2007/0229 (COD)

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET enligt artikel 294.6 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt om

rådets ståndpunkt i fråga om antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv om ett enda ansökningsförfarande för ett kombinerat tillstånd för tredjelandsmedborgare att vistas och arbeta på en medlemsstats territorium och om en gemensam uppsättning rättigheter för arbetstagare från tredjeland som vistas lagligen i en medlemsstat

1. BAKGRUND

Datum för överlämnande till Europaparlamentet och rådet (KOM(2007) 638 slutlig – 2007/0229 (COD): | 26 oktober 2007 |

Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande: | 9 juli 2008 |

Regionkommitténs yttrande: | 18 juni 2008 |

Europaparlamentets yttrande vid första behandlingen: | 24 mars 2011 |

Preliminärt datum för antagande av rådets ståndpunkt: | 24 november 2011 |

2. SYFTE MED KOMMISSIONENS FÖRSLAG

Kommissionens förslag har två syften, dels att införa ett enda ansökningsförfarande för tredjelandsmedborgare som vill bosätta sig i en medlemsstat för att arbeta, tillsammans med ett kombinerat tillstånd för uppehälle och arbete i syfte att minska byråkratin, å andra sidan att föreskriva en gemensam uppsättning rättigheter för alla arbetstagare från tredjeland som vistas lagligen i en medlemsstat. Den gemensamma uppsättningen rättigheter för arbetstagare från tredjeland definieras genom en förteckning över områden[1] där likabehandling i förhållande till landets egna medborgare ska beviljas.

3. KOMMENTARER ANGÅENDE RÅDETS STÅNDPUNKT

Rådets ståndpunkt är resultatet av en lång förhandlingsprocess. Sedan Europaparlamentet meddelade sin ståndpunkt efter första behandlingen den 24 mars 2011 nådde lagstiftarna slutligen en överenskommelse om de återstående frågorna vid ett trepartsmöte den 22 juni 2011. Den enda punkt som fortfarande var oavslutad var frågan om jämförelsetabeller, på vilken en övergripande lösning har hittats under mellantiden[2].

Coreper bekräftade överenskommelsen om texten den 29 juni 2011. Den 15 juli 2011 skickade ordföranden för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter en skrivelse till rådets ordförandeskap för att bekräfta att de föredragande (från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt sysselsättningsutskottet, plus de skuggföredragande) enats om den text som antagits av Coreper samt om det interinstitutionella uttalande som bifogas den. I skrivelsen angav utskottsordföranden också att om texterna i fråga officiellt skulle överlämnas till parlamentet som rådets ståndpunkt skulle han rekommendera ledamöterna i utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter och därefter plenarmötet att godkänna dem utan ändringar. På grundval av detta nådde Coreper en politisk överenskommelse den 20 juli 2011.

De viktigaste skillnaderna mellan den gemensamma ståndpunkten och kommissionens ursprungliga förslag beskrivs nedan.

- Precisering samt vissa begränsningar när det gäller tillämpningsområdet (artikel 3)

Den gemensamma ståndpunkten innebär både preciseringar och ytterligare begränsningar i lagförslagets tillämpningsområde.

För det första preciseras räckvidden för bestämmelserna om likabehandling (artikel 3.1 b och ba [ny]) genom att hänvisa till de två kategorierna av möjliga stödmottagare: tredjelandsmedborgare som har beviljats inresa för att arbeta och personer som beviljats inresa för något annat ändamål men som har rätt att arbeta. Denna förändring ger stöd åt kommissionens avsikt att ha ett brett tillämpningsområde för bestämmelsen, så att den också inkluderar dem som har tillåtelse att arbeta men som ursprungligen har kommit av en annan orsak. I ändringarna anges det dock att den senare kategorin i så fall bör ha uppehållstillstånd.[3]

För det andra utesluts sjömän samt tredjelandsmedborgare som omfattas av internationellt skydd, tillfälligt skydd eller skydd enligt nationell lagstiftning, eftersom deras rättigheter är reglerade i andra instrument.

För det tredje utesluts egenföretagare från tillämpningsområdet. Detta undantag är dock bara av ”förklarande” karaktär, eftersom förslagets definition av arbetstagare från tredjeland (artikel 2 b) klargör att bara de som arbetar inom ramen för ett avlönat förhållande omfattas.

Det finns slutligen ett möjligt undantag för studerande och för dem som har tillstånd att arbeta för kortare tid än 6 månader, men endast vad gäller reglerna om ett enda asylförfarande/tillstånd. De två sistnämnda kategorierna omfattas fortfarande av bestämmelserna om likabehandling i artikel 12.

- Fall där det parallellt finns en nationell visering för längre vistelse (artikel 2 c och artikel 3.4)

Genom att hänvisningen till "varje tillstånd" i artikel 2 c i kommissionens förslag har ersatts med "uppehållstillstånd" i den gemensamma ståndpunkten ges medlemsstaterna möjlighet att behålla sina system med visering för längre vistelse. Kommissionens mål var att det kombinerade tillståndet skulle fungera som det enda giltiga tillståndet att arbeta, men med tanke på utvecklingen på området (genom artikel 1.1.2 i förordning 265/2010 begränsas varaktigheten av viseringar för längre vistelse till ett år, och sådana handlingar godkänns också för resor mellan Schengenländer inom EU), kan kommissionen godta att medlemsstaterna får utfärda viseringar parallellt med det kombinerade tillståndet, förutsatt att sådana viseringar inte skulle leda till annorlunda rättigheter för de migrerande arbetstagare innehar dem.

Preciseringar som gäller ansökningsförfarandet (artiklarna 4, 5, 8 och 10)

Vissa förfaranderegler har också vidareutvecklats genom den gemensamma ståndpunkten. På begäran av Europaparlamentet hänvisas det till de möjliga kategorierna av sökande (tredjelandsmedborgaren, hans/hennes blivande arbetsgivare eller någon av dessa två). När det gäller avgifter bibehålls bestämmelsen om att avgifterna ska vara proportionella, men det har också preciserats att avgiften kan beräknas på grundval av den faktiska tjänsten. Som en del av den slutliga överenskommelsen har tidsfristen för förfarandet på rådets begäran förlängts till fyra månader, jämfört med tre månader enligt kommissionens förslag.

- Möjligheten att lagra kompletterande uppgifter antingen elektroniskt eller på papper (artiklarna 6 och 7)

Som en del av den övergripande överenskommelsen ges medlemsstaterna på rådets begäran möjlighet att välja mellan lagring i elektronisk form eller pappersform när det gäller de uppgifter som inte passar in i det harmoniserade formatet[4].

Denna möjlighet kan medverka till att bättre kontrollera migrationsströmmar, men ligger också i den migrerande arbetstagarens intresse genom att ge tillgång till alla handlingar som gäller hans eller hennes anställning (t.ex. uppgifter om arbetstid), vilket kan förebygga exploatering.

Man måste dock se till att förekomsten av sådana dokument inte leder till ett återinförande av arbetstillstånd.

- Rätten till likabehandling (artikel 12)

I den gemensamma ståndpunkten har rätten till likabehandling i fråga om tillgång till varor och tjänster gjorts snävare, genom att bestämmelsen bara omfattar personer som faktiskt har anställning (artikel 12.2 d). När det gäller tillgång till utbildning gäller rätten till likabehandling även migrerande arbetstagare som är registrerade arbetssökande. Andra begränsningar är möjliga i fråga om t.ex. avgifter och andra villkor, men som ett minimum måste likabehandling garanteras när det gäller yrkesutbildning som är direkt kopplad till det specifika arbete som anställningen avser (artikel 12.2 a).

På begäran av Europaparlamentet har bestämmelserna om likabehandling emellertid också gjorts mer långtgående än i kommissionens förslag när det gäller social trygghet, genom att de nu inbegriper inte bara de som för närvarande har anställning, utan även de som har varit anställda under minst 6 månader och är registrerade som arbetssökande. Medlagstiftarna har också enats om att ytterligare utvidga rätten till likabehandling i fråga om arbetsvillkor samt föreningsfrihet (artikel 12.1 a och b), genom att låta den omfatta även personer som inte har någon anställning för närvarande. Rätten att överföra intjänade pensionsrättigheter till tredjeland på samma villkor och med samma satser bibehölls av medlagstiftarna med vissa välmotiverade tekniska preciseringar (artikel 12.4).

Det finns en speciell begränsning på området social trygghet, nämligen att familjeförmåner inte behöver beviljas dem som arbetar på grundval av en visering eller har godkänts för att arbeta sex månader eller mindre eller har beviljats rätt till inresa och vistelse som studerande (artikel 12. 2 e). Kommissionen understryker att den föredrar att tillämpa principen om likabehandling oavsett vilken form av handling (visering eller kombinerat tillstånd) som den migrerande arbetstagare har. Med hänsyn till att den arbetstagare som har en visering för längre vistelse kommer att omfattas av likabehandling när det gäller alla rättigheter utom för denna specifika förmån och kommer att omfattas av fullständig likabehandling när det gäller familjeförmåner i en gränsöverskridande situation[5] gör kommissionen dock ingen invändning mot denna nya bestämmelse.

- Införlivande (skäl 32 och artikel 16)

Som nämnts tidigare var den enda oavslutade punkten efter det sista trepartsmötet mellan lagstiftarna frågan om jämförelsetabeller. Där har emellertid en övergripande lösning kunnat utformas under mellantiden. I skäl 32 i den gemensamma ståndpunkten anges därför, på kommissionens motiverade begäran, att medlemsstaterna bör åta sig att till anmälan av sina införlivandeåtgärder bifoga ett eller flera dokument om förhållandet mellan komponenter i detta direktiv och motsvarande delar av de nationella rättsakter som införlivar bestämmelserna.

4. SLUTSATS

Den gemensamma ståndpunkten svarar upp mot kommissionens ursprungliga mål att förenkla förfarandena, införa ett kombinerat tillstånd, skydda migrerande arbetstagare och ge dem en rad socioekonomiska arbetsrelaterade rättigheter, så långt möjligt i form av en rätt till likabehandling med EU:s arbetstagare, och därigenom skapa likvärdiga villkor i hela EU. Texten till rådets ståndpunkt överensstämmer således i stor utsträckning med kommissionens förslag, och kan därför helt stödjas.

[1] Arbetsvillkor, föreningsfrihet, utbildning och yrkesutbildning, erkännande av examensbevis och andra utbildningsbevis, social trygghet, utbetalning av intjänade pensioner vid flytt till ett tredjeland, skatteförmåner, tillgång till varor och tjänster inbegripet förfaranden för att erhålla bostad och bistånd som lämnas av arbetsförmedlingar.

[2] Den övergripande lösning man enats om beskrivs i en gemensam politisk förklaring från Europaparlamentet, rådet och kommissionen.

[3] Enligt förordning 1030/2002 av den 13 juni 2002 om en enhetlig utformning av uppehållstillstånd för medborgare i tredjeland.

[4] Förordning 1030/2002 av den 13 juni 2002 om en enhetlig utformning av uppehållstillstånd för medborgare i tredjeland.

[5] Förordning (EU) nr 1231/10 av den 24 november 2010 om utvidgning av förordning (EG) nr 883/2004 och förordning (EG) nr 987/2009 till att gälla de tredjelandsmedborgare som enbart på grund av sitt medborgarskap inte omfattas av dessa förordningar.