Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Meddelande från kommissionen till rådet, Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén om Europeiska unionens handlingsplan för narkotikabekämpning (2000-2004)"

(2000/C 51/12)

Den 8 juli 1999 beslutade Ekonomiska och sociala kommittén att i enlighet med artikel 23.3 i arbetsordningen utarbeta ett tilläggsyttrande om ovannämnda meddelande.

Sektionen för sysselsättning, sociala frågor och medborgarna, som svarat för det förberedande arbetet i ärendet, antog sitt yttrande enhälligt den 12 november 1999. Föredragande var Jillian Hassett.

Vid sin 368:e plenarsession den 8-9 december 1999 (sammanträdet den 8 december) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 112 röster för, inga röster emot och 3 nedlagda röster.

1. Inledning

Den 25 januari 1995 antog Ekonomiska och sociala kommittén ett yttrande på eget initiativ om "Att förebygga narkotikaanvändning"(1) (föredragande var Angela Guillaume), i vilket man bland annat kommenterade den nuvarande handlingsplanen för narkotikabekämpning (1995-1999). Detta tilläggsyttrande bygger på det arbete som utfördes i samband med utarbetandet av yttrandet 1995.

1.1. Kommissionens meddelande om Europeiska unionens handlingsplan för narkotikabekämpning (2000-2004) omfattar följande:

- Ett program för bekämpning av olagliga substanser baserat på samordnade åtgärder på alla nivåer.

- Förslag om att ge narkotikabekämpning högsta prioritet.

- Förslag om att öka utbytet av erfarenheter och välfungerande metoder.

- Förslag om att minska tillgången på olagliga substanser.

- Förslag om att integrera narkotikarelaterad verksamhet inom ramen för Schengensamarbetet i genomförandet av EU:s handlingsplan om organiserad brottslighet.

- Förlag om att på internationell nivå verka för att integrera bestämmelser om kontroll av olagliga substanser i avtal om utveckling och handel.

1.2. De allmänna målen i EU:s handlingsplan för 2000-2004 omfattar följande:

- Att säkerställa att kampen mot narkotika även fortsättningsvis ges hög prioritet i EU:s interna och externa verksamhet.

- Att upprätthålla en integrerad och balanserad strategi, med minskning av efterfrågan och tillgången som ömsesidigt förstärkande faktorer.

- Att säkerställa tillgången till objektiva, tillförlitliga och jämförbara uppgifter om narkotikasituationen i EU.

- Att främja internationellt samarbete.

- Att understryka att tillräckliga resurser måste göras tillgängliga och att högsta prioritet måste ges åt förebyggande åtgärder.

I meddelandet identifieras även ett antal nya utmaningar, till exempel ökningen av syntetiska droger, sambandet mellan narkotikamissbruk och stadskriminalitet, samt drogrelaterade problem inom hälsa, socialpolitik och straffrätt. I meddelandet betonas det trängande behovet av att utforma nödvändiga metoder för att systematiskt utvärdera åtgärderna för narkotikabekämpning på EU-nivå.

1.3. Narkotikabekämpning kommer även fortsättningsvis att ges mycket hög prioritet på den politiska dagordningen i både Europeiska unionen och de enskilda medlemsstaterna. Att erhålla tillförlitlig information på området - om utbredningen av drogmissbruk, drogrelaterade dödsfall, olyckor, sjukdomar/infektionsfall, brottslighet, osv.- för att få en korrekt uppfattning om problemets omfattning är oerhört svårt. Trots dessa svårigheter har Europeiska centrumet för kontroll av narkotika och narkotikamissbruk (ECNN) i sin årsrapport för 1998 tydligt visat att inte finns någon anledning att slå sig till ro.

1.4. Sedan mitten av 1980-talet har medlemsstaterna och Europeiska gemenskapen antagit gemensamma åtgärder för att bekämpa narkotikamissbruk och narkotikahandel och för att främja internationellt samarbete. EU:s åtgärder i kampen mot droger, som egentligen faller inom varje enskild medlemsstats ansvarsområde, omfattar stöd till och samordning av vissa insatser på områden där EU kan tillföra ett mervärde. EU:s nuvarande strategi för narkotikabekämpning bygger på att minska efterfrågan och tillgången och främja internationellt samarbete.

1.5. För Europeiska unionen är kampen mot narkotika ett oupplöslig led i strävan att förverkliga "ett område med frihet, säkerhet och rättvisa" som föreskrivs i Amsterdamfördraget. Åtgärder för att bekämpa narkotika betraktas som en prioriterad folkhälsofråga (Avdelning XIII, artikel 152 i EG-fördraget), ett prioriterat samarbetsområde i rättsliga och inrikes frågor (Avdelning VI i EU-fördraget) och som ett prioriterat internationellt samarbetsområde (Avdelning V i EU-fördraget.)

1.6. För att EU skall kunna utforma effektiva strategier och en effektiv politik krävs "objektiva, tillförlitliga och jämförbara uppgifter" som nämnts och efterlysts ovan. Följande två organ har upprättats för förmedling av sådan information: Europeiska centrumet för kontroll av narkotika och narkotikamissbruk (ECNN) och Europols narkotikaenhet (EDU). ECNN samlar in och sprider icke-konfidentiella uppgifter om drogmissbruk till stöd för utformningen av politiken. EDU utbyter och analyserar uppgifter om organiserad narkotikahandel och annan narkotikarelaterad kriminell verksamhet för att understödja polisaktioner. Kommissionen betonar även behovet av instrument för systematisk utvärdering, bedömning och uppföljning. Dessa två instanser bidrar till att öka kunskapen om drogproblemets omfattning i Europeiska unionen.

1.7. Narkotikabekämpning i ett internationellt sammanhang erfordrar ett intensivare samarbete på grund av att problemet är så allvarligt och att det utgör ett gemensamt hot mot både industriländerna och utvecklingsländerna.

1.8. Inför utvidgningen är det också mycket viktigt att undersöka situationen i kandidatländerna. Enligt ECNN:s årsrapport för 1998 erfar de flesta länder i Central- och Östeuropa växande problem med narkotikahandel och narkotikatranistering samt en ökning av lokalt drogmissbruk(2). Fortsatt stöd från EU, till exempel genom Phare-programmet för bekämpning av droger som omfattar flertalet länder, är en förutsättning för att vända denna oroväckande trend.

2. Kommitténs yttrande från 1995 om "Att förebygga narkotikaanvändning"(3)

2.1. I sitt yttrande från 1995 ansåg kommittén att man trots de europeiska regeringarnas ansträngningar, däribland riktlinjer för bekämpning av olaglig narkotikaframställning, narkotikahandel och narkotikatillgång, och de enorma resurser som hade satts in, inte hade lyckats uppnå de resultat man hade hoppats på. Man insåg att man inte enbart genom att vidta åtgärder på tillgångssidan skulle kunna komma till rätta med problemet med drogmissbruk.

2.2. ESK gav sitt stöd åt en politik som syftar till att samordna sökandet efter de personer som framställer, bedriver narkotikahandel och tillhandahåller olagliga substanser, men ansåg samtidigt att man borde fästa lika stor vikt vid främjande av en politik som syftar till att minska efterfrågan. En sådan politik skulle omfatta följande:

- Tillräckliga resurser till behandling, rehabilitering och utbildningsprogram för potentiella drogmissbrukare.

- Utbildningsprogram och förebyggande program riktade till grupper som är särskilt utsatta för risken att komma i kontakt med narkotika.

2.3. För att kunna komma till rätta med problemet krävs inte enbart en förebyggande politik på EU-nivå utan även en attitydförändring. Ingen medlemsstat skulle behöva löpa risken att betraktas som ett drogparadis på grund av sina nyskapande åtgärder. Ingen region, stad, lokal gemenskap eller lokal skola skulle behöva vara orolig för sitt rykte för att man främjar en aktiv förebyggande antidrogpolitik. En samordnad förebyggande strategi skulle bidra till att uppmärksamma problemet och hjälpa invånarna i de enskilda lokalsamhällena att inse sitt individuella och kollektiva ansvar.

2.4. Kommittén ansåg att Europeiska unionen behövde en mycket tydligare och mer samordnad politik.

2.5. På lokal och regional nivå skulle integrerade nätverk upprättas av samordningsgrupper bestående av

- lokala myndigheter,

- personal som är speciellt utbildad i förebyggande av drogmissbruk,

- läkare och paramedicinsk personal,

- polis,

- lärare och skolledare,

- arbetsgivare och arbetsförmedlingar,

- föräldrar,

- familjesammanslutningar, lokala stödgrupper och frivilligorganisationer,

- lokal press, TV och radio,

- heltidsanställda samordnare,

- samordning mellan hälsomyndigheter, lokala myndigheter, arbetsförmedlingar och arbetsmarknadsparter.

2.6. Kommittén ansåg att man på nationell nivå borde upprätta samordningscentraler som skulle ansvara för övervakning av de lokala och regionala samordningsgrupperna, ge särskilt stöd där detta behövdes och säkerställa utbyte av information och strukturerade åtgärder för narkotikabekämpning.

2.7. På EU-nivå föreslog kommittén följande åtgärder:

>Plats för tabell>

Kommittén konstaterar med glädje att åtgärder har vidtagits som i stor utsträckning ligger i linje med de förslag kommittén lade fram i yttrandet från 1995.

3. Allmänna kommentarer

3.1. Ekonomiska och sociala kommittén välkomnar kommissionens förslag om en ny handlingsplan för narkotikabekämpning (2000-2004), och vill i synnerhet fästa uppmärksamhet vid handlingsplanens särskilda mål, vilka kan indelas i följande fem åtgärdsområden:

1. Information.

2. Åtgärder för att minska efterfrågan.

3. Konsolidering av gemenskapens regelverk.

4. Åtgärder på internationell nivå.

5. Samordning, integrering och förenkling.

3.2. I linje med den politiska deklaration som utarbetades av FN:s särskilda generalförsamling om narkotika (UNGASS) 1998 stöder kommittén de grundläggande principerna om delat ansvar; integrering av narkotikakontroll i den allmänna utvecklingen; balanserat tillvägagångssätt vid minskning av tillgång och efterfrågan; respekt för mänskliga rättigheter och stöd till integrerade metoder.

3.3. När det gäller att pressa ned efterfrågan delar kommittén kommissionens uppfattning om att högst prioritet skall ges åt hälsa, utbildning och utbildningsverksamhet, samt instrument för att bekämpa social utslagning, så att det blir möjligt att uppnå följande två huvudmålsättningar:

- Att inom fem år kraftigt minska bruket av illegala droger bland ungdomar upp till 18 år.

- Att inom fem år kraftigt sänka antalet drogrelaterade dödsfall.

Dessa målsättningar uppnås vanligtvis genom program som är riktade till hela befolkningen genom allmän verksamhet som är fokuserad på befolkningens dagliga behov. Hälso- och sjukvård kan ställas till förfogande mot bakgrund av en utvärdering av de lokala behoven; utbildning kan ingå i skolornas läroplaner, i vilken utrymme även kan ges åt ungdomsarbete och gemenskapsnätverk; forskning bör ingå i mer omfattande befolkningsbaserade undersökningar, och information kan ingå i en mer omfattande utbildning av arbetsstyrkan.

3.3.1. Kommittén ställer sig bakom kommissionens ståndpunkt att bl.a. ett effektivt utnyttjande av nya medier, särskilt Internet, för utformning, genomförande och utvärdering av preventiva utbildningsprogram kan vara användbart på utbildnings- och opinionsbildningsområdet.

3.4. Kommissionen fäster stor vikt vid den offentliga och delvis offentliga sektorn. Av erfarenhet vet ESK emellertid att det är viktigt att utnyttja de bredare partnerskapsmodeller som finns i många medlemsstater. I förslaget betonas såväl folkhälso- som utbildningssystemet, som främst faller inom de lokala och regionala myndigheternas ansvarsområden, men det hänvisas enbart flyktigt till betydelsen av undervisning av kamratgrupper, icke-statliga organisationer och samhället i vidare bemärkelse. I förslaget ägnas inte mycket uppmärksamhet åt partnerskap som redan existerar, till exempel partnerskap för bekämpning av brottslighet och upprätthållande av den allmänna ordningen, partnerskap för ekonomisk upprustning, hälsovård och samarbete mellan näringsliv och lokala myndigheter.

3.5. Principen om delat ansvar erfordrar ett integrerat och balanserat synsätt. För att uppnå det är det mycket viktigt att vi utnyttjar resurserna inom det sociala partnerskapet. Kommittén betonar behovet av att upprätta partnerskap som bygger på samförstånd, och ger som exempel förebyggande verksamhet på arbetsplatsen och samarbete mellan till exempel åkerier och tullmyndigheter.

3.6. Det är mycket viktigt att erfarenheterna från handlingsplanen för narkotikabekämpning 1996-2000 ingår i den föreslagna handlingsplanen när den genomförs. Resultaten bör spridas, bearbetas och jämföras där detta är lämpligt. Man framhåller ofta framsteg, men det är mycket viktigt att även misslyckanden utvärderas. När initiativ tas till nya åtgärder är det viktigt att dessa bygger på gamla erfarenheter. Därför betonas behovet av tvärvetenskapliga reaktioner på lokal, national och internationell nivå som återspeglar olika synvinklar.

3.7. Vanligtvis sker det första experimentet med droger därför att någon man känner erbjuder en droger. Därför bör förebyggande åtgärder inriktas på kamratgrupperna, vilket är allmänt erkänt. Ungdomarna måste själva från början delta i utarbetandet av förebyggande program.

3.8. Förhållandet mellan narkotika, alkohol och tobak är invecklat. I vissa fall är det uppenbart att användning av det ena leder till användning av det andra. I andra fall är det inte lika tydligt. Skillnaden i rättslig ställning skapar ytterligare ett dilemma. Förebyggande alkohol- och tobakskampanjer kan också förhindra att man provar olagliga substanser. Det är även absolut nödvändigt att uppmärksamma farorna med att blanda olika substanser, som t.ex. narkotika och alkohol. Man bör dock komma ihåg att kopplingen ligger mellan de enskilda individerna i kamratgruppen och inte mellan de skilda substanserna. Bruk av substanser beror ofta främst på tillgången. Kommittén påpekar dessutom att hälsoriskerna inte är begränsade till missbruk av olagliga substanser. Många av de nya syntetiska drogerna har ännu inte kontrollerats i medlemsstaterna.

3.9. För att kunna säkerställa en effektiv strategi för att minska utbudet är det mycket viktigt att den handlingsplan som UNGASS har utarbetat genomförs i enlighet med EU:s beslut. Det är dessutom viktigt att EU:s internationella samarbete i kampen mot narkotikamissbruk integreras i EU:s mer omfattande målsättningar på området för yttre förbindelser. ESK betonar att det i fördraget ges utrymme för förstärkta, övergripande, externa åtgärder för bekämpning av narkotika genom den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken (GUSP).

3.10. Det är allmänt känt att problemet med narkotikamissbruk och beroende förekommer i alla medlemsstater. Utöver lagstiftning och harmonisering av straffåtgärder krävs att man utformar ett dynamiskt ramverk för en förebyggande EU-politik, som understöds av de konkreta åtgärder som Europeiska rådet har planerat. Det nya fördraget innehåller bestämmelser som möjliggör ett samordnat och övergripande tillvägagångssätt, något som är nödvändigt för att man skall kunna minska både tillgången och efterfrågan. Eftersom 8 % av världshandeln, enligt FN:s statistik, utgörs av narkotikahandel betonar ESK behovet av en enhetlig EU-politik för bekämpning av narkotikaframställning och narkotikahandel. Rättsliga angelägenheter och frågor som rör inrikes- och utrikespolitik bör samordnas bättre. Det är viktigt för EU-politiken och den nationella politiken att det på lokal nivå finns resurser som kan utnyttjas för att säkerställa en långsiktig lösning om det skulle bli nödvändigt. Utan en nationell politik skulle man på lokal nivå ofta agera irrationellt och subjektivt.

3.11. Kommittén välkomnar gemenskapsåtgärden om syntetiska droger. Denna gemensamma åtgärd(4) syftar till att skapa ett system för snabbt utbyte av information om nya syntetiska droger och bedömning av riskerna med dessa för att möjliggöra att de åtgärder för att kontrollera psykotropa ämnen som är tillämpliga i medlemsstaterna också kan tillämpas på nya syntetiska droger.

3.12. ESK anser att Europeiska unionen behöver en mycket tydligare och mer samordnad politik när det gäller kandidatländernas villkor för medlemskap. Dessa länder bör skriva under protokoll som anger deras skyldigheter att minska narkotikautbudet i det egna landet, upprätta program för att minska efterfrågan på olagliga substanser, och säkerställa deltagande i internationella åtgärder. Kontrollöverenskommelser måste också göras om s.k. prekursorer (som spelar en viktig roll vid tillverkning av t.ex. amfetamin). Kommittén rekommenderar att hög prioritet ges åt genomförandet av gemenskapens regelverk i fråga om frihet, säkerhet och rättvisa, vilket bland annat omfattar gemenskapens lagstiftning om narkotikabekämpning.

3.12.1. Samtidigt skall kandidatländerna uppmanas att utnyttja möjligheten att omfattas av pilotprojekt inom ramen för programmen Oisin och Falcone.

3.13. Under de senaste åren har problemet med dopning fortsatt att öka. Dopning i idrottssammanhang innebär inte alltid att olagliga substanser används, utan snarare att lagliga substanser används på fel sätt. Det finns ett stort behov av en tydlig rättslig ram och ett förstärkt internationellt samarbete. Kommittén välkomnar därför Europeiska kommissionens beslut att inleda diskussioner med Internationella olympiska kommittén (IOK) till följd av IOK:s inbjudan att deltaga i upprättandet och driften av en internationell antidopningsbyrå. Det finns ett växande behov av att återskapa förtroende både inom och utanför idrottsvärlden.

3.14. Kommissionen framhåller EU:s sysselsättningsinitiativ och utbildnings- och yrkesutbildningsprogram. Trots att dessa program ursprungligen inte utarbetades för bekämpning av narkotika har de lett till ett antal mycket framgångsrika projekt. Därför bör riktlinjer utformas och integreras i programmen så att man kan beakta alla aspekter som kan kopplas samman med narkotika och narkotikarelaterade frågor. Kommittén anser att det finns behov av ökade resurser för att underlätta den samordning som är avgörande för att efterfrågan på narkotika skall minska.

3.15. Stora insatser har gjorts runtom i Europa för att bekämpa narkotika. Det är emellertid uppenbart att många av dessa försök är spontana punktinsatser som har gjorts på egen hand utan en övergripande systematisk politisk strategi. Kommittén beklagar att det finns så få engagerade ungdomsansvariga som arbetar på fältet. Ungdomsarbetet bör stärkas inom ramen för en europeisk samordning.

3.16. En viktig målsättning är att kartlägga narkotikaproblemen mer exakt. I kommissionens dokument ges mycket lite information om problemets omfattning och art. En stor svaghet i kommissionens dokument är att narkotika nästan uteslutande betraktas som ett storstadsproblem. Det finns mycket som tyder på att problemet är lika allvarligt i landsbygdsområden, där man saknar den rätta infrastrukturen för att effektivt kunna hantera problemet.

4. Slutsatser och rekommendationer

4.1. Kommissionens meddelande om EU:s handlingsplan för narkotikabekämpning (2000-2004) är ett viktigt steg i utvecklingen mot ett övergripande synsätt. ESK beklagar dock att kommissionen inte har fastställt vilka finansiella resurser som skall användas i genomförandet av handlingsplanen. För att handlingsplanen skall kunna genomföras med framgång är det av avgörande betydelse att tillräckliga finansiella medel beviljas. I genomförandet av handlingsplanen bör kommissionen beakta de resurser som står till förfogande för att kunna säkerställa ett balanserat tillvägagångssätt för att minska både efterfrågan och utbud, med hänsyn tagen till medlemsstaternas egna ansvarsområden.

4.2. Kommittén betonar behovet av att Avdelning VI i Amsterdamfördraget genomförs fullt ut. Här fastställs att narkotika på olika sätt utgör ett hot mot den kollektiva och individuella säkerheten och att narkotika ofta, men inte alltid, hänger samman med organiserad brottslighet. Framställnings-, transit- och förbrukarländer har ett delat ansvar när det gäller bekämpning av narkotika. Inom detta omfattande ramverk är det tydligt att en stor del av verksamheten kommer att bestå i att mobilisera alla tillgängliga juridiska och rättsliga resurser i kampen mot narkotikahandlare och kriminella organisationer. Bekämpningen måste intensifieras. Det är oacceptabelt att vissa delar av de europeiska storstäderna behärskas av langare som i allas åsyn sprider narkotika till missbrukarna utan att polisen ingriper och oskadliggör langarna. För att kunna fastställa minimibestämmelser beträffande olika aspekter på kriminella handlingar och straff krävs en ökad samordning, och verksamheten bör främst inriktas på harmonisering av lagstiftning och ett samarbete på det rättsliga, tullmässiga och polisiära planet. Det är viktigt att understryka behovet av samordnade förebyggande åtgärder mellan polis, utbildningsväsendet och rehabiliteringstjänster.

4.3. Kommittén har tagit del av Europeiska rådets slutsatser från Tammerfors, och då i synnerhet rekommendationerna om ett område som präglas av frihet, säkerhet och rättvisa. ESK har även tagit del av ändringsförslagen till rådets direktiv 91/308/EEG av den 10 juni 1991, om åtgärder för att förhindra att det finansiella systemet används för tvättning av pengar, som kommittén för närvarande utarbetar ett yttrande om. I och med att ESK utarbetar detta yttrande om EU:s handlingsplan för narkotikabekämpning är det underförstått att de frågor som diskuterades vid toppmötet i Tammerfors kommer att behandlas i kommande yttranden.

4.4. Kommittén uppmanar kommissionen att genomföra en mer djupgående analys av situationen. Det finns mycket information om bruk av narkotika i medlemsstaterna, och det pågår omfattande forskning i ämnet, men det är också nödvändigt att analysera och kartlägga narkotikans effekter. Utvärderingar görs ofta enbart på analytisk basis. Kommittén efterlyser en studie där man undersöker de socioekonomiska faktorer som påverkar utvecklingen av drogmissbruk. Ofta sägs ingenting om den verkliga situationen på fältet. Bättre analyser och en utvärdering av bra och dåliga metoder skulle hjälpa Europeiska unionen och medlemsstaterna att utarbeta en effektiv strategi.

4.5. Kommittén konstaterar att Internet i allt större utsträckning utnyttjas både när det gäller tillgång och efterfrågan på narkotika. Därför uppmanar kommittén kommissionen att genomföra handlingsplanen om främjande av säker användning av Internet(5), som ESK antog ett yttrande om i april 1998(6).

4.6. Kommissionen hänvisar till den positiva effekt som delar av ungdomsramprogrammen och sysselsättningsinitiativen har haft på narkotikabekämpningen. Kommittén är rädd att dessa program kommer att betraktas som den informella, utbildningsinriktade grenen i kommissionens handlingsplan. Trots att dessa program, i likhet med många andra EU-program, är riktade till ungdomar är det inte helt säkert att de når den rätta målgruppen för denna handlingsplan. Kommittén uppmanar kommissionen att öka resurserna till förebyggande åtgärder och åtgärder för att minska efterfrågan.

4.7. Med fokus på narkotikaproblemet glömmer man ofta bort mer övergripande problem som utslagning och utanförskap. I samband med denna handlingsplan är behovet av att nå ut och förstå dessa fenomen större än någonsin. Många ungdomar känner sig utanför och isolerade; narkotikamissbruk är ofta ett symptom på detta utanförskap. Kommittén anser att kommissionen bör fastställa lämpliga instrument för att nå ut till och få kontakt med dessa ungdomar. Unga människor kommer kanske inte i kontakt med den offentliga hälso- och sjukvården förrän deras tillstånd är kritiskt. Men det kan hända att de kommer i kontakt med lokala sysselsättningsprogram eller lokalakontaktgrupper. Det finns ett klart behov av en bättre samordning mellan olika inrättningar som arbetar med barn och ungdomar på alla plan, inklusive på det europeiska planet.

Bryssel den 8 december 1999.

Ekonomiska och sociala kommitténs

ordförande

Beatrice RANGONI MACHIAVELLI

(1) EGT C 102, 24.4.1995.

(2) Årsrapporten från 1998 om narkotikaproblemets omfattning i Europeiska unionen - Europeiska centrumet för kontroll av narkotika och narkotikamissbruk, s. 61.

(3) EGT C 102, 24.4.1995.

(4) Gemensam åtgärd av den 16 juni 1997 beslutad av rådet på grundval av artikel K 3 i Fördraget om Europeiska unionen om informationsutbyte, riskbedömning och kontroll av syntetiska droger, 97/396/JHA, EGT L 167, 25.6.1997.

(5) Beslut 276/1999/EG, EGT L 33, 6.2.1999.

(6) EGT C 214, 10.7.1998.