väl fungerande lokal utveckling och särskilt till att utveckla de mänskliga resurserna.

4.1.3. I punkt 2.1 i meddelandet diskuteras möjligheten att öka invandrares mobilitet mellan värdlandet och ursprungslandet för att bidra till utvecklingen av ursprungslandet. Mobilitet bör ses i ett vidare perspektiv och utgöra ett centralt inslag i regleringen av migrationsströmmarna. En person som har fått uppehållstillstånd i ett EU-land får inte förlora det även om denne vistas långa perioder utanför detta land (inte bara för besök, som anges i meddelandet).

4.1.4. När det gäller mobilitet avser vi inte bara dem som har permanent uppehållstillstånd utan också säsongsarbetare. Dessa personer måste kunna återvända till sitt hemland med vissheten att de om de vill kan återkomma för att arbeta en annan säsong.

4.1.5. Man bör överväga att politiskt och officiellt stödja frivillig återvandring för att ytterligare bidra till dessa länders utveckling. Det skulle innebära att man ger ekonomiskt stöd eller utbildningsstöd till arbetsmarknadsprojekt eller företagsprojekt.

4.2. Rättvis behandling av tredjelandsmedborgare

4.2.1. Kommissionen hävdar att invandrarna skall ha rättigheter som är "jämförbara" med EU-medborgarnas. ESK anser att man bör tala om samma rättigheter, men samtidigt ta hänsyn till den varierande rättsliga situationen för illegala invandrare, legala invandrare med arbetstillstånd och långtidsbosatta.

4.2.2. Ett minimikrav är att invandrare i EU skall ha samma rättigheter som de som ingår i EU:s stadga om grundläggande rättigheter, där det anges att alla personer har grundläggande rättigheter, däribland följande: respekt för privat- och familjelivet, tankefrihet, samvetsfrihet och religionsfrihet, mötes- och föreningsfrihet, rätt till undervisning, fritt yrkesval och rätt att arbeta, icke-diskriminering, rättigheter på arbetsmarknaden och social trygghet, och rätt att vända sig till domstol samt rätt till kostnadsfri rättshjälp.

4.2.3. Illegala invandrare betraktas inte i meddelandet som personer med garanterade rättigheter. Slutmålet är att dessa personer som lever i EU skall ha de grundläggande mänskliga rättigheter som anges dels i internationella fördrag som undertecknats av medlemsstaterna, dels i Europarådets konvention om skydd av de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. De bör också ha samma sociala rättigheter som EU-medborgare: sjukvård, skolutbildning för barn och motsvarande sociala förmåner.

4.2.4. Invandrare med tillfälligt uppehållstillstånd bör ha samma rättigheter på arbetsmarknaden och sociala rättigheter som medborgarna i värdlandet. Kommissionens avsikt att förbättra den rättsliga ställningen för dessa personer och deras familjer är mycket välkommen.

4.2.5. En invandrare som varit bosatt i landet i fem år bör få permanent uppehållstillstånd som innefattar rätten att flytta fritt i EU på samma villkor som EU-medborgare, rätt att rösta i kommunalval och val till Europaparlamentet, på samma sätt som EU-medborgare som är bosatta i en annan medlemsstat.

4.2.6. Kommissionen anser EU:s invandringspolitik måste garanteras genom tvångsutvisning. ESK anser att man inte bör ta till utvisning så länge två villkor inte är uppfyllda: För det första måste man ha vägt in humanitära skäl innan utvisning sker, för det andra måste man ha uttömt alla möjligheter till legalisering. Man bör dock alltid sträva efter frivillig återvandring. En övergripande strategi för frivillig återvandring kräver en rad olika stödinsatser för att det skall vara ett attraktivt alternativ för de berörda.

4.3. Hantering av migrationsströmmar

4.3.1. Hanteringen av migrationsströmmarna, som behandlas under punkt 2.4, måste skötas såväl i värdländerna (i vårt fall länderna i Europeiska unionen) som i ursprungsländerna. I meddelandet framhålls att det krävs en intensiv dialog med ursprungsländerna, men enligt vår mening måste även den roll som spelas av EU-medlemsstaternas konsulat i dessa länder behandlas. Inom konsulaten måste de avdelningar som sysslar med invandring stärkas så att de får möjlighet att ägna sig åt immigrationsansökningar, oavsett om det gäller arbetstillstånd eller återförening av familjer, ansvara för handläggningen, vidarebefordra information om lediga tjänster, utforma metoder för samarbete med sociala myndigheter, osv. Dessa avdelningar skall även genomföra lämpliga informationskampanjer och genomföra viktigt förberedelsearbete som är avgörande för att invandringen skall kunna ske på legal väg.

4.3.2. Konsulatens roll vad gäller migrationsärenden måste garantera insyn och får inte lämna utrymme för godtyckliga beslut i samband med visumansökningar (inte bara när det gäller arbetstillstånd). Denna nya politik bör främja en harmonisering på gemenskapsnivå av konsulatens arbetsformer. Arbetsförmedlingarna i ursprungsländerna måste lämna information om lediga tjänster och underlätta de arbetssökandes kontakter med immigrationskontoren. På detta sätt skapas bättre insyn i förfarandena.

4.3.3. I samband med denna verksamhet skulle det vara mycket lämpligt att använda ett informationssystem liknande Eures, som sköts av arbetsmarknadens parter och icke-statliga organisationer och som innehåller information om lediga platser och arbetsvillkor.

4.3.4. Det nya perspektivet inom invandringspolitiken bör även innebära att man reglerar situationen för de invandrare som saknar giltiga dokument. I meddelandet sägs att det är viktigt att stärka gemenskapens ekonomi och förbättra den framtida demografiska balansen genom att underlätta invandring, och man bör i så fall primärt rikta in sig på de illegala invandrare som redan är bosatta inom EU. I punkt 3.2 i meddelandet framhålls vikten av att bekämpa illegalt arbete och utnyttjande av invandrare. Denna kamp skulle underlättas om situationen reglerades för de illegala invandrarna. I den nya gemenskapslagstiftningen bör detta tydligt anges i en särskild punkt som följer på punkt 3.2, i form av ett erkännande av den koppling som finns mellan restriktiv politik, illegal invandring och sysselsättning. Kommissionen bör vidta åtgärder som på ett flexibelt sätt främjar en legalisering av dessa personers situation.

4.3.5. Det finns ingen anledning att genomföra denna legalisering genom extraordinära åtgärder (eller amnesti). Snarare bör den ske gradvis och bestämmas av faktorer som anställningsförhållanden, familjeband, graden av integration i samhället, humanitära skäl och så vidare. Det viktiga är att de illegala invandrarna ges möjlighet att bli legala, i linje med meddelandets förslag om att skapa utrymme för ny, legal immigration.

4.3.6. Det behövs rättsliga åtgärder och åtgärder på skatteområdet samt avtal mellan arbetsmarknadens parter för att bidra till att företagen i den så kallade svarta ekonomin gradvis blir "vita". Arbetsgivare som framhärdar i att utnyttja invandrare som svart arbetskraft och som inte följer arbetsmarknadsavtal borde bestraffas på lämpligt sätt. Dessa åtgärder måste dock kompletteras med positiv behandling av exploaterade invandrare, så att deras situation kan regleras. Detta skulle innebära att arbetstagarna själva kan känna sig motiverade att anmäla den exploatering de är utsatta för.

4.3.6.1. Arbetsmarknadens parter måste medverka till att bekämpa illegalt arbete och utnyttjandet av illegala invandrare. Arbetsgivarorganisationer och fackföreningar på alla nivåer spelar en mycket viktig roll som kan utvecklas i samarbete med lokala myndigheter och, i förekommande fall, domstolar. Positiva åtgärder måste vidtas för att föra upp "dolt" arbete till ytan och skapa incitament att legalisera arbetstagarnas och företagens situation.

4.3.7. I punkt 3.4.1 i meddelandet föreslås en metod för att bestämma vilket migrationsflöde som kan tillåtas i de olika medlemsstaterna. Metoden skall baseras på periodiska prognoser och vägledande mål. Årliga nationella kvoter beskrivs i detta sammanhang som "ogenomförbara". Kommittén anser att årliga kvoter inte helt skall uteslutas, även om de måste fastställas och genomföras på ett flexibelt sätt. Kvoter kan kopplas till visum för arbetssökande, eller "migrationsprojekt", i syfte att täcka efterfrågan på arbetskraft inom sektorer där det är svårt att göra noggranna uppskattningar. Härigenom skulle varje medlemsstat i förväg kunna fastställa hur många inresetillstånd som skall ges till arbetssökande, samtidigt som medlemsstaterna kan justera antalet på basis av periodiska analyser och prognoser och i samarbete med arbetsmarknadens parter. När det gäller kvoter skulle kommittén vilja hävda att inresetillstånd till medborgare i tredje land som söker tillträde till arbetsmarknaden helt skall särskiljas från tillstånd som ges av humanitära skäl eller i syfte att återförena familjer. I de två sista fallen kan kvoter aldrig accepteras.

4.3.8. I linje med de allmänna kommentarerna i detta yttrande bör tydligare stöd ges till visum för arbetssökande, eller för "migrationsprojekt" som nämns i punkt 3.4.2. Det är inte troligt att den "ekonomiska behovsprövning" som nämns i punkt 3.4.2 i meddelandet kan användas när det gäller okvalificerade arbeten, och därför krävs att en annan möjlighet skapas för legalt tillträde till dessa arbeten.

4.4. Integration

4.4.1. ESK instämmer helt i kommissionens uppfattning i punkt 3.5 att det behövs särskilda integrationsprogram för invandrare på nationell, regional och lokal nivå. Kommittén vill dock betona att integrationsarbetet måste backas upp med omfattande resurser eftersom de hittillsvarande insatserna varit klart otillräckliga. Både medlemsstaternas och EU:s integrationsprogram måste bygga på klart definierade mål som gör det möjligt att utvärdera resultaten och jämföra medlemsstaternas insatser.

4.4.2. Integration bör uppfattas som den invandrade befolkningens inträde i det gemensamma system av rättigheter och skyldigheter som fastställts i medlemsstaterna i demokratisk ordning, samtidigt som man måste respektera den enskildes övertygelser.

4.4.3. Det måste råda lika villkor på arbets- och bostadsmarknaden för invandrare och EU-medborgare. Ett viktigt mål i detta sammanhang är att invandrare snabbt skall få ett arbete som är i nivå med deras kvalifikationer. Det behövs aktiva insatser för att bryta den nuvarande trenden att högutbildade invandrare under en längre tid ägnar sig åt okvalificerade arbeten.

4.4.4. Utbildning är grundläggande för att skapa en god samhällsanda och integrera invandrarbefolkningen. Utbildning har självfallet också central roll när det gäller att förebygga och bekämpa rasism och främlingsfientlighet.

4.4.5. Kampen mot diskriminering i alla former kräver uppslutning från myndigheter, arbetsmarknadens parter och medier. Men debatter och välmenande uttalanden från ledande politiker räcker inte, utan det krävs ett konkret och ambitiöst handlingsprogram som innefattar politiska krafter, utbildningssystemet och medierna för att förmedla korrekt information och demokratiska värderingar.

4.4.6. Att upplysa allmänheten om att invandrare skall ha samma rättigheter och integreras i samhället är en stor utmaning för EU:s medlemsstater. Meddelandet bör lyfta fram att det krävs betydande insatser i alla medlemsstater.

4.4.7. En väsentlig faktor för invandrarnas integration är att de deltar i det offentliga livet. Rösträtten är i detta sammanhang mycket viktig. Kommittén erinrar sig en gammal och föga uppmärksammad rekommendation från kommissionen som endast några få medlemsstater införlivade i sin lagstiftning. Kommissionen bör utvärdera effekterna av rätten att rösta i kommunalval i de länder där denna rätt har införts.

4.4.8. ESK anser att kommissionens förslag om "samhällsmedborgarskap" för medborgare i tredje land är positivt, men det bör också föras in en passage om att långtidsbosatta bör få EU-medborgarskap. Detta skulle kräva en ändring av EU-fördraget.

4.5. Den allmänna opinionen

4.5.1. Att få den allmänna opinionen att se positivt på den nya och öppnare invandringspolitik som föreslagits är ingen enkel uppgift, men man måste likväl snarast med kraft gripa sig an denna uppgift.

4.5.2. Man bör försöka få fram så omfattande information som möjligt om situationen på arbetsmarknaden och invandringens bidrag till ekonomisk tillväxt och skapandet av nya arbetstillfällen för att motverka föreställningar om att invandrare tar arbeten från den infödda befolkningen.

4.5.3. Uppgifter om de demografiska tendenser som beskrivs i meddelandet måste också spridas till allmänheten.

4.5.4. EU:s befolkning måste få ökade kunskaper om det svarta eller illegala arbetets negativa effekter och de vinster det skulle innebära för välfärdsstaten om alla illegala invandrare fick legalt uppehållstillstånd.

4.5.5. EU:s och medlemsstaternas offentliga institutioner bör utöka sina insatser och resurser för att genom upplysningskampanjer främja integration och bekämpa rasism och främlingsfientlighet.

Bryssel den 12 juli 2001.

Ekonomiska och sociala kommitténs

ordförande

Göke Frerichs

(1) Artikel 13 i den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna 1. Envar har rätt att inom varje stats gränser fritt förflytta sig och välja sin vistelseort. 2. Envar har rätt att lämna varje land, inbegripet sitt eget, och att återvända till sitt eget land

(2) Se yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén, EGT C 168, 16.6.2000.

(3) Se yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén, EGT C 155, 29.5.2001.

(4) Se yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén, EGT C 193, 10.7.2001.

(5) Se yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet om ett gemensamt asylförfarande och en enhetlig status giltig i hela unionen för dem som beviljas asyl" KOM(2000) 755 slutlig.

(6) Se yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén, EGT C 204, 18.7.2000.

(7) Informationsrapport från Ekonomiska och sociala kommittén om "Befolkningssituationen och befolkningstillväxten i EU".

(8) FN:s konferens mot gränsöverskridande organiserad brottslighet, Palermo den 12-15 december 2000.

(9) Bilaga till Ekonomiska och sociala kommitténs informationsrapport.