Yttrande från Regionkommittén om "Ekonomin i EU: Översikt 2000"

(2001/C 253/09)

BAKGRUND

"Ekonomin i EU: Översikt 2000" (ECFIN/674/00/EN).

Presidiets beslut av den 13 juni 2000 att i enlighet med artikel 265 femte stycket i EG-fördraget utarbeta ett yttrande i detta ärende och att ge utskott 6 - i uppdrag att förbereda ärendet.

Det utkast till yttrande (CdR 469/2000 rev) som antogs enhälligt av utskott 6 den 19 februari 2001 (föredragande: Kaija-Maija Perkkiö, FIN-ELDR).

Mot bakgrund av ovanstående antog Regionkommittén följande yttrande vid sin 38:e plenarsession den 4-5 april 2001 (sammanträdet den 5 april).

REGIONKOMMITTÉNS SYNPUNKTER OCH REKOMMENDATIONER

1. Utgångspunkterna för den ekonomiska politiken

1.1. Regionkommittén anser det vara viktigt att frågor som är väsentliga för de regionala och lokala myndigheterna beaktas vid utvärderingen av EU:s ekonomi under 2000 och att dessa synpunkter bidrar till riktlinjerna för EU:s ekonomiska politik på såväl kort som längre sikt.

1.2. Regionkommittén stöder en ekonomisk politik som har stabil tillväxt som mål och de föreslagna riktlinjerna, men önskar betona att situationen ser olika ut i olika länder och regioner. Samtidigt vill ReK fästa särskild uppmärksamhet vid en balanserad utveckling i olika delar av EU med hänsyn även till målet om ett mer socialt Europa. Regionkommittén konstaterar att det i Europa finns en mångfald starka sidor som bör utnyttjas så att de gemensamma målen kan uppnås och så att medlemsstaterna och regionerna tar dem till sig.

1.3. EU:s ekonomi anses för närvarande stå inför fyra huvudsakliga utmaningar, nämligen: återgången till full sysselsättning; övergången till ett kunskapssamhälle; effekten av att befolkningen snabbt åldras, och förbättringen av den sociala sammanhållningen. Alla dessa fyra mål torde kunna uppnås samtidigt förutsatt att samordningen förbättras. Samtidigt är det dock allt viktigare att beakta de strukturella skillnaderna i ländernas ekonomier, utvecklingsnivån, de regionala skillnaderna och konjunkturerna.

2. Sysselsättningen

2.1. ReK anser att det är möjligt att återigen uppnå full sysselsättning genom en konsekvent och aktiv moderniseringspolitik och genom en strukturell omvandling av de europeiska ekonomierna. Nivån för full sysselsättning kunde uttryckas som en rekommendation och den bör fastställas särskilt för varje land med beaktande av historiska aspekter, sysselsättningsgrad och rådande strukturell arbetslöshet. Arbetslöshetsgraden säger dock inte allt om hur arbetsmarknaden fungerar. Brist på arbetskraft kan förekomma samtidigt som det råder betydande strukturell arbetslöshet (exempelvis i staden Uleåborg med omgivningar i Finland med koncentration av högteknologi). Därför är det väsentligt att indikatorerna utsträcks även till regional nivå.

2.2. Det är även viktigt att se sambandet mellan hur ålderspyramiden och arbetslösheten utvecklas. Då befolkningen åldras minskar den samlade arbetskraften, vilket innebär en minskning av utbudet på arbetskraft. Detta drabbar särskilt den traditionella produktionssektorn och dess tjänster. De nya arbetstillfällena uppstår främst inom den nya ekonomin, där det krävs specialkunskap och olika färdigheter. I flera länder och regioner råder följaktligen en undantagssituation som präglas av arbetslöshet och brist på kunnig arbetskraft. Särskild vikt bör även fästas vid att arbetstagarna ges möjlighet att förvärva nya färdigheter under hela sitt yrkesliv och att omsorgs- och vårdsektorn i fortsättningen har tillräcklig tillgång till arbetskraft.

2.3. Inom EU har det ofta framförts åsikter om att ett övergripande socialt skyddsnät skulle försvaga ekonomins dynamik och utgöra hinder för ökad sysselsättning. Å andra sidan finns det EU-länder som har ett övergripande skyddsnät, hög beskattning och samtidigt en kraftig ekonomisk tillväxt. För främjandet av risktagande inom företag och en dynamisk entreprenörsanda i Europa behövs även ett målinriktat socialt skydd mot grundläggande risker för arbetslöshet, som måste kompletteras med en aktiv socialpolitik som syftar till att främja ett så snabbt återinträde på arbetsmarknaden som möjligt. Det handlar både om att förhindra risken för ökad fattigdom och att främja arbetskraftens rörlighet och arbetslösas beredskap att åta sig olika slag av arbeten. Detta är särskilt viktigt med tanke på att det kan konstateras att personer i den strukturella arbetslöshetens onda cirkel i ytterst liten mån kan rekryteras till IT-sektorerna.

2.4. ReK välkomnar den europeiska sysselsättningsstrategins starka tonvikt på regional och lokal nivå. Regionala och lokala partnerskap i kombination med en effektiv användning av strukturfonderna skapar goda förutsättningar för sysselsättningsfrämjande. Denna utveckling måste fördjupas och alla länder måste i högre grad satsa på detta.

3. Den kunskapsbaserade ekonomin

3.1. Övergången till ett kunskapssamhälle framskrider i mycket snabb takt. ReK understryker att framväxten av kunskapssamhället även kan främjas av offentliga åtgärder som samtidigt beaktar kraven på förbättrad konkurrens och effektivitet. En stor del av de åtgärder som behövs på till exempel utbildningsområdet måste i många medlemsländer i slutändan genomföras genom de regionala och lokala myndigheternas försorg. Det finns skäl att utifrån realistiska överväganden undersöka hur de offentliga insatserna kan finansieras.

3.2. Särskilt verksamheten på euroområdet följs upp genom noggrant fastställda indikatorer. Dessa lämpar sig mycket väl för granskning på kort sikt, men nyttan av dessa på lång sikt måste diskuteras. I syfte att garantera en hållbar tillväxt bör man även föra en debatt om huruvida nya kriterier skall tas i bruk, till exempel den nya ekonomins andel av nationalekonomin, ekonomins öppenhet och beredskap för finansiering av pensionerna.

3.3. De möjligheter som den elektroniska ekonomin innebär begränsas betydligt av skillnaderna mellan olika länder och regioner. ReK anser en utjämning av dessa skillnader vara viktig och anser att medlemsstaterna och gemenskapen med alla medel skall främja övergången och tillträdet till den tillväxt som den nya ekonomin för med sig. Detta har tagit sin mest konkreta form i kommissionens e-Europa-projekt. ReK ställer sig positiv till att detta projekt fortskrider. Den kunskapsbaserade ekonomin skapar även nya möjligheter regionalt sett, eftersom avstånden förlorar sin betydelse samtidigt som den traditionella produktionen ersätts med nya arbetsplatser i anslutning till kunskap och kunskapsbehandling. Under alla omständigheter anser Regionkommittén att man måste göra allt för att stärka konkurrenskraften hos de redan etablerade sektorerna inom industrin, handeln och hantverket. Just tjänster i anslutning till företag inom de ovan nämnda sektorerna är beroende av en konkurrenskraftig ekonomisk bas.

4. Den åldrande befolkningen

4.1. Den åldrande befolkningens effekt på samhällsutvecklingen kommer att bli betydande. Därför anser ReK att även om utvecklingen varierar i olika länder vore det motiverat att samordna strategin på området, särskilt när det gäller den framtida efterfrågan på arbetskraft samt frågan om hur mycket arbetskraft utifrån det i framtiden eventuellt kommer att behövas för att upprätthålla välfärden inom EU. En gemensam bas för framtidsanalys kunde underlätta utarbetandet av prognoser i varje enskilt land.

4.2. Det är redan nu nödvändigt att förbereda sig inför de tjänster och inkomstöverföringar som den åldrande befolkningen kommer att behöva samt försäkra sig om att det finns finansiella medel för detta. Även därför borde den offentliga sektorn styra eventuella överskott till följd av ekonomisk tillväxt såväl till amortering av de offentliga skulderna och till målet att sänka skattesatserna som till förberedelser inför morgondagens utmaningar, t.ex. genom att främja nya fondbaserade tilläggspensioner. Därvid skall varje lands särskilda situation beaktas.

4.3. Den åldrande befolkningen har även ett ökat behov av tjänster inom äldreomsorg och hälsovård. Efterfrågan på dessa kommer oundvikligen att öka. Eftersom pensionssystemen i medlemsstaterna är olika kommer problemet även att angripas och lösas på olika sätt. En värdig ålderdom med ett rimligt mått av trygghet och service är en förutsättning för ett bättre Europa socialt sett. Med tanke på en hållbar ekonomi borde man undersöka olika finansieringslösningar och deras återverkningar på den totala samhällsekonomin, inte bara på statsbudgeten.

4.4. ReK föreslår att information om pensionssystemen och underskott i deras finansiering skall ses över då den ekonomiska politikens hållbarhet på längre sikt utvärderas och då eventuella nya kriterier utarbetas.

4.5. De utmaningar som en åldrande befolkning innebär och de möjligheter som den nya ekonomin erbjuder är viktiga faktorer för regionernas livskraft och en balanserad regional utveckling. Även strukturfondernas verksamhet och målsättningar bör därför styras i enlighet med en hållbar utveckling och ekonomi.

4.6. I många länder tillhandahåller de lokala myndigheterna en stor del av tjänsterna för de äldre. Den ökade efterfrågan på tjänster får betydande återverkningar på dessa myndigheters ekonomi och verksamhet. Det är därför lämpligt att i god tid komplettera de kommunala tjänsterna med motsvarande alternativ av olika slag. Samtidigt måste kvaliteten och den regionala tillgången på tjänster tryggas. Inom ramen för skattepolitiken och den nationella skattefördelningen måste man även ta hänsyn till medborgarnas växande krav på kommunala allmännyttiga tjänster.

4.7. I glesbygder uppstår det egentligen ingen konkurrens om produktionen av välfärdstjänster, utan det kommer även i framtiden att behövas offentligt subventionerad verksamhet för att kunna producera basservice för medborgarna. ReK understryker att avlägset belägna området även i fortsättningen kommer att behöva ett brett gemensamt stöd.

5. Den sociala sammanhållningen

5.1. Vid förbättring av den sociala sammanhållningen spelar i synnerhet aktörerna på regional och lokal nivå en särskilt viktig roll. Det finns stora variationer mellan olika länder beträffande i vilken utsträckning man tagit till sig europeiska värden och en europeisk identitet - även av historiska skäl. Då de ekonomiska utsikterna för närvarande är gynnsamma bör man satsa kraftigt på detta område. Det vore motiverat att beakta olika tidsplaner för olika frågor. Samordningen och sammanhållningen inom finanspolitiken bör påskyndas, medan inrättandet av det sociala Europa med alla sina olika system får gå framåt i långsammare takt med respekt för dessa olikheter även i fortsättningen.

5.2. Behovet av ytterligare nedskärningar i de offentliga ekonomierna, liksom även till exempel möjligheter till och behovet av ändringar i de sociala förmånerna måste utvärderas särskilt för varje land och region i syfte att uppnå målsättningen om ett mer socialt inriktat Europa och att förhindra ökad fattigdom.

5.3. Det är ett viktigt framsteg att toppmötet i Lissabon fastställde indikatorer för strukturell utveckling som bidrar till att ge en helhetsbild av utvecklingen. Motsvarande arbete på den sociala sammanhållningens område är också viktigt. Utarbetandet av indikatorer som återspeglar den sociala utvecklingen har framskridit och det måste anses vara mycket viktigt att dessa tas i bruk.

6. Beskattningen

6.1. Diskussionerna på EU-nivå har inte tillräckligt djupgående utvärderat skillnaderna mellan skattefinansierade och premiefinansierade system, samt deras ekonomiska multiplikatoreffekter. Till följd av dessa olikheter varierar återverkningarna av till exempel sänkt inkomstskatt från en medlemsstat till en annan. I länder med högt skattetryck kan ekonomin vara synnerligen konkurrenskraftig och arbetslöshetsprocenten låg. Vid sidan av inkomstskatten borde man även utveckla andra indikatorer som omfattar hela skattestrukturen och den ekonomiska dynamiken för att få en bild av förutsättningarna för nya arbetstillfällen och av arbetsgivarnas konkurrenskraft. Därvid bör man även garantera att arbetsgivarna behandlas objektivt på arbetsmarknaden och att man beaktar den positiva effekt som ökad sysselsättning inom privatsektorn får för hela ekonomins kapacitet och effektivitet.

6.2. Analyserna av det offentliga stödets struktur, inriktning och återverkningar på den ekonomiska dynamiken måste fortgå och fördjupas. Ett Europa med allt större social sammanhållning förutsätter även gemensamt ansvar och solidaritet vid finansieringen av inkomstöverföringar och tjänster i syfte att förhindra ökad fattigdom. Därför borde man mer djupgående utreda vilka effekter skattesatserna, skattestrukturen och det offentliga stödets inriktning har på den ekonomiska dynamiken och sysselsättningen i olika medlemsstater, särskilt med beaktande av de olika strukturerna och ansvarsorganen inom medlemsstaternas offentliga ekonomi. Man bör särskilt ta hänsyn till de institutionella skillnaderna i den ekonomiska politiken och till skillnaderna i ekonomisk utveckling.

6.3. I många länder pågår en strukturomvandling med ökad befolkningskoncentration i tillväxtområdena. Som en följd av detta vidgas de regionala utvecklingsklyftorna inom länderna. Till följd av befolkningskoncentrationen behövs det i många länder nya regionalpolitiska åtgärder för att bemästra utvecklingen. Även om EU:s strukturfonder utgör en betydande resurs behövs det ytterligare nationella satsningar.

6.4. Den skattestrategi som EU utarbetat begränsar sig inte till kapitalrörelserna, utan utsträcker sig även till indirekt beskattning samt beskattning av företag och organisationer i syfte att förebygga skadlig skattekonkurrens. Tills vidare har inga nämnvärda krav på harmonisering lagts fram när det gäller den direkta beskattningen, särskilt inkomstskatten. Det är svårt att genomföra en synnerligen omfattande skatteharmonisering om medlemsstaterna inte upplever att de själva kan dra nytta av detta. I den nordiska modellen ser man skattefinansieringen som en solidarisk försäkring där de som har högre inkomster bär ansvar även för de sämre lottades del. Medborgarna föredrar enligt opinionsundersökningar ett relativt högt skattetryck och offentligt finansierade tjänster framför sänkta skatter och nedskärningar inom den offentliga sektorn. I andra länder leder skattetrycket, som av medborgarna ofta uppfattas som obefogat högt, till svartarbete eller att man avstår från att utöva ett yrke. I dessa länder är skattesänkningar och strukturreformer i det sociala trygghetssystemet önskvärda med tanke på ökad tillväxt och sysselsättning.

7. Metoden för öppen samordning

7.1. I enlighet med principen för öppen samordning fastställs riktlinjer på unionsnivå, varefter dessa tillämpas i den nationella och regionala verksamheten med beaktande av områdenas särdrag. Denna metod är riktig men det gäller att se till att detta inte i alltför hög grad leder till administrativ styrning uppifrån. I syfte att vidareutveckla metoden och påskynda processen kunde man även - om det behövs - fastställa kvantitativa och kvalitativa indikatorer som utgår ifrån olika medlemsstaters och sektorers behov. Den grundläggande subsidiaritetsprincipen för EU, medlemsstaterna och regionerna måste ges högsta prioritet. Lokala beslutsbefogenheter måste respekteras och främjas inom ramen för klargörandet av ansvarsområden mellan EU och medlemsstaterna.

7.2. I samband med att den öppna samordningen införs även på socialskyddets område är det viktigt att beakta olika länders och regioners olika utgångspunkter och historia. De olika regionerna i Europa har mycket att lära av varandra, och till exempel när det gäller att lösa frågan om den åldrande befolkningens behov är det inte nödvändigt att eftersträva en allenarådande modell för genomförande på unionsnivå. Däremot kunde man för olika områden rekommendera sådan god praxis som hänför sig till den nya ekonomins utmaningar och som garanterar ekonomisk hållbarhet på längre sikt.

7.3. När öppen samordning tillgrips bör man tillämpa så spridda tillvägagångssätt som möjligt, där unionen, medlemsstaterna, de regionala och lokala nivåerna samt arbetsmarknadens parter och det civila samhället aktivt samarbetar i en anda av partnerskap för att diskutera en fråga. i denna process bör den regionala och kommunala nivån spela en viktig roll.

7.4. I ett läge där nya metoder utvecklas och samordningen ökar är det även på sin plats att betona att målet inte är att frångå en välfärdsmodell som grundar sig på solidaritet, utan att anpassa den till nya förhållanden. Ekonomisk kapacitet och konkurrenskraft måste förbättras med respekt för närhetsprincipen och social sammanhållning.

8. Konkurrensutsättningen av offentliga funktioner

8.1. Inom EU rekommenderas ökad konkurrens, och uppmärksamheten har särskilt fästs vid omstruktureringen av hälsovården samt vid ökad hänsyn till konsumenterna. Hälsovårdens ekonomi och effektivitetsmätningarna i sektorn är synnerligen motstridiga. I många länder, bland annat i Norden, har man börjat utveckla olika kvalitets- och benchmarkingkriterier för att främja konkurrensen och beakta konsumenternas intressen även inom hälsovårdssystem som finansieras av det offentliga. Det är motiverat att förstärka denna tendens och undersöka verksamheten och effektiviteten inom hälsovårdssystemen såväl ur konsumentsynvinkel som med tanke på de offentliga finanserna och hela nationalekonomin.

Bryssel den 5 april 2001.

Regionkommitténs

ordförande

Jos Chabert