Yttrande från Regionkommittén om "Kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet om revidering av gemenskapens strategi för avfallshantering"

(97/C 116/10)

Vid sin 16:e plenarsessionen den 15-16 januari 1997 (sammanträdet den 16 januari) antog Regionkommittén enhälligt följande yttrande om Kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet om revidering av gemenskapens strategi för avfallshantering (KOM(96) 399 slutlig).

BAKGRUND

- Kommissionens beslut av den 2 augusti 1996 att hänvisa frågan till socialministerrådet.

- Regionkommitténs beslut av den 8 mars 1996 enligt artikel 198c i EG-fördraget att anmoda utskott 5 att utarbeta detta yttrande.

- Yttrandet från utskott 5 som antogs den 20 november 1997. Föredragande var Jens Kramer Mikkelsen.

INLEDNING

1. I september 1989 utarbetade kommissionen sitt första meddelande till rådet om en gemenskapsstrategi för sluthantering av avfall (). Rådet och parlamentet antog denna strategi i sina respektive resolutioner den 7 maj 1990 () och den 19 februari 1991 (). I sin resolution av den 22 april 1994 lade Europaparlamentet fram argument för att ytterligare utveckla gemenskapens strategi för avfallshantering ().

2. I kommissionens senaste meddelande om revideringen av gemenskapens strategi för avfallshantering behåller man den tidigare antagna principhierarkin för avfallshantering. Enligt revideringen bör man i första hand prioritera förebyggande av avfall, i andra hand återvinning av avfall och i tredje hand säker avfallshantering (inklusive förbränning utan energiåtervinning). Ett nytt inslag i revideringen är att återvinning av material i allmänhet skall prioriteras framför återvinning av energi.

3. I revideringen finns en sammanställning av de principer som nu tillämpas för avfallshantering: för det första måste avfall tas om hand så nära källan som möjligt (närhetsprincipen), och för det andra måste medlemsstaterna vara självförsörjande när det gäller anläggningar för avfallshantering (självförsörjningsprincipen).

ALLMÄNNA KOMMENTARER

4. Strategin för avfallshantering har visat sig vara ineffektiv. Avfallsproduktionen fortsätter att öka inom gemenskapen och det finns inga tecken på att gemenskapspolitiken inom detta område har lett till några resultat. Avfall är en typ av förorening som orsakar mycket allvarliga miljöproblem. Grundvattenförgiftning på grund av felaktig avfallshantering och luftföroreningar på grund av otillräcklig förbränning är bara två av de vanliga problem som avfall ger upphov till. De enorma avfallsmassorna som produceras är uttryck för ett blint, hänsynslöst och ohållbart utnyttjande av naturresurserna, som vi tvingar kommande generationer att betala för.

5. Mot denna bakgrund välkomnar Regionkommittén kommissionens initiativ. En översyn av avfallsstrategin har behövts i flera år. Även om man bör hålla fast vid grundprinciperna visar erfarenheterna av strategin att en anpassning och förnyelse av denna strategi behövs.

6. Vad beträffar avfallshanteringsstrategin anser Regionkommittén att kommissionen bör invänta resultaten av den pågående översynen av det femte handlingsprogrammet för miljön. Programmet påverkar framtida avfallshanteringsstrategi på flera viktiga områden. Som ett resultat av detta och av den större legitimitet som handlingsprogrammet kommer att få när det antagits i enlighet med förfarandet i artikel 189b i fördraget, anser Regionkommittén att avfallshanteringsstrategin och dess tillämpning bör antas så att de stämmer överens med handlingsprogrammet.

7. Regionkommittén anser också att regionernas centrala roll för planering, tillämpning och operativ verksamhet när det gäller avfallshanteringen bör beskrivas tydligare i den reviderade strategin. I strategin nämns ingenting om en målinriktad förstärkning av de styrmedel som bör användas för att avfallshanteringssystemen skall fungera smidigt och uppfylla kommissionens miljömål.

8. De europeiska regionerna ansvarar ofta för avfallshanteringen, och avfallshanteringsområdet sköts och samordnas till största delen av de lokala eller regionala myndigheterna. Detta gör att avfallshanteringssystemen kan anpassas till de lokala förutsättningarna.

9. Avfallsplanering är i detta avseende ett viktigt styrmedel för att de lokala och regionala myndigheterna skall kunna utforma lämpliga system och tjänster för avfallshantering. Regionkommittén anser att det i framtiden kommer att vara nödvändigt att lägga större vikt vid dessa styrmedel.

10. Enligt revideringen bör man ge högre prioritet åt materialåtervinning än energiutvinning. Kommissionen anser också att avfall bör sorteras vid källan. Regionkommittén stöder båda dessa synpunkter, men för att uppnå en tillfredsställande grad av källsortering måste enligt Regionkommitténs mening juridiska styrmedel utformas för att se till att källsortering sker.

11. I revideringen spelar varuproducenter den dominerande rollen eftersom de har stort inflytande på produkten och sålunda på avfallets mängd och sammansättning. Regionkommittén håller med om detta, men vill betona att avfallsproducentens roll inom avfallshanteringen också är mycket stor. Avfallsproducenten är den enda länk i avfallsströmmen som kan garantera att det finns rena källsorterade material för återvinning. Om det avfall som produceras vid källan är blandat, är utsikterna mindre till att man vid den påföljande återvinningen skall få fram material av hög kvalitet.

12. Regionkommittén anser att det är nödvändigt att bygga upp fungerande och sammanhängande avfallshanteringssystem i de enskilda regionerna i Europa för att de strikta avfallshanteringskraven skall kunna uppfyllas. Vi menar också att subsidiaritetsprincipen bör tillämpas i större utsträckning när det gäller avfallshantering.

13. Revideringen bygger i stor utsträckning på att avfall ses som en vara. I samband med detta vill Regionkommittén betona dessa varors speciella beskaffenhet: de kan orsaka miljöskador. Miljöskyddsfaktorn kan alltså leda till att man gör undantag från principen om varors fria rörlighet.

14. Avfall bör i första hand ses som ett miljöproblem, och Regionkommittén anser att synen på avfall som en handelsvara inte får hindra att man tar hänsyn till miljön. Denna synpunkt är i linje med att både det allmänna direktivet om avfall [rådets direktiv 75/442/EEG (), ändrat genom direktiv 91/156/EEG ()] och förordningen om transport och avfall (93/259/EEG) () har sin grund i artikel 130s i fördraget.

15. Avfallets speciella beskaffenhet innebär också att det inte är de normala marknadsmekanismerna som styr handeln med dessa varor. Eftersom avfall som skall återvinnas kan ha ett negativt värde, finns det ofta en risk att avfall hanteras på ett okontrollerat och icke-miljövänligt sätt. Därför är det nödvändigt att se till att avfallsströmmarna regleras, och att dessa regler baseras på sunda miljökriterier.

16. Kommissionen bygger sin revidering på att närhetsprincipen endast skall gälla avfall för sluthantering och inte avfall för återvinning. Regionkommittén påpekar att de ansvariga myndigheterna, enligt Europeiska domstolens beslut C-155/91, kan inskränka avfallstransporter, såväl när det gäller avfall för återvinning som avfall för sluthantering, på grundval av antagna avfallshanteringsplaner (se artikel 7 i direktivet om avfallshantering). Regionkommittén anser att denna möjlighet även i framtiden kommer att vara avgörande. Det är viktigt att skapa ramar som främjar återanvändning av råmaterial.

KOMMENTARER TILL DE ENSKILDA DELARNA I MEDDELANDET

1. Inledning

17. Regionkommittén har med tillfredsställelse noterat att man i revideringen av avfallshanteringsstrategin anger att strategin åter skall revideras efter fem år. Regionkommittén anser att avfallshanteringsstrategin borde vara ett dynamiskt verktyg med vars hjälp riktlinjerna för de kommande årens arbete fastläggs.

18. Regionkommittén anser därför att det är mycket viktigt att strategin och tillämpningen av den anpassas till det femte handlingsprogrammet för miljön när den slutliga versionen av detta program läggs fram.

2. Förutsättningar

19. I revideringen förklarar kommissionen närhetsprincipen och självförsörjningsprincipen och anger att dessa principer har införlivats i gemenskapens lagstiftning om avfallshantering, som antogs efter strategin. Kommissionen påpekar emellertid också att dessa principer inte har tillämpats på återvinning av avfall.

20. Regionkommittén vill rikta uppmärksamhet på artikel 7 i direktivet om avfallshantering (75/442/EEG, ändrat genom 91/156/EEG), som ger medlemsstater och ansvariga myndigheter rätt att begränsa transporter av avfall för återvinning och sluthantering, om dessa transporter inte uppfyller kraven i deras avfallshanteringsplaner. Denna princip har också helt och hållet införlivats i artiklarna 4 och 7 i rådets förordning om övervakning och kontroll av avfallstransporter (93/259/EEG). Avfallshanteringsplaner är sålunda ett avgörande styrmedel för att se till att man har ordentlig avfallshantering på lokal och regional nivå. (Se också punkt 3.4 nedan om avfallstransporter.)

21. Att lägga ansvaret för avfallsplanering på lokal och regional nivå skapar också den bästa grunden för att undvika de NIMBY ()-effekter som har motverkat effektiva avfallslösningar inom vissa områden. Lokala och regionala myndigheter har en mycket viktig roll för att se till att deras samhällen medverkar i beslutsfattandet och för att arbeta för att nå samförstånd inom detta komplicerade och kontroversiella område. Det arbete med lokala Agenda 21-planer som pågår i många kommuner i hela Europa, gör att man kan konsultera olika sektorer inom samhällslivet och se till att allmänheten är delaktig.

22. I revideringen tolkar kommissionen också självförsörjningsprincipen som om den främst skulle tillämpas på gemenskapsnivå. Regionkommittén stöder inte denna tolkning. Regionkommittén påpekar att självförsörjningsprincipen är av avgörande betydelse för att de lokala och regionala myndigheterna skall kunna uppfylla avfallshanteringsmålen. Denna princip tvingar varje medlemsstat att tillhandahålla ett integrerat och ändamålsenligt nät av avfallsanläggningar. Idén bakom ett sådant nät är att se till att avfallet kan tas om hand så nära källan som möjligt.

23. Regionkommittén noterar med tillfredsställelse att kommissionen har som mål att se till att samma normer för avfallshantering införs inom både industrianläggningar och avfallsbehandlingsanläggningar. Regionkommittén anser att denna princip skall kunna skrivas in i alla framtida förordningar och direktiv inom avfallsområdet, till exempel de kommande nya reglerna för avfallsförbränning.

24. Regionkommittén anser, liksom kommissionen, att den terminologi som används inom avfallsområdet bör anpassas. Om medlemsstaterna inte anser att EG-listan över farligt avfall är tillräcklig, kan de, enligt revideringen, lägga till ytterligare avfallskategorier till listan. Medlemsstaterna måste emellertid alltid meddela kommissionen om man gör sådana ändringar. Eftersom listan över farligt avfall upprättades på grundval av artikel 130s i fördraget, antar Regionkommittén att detta kommittéförfarande inte kommer att hindra medlemsstaterna från att göra sådana tillägg.

25. De lokala och regionala myndigheternas centrala roll för avfallshantering gör att det finns goda möjligheter att samordna detta arbete med de lokala Agenda 21-aktiviteterna. Regionkommittén anser att kommissionen i sin strategi bör betona denna betydelse och sålunda öka medborgarnas aktiva insatser för att uppnå målen inom detta område.

26. Slutligen stöder Regionkommittén kommissionens insatser för att samla in en tillräcklig mängd data som underlag för framtida insatser.

3. Mål

3.1. Allmänna principer i gemenskapens avfallshanteringspolitik

27. I revideringen bekräftas den principhierarki för avfallshantering som fastställdes i strategidokumentet från 1989. Att förhindra att avfall uppkommer har fortfarande högsta prioritet, med återvinning och sluthantering på andra och tredje plats.

28. I revideringen verkar det som om kommissionen ämnar ge förslag på fasta mål för produktion och återvinning av avfall. Regionkommittén är positiv till fasta minimimål. Emellertid beskriver man inte i revideringen hur dessa mål skall kunna uppnås. Relevansen i dessa mål är nära förbunden med om de lokala och regionala myndigheter som skall uppfylla dem har de ändamålsenliga styrmedel som behövs. Kompletterande åtgärder kan komma att behövas i de fall andra aktörer, till exempel inom tillverkningsindustrin, är skyldiga att uppfylla olika mål på området.

29. I revideringen fastställs att varuproducenten har en avgörande roll under produktens livscykel, från produktion till försäljning, konsumtion, insamling och behandling av avfall. Eftersom producenten fattar beslut som rör produktens design och innehåll, har producenten också stor förmåga att påverka hur produkten kan återvinnas eller sluthanteras när den förvandlats till avfall.

30. Regionkommittén stöder principen om att varuproducenter skall ta en stor del av ansvaret för att se till att tillverkning, användning och disponering av de egna produkterna ger upphov till så få miljöproblem och så liten resursanvändning som möjligt. I vissa fall måste producenten också se till att det finns ändamålsenliga avfallsanläggningar för att ta hand om materialet. Detta är också i överensstämmelse med principen om att förorenaren skall betala.

31. Regionkommittén måste emellertid påpeka att varuproducentens roll begränsas av dennes brist på inflytande över hur avfallet hanteras av avfallsproducenten. Huruvida enskilda avfallskomponenter kan återanvändas, återvinnas, osv., beror i hög grad på vad som görs i de företag och andra verksamheter som faktiskt kasserar produkten i form av avfall - de egentliga avfallsproducenterna. Det är också avfallsproducenten som avgör om han skall blanda samman de olika avfallskomponenter som han producerar. Om avfallsproducenten blandar dessa komponenter på ett olämpligt sätt leder detta till att annars rena och lätt återvinningsbara produkter förorenas, vilket innebär att återvinning av detta avfall förhindras eller avsevärt försvåras eller fördyras.

32. Regionkommitténs anser att avfallsproducenten borde ha det främsta ansvaret för att avfallet sorteras på ett tillräckligt noggrant sätt, eftersom han är den ende aktör som kan se till att detta sker. Om avfallsproducenten genom att sortera avfallet blir medveten om vilka olika slag och mängder av avfall han producerar, kommer detta att förändra hans beteende gentemot varuproducenten. Avfallsproducenten skulle på detta sätt tvingas spela en dominerande roll vid sidan av varuproducenten.

33. Om varuproducenten görs ansvarig för att samla in och sortera avfallet, kan detta i värsta fall leda till att det byggs upp kostnadskrävande parallellsystem, där det avfall som varuproducenten är ansvarig för samlas in och sorteras i ett system som är parallellt med ett lokalt eller regionalt förvaltat system. Detta skulle ge upphov till en onödig fördubbling av kostnaderna, och det skulle också kunna bli svårt att upprätthålla en lämplig kvalitetsnivå för de återvinningsbara material som samlas in.

34. Regionkommittén vill även rikta uppmärksamheten på det olämpliga i att bygga upp parallellsystem och vill framhålla vikten av att samordna ansvaret för uppbyggnaden av insamlingssystem med de myndigheter som har ansvar för avfallsplanering. Det måste understrykas att det är helt oacceptabelt om ett införande av producentansvar och eventuella parallellsystem skulle leda till att ökade kostnader påläggs de lokala myndigheterna.

35. Om man skulle lägga ansvaret för avfallsinsamling på varuproducenten, skulle de bästa resultaten uppnås där det i praktiken vore möjligt för producenten att ta emot sina egna produkter. Exempel på detta är skrotbilar och begagnade kylskåp, vilkas komponenter är lätta att ta hand om.

36. I revideringen påpekar kommissionen att varuproducentens ansvar för att se till att produkten kan återvinnas eller sluthanteras på ett riktigt sätt står i överensstämmelse med principen om delat ansvar såsom denna princip beskrivs i femte handlingsprogrammet för miljön.

37. Regionkommittén vill påpeka att principen om delat ansvar, såsom denna formuleras i femte handlingsprogrammet för miljön, kräver en ansträngning från alla ekonomiska aktörers sida. Av denna anledning vill Regionkommittén betona att denna princip också bör tillämpas vid upprättandet av en strategi för avfallshantering, så att varuproducenter, avfallsproducenter och alla andra ekonomiska aktörer ges erforderlig uppmärksamhet i kommissionens förvaltning av strategin.

38. Regionkommittén anser också att om principen om delat ansvar skall tillämpas på avfallsområdet, blir det nödvändigt för myndigheterna att kontrollera hur de olika leden i avfallskedjan agerar och se till att det finns en passande behandlingskapacitet för återvinningsbara material och särskilt för svårhanterade avfallskomponenter. De myndigheter som har ansvar för avfallshanteringen måste följaktligen ha tillgång till ändamålsenliga juridiska styrmedel som ger dem möjlighet att utföra detta uppdrag.

39. När det gäller avtal mellan gemenskapen och exempelvis branschorganisationer om att bygga upp retursystem osv. för återvinningsbara produkter i avsikt att genomföra principen om producentansvar, anser Regionkommittén att sådana avtal måste ses som ett sätt att uppfylla gemenskapens mål inom miljöområdet i enlighet med artikel 130r i fördraget. Av denna anledning och i enlighet med artikel 130s i fördraget måste införandet av sådana avtal ske i enlighet med artikel 189c i fördraget.

40. Detta skulle garantera att ingen av de ovannämnda oönskade effekterna av sådana avtal uppstår till följd av beslut som gemenskapen fattar.

3.2. Särskilda mål

41. Regionkommittén stöder kommissionens avsikter rörande förebyggande åtgärder mot uppkomst av avfall. Det är uppenbart att tidigare ansträngningar på detta område har varit otillräckliga och att ytterligare arbete måste utföras härvidlag.

42. Regionkommittén stöder särskilt kommissionens ansträngningar att minimera mängden farliga substanser i avfallet. Därför instämmer Regionkommittén i att förbud mot vissa substanser i avfallet och låga maximinivåer för andra skall införas på gemenskapsnivå.

43. Regionkommittén instämmer också i kommissionens önskan att åtgärder borde vidtas för att minimera halterna av tungmetaller i särskilda produkter och produktionsprocesser. Enligt Regionkommitténs mening borde det emellertid också vara möjligt att införa sådana bestämmelser mot andra farliga substanser.

44. Regionkommittén delar kommissionens uppfattning att återanvändning bör främjas, eftersom detta minskar uppkomsten av avfall. Därför anser Regionkommittén att återanvändning borde få högre prioritet än återvinning.

45. Enligt revideringen borde materialåtervinning ges högre prioritet än energiutvinning. Regionkommittén håller i stort med om detta, men vill påpeka att de positiva effekter av materialåtervinning som kommissionen nämner är beroende av att källsortering sker. Meddelandet anger emellertid inte vilka metoder som kan användas för att se till att källsortering genomförs. Regionkommittén vill också understryka att principen om att prioritera materialåtervinning måste tillämpas med flexibilitet för att man skall kunna beakta särskilda geografiska omständigheter, till exempel befolkningstäthet och tillgång till återvinningsstationer, liksom beskaffenheten hos de aktuella materialen.

46. En effektiv och ändamålsenlig källsortering av avfallet kan göras om det finns juridiska styrmedel som påverkar avfallsproducenterna. Regionkommittén vill ånyo betona att behöriga myndigheter måste få tillgång till lämpliga styrmedel.

47. För att den mängd avfall som placeras på avfallsupplag skall kunna minimeras är det av avgörande betydelse - som kommissionen har antytt - att det formuleras kvalitetskriterier för avfall som deponeras på detta sätt. Enligt Regionkommitténs mening borde liknande åtgärder vidtas avseende avfallsförbränning, så att den mängd återvinningsbart eller ej brännbart avfall som går till förbränning minimeras genom lämpliga källsorteringsprogram. Dessa program bör ingå i avfallshanteringplaner. I strävan att uppnå denna målsättning inser ReK att man måste vara uppmärksam på att förutsättningarna varierar mellan medlemsstaterna och att man måste ta hänsyn till detta.

48. Kommissionen nämner i sin revidering att det som en följd av närhetsprincipen skall inrättas ett integrerat och ändamålsenligt nät med avfallsanläggningar i hela gemenskapen. Kommissionen nämner också att det är mycket viktigt med avfallshanteringsplaner för att säkerställa att detta nät inrättas. Avfallshanteringsplaneringen definieras emellertid inte i strategin och inte heller beskrivs den funktion som avfallshanteringsplanerna skall ha enligt artikel 7 i avfallsdirektivet. Regionkommittén anser att det behövs en tydligare definition av de metoder genom vilka avfallshanteringsplanerna kan säkerställa att avfallshanteringssystemen fungerar på ett sammanhängande och smidigt sätt. Det måste också understrykas att avfallshanteringsplaner skall leda till att dessa system anpassas till lokala och regionala förutsättningar. Som en konsekvens av närhetsprincipen borde det i gränsområden mellan medlemsstaterna vara möjligt att ha en gränsöverskridande regional avfallshanteringsplan om det finns tydliga motiv för detta och om de berörda myndigheterna kommer överens om en sådan.

49. Enligt Regionkommittén bör både enskilda medlemsstater och lokala och regionala myndigheter tillämpa strategin i enlighet med lokala förutsättningar för att se till att det utvecklas en mer hållbar avfallshanteringspraxis. Det är på sin plats att erinra om att en politik som syftar till att på kort tid åstadkomma grundläggande förändringar i avfallshanteringsmetoderna kan skapa akuta budgetproblem för lokala myndigheter.

3.3. Prioriterade avfallsströmmar

50. Enligt revideringen anser kommissionen att inga nya projekt för prioriterade avfallsströmmar skall inledas. Regionkommittén instämmer i denna bedömning. Tidigare erfarenheter av denna sorts projekt visar att det finns ett behov av att göra avsevärda förändringar i utformningen, exempelvis när det gäller hur olika intressegrupper skall vara representerade i projektgrupperna.

51. Regionkommittén anser följaktligen att ett nytt förfarande borde byggas upp för att ersätta de befintliga förfarandena i samband med prioriterade avfallsströmmar. Avfallskomponenter som borde tas i beaktande efter att nya förfaranden införts är laboratorieavfall, avfall från genteknisk verksamhet, avfall från fartyg och avfall från kemiska bekämpningsmedel i jordbruket.

3.4. Transport av avfall

52. Kommissionen framlägger i revideringen en ny tolkning av ett antal befintliga EU-förordningar och domstolsbeslut. Det sägs att närhetsprincipen och självförsörjningsprincipen endast är tillämpliga på avfall för deponering. På denna grundval antar kommissionen att det råder fri rörlighet för återvinningsbart avfall inom EG. Regionkommittén instämmer inte i denna tolkning.

53. I detta sammanhang måste Regionkommittén påpeka att kommissionens tolkning kommer att leda till ett antal nya och än mer omfattande miljöproblem, och att den kommer att rycka undan grunden för den tillfredsställande och sammanhängande avfallshanteringsplanering som redan anges i gemenskapens regler och förordningar. Dessutom anser Regionkommittén att denna tolkning inte är i enlighet med det gällande avfallsdirektivet (75/442/EEG, ändrat genom 91/156/EEG), och att den nyaste tolkningen går emot tidigare domstolsbeslut (fjortonde avdelningen, mål C-155/91).

54. Ovannämnda domstolsbeslut och gemenskapsregler och -förordningar framhäver hur betydelsefullt det är att kunna begränsa transporter av avfall, inklusive avfall för återvinning, om dessa transporter strider mot en antagen avfallshanteringsplan. Enligt ovannämnda domstolsbeslut kan alltså transporter av avfall för återvinning inskränkas i enlighet med artikel 7 i avfallsdirektivet om sådana transporter inte överensstämmer med avfallshanteringsplanerna.

55. Om kommissionens tolkning blev den gällande - nämligen att avfall fritt kan transporteras inom EU - skulle detta enligt Regionkommittén leda till avsevärd skada för miljön. Den särskilda karaktär som avfallet får när den antar formen av vara leder till att avfalls (-varu-)flödet inte styrs av de normala marknadsmekanismerna. "Försäljaren" av avfall för återvinning skulle under sådana omständigheter inte ha något intresse av om avfallet behandlades på ett miljömässigt sunt sätt eller ej. Hans främsta intresse skulle vara att undvika att fortsättningsvis ha ansvar för avfallet. Även "avfallsköparen" skulle ofta sakna intresse av hur avfallet var sammansatt och vilken typ av avfall det gällde - om endast små eller enskilda delar av avfallet vore relevanta för köparens ändamål.

56. Den särskilda karaktär som avfallet har i form av vara skulle alltså enligt Regionkommitténs mening leda till ett tvingande behov av att reglera avfallsströmmarna på ett lämpligt sätt med utgångspunkt från miljökriterier.

57. Den avsevärda miljöpåverkan som tunga avfallstransporter ger upphov till är en tillräcklig grund för att i största möjliga utsträckning begränsa transport av stora mängder avfall.

58. Om man sätter upp konkreta mål för materialinsamling och materialåtervinning utöver vad som kan uppnås genom marknadsekonomiska mekanismer, kommer dessa mål att göra det nödvändigt att finna ett sätt att skapa tillräcklig avfallshanteringskapacitet. Om även denna kapacitet måste skapas i enlighet med de marknadsekonomiska principerna, så måste även tillgången till avfall vara tryggad eller framstå som sannolik. Detta innebär i sin tur att det även krävs en noggrann planering av de disponibla avfallsströmmarna.

59. Om revideringen genomförs skulle de återvinningsverksamheter som inleds till följd av avfallsplanering kunna leda till att sådana verksamheter inte längre ingår i avfallshanteringsplanerna, och detta skulle enligt Regionkommittén vara en paradoxal situation. En följd härav skulle kunna bli sämre villkor för införande av nya återvinningssystem och större svårigheter att slå vakt om de resultat som redan uppnåtts.

60. Oberoende av hur de tillämpade närhets- och självförsörjningsprinciperna skall tolkas, anges i revideringen att en miljömässigt sund hantering av avfall för återvinning skall garanteras. Mot bakgrund av detta är det nödvändigt att tillämpa strikta normer för avfallshantering i hela gemenskapen. Enligt Regionkommittén är det emellertid just miljömålen i avfallsförordningen som leder fram till slutsatsen att de harmoniserade normerna inte skall vara fastställda normer, utan i stället miniminormer som ger utrymme för enskilda medlemsstater att införa hårdare krav än de som gäller i gemenskapen som helhet, och detta i konsekvens med artikel 130t i fördraget.

4. Styrmedel

4.1. Juridiska styrmedel

61. Kommissionen vill att man skall sätta upp mål som leder till att resultaten inom avfallsområdet skall kunna mätas. I meddelandet anges inte vilka styrmedel som de behöriga myndigheterna kan använda för att uppnå dessa mål. Nyckelelement som avfallsplanering, föreskrifter, inspektion, upprätthållande av lagen, avfallsinsamling och avfallshantering är något som ofta ankommer på lokala eller regionala myndigheter. Regionkommittén anser att det saknas en beskrivning av hur sådana styrmedel skall kunna leda till att de uppställda målen uppnås. Kommissionen anger inte vilken koppling det finns mellan de föreslagna målen, de därmed sammanhängande styrmedlen och de avfallshanteringsplaner som antagits.

62. Regionkommittén vill ånyo betona att om effektiva mål sätts upp för insamling och återanvändning av avfall, är det av avgörande betydelse att dessa mål åtföljs av lämpliga styrmedel som behöriga myndigheter kan använda. Det är också av avgörande betydelse att de uppställda målen beaktas i de antagna avfallshanteringsplanerna och att det i dessa anges hur målen skall uppnås. Regionkommittén anser att de juridiska styrmedlen måste skapas innan ett källsorteringssystem som gör det möjligt att uppnå dessa mål kan inrättas.

4.2. Ekonomiska styrmedel

63. Kommissionen uppmanar medlemsstaterna att införa ekonomiska styrmedel som särskilt kan främja återvinning av både avfall och icke förorenande material. Regionkommittén ställer sig bakom detta mot bakgrund av att de ekonomiska styrmedlen är mycket flexibla.

4.3. Avfallsstatistik

64. Regionkommittén beklagar att det endast finns begränsad avfallsstatistik på gemenskapsnivå. Regionkommittén anser att en bättre grund kan skapas genom närmare samarbete mellan lokala och regionala myndigheter.

4.4. Andra styrmedel

65. Enligt revideringen har medlemsstaterna endast i begränsad utsträckning utarbetat nationella avfallshanteringsplaner. Avfallshanteringsplaner skall upprättas av de behöriga myndigheter som i varje enskild medlemsstat fått detta i uppdrag. Regionkommittén anser att denna organisering av avfallsplaneringen är ett utmärkt sätt att tillse att nödvändig hänsyn tas till lokala och regionala villkor vid utarbetande och genomförande av avfallshanteringsplanerna. Antagande av avfallshanteringsplaner är följaktligen även i fortsättningen ett område där subsidiaritetsprincipen bör gälla.

66. Mot bakgrund av ovanstående vill Regionkommittén betona att avfallshanteringsplanernas framtida roll måste klargöras. Avsaknaden av en klar definition av den roll som detta betydelsefulla planeringsinstrument skall spela i avfallshanteringsstrategin kan leda till att instrumentet ges en alltför låg prioritet. Om man skall kunna uppnå de fasta mål som planerats för insamling och återvinning, är det enligt Regionkommittén av avgörande betydelse att behöriga myndigheter upprättar en tillfredsställande plan och att det finns ändamålsenliga juridiska styrmedel för att genomföra planen. Kommissionen påpekar mycket riktigt att detta kommer att få effekter på efterlevnaden av närhets- och självförsörjningsprinciperna.

67. I övrigt instämmer Regionkommittén i att det finns behov av effektiv kontroll och av upprätthållande av gällande lagstiftning inom detta område.

5. Aktörer

68. Regionkommittén välkomnar kommissionens synpunkt att lokala och regionala myndigheter spelar en viktig roll vid införandet av en sund avfallshanteringspolitik. Regionkommittén anser emellertid att det i revideringen inte finns en klar förståelse för de lokala och regionala myndigheternas roll inom alla delar av avfallshanteringssystemen, och därför saknas i strategin initiativförslag som skulle kunna stärka de styrmedel som borde användas för att uppnå målen.

6. Kommentarer till slutsatserna i strategin

69. Regionkommittén välkomnar kommissionens initiativ till förslag till en ny avfallshanteringsstrategi. Regionkommittén bekräftar att det finns behov av att revidera strategin och särskilt att tillse att den framlagda politiken genomförs på ett mer effektivt sätt.

70. Regionkommittén är beredd att samarbeta med kommissionen för att stärka denna politik, bland annat genom att tillsammans med kommissionen verka för att uppnå större överensstämmelse mellan avfallshanteringspolitiken på lokal och regional nivå och avfallshanteringspolitiken på gemenskapsnivå.

Bryssel den 16 januari 1997.

Regionkommitténs ordförande

Pasqual MARAGALL i MIRA

() SEK(89) 934 slutlig, 18. september 1989.

() EGT nr C 122, 18.5.1990, s. 2.

() EGT nr C 72, 13.3.1991, s. 34.

() EGT nr C 128, 9.5.1994, s. 471.

() EGT nr L 194, 25.7.1975, s. 39.

() EGT nr L 78, 26.3.1991, s. 32.

() EGT nr L 30, 6.2.1993, s. 1.

() NIMBY - Not In My Back Yard, dvs. man ser helst att avfall tas om hand någon annanstans (övers anm.).