[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 23.12.2005

KOM(2005)694 slutlig

2005/0270(CNS)

Förslag till

RÅDETS FÖRORDNING

om garanterade traditionella specialiteter av jordbruksprodukter och livsmedel

(framlagt av kommissionen)

MOTIVERING

1. Det är sedan den 24 juli 1993 möjligt att, med hjälp av rådets förordning (EEG) nr 2082/92 av den 14 juli 1992 om särartsskydd för jordbruksprodukter och livsmedel, på gemenskapsnivå godkänna och skydda jordbruksprodukter och traditionella livsmedel som har särskilda egenskaper. Dessa produkters särart är förknippad med produktions- eller beredningsmetod men inte med geografiskt ursprung.

2. Sedan denna ordning infördes har 15 jordbruks- eller livsmedelsprodukter registrerats, av vilka vissa kan utnyttja betydande ekonomiska möjligheter. Kommissionen har mottagit 18 nya ansökningar om registrering från olika medlemsstater.

3. En registrering gör det möjligt för producenterna att höja marknadsvärdet på sina produkter samtidigt som den skyddar konsumenterna mot obehöriga förfaranden och garanterar handel på lika villkor. Den främsta fördelen med den registrering som föreskrivs i förordningen är att produkten klart identifieras genom en kombination av den benämning som registreras och beteckningen ”garanterad traditionell specialitet”. När det gäller benämning finns två alternativ: registreringen kan göras med eller utan att de benämningar som används förbehålls de producenter som uppfyller kraven i produktspecifikationen. Sedan förordningen trädde i kraft har endast fem registreringar gjorts där benämningen är förbehållen. Medlemsstaterna har skyldighet att skydda beteckningen ”garanterad traditionell specialitet”, den motsvarande logotypen och de benämningar som är förbehållna. De garanterade traditionella specialiteterna åtnjuter inte immateriella rättigheter i den mening som avses i Tripsavtalet.

4. Producenterna i WTO:s medlemsländer bör kunna tillgodogöra sig en registrering utan krav på att villkoren för likvärdighet och ömsesidighet är uppfyllda och medborgare i dessa länder som har befogat intresse av att göra invändningar kan göra det. Producenter i WTO:s övriga medlemsländer bör med stöd av klausulen om nationell behandling kunna använda sig av produktspecifikationer registrerade som garanterade traditionella specialiteter med samma rätt som producenterna i EU:s medlemsstater. Dessutom bör det fastställas bestämmelser som säkerställer att bestämmelserna om immaterialrätt, t.ex. om varumärken och geografiska beteckningar, fortsätter att gälla.

5. Avsikten med förslaget är vidare att förenkla och precisera förfarandena och att klargöra vilket ansvar de olika inkopplade myndigheterna har att delta i granskningen av ansökningarna. Det klargörs att sådana uppgifter som utförs bäst på nationell nivå helt naturligt skall anförtros nationella myndigheter under beaktande av att likabehandling av intressenter säkerställs, inbegripet intressenter i tredjeländer.

6. För närvarande kännetecknas förfarandena vid registrering av garanterade traditionella specialiteter av två steg. I det första lämnas en ansökning om registrering in av en grupp producenter till de behöriga myndigheterna i den berörda medlemsstaten. I det andra översänder de nationella myndigheterna ansökningarna till kommissionen för att de skall registreras. Kommissionen översänder den översatta ansökningen till de övriga medlemsstaterna.

7. Men medlemsstaterna skickar i allmänhet in alldeles för omfattande och detaljerade akter till kommissionen. Det föreslås här att endast produktspecifikationer i egentlig bemärkelse skall föras vidare till gemenskapsnivån, eftersom de nationella myndigheterna har ansvar för bedömningen av den traditionella karaktären och särarten hos de berörda jordbruksprodukterna och livsmedlen.

8. Kommissionen offentliggör sedan det viktigaste innehållet i ansökningarna i Europeiska unionens officiella tidning vilket gör det möjligt för alla berörda att göra invändningar mot en registrering. Det föreslås att kriterier skall utarbetas för giltiga skäl att ta upp invändningarna till prövning, för att undvika att kommissionen tvingas behandla invändningar som är uppdiktade och vilseledande, vilket har inträffat emellanåt. Denna åtgärd bör göra det möjligt att minska de administrativa bördorna på gemenskapsnivå.

9. Förslaget innehåller ett stort antal förenklingar och förtydliganden. Det har t.ex. visat sig att syftet med förordningen inte är tillräckligt känt för producenter och andra berörda aktörer. De termer som används är komplicerade och definitionerna inte tillräckligt precisa. Termen ”traditionell” är inte ens definierad. Det föreslås samtidigt att ett antal inkonsekvenser rättas till, som att tidsfristen för att göra invändningar vid ansökning om ändring av en produktspecifikation i en punkt anges till sex månader och i en annan till tre.

10. I de fall det är lämpligt föreslås samma förbättringar som de som föreslås för ordningen med skydd för geografiska beteckningar och ursprungsbeteckningar för jordbruksprodukter och livsmedel, bland annat när det gäller kontrollsystemet, förfarandena för registrering och invändningar, den obligatoriska beteckningen ”garanterad traditionell specialitet” och den obligatoriska logotypen i märkningen av produkterna samt tillgången till en förvaltningskommitté i frågor om ansökningar om registrering.

11. Huvuddragen i dessa förändringar har varit föremål för samråd med partsintressen. Diskussionerna i samrådsgruppen för kvalitetsprodukter från jordbruket (Groupe consultatif de la qualité des produits agricoles) och i kommittén för särartsskydd för jordbruksprodukter och livsmedel har, med framgångsrika exempel, klargjort att det finns intresse för systemet.

12. De åtgärder som föreslås har ingen ekonomisk inverkan på Europeiska gemenskapernas allmänna budget.

2005/0270(CNS)

Förslag till

RÅDETS FÖRORDNING

om garanterade traditionella specialiteter av jordbruksprodukter och livsmedel

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING

med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 37,

med beaktande av kommissionens förslag,

med beaktande av Europaparlamentets yttrande[1], och

av följande skäl:

(1) Produktion, förädling och distribution av jordbruksprodukter och livsmedel spelar en viktig roll i gemenskapens näringsliv.

(2) Jordbruksproduktionen bör diversifieras. Stimulerad efterfrågan på traditionella produkter med speciella egenskaper kan vara till stort gagn för landsbygdens näringsliv, särskilt i mindre gynnade eller avlägset belägna trakter, både genom att jordbrukarnas inkomster förbättras och genom att avfolkning förebyggs i dessa trakter.

(3) För att den inre marknaden för livsmedel skall fungera bra bör näringsidkarna förses med medel som gör det möjligt för dem att höja marknadsvärdet på sina produkter samtidigt som de skyddar konsumenterna mot obehöriga förfaranden och garanterar handel på rättvisa villkor.

(4) I rådets förordning (EEG) nr 2082/92 av den 14 juli 1992 om särartsskydd för jordbruksprodukter och livsmedel[2] definieras särartsskyddet, och beteckningen ”garanterad traditionell specialitet” införs i kommissionens förordning (EEG) nr 1848/93[3], där tillämpningsföreskrifter fastställs för förordning (EEG) nr 2082/92. Särartsskyddet, som oftast innebär användning av beteckningen ”garanterad traditionell specialitet”, gör det möjligt att tillgodose konsumenternas efterfrågan på traditionella produkter med särskilda egenskaper. Med den mångfald produkter som erbjuds på marknaden och det överflöd av information som lämnas om dem måste konsumenterna för att kunna träffa bättre val förses med klar och koncis information om dessa egenskaper.

(5) För tydlighets skull bör ”särartsskydd” inte längre användas utan endast beteckningen ”garanterad traditionell specialitet” som är lättare att förstå, och för att klargöra syftet med förordningen för producenter och konsumenter bör specialiteten preciseras och en definition av termen ”traditionell” införas.

(6) Vissa producenter önskar utvinna ett högre marknadsvärde ur sina traditionella jordbruksprodukter eller livsmedel, eftersom dessa har egenskaper som skiljer dem från andra liknande produkter. För att skydda konsumenten bör den deklarerade särarten underkastas kontroll. Ett system som gör att producenterna kan göra ett livsmedels kvalitet känd inom hela gemenskapen måste innefatta garantier för att uppgifterna om kvalitet, då systemet åberopas i handeln, verkligen är underbyggda.

(7) Märkningen av jordbruksprodukter och livsmedel är underkastad de allmänna regler som anges i Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/13/EG av den 20 mars 2000 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om märkning och presentation av livsmedel samt om reklam för livsmedel.[4] Med tanke på deras egenskaper bör det emellertid fastställas särskilda kompletterande bestämmelser för garanterade traditionella specialiteter. För att göra det lättare att identifiera garanterade traditionella specialiteter inom EU bör det bli obligatoriskt att använda tillämpliga beteckningar och symboler i märkningen, med reservation för en rimlig tidsfrist så att aktörerna hinner anpassa sig till detta obligatorium.

(8) För att garantera att jordbruksprodukterna och livsmedlen i fråga genomgående har de uppgivna särskilda egenskaperna måste grupper av producenter själva definiera egenskaperna i en produktspecifikation. Det finns möjlighet för producenter i tredjeländer att registrera en garanterad traditionell specialitet.

(9) Det bör finnas en trovärdig kontroll av de garanterade traditionella specialiteter som åtnjuter skydd inom EU, grundad på Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 882/2004 av den 29 april 2004 om offentlig kontroll för att säkerställa kontrollen av efterlevnaden av foder- och livsmedelslagstiftningen samt bestämmelserna om djurhälsa och djurskydd[5] och på ett kontrollsystem som säkerställer att producenterna uppfyller kraven i produktspecifikationen innan jordbruksprodukter och livsmedel saluförs.

(10) För att kunna utnyttja skyddet bör de garanterade traditionella specialiteterna registreras på gemenskapsnivå. Registreringen skall också ge information om produkten eller livsmedlet till dem som bedriver handel och till konsumenterna.

(11) De nationella myndigheterna i de berörda medlemsstaterna skall granska varje ansökning om registrering med iakttagande av EU:s minimiregler med möjlighet att göra invändningar på nationell nivå för att garantera att den berörda jordbruksprodukten eller det berörda livsmedlet verkligen är traditionellt och har de särskilda egenskaperna. Därefter bör kommissionen göra en granskning med syftet att garantera ett enhetligt tillvägagångssätt för de ansökningar som översänds från medlemsstaterna och de ansökningar om registrering som lämnas in av producenter i tredjeland.

(12) För att göra registreringsförfarandena effektivare bör man undvika att tvingas behandla obehöriga och ogrundade invändningar, och det bör anges kriterier enligt vilka kommissionen skall bedöma om inlämnade invändningar får tas upp till prövning eller inte. Berörda medborgare i tredjeländer har samma rättighet att göra invändningar som producenterna inom EU och enligt samma kriterier. Att dessa kriterier är uppfyllda inom EU bör styrkas. Enligt erfarenhet kan tidsfristen för att göra invändningar och för samråd med medlemsstaterna behöva anpassas i de fall som en ansökning möter motstånd.

(13) Det behövs föreskrifter som säkerställer att befintliga immateriella rättigheter fortsätter att gälla.

(14) För att inte skapa orättvisa konkurrensvillkor måste varje producent, inklusive producenter i tredjeland, få rätt att använda antingen en registrerad benämning tillsammans med en officiell beteckning och, i tillämpliga fall en gemenskapssymbol, eller en benämning som har registrerats som sådan, i den mån som den jordbruksprodukt eller det livsmedel som producenten producerar eller förädlar uppfyller kraven i produktspecifikationen i fråga och det kontrollorgan som åberopas är ett kontrollorgan enligt bestämmelserna i den här förordningen.

(15) För att bli lockande för producenterna att använda och trovärdig för konsumenterna måste uppgifterna om särskilda egenskaper hos en jordbruksprodukt eller ett livsmedel vara rättsligt skyddad och underkastad offentlig kontroll.

(16) Om det visar sig att det för en garanterad traditionell specialitet under en fastställd tidsperiod inte har anmälts något kontrollorgan till kommissionen och det följaktligen inte förekommer någon produktion enligt produktspecifikationen bör registreringen tas bort.

(17) De åtgärder som är nödvändiga för att genomföra denna förordning bör antas i enlighet med rådets beslut 1999/468/EG av den 28 juni 1999 om de förfaranden som skall tillämpas vid utövandet av kommissionens genomförandebefogenheter[6].

(18) Den här förordningen bör, med tanke på handläggningen av registreringen, innehålla bestämmelser som kan tillämpas på ansökningar om registrering som har kommit in till kommissionen innan den träder i kraft. En anpassning är nödvändig i de privata organen för kontroll och märkning av jordbruksprodukter och livsmedel som märks med beteckningen ”garanterad traditionell specialitet”, och aktörerna bör få en rimlig tidsfrist för detta.

(19) Av tydlighets- och öppenhetsskäl bör förordning (EEG) nr 2082/92 upphävas och ersättas med en ny förordning.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1 Tillämpningsområde

1. I denna förordning fastställs regler för hur godkännande som garanterad traditionell specialitet kan ges för

a) jordbruksprodukter av de slag som är förtecknade i bilaga I till fördraget och som är avsedda som livsmedel och

b) livsmedel förtecknade i bilaga I till denna förordning.

Bilaga I till denna förordning får ändras i enlighet med förfarandet i artikel 18.2.

2. Denna förordning skall tillämpas utan att påverka andra särskilda gemenskapsregler.

3. Europaparlamentets och rådets direktiv 98/34/EG[7] skall inte tillämpas på de garanterade traditionella specialiteter som avses i den här förordningen.

Artikel 2 Definitioner

1. I denna förordning avses med:

a) särart : den eller de egenskaper som klart skiljer en jordbruksprodukt eller ett livsmedel från liknande jordbruksprodukter eller livsmedel som hör till samma kategori,

b) traditionell : som påvisats förekomma på gemenskapsmarknaden sedan minst en mansålder,

c) garanterad traditionell specialitet : en traditionell jordbruksprodukt eller ett traditionellt livsmedel som på grund av sin särart har godkänts av gemenskapen genom registrering enligt denna förordning,

d) grupp : en organisation av producenter av samma jordbruksprodukt eller samma livsmedel, oberoende av gruppens juridiska form eller sammansättning.

2. Den egenskap eller de egenskaper som avses i punkt 1 a kan vara förknippade med inre egenskaper hos produkten, t.ex. fysiska, kemiska, mikrobiologiska eller organoleptiska egenskaper, med en produkts produktions- eller beredningsmetod eller med särskilda förhållanden som skall föreligga vid produktionen eller bearbetningen.

En jordbruksprodukts eller ett livsmedels presentation skall inte anses vara en egenskap enligt punkt 1 a.

Den särart som avses i punkt 1 a får inte begränsas till en kvalitativ eller kvantitativ sammansättning.

Andra intressenter får ingå i grupper enligt punkt 1 d.

Artikel 3 Register

Kommissionen skall föra ett uppdaterat register över godkända garanterade traditionella specialiteter enligt denna förordning.

Två förteckningar skall ingå i registret beroende på om produktens eller livsmedlets benämning är förbehållen de producenter som följer produktspecifikationen eller inte.

Artikel 4 Krav på produkter och benämningar

1. För att en produkt skall få upptas i det register som avses i artikel 3 måste den antingen framställas med hjälp av traditionella råmaterial eller kännetecknas av traditionell sammansättning eller ha odlats eller förädlats på ett sätt som återspeglar traditionellt bruk vad gäller odling eller förädling.

En jordbruksprodukt eller ett livsmedel vars särart består i att den har ett särskilt geografiskt ursprung får inte registreras enligt denna förordning. Det är dock tillåtet att använda geografiska beteckningar.

2. För att få registreras måste benämningen uppfylla åtminstone ett av följande villkor:

a) den skall själv vara särskiljande,

b) den skall uttrycka särarten hos jordbruksprodukten eller livsmedlet.

Den benämning som avses i första stycket led a skall vara av traditionellt slag och följa nationella föreskrifter eller ha vunnit hävd.

En benämning som anger särart på det sätt som avses i första stycket led b får dock inte registreras i följande fall:

a) den avser endast allmänna påståenden om en kategori jordbruksprodukter eller livsmedel eller avser en kategori som omfattas av särskild gemenskapslagstiftning,

b) den är vilseledande t. ex. genom att den avser en självklar egenskap hos produkten eller genom att den inte svarar mot produktspecifikationen och följaktligen kan förmodas vilseleda konsumenten när det gäller produktens egenskaper.

Artikel 5 Immateriella rättigheter

1. En produkt får inte registreras som garanterad traditionell specialitet om samma benämning eller en liknande benämning används som registrerat varumärke för identiska eller liknande produkter, om det finns risk för förväxling eller om benämningen utgör en geografisk beteckning inom gemenskapen.

2. En benämning på en växtsort eller en djurras får användas i benämningen på en garanterad traditionell specialitet på villkor att det inte innebär vilseledande uppgifter om produktens egenskaper.

Artikel 6 Produktspecifikation

1. För att beteckningen ”garanterad traditionell specialitet” skall få användas måste en jordbruksprodukt eller ett livsmedel överensstämma med en produktspecifikation.

2. Produktspecifikationen skall innehålla

a) uppgift om den benämning som avses i artikel 4.2 på ett eller flera språk, uppgift om gruppen har ansökt om registrering med eller utan förebehåll för benämningen och om den har begärt att få använda sig av de bestämmelser som anges i artikel 13.3,

b) en beskrivning av de viktigaste fysiska, kemiska, mikrobiologiska eller organoleptiska egenskaperna hos jordbruksprodukten eller livsmedlet,

c) en beskrivning av den produktionsmetod som producenterna skall följa, inbegripet typ av råvara och egenskaper hos råvarorna eller hos de ingredienser som används samt den metod som används vid beredningen av jordbruksprodukten eller livsmedlet,

d) de särskilda egenskaper som särarten kännetecknas av och, i tillämpliga fall, det referenssystem som används,

e) de särskilda egenskaper som styrker att produkten är traditionell enligt artikel 4.1 första stycket,

f) de minimikrav och de kontrollförfaranden som gäller för särarten.

Artikel 7 Registreringsansökning

1. Bara en grupp har rätt att begära registrering av en jordbruksprodukts eller ett livsmedels särart.

Flera olika grupper från medlemsstater eller tredjeländer får lämna in en gemensam ansökning.

2. En grupp får endast lämna in ansökning om registrering av jordbruksprodukter eller livsmedel som den producerar.

3. En ansökning om registrering skall innehålla

a) namn på den ansökande gruppen,

b) den produktspecifikation som avses i artikel 6,

c) dokument som styrker den särskilda traditionella karaktären,

d) uppgifter om de kontrollorgan som föreskrivs i artikel 15.

4. Om gruppen har sitt säte i en medlemsstat skall ansökningen lämnas in hos den behöriga myndigheten i den medlemsstaten.

Medlemsstaten skall på lämpligt sätt granska ansökningen för att avgöra om den är motiverad och uppfyller villkoren i denna förordning.

5. Medlemsstaten skall vid den granskning som avses i punkt 4 andra stycket anordna ett förfarande där invändningar kan göras på nationell nivå; tillräcklig offentlighet skall ges åt ifrågavarande ansökning och en rimlig tidsfrist skall fastställas under vilken alla som är berörda och är medborgare eller har verksamhet i medlemsstaten kan göra invändningar mot ansökningen.

Medlemsstaterna skall bedöma om invändningarna kan tas upp till prövning enligt de kriterier som avses i artikel 9.3 första stycket.

6. Om de krav som anges i artiklarna 4–6 är uppfyllda skall den behöriga myndigheten till kommissionen vidarebefordra följande uppgifter:

- namn på den ansökande gruppen,

- den produktspecifikation som avses i artikel 6,

- uppgifter om de kontrollorgan som föreskrivs i artikel 15,

- en förklaring från medlemsstaten att den ansökning som lämnats in av gruppen uppfyller villkoren i denna förordning och i de tillämpningsföreskrifter som fastställts.

7. Om en ansökning om registrering av en jordbruksprodukt eller ett livsmedel kommer från en grupp i ett tredjeland skall den ställas till kommissionen antingen direkt eller genom de behöriga myndigheterna i tredjelandet, och den skall innehålla de uppgifter som anges i punkt 3.

8. De dokument som lämnas in till kommissionen enligt denna artikel skall avfattas på ett av gemenskapens officiella språk eller åtföljas av en bestyrkt översättning till ett av gemenskapens officiella språk.

Artikel 8 Kommissionens granskning

1. Kommissionen skall granska ansökningen för att fastställa om den är motiverad och uppfyller villkoren i denna förordning.

Kommissionen skall offentliggöra en förteckning över de benämningar för vilka en ansökning om registrering har gjorts och det datum då ansökningarna inkom till kommissionen.

2. Om kommissionen finner att villkoren i denna förordning är uppfyllda skall den i Europeiska unionens officiella tidning offentliggöra den produktspecifikation som avses i artikel 6 och de uppgifter om den ansökande gruppen och kontrollorganen som avses i artikel 15.

I annat fall skall kommissionen avslå ansökningen om registrering enligt det förfarande som avses i artikel 18.3.

Artikel 9 Invändningar

1. Inom en tidsfrist av fyra månader från den dag då det offentliggörande i Europeiska unionens officiella tidning som avses i artikel 8.2 första stycket har ägt rum, får andra medlemsstater och tredjeländer göra invändningar mot den avsedda registreringen genom att till kommissionen lämna in en motiverad förklaring.

2. Fysiska eller juridiska personer som är direkt och individuellt berörda och är medborgare eller har verksamhet i en annan medlemsstat än den i vilken ansökningen om registrering har gjorts eller som är medborgare i eller har verksamhet i ett tredjeland får även göra invändningar genom att till kommissionen lämna in en motiverad förklaring.

För fysiska och juridiska personer som är medborgare eller har verksamhet i en medlemsstat skall förklaringen lämnas in till den behöriga myndigheten i den medlemsstaten inom en tidsfrist som medger att invändningar görs enligt punkt 1.

För fysiska och juridiska personer som är medborgare eller har verksamhet i ett tredjeland skall förklaringen antingen lämnas in direkt till kommissionen eller genom de behöriga myndigheterna i det tredjelandet inom den tidsfrist som fastställs i punkt 1.

3. Endast sådana förklaringar får tas upp till prövning som har lämnats in till kommissionen inom den tidsfrist som fastställs i punkt 1 och som påvisar

a) antingen att de villkor som anges i artiklarna 2, 4 eller 5 inte är uppfyllda eller,

b) om det rör sig om en ansökning enligt artikel 13.2, att benämningen används lagligt, erkänt och ekonomiskt betydelsefullt för liknande jordbruksprodukter eller livsmedel.

Kommissionen skall undersöka om invändningarna kan tas upp till prövning.

Det skall styrkas att de kriterier som avses i första stycket är uppfyllda och har bedömts efter förhållandena i gemenskapen.

4. Om kommissionen inte erhåller någon invändning som kan tas upp till prövning enligt punkt 3, skall den registrera den garanterade traditionella specialiteten.

Registreringen skall offentliggöras i Europeiska unionens officiella tidning .

5. Om en invändning kan tas upp till prövning enligt punkt 3 skall kommissionen bjuda in parterna till lämpliga överläggningar.

Om en förlikning mellan parterna kommer till stånd inom en tidsfrist på sex månader skall parterna underrätta kommissionen om alla aspekter som har lett fram till förlikningen, inbegripet yttrandena från den sökande och den som gjort invändningar. Om de uppgifter som har offentliggjorts enligt artikel 8.2 inte har undergått några förändringar eller om de har undergått bara små förändringar skall kommissionen förfara enligt punkt 4 i den här artikeln. I annat fall skall den på nytt göra den granskning som avses i artikel 8.1.

Om ingen förlikning har träffats, skall kommissionen fatta beslut i enlighet med det förfarande som avses i artikel 18.3, med beaktande av traditionell skälig praxis och av den faktiska risken för förväxling.

Beslutet skall offentliggöras i Europeiska unionens officiella tidning .

6. De dokument som lämnas in till kommissionen enligt denna artikel skall avfattas på ett av gemenskapens officiella språk eller åtföljas av en bestyrkt översättning till ett av gemenskapens officiella språk.

Artikel 10 Upphävande av registrering

Kommissionen får besluta att upphäva registreringen av en garanterad traditionell specialitet om, efter en tidsfrist som det skall beslutas om, inget kontrollorgan har anmälts enligt artikel 15, för denna produkt.

Artikel 11 Ändringar av produktspecifikationen

1. En medlemsstat får ansöka om en ändring av produktspecifikationen på begäran av en grupp av producenter av en garanterad traditionell specialitet som är verksam i medlemsstaten, och en sådan ansökning får även göras av en grupp av producenter av en garanterad traditionell specialitet som är verksam i ett tredjeland. I det senare fallet skall ansökningen skickas till kommissionen, antingen direkt eller genom de behöriga myndigheterna i tredjelandet.

Det skall framgå av ansökningen att det finns ett befogat ekonomiskt intresse att genomföra ändringarna, vilka ändringar som begärs och en motivering för dessa.

En ansökning om godkännande av en förändring skall handläggas enligt förfarandet i artiklarna 7–9. Om de föreslagna förändringarna är små får kommissionen besluta om godkännande utan att följa förfarandet i artikel 8.2 och artikel 9.

2. Medlemsstatens behöriga myndigheter skall se till att offentliggörandet blir känt av varje producent eller förädlare som tillämpar den produktspecifikation som ansökningen om ändring gäller. Utöver de invändningar som avses i artikel 9.3 får sådana invändningar tas upp till prövning i vilka det påvisas ett ekonomiskt intresse av att producera den garanterade traditionella specialiteten.

Artikel 12 Beteckning och symbol

1. Endast de producenter som följer produktspecifikationen får använda beteckningen ”garanterad traditionell specialitet” i märkningen, reklamen eller dokumentationen av en jordbruksprodukt eller ett livsmedel.

2. Om beteckningen ”garanterad traditionell specialitet” används i märkningen av en jordbruksprodukt eller ett livsmedel som bereds inom gemenskapen skall den registrerade benämningen, beteckningen ”garanterad traditionell specialitet” eller förkortningen ”GTS” och den tillämpliga gemenskapssymbolen användas.

3. Det skall vara frivilligt att använda de beteckningar som anges i punkt 2 i märkningen av garanterade traditionella specialiteter som produceras utanför gemenskapen.

Artikel 13 Bestämmelser om benämningar som registreras

1. Från och med den dag då det offentliggörande som avses artikel 9.4 har ägt rum får den benämning som har registrerats enligt artikel 3 för en jordbruksprodukt eller ett livsmedel som motsvarar produktspecifikationen för en garanterad traditionell specialitet användas endast enligt bestämmelserna i artikel 12. De benämningar som registreras får trots detta fortsätta att användas i märkningen av produkter som inte motsvarar den registrerade produktspecifikationen men utan att den tillämpliga gemenskapssymbolen och beteckningen ”garanterad traditionell specialitet” eller förkortningen GTS används.

2. En garanterad traditionell specialitet får dock registreras med förbehåll för en benämning som gäller för en jordbruksprodukt eller ett livsmedel som motsvarar en offentliggjord produktspecifikation på villkor att gruppen har framfört en begäran om detta vid ansökningen om registrering och att det enligt förfarandet i artikel 9 inte framgår att benämningen används lagligt, erkänt och ekonomiskt betydelsefullt för liknande jordbruksprodukter eller livsmedel. Från dagen för det offentliggörande som föreskrivs i artikel 9.4 får benämningen inte längre användas i märkningen av liknande jordbruksprodukter som inte motsvarar en registrerad produktspecifikation, även om den inte åtföljs av beteckningen ”garanterad traditionell specialitet”, förkortningen GTS eller den tillämpliga gemenskapssymbolen.

3. För de benämningar för vilka ansökning om registrering görs på bara ett språk får gruppen i produktspecifikationen ange att produkten vid saluföringen, förutom produktbenämningen på ursprungsspråket, på andra språk även får märkas med en uppgift om att produkten har framställts enligt traditionen i regionen i den medlemsstat eller det tredjeland varifrån ansökningen kommer.

Artikel 14 Kontrollsystem

1. Medlemsstaterna skall säkerställa att det kontrollsystem som föreskrivs i förordning (EG) nr 882/2004 tillämpas på de aktörer som den här förordningen gäller för.

2. Medlemsstaterna skall inbegripa de aktörer som den här förordningen gäller för i sina fleråriga nationella kontrollplaner enligt artiklarna 41–43 i förordning (EG) nr 882/2004 och i de årliga rapporter som förskrivs i artikel 44 i den förordningen.

3. Enligt artikel 4 i förordning (EG) nr 882/2004, skall medlemsstaterna utse en central behörig myndighet med särskilt ansvar för hur kontrollsystemet tillämpas på kontroller som görs med anledning av den här förordningen.

Artikel 15 Kontroll av att aktörerna följer produktspecifikationen

1. För att före saluföringen utföra kontroller av att produktspecifikationerna följs av de berörda aktörerna får den behöriga myndighet som avses i artikel 14.3 utse ett eller flera offentliga kontrollorgan eller överlåta dessa kontroller till ett eller flera privata kontrollorgan.

Enligt artikel 7.3 d skall ansökningen om registrering innehålla uppgifter om ett eller flera organ som skall kontrollera de aktuella jordbruksprodukterna eller livsmedlen.

Om produktionen sker i ett tredjeland skall det i ansökningen om registrering finnas uppgift om ett eller fler privata eller offentliga organ som utför de kontroller som avses i första stycket.

2. De privata kontrollorgan som avses i punkt 1 skall vara ackrediterade enligt normen EN 45011 eller en likvärdig norm.

3. De offentliga eller privata kontrollorgan som avses i punkt 1 skall ha befogenhet att se till att denna förordning följs, i tillämpliga fall även genom sanktionsåtgärder om det konstateras att en jordbruksprodukt eller ett livsmedel som uppges vara en garanterad traditionell specialitet inte uppfyller kraven i produktspecifikationen.

4. Varje medlemsstat skall till kommissionen anmäla namn och kontaktuppgifter för de behöriga myndigheter som avses i artikel 14.3, för eventuella andra offentliga organ som utsetts att utföra kontrollerna och för de privata kontrollorgan som fått kontrollansvar enligt punkt 1 första stycket, samt även vilket ansvarsområde dessa organ har och eventuella förändringar i dessa uppgifter.

För producenter i ett tredjeland skall gruppen, och i de fall ingen grupp finns, producenten, direkt eller genom myndigheterna i det berörda tredjelandet till kommissionen lämna de uppgifter som anges i första stycket.

Kommissionen skall offentliggöra de uppgifter som anges i första och andra styckena, periodiskt uppdaterade.

5. Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som behövs för att en producent som följer bestämmelserna i den här förordningen skall kunna kontrolleras av de organ som anges i denna artikel.

6. De kostnader som härrör från kontroller enligt denna artikel skall bäras av de aktörer som berörs av dessa kontroller.

Artikel 16 Anmälan från producenter till kontrollorgan

1. Producenter i en medlemsstat som avser att för första gången producera en garanterad traditionell specialitet skall, även om de tillhör den grupp som inledningsvis lämnat in ansökningen, i god tid anmäla detta till den myndighet eller det kontrollorgan som utsetts av den medlemsstat där producenten är verksam, enligt uppgift från den behöriga myndighet som avses i artikel 14.3.

2. Producenter i ett tredjeland som avser att för första gången producera en garanterad traditionell specialitet skall, även om de tillhör den grupp som inledningsvis lämnat in ansökningen, i god tid anmäla detta till en myndighet eller ett kontrollorgan, enligt uppgift från den behöriga myndigheten i tredjelandet eller eventuellt från producentgruppen.

3. Myndigheten eller kontrollorganet skall se till att producenten följer de offentliggjorda uppgifterna om produkten innan denna saluförs.

Artikel 17 Skydd

1. Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som behövs för att säkerställa lagligt skydd mot missbruk eller vilseledande bruk av beteckningen ”garanterad traditionell specialitet” och av den tillämpliga gemenskapssymbolen och även mot andra tänkbara imitationer av benämningar som är registrerade och skyddade enligt artikel 13.

2. Registrerade benämningar skall skyddas mot allt bruk som är ägnat att vilseleda allmänheten, däribland bruk som felaktigt kan inge föreställningen att en jordbruksprodukt eller ett livsmedel är en ”garanterad traditionell specialitet” som har godkänts av gemenskapen.

3. Medlemsstaterna skall vidta alla åtgärder som är lämpliga för att se till att de varubeskrivningar som används på nationell nivå inte ger anledning till förväxling med benämningar som är registrerade och skyddade i enlighet med artikel 13.2.

Artikel 18 Kommittén för garanterade traditionella specialiteter

1. Kommissionen skall biträdas av ständiga kommittén för garanterade traditionella specialiteter som skall bestå av företrädare för medlemsstaterna och ha en företrädare för kommissionen som ordförande.

2. När det hänvisas till denna punkt skall artiklarna 5 och 7 i beslut 1999/468/EG tillämpas.

Den tid som avses i artikel 5.6 i beslut 1999/468/EG skall vara tre månader.

3. När det hänvisas till denna punkt skall artiklarna 4 och 7 i beslut 1999/468/EG tillämpas.

Den tid som avses i artikel 4.3 i beslut 1999/468/EG skall vara tre månader.

4. Kommittén skall själv anta sin arbetsordning.

Artikel 19 Tillämpningsföreskrifter och övergångsbestämmelser

1. Tillämpningsföreskrifter för den här förordningen skall utfärdas i enlighet med det förfarande som avses i artikel 18.2. Dessa skall särskilt inbegripa

a) bestämmelser om uppgifter som skall ingå i produktspecifikationen enligt artikel 6.2,

b) bestämmelser om ansökningsförfarandena enligt artikel 7.1 från grupper i medlemsstaterna eller i tredjeländer,

c) bestämmelser om hur ansökningar om registrering enligt artikel 7.3 och 7.7 och ansökningar om ändring enligt artikel 11 skall lämnas in till kommissionen,

d) bestämmelser om registret över garanterade traditionella specialiteter enligt artikel 3,

e) bestämmelser om invändningar enligt artikel 9, inbegripet bestämmelser om lämpligt samråd mellan berörda parter,

f) bestämmelser om upphävande av registrering av en garanterad traditionell specialitet enlig artikel 10,

g) bestämmelser om beteckningar och symbol enligt artikel 12,

h) bestämmelser om små ändringar enligt artikel 11.1 fjärde stycket,

i) likvärdiga standarder för kontrollorganen enligt artikel 15.2,

j) bestämmelser om villkor för kontroll av att aktörerna följer produktspecifikationerna enligt artikel 15.

2. De benämningar som redan finns registrerade enligt förordning (EEG) nr 2082/92 när den här förordningen träder i kraft skall automatiskt föras in i det register som avses i artikel 3. De produktspecifikationer som motsvarar dessa skall likställas med produktspecifikationer enligt artikel 6.1.

3. Kommissionen skall enligt det förfarande som avses i artikel 18.2 anta en förordning om övergångsbestämmelser från de regler som gäller enligt förordning (EEG) nr 2082/92 till dem som gäller enligt den här förordningen. Denna förordning om övergångsbestämmelser skall särskilt ange vilka förfaranden som skall följas för att möjliggöra en effektiv analys av ansökningar om registrering som har gjorts enligt förordning (EEG) nr 2082/92 och inte har hunnit avgöras. Dessa förfaranden får inbegripa en skyldighet för dem som lämnat in en ansökning att tillhandahålla kompletterande uppgifter inom en tidsfrist som skall fastställas.

Artikel 20 Avgifter

Medlemsstaterna får ta ut en administrativ avgift för att täcka de omkostnader som uppstår vid granskning av registreringsansökningar, invändningar och ändringar enligt denna förordning.

Artikel 21

Förordning (EEG) nr 2082/92 skall upphöra att gälla.

Hänvisningar till den upphävda förordningen skall anses som hänvisningar till denna förordning och skall läsas i enlighet med jämförelsetabellen i bilaga II.

Artikel 22

Denna förordning träder i kraft den tjugonde dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning .

De bestämmelser som avses artikel 12.2 skall dock tillämpas från och med den 1 maj 2007.

Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.

Utfärdad i Bryssel den

På rådets vägnar

Ordförande

BILAGA I

Livsmedel som avses i artikel 1.1 b

- Öl

- choklad och andra livsmedelsberedningar innehållande kakao

- konfektyr, matbröd, kaffebröd, kakor, skorpor och andra bakverk

- pastaprodukter, även kokta eller fyllda

- färdiglagad mat

- färdigberedda kryddade såser

- soppor och buljonger

- drycker framställda av växtextrakter

- glass och sorbet.

BILAGA II

Jämförelsetabell

Förordning (EEG) nr 2082/92 | Denna förordning |

Artikel 1.1 första stycket | Artikel 1.1 första stycket |

Artikel 1.1 andra stycket | Artikel 1.1 andra stycket |

Artikel 2.2 och 2.3 | Artikel 2.2 och 2.3 |

Artikel 2.1 första stycket | Artikel 2.1 a |

Artikel 2.1 andra stycket | Artikel 2.2 andra stycket |

Artikel 2.1 tredje stycket | Artikel 2.2 tredje stycket |

Artikel 2.2 första stycket | Artikel 2.1 d |

Artikel 2.2 andra stycket | Artikel 2.2 fjärde stycket |

Artikel 2.3 | Artikel 2.1 c |

– | Artikel 2.1 b |

– | Artikel 2 första stycket |

Artikel 3 | Artikel 3 |

Artikel 4 första stycket | Artikel 4 första stycket |

Artikel 4.2 | Artikel 4.1 andra stycket |

Artikel 5.1 | Artikel 4.2 första stycket |

Artikel 5.2 | Artikel 4.2 tredje stycket |

Artikel 5.3 | Artikel 4.2 andra stycket första meningen |

Artikel 5.4 | Artikel 4.1 andra stycket andra meningen |

– | Artikel 5 |

Artikel 6.1 | Artikel 6.1 |

Artikel 6.2 | Artikel 6.2 |

Artikel 7.1 | Artikel 7.1 |

– | Artikel 7.2 |

Artikel 7.3 | Artikel 7.6 |

– | Artikel 7.7 och 7.8 |

Artikel 7.2 | Artikel 7.3 |

– | Artikel 7.4 och 7.5 |

– | Artikel 8.1 |

Artikel 8.1 första stycket | – |

Artikel 8.1 andra stycket | Artikel 8.2 första stycket |

Artikel 8.2 | – |

Artikel 8.3 | Artikel 9.1 och 9.2 |

– | Artikel 9.3 |

Artikel 9.1 | Artikel 9.4 |

Artikel 9.2 | Artikel 9.5 |

Artikel 10 | Artikel 10 |

Artikel 11.1 | Artikel 11.1 första stycket |

Artikel 11.2 första stycket | Artikel 11.1 tredje stycket |

– | Artikel 11.1 andra stycket |

Artikel 11.2 andra stycket | Artikel 11.2 |

Artikel 11.3 och 11.4 | – |

Artikel 12 | Artikel 19.1 g |

Artikel 13.1 | Artikel 13.1 |

Artikel 13.2 | Artikel 13.2 |

– | Artikel 13.3 |

Artikel 14 | Artiklarna 14 och 15 |

Artikel 15.1 | Artikel 12.1 |

– | Artikel 12.2 och 12.3 |

Artikel 15.2 | Artikel 16.1 |

Artikel 15.3 | Artikel 16.3 |

Artikel 16 | – |

Artikel 17 | Artikel 17.1 och 17.2 |

Artikel 18 | Artikel 17.3 |

Artikel 19 | Artikel 18 |

Artikel 20 | Artikel 19 |

Artikel 21 | – |

– | Artikel 21 |

Artikel 22 | Artikel 22 |

Bilaga | Bilaga I |

– | Bilaga II |

[1] EUT C …, …, s. ….

[2] EGT L 208, 24.7.1992, s. 9. Förordningen senast ändrad genom förordning (EG) nr 806/2003 (EUT L 122, 16.5.2003, s. 1).

[3] EGT L 168, 10.7.1993, s. 35. Förordningen senast ändrad genom förordning (EG) nr 2167/2004 (EUT L 371, 18.12.2004, s. 8).

[4] EGT L 109, 6.5.2000, s. 29. Direktivet senast ändrat genom direktiv 2003/89/EG (EUT L 308, 25.11.2003, s. 15).

[5] EUT L 165, 30.4.2004, s. 1. Rättad version i EUT L 191, 28.5.2004, s. 1).

[6] EGT L 184, 17.7.1999, s. 23.

[7] EGT L 204, 21.7.1998, s. 37.