RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET Medlemsstaternas svar till revisionsrättens årsrapport för 2012 /* COM/2014/0120 final */





INNEHÅLLSFÖRTECKNING Medlemsstaternas svar till revisionsrättens årsrapport för 2012. 3 Sammanfattning. 3 Medlemsstaternas svar till revisionsrättens årsrapport för 2012. 5 1. Rapportens omfattning. 5 2 Huvuddrag i revisionsrättens rapport för 2012. 5 3 Sammanfattning av medlemsstaternas svar. 7 3.1 Resultat – EU-budgeten: att uppnå resultat 7 3.2 Fel avseende stödberättigande och riktighet 9 3.3 Förbättring av kontrollerna och systemen. 11 4. Slutsats. 15 RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN Medlemsstaternas svar till revisionsrättens årsrapport för 2012 Sammanfattning Denna rapport är en analys av medlemsstaternas svar på Europeiska revisionsrättens årsrapport för budgetåret 2012. Den uppfyller kraven i artikel 162.5 i budgetförordningen. Revisionsrättens granskning visade att de konsoliderade räkenskaperna för 2012 gav en rättvisande bild av unionens ekonomiska situation och att de inte innehöll några väsentliga felaktigheter. För kostnadsförda betalningar var dock revisionsrättens slutsats att de innehöll väsentliga fel och de därmed sammanhängande kontrollsystem som undersökts var delvis ändamålsenliga för alla utgiftsområden utom administrativa utgifter, som var fria från fel. För budgeten som helhet har den mest sannolika felprocenten ökat från 3,9 % 2011 till 4,8 % 2012. Revisionsrätten konstaterade att fel avseende stödberättigande stod för en betydande andel av den uppskattade övergripande felprocenten. Slutligen framhöll revisionsrätten att utgifterna för delad förvaltning, som motsvarar 80 % av EU:s utgifter, bidrog avsevärt till den uppskattade övergripande felprocenten och att många av de konstaterade felen kunde ha upptäckts genom bättre kontroller i medlemsstaterna. I denna rapport analyseras medlemsstaternas svar under tre tematiska rubriker: 1) Resultat – EU-budgeten: att uppnå resultat, 2) Fel avseende stödberättigande och riktighet och 3) Förbättring av kontrollerna och systemen. Vad gäller resultaten kritiserade revisionsrätten den befintliga ramen för resultatmätning och rapportering. Medlemsstaterna ombads därför att svara på frågor om resultatmätning, utvärdering och rapportering för samfinansierade program. Tjugotre medlemsstater uppgav att de använder Smart-mål och Racer-indikatorer. Medlemsstaterna redogjorde också för olika aspekter av sina nationella resultatmätningsförfaranden. Om medlemsstaternas positiva bild bekräftas skulle kommissionen kunna förbättra sin övergripande resultatmätning och rapportering utifrån medlemsstaternas uppgifter. Vad gäller kostnadsförda betalningar konstaterade revisionsrätten återkommande fel avseende stödberättigande. Felen hade en ekonomisk effekt och gällde icke stödberättigande moms i ersättningsanspråk. Inom området jordbruk fanns det också stora brister som avsåg tre system för identifiering av jordbruksskiften (LPIS) som kontrollerats, vilket ledde till fel avseende stödberättigande och riktighet. Alla medlemsstater i fråga uppgav att de hade gjort insatser för att rätta till momsfelen och för att uppdatera och förbättra LPIS-databaserna. Revisionsrätten framhöll den positiva effekten av förenklade kostnadsalternativ inom områdena sysselsättning och sammanhållning, och den åsikten delades av en majoritet av medlemsstaterna. Detta är oerhört viktigt eftersom en användning av förenklade kostnadsalternativ kan komma att bli en viktig del i arbetet för att förebygga fel i programmen under den nya fleråriga budgetramen. Vid delad förvaltning tillämpar kommissionen samordnad granskning när så är möjligt, vilket innebär att den kan utnyttja de nationella revisionsmyndigheters granskningar och kontroller, om de visar sig vara tillförlitliga och om förvaltnings- och kontrollsystemen är tillräckligt effektiva. Revisionsrätten hänvisade i sin rapport till risken med de ofta otillförlitliga uppgifterna som lämnats av revisionsmyndigheterna. Tio medlemsstater svarade att de inte hade några planer på förbättringar, eftersom de ansåg sina revisionsmyndigheter vara tillförlitliga. Alla medlemsstater var över lag nöjda med den vägledning de fått om hur felen skulle behandlas och med de seminarier som kommissionen ordnat under 2012 och 2013. En majoritet av medlemsstaterna uppgav att de var beredda att införa effektiva och proportionella åtgärder för bedrägeribekämpning. Kommissionen erkänner fördelarna med konceptet med samordnad granskning, men måste konttrollera tillförlitligheten hos de uppgifter som medlemsstaterna rapporterar, och gör därför översyner och granskningar av systemen hos de nationella revisionsmyndigheterna och de nationella organ som är ansvariga för genomförandet av EU-program. RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN Medlemsstaternas svar till revisionsrättens årsrapport för 2012 1. Rapportens omfattning Enligt artikel 162.5 i budgetförordningen ska kommissionen, så snart som revisionsrätten översänt sin årsrapport, omedelbart underrätta berörda medlemsstater om de detaljer i rapporten som avser förvaltningen av de medel som de ansvarar för. Medlemsstaterna ska svara inom sextio dagar och kommissionen ska då översända en sammanfattning av svaren till revisionsrätten, Europaparlamentet och rådet före den 28 februari påföljande år. Efter offentliggörandet av revisionsrättens årsrapport för budgetåret 2012 underrättade kommissionen medlemsstaterna om detaljerna i rapporten. Denna information delgavs i en skrivelse och åtföljdes av tre bilagor som medlemsstaterna skulle fylla i. Bilaga I var ett frågeformulär om de punkter som gäller enskilda medlemsstater, bilaga II var ett frågeformulär om de granskningsresultat som gäller varje enskild medlemsstat och bilaga III var ett frågeformulär om aktuella iakttagelser om den delade förvaltningen av revisionsförklaringen 2012. Denna rapport är en analys av medlemsstaternas svar under tre tematiska rubriker: 1) Resultat – EU-budgeten: att uppnå resultat, 2) Fel avseende stödberättigande och riktighet och 3) Förbättring av kontrollerna och systemen. Rapporten åtföljs av ett arbetsdokument från kommissionens avdelningar som innehåller medlemsstaternas svar på bilagorna I och III. 2 Huvuddrag i revisionsrättens rapport för 2012 Revisionsrättens granskning visade att de konsoliderade räkenskaperna för 2012 gav en rättvisande bild av unionens finansiella situation och att de inte innehöll några väsentliga felaktigheter. Åtagandena inom alla utgiftsområden innehöll inte heller några väsentliga fel. Men för kostnadsförda betalningar var revisionsrättens slutsats att de innehöll väsentliga fel och de därmed sammanhängande kontrollsystem som undersökts var i allmänhet delvis ändamålsenliga. Revisionsrätten drog också slutsatsen att den mest sannolika felprocenten hade ökat för alla politikområden under 2012. För budgeten som helhet hade procentsatsen också ökat från 3,9 % 2011 till 4,8 % 2012. De mest felbenägna utgiftsområdena var Landsbygdsutveckling, miljö, fiske och hälsa (kapitel 4) med 7,9 % och Regionalpolitik, energi och transport (kapitel 5) med 6,8 %. Vad gäller de feltyper som identifierats av revisionsrätten under 2012 stod fel avseende stödberättigande för en betydande andel av den uppskattade övergripande felprocenten, följt av upphandlingsfel. Diagrammet nedan visar varje feltyps andel av den uppskattade övergripande felprocenten.[1] Revisionsrätten underströk också att den bedömde att utgifterna för den delade förvaltningen som helhet stod för en betydande del av den uppskattade övergripande felprocenten. (Se diagram 1.3 nedan.)[2] Slutligen konstaterade revisionsrätten att medlemsstaternas myndigheter för en stor andel transaktioner som drabbats av fel i den delade förvaltningen hade tillräckligt mycket information för att kunna upptäcka och förhindra felen.[3] 3 Sammanfattning av medlemsstaternas svar 3.1 Resultat – EU-budgeten: att uppnå resultat Sedan 2010 har revisionsrätten utfärdat särskilda rapporter om problem kopplade till resultatet. I 2012 års rapport fokuserade revisionsrätten på några av de huvudsakliga teman som tas upp i 2012 års särskilda rapporter och vilka lärdomar som kan dras av dem. I revisionsrättens rapport står det så här: "Resultatet bedöms på grundval av principerna för en sund ekonomisk förvaltning (sparsamhet, effektivitet och ändamålsenlighet). Resultatmätningen är central under hela den tid som den offentliga insatsen pågår och omfattar input [...], output [...], resultat [...]och effekter [...]."[4] Men revisionsrätten skriver också följande: "På många av EU-budgetens områden är den rättsliga ramen komplex och det saknas en inriktning på resultat."[5] Vad gäller slutsatserna från granskningen av resultat stod det i revisionsrättens rapport att den riktat in sig på "tre teman som är viktiga om man ska uppnå önskade resultat och effekter av nästa generation utgiftsprogram".[6] Först och främst fokuserade den på SMART-mål och lämpliga indikatorer för programmen, sedan på tillförlitliga och aktuella uppgifter om programmens resultat och slutligen på de EU-finansierade projektens hållbarhet. Samma frågor tas också upp i revisionsrättens särskilda rapporter. I sin särskilda rapport om integrationen av tredjelandsmedborgare konstaterade revisionsrätten att "trots att kommissionen gav ut omfattande riktlinjer om indikatorer fanns det i fyra av de fem granskade medlemsstaterna stora brister när det gällde att införa SMART-mål i programmen, inrätta lämpliga it-system för uppgiftsinsamling och/eller rapportera om måluppfyllelse. Följaktligen har deras möjligheter att övervaka och styra programmen hindrats."[7] I det frågeformulär (bilaga III) som sänts till medlemsstaterna ombads de att svara på frågor om resultatmätning, utvärdering och rapportering. Medlemsstaterna hade möjlighet att förklara sina nationella resultatmätningssystem för samfinansierade program. Som svar på frågan om vilka mål och indikatorer som användes för resultatmätning uppgav 23 medlemsstater att de använder Smart-mål och Racer-indikatorer (se diagrammet nedan). 23 av de 27 medlemsstater som svarat sa också att de diskuterar definitionen av mål och indikatorer för samfinansierade program med sina motparter på Europeiska kommissionen. I svaren redogjorde medlemsstaterna för olika aspekter av sina resultatmätningsförfaranden för samfinansierade program. Svaren fokuserade på fyra huvudsakliga delar: en allmän översikt över förfarandet, resultatövervakning, utvärdering och rapportering. Medlemsstaterna gav en allmän översikt och en beskrivning av förfarandet samt ansvariga organ. Svaren beskrev övervakningen, utvärderingen och rapporteringen av indikatorer. Vanligtvis gjordes detta i de årliga genomföranderapporterna. Förfarandet som helhet samordnas för det mesta av förvaltningsmyndigheter eller övervakningskommittéer. I vissa fall utförs dock inte utvärderingen och rapporteringen systematiskt av förvaltningsmyndigheterna. Estland och Ungern sa följande: "utvärderingar utförs vanligtvis av externa experter"[8] och "utvärderingsprojekt läggs ut på entreprenad, i allmänhet under ett halvår till ett år".[9] Medlemsstaterna beskrev vilka indikatorer de använde för övervakningen. Cypern, Polen, Tjeckien och Österrike uppgav att de mätte resultat baserat på de indikatorer som hade fastställts i de operativa programmen.[10] Bulgarien, Cypern och Tjeckien uppgav att de förutom indikatorer på operativ programnivå också använde indikatorer som fastställts på projektnivå.[11] Bulgarien, Slovakien och Tjeckien uppgav vidare att de mätte resultat genom att ange start- och målvärden, medan Cypern och Grekland uppgav att de använde indikatorer för ekonomi, output och utfall.[12] Danmark sa att de förutom indikatorer i operativa program eller specifika projekt också använde stödjande uppgifter från statistiska källor, såsom uppgifter från det danska statistikkontoret.[13] Medlemsstaterna använde olika metoder för att mäta och utvärdera indikatorerna. Sex medlemsstater uppgav att indikatorerna övervakas kontinuerligt eller genom löpande bedömningar. Bulgarien och Tjeckien framhöll också att åtagandena och de uppnådda värdena jämfördes utifrån start- och målvärdena.[14] Slutligen används också utvärderingar, undersökningar och översyner för mätning, till exempel av Polen, Rumänien och Ungern.[15] För rapporteringen fokuserade medlemsstaterna på formen och tidpunkten för sina rapporteringsförfaranden. Det vanligaste är att rapporteringen görs på årlig basis genom den årliga genomföranderapporten. Malta och Polen uppgav att de också använder sig av halvårsrapporter, medan Tjeckien uppgav att "output rapporteras regelbundet i den månatliga övervakningsrapporten".[16] Rapporter offentliggörs dessutom på internet, delges målgrupper genom sektornätverk, som till exempel i Portugal, Spanien och Ungern, och/eller diskuteras i offentliga utfrågningar, som i Slovenien.[17] Bulgarien uppgav dessutom att man hade utvecklat ett elektroniskt system kallat Sibila "för att utvärdera hur medlen från struktur- och sammanhållningsfonderna påverkar den bulgariska ekonomin".[18] Österrike betonade vikten av resultat i följande uttalande: "för att säkerställa att direktiv och förordningar fungerar måste tillsynsstrukturen ständigt utvecklas. Det är därför som revisionsrätten utför effektivitetsrevisioner (se kapitel 10 i revisionsrättens årsrapport för budgetåret 2012), vilket ACA välkomnar och bekräftar att man kommer att dra större nytta av."[19] I samma anda konstaterade Danmark att "stor vikt läggs också vid årsrapportens kapitel om 'EU-budgeten: att uppnå resultat'. Det kapitlet bekräftar att det finns ett fortsatt behov av att fokusera på att bygga ett robust system för resultatorienterad rapportering och effektmätning."[20] I allmänhet var medlemsstaternas svar på dessa frågor mycket positiva. Kommissionens utmaning blir nu att förbättra sin övergripande resultatmätning och rapportering utifrån medlemsstaternas uppgifter. 3.2 Fel avseende stödberättigande och riktighet Som tidigare nämnts stod fel avseende stödberättigande över lag i de olika verksamhetsområdena för en betydande andel – mer än två tredjedelar – av den uppskattade felprocenten för budgeten i helhet.[21] I kapitel 3 och 4[22] i revisionsrättens årsrapport fanns det exempel på sådana fel i olika medlemsstater. I kapitel 3 konstaterades till exempel fel avseende stödberättigande och riktighet med koppling till LPIS. I kapitel 4 framhöll revisionsrätten bristande efterlevnad av kraven för stödberättigande för investeringsprojekt. Revisionsrätten konstaterade också återkommande fel avseende stödberättigande i Frankrike, Italien, Polen, Portugal, Rumänien och Spanien. Felen hade en ekonomisk effekt och gällde icke stödberättigande moms. Till varje berörd medlemsstat ställdes frågan om de utbetalande organen kände till den tillämpliga rättsliga grunden för återbetalning av moms, vilket samtliga bekräftade. I kapitel 3 visade revisionsrättens rapport att det fanns stora brister med koppling till tre kontrollerade LPIS-system[23], vilket ledde till fel avseende stödberättigande och riktighet. Fyra länder – Förenade kungariket (Nordirland), Portugal, Spanien och Österrike – hade enligt revisionsrättens rapport brister i sina LPIS-databaser[24]. Samtliga uppgav att de hade gjort insatser för att uppdatera och förbättra sina respektive LPIS-databaser. De österrikiska myndigheterna sa följande: "Det österrikiska LPIS uppdateras korrekt och regelbundet. Sedan 2009, och särskilt från och med 2012, har stora ansträngningar gjorts för att förbättra flygfotograferingen."[25] Dessutom uppgav myndigheterna att "bildupphandlingen ska omorganiseras från och med 2013", och detta kommer att möjliggöra en mer regelbunden och korrekt fotografering.[26] Spanien redogjorde utförligt för vad man gjort för att avhjälpa dessa brister: "Som svar på kommissionens begäran att vidta åtgärder för att avhjälpa dessa problem utarbetade vi under 2010 en handlingsplan som innehåller de korrigerande åtgärder som bedömts vara nödvändiga, samt en detaljerad tidtabell för deras genomförande. Åtgärderna i planen tillämpas baserat på ett system för identifiering av jordbruksskiften, LPIS, som är fullständigt konsoliderat och driftsklart. Systemet är resultatet av en stor investering över tiden och det är både öppet och har hög kvalitet. Genomförandet av dessa åtgärder leder därför till en kvalitetsförbättring i det befintliga systemet." Med hänvisning till sin situation uppgav Portugal att "genomförandet av LPIS-handlingsplanen i januari 2013 kommer helt säkert att bidra till att minska effekten av dessa fall".[27] Förenade kungariket hänvisade specifikt till Nordirland: "myndigheterna på Nordirland anser att det pågående arbetet i projektet för förbättring av LPIS har minskat fondens risk".[28] Revisionsrätten fann också allvarliga fall av bristande efterlevnad av kraven för stödberättigande när det gällde investeringsprojekt inom området landsbygdsutveckling. Medlemsstaterna i fråga ombads att lämna ett yttrande om kraven för stödberättigande för investeringsprojekt, och en majoritet uppgav att kraven var för komplexa. De flesta sa dock att de trots att reglerna var komplexa vidtog åtgärder för att se till att de tillämpades korrekt. Polen sa t.ex. att "kraven för stödberättigande för investeringsprojekt är relativt komplexa, och därför är det inte så enkelt att kontrollera dem. Polen gör dock allt för att se till att kontrollen utförs på ett utförligt sätt, med hjälp av alla tillgängliga verktyg."[29] Litauen uppgav också att "en korrigerad ansökan om utbetalning har lämnats in för återbetalning till Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (EJFLU) av de felanvända medlen från fonden" i detta specifika fall.[30] Även Spanien uppgav att man hade gjort de nödvändiga korrigeringarna och sa följande: "de brister som uppdagades i det granskade fallet påverkar inte några andra fall, och felet är därför inte av systematisk natur".[31] Italien uppgav att man hade lämnat ytterligare styrkande uppgifter i det specifika fallet och att "de utbetalande organen tillämpar EU:s regler i frågan ytterst noggrant".[32] Medlemsstaternas positiva svar angående sina åtgärder och avsikter övervakas av kommissionen för att se till att de på ett effektivt sätt minskar de risker som identifierats av revisionsrätten. 3.3 Förbättring av kontrollerna och systemen I revisionsrättens rapport för 2012 lyftes den positiva effekten av de förenklade kostnadsalternativen fram. Tidigare, under 2006, rekommenderade revisionsrätten kommissionen att utöka användningen av betalningar av klumpsummor och schablonbelopp i stället för att ersätta ”faktiska kostnader”. I urvalet av transaktioner för 2012 års granskning för kapitel 6 upptäckte inte revisionsrätten några kvantifierbara eller icke kvantifierbara fel som specifikt gällde användningen av förenklade kostnadsalternativ. Därför drogs slutsatsen att projekt vars kostnader redovisas med hjälp av förenklade kostnadsalternativ har färre fel och att en ökad användning av förenklade kostnadsalternativ därför skulle ha en positiv effekt på felprocenten. Medlemsstaterna fick frågan om de höll med om revisionsrättens åsikt om de förenklade kostnadsalternativen enligt ovan. Alla medlemsstater svarade jakande på frågan. Medlemsstaterna ombads också att ange om de tänkte införa förenklade kostnadsalternativ, och, i de fall de redan använde detta, om de tänkte utöka användningen. Återigen var medlemsstaterna eniga i sina svar på frågan. Luxemburg lyfte fram det stöd som man gav sina stödmottagare vid programmets eller projektets början: "Förvaltningsmyndigheten för ESF har gjort en relativt enkel presentation som blir tillgänglig för de sökande i början av förfarandet. Myndigheten stöder också aktivt stödmottagare som ber om hjälp i budgetförvaltningsfrågor, och undanröjer därmed alla sannolika felorsaker och förenklar administrationen för stödmottagaren."[33] Slutligen ombads medlemsstaterna att lämna ett yttrande om huruvida kommissionen i tillräcklig utsträckning och på rätt sätt främjade användningen av förenklade kostnadsalternativ. Nästan alla 27 respondenter sa att kommissionen kunde ha gjort mer. Tyskland och Ungern påpekade att godkännandeförfarandena för den föregående programperioden 2007–2013 var långa och utdragna.[34] Förenade kungariket sa att "aktiv uppmuntran från kommissionen under ett tidigare skede av programperioden 2007–2013 hade välkomnats".[35] Österrike utvecklade den tanken genom att säga att kommissionen hade försökt att främja användningen av förenklade kostnadsalternativ, men gjorde följande tillägg: "Det förflutna har dock visat att den avgörande faktorn för en lyckad användning av förenklade kostnadsalternativ av medlemsstaterna är att de kan vara 100 % säkra på att kostnaderna godkänns av kommissionen och/eller revisionsmyndigheten när de använder de förenklade kostnadsalternativen. Det är just där som det huvudsakliga problemet ligger för strukturfonderna under perioden 2007–2013. Även om de schablonregler som fastställts i lagstiftningen i teorin gav ett stort spelrum för genomförandet så begränsades det i praktiken av ett antal tolkningar och ökade genomförandeorganens risk för att kostnaderna, när det gällde förenklade kostnadsalternativ, inte skulle godkännas av kommissionen eller revisionsmyndigheten."[36] Malta och Rumänien efterlyste "fler riktlinjer" från kommissionen och Rumänien sa vidare att "när det gäller att tillämpa bestämmelserna i EU:s förordningar från 2014 till 2020 skulle ytterligare lämpliga riktlinjer och utbildning ha behövts".[37] Cypern och Lettland redogjorde för vilken typ av stöd och vägledning som kommissionen skulle kunna erbjuda. Cypern efterlyste följande: "En ökad användning av workshoppar och seminarier för erfarenhetsutbyte mellan medlemsstaterna". Lettland ville däremot ha informationsspridning och exempel på "bästa praxis för användning av olika slags förenklade kostnader... uppgifter om specifika områden där dessa kostnader kan användas och standardmetoder för specifika områden och kostnader".[38] Sverige stödde revisionsrättens rekommendation att "kommissionen bör fortsätta med och utveckla systematiska förhandsgodkännanden av de schablonbelopp som tagits fram inom ramen för de förenklade kostnadsalternativen". För att detta mål ska uppnås anser Sverige att "kommissionen måste avsätta mer resurser till utvecklingen av förenklade kostnadsalternativ i syfte att öka stödet till medlemsstaterna när det gäller godkännandet av schablonbelopp. Samarbetet måste också utvecklas med kommissionens revisorer för att klargöra hur den övergripande rättsramen ska tolkas när det gäller de förenklade kostnadsalternativen. I detta syfte måste informationen till och samarbetet med de lokala kontoren ökas för att underlätta införandet av förenklingsåtgärderna i medlemsstaternas operativa program."[39] Medlemsstaternas intresse för att utöka sin användning av förenklade kostnadsalternativ är mycket viktigt, eftersom det är en avgörande faktor för att minska felrisken i programmen under den nya fleråriga budgetramen. Vad gäller kontroller finns det i revisionsrättens rapport, kapitel 5: Regionalpolitik, energi och transport, och kapitel 6: Sysselsättning och sociala frågor, flera hänvisningar till risken med de ofta otillförlitliga uppgifterna som lämnats av revisionsmyndigheterna. Därför rekommenderade revisionsrätten följande: "Kommissionen bör försöka förbättra revisionsmyndigheternas arbete och kvaliteten på och tillförlitligheten i den information som de lämnar i de årliga kontrollrapporterna och revisionsuttalandena."[40] Medlemsstaterna ombads att ange om de planerade att vidta åtgärder för att förbättra situationen. Tio medlemsstater svarade att de inte hade några planer på förbättringar, eftersom de ansåg sina revisionsmyndigheter vara tillförlitliga. I vissa fall hade de till och med stöd från kommissionen. Portugal sa till exempel så här: "De uppgifter som lämnas i de årliga kontrollrapporterna och revisorsuttalandena anses vara av god kvalitet och tillräckligt tillförlitliga.[41] Cypern betonade att "EU har varit nöjd med nivån på de årliga revisionsrapporterna från tillsynsmyndigheten".[42] Luxemburg uppgav att dess revisionsmyndigheter inte ingick i revisionsrättens granskade urval för 2012 och att deras rapporter dessutom över lag alltid blev "godkända av kommissionen" och att "förvaltningssystemen i Luxemburg hade en enkel och öppen struktur".[43] Slutligen påpekade Irland följande: "Revisionsmyndigheten utför inte särskilda riskbedömningar för bedrägerier. Man anser att programmet för förvaltningskontroller (både skrivbordskontroller och kontroller på plats) är tillräckligt för att ge en rimlig säkerhet att bedrägeririsken har motverkats."[44] De mest populära åtgärderna som medlemsstaterna efterfrågade för att förbättra situationen var mer vägledning och utbildning från kommissionen. Dessutom ansåg vissa medlemsstater att revisionsmyndigheternas kvalitetskontrollåtgärder behövde förbättras. Extern utvärdering och övervakning av revisionsmyndigheterna var något mindre populärt, men det bedömdes också vara nödvändigt för vissa medlemsstaters revisionsmyndigheter. Tjeckien lämnade ingående upplysningar om vilka åtgärder som redan hade vidtagits för att följa revisionsrättens rekommendation om revisionsmyndigheterna. Man redogjorde för sin handlingsplan (genomförd under 2012) och planerna på att förbättra strukturfondernas förvaltnings- och kontrollsystem och bland annat centralisera granskningarna. Man underströk vidare att en manual hade upprättats för granskningarna och att intern och extern utbildning gjorts tillgänglig för personalen. Tjeckien avslutade så här: "Ändringarna ovan har delgivits revisionsrätten personligen av företrädare för revisionsmyndigheten (finansministeriet). Tjeckien har vidtagit alla åtgärder som föreslagits av kommissionen, avser att fortsätta dialogen med kommissionen för att öka uppgifternas kvalitet och tillförlitlighet, och skulle välkomna ytterligare seminarier organiserade av kommissionen i syfte att förbättra revisionsmyndighetens arbete."[45] Slutligen, vad gäller revisionsmyndigheterna, var alla medlemsstater över lag var nöjda med den vägledning de fått om hur felen skulle behandlas och med de seminarier som kommissionen ordnat under 2012 och 2013, och avslutade med att "ytterligare vägledning/utbildning är alltid välkommet"[46]. Bland de initiativ som uppgavs vara särskilt användbara och ge mervärde fanns de olika seminarierna och riktlinjerna om provtagning i Grekland, Italien, Lettland, Slovakien och Slovenien.[47] Litauen, Malta och Polen[48] nämnde hur nyttigt det var med möten och konferenser organiserade av Olaf, medan Bulgarien och Lettland[49] lyfte fram fördelarna med mötena för revisorer i ”Homologues Group” (kollegor i motsvarande ställning). Tyskland noterade glatt att "utöver seminarierna är kontaktpersonerna från kommissionen tillgängliga för att ge detaljerade svar på enskilda frågor".[50] För att ytterligare stärka systemen kräver sammanhållningspolitikens nya rättsliga ramar att förvaltningsmyndigheterna ska införa effektiva och proportionella åtgärder för bedrägeribekämpning. På frågan om de gjorde bedömningar av bedrägeririsken för sina förvaltnings- och kontrollsystem svarade mer än 60 % av medlemsstaterna att de gjorde det. Dessutom uppgav en liknande andel av medlemsstaterna att de såg till att ha effektiva och proportionella åtgärder för bedrägeribekämpning för att motverka bedrägeririskerna. Slutligen rapporterade något färre medlemsstater, strax över 50 %, att de hade fastställt indikatorer som visar resultaten från de kontroller som syftar till att upptäcka och förhindra bedrägerier (se tabellen nedan). När det gäller delad förvaltning måste kommissionen kunna lita på medlemsstaternas system och kontroller i samband med övervakningen av EU-budgeten. Kommissionen erkänner fördelarna med konceptet med samordnad granskning, men är medveten om risken för att otillförlitliga uppgifter kan lämnas av revisionsmyndigheterna, som revisionsrätten varnat för. Därför kommer den att fortsätta att genomföra översyner och granskningar av systemen hos de nationella revisionsmyndigheterna och de nationella organ som är ansvariga för genomförandet av EU-program. 4. Slutsats Revisionsrättens årsrapport för 2012 visar att fokus fortfarande bör ligga på att minska felen när det gäller delad förvaltning. Revisionsrätten konstaterade att medlemsstaterna för en majoritet av transaktionerna i den delade förvaltningen hade tillräckligt mycket information för att kunna upptäcka och korrigera felen. Revisionsrätten är också kritisk mot vissa revisionsmyndigheters brist på effektivitet och antydde att inriktningen på resultat är otillräcklig. I detta årets svar redogjorde medlemsstaterna i detalj för vissa insatser för att följa revisionsrättens rekommendationer. Åtgärder som att använda förenklade kostnadsalternativ, som aktivt stöds av revisionsrätten, är i vissa medlemsstater redan en viktig del av programmens och projektens ekonomiska förvaltning. Medlemsstaterna vill också att kommissionen ska stödja och uppmuntra användningen av förenklade kostnadsalternativ på bredare front. Många medlemsstater delar inte revisionsrättens åsikt att revisionsmyndigheterna är ineffektiva och somliga betonade att kommissionen helt förlitar sig på revisionsmyndigheternas arbete (genom att medge status enligt artikel 73)[51]. Det verkar trots allt som att en hel del görs i medlemsstaterna, med stöd från kommissionen, för att bidra till revisionsmyndigheternas kapacitetsutveckling. Vad gäller resultatet har medlemsstaterna angett i sina svar att de för närvarande har stort fokus på resultatfrågor och att de försöker att skapa och främja en resultatorienterad kultur. Vid början av denna nya programperiod vittnar medlemsstaternas insatser, som skett i nära samarbete med kommissionen, om att flera konkreta åtgärder redan har vidtagits. Dessa åtgärder kommer att syfta till ytterligare förbättringar och bidra till att främja och behålla en sund ekonomisk förvaltning, och därmed minska risken för fel. [1] Revisionsrättens årsrapport för 2012, 1.17. [2] Bilaga A till denna rapport. [3] Revisionsrättens årsrapport för 2012, 5.27 och 6.12. [4] Revisionsrättens årsrapport för 2012, 10.2. [5] Revisionsrättens årsrapport för 2012, 10.3. [6] Revisionsrättens årsrapport för 2012, 10.26. [7] Revisionsrättens årsrapport för 2012, 10.29. [8] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 164. [9] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 189. [10] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 131, 152, 154 och 239. [11] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 140, 152 och 154. [12] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 140, 152, 185 och 264. [13] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 158. [14] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 140 och 155. [15] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 186–187, 242 och 263. [16] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 156. [17] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 191, 258, 268 och 272. [18] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 147. [19] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 302. [20] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 303. [21] Revisionsrättens årsrapport för 2012: 1.17. [22] Kapitel 3: Jordbruk: marknads- och direktstöd och kapitel 4: Landsbygdsutveckling, miljö, fiske och hälsa. [23] Revisionsrättens årsrapport för 2012, 3.22. [24] Revisionsrättens årsrapport för 2012, rutorna 3.1 och 3.3. [25] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 130. [26] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 130. [27] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 50. [28] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 56. [29] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 238. [30] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 78. [31] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 77. [32] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 201. [33] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 208. [34] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 175 och 186. [35] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 299. [36] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 130. [37] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 214 och 263. [38] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 152 och 203. [39] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 296. [40] Revisionsrättens årsrapport för 2012, 6.24. [41] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 256. [42] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 152. [43] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 208. [44] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 195. [45] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 155–156. [46] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 299. [47] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 185, 201, 202, 264 och 267. [48] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 205, 214 och 238. [49] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 140 och 202. [50] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 175. [51] Artikel 73 i rådets förordning (EG) nr 1083/2006.