•k * EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 14.2.1996 
KOM(96) 13 slutlig 
MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN 
"HANDLINGSPLAN för utvidgning av konsumenters talerätt och reglering av 
konsumenttvister inom den inre marknaden" 

InaehANsförteckning 
Förord 
Pel I; profrlgmstaifriflgcn 
I. KONSUMENTTVISTER 
II. UTOMRÄTTSLIGA FÖRFARANDEN I MEDLEMSSTATERNA 
III. NATIONELLA INITIATIV GÄLLANDE TALERÄTTEN 
Pe| I}: Prçflemets %<*m*3a#P8fàmtàm 
I. KOSTNADEN FÖR DE RÄTTSLIGA GRÄNSERNA 
II. RESULTATEN AV SAMRÅDET OM GRÖNBOKEN 
Pgl Hl: Före#gna ^Hi»tjy 
I. FRÄMJANDE AV UTOMRÄTTSLIGA FÖRFARANDEN 
II. TALERÄTTEN 
III. ÖVERVÄGANDEN 
Bilaga 1: Tidsschema för de planerade initiativen. 
Bilaga II: Arbetsplan för en rekommendation som ställer upp kriterier för införandet 
av utomrättsliga förfaranden som kan tillämpas på konsumenttvister. 
Bilaga III: Utkast till blankett för avgörande av konsumeflttvister inom gemenskapen 
(preliminär version) 
FÖRORD 
Detta meddelande är en föjd av grönboken om "utvidgning av konsumenters talerätt och 
reglering av konsumenttvister inom den inre marknaden" (KOM(93)576 av den 16 
november 1993). 
Problemen med konsumenters talerätt kräver en gemensam reaktion från flera institutioner 
på lokal, nationell och europeisk nivå: särskilt med hänsyn till villkoren i artikel 129a och 
till subsidiaritetsprincipen, kommer gemenskapsåtgärden att vara begränsad. Med tanke 
på att problemets gränsöverskridande dimension, kan vissa mål ändå bara förverkligas på 
gemenskapsnivå: i synnerhet målet att skapa gynnsamma förhållanden för regleringen av 
konsumenttvister inom gemenskapen innebär med nödvändighet, på grund av 
omfattningen av den planerade åtgärden, initiativ som gör det möjligt att samordna vissa 
sidor av nationell och lokal politik. 
Samtliga åtgärder som föreslagits pä det här stadiet eller redan har inletts är följande: 
Ett förslag till direktiv om samordning av medlemsstaternas lagar och andra 
författningar vad avser inställandeåtgärder som kommissionen antog den 24 januari 1996. 
De initiativ som planeras i denna handlingsplan. 
Andra åtgärder och pilotprojekt som redan håller på att genomföras eller just skall 
inledas. 
I enlighet med artikel 3b tredje stycket i Fördraget om upprättandet av Europeiska 
gemenskapen skall de initiativ som läggs fram i denna handlingsplan inte gå utöver vad 
som är nödvändigt för att uppnå målen i fördraget, men de är inte fullständiga till sin 
karaktär eftersom de 
å ena sidan är komplementära till det förslag till direktiv som antogs av 
kommissionen den 24 januari 1996 om inställelseåtgärder, 
å andra sidan borde kompletteras med ett ökat stöd till pilotprojekt som syftar till 
att garantera konsumenters talerätt1 och med en bättre spridning av den information som 
behövs för att kunna utnyttja de nationella förfaranden som finns i andra medlemsstater2. 
Vad gäller detta sista krav blir det nödvändigt med en prioriterad åtgärd för att säkerställa 
en bättre kunskap om de nationella systemen för rättshjälp. Samrådet om grönboken har 
också bekräftat att rättshjälpen är av största vikt för de sämst lottade medborgarna, desto 
mer när dessa konfronteras med en tvist inom gemenskapen. 
För att kompensera avsaknaden av tillgänglig information på europeisk nivå, har 
kommissionen för avsikt att offentliggöra en "vägledning för rättshjälp i Europeiska 
unionen" på de elva gemenskapsspråken. 
Vägledningen som har utformats i samarbete med Europeiska gemenskapens advokatråd 
kommer att skickas gratis till samordningsenheter som kan skicka informationen vidare 
som beskrivs i grönboken, särskilt kapitlen 1.B1 och IV.E och som sedan fortsatt enligt samma 
riktlinjer. 
Rådets resolution av den 9 november 1989 om konsumentpolitikens framtida prioriteringar (EGT 
nr C 294, 22.11.1989, s. 1) punkt 4 sista strecksatsen i bilagan. 
till berörda medborgare (advokatsamfund, domstolar, lokala eller regionala 
informationsbyråer och konsumentsammanslutningar). Andra liknande publikationer skulle 
kunna utarbetas i samarbete med de berörda organisationerna och på så sätt skulle en 
politik för samverkan mellan gemenskapens institutioner och de juridiska yrkena kunna 
utvecklas till medborgarnas tjänst. 
Del I: PROBLEMSTÄLLNINGEN 
I: KONSUMENTTVISTER 
Den genomsnittliga konsumenttvisten kännetecknas i allmänhet av bristen på proportioner 
mellan det omtvistade ekonomiska värdet och kostnaden för den rättsliga regleringen av 
den. 
Denna brist på proportioner ställer varje rättsstat inför problemet hur man skall kunna 
förena å ena sidan åliggandet att skapa rättvisa utan att diskriminera3 och å den andra de 
begränsningar i budgeten som den rättsliga administrationen har, eftersom denna budget 
ofta är otillräcklig för att möta efterfrågan från medborgarna. 
Den lösning som detta problem får påverkar dessutom storleken på klyftan mellan den 
teoretiska ramen som utformats av lagstiftaren och väljarnas verklighet: det är genom de 
små rättstvisterna i det dagliga livet som den vanliga medborgaren kan mäta hur effektiv 
lagen är, inte genom de stora målen som sällan berör honom. 
I de flesta i-länderna har konsumenttvister4 under de senaste decennierna varit föremål för 
särskild uppmärksamhet, vilket hänger samman med principen om "kamp på lika villkor"5 
och visar sig genom att vissa särskilda ordningar upprättas. Som exempel kan nämnas 
artikel 5 i Romkonventionen om tillämplig lag på avtalsförpliktelser6 och avsnitt 4 i 
avdelning II i Brysselkonventionen om domstols behörighet och om verkställighet av 
domar på privaträttens område7.1 artiklarna 13 till 15 i Bryssel konventionen införs särskilt 
en ordning om behörighet som gäller avtal slutna av konsumenter och som fastställer att 
talan mot konsument enligt vissa villkor endast kan dras inför domstol i det land där 
konsumenten är bosatt8.1 målet Shearson/Lehman/Hutton9 har Europeiska gemenskapernas 
Artikel 6 i konventionen om de mänskliga rättigheterna:HEnvar skall, när det gäller att pröva hans 
civila rättigheter och skyldigheter (...) vara berättigad till opartisk och offentlig rättegång inom 
skälig tid och inför en oavhängig domstol, som upprättats enligt lag." 
Denna princip har inga undantag som har samband med det värde som ärendet omfattar och är 
också tillämpligt på de tvister som betraktas som små (av rättsadministrationen, inte av de berörda 
medborgarna). 
Med "konsumenttvister" avses i detta meddelande varje tvistemål mellan en fysisk person som 
handlar utanför sin yrkesmässiga verksamhet och en fysisk eller juridisk person som handlar inom 
ramen för sin yrkesmässiga verksamhet. Vad avser begreppet "konsument", se punkterna 153 och 
155 i rapporten om Danmarks, Irlands och Förenade kungarikets tillträde till Brysselkonventionen 
om domstols behörighet och verkställighet av domar på privaträttens område (rapporten är 
offentliggjord i EGT nr C 59, 5.3.1979, s. 71 och framåt). 
Om principen "kamp på lika villkor" inför domstolarna, se också rättsskipningen vid Europeiska 
domstolen för mänskliga rättigheter, särskilt målet Neumeister mot Österrike, (1968), BÖNISCH 
mot Österrike (1985), Feldbrugge mot Nederländerna (1986). 
EGT nr L 266, 9.10.1980, s. 1. 
Konsoliderad version: EGT nr C 189, 28.7.1990, s. 2. 
I artikel 14 föreskrivs dessutom att om villkoren i artikel 13 är uppfyllda kan den talan som väcks 
domstol förklarat att denna "särskilda ordning har sitt upphov i intresset att skydda 
konsumenten, som kan förmodas vara ekonomiskt svagare och juridiskt mindre erfaren 
än sin medkontrahent". 
I en sammanfattande beskrivning av medlemsstaternas lösningar på problemet vad gäller 
konsumenttvister kan lösningarna delas upp på följande två metoder10: 
- Införande av utomrätlsliga förfaranden som särskilt skall ägnas åt konsumcntlvister. 
- Inrättande av förenklade förfaranden, eller förenklade metoder för att anhängiggöra mål 
vid domstol när värdet understiger ett visst fastställt belopp. 
II: UTOMRÄTTSLIGA FÖRFARANDEN I MEDLEMSSTATERNA 
I Danmark, Sverige och Finland behandlas de flesta konsumenttvisterna av 
reklamationsnämnder som skapades på sjuttiotalet. Dessa nämnder11 har karaktären av en 
administrativ myndighet och fattar beslut efter ett skriftligt förfarande, enligt villkor 
fastställda i lag. 
I Nederländerna har "Geschillencommissies" (tvistemålskommittéer)12 fått en liknande roll. 
De tillämpar ett i huvudsak skriftligt förfarande och lämnar synpunkter ("bindend advies") 
som är bindande för de parter som har anslutit sig till förfarandet. Geschillencommissies 
omfattas av ett godkännandeförfarande som syftar till att kontrollera att vissa villkor 
efterlevs, och de är samlade i en stiftelse som skapades år 1970. 
Nyligen har Geschillencommissies/Commissions des litiges inrättats även i Belgien. 
I Portugal har man inom ramen för ett pilotprojekt med stöd från kommissionen och de 
portugisiska myndigheterna startat en gratis förliknings- och skiljedomsprocess för 
konsumenttvister i Lissabon. De mycket positiva resultaten13 av detta har lett till att andra, 
liknande centrer har öppnats. 
I Spanien infördes ett "sistema arbitral del consumo" genom en "real decreto" av den 30 
april 1993. Inom ramen för det systemet består varje skiljedomskommitté av en 
ordförande (företrädare för administrationen), en företrädare för konsumenterna och en 
företrädare för fackmännen14. 
I Förenade kungariket och Irland har det införts en medlare som kallas "private 
Ombudsman" inom vissa ekonomiska sektorer (de vanligaste är banker och 
av en konsument mot den andra avtalsparten dras inför domstol antingen i det land där den andra 
parlen är bosatt eller i del land där konsumenten är bosatt. 
Domstolens dom av den 19 januari 1993 i målet C-89/91 (Reg. 1-139). 
De tvä metoderna är sinsemellan komplementära i de flesta medlemsstaterna. Som exempel kan 
nämnas att Förenade kungariket har ujvecklat båda samtidigt. 
Med en jurist som ordförande och sammansatt av företrädare för konsumenter och fackmän. Som 
exempel kan nämnas att de svenska nämnderna förelades 6 327 klagomål under budgetåret 1993-
94. 
Sammansatta av en företrädare för konsumenter, en företrädare för branchorganisationen i den 
sektor som berörs av tvisten och av en oberoende ordförande. År 1994 förelades 
"Geschillencommissies" 7 167 fall (mot 6 594 år 1993 och 6 027 år 1992). Den årliga 
ökningstakten är högre än 8 %). 
Nästan 2 000 avgjorda fall inom en tidsfrist som är kortare än 40 dagar. 
"Juntas arbitrales" har förelagts 14 992 klagomål sedan de inrättades. 
försäkringsbolag)15. "British and Irish Ombudsman Association" har nyligen fastställt de 
minimikriterier som deras medlemmar förbinder sig att tillämpa. Vad gäller de medlare 
som inrättats för vissa offentliga organ, fastställs kriterierna för dem normalt i lagen. 
I andra medlemstater har handelskammaren en liknande roll (Tyskland och senare Italien). 
III: NATIONELLA INITIATIV VAD GÄLLER TALERÄTT 
I Frankrike har ett förenklat anhängiggörande skapats genom förordningen nr 88-209 
vilket underlättar ansökan om att ta upp krav på högst 13 000 franska franc inför 
underrätt. "Anmälan till domstolskansliet" (som anger parternas identitet och syftet med 
kravet, samt en kortfattad redogörelse för grunderna) har utformats på en förenklad 
blankett som när den skickas från domstolskansliet till svaranden gäller som kallelse. 
Svaranden i sin tur förfogar över en förenklad blankett för att utforma sitt yttrande. 
I England finns "simplified summons" som gör det möjligt att ansöka om att ta upp alla 
krav upp till 3 000 pund sterling inför "County Courts". Det rör sig om en förenklad och 
mycket tydlig blankett som fylls i av käranden och som domstolen skickar i ett exemplar 
till svaranden tillsammans med en svarsblankett. 
Om svaranden inte svarar inom en tidsfrist på 14 dagar kan käranden yrka på ett 
betalningsföreläggande från domstolen. Om svaranden bestrider att yrkandet är berättigat 
återförvisas målet till domstolsförhandling. I "County Court Rules" (1981) fastställs att 
"förhandlingarna är informella och att bevisreglerna i rättegång inte är tillämpliga." 
I Irland tillämpas en liknande mekanism sedan tre år tillbaka på "small claims" från 
konsumenter. Detta förfarande som först inrättades för ärenden som avsåg högst 500 
irländska pund tillämpas nu på ärenden avseende högst 600 irländska pund. "The 
Registrar" (protokollföraren) hjälper konsumenten att fylla i blanketten som efter att ha 
skrivits in i föredragningslistan skickas till svaranden. Om denne önskar bestrida kravet, 
räcker det för honom att fylla i den blankett som är avsedd för detta. Om svaranden 
bestrider kravet försöker "the Registrar" medla mellan parterna. För detta ändamål kan 
han höra dem eller inbjuda dem till att förhandla om en lösning. 
I andra medlemsstater, däribland Tyskland, finns motsvarande blanketter för vissa 
kategorier av tvister. I Belgien har man utformat blanketter som underlättar 
anhängiggörandet vid fredsdomstol. 
I Sverige och Finland har man utformat blanketter för anmälan till reklamationsnämnder. 
De blanketter som nämns ovan finns endast på det nationella språket för respektive 
domsrätt. 
DEL II: PROBLEMETS GEMENSKAPSDIMENSION 
I: KOSTNADEN FÖR DE RÄTTSLIGA GRÄNSERNA 
Inom ramen för en gemensam marknad som skapats med utgångspunkt från olika 
rättstraditioner och handelsseder är det normalt att ett visst antal transaktioner kan ge 
Dessa medlare har till uppgift att behandla konsumenttvister genom medling eller förlikning, och 
kan (i vissa fall) göra ett beslut bindande för fackmannen. Som exempel kan nämnas att under 
1993 registrerades i Förenade kungariket 8 133 klagomål av "Insurance Ombudsman" och 9 578 
av "Banking Ombudsman". 
upphov till problem med tolkning, och även med utförandet av åligganden i samband med 
transaktionen. Dessa problem kan leda till tvister mellan parterna. 
Möjligheten att reglera dessa tvister snabbt, till en rimlig kostnad och på ett opartiskt sätt 
har av alla berörda parter, under samrådet om grönboken, framställts som ett väsentligt 
villkor för utvecklingen av handelstransaktioner inom gemenskapen och följaktligen för 
att den inre marknaden skall lyckas. 
Det är absolut nödvändigt att införa anpassade förfaranden med tanke på att alla berörda 
parter inte har tillgång till juridisk sakkunskap som är specialiserad på de svåra frågor 
som reglering av en tvist innebär om parterna är bosatta i olika länder: få foretag, under 
en viss storlek, och än mindre konsumenter, klarar av att ta sig fram i labyrinten med 
internationell privaträtt (vars tillämpning i en union med 15 medlemsstater ger upphov 
till 210 olika potentiella kombinationer), existerande konventioner och nationella 
rättegångsprocedurer. 
Rädslan för komplikationer och för de kostnader som är nödvändiga för att man skall 
kunna ta sig fram i denna labyrint har en särskilt avstyrande effekt på transaktioner som 
berör konsumenter. Eftersom dessa transaktioner, som enskilda företeelser, vanligtvis inte 
handlar om stora belopp, blir kostnaden för en advokat ofta alltför stor i förhållande till 
värdet av ett eventuellt ersättningsanspråk. I vissa länder mångfaldigas denna avstyrande 
effekt av att rättsförfarandet är så långsamt, i andra av de regler som gäller ersättning för 
advokatarvoden. Den vinnande parten kan i många länder bara få tillbaka en liten del av 
sina utgifter. För konsumenttvister innebär detta att man skaffar sig kostnader som med 
säkerhet läggs till den skada man lidit, med den osäkra utsikten att tilldömas ett belopp 
som skulle kunna bli lägre än de kostnader man haft för att "vinna" rättegången... 
Dessa speciella och kompletterande problem som försvårar regleringen av 
konsumenttvister inom gemenskapen kan således innebära ett hinder för den inre 
marknadens funktion, på samma sätt som tekniska och skattemässiga hinder. 
För att kontrollera om denna hypotes är välgrundad har kommissionen gett ett oberoende 
forskningsinstitut i uppdrag att utföra en djupgående studie av "kostnaden av rättsliga 
gränser för konsumenterna inom den inre marknaden". Resultaten av studien, som 
omfattar de 15 medlemsstaterna och utfördes under 1995, kan sammanfattas på följande 
sätt: 
1. Genomsnittskostnaden16 för reglering av en rättstvist inom gemenskapen17 gällande 
ett belopp motsvarande 2 000 ecu blir i den bästa av hypoteserna för käranden ett 
belopp motsvarande cirka 2 500 ecu. 
I denna kostnad (som således utgör den lägsta genomsnittskostnaden) ingår inte 
följande: 
Mervärdesskatt på advokatarvoden (som enskilda, till skillnad från företag, 
inte får tillbaka). 
Kostnader för experthjälp. 
Kostnader för resor till annat land (i de fall parterna skall inställa sig 
personligen), och inte heller ersättning för vittnens omkostnader. 
Rättegångskostnader + advokatkostnader 
I studien har det begrepp behållits som redan använts i grönboken, nämligen "tvist mellan två 
parter som har sin hemvist i två olika medlemsstater". 
Kostnader för anmälan och delgivning av handlingar. 
2. Den genomsnittliga längden för en process i första instans för samma tvistemål 
inom gemenskapen är mellan 23,518 och 29,219 månader för Europeiska unionen 
som helhet och i flera kombinationer av länder överstiger den 40 månader, medan 
den normalt understiger 20 månader på nationell nivå. 
Med andra ord får den rättsliga eftersläpningen i vissa medlemsstater en kumulativ 
effekt i tvistemål inom gemenskapen. Denna effekt påverkar dem som kommer 
från en annan medlemsstat, även om de tycks vara skyddade från problemet på 
nationell nivå20. 
Det bör betonas att de fördröjningar som nämns ovan gäller domstolar i första 
instans och ett hypotetiskt tvistemål utan "komplikationer" av tekniskt slag (inga 
expertutlåtanden, ingen bevisupptagning) eller i procedurfrågor (inget genkäromål) 
och utgår från att det inte finns överklaganden eller hänvändelse till andra instans 
och inte heller fall som först måste avgöras i Europeiska gemenskapernas domstol. 
I likhet med bedömningen av kostnaden rör det sig således om den "bästa" av 
hypoteser. 
3. Genom att sammanfatta den typiske medborgarens perspektiv i termer av 
kostnad/intäkter visar studien att situationen för en enkel tvist inom gemenskapen 
är följande: 
Den part som lidit en skada för 2 000 ecu måste för att få målet prövat 
först betala en "inträdesavgift" på 2 500 ecu (rättegångskostnader + 
advokatarvoden, exklusive mervärdesskatt) med den osäkra utsikten att få 
tillbaka sina utlägg inom en tidsperiod på mellan 12 och 64 månader 
(beroende på land). Detta förutsätter att svaranden (ännu) är solvent vid 
tidpunkten för domen. 
Om den sista förutsättningen inte är för handen när domen meddelas 
kommer den vinnande parten att ha förlorat 4 500 ecu (ursprungsskadan 
+ omkostnader). 
Om svaranden är solvent och domen är till kärandens fördel får denne 
skadestånd. I de flesta medlemsstaterna (11 av 15 enligt studien) kan 
käranden trots det endast få tillbaka en del av sina kostnader; dessutom 
utesluter viss lagstiftning helt enkelt ersättning för utlägg för utländska 
advokater. 
20 För en åtgärd som inleds i svarandens hemland. 
För en åtgärd som inleds i kärandens hemland, följd av godkännandeförfarande och exekvatur i 
svarandens hemland. Det bör dock observeras att i båda medlemsstaterna överstiger längden på 
enbart denna andra etapp 20 månader och i fyra andra medlemsstater är den 10 månader eller 
längre. 
Den genomsnittliga längden på ett förfarande som inleds i en medlemsstat och följs av domens 
verkställande i en annan medlemsstat i enlighet med Brysselkonventionen, kan uppgå till 72 
månader i vissa länder, enligt studiens resultat. 
8 
Eftersom omkostnaderna uppgår till i genomsnitt 2 500 ecu kommet saldot 
efter den rättsliga åtgärden (skadestånd minus utgifter som inte ersätts) ofta 
att bli nära noll., eller till och med negativt. 
4. Om man beaktar vad som sagts ovan är den fjärde slutsatsen från studien knappast 
förvånande: mycket få tvister inom gemenskapen dras för närvarande upp i 
domstol av konsumenter. 
Utan att föregripa de ofrånkomliga frågor som en sådan situation ställer till varje 
stat eller rättssamhälle21, måste man ta reda på om omfattningen av problemet 
kunde begränsas kvantitativt (utanför domstolarna). För att göra detta har 
kommissionen tagit två initiativ vars resultat ger ett första svar på den ställda 
frågan: 
I. Bland grönbokens slutsatser fanns "skapandet av en inrättning för uppföljning av 
gränsöverskridande klagomål, i syfte att kartlägga de problem som uppstår i praktiken". 
Med hänsyn till denna slutsats var reaktionerna på grönboken enhälliga. Som ett 
experiment, baserat på ett begränsat urval av platser längs gränserna började dä 
kommissionens tjänster samla in upplysningar och uppgifter (klagomålens antal, ursprung 
och typ) för att bättre kunna ringa in problemets omfattning. I åtta gränsregioner fick de 
organisationer eller organ som har i uppdrag att informera konsumenter räkna de klagomål 
som kommit in avseende fackmän som är etablerade i en annan medlemsstat än 
konsumenten (klagomål inom gemenskapen). Under perioden december 1994 till 
september 1995 registrerades 2 615 klagomål av det slaget gällande ett totalt värde på 
39 492 315 ecu. 
II. Opinionsundersökningen Eurobarometer 43.0 som utfördes under våren 1995 visar i 
sin tur på två betydelsefulla faktorer: 
- 24 % av de tillfrågade personerna (3 799 av 15 800) har utfört minst en transaktion 
inom gemenskapen under de senaste tolv månaderna, men endast 3,2 % av dessa köpte 
kapitalvaror (det sista procenttalet var t.o.m på nedåtgående jämfört med uppgifterna för 
1992). 
- 8,7 % av de personer som har utfört en transaktion inom gemenskapen (332 av 3 799) 
har stött på problem. 
I den andra delen av i\cn studie som nämns ovan uppskattar författarna till studien i sina 
slutsatser att de rättsliga gränserna skapar en känsla av osäkerhet, vars makroekonomiska 
kostnader delvis förklarar den "uteblivna inkomsten" från den inre marknaden (med andra 
ord, skillnaden mellan beräknad vinst och den nuvarande verkliga vinsten från den inre 
marknaden). 
I studien dras följande slutsatser: 
"That legal uncertainty (or judicial barriers) impede economic growth and stability in an 
economy is a central hypothesis in development economics as well as in the political 
economy of transformation in Eastern European reform countries. On the contrary, this 
aspect has hardly been recognised in the research on European integration. It has not been 
considered in the planning of the European Union that economic integration induces an 
increase in legal uncertainty (...) that can destroy or at least reduce the expected positive 
effects of an internal market programme and also of a European economic and monetary 
Union". 
Principfrågor som bortser från antalet konkreta fall. 
9 
Bland de effekter som den rättsliga osäkerheten ger, anges särskilt följande i studien: 
11 Even expected transaction costs let consumers shy away from buying abroad. The 
reason is that, when regarding the higher transaction costs, foreign goods have lower 
utility for the potential buyers even at the same or at a lower market price for those goods 
compared with home goods. The same is valid for producers. The risk of having to use 
higher transaction costs to get payment for delivered goods reduces the profit or incentive 
for selling abroad" (...) " Another static effect refers to a concentration process that is 
produced by transborder legal uncertainty. As transborder legal uncertainty is relatively 
more important for small enterprises than for big ones, small enterprises tend to be 
outcompeted". 
Studiens författare betonar att det är mycket svårt att göra en kvantitativ uppskattning av 
de makroekonomiska kostnaderna. Likväl framför de följande i sina slutsatser: 
"By far the highest costs are caused by consumers not making use of price differentials 
within the European Union due to legal uncertainty (...) Adding up the direct static costs 
leads to costs in the range of 7230 to 73790 million ECU. The sum of the hypothetical 
average scenarios we regarded as plausible is 27530 million ECU". 
II. RESULTATEN AV SAMRÅDET OM GRÖNBOKEN 
Grönboken har varit föremål för ett mycket omfattande samråd vars resultat har bekräftat 
att ett gemenskapsinitiativ är nödvändigt och att det brådskar. 
Uttalanden i denna riktning har kommit från Europaparlamentet (resolution av den 17 maj 
1994)22, Regionkommittén (yttrande av den 17 maj 1994)23, Ekonomiska och sociala 
kommittén (yttrande av den 1 juni 1994)24 samt från en stor majoritet av de organisationer 
som företräder de berörda intressena (konsumenter, företag och de juridiska yrkena). 
Kommissionen har tagit emot totalt 110 skriftliga reaktioner som representerar alla 
berörda intressen och omfattar hela Europeiska unionen. Alla parter som hade lämnat sina 
kommentarer inom den fastställda tidsfristen (31 maj 1994) blev inbjudna till en hearing 
som ägde rum den 22 juli 1994. Ett visst antal alternativ som togs ut bland de svar som 
kommissionen fått, diskuterades i samband med Europaforum för konsumenter som (den 
4 oktober 1994) samlade nästan 350 deltagare från 19 länder och företrädare för alla 
berörda kretsar. 
I den sammanfattande rapporten om den inre marknaden som presenterades den 9 
december 1994 vid Europeiska rådets möte i Essen, bekräftade kommissionen att den 
"kommer att grunda sina åtgärder vad gäller grönboken på samråden med företagen." 
Den 22 december 1994 presenterade den franska regeringen för rådet en "promemoria för 
en aktiv konsumentpolitik" i vilken det betonas att "problemen med talerätt inte har lösts 
och de gör att skapandet av ett verkligt europeiskt samarbetsområde ifrågasätts. 
Grönboken om utvidgning av konsumenters talerätt (...) kan sägas vara svaret på ett behov 
som är mycket väsentligt och prioriterat". Andra medlemsstater och EFTA-länderna har 
anmodat kommissionen att göra konkreta insatser inom området för konsumenttvister. 
Vad gäller målen för gemenskapsinitiativet har det utvecklats ett samförstånd under 
samrådets gång vad gäller några av grönbokens tankegångar, särskilt 
EGT nr C 128, 9.5.94, s. 459 
EGT nr C 217, 6.8.94, s. 29. 
EGT nr C 295, 22.10.94, s. 1. 
10 
I) samordningen av nationella bestämmelser vad avser inställandeåtgärder vid vissa brott 
mot gemenskapslagen25, 
II) främjandet av ett klimat som underlättar utomrättslig reglering av konsumenttvister26, 
III) skärpning av bestämmelsen om uppföljning av tvister inom gemenskapen samt 
införandet, som ett pilotprojekt, av samordnade mekanismer för ett gränsövcrskridande 
anhängiggörande 2?. 
Om den första punkten (inställandeåtgärder) har kommissionen lagt fram ett förslag till 
direktiv den 24 januari 1996: det handlar här om ett problem som endast kan regleras 
genom antagande av en rättsakt på gemenskapsnivå. 
Vad gäller de andra punkterna (reglering av tvister) har kommissionen för avsikt att 
prioritera ett frivilligt angreppssätt och skapa förutsättningar för ett bättre samarbete över 
gränserna. I den tredje delen av denna plan föreslås därför punktåtgärder som på grund 
av sin europeiska dimension, kan bidra till förverkligandet av de eftersträvade målen. 
Dessa mål gäller både den inre marknadens funktion (artikel 100a i fördraget) och 
konsumentskyddet (artikel 129a). 
Det faktum att det finns speciella förfaranden för reglering av konsumenttvister gynnar 
faktiskt den "spontana" respekten för de skyldigheter som följer av kontraktet eller 
tillämpliga rättsregler. Däremot utgör frånvaron av förfaranden som gör det möjligt att 
snabbt reglera tvister inom gemenskapen, en osäkerhetsfaktor för de ekonomiska 
aktörerna. Ur mikroekonomisk synpunkt gynnar denna faktor den part som inte fullgör 
sina skyldigheter eftersom det är möjligt för denne att dra fördel av sin underlåtenhet, 
medan den andra parten lider skadan av det. 
På det makroekonomiska planet har samma faktor en avskräckande effekt som (genom 
att gradvis underminera de ekonomiska aktörernas tro på tillförlitligheten i transaktioner 
inom gemenskapen) är av ett sådant slag att den minskar de förväntade fördelarna av den 
gemensamma marknaden för ekonomin i helhet. 
Som angavs i förordet är de initiativ som förutses i den tredje delen inte uttömmande: 
enligt Europaparlamentets förslag rör det sig om att upprätta en "preliminär rapport som 
innehåller ett tidsschema för de åtgärder som skall vidtas"28. Detta tidsschema återfinns 
i bilaga 1 till detta meddelande. 
DEL III: FÖRESLAGNA INITIATIV 
I. FRÄMJANDE AV UTOMRÄTTSLIGA FÖRFARANDEN 
Kommissionen anser att det på gemenskapsnivå krävs en prioritering vad gäller 
utomrättsliga förfaranden och det av följande skäl: 
Marknadens utveckling går mycket fortare än lagstiftningens och oändligt mycket 
fortare än förhandlingarna mellan 15 medlemsstater. 
Den uppseendeväckande ökningen av de utomrättsliga förfarandena vad avser 
konsumenttvister kan ses antingen som en reaktion på att det går så långsamt (och 
25 
26 
27 
28 Slutsats nr 1 i grönboken, punkterna 4 och 5 i Europaparlamentets resolution. 
Slutsatserna nr 4 och 5 i grönboken, punkt 22 i Europaparlamentets resolution. 
Slutsatserna nr 6 och 7 i grönboken, punkterna 7-9 i parlamentets resolution som går mycket 
längre i förhållande till de perspektiv som avses i detta meddelande. 
Ovan nämnda resolution av den 22 april 1994. 
11 
är så svårt) att tillämpa vissa rättsliga bestämmelser (som utformats vid en 
tidpunkt då tvisterna var mycket färre och inte omfattade de problem som är 
typiska för dagens samhälle), eller som ett "filter" som bör stimuleras i syfte att 
bekämpa rättsväsendets långsamma handläggning, eller som ett ifrågasättande av 
principen om rättskipningens odelbarhet. Men hur man än bedömer dess fördelar 
och nackdelar så handlar det om en utveckling som berör de flesta 
medlemsstaterna. 
Den erfarenhet som många medlemsstater har gjort visar att ett "selektivt" 
främjande av vissa metoder att reglera tvister utomrättsligt, så länge respekten för 
vissa väsentliga kriterier garanteras, har gjort det möjligt att säkerställa ett 
gynnsamt klimat för konsumenter såväl som för företag (genom att kostnaden och 
längden på konsumenttvister minskas). Detta stöds för närvarande av alla berörda 
parter. 
Inom ramen för den inre marknaden kan lärdomarna från dessa erfarenheter visa sig 
värdefulla. Inför utbredningen av utomrättsliga organ av alla sorter (medlare, 
förlikningsmän, skiljedomare) och på alla nivåer (sektoriell, nationell, regional, till och 
med lokal nivå) finns det egentligen två möjligheter: att inte låtsas om problemet, fullt 
medveten om att för de flesta konsumenttvister inom gemenskapen skulle kostnaden för 
en rättegång bli oproportionerligt stor, eller också att försöka upprätta hållpunkter för att 
staka ut vägen för de "utländska" konsumenterna, efter mönstret av vad som gjorts (på 
den nationella nivån) av de länder vars erfarenheter nu har befästs (se kapitel II i del I). 
Dessa länders erfarenhet är att vissa utomrättsliga förfaranden kan spela en stor roll för 
regleringen av konsumenttvister, i den mån det på förhand har fastställts ett visst antal 
minimikriterier som kan säkerställa att förfarandet är öppet och att det organ som har i 
uppgift att handlägga tvisterna är oberoende. I gengäld kan avsaknaden av sådana kriterier 
till stor del förklara den tveksamhet som konsumenterna i vissa länder känner inför varje 
form av utomrättslig reglering av tvister. På den här punkten är resultaten av samråden 
om grönboken avslöjande: nödvändigheten av att fastställa minimikriterier på europeisk 
nivå åberopas av majoriteten av de berörda parterna, inbegripet de berörda fackmännen, 
samt av Europaparlamentet och Ekonomiska och sociala kommittén. 
På grundval av inkomna synpunkter och förslag uppmanas därför kommissionen att 
upprätta eller föreslå en lista med minimikriterier som skall tillämpas vid behandling av 
konsumenttvister inom gemenskapen, i syfte att underlätta inordnandet av utomrättsliga 
förfaranden på den inre marknadens nivå. 
Om sådana kriterier inrättas på europeisk nivå skulle det bli möjligt att stödja och 
komplettera den politik som förs av de medlemsstater som har valt att främja en 
"förlikningskultur" i fråga om konsumenttvister, och man borde självklart ta intryck av 
de kriterier som fastställts på den nationella nivån. 
En arbetsplan som tar upp sex minimikriterier bifogas detta meddelande (bilaga II). För 
att stödja tillämpningen av dem är två etapper planerade för vilka tidsschemat återfinns 
i bilaga I: 
Etapp 1: Arbetsplanen blir föremål för samråd med de berörda grupperna, i syfte att 
slutgiltigt fastställa de föreslagna kriterierna. 
Etapp II: De kriterier som skall behållas i sin slutgiltiga version blir föremål för en 
rekommendation från kommissionen. 
12 
Den texten bör föreskriva en observationsperiod (högst tre år) under vilken gemensamma 
kriterier skulle kunna underlätta skapandet, på frivillig basis, av "godkända" organ i varje 
medlemsstat.. 
Dessutom skulle nationella organ som tillämpar liknande kriterier kunna underlätta ett 
frivilligt inrättande av mekanismer för behandlingen av klagomål inom gemenskapen (till 
exempel skapandet av en enda "brevlåda" till vilken konsumenterna kunde skicka sina 
reklamationsärenden; pä sä sätt slipper konsumenter göra efterforskningar som kan visa 
sig svåra när fackmannen tillhör ett "utländskt" system). 
Etapp III: När observationsperioden är slut skall uppföljningen av rekommendationen bli 
föremål för en utvärdering som, i förekommande fall, skall innehålla ett lämpligt förslag 
för att säkerställa respekten för kriterierna enligt villkor som skall fastställas och efter 
ytterligare samråd. 
Att kriterierna efterlevs skulle kunna säkerställas med hjälp av en mekanism i likhet med 
den som redan finns i vissa medlemsstater (t.ex: Förenade kungariket, Irland, Sverige, 
Finland, Danmark, Nederländerna). Syfte med en sådan mekanism skulle inte vara att 
"reglera" tvister inom gemenskapen, utan att hjälpa de kretsar som berörs med att sätta 
igång de förfaranden som är tillämpliga på dessa tvister, efter förebild av det som 
(exempelvis) "Office of Fair Trading " gör i Förenade kungariket29. 
II. TALERÄTTEN 
Inrättandet av utomrättsliga förfaranden, som bör främjas enligt kapitel II, kan endast 
planeras på en strikt frivillig basis: varken fackmän eller konsumenter kan "tvingas" att 
ansluta sig. 
Läget sammanfattas förresten på ett bra sätt av Europaparlamentet i en resolution av den 
22 april 1994 om grönboken (punkt 5): "När alla försök att göra upp i godo har 
misslyckats, måste parterna kunna finna en rättslig lösning till en avgränsad kostnad med 
hänsyn tagen till det ringa ekonomiska värde det gäller". 
Därför menar parlamentet "att det vore lämpligt att inleda en viss harmonisering av 
procedurregler mellan medlemsstaterna för att, vad gäller ärenden upp till ett visst belopp, 
infora ett gemenskapsförfarande som gör det möjligt att snabbt avgöra gränsöverskridande 
tvister" (punkt 9 i resolutionen). 
Denna åsikt delas av ett stort antal organ och organisationer som företräder konsumenter 
och som kräver harmonisering av "behörighetstaket" för närliggande jurisdiktion (justices 
de paix, County Courts, Amtsgericht) samt allmän tillämpning av förenklade former för 
väckande av talan (framställningsförfarande, anmälan till domstolskansliet) för att 
säkerställa en viss "enhetlighet i behandling" av mindre tvister i alla medlemsstaterna30. 
29 
30 Enligt "Fair Trading Act" har OFT i uppgift att uppmuntra de berörda branschorganisationerna att 
utarbeta och sprida bland sina medlemmar den uppförandekodex som syftar till att skydda och 
främja konsumenternas intressen i Förenade kungariket: i samband med detta har ett typförfarande 
fastställts för behandling av klagomål. 
I de flesta medlemsstaterna tillämpas ett förenklat förfarande på tvister vars värde understiger ett 
bestämt belopp. Detta belopp varierar dock avsevärt. Som exempel kan nämnas att ett ärende som 
gäller ett belopp motsvarande 1 500 ecu betraktas som en "liten tvist" (för tillämpningen av 
förenklade förfaranden) i Frankrike eller i Tyskland, men inte i Spanien eller Förenade kungariket. 
"Behandlingens" kostnad och längd varierar följaktligen för samma ärende beroende på 
jurisdiktionen i det land det hänskjutits till. 
13 
Som gemenskapsrätten ser ut idag ( ) bör de förslag som återges i föregående punkt 
bedömas med försiktighet. Ett gemenskapsbidrag till lösningen av problemet är likväl 
länkbar, under förutsättning alt varje medlemsstats juridiska traditioner och specifika 
karaktär respekteras fullt ut: ell sådant bidrag skulle Taktiskt kunna stödja sig pä det som 
redan finns pä nationell nivä (se nedan) och samtidigt göra det möjligt alt förbättra 
tillgängen till befintliga nationella förfaranden (som för åtminstone en av parterna i en 
tvist inom gemenskapen för närvarande förblir "utländska"). I den bemärkelsen kan de 
exempel på blanketter som nämns i del I, kapitel III illustrera det tänkbara målet. 
Genom att ta intryck av dessa exempel skulle medlemsstaterna anta en förenklad 
"europeisk" blankett för tvister inom gemenskapen31 som rör värden som är lägre än ett 
visst belopp, i syfte att underlätta tillgången till nationell jurisdiktion. Utan att vara en 
harmonisering av förfaranden, skulle ett sådant initiativ kunna föra förfarandena närmare 
användarna som är medborgarna genom ökad öppenhet i hela det första steget som måste 
tas för att få tillgång till en viktig "offentlig tjänst". 
För andra problem som medborgaren möter i sitt dagliga liv har blanketter utformats 
(eller harmoniserats) på gemenskapsnivå. Som exempel kan nämnas blankett "E 111" 
(som gör det möjligt att utnyttja sjukförsäkringens fördelar i ett annat land än det där man 
är bosatt) och andra blanketter som antagits i fråga om socialförsäkringssystemet. 
Erfarenheten visar att dessa dokument, som finns på alla gemenskapens språk, underlättar 
både för användarna och för de organ som fått i uppdrag att behandla dokumentet inom 
de respektive områdena. 
Med samma angreppssätt skulle det här inte handla om att harmonisera förfarandena, utan 
om att enklare få tillgång till de förfaranden som nu finns i varje land ( ), i sitt nuvarande 
skick, och följaktligen om att gynna en sammanjämkning av olika delar som nu är 
åtskilda av speciella barriärer till ett gemensamt förfarande för medlemsstaterna32. 
Blanketten upprättas på gemenskapens elva språk och anvisningarna för användningen kan 
utformas på följande sätt: 
I. Den part som har en reklamation att göra, fyller i den befintliga blanketten på ett 
av gemenskapens språk som är officiellt språk i det land där den parten är bosatt33. 
Reklamationen skrivs över på motsvarande blankett som finns på det officiella 
gemenskapsspråket i mottagarens land och skickas till denne, på det sätt som 
medlemsstaterna anvisar. 
II. Pä den del av blanketten som är reserverad för mottagaren kan denne antingen 
föreslå en lösning i sakfrågan eller informera klaganden om att det finns en instans 
där det är möjligt att lösa tvisten i godo (medlare, förlikningskommitté eller 
annat). 
III. Om mottagaren inte svarar inom en given tidsfrist, eller om det råder oenighet om 
den föreslagna lösningen, överförs blanketten till den behöriga myndigheten (som 
Med europeisk blankett menas här en blankett vars grundläggande struktur skall harmoniseras (i 
syfte att underlätta översättningen och behandlingen av klagomålet) men ingenting hindrar att 
blanketten anpassas i varje medlemsstat till nationella traditioner och juridiska system. 
Grönboken , kapitel III A.2 (s. 72). 
1 samråd med ansvariga myndigheter i medlemsstaterna kan blanketten vid behov också fyllas i 
på gemenskapsspråket i konsumentens ursprungsland 
14 
i den återfinner en redogörelse för vad som hänt, yrkandet och parternas identitet, 
på båda språken). 
En preliminär version av en sådan blankett återfinns som bilaga till detta meddelande 
(bilaga 3). Den slutliga versionen av blanketten kommer att upprättas på grundval av ett 
brett samråd mellan medlemsstaterna, de juridiska yrkesgrupperna och sammanslutningar 
som företräder de potentiella användarna under förutsättning att utnyttjandet av blanketten 
blir frivillig från användarnas (konsumenternas och företagens) sida och inte utesluter att 
man använder sig av andra former för att lösa tvisterna. Införandet av blanketten planeras 
ske i två etapper, varav den andra är avhängig av resultaten av den första. 
Etapp 1: Blanketten prövas i ett begränsat antal gränsregioner inom ramen för ett 
pilotprojekt. 
För att respektera specifika rättsliga och kulturella, nationella och regionala egenskaper, 
skall platserna fastställas på grundval av samråd med medlemsstaterna och berörda 
grupper. 
En expertgrupp som företräder de medlemsstater som stöder initiativet står för 
uppföljningen och framför sina rekommendationer när en lämplig försöksperiod är 
avslutad. 
Tidsschemat för de samråd som sker i förväg och som planeras till början av initiativet, 
återfinns i bilaga I till detta meddelande. 
Etapp 2: Den slutliga versionen av blanketten presenteras av kommissionen inom ramen 
för ett förslag till en bestämmelse som beskriver hur den skall användas, på grundval av 
resultaten från försöksperioden. 
I samband därmed kan blankettens "tillämpningsområde" bli föremål för ett förberedande 
samråd i syfte att fastställa hur högt beloppet skall vara för att det skall betraktas som en 
"tvist om mindre värde" av medlemsstaterna. 
III. ÖVERVÄGANDEN 
I avsaknad av gemenskapsinitiativ som gör det möjligt att underlätta individens talerätt, 
föreslår konsumentorganisationerna och vissa medlemstater att personer som lidit skada 
av samma fackmans beteende skall kunna agera kollektivt. Detta mål kan uppnås i form 
av "class action", som redan är fallet i de flesta länder med "Common Law", eller genom 
en rad mandat som ges till en representantorganisation, enligt modellen för grupptalan 
som infördes i Frankrike genom lagen av den 18 januari 1992. 
En sådan möjlighet tycks dock för närvarande vara långt ifrån att få medlemsstaternas 
godkännande. 
Det skulle således vara lämpligt att undersöka andra vägar och att därför börja överväga 
möjligheterna till sammankoppling av fall som vilar på samma grund, när exempelvis 
samme fackmans gärning har vållat flera konsumenter skada 
Det bör därför påpekas att det redan finns bestämmelser i de nationella lagarna, som 
gäller "krav som hänger så nära samman att det är bättre att utreda dem och att döma 
samtidigt för att undvika lösningar som skulle kunna vara oförenliga om målen dömdes 
separat" (artikel 22.3 i Brysselkonventionen om domstols behörighet och verkställighet 
av domar på privaträttens område). 
15 
Tillämpningen av dessa bestämmelser hindras för närvarande på grund av att 
sammankopplingen fungerar "ex post" beträffande en mängd krav som lämnats in 
successivt, i stället för på samma gång, och till olika domsrätter. Detta orsakar avsevärda, 
t.o.m oöverstigliga, tekniska problem när det gäller tvister inom gemenskapen34: eftersom 
det rör sig om sammankopplade ärenden refererar Brysselkonventionens lösning till 
begreppet "pilotmål", men detta definieras inte i konventionen och ger upphov til! 
oförenliga regler i de nationella lagstiftningarna35. 
För att övervinna dessa problem, skulle kommissionen kunna föreslå att de konsumenter 
som lidit skada av samma fackmans gärning, kunde ge sina organisationer mandat för att 
gruppera klagomålen "ex ante", och på så sätt underlätta sammankopplingen av ärenden 
som vilar på samma grund. Även om de förblir individuella ärenden (det handlar inte i 
något fall om en "class action") skulle de kunna lämnas in samtidigt och till samma 
domare (normalt domaren på svarandens hemvist). 
Delgivningar och anmälningar som rör personer som har gett ett sådant mandat skulle 
således kunna adresseras till den sammanslutning som fått mandatet (vilket skulle leda till 
avsevärda besparingar för domstolsadministrationen) och advokatkostnaderna skulle bli 
mycket lägre (för konsumenterna som samordnar sina åtgärder såväl som för den berörda 
fackmannen) i förhållande till kostnaden för samma ärenden när de behandlas var för 
sig36. 
På sikt skulle "sammankoppling av ärenden som vilar på samma grund" kunna föreslås 
som komplement till principen att främja utomrättsliga förfaranden i den mån det endast 
tillämpas på ärenden för vilka en utomrättslig mekanism inte finns att tillgå (därför att den 
inte existerar eller för att svaranden inte är ansluten till den). I så fall skulle angreppssättet 
kunna vara följande: 
En övergångsperiod beviljas under vilken utomrättsliga förfaranden för reglering 
av tvister inom gemenskapen införs (av de berörda yrkesmännen) med iakttagande 
av de minimikriterier som fastställts på den europeiska nivån (se kapitel I). 
När övergångsperioden är slut presenteras konkreta förslag till sammankoppling 
av ärenden på samma grund som tillämpas på tvister som inte kan avgöras med 
något av de förfaranden som nämns ovan. 
36 Grönboken, s. 76 och framåt. 
Se den rapport som upprättats av arbetsgruppen för sammanställning av tvistemålsrätten: i vissa 
medlemstater anses tvisten "anhängig" från det att den inledande handlingen har delgivits 
svaranden, i andra skall ärendet ha registrerats i domstolskansliet, i åter andra uppstår 
"litispendensen" genom godkännandet av begäran, eller genom att kopian av den sänds till 
svaranden. 
I stället för att konfronteras med en mängd anhängiga förfaranden vid lika många domstolar (vilket 
innebär risk för oförenliga beslut och således en situation med rättslig osäkerhet) så kan den 
berörde fackmannen dessutom få fördelen av bara ett enda förfarande, vilket gör det lättare för 
honom att planera kostnaderna och, om han så vill, förhandla om en uppgörelse i godo med en 
motpart som har mandat från de berörda konsumenterna. 
16 
BILAGA 1 
Ungefärligt tidsschema for åtgärder som skall vidtas för genomförandet av de 
planerade initiativen. 
FRÄMJANDE AV UTOMRÄTTSLIGA ÅTGÄRDER 
(kapitel I i del III i detta meddelande) 
Samråd med berörda grupper om den arbetsplan som återfinns i bilaga 2: mars -
september 1996 
Antagande av rekommendationen: slutet av 1996. 
Observationsperiod: december 1996 - november 1999. 
Upprättande och presentation av utvärderingsrapporten om systemets funktion: 
december 1999 - maj 2000. 
UTVIDGNING AV TALERÄTTEN (kapitel II i del III) 
Samråd med berörda grupper om den blankett som återfinns i bilaga 3: 
mars-september 1996 (medlemsstaterna, Europeiska domarförbundet, Europeiska 
gemenskapens advokatråd, sammanslutningar som företräder användarna: 
konsumenter och företag). 
Fastställande av arbetsplanen vad gäller användningssätten för blanketten och 
bestämning av de gränsregioner i vilka blanketten skall prövas: oktober- december 
1996 (nytt samråd med medlemsstaterna). 
Utnämnande av medlemmar i den expertgrupp som skall säkerställa uppföljning 
av initiativet: mars-april 1997. 
Försöksperiod: juni 1997-maj 2000. 
Expertgruppens rekommendationer om försökets fortsättning : j uni-september 2000. 
17 
BILAGA II 
ARBETSPLAN FÖR EN REKOMMENDATION SOM STÄLLER UPP KRITERIER 
FÖR INFÖRANDET AV UTOMRÄTTSLIGA FÖRFARANDEN SOM KAN 
TILLÄMPAS VID KONSUMENTTVISTER 
FÖRSTA KRITERIET 
Opartiskheten hos det organ som har fått i uppdrag att behandla tvister bör säkerställas 
med alla lämpliga medel, särskilt 
när det gäller en medlare, genom om att ge denne lämpliga garantier för 
oberoende i utövandet av sin verksamhet, 
när det gäller samfundsorgan, genom att säkerställa partsammansatt representation 
med lika antal företrädare för konsumenter och fackmän i det kollegium som 
behandlar tvister, samt oberoendet för den tredje man som är ordförande i 
kollegiet i det fall en sådan föreskrivs. 
ANDRA KRITERIET 
Förfarandets effektivitet måste säkerställas genom åtgärder som garanterar 
att det finns enkla och tydliga blanketter för inlämnande av reklamationer, 
tillgängliga på alla elva gemenskapsspråken, 
att tidsfristen fastställs och iakttas för förfarandet, inbegripet de eventuella 
förberedande åtgärder som åläggs konsumenten (t.ex. att uttömma 
besvärsmöjligheterna inom företaget), 
att det organ som får i uppdrag att fatta beslut far befogenheter att göra utredning. 
TREDJE KRITERIET 
En lämplig grad av offentlighet bör garanteras på passande sätt för att säkerställa 
öppenhet i fråga om följande: 
Uppgifter om att förfarandet finns och dess tillämpningsområde. 
18 
Den maximala tidsfristen och förfarandets eventuella kostnad för konsumenten. 
De kriterier som styr "beslutet" i det organ som har i uppdrag att behandla tvisten. 
Detta "besluts" juridiska innebörd, med klart angivande av om det är tvingande för 
fackmannen eller om det rör sig om en enkel rekommendation.; i det första fallet, 
vilka påföljderna blir om beslutet inte följs. 
I alla fall skall dessa upplysningar lämnas skriftligen till varje konsument som har uttryckt 
sin avsikt att ansluta sig till förfarandet. 
De beslut som fattas, eller åtminstone en sammanfattning av dem, skall ingå i en årlig 
rapport som skall finnas tillgänglig för allmänheten. 
Varje beslut skall motiveras skriftligen och så snart som möjligt skickas till de berörda 
parterna. 
FJÄRDE KRITERIET 
Om parterna har sina hemvister i två olika länder skall vardera parten informeras 
skriftligen och på sitt modersmål om det beslut som fattats i tvisten och motiveringen till 
det 
FEMTE KRITERIET 
Inte i något fall får tillämpningen av uppförandekodexen leda till att konsumenten berövas 
det skydd som han garanteras av tvingande bestämmelser i lagen i det land där han har 
sin hemvist, i enlighet med Romkonventionen om tillämplig lag på avtalsförpliktelser 
SJÄTTE KRITERIET 
Inte i något fall får en klausul i ett avtal som inte har varit föremål för en individuell 
förhandling hindra konsumenten från att anhängiggöra tvistemålet vid domstol. 
19 
BILAGA III 
AVSÄNDARE REKLAMATION 
(i förekommande fall kan detta dokument gälla som anmälan) 
MOTTAGARE 
Efternamn: Efternamn: 
Förnamn: Förnamn: . 
Adress: Adress: . . 
REDOGÖRELSE FÖR VAD SOM HÀNT (i) 
SYFTET MED KRAVET Ange så exakt som 
möjligt. 
a) Datum, plats och 
villkoren för köpet, 
försäljningen eller 
undertecknandet av 
kontraktet. 
b) De problem som 
uppstod med varan eller 
tjänsten. 
(2) Var vänlig ange det exakta 
syftet med kravet (t.ex: 
ersättningsbelopp, reparation 
eller utbyte av varan). 
BILAGOR w 
(3) 1 detta fålt skall Ni göra alla 
förtydliganden som Ni anser 
nödvändiga och ange alla 
handlingar Ni bifogar till stöd för 
Ert krav. 
Ort: , Datum: 
Underskrift 
VIKTIGT: 
Mottagaren har två veckor på sig att 
svara från och med mottagandet av 
detta dokument. Om avsändaren inte 
har fått något svar inom denna 
tidsfrist, får han/hon lämna in kopian 
av kravet till kansliet vid den 
behöriga domstolen. Detta dokument 
ersätter anmälan till domstolskansliet. 
10 
Anmärkning till avsändaren 
Om mottagaren är bosatt i utlandet, vänd Er alltid till en advokat eller en konsumentorganisation. 
De kan ge Er upplysningar om den lag som gäller för tvisten och om vilken domstol Ni skall vända 
Er till. De kan också hjälpa Er i alla faser av förfarandet, enligt varje lands egna regler. 
Om mottagaren är bosatt i en av Europeiska unionens medlemsstater kan Er reklamation skrivas över 
på en blankett som motsvarar den här blanketten. Den finns på alla unionens officiella språk. 
3ii 
- SVAR-
(Om inte svar lämnas inom den förskrivna tidsfristen kan ärendet överlämnas till behörig 
domstol) 
Jag accepterar Er reklamation och åtar mig att 
inom en tidsfrist på 
Jag accepterar inte Er reklamation med motiveringen att 
och framför för övrigt följande begäran 
Jag intygar att jag har mottagit Er reklamation och föreslår Er att 
A) visa att vi är överens om följande lösning (1): (') Till exempel: Prisavdrag, återbetalning 
av hela eller del av priset, reparation eller 
utbyte av varan 
C) Till exempel: förlikningsman, 
skiljedomare, medlingscenter. 
Ange tydligt följande: 
B) överlämna tvisten till den instans som anges här:" " Förfarandets kostnad och längd. 
- Den juridiska innebörden av det beslut 
som fattas av denna instans (Är det 
tvingande för båda parter eller enbart för 
fackmannen, eller rör det sig om en enkel 
rekommendation?) 
Ort , Datum. 
Underskrift 
Avsändarens svar på förslagen: 
Förslag A) 
Förslag B) 
Ort , Datum 
Underskrift 
ål 
^^ammåEuätmti 
ISSN 1024-4506 
KOM(96) 13 slutlig 
DOKUMENT 
SV 10 
Katalognummer : CB-CO-96-070-SV-C 
ISBN 92-78-00594-0 
Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer J /) 
L-2985 Luxemburg