RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET Femte halvårsrapporten om Schengenområdets funktion den 1 november 2013 till den 30 april 2014 /* COM/2014/0292 final */





1. Inledning Som kommissionen angivit i sitt meddelande av den 16 september 2011 angående stärkandet av förvaltningen av Schengensamarbetet[1] och med stöd av rådet den 8 mars 2012 lägger kommissionen fram rapporter om Schengensamarbetets funktion två gånger årligen till Europaparlamentet och rådet. Denna femte rapport täcker perioden mellan den 1 november 2013 och den 30 april 2014. 2. Nuvarande situation 2.1. Situationen vid Schengens yttre gränser Under november 2013–februari 2014 (månader för vilka uppgifter fanns tillgängliga i skrivande stund), minskade antalet upptäckter av irreguljära gränspassager jämfört med de fyra månaderna före rapporteringsperioden (juli–oktober 2013). Detta kan anses vara normalt på grund av säsongsbetonade variationer i flödena av irreguljära migranter. Jämfört med november 2012–februari 2013 ökade antalet upptäckta irreguljära gränspassager med 96 % till 25 936 upptäckter[2]. Italien, Grekland, Ungern, Spanien och Bulgarien hade det största antalet gripanden i november 2013–februari 2014. Totalt uppgick antalet upptäckter av irreguljära gränspassager till 107 365 stycken under 2013, det vill säga 48 % mer än under 2012. Antalet upptäckter och därmed trycket vid gränserna är därför fortfarande högt, och det kan fortsätta öka eftersom de traditionellt sett lugna månaderna i denna rapporteringsperiod har haft ett av de högsta antalen irreguljära migranter någonsin för den här tiden på året. Det sammanlagda antalet för 2013 är jämförbart med 2009–2010 års nivåer, men är fortfarande lägre än vad som rapporterades under den arabiska våren 2011. De upptäckta personerna (för hela året 2013) hade huvudsakligen syrianskt, eritreanskt, afghanskt och albanskt medborgarskap. Det centrala Medelhavsområdet var den rutt som användes mest under 2013 med nästan en fyrfaldig ökning (till mer än 40 000 upptäckter) jämfört med 2012[3]. Under de första fyra månaderna av rapporteringsperioden för vilka det finns statistik (november 2013–februari 2014) var ökningen fyrfaldig jämfört med samma period året innan (9 175 upptäckter jämfört med 2 177). November 2013 hade färre upptäckter än under 2012 medan december 2013 överskred samma månad 2012 med nästa fem gånger, och siffrorna för januari och februari 2014 var 58 respektive 61 gånger högre än för samma månader året innan[4]. Den 4 december 2013 offentliggjorde kommissionen, som ordförande i arbetsgruppen för Medelhavsområdet, sitt meddelande[5] som presenterar de åtgärder som medlemsstaterna, EU-institutionerna och andra EU-organ ska vidta. Detta inkluderar också steg för förstärkt gränsövervakning, vilket bidrar till att förbättra den maritima situationen och till att skydda och rädda migranters liv. Genomförandet av dessa strategier borde resultera i bevarandet av EU:s yttre gränsers integritet vid Medelhavet. Den östra Medelhavsrutten var den som användes näst mest frekvent under 2013. Medan upptäckterna vid de bulgariska gränserna längs denna rutt under 2013 var nästan sju gånger fler jämfört med 2012, sjönk den årliga nivån av upptäckter längs den östra Medelhavsrutten med en tredjedel tack vare minskningen av landgränsområdet mellan Grekland och Turkiet, vilket kan förklaras av pågående åtgärder och arbete vid de grekiska gränserna[6]. En betydande minskning av nivån av upptäckter inträffade vid den bulgariska gränsen under såväl den sista månaden av 2013 som i början av 2014, vilket kan förklaras av såväl säsongsbetonade orsaker som Bulgariens utnyttjande av ytterligare resurser. Var och en av de fyra första månaderna i den nuvarande rapporteringsperioden visar dock på ett högre antal upptäckter vid den östra Medelhavsrutten än för ett år sedan. Det återstår att se om denna trend håller i sig och om någon ytterligare åtgärd krävs för att hantera situationen. Kommissionen planerar att utfärda rekommendationer till Bulgarien och Italien, vilket ger upphov till mekanismen för tidig varning, beredskap och krishantering på grundval av artikel 33 i Dublin III förordningen[7], i syfte att stödja dessa medlemsstater i deras förberedelser för att hantera de pressade situationer de drabbas av, att visa solidaritet, och att hjälpa asylsökande i nöd. Den västra Balkanrutten var den tredje mest använda rutten med mer än tre gånger fler passager under 2013 än under 2012. Den ungerska gränsen utsätts fortfarande för det största trycket. Vad gäller de tillgängliga uppgifterna för rapporteringsperioden var antalet upptäckter längs den västra Balkanrutten nästan dubbelt så många jämfört med ett år innan. 2.2. Situationen inom Schengenområdet Under de fyra första månaderna av rapporteringsperioden för vilka det finns uppgifter var antalet upptäckter av irreguljära vistelser[8] något högre än under samma period 2012–2013 (109 712 upptäckta fall, vilket är cirka 9 % mer). Tyskland, följt av Sverige, Frankrike, Spanien och Belgien, hade det högsta antalet upptäckter under perioden. Frontex sammanställde, som planerat, på uppdrag av kommissionen och baserat på medlemsstaternas inlämnade tillgängliga uppgifter en skräddarsydd riskanalys av migrationsrörelser inom EU/Schengen. Resultatet visar att de flesta irreguljära migranter inte avslutar sin resa efter att ha korsat de yttre gränserna utan fortsätter till olika destinationer någonstans i Schengenområdet. Analysen fokuserar på de nationaliteter som befanns vara mest frekventa[9] när det rör irreguljär migration. Var och en av dessa nationaliteter visar upp ett tydligt mönster när det gäller sekundära förflyttningar. En annan viktig utveckling var att Frontex nätverk för riskanalys regelbundet började samla in indikatorer för dessa förflyttningar från och med januari 2014. Tolv medlemsstater har ännu inte skickat in sina uppgifter och uppgifterna för de flesta andra medlemsstater var inte fullständiga. Av denna anledning kan inga slutsatser om uppgifterna dras i detta skede. I detta sammanhang är det även av betydelse att vissa migranter inte får sina fingeravtryck tagna i enlighet med Eurodacförordningen. Migranter kan vilja undvika möjligheten att vid ett senare tillfälle skickas tillbaka från en annan del av Schengenområdet till den medlemsstat där den första inresan ägde rum i enlighet med Dublinförfarandena. I sådana fall ska det dock förklaras tydligt för migranterna att det är en rättslig skyldighet att lämna fingeravtryck, och att vissa rättsliga konsekvenser följer av en sådan vägran. Särskilt om de ansöker om asyl innebär det faktum att de vägrat att lämna sina fingeravtryck att granskningsförfarandet av deras ansökan kan påskyndas. Om de inte ansöker om asyl bör de behandlas som irreguljära migranter, och återvändandedirektivet är då tillämpligt. Det faktum att de vägrat att lämna sina fingeravtryck kan vara ett tecken på att det är sannolikt att de avviker, vilket kan motivera kvarhållande efter det att det gjorts en individuell granskning av omständigheterna kring varje migrant. 3. Schengenregelverkets tillämpning 3.1. Fall av tillfälligt återinförda gränskontroller vid de inre gränserna Artikel 23 i kodexen om Schengengränserna[10] föreskriver att om det föreligger ett allvarligt hot mot den allmänna ordningen eller den inre säkerheten får en medlemsstat i undantagsfall återinföra gränskontroll vid sina inre gränser. Under perioden den 1 november 2013 till den 30 april 2014 förekom det två fall då medlemsstater tillfälligt återinförde gränskontroller vid sina inre gränser. Det ena var Polen den 8–23 november. Detta berodde på den nittonde sammankomsten av partskonferensen för FN:s ramkonvention om klimatförändringar, den nionde sammankomsten av partskonferensen som tjänade som partsmöte för Kyotoprotokollet, och den 39:e sammankomsten för de underordande organen. Det andra var Nederländerna den 14–28 mars 2014 på grund av toppmötet i Haag om kärnsäkerhet. Resultaten av det tillfälliga återinförandet är för närvarande tillgängligt för Polen, där 38 491 personer kontrollerades, varav 65 stycken nekades inträde och 54 greps. Ingen av de nekade inresorna hade något samband med FN-konferenserna. 3.2. Behållandet av avsaknaden av inre gränskontroller Två delar av Schengenregelverket som ofta påstås överträdas handlar om huruvida poliskontroller nära de inre gränserna har samma verkan som in- och utresekontroller (artikel 21 i kodexen om Schengengränserna), och skyldigheten att undanröja hinder för ett smidigt trafikflöde, till exempel hastighetsbegränsningar, vid gränsövergångsställen på vägar vid de inre gränserna (artikel 22 i kodexen om Schengengränserna). Under perioden den 1 november 2013 till den 30 april 2014 begärde kommissionen in uppgifter om möjliga överträdelser av artikel 21 och/eller 22 i kodexen om Schengengränserna i två nya fall (som berörde Italien och Slovenien). Kommissionen avslutade två fall (angående Spanien och Sverige), och fortsatte utreda tre pågående fall (som gällde Österrike, Belgien och Tyskland). Som en följd av de österrikiska och slovakiska myndigheternas åtgärder, avslutade kommissionen under samma period två överträdelsemål mot Österrike och Slovakien angående att de inte uppfyllt skyldigheterna i artikel 22 i kodexen om Schengengränserna. Kommissionen anser nu att situationen vid gränsövergångsstället i Kittsee-Jarovce överensstämmer med EU-lagstiftningen efter det att Österrike och Slovakien tagit bort de återstående hindren för ett smidigt trafikflöde, särskilt de hastighetsbegränsningar som inte uteslutande var grundade på trafiksäkerhetshänsyn. Den 20 februari 2014 utfärdade kommissionen ett motiverat yttrande där man bad Tjeckien att ändra sin lagstiftning för att säkerställa att transportörer inte straffas när de transporterar utländska medborgare som inte har relevanta resehandlingar på flygningar inom Schengenområdet. Införandet av dessa regler (vilka var avsedda för flygningar som korsar de yttre gränserna[11]) för flygningar inom Schengenområdet tvingar transportörer att utföra systematiska kontroller av personer som passerar de inre gränserna, vilket inte är i linje med EU:s lagstiftning om avskaffande av de interna gränskontrollerna. 3.3. Utvecklingen av det europeiska gränsövervakningssystemet (Eurosur) Den 2 december 2013 togs det europeiska gränsövervakningssystemet i drift vid de södra och östra yttre gränserna i 19 Schengenmedlemsstater. Eurosur kommer att förbättra medlemsstaternas möjlighet att dela och samordna sina resurser, och reagera på händelser och situationer som sker vid de yttre gränserna. Alla medlemsstater som gick med i Eurosur under 2013 har upprättat kompletta nationella koordinationscentrum. Frontex anslöt dessa centrum till Eurosurs kommunikationsnätverk och kommer under 2014 att ansluta centrumen i de resterande elva länderna. Frontex inledde också samarbete med Europeiska sjösäkerhetsbyrån (Emsa) och EU:s satellitcentrum för att tillhandahålla tjänster och information på EU-nivå, till exempel fartygsrapporteringssystem och satellitbilder. 3.4. Påstådda överträdelser av andra delar av Schengenregelverket Kodexen om Schengengränserna kräver att gränskontrollmetoderna ska stå i rimlig proportion till de eftersträvade syftena och inte vara diskriminerande. I sin yrkesutövning måste gränskontrollstjänstemän fullt ut respektera mänsklig värdighet, och de måste agera i fullständig enlighet med Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna och relevant internationell lagstiftning, inklusive tillgång till internationellt skydd och principen om ˮnon-refoulementˮ. I december 2013 inledde kommissionen en utredning angående allvarliga anklagelser som riktats mot Grekland om dålig behandling under gränsövervakningsförfaranden och avvisningsmetoder vid den yttre gränsen. I februari 2014 tog kommissionen även kontakt med Bulgarien för att utreda anklagelser om de avvisningsmetoder som de bulgariska myndigheterna använder sig av. I april 2014 kontaktade kommissionen både Grekland och Bulgarien angående förfaranden vid ett gränsövergångsställe vid den grekisk-bulgariska gränsen som enligt rapporter påstås inte uppfylla de nödvändiga kraven i kodexen om Schengengränserna. Till följd av en folkomröstning som hölls i Schweiz den 9 februari 2014 om införandet av kvantitativa gränser för immigration, kommer de schweiziska myndigheterna att ta fram förslag på hur man kan genomföra folkomröstningens utfall. Kommissionen kommer följaktligen att analysera de möjliga konsekvenserna för ett schweiziskt deltagande i Schengenområdet. Under 2013 tog kommissionen emot klagomål om orimliga väntetider som orsakats av de spanska myndigheternas kontroller vid gränsen till Gibraltar. I och med det stora antalet klagomål offentliggjorde kommissionen ett mottagningsbevis i Europeiska unionens officiella tidning (2013/C 246/07). Efter ett platsbesök, och även om man erkänner att hanteringen av övergångsstället La Línea de la Concepción är svår, utfärdade kommissionen den 15 november 2013 rekommendationer för både Spanien och Förenade kungariket för att hantera trafiksituationen vid gränsen och tobakssmugglingen. Förenade kungariket och Gibraltar erbjöds särskilt att vidta åtgärder för att bättre bekämpa tobaksmuggling, bland annat genom att utveckla riskbaserad profilering och genom att vid utresa från Gibraltar införa icke-systematiska kontroller som är baserade på riskanalyser, och genom att optimera Gibraltars lagstiftning. Spanien erbjöds att vidta åtgärder för att förbättra trafikorganisationen, bland annat genom att modernisera övergångsstället, optimera den riskbaserade profileringen och utveckla informationsutbytet om tobakssmuggling med myndigheterna på Gibraltar. Kommissionen är fast besluten om att fortsätta övervaka situationen vid den här gränsen, däribland hur de båda medlemsstaterna rent praktiskt genomför rekommendationerna. Införlivande av direktivet för återvändande (2008/115/EG) i nationell lagstiftning Tidsfristen för genomförande av direktivet för återvändande (2008/115/EG) gick ut den 24 december 2010. Alla berörda länder, förutom Island, har gett besked om fullständigt införlivande av direktivet i nationell lagstiftning. Majoriteten av kartlagda införlivandeproblem löstes genom att de relevanta lagbestämmelserna ändrades av medlemsstaterna i fråga. Kommissionen fortsätter att systematiskt följa upp alla kartlagda brister, och inleder utredningar vid behov. Den 27 mars 2014 presenterade kommissionen sin första tillämpningsrapport som en del av Meddelandet om EU:s återvändandepolitik. Rapporten visade att direktivet bidragit till att främja fullständig respekt för grundläggande rättigheter vid rättvisa och värdiga samt effektiva återvändandeförfaranden. Fallen där migranter lämnas utan en tydlig rättslig status reducerades och frivillig avresa har accepterats som den primära formen av återvändande. Slutligen har återvändandenas hållbarhet förbättrats genom ökat tillhandahållande av återintegreringsåtgärder. De här positiva förändringarna har bekräftats av såväl aktörer i civilsamhället (icke-statliga organisationer som är aktiva i migrationsfrågor) som internationella organ (bland annat FN:s folkrättskommissions rapporter). Införlivande av förordningen om lokal gränstrafik vid medlemsstaternas yttre landgränser (EG nr 1931/2006) Ända sedan ordningen om lokal gränstrafik trädde i kraft 2006 har kommissionen övervakat dess genomförande. Vad avser den föregående rapporten avslutade kommissionen, efter att ha mottagit förtydliganden från de berörda medlemsstaterna, sina undersökningar som gällde att fyra medlemsstater (Ungern, Slovakien, Lettland och Polen) har slutit bilaterala avtal med sina närliggande tredjeländer, efter att ha bett de berörda medlemsstaterna att tillhandahålla information om ytterligare utvecklingar. Kommissionen fortsatte samtidigt såväl undersökningen om Slovenien som två fall av överträdelser, det ena rör Lettland och det andra rör Polen. Den 17 februari 2014 antog kommissionen en rapport om det ovanliga förfarandet med utvidgningen av området för den lokala gränstrafikordningen i Kaliningradregionen i Ryska federationen och vissa polska administrativa distrikt[12]. Rapporten undersöker det praktiska genomförandet av den här metoden, bland annat antalet passager enligt den lokala gränstrafikordningen, organisatoriska metoder och utmaningar. Rapporten drar slutsatsen att ordningen verkar fungera bra, men framhåller samtidigt att med tanke på den korta tid som gått sedan ordningen trädde i kraft är bedömningen begränsad. Rapporten togs emot positivt av rådet som ser fram emot nästa rapport som ska lämnas in om två år, då fler uppgifter borde vara tillgängliga. 3.5. Svagheter som kartlagts via utvärderingsmekanismen för Schengen Under den nuvarande utvärderingsmekanismen för Schengen[13] utvärderas medlemsstaters tillämpning av Schengenregelverket regelbundet av experter från medlemsstaterna, rådets generalsekretariat och kommissionen. Under perioden den 1 november 2013 till den 30 april 2014 utfördes Schengenutvärderingar av polissamarbete i Schweiz och SIS/Sirene i Estland, Lettland, Litauen, Ungern och Polen. Vad gäller SIS/Sirene har de utvärderade medlemsstaterna, generellt sett, uppnått tillfredsställande resultat i genomförandet av SIS II. Rapporterna håller fortfarande på att färdigställas, men kommer att innehålla både positiva och negativa kommentarer och rekommendationer, bland annat om den mer omfattande användningen av nya larmkategorier och funktioner. Man fokuserar särskilt på en mer effektiv användning av SIS II vid de yttre gränserna. Det pågår förberedelser angående den nya utvärderingsmekanismen för Schengen. I linje med förordning 1053/2013 om inrättande av en utvärderings- och övervakningsmekanism för kontroll av tillämpningen av Schengenregelverket[14] upprättades Schengenkommittén. Den sammanträdde för första gången den 17 januari 2014 och då diskuterades det praktiska genomförandet av den nya utvärderingsmekanismen för Schengen. I enlighet med nämnda förordning planerar man att inrätta det fleråriga utvärderingsprogrammet senast den 27 maj 2014. De första utvärderingarna i enlighet med den nya mekanismen väntas vara färdiga i januari 2015. 3.6. Avskaffande av kontroller vid de inre gränserna mot Bulgarien och Rumänien Rådet har ännu inte kunnat besluta om avskaffande av kontroller vid de inre gränserna mot dessa länder. Kommissionen fortsätter att fullt ut stödja Bulgariens och Rumäniens tillträde till Schengenområdet. 4. Kompletterande åtgärder 4.1. Användning av Schengens informationssystem I många medlemsstater var lanseringen av SIS II kopplat till utvecklingen av nya slutanvändarsystem eller betydande uppgraderingar av de befintliga systemen vilket har lett till en generell förbättring av nationella tillämpningar för tjänstemän inom brottsbekämpningen. Flera medlemsstater har genomfört lösningar som möjliggör flera parallella SIS II-förfrågningar enligt olika kriterier (t.ex. vid fall av en stulen traktor, ett fordon och industriutrustning skickas larmförfrågningar ut samtidigt). När det gäller antalet träffar (positiva resultat från en förfrågan i SIS II), efter en invänjningsperiod i medlemsstaterna, visar nuvarande mönster på en generellt sett positiv trend där antalet träffar överstiger den frekvens som uppnåddes med SIS 1+ med 3,5 %. Även om hackerattacken mot det danska N.SIS år 2011 skedde under föregångaren till SIS II har kommissionen tillsammans med experter från eu-LISA, medlemsstaterna och Europeiska datatillsynsmannen genomfört en obruten utvärdering av effektiviteten hos nationella säkerhetsåtgärder. Rekommendationerna kommer att vara tillgängliga under det andra kvartalet av 2014. Kommissionen har fortsatt att noga övervaka medlemsstaternas genomförande av SIS II. Den inriktar sig särskilt på de nya larmkategorierna och funktionerna eftersom många medlemsstater fortfarande måste införa dessa komponenter till fullo i sina slutanvändarssystem. Kommissionen fokuserar i synnerhet på att medlemsstaterna i god tid stryker larm i SIS II eftersom larm som inte längre är relevanta kan orsaka besvär och skador för berörda individer. De största anledningarna till förseningar är att det saknas rutiner och att de ansvariga nationella myndigheterna inte genomför kontroller, och att det saknas tydliga rättsliga bestämmelser om när ett larm ska strykas. Dessutom upptäckte kommissionen att vissa medlemsstater inte systematiskt bifogar den europeiska arresteringsordern till arresteringslarmen, vilket de borde göra. Detta kan äventyra giltigheten av ett larm. Kommissionen tog därför upp frågan med de berörda medlemsstaterna för att råda bot på situationen. Kommissionen kommer också, när det anses lämpligt, att inleda utredningar mot medlemsstater som inte uppfyller de rättsliga kraven. SIS II har visats sig vara ett viktigt verktyg för att upptäcka terroristrutter och rutter för resande kriminella gäng, till och med i fall då de ändrat sin identitet eller förfalskat personliga identitetshandlingar Kommissionen och medlemsstaterna har ett nära samarbete för att till fullo utnyttja de möjligheter som en speciell larmkategori i SIS II erbjuder, vilken gör det möjligt att göra diskreta och specifika kontroller av individer och vissa typer av objekt. Till följd av kommissionens effektiva ingripande genom att föreslå lösningar för en mer intensiv användning av den här larmkategorin, visar statistiken att antalet sådana larm har ökat med mer än 30 %. 4.2. Användning av Schengens informationssystem Sedan slutet av den förra rapporteringsperioden (den 31 oktober 2013), togs VIS i drift den 14 november 2013 i den nionde regionen (Centralasien), tionde regionen (Sydostasien) och elfte regionen (det ockuperade palestinska territoriet)[15]. Idrifttagandet av VIS i den tredje gruppen regioner bestämdes i september 2013[16]. VIS ska enligt planerna tas i drift i de tolfte, trettonde, fjortonde och femtonde regionerna (Centralamerika, Nordamerika, Karibien och Australasien) den 15 maj 2014, och i den sextonde regionen (Västra Balkanområdet och Turkiet) den 25 september 2014. VIS fungerar bra och fram till den 1 oktober 2013 hade systemet hanterat 4,8 miljoner viseringsansökningar för Schengen, varigenom nästan fyra miljoner viseringar har utfärdats. Trots medlemsstaternas fortsatta ansträngningar är huvudfrågan fortfarande den medel- till långsiktiga effekten av en icke-optimal datakvalitet (både biometrisk och alfanumerisk) som införs i VIS av medlemsstaters konsulära myndigheter. Detta kan ske på grund av ofullständiga uppgifter (t.ex. att olika viseringsansökningar för samma person eller familjemedlemmar som reser tillsammans inte är länkade) eller ostrukturerade uppgifter (de är inte ifyllda i korrekt format) samt på grund av otillräcklig kvalitet på fingeravtrycken. Detta kan leda till att beslutsfattare får otillförlitlig information och kan skapa svårigheter när det gäller att genomföra tidiga samråd med andra medlemsstater vid utfärdande av en visering. Användningen av fingeravtryck för att kontrollera viseringsinnehavare vid Schengens gränsövergånsställen kommer att bli obligatoriskt i oktober 2014. Även om några medlemsstater redan har utfört ett antal sådana kontroller är det avgörande att alla medlemsstater rättar sig efter tidsfristen. Tillgängliga uppgifter från eu-LISA visar att det vid posterna vid de yttre gränserna i november 2013–januari 2014 genomfördes totalt 152 262 kontroller genom fingeravtryck i VIS[17]. 4.3. Viseringspolitik och återtagandeavtal Ändring av förordning 539/2001 om införande av en ny upphävandemekanism och en omarbetad ömsesidighetsmekanism Den 11 december 2013 antog Europaparlamentet och rådet en ändring av förordning 539/2001 som fastställer, bland annat, en ny upphävandemekanism och en omarbetad ömsesidighetsmekanism[18]. Ändringen trädde i kraft den 9 januari 2014. Den nya upphävandemekanismen I enlighet med bestämmelserna i den nya upphävandemekanismen kan den användas som en sista utväg i situationer där en viseringsfri ordning med ett tredjeland hade lett till en betydande ökning av antalet irreguljära migranter eller av nekade asylsökande från det tredjelandet, vilket hade resulterat i ett specifikt tryck på en medlemsstats asylsystem. Mekanismen tillämpas inte automatiskt. Om en medlemsstat begär att få utlösa upphävandemekanismen måste kommissionen, baserat på tydliga och strikta kriterier, undersöka alla relevanta faktorer, bland annat möjliga effekter på EU:s relationer med det berörda tredjelandet. Om kommissionen efter att ha undersökt alla fakta och relevanta faktorer finner att viseringsundantaget ska dras in för medborgare av ett specifikt tredjeland, kommer den att föreslå för en kommitté där alla medlemsstater är representerade ett beslutsutkast som upphäver viseringsundantaget. Kommittén måste sedan uttrycka sin åsikt om beslutsutkastet. Kommissionen förbinder sig även att hålla i en politisk debatt med Europaparlamentet innan den föreslår någon upphävandeåtgärd. Omarbetad ömsesidighetsmekanism Under de rättsliga förhandlingarnas gång efterlyste Europaparlamentet och flera medlemsstater en förstärkt ömsesidighetsmekanism, som tillämpas om ett viseringsbefriat tredjeland inför eller behåller ett viseringskrav för medborgare i en eller flera medlemsstater, för att göra den mer effektiv och för att säkerställa mer solidaritet mellan medlemsstaterna. De huvudsakliga förändringarna som infördes genom den omarbetade ömsesidighetsmekansimen innebär att kommissionen, under en period på två år från anmälan om en icke-ömsesidig situation, när som helst kan anta en genomförandeakt för att upphäva den viseringsfria ordningen för vissa medborgarkategorier från det berörda tredjelandet under en period på upp till sex månader, med möjlighet till förlängning genom ytterligare perioder på upp till sex månader. Om kommissionen beslutar att inte anta en sådan akt, måste den lägga fram en rapport som förklarar varför den inte föreslår åtgärder. Om tredjelandet efter två år från anmälan om icke-ömsesidighet fortfarande kräver viseringar av medborgare i en eller flera medlemsstater, ska kommissionen anta en delegerad akt för att återinföra viseringsplikten för tredjelandets alla medborgare under en period på 12 månader och antingen Europaparlamentet eller rådet kan motsätta sig att den delegerade akten träder i kraft. Kommissionen välkomnar antagandet av ändringen som syftar till att öka trovärdigheten för den gemensamma viseringspolitiken och att säkra mer solidaritet mellan medlemsstaterna, men anser att de befogenheter som tilldelats kommissionen avseende den omarbetade ömsesidighetsmekanismen om de delegerade akterna inte stämmer överens med artiklarna 290 och 291 i EUF-fördraget, och har lämnat in en ansökan om annulering av vissa bestämmelser i förordning 1289/2013, i enlighet med kommissionens uttalanden som gjordes i och med den ändring som antogs av Europaparlamentet[19] och rådet. Mekanismen för uppföljning av viseringsliberaliseringen för länder på västra Balkan Enligt uppgifter från Eurostat var det totala antalet asylansökningar 2013 från de fem viseringsfria staterna på västra Balkan[20] i Schengenområdet och Schengenkandidatländerna omkring 12,5 % högre än under 2012[21]. Därför fortsatte situationen att påverka hur den viseringsfria reseordningen mellan länderna på västra Balkan och EU fungerade. Tillströmningen av asylsökande under 2013 visade på en liknande trend som den under 2012. Medborgare i de fem viseringsfria staterna på västra Balkan står för nästan 12 % av alla asylsökande i Schengenstaterna och Schengenkandidatländerna under 2013, jämfört med ungefär 13,4 % under 2012. Under 2013 lämnades omkring 93 % av dessa ansökningar in i de sex mest påverkade Schengenländerna, vilka var Tyskland, Frankrike, Sverige, Belgien, Schweiz och Luxemburg. Den totala andelen godkända ansökningar[22] om internationellt skydd i första instans från medborgare i de fem länderna på västra Balkan i Schengenområdet och Schengenkandidatländerna var lägre än 2 % under 2013. Serber stod för den absolut största gruppen av sökande och andelen medborgare från Albanien ökade betydligt. Bland de mest påverkade mottagarländerna fortsätter toppdestinationen att vara Tyskland (och dess andel fortsätter att öka), följt av Frankrike och Sverige. Den 28 november 2013 lade kommissionen fram Fjärde rapporten om uppföljningen av viseringsliberaliseringen för länderna på västra Balkan[23] där den utvärderar de genomförda åtgärderna, ser över hur ordningen fungerar, och ger rekommendationer om den viseringsfria reseordningen. Avtal om återtagande och förenklade viseringsförfaranden, och viseringsliberalisering För att förenkla återtagande av personer som utan tillstånd vistas i en medlemsstat undertecknades den 16 december 2013 ett återtagandeavtal med Turkiet. Vid samma tillfälle inleddes en dialog om viseringsliberalisering. Europaparlamentet godkände återtagandeavtalet den 26 februari 2014 och rådet är nu redo att anta beslutet om att ingå avtalet. För att avtalen om återtagande och förenklade viseringsförfaranden med Kap Verde ska kunna träda i kraft måste man invänta Kap Verdes slutförande av ratificeringsförfarandena (EU har slutfört sina ratificeringsförfaranden). Europaparlamentets godkännande av avtalen med Armenien om återtagande och förenklade viseringsförfaranden togs emot den 9 oktober 2013, och följdes av att de två avtalen trädde i kraft den 1 januari 2014. Återtagandeavtalet med Azerbajdzjan undertecknades den 28 februari 2014 (avtalet om förenklade viseringsförfaranden hade undertecknats redan i november 2013). Europaparlamentet gav sitt godkännande den 12 mars 2014, och avtalen väntas träda i kraft innan sommaren. Förhandlingar med Vitryssland om återtagande och förenklade viseringsförfaranden inleddes officiellt den 29 januari 2014 efter en första inbjudan till att inleda förhandlingar 2011. En inledande omgång tekniska förhandlingar väntas hållas i mitten av juni 2014. Återtagandeförhandlingar med Marocko kommer att inledas på nytt den 11–12 juni parallellt med förhandlingarna om ett avtal för förenklade viseringsförfaranden. I december 2013 kom medlagstiftarna överens om ett viseringsundantag för medborgare i Republiken Moldavien som innehar ett elektroniskt pass. Från och med den 28 april 2014 kan de resa till Schengenområdet utan visering. I februari 2014 kom medlagstiftarna överens om att ändra förordning 539/2001 för att upphäva viseringsskyldigheten för medborgare i 16 små ö-nationer i Karibien och Stilla havet samt Förenade Arabemiraten, Peru och Colombia. Denna ändring träder i kraft före mitten av juni, men viseringsfria resor för medborgare i dessa länder kommer att förverkligas först när avtal om undantag från viseringskravet mellan EU och vart och ett av länderna träder i kraft. Vad gäller Colombia och Peru måste kommissionen dessutom lägga fram utvärderingen om hur länderna uppfyllt de berörda kriterierna innan den ansöker om tillstånd att förhandla om sådana avtal. [1] KOM (2011) 561 slutlig [2] Såvida inget annat anges är uppgifterna i avsnitt 2 tagna från det informationsutbytessystem som Frontex nätverk för riskanalys har, och täcker såväl Schengenområdet som Schengenkandidatländerna. Uppgifterna omfattar endast tredjelandsmedborgare som upptäckts vid de yttre gränserna (utom tillfälliga yttre gränser) när de reser in genom eller illegalt försöker resa in mellan gränsövergångsställena. Kroatiens siffror är medräknade från och med dagen för anslutningen till EU. [3] Notera att siffrorna för den här rutten i det följande inte inkluderar Apulien och Kalabrien. [4] De höga upptäcktssiffrorna kan delvis förklaras av den italienska flottans operation Mare Nostrum som inleddes i oktober 2013. [5] Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet och rådet om arbetet i arbetsgruppen för Medelhavsområdet, den 4 december 2013, COM(2013) 869 final. [6] Under 2013 var nivån av irreguljära gränspassager vid de grekiska gränserna något högre än halva nivån för 2012, men vid just denna rutt sjönk de med 12 %. [7] Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 604/2013 av den 26 juni 2013 om kriterier och mekanismer för att avgöra vilken medlemsstat som är ansvarig för att pröva en ansökan om internationellt skydd som en tredjelandsmedborgare eller en statslös person har lämnat in i någon medlemsstat [8] Såsom påpekats ovan omfattar uppgifterna såväl Schengenområdet som Schengenkandidatländerna. [9] Dessa är syrier, eritreaner och somalier, afghaner och pakistanier, algerier och marockaner, medborgare från västra Balkan och ukrainare. [10] Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 562/2006 om en gemenskapskodex om gränspassage för personer (kodex om Schengengränserna), ändrad genom förordning (EU) nr 610/2013. [11] Konventionen om tillämpning av Schengenavtalet av den 14 juni 1985 samt rådets direktiv 2001/51/EG. [12] COM(2014) 74 final, 17.2.2014, Rapport om genomförande och funktion av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1342/2011 om ändring av förordning (EG) nr 1931/2006 vad gäller inlemmande av det administrativa distriktet Kaliningrad och vissa polska administrativa distrikt i det område som anses som gränsområde och det därav slutna bilaterala avtalet mellan Polen och Ryska federationen. [13] SCH/Com-ex (98) 26 slutlig [14] EUT L 295, 6.11.2013, s. 27. [15] Kommissionens genomförandebeslut av den 8 november 2013 om fastställande av den tidpunkt då informationssystemet för viseringar (VIS) ska tas i drift i en nionde, tionde och elfte region (2013/642/EU) [16] Kommissionens genomförandebeslut av den 30 september 2013 om fastställande av den tredje och sista gruppen regioner där driften av informationssystemet för viseringar (VIS) ska inledas (2013/493/EU) [17] Dessa kontroller genomfördes främst av sex medlemsstater. Resterande stater hade inga sådana kontroller eller färre än 100 fall i månaden. Detta kan jämföras med att det under samma period i hela Schengenområdet genomfördes 6 159 564 kontroller i VIS med hjälp av alfanumeriska uppgifter (viseringsmärkets nummer). [18] Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1289/2013 om ändring av rådets förordning (EG) nr 539/2001 om fastställande av förteckningen över tredjeländer vars medborgare är skyldiga att inneha visering när de passerar de yttre gränserna och av förteckningen över de tredje länder vars medborgare är undantagna från detta krav, EUT L 347, 20.12.2013 [19] Se http://www.europarl.europa.eu/sides/getDoc.do?pubRef=-//EP//TEXT+CRE+20130910+ITEM-011+DOC+XML+V0//SV [20] Sedan slutet av 2009 har medborgare från f.d. jugoslaviska republiken Makedonien, Montenegro och Serbien som innehar ett elektroniskt pass kunnat resa utan visering till EU-medlemsstaterna i enlighet med förordning 539/2001. Enligt samma villkor har också medborgare från såväl Albanien som Bosnien och Hercegovina sedan den 15 december 2010 kunnat resa utan visering till EU-medlemsstaterna. [21] Notera att uppgifterna från Eurostat från 2012 inte omfattar Kroatien eftersom det ännu inte var EU-medlem. [22] Den totala andelen godkända ansökningar beräknas som den andel beslut i första instans som beviljar skyddsstatus enligt Genèvekonventionen eller subsidiär skyddsstatus av det totala antalet beslut som fattats i första instans (det totala antalet beslut i första instans omfattar beslut om beviljande av skyddsstatus enligt Genèvekonventionen eller subsidiär skyddsstatus samt beslut om beviljande av annan status (t.ex. humanitär) och avslag på ansökningar). [23] COM (2013) 836 final