P6_TA(2006)0129
Övergångsbestämmelserna som begränsar den fria rörligheten för arbetstagare på
EU:s arbetsmarknader
Europaparlamentets resolution om den övergångsordning som begränsar den fria rörligheten för
arbetstagare på EU:s arbetsmarknader (2006/2036(INI))
Europaparlamentet utfärdar denna resolution
— med beaktande av artikel 2 första strecksatsen i EU-fördraget,
— med beaktande av artikel 3.1 c och artiklarna 12 och 39 i EG-fördraget,
— med beaktande av det anslutningsfördrag som undertecknades den 16 april 2003 mellan Europeiska
gemenskaperna och medlemsstaterna i EU-15, å ena sidan, och Republiken Tjeckien, Republiken Est-land, Republiken Cypern, Republiken Lettland, Republiken Litauen, Republiken Ungern, RepublikenMalta, Republiken Polen, Republiken Slovenien och Republiken Slovakien, å andra sidan, (anslutnings-fördraget) (
1),
— med beaktande av kommissionens meddelande av den 8 februari 2006 om rapporten om hur över-
gångsordningarna enligt 2003 års anslutningsakt har fungerat under perioden 1 maj 2004 –30 april
2006 (KOM(2006)0048),
— med beaktande av den resolution som Europeiska fackliga samorganisationens (ESF) styrelse antog vid
sitt möte den 5 −6 december 2005 om arbetstagarnas fria rörlighet i ett utvidgat EU.
— med beaktande av artikel 45 i arbetsordningen,
— med beaktande av betänkandet från utskottet för sysselsättning och sociala frågor (A6-0069/2006), och
av följande skäl:
A. Arbetstagarnas fria rörlighet är en av de fyra grundläggande friheterna i EG-fördraget samt ett uttryck
för solidaritet mellan EU-15 länderna och de nya medlemsstaterna. Hänsyn måste även tas till att denfria rörligheten för personer är en rättighet och bör inte användas för att främja massiva omflyttningarav personer och arbetstagare.
B. Anslutningsfördraget ger möjlighet att införa en övergångsordning för den fria rörligheten för arbets-
tagare i tre faser (2 + 3 + 2 år).
C. Tolv EU-15 länder antog i maj 2004 åtgärder som inskränker den fria rörligheten för arbetstagare från
åtta nya medlemsstater, svarade tre av de nya medlemsstaterna på detta genom att också inskränka denfria rörligheten för arbetstagare. Tyskland och Österrike har använt sig av möjligheten att inskränka detfria tillhandahållandet av tjänster i vissa sektorer och knutit denna till övergångsordningen om den friarörligheten för arbetstagare.
D. I en ”status quo-klausul ”föreskrivs att medborgare från de nya medlemsstaterna inte får ställas inför
mer omfattande restriktioner än de som tillämpades vid tidpunkten för undertecknandet av anslutnings-fördraget, om en medlemsstat inom EU-15 reglerar tillträdet till landets arbetsmarknad med tillämpningav nationell lagstiftning under övergångsperioden. Denna bestämmelse skall tillämpas för tillträde sombeviljas enligt nationella bestämmelser och bilaterala avtal.
E. I status quo-klausulen föreskrivs även att EU-15 länderna skall iaktta en preferensbestämmelse (
2) som
innebär att när medborgare från länder som inte ingår i EU-15 erbjuds ett arbete skall medborgare frånde nya medlemsstaterna ges företräde framför tredjelandsmedborgare.
(1) EUT L 236, 23.9.2003, s. 17.
(2) Hänvisning till förteckning i artikel 24 i anslutningsakten –för Republiken Tjeckien, se bilaga V, punkt 14; för
Republiken Estland, se bilaga VI, punkt 14; för Republiken Lettland se bilaga VII, punkt 14; för Republiken Litauen,
se bilaga IX, punkt 14; för Republiken Ungern, se bilaga X, punkt 14; för Republiken Polen, se bilaga XII, punkt 14;
för Republiken Slovenien, se bilaga XIII, punkt 14; för Republiken Slovakien, se bilaga XIV, punkt 14.C 293 E/230 SV 2.12.2006 Europeiska unionens officiella tidning
Onsdag 5 april 2006
F. Det finns globala utmaningar som EU måste ta itu med, exempelvis uppsvinget för ekonomiska aktörer
som Kina och Sydostasien, och den åldrande befolkningen i Europa som på sikt kan leda till att finan-sieringen av socialförsäkringssystemen havererar. Det är därför absolut nödvändigt att EU ökar sinkonkurrenskraft och skapar fler arbetstillfällen, vilket kräver ökad rörlighet inom den utvidgadeunionen.
G. I Lissabonstrategin för tillväxt och sysselsättning (2005 –2008) betonas med rätta behovet av att genom-
föra en politik som främjar yrkesmässig och geografisk rörlighet, och i riktlinje nr 20 om riktlinjer för
sysselsättningspolitiken (
1) krävs det att flexibiliteten på arbetsmarknaden ökar genom att man undan-
röjer hinder för arbetstagarnas rörlighet inom hela EU inom ramen för fördragen.
H. År 2006 har utnämnts till Europeiska året för arbetstagares rörlighet.
I. I rådets direktiv 2003/109/EG av den 25 november 2003 om varaktigt bosatta tredjelandsmedborgares
ställning (2) fastställs en rättslig ram för att personer som under längre tid vistats lagligen i en medlems-
stat skall kunna få ställning som varaktigt bosatta, och under vissa omständigheter skall personer medställning som varaktigt bosatta också kunna arbeta i en annan medlemsstat.
J. Direktiv 2003/109/EG beviljar också i vissa fall varaktigt bosatta tredjelandsmedborgare en mer fördel-
aktig ställning beträffande villkoren för vistelse och arbetsmarknadstillträde i EU-15 länderna än med-borgare från de åtta nya medlemsstaterna. Solidariteten med arbetstagare från tredjeländer får absolutinte leda till diskriminering av arbetstagare från de nya medlemsstaterna.
K. Enligt preferensbestämmelsen skall EU-15 länderna ge medborgare från de nya medlemsstaterna före-
träde till alla arbeten som erbjuds tredjelandsmedborgare, och arbetsordningen för genomförandet avpreferensbestämmelsen måste anpassas snarast.
L. I kommissionens meddelande av den 21 december 2005 om en strategisk plan för laglig migration
(KOM(2005)0669) visar EU-medlemsstaternas arbetsmarknader tecken på strukturella problem somtar sig uttryck i att det både råder hög arbetslöshet och stor brist på arbetskraft, och för att komma
till rätta med dessa problem är det nödvändigt att anta åtgärder som syftar till att skapa ökad flexibilitet
och säkerhet, ökad rörlighet och en ökad förmåga till anpassning på dessa marknader.
M. Med tanke på de strukturella problem som präglar de europeiska ekonomierna är det i det närmaste
omöjligt att täcka arbetskraftsbehovet inom enskilda sektorer enbart genom att använda sig av dennationella arbetskraftsreserven.
N. Migrationen från de nya medlemsstaterna har positiva effekter på ekonomierna i de medlemsstater som
har öppnat sina arbetsmarknader, eftersom den ökar företagens konkurrenskraft, minskar det odeklare-rade arbetet, bidrar till att öka den ekonomiska tillväxten och skapar nya arbetstillfällen samt tillförsäk-rar värdlandet ökade skatteintäkter.
O. Utöver beaktandet av de positiva effekterna av öppnandet av arbetsmarknaden i EU-15 länderna måste
det även göras en analys av de positiva och negativa effekterna av arbetskraftsmigrationen för de nyamedlemsstaterna.
P. Arbetstagare från de nya medlemsstaterna har fortfarande bristande möjlighet att arbeta legalt i EU-15
länderna, vilket har lett till att illegala arbeten, den svarta ekonomin och exploateringen av arbetstagarehar ökat.
Q. Migrationen är en politiskt mycket känslig fråga inom EU och det finns därför ett mycket stort behov av
att på ett tillfredställande sätt informera de europeiska medborgarna om principerna för och de prak-tiska konsekvenserna av den fria rörligheten för arbetstagare inom EU.
(1) Rådets beslut 2005/600/EG av den 12 juli 2005 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (EUT L
205, 6.8.2005, s. 21).
(2) EUT L 16, 23.1.2004, s. 44.2.12.2006 SV C 293 E/231 Europeiska unionens officiella tidning
Onsdag 5 april 2006
R. Den otillräckliga och bristande standardiseringen av statistik om migration inom gemenskapen gör att
det för närvarande inte finns några lämpliga statistiska verktyg för att EU-institutionerna och medlems-staterna skall kunna följa de viktigaste tendenserna och omständigheterna på arbetsmarknaderna i detutvidgade EU.
S. Den fragmentariska statistik som samlats in av medlemsstaterna visar att migrationsflödet mellan EU-15
länderna är klart större än flödet från de nya medlemsstaterna, både i absoluta tal och proportionellti förhållande till den arbetsföra befolkningen. Migrationen från de nya medlemsstaterna utövar ettmycket mindre tryck på arbetsmarknaderna i EU-15 länderna.
T. Medlemsstaternas statistik visar också att migrationen från tredjeland är klart mer omfattande än
migrationsflödet inom EU, såväl i EU-15 länderna som i det utvidgade EU.
U. För att vinna de europeiska medborgarnas förtroende för ett öppnande av arbetsmarknaderna i EU-15
länderna är det av avgörande vikt att man garanterar att europeisk och nationell arbetsrättslagstiftningföljs och strikt tillämpas.
V. Ett beslut från berörda medlemsstater om att avveckla de begränsningsåtgärder som införts under över-
gångsordningen skulle vara en tydlig signal om solidaritet mellan medborgarna i västra och östraEuropa, som av oacceptabla skäl har varit separerade under så många årtionden.
W. Varje medlemsstat i EU-15 skall meddela kommissionen formellt –före den 1 maj 2006 –huruvida
landet avser att behålla begränsningsåtgärderna under ytterligare en treårsperiod.
X. Arbetsmarknadens parter, särskilt Europeiska fackliga samorganisationen och Samarbetsorganisationen
för europeiska arbetsgivarföreningar och industriförbund har uttalat sitt starka stöd för att så snart sommöjligt upphäva de begränsningsåtgärder som gäller under övergångsordningen.
1. Europaparlamentet uppmanar medlemsstaterna att avskaffa gällande övergångsbestämmelser, med
tanke på att det inte har uppstått några spänningar på arbetsmarknaderna i de medlemsstater som har valtatt öppna dessa utan restriktioner, och eftersom farhågorna om ett massivt migrationsflöde inte har infriats.
2. Europaparlamentet föreslår för de medlemsstater som väljer att förlänga övergångsbestämmelserna att
göra detta på grundval av en djupgående analys om det hot som varje ny enskild medlemsstat utgör förderas arbetsmarknad.
3. Europaparlamentet noterar att övergångsperioderna väsentligt bidrar till högre nivåer av illegalt arbete
och falskt företagande och i ökande grad kommer att leda till en stor regional löneeffekt och orättvisaarbetsvillkor, samt till diskriminering och exploatering av migrerande arbetstagare.
4. Europaparlamentet uppmanar medlemsstaterna att tillämpa ”status quo-klausulen ”och preferens-
bestämmelsen i anslutningsfördraget, så att då en tjänst är ledig skall medborgare i de nya medlemsstaternages företräde framför tredjelandsmedborgare.
5. Europaparlamentet uppmanar kommissionen att utan dröjsmål inleda överträdelseförfaranden enligt
artikel 226 i EG-fördraget mot medlemsstater som inte uppfyller sina skyldigheter enligt artiklarna 12, 39och 42 i EG-fördraget, eller enligt ”status quo-klausulen ”i anslutningsfördraget.
6. Europaparlamentet beklagar att flera medlemsstater tillämpar lagar och författningar som kan anses
medföra större begränsningar av den fria rörligheten för arbetstagare från de nya medlemsstaterna än desom tillämpades då anslutningsfördraget undertecknades. Parlamentet drar slutsatsen att omfattningen avrestriktionerna för medborgare från de nya medlemsstaterna som vill komma in på EU-15 ländernas arbets-marknader går utöver vad som är tillåtet enligt övergångsordningen.
7. Europaparlamentet beklagar att det finns medlemsstater som fortfarande tillämpar bestämmelser och
administrativa åtgärder som kan betraktas som diskriminering av arbetstagare.C 293 E/232 SV 2.12.2006 Europeiska unionens officiella tidning
Onsdag 5 april 2006
8. Europaparlamentet uppmanar kommissionen och medlemsstaterna att se till att det arbetsrättsliga
regelverket tillämpas strikt, för att garantera att samtliga EU-arbetstagare behandlas likvärdigt, att det råderrättvis konkurrens mellan företag och att social dumpning förebyggs. Parlamentet uppmanar kommissionenoch medlemsstaterna att göra de migrerande arbetstagarna medvetna om deras grundläggande rättigheteroch skyldigheter, särskilt när det gäller lagstiftning som förbjuder diskriminering i linje med artikel 13 i EG-fördraget.
9. Europaparlamentet uppmanar kommissionen och medlemsstaterna att öka sina ansträngningar för att
säkerställa att gällande gemenskapslagstiftning, arbetsnormer och framför allt bestämmelserna i Europa-parlamentets och rådets direktiv 96/71/EG av den 16 december 1996 om utstationering av arbetstagarei samband med tillhandahållande av tjänster (
1) verkligen tillämpas och vid behov förstärks med ett lämpligt
administrativt samarbete.
10. Europaparlamentet uppmanar kommissionen att förstärka det gränsöverskridande samarbetet mellan
medlemsstaternas yrkesinspektioner och undersöka möjligheten att skapa ett europeiskt nätverk mellandessa myndigheter (dvs. ett slags socialt Europol).
11. Europaparlamentet uppmanar kommissionen, medlemsstaterna, arbetsmarknadens parter och andra
specialiserade organ inom den offentliga och privata sektorn att inrätta ett rättvist och transparent för-farande för att ge medborgare i de nya medlemsstaterna tillgång till sysselsättning under värdiga arbets-,hälso- och säkerhetsvillkor.
12. Europaparlamentet uppmanar kommissionen och medlemsstaterna att senast januari 2009 tillhanda-
hålla standardiserad statistik om migrationen inom EU, införa ett system för systematisk övervakning avarbetstagarnas migration inom EU och avsätta nödvändiga resurser för att finansiera dessa åtgärder.
13. Europaparlamentet uppmanar kommissionen, rådet och medlemsstaterna att lansera en informations-
kampanj riktad till allmänheten, för att förbättra informationen till de europeiska medborgarna om princi-perna för och konsekvenserna av den fria rörligheten för arbetstagare inom EU och förebygga och bekämpa
diskriminering grundad på nationalitet, ras eller någon annan form av diskriminering som är förbjuden
enligt artikel 13 i EG-fördraget.
14. Europaparlamentet uppmanar EU-15 länderna att, om nationella seder och bruk så kräver, genomföra
ett samråd med arbetsmarknadens parter innan man fattar beslut om att avsluta eller förlänga övergångs-ordningen om den fria rörligheten för arbetstagare från de nya medlemsstaterna.
15. Europaparlamentet uppmanar de medlemsstater som önskar fortsätta med övergångsordningen att
i nästa fas skapa förutsättningar som garanterar att övergångsordningen inte fortsätter efter 2009.
16. Europaparlamentet uppdrar åt talmannen att översända denna resolution till rådet, kommissionen
samt till parlamenten i medlemsstaterna och anslutnings- och kandidatländerna.
(1) EGT L 18, 21.1.1997, s. 1.2.12.2006 SV C 293 E/233 Europeiska unionens officiella tidning
Onsdag 5 april 2006