Uppmätt/beräknad parameter Organisation Hänvisning/Rubrik Anmärkningar

Termisk verkningsgrad för värmeåtervinningssystemet ηt_nrvu CEN EN 13053 EN 308 EN 13053 (avsnitt 6.5 och bilaga A) avser EN 308 när det gäller provningsuppställning och provningsförfarande. Det enda undantaget är placeringen av temperaturgivare i enheten. I bilaga A3 till EN 13053 beskrivs hur temperaturgivare ska placeras inne i enheten samt mellan fläkten och värmeåtervinningssystemet. EN 308 fokuserar ursprungligen endast på värmeåtervinningssystemet, men kan i regel tillämpas även på provningen av den kompletta enheten, vilket vanligtvis också görs. EN 13779 (avsnitt 6.6) avser EN 13053 om beskrivning och klassificering av värmeåtervinningssystem. Hänvisar till EN 308 när det gäller provningsuppställning och provningsförfarande. ISO 16494 beskriver ett provningsförfarande för luftbehandlingsenheter (Air Handling Unit, AHU) med värmeåtervinningssystem. Särskilda krav när det gäller det statiska trycket vid inlopp och utlopp samt gällande fläktinställningar. Provningsuppställning motsvarande EN 13141-7 och EN 308. Hänvisar till EN ISO 5801, ISO 3966 och EN ISO 5167-1 i fråga om metoden för mätning av luftgenomströmning. I förordning 1253/2014 fastställs att skillnaden mellan temperaturen inomhus och utomhus ska vara 20 K. Därför kan enbart EN 308/EN 13053 tillämpas. Mäts utan tillförsel från fläkt, helst inuti enheten. Om möjligt ska temperaturgivarna placeras i enlighet med EN 13053. Om det inte är möjligt att placera sensorerna inuti enheten och mellan fläkten och värmeåtervinningssystemet, finns två möjliga provningsförfaranden. 1. Fläktarna är i drift och värmetillförseln från fläkten/motorn tas med i beräkningen av kvoter. 2. Fläktarna är inte i drift. Det flöde som används för mätning och provning är det nominella flödet för ventilationsenheter avsedda för annat än bostäder, då flödet passerar värmeväxlarna (utan återcirkulation eller förbiledning, varvid ventilationsenheterna som regel är konstruerade för vinterförhållanden). Mätpunkterna för temperatur måste vara strålningsskyddade. Föreskriften finns i EN 308 under avsnitt 6.4 ”… Maximal tillåten avvikelse på ett mätplan motsvarar 0,05 (t22-t21)”. Detta kan inte uppfyllas vid mätning inuti en enhet och bör inte tillämpas.

Nominellt flöde för ventilationsenheter avsedda för annat än bostäder i m3/s qnom CEN Rekommenderad standard: EN 13053 EN ISO 5801 Alternativ standard: EN 13141-4, EN 13141-5, EN 13141-6, EN 13141-7, EN 13141-8, EN 13141-11 Kan mätas enligt EN 13053 och EN ISO 5801. EN 13053 hänvisar till EN ISO 5801, EN ISO 5167-1 eller ISO 3966 (när det gäller vätskor). Kan också mätas enligt EN 13141-4, EN 13141-5, EN 13141-6, EN 13141-7, EN 13141-8, EN 13141-11, när det gäller typ av enhet, och EN ISO 5801. EN 13141 gäller främst ventilationsenheter i bostäder, men är mer detaljerad och kan tillämpas på områden där EN 13053-förfaranden ännu inte har fastställts. Det värde för qnom som används för att beräkna ηfläkt för dubbelriktade ventilationsenheter avser luftflödessidan (tilluftssidan [Supply Air, SUP] och frånluftssidan [Exhaust Air, EHA]) och inte summan av tilluft och frånluft dividerat med två. Det deklarerade informationsvärdet för qnom är summan av tilluft och frånluft dividerat med två.

Nominellt externt tryck Δps, ext i Pa CEN Rekommenderad standard: EN 13053 EN ISO 5801 Alternativ standard: EN 13141-4, EN 13141-5, EN 13141-6, EN 13141-7, EN 13141-8, EN 13141-11 Kan mätas enligt EN 13053 och EN ISO 5801. EN 13053 hänvisar till EN ISO 5801 (5.2.3.1.1). Kan också mätas enligt EN 13141-4, EN 13141-5, EN 13141-6, EN 13141-7, EN 13141-8, EN 13141-11, när det gäller typ av enhet, och EN ISO 5801. EN 13141 gäller främst ventilationsenheter i bostäder, men är mer detaljerad och kan tillämpas på områden där EN 13053-förfaranden ännu inte har fastställts. Sammantaget beskrivs provningen för dubbelriktade ventilationsenheter i EN 13141-7 (6.2.2) (och övriga standarder i 13141-serien beroende på typen av enhet). Provningen ska utföras i alla fyra kanaler. EN 13141-7 hänvisar till EN 13141-4 (5.2.2), där installationen av kanalerna definieras. Det externa trycket ska vara inställt på att skapa det tryckförhållande som enheten är utformad för. Det rekommenderas att det interna trycket beaktas och att trycket i tilluftssektionen strax efter värmeåtervinningssystemet är högre än trycket i frånluftssektionen strax före värmeåtervinningssystemet, i syfte att undvika läckage. När det gäller kanalanslutna enheter ska trycket mätas i anslutna kanaler så att användarna får konsekventa värden för tryck och flödeshastighet. Det nominella externa trycket är den statiska tryckskillnaden mellan inlopp och utlopp. Båda luftflödena när det gäller dubbelriktade ventilationsenheter. Det uppmätta trycket i kanalen (mätkanalerna) och den tillåtna avvikelsen ska utformas och provas enligt EN ISO 5801, i tillämpliga fall. Det rekommenderas att tryckfördelningen på bägge sidor av enheten beskrivs av tillverkaren, eftersom enhetens prestanda kan ändras beroende på tryckets fördelning. En närmare beskrivning finns i kapitel 3 i detta dokument och i DTI:s dokument ”Transitional method for determination of internal specific fan power of ventilation units, SFPint”.

Nominell elektrisk tillförd effekt (P) (W) och verklig elektrisk tillförd effekt CEN EN 13053 EN ISO 5801 Elförbrukningen kan mätas i enlighet med flera harmoniserade standarder (motorer) samt EN ISO 5801 och EN 13053, beroende på hur stor mätosäkerheten är. I EN 13053 anges att den elektriska effekten, spänningen och strömmen ska mätas, men hänvisningar till standarder saknas och inga metoder beskrivs (tabell 2). Det finns en allmän hänvisning till EN ISO 5801 (5.2.2) som testmetod. Elförbrukningen kan också mätas enligt EN 13141-4, EN 13141-5, EN 13141-6, EN 13141-7, EN 13141-8, EN 13141-11 utifrån typen av enhet, samt enligt EN ISO 5801. EN 13141-serien avser främst ventilation i bostäder, men den är mer detaljerad för vissa produkttyper och kan tillämpas på områden där EN 13053-förfaranden ännu inte har fastställts. Tillämpa i detta fall metoden från EN 13141-serien och mätprincipen från EN 13053/EN ISO 5801. Använd generellt mätprincipen från EN ISO 5801. Nominell elektrisk tillförd effekt (P) ska uttryckas i kW och specifik fläkteffekt dvs. SFPint i W/m3/s.

SFPint i W/(m3/s) DTI (Dansk Teknologisk Institut) Transitional method for determination of internal specific fan power of ventilation units, SFPint Se beskrivningen i DTI:s dokument. Det deklarerade värdet på den specifika fläkteffekten SFPint för enkelriktade ventilationsenheter avsedda för annat än bostäder, då de berörda enheterna inte är avsedda att användas med filter, ska vara ”ej tillämpligt”.

”statiskt tryck (psf)” ”totalt tryck (pf)” ”stagnationstryck” CEN EN ISO 5801/Ingen relevant standard är tillräcklig EN ISO 5801 kan tillämpas för externa mätningar. När det gäller interna mätningar är ingen relevant standard tillräcklig. Se beskrivningen i DTI:s dokument ”Transitional method for determination of internal specific fan power of ventilation units, SFPint” när det gäller mätning och beräkning.

Anströmningshastighet i m/s vid konstruktionsflödeshastighet CEN EN 13053 och EN ISO 5801 Anströmningshastighet beskrivs i EN 13053. Mätmetod och metrik enligt areamått beskrivs dock inte. Flödet kan mätas enligt EN ISO 5801. Tillämpa EN 13053 och EN ISO 5801 för mätning av flöde och hastighet. Arean för beräkning av hastigheten ska mätas med en tillåten avvikelse på +/-3 %. Området är den fria tvärsnittsarean på filterenheten eller fläktenheten. Det deklarerade värdet är det högsta av de två värdena, antingen tilluftsvärdet (Supply Air, SUP) eller frånluftsvärdet (Exhaust Air, EHA).

Internt tryckfall i ventilationskomponenterna (Δps, int) i Pa och Internt tryckfall över tilläggskomponenter som inte ingår i ventilationsfunktionen (Δps, add) DTI (Dansk Teknologisk Institut) Transitional method for determination of internal specific fan power of ventilation units, SFPint Det finns ingen relevant harmoniserad standard. — EN 13053 (6.1) hänvisar till EN 13779 — EN 13779 (bilaga 10.5) hänvisar till EN 13053 — EN 1216 (7.2.3) Lufttrycksfallsspolar mäts med tvärgående pitotrör Se beskrivningen i DTI:s dokument för mätning och beräkning. Förlusterna vid inlopp och utlopp till ventilationsenheterna avsedda för annat än bostäder ska inkluderas i det interna tryckfallet hos ventilationskomponenterna (Δps, int). Om en kanalansluten luftbehandlingsenhet har öppningar i full storlek (det interna tvärsnittet av kanalsystemen motsvarar tvärsnittet av ventilationsenheten avsedd för annat än bostäder) har den inga ytterligare tryckförluster vid öppningarna för inlopp och utlopp.

Fläktens verkningsgrad (ηfläkt) CEN Extern – EN ISO 5801 (för enkelriktade ventilationsenheter utan filter/ytterligare komponenter) Intern – Ingen relevant standard är tillräcklig För enkelriktade ventilationsenheter utan filter ska EN ISO 5801 tillämpas med beaktande av fläktens externa verkningsgrad, uppmätt vid nominellt flöde och nominellt externt tryck. Observera att den operativa punkten inte per definition är den bästa verkningsgradspunkten för fläkten, utan istället de nominella förhållandena i ventilationsenheten, såsom anges i bilaga 1 punkt 2.2. Fläktens verkningsgrad är den externa statiska verkningsgraden för fläkten. För samtliga övriga produkter finns inga relevanta harmoniserade standarder, eftersom verkningsgraden måste mätas i ventilationsenheten för att beräkna den specifika fläkteffekten SFPint, även om följande standarder beskriver mätning av fläktars verkningsgrad: — ISO 13348:2007 — EN ISO 12759:2015 — EN ISO 5801 — Kommissionens förordning 327/2011 Den viktigaste frågan gäller hur tryckstegringen över fläkten ska mätas. Elförbrukningen kan mätas i enlighet med de relevanta harmoniserade standarderna. Fläktens verkningsgrad ηfan är den ”sammantagna statiska driften” vid nominellt luftflöde och nominellt externt tryckfall som ska mätas vid fläktenheten, i %, enligt EN ISO 12759, dock under villkor att fläkten är placerad i det avsedda höljet, dvs. med tanke på systemets verkan. Den statiska verkningsgraden inbegripet motor- och drivenhetseffektivitet för den eller de enskilda fläktarna i ventilationsenheten (referenskonfigurationen), fastställd vid nominellt luftflöde och vid nominellt externt tryckfall (och vid internt och ytterligare tryckfall). Kvoten mellan det nominella luftflödet multiplicerat med den statiska tryckstegringen i fläkten (lika med summan av tryckfallet för alla ventilationskomponenter, rena och torra, och det nominella externa trycket) dividerat med den elektriska effekten för fläktens drift. Placeringen av en fläkt i ett hölje påverkar fläktens tryckstegring och energiförbrukning jämfört med den idealiska prestandan på enhetens utsida. Fläktens effektivitet ska mätas/beräknas i de dubbelriktade ventilationsenheterna och med det externa (samt interna och ytterligare) tryckfallet vid nominellt luftflöde (angivet av tillverkaren), enligt definitionen av den specifika fläkteffekten SFP, även om beräkningen av SFPint endast beaktar internt tryckfall. För dubbelriktade ventilationsenheter som beräknats och sammanfattas för båda luftströmmarna var för sig, tilluftsströmmen (Supply Air, SUP) och frånluftsströmmen (Extract Air, ETA) för bestämning av den specifika fläkteffekten SFPint. För enkelriktade ventilationsenheter beräknade för en luftström. En närmare beskrivning finns i DTI:s dokument ”Transitional method for determination of internal specific fan power of ventilation units, SFPint”.

Deklarerad maximal extern läckfaktor (%) i höljet för ventilationsenheter, och deklarerad maximal intern läckfaktor (%) för dubbelriktade ventilationsenheter eller återföring (carry over) CEN EN 308 (dubbelriktade ventilationsenheter): EN 1886 och EN 308 (enkelriktade ventilationsenheter) ISO 16494 Se beskrivning under ventilationsenheter för bostäder när det gäller maximala inre och yttre läckfaktorer och återföring (carry over). Flödet som används för att beräkna läckage och återföring (carry over) (vilket beskrivs i standarden som det nominella flödet av luftmassa angivet av tillverkaren) är referensflödet för ventilationsenheter för bostäder och det nominella flödet för ventilationsenheter avsedda för annat än bostäder enligt definitionen i förordning 1253/2014.

Höljets ljudeffektnivå (LWA) (när det gäller andra ventilationsenheter än för bostäder, avsedda för inomhusbruk) CEN EN ISO 9614-2 eller EN ISO 3744 eller EN ISO 3746 eller EN ISO 3743-1 eller EN ISO 3741 eller ISO 13347 eller EN ISO 9614-1 eller EN ISO 3745 eller EN ISO 3743-2 eller Kan mätas enligt EN ISO 9614-2 (avsökning av ljudintensiteten) eller EN ISO 3744 eller EN ISO 3746 (ljudtryck i fritt fält). För att minska provningskostnaderna är metoden för avsökning av ljudintensiteten ofta att föredra. Alternativt kan EN ISO 3743-1 eller EN ISO 3741 tillämpas för att mäta ljudeffekten i efterklangsrum. Höljets ljudeffektnivå är definierad enligt referensflödet. För ventilationsenheter avsedda för annat än bostäder är detta att betrakta som nominellt luftflöde. Eftersom olika metoder tillämpas i olika standarder kan reproducerbarheten av resultaten mellan olika metoder inte alltid garanteras.