A4-0338/97

Resolution om kommissionens arbetsdokument om externa aspekter på den ekonomiska och monetära unionen (SEK(97)0803 - C4-0265/97)

Europaparlamentet utfärdar denna resolution

- med beaktande av kommissionens arbetsdokument (SEK(97)0803 - C4-0265/97),

- med beaktande av artikel 109 i EU-fördraget,

- med beaktande av ordförandeskapets slutsatser från toppmötet i Amsterdam i juni 1997,

- med beaktande av betänkandet från utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik och yttrandet från utskottet för externa ekonomiska förbindelser (A4-0338/97), och med beaktande av följande:

A. Hur internationell en valuta är beror på i vilken utsträckning den accepteras i det egna landet och utomlands som betalningsmedel, som beräkningsenhet och som värdebevarare.

B. Införandet av den gemensamma valutan kommer att fullborda upprättandet av världens största enhetliga marknad med en högre grad av öppenhet än i Förenta staterna och Japan (exportandelen av EU:s BNP kommer att uppgå till 15,1 % jämfört med 11,9 % för USA och 10,6 % för Japan), även om den är betydligt lägre än i vissa medlemsstater idag (i genomsnitt 29,2 %).

C. Den gemensamma valutan kommer att skapa en av världens största finansiella marknader, där en utveckling mot exempelvis avskaffande av skillnader i avkastning mellan statsobligationer med en tioårig löptid kommer att ske.

D. Eurons globala ställning som valuta i det internationella betalningssystemet och som officiell reservvaluta kommer att vara avhängig av å ena sidan den underliggande ekonomins storlek, styrka, stabilitet, öppenhet och den därmed sammanhängande volymen av världshandeln - samtliga dessa faktorer framträder automatiskt om man helt enkelt adderar befintliga storheter hos sannolika EMU-medlemmar - och å andra sidan bredden, djupet och likviditeten hos eurons kapitalmarknader, som måste utvecklas då den monetära unionen införts.

E. För eurons globala ställning är en konsolidering av en integrerad kapitalmarknad för euron med ovan nämnda särdrag av avgörande betydelse, i synnerhet eftersom de övriga avgörande faktorerna redan är givna, om än på ett oordnat sätt för närvarande.

F. Konsolideringen av en sådan marknad på europeisk nivå förutsätter att såväl privata banker och värdepappershandeln som offentliga tillsynsmyndigheter gör ansträngningar när det gäller sammankoppling och samverkan mellan befintliga kapitalmarknader i Europa.

G. Den gemensamma valutan kommer att förstärka utvecklingen mot en synkronisering av ekonomiska cykler på grund av de konvergenskriterier som ställts upp för tillträde till det gemensamma valutaområdet och på grund av den stabilitetsinriktade politik Europeiska centralbanken (ECB) och medlemsstaterna kommer att vara skyldiga att föra samt eftersom den gemensamma valutan av denna anledning kommer att vara mindre känslig för valutakursförändringar.

H. Under perioden omedelbart efter det att euron införts, kan växelkursen vara instabil på grund av att globala investeringsinstitutioner uppför sig på ett oförutsägbart sätt:

- det finns en risk för att denna instabila period kommer att bestå rätt länge, eftersom det faktum att de europeiska valutornas fluktuation försvinner sannolikt kommer att ersättas av att eurons fluktuation ökar,

- för att åtgärda denna risk är det nödvändigt att säkerställa ökad trovärdighet för euron,

- denna trovärdighet grundar sig på förenlighet med de konvergenskriterier som fastställs i fördraget och förenlighet med de bestämmelser som fastställts genom tillväxts- och stabilitetspakten, samt på ECB:s fasta, institutionella åtagande om prisstabilitet,

- därför är det onödigt att ECB för en överdrivet restriktiv penningpolitik för att säkerställa eurons trovärdighet,

I. Långsiktigt kommer eurons växelkurs att vara beroende av grundläggande ekonomiska faktorer (tillväxt, inflation, betalningsbalans och statsfinansiell situation) och förväntningarna om hur dessa faktorer utvecklas i unionen, men även inom de andra stora valutaområdena, framför allt dollarområdet.

J. Det är således mycket viktigt att eurons växelkurs i förhållande till dollarn och yenen bevaras på en nivå som motsvarar en grundläggande jämvikt på lång sikt, utan att ge upphov till recessionsmässiga effekter (på grund av en alltför hög kurs) eller inflatoriska effekter (på grund av en alltför låg kurs).

K. Detta förhindrar således EMU att föra en konkurrenspolitik genom att manipulera växelkursen, men utesluter även «gynnsamma försummelser» vad gäller de störningar som orsakas av externa aktörer eller händelser, och i praktiken kommer sådana störningar fortsättningsvis att uppträda så länge som systematisk internationell samordning saknas.

L. Det ovannämnda utgör ett problem, nämligen ansvaret för nödvändiga interventioner i justeringssyfte, varvid det är uppenbart att kortfristiga fluktuationer bör hanteras av ECB, medan långvarigare missförhållanden är en fråga för unionens allmänna politiska ansvar.

M. Artikel 109 i fördraget anger endast mycket vaga riktlinjer för hur politiken för eurons växelkurs skall utformas. Artikeln är inriktad på förfaranden för inträde i ett växelkurssystem i förhållande till en eller flera valutor i tredje land samt ger rådet befogenhet - genom beslut med kvalificerad majoritet och efter att ha hört ECB men inte Europaparlamentet - att utarbeta allmänna riktlinjer för valutapolitiken, men anger inte specifika skyldigheter i detalj.

N. För att den penningpolitik som ligger till grund för valutapolitiken skall vara fullt effektiv erfordras en samordning av skattepolitiken i de länder som deltar i EMU.

1. Parlamentet välkomnar kommissionens dokument som ger en bra översikt över de externa aspekterna av den gemensamma valutan,

2. anser att eurons externa värde med nödvändighet måste kopplas till det grundläggande målet, det vill säga stabilitet i dess interna värde, vilket är Europeiska centralbankens främsta uppgift,

3. konstaterar det önskvärda i, efter det att de konvergenskriterier som anges i Maastrichtfördraget och senare budgetpolitiska bestämmelser som fastställts genom stabilitets- och tillväxtpakten har uppfyllts, en penningpolitik som syftar till lägre långa räntor för att från inledningen av den övergångsperiod som sträcker sig från införandet av euron till en konsolidering av den främja en växelkurs för euron som inte är för hög i förhållande till dollarn,

4. anser att ECB generellt sett bör undvika åtgärder för att i konkurrenssyfte manipulera växelkursen för att upprätthålla en växelkurs mot dollarn som i högsta möjliga grad motsvarar förhållandena mellan grundläggande ekonomiska faktorer (jfr stycke J), men att den å andra sidan bör vidta åtgärder mot tillfällig oro med hjälp av normala penningpolitiska instrument,

5. anser det nödvändigt att i händelse av allvarlig valutaoro orsakad av den ekonomiska politik som förs av våra partner eller orsakad av yttre händelser vidta de åtgärder som erfordras och som bör höra till unionens allmänna ekonomiska ansvar; detta ansvar bör förutom ministerrådets behörighet i synnerhet innefatta kommissionens initiativrätt,

6. uppmanar därför rådet och kommissionen att i samarbete med Europeiska monetära institutet och efter att ha hört Europaparlamentet undersöka det komplicerade innehållet i artikel 109 i fördraget i syfte att ge artikeln en ny och otvetydig tolkning, och rekommenderar i synnerhet att effektivare och mer rationella förfaranden fastställs för att göra det möjligt för Ekofin-rådet att fullgöra sina viktiga skyldigheter i fråga om valutapolitiken,

7. uppmanar kommissionen att göra en bedömning av de valutareserver i dollar som kan anses överstiga det belopp som krävs för att försvara valutan samt att utarbeta förslag till hur överskottsreserver av det slaget kan användas,

8. uppmanar kommissionen att inom ramen för den inre marknaden påskynda åtgärder för en harmonisering av skattemässiga förpliktelser, tillvägagångssätt för reglering och finansiella instrument på de olika europeiska kapitalmarknaderna, så att de snarast möjligt kan börja fungera som en integrerad enhetlig marknad,

9. uppmanar Förenade kungarikets regering att ta vederbörlig hänsyn till fördelarna med en enhetlig europeisk kapitalmarknad, inklusive Londons finans- och bankcentrum, då beslut skall fattas om en anslutning till Europas gemensamma valuta, och att underlätta den brittiska finanssektorns åtgärder för att förbereda ett så nära samarbete som möjligt med

eurozonen i avvaktan på det slutgiltiga beslutet av Förenade kungarikets regering om euro-medlemskap,

10. uppmanar de medlemsstaters regeringar som kommer att delta i eurozonen att överväga att konvertera hela sin statsskuld till euro så snart som möjligt efter det att den enhetliga valutan införts,

11. anser att de medlemsstater som tillfälligt kan bli tvungna att stå utanför den första gruppen av länder som deltar i EMU skall skyddas inom ramen för EMS II - genom lämpliga avtal mellan finansministrarna och centralbankscheferna - mot valutaoro som orsakas av spekulation eller andra valutors fluktuation och därmed inte har något att göra med dessa länders agerande,

12. hoppas att valutorna i de medlemsstater som för närvarande inte hör till EMS-valutaavtalen ansluter sig till dessa så snart som möjligt, inte minst i syfte att inleda EMS II,

13. hoppas att EMU på ett beslutsamt sätt bidrar till att stävja de effekter av spekulation som gör ekonomin instabil genom att etablera ett stort globalt valutaområde och hindra alla former av minskad konkurrens i de globala ekonomiska relationerna,

14. uppmanar rådet och kommissionen att samarbeta med Förenta staternas myndigheter med ansvar för valutafrågor vad gäller samordningen av valutapolitiken i syfte att främja stabilitet och avskräcka från spekulation,

15. understryker att valutaunionen kommer att bidra till att dämpa de destabiliserande och hämmande effekter på investeringar och sysselsättning som samhällsekonomiskt ofördelaktig spekulation medför och, på medellång sikt, till att fastställa planer för målband mellan de viktigaste globala valutorna, vilket på lång sikt kommer att utesluta valutadumping som konkurrensmedel i globala ekonomiska förbindelser,

16. anser att det faktiskt skulle innebära en unik möjlighet till stabilisering och samarbete samt en ny och särskilt ansvarsfull roll för Europeiska unionen i det internationella valutasystemet, om det nuvarande globala valutasystemet ersattes med ett bi- eller tripolärt system bestående av euron, den amerikanska dollarn och kanske den japanska yenen,

17. kräver därför att man snarast överväger hur unionen kan företrädas i relevanta internationella forum på ett sätt som bättre återspeglar unionens nya ställning som ett av världens största enhetliga valutaområden,

18. uppdrar åt sin ordförande att vidarebefordra denna resolution till kommissionen, rådet, EMI-rådet och medlemsstaternas regeringar och parlament.