EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel, den 12.02.1997 
KOM(97) 27 slutlig 
EKONOMISK ÅRSRAPPORT 1997 
Tillväxt, sysselsättning och konvergens 
på vägen mot EMU 
(framlagd av kommissionen) 

EKONOMISK ÅRSRAPPORT 1997 
DEL A: TRENDER INOM GEMENSKAPEN 
SAMMANFATTNING OCH SLUTSATSER 
KAPITEL 1: DET NUVARANDE EKONOMISKA LÄGET OCH UTSIKTERNA INFÖR 1998... 1 
1.1. OTIIJ -FREDSSTÄLLANDE TILLVÄXT OCH SYSSELSÄTTNINGSSKAPANDE UNDER FÖRSTA HÄLFTEN AV 
1990-TALET : 1 
/././. 1990-93: överhettning och recession 2 
1.1.2. Mitten av 1993-mitten av 1995: Återhämtning på en sund bas. 3 
1.1.3. Plötslig avmattning och långt uppehåll i tillväxten 1995-1996 4 
/. 1.4 De viktigaste orsakerna till tillväxtuppehållet 1995/96 4 
1.1.5 Makroekonomiska hinder för tillväxten K 
1.2. ALLT STARKARE KONJUNKTURUPPGÅNG 1996-98 K) 
1.2.1. En accelererande och balanserad konjunkturuppgång har fått fäste 10 
1.2.2. Positiva tillväxtkrajler. 13 
1.2.3. Osäkra faktorer och risker på kort sikt 17 
1.3. GRADVIS FÖRBÄTTRADE UTSIKTER FÖR SYSSELSÄTTNINGEN 18 
1.3.1. Aktuella och kommande trender inom sysselsättning och arbetslöshet 18 
1.3.2. Läget på arbetsmarknaden i vissa utvalda länder under den sista tiden 21 
1.4. GOD INFLATIONSPROGNOS 25 
RUTA 1: REGIONAL ARBETSLÖSHET INOM GEMENSKAPEN 28 
KAPITEL 2: VIKTIGA STRUKTURELLA UTMANINGAR FÖR GEMENSKAPEN 31 
2.1. TEKNISK UTVECKLING 31 
2.2. GLOBALISERING 35 
2.2.1. Handel 36 
2.2.2. Utländska direktinvesteringar 40 
2.2.3 Finansiella kapitalrörelser 43 
2.2.4. Ekonomiska konsekvenser 43 
2.3. KONKURRENSKRAFT 45 
2.4. SUBSTITUTION MELLAN PRODUKTIONSFAKTORERNA ARBETSKRAFT OCH KAPITAL SAMT 
SYSSELSÄTTNINGSTILLVÄXT 49 
2.4.1. Substitution mellan produktionsfaktorerna arbetskraft och kapital 49 
2.4.2. Substitution mellan produktionsfaktorerna arbetskraft och kapital samt 
löneutveckling 52 
2.5. POLITISKA KONSEKVENSER 56 
RUTA 2 
RUTA 3 
RUTA 4 DEN INRE MARKNADENS FÖIJDER OCH EFFEKTIVITET- 1996 ARS UNDERSÖKNING 58 
LÖNESPRIDNING 1 GEMENSKAPEN 1994 60 
DEN EKONOMISKA TILLVÄXTEN OCH MILJÖN 61 
/7ût 
KAPITEL 3: KONSOLIDERING OCH OMSTRUKTURERING AV DE OFFENTLIGA 
FINANSERNA INOM GEMENSKAPEN 63 
3.1. LANGSIKTIGA TRENDER BETRÄFFANDE OFFENTLIGA SEKTORNS FINANSER INOM GEMENSKAPEN 64 
3.1.1. Offentliga sektorns utgifter 64 
3.1.2. Offentliga sektorns inkomster 66 
3.2. BUDGETUTVECKLINGEN 1996 OOCH UTSIKTERNA FÖR 1997 OCH 1998 69 
3.2.1. Snabbare framsteg mot minskade budgetunderskott. 69 
3.2.2. Konsolideringsarbetets takt och omfattning 71 
3.2.3. Konsolideringsinsatsernas sammansättning och varaktighet 73 
3.2.4. Den offentliga sektorns skulder som andel av BNP - några trender 75 
3.3. DE EKONOMISKA EFFEKTERNA AV BUDGETKONSOLIDERINGEN INOM GEMENSKAPEN 76 
3.3.1. Effekter av budgetkonsolideringen 1996-1997 på tillväxten på kort sikt 76 
3.3.2. Budgetpolitiken i medellångt perspektiv 80 
RUTA 5: Ai TOMATISKA STABILISATORER INOM GEMENSKAPEN 84 
RUTA 6: PENSIONSUTGIFTER OCH PENSIONSATANGANDEN INOM GEMENSKAPEN 86 
KAPITEL 4: VALUTASTABILITET OCH RÄNTEKONVERGENS INOM GEMENSKAPEN. 89 
4.1. ÖVERSIKT 89 
4.2. RYCKIG FÖRSTÄRKNING AV DEN AMERIKANSKA DOLLARN 90 
4.3. STÄRKT DOLLARKURS OCH OPTIMISM OM EMU GYNNAR MONETÄR STABILITET INOM 
GEMENSKAPEN 92 
4.3.1. Stark dollar avspeglas i valutaförändringar inom EG 92 
4.3.2. Förstärkningen av andra EG-valutor mot den tyska marken följdes av 
konvergerande korta räntor. 94 
4.3.3. Optimism om EMU bidrar till att de långa räntorna också konvergerar 96 
4.4. EN MER POSITIV ATTITYD TILL EMU BEKRÄFTAD PÄ ECUMARKNADEN OCH AV TERMINSRÄNTORNA.. 98 
4.5. LÄTTNADER PÄ PENNINGMARKNADEN I FÖRENING MED BUDGETKONSOLIDERINGEN MEDFÖR 
EN NY MAKROEKONOM1SK POLICYM1X 100 
4.5.1. Lättnader på penningmarknaden under året 100 
4.5.2. Lättnader i penningpolitiken ger utrymme för fortsatt budgetkonsolidering 102 
À L 
Tabeller 
1. Tillväxt och sysselsättning, EUR, USA och Japan 1 
2. Återhämtning och avmattning inom gemenskapen 3 
3. Real BNP-tillväxt 11 
4. Förbättrad ekonomisk policymix 13 
5. Extern omgivning 17 
6. Sysselsättningstillväxt 19 
7. Arbetslöshet 20 
8. Läget på arbetsmarknaden i några utvalda länder 22 
9. Inflation 25 
10. Nominell ersättning per anställd 26 
11. Långtidstrender i TFP-tillväxten 32 
12. Geografisk struktur i handeln med länder utanför gemenskapen 38 
13. Den regionala strukturen i EG:s import av industriprodukter från länder utanför 
gemenskapen 40 
14. Utländska direktinvesteringar 41 
15. Strukturen på utländska direktinvesteringar inom EG 43 
16. Exportutfall, alla varor 45 
17. Makroekonomisk konkurrenskraft inom triaden 47 
18. Produktion, sysselsättning, produktivitet och substitution arbetskraft/kapital 50 
19. Sysselsättningspotential, EUR 52 
20. De offentliga finansernas storlek, USA och Japan 64 
21. Offentliga sektorns inkomster och utgifter, EUR 65 
22. Offentlig nettoutlåning eller nettoupplåning 70 
23. Konjunkturrensade offentliga budgetsaldon 72 
24. Offentliga sektorns inkomster och utgifter 73 
25. Offentliga utgifter 74 
26. Oflentlig bruttoskuld 76 
27. Terminsräntan (fem år) på femåriga lån 99 
•JC 
Diagram 
1. Produktionskapacitet och BNP, EUR 2 
2. Långa räntor 5 
3. Växelkurser i relation till DEM 6 
4. Vinstandel 7 
5. Korta räntor 7 
6. Export från EG till länder utanför gemenskapen 8 
7. Investeringar och arbetslöshet 9 
8. Räntor och produktion, EUR 14 
9. Lönsamhet, investeringar och BNP-tillväxt, EUR 15 
10. Sysselsättning 19 
11. Inflation 25 
12. Förädlingsvärde och sysselsättning per sektor, EUR 34 
13. Sysselsättning efter typ av tillverkningsindustri, EUR 34 
14. Världshandelns elasticitet i förhållande till världsproduktionen 36 
15. Andel i världens export av varor 37 
16. Utländska direktinvesteringar inom EUR12 42 
17. Exportutveckling och real effektiv växelkurs, EUR 46 
18. Nivåer av arbetsproduktivitet 48 
19. Sysselsättning, produktivitet och substitution mellan arbetskraft och kapital 51 
20. Löneutveckling, EUR 53 
21. Utveckling av inkomstspridning 54 
22. Implicit skattesats för anställd arbetskraft och andra produktionsfaktorer, EUR 67 
23. Den offentliga sektorns faktiska och konjunkturrensade nettoupplåning, EUR 71 
24. Budgetunderskott och hushållens sparkvot (Sverige, Italien) 79 
25. Växelkurser för USD 91 
26. Växelkurser: DEM gentemot ERM-valutorna 93 
27. Växelkurser: DEM gentemot icke ERM-anslutna valutor 93 
28. Korta räntor i Tyskland 94 
29. Differens mellan korta räntor i ERM-anslutna medlemsstater 95 
30. Länga räntor i Tyskland och USA 96 
31. Differens mellan länga räntor för ERM-anslutna medlemsstater 97 
3 2. Differens mellan länga räntor för icke ERM-anslutna medlemsstater 97 
33. Växelkurs och ränlcdilTerens mellan ccuns teoretiska värde och marknadsvärde 98 
34. Index över monetära förhållanden (MCI) 100 
35. Avkastningskurva i de större medlemsstaterna 101 
A 
Del A : Trender inom Gemenskapen 
A*-
SAMMANFATTNING OCH SLUTSATSER 
Gemenskapen är på väg mot en framgångsrik övergång till EMU... 
Sedan förra årets ekonomiska rapport antogs har väsentliga framsteg gjorts ifråga om 
institutionella förberedelser inför EMU och i många medlemsstater har satsningen på 
budgetkonsolidering medfört betydande fördelar. Både korta och långa räntor har sjunkit och 
valutakurserna stabiliserats. Förberedelserna för inträde i EMU hjälper således medlemsstaterna 
att få bukt med några av de viktigaste hindren för varaktig tillväxt och ökad sysselsättning under 
senare år, nämligen höga realräntor och växelkursturbulens. Mot bakgrund av att 
penningpolitiken lättats avsevärt och att budgetkonsolideringen vunnit i trovärdighet i många 
medlemsstater har utsikterna avsevärt förbättrats till en varaktig återhämtning av den 
ekonomiska aktiviteten och sysselsättningen . 
...med stöd av intensifierade institutionella förberedelser. 
Gemenskapen har gjort avsevärda framsteg på det institutionella planet i förberedelserna för 
tredje steget mot EMU. Detta gäller de tekniska förberedelserna för att införa euron och de 
system som skall styra valutarelationerna mellan euron och valutorna i de medlemsstater som 
inte kan ansluta sig till den enhetliga valutan från den 1 januari 1999. Lika viktigt är att en 
överenskommelse har nåtts i fråga om regelverket för att säkerställa budgetdisciplin och 
samordning i EMU.s tredje steg (stabilitets- och tillväxtpakten). Utsikterna att uppnå stabila 
växelkurser har även förbättrats genom att den finska marken och den italienska liran anslutits 
till växelkursmekanismen inom EMS. 
Dessa framsteg i det institutionella arbetet har spelat en viktig roll för att befästa förtroendet för 
EMU. Det är viktigt att gemenskapen fortsätter att arbeta beslutsamt på att säkerställa att alla 
förutsättningar för en framgångsrik övergång till EMU:s tredje steg den 1 januari 1999 föreligger 
vid rätt tidpunkt. 
En gradvis förstärkning av den ekonomiska aktiviteten pågår 
Efter den tillbakagång i den ekonomiska tillväxten som inföll under senare hälften av 1995 och i 
början av 1996 förefaller gemenskapens ekonomi nu ha återgått till en mer gynnsam utveckling. 
Ekonomin har återhämtat sig i praktiskt taget alla medlemsstater, och för gemenskapen som 
helhet förväntas expansionstakten öka till trendmässig nivå under 1997 och över denna nivå 
under 1998, vilket kommer att medföra viss förbättring av sysselsättningsläget. Även 
arbetskraften kommer dock att öka och arbetslösheten kommer att förbli hög, även om den 
successivt kommer att gå ned under 1997 och än mer under 1998. Inflationens utveckling under 
senare tid är hoppingivande i flertalet medlemsstater och fortsatt konvergens av inflatipnstalen 
till en låg nivå förväntas. 
En god grund har lagts för att uppnå en stark investeringsstödd ekonomisk tillväxt och varaktig 
sysselsättningsökning på medellång sikt. Grundförutsättningarna på efterfrågesidan - vad gäller 
förbättrade utsikter till måttliga lönehöjningar och sund lönsamhet för investeringar - är bättre än 
under den period av hög tillväxt och ökad sysselsättning som inföll under senare hälften av 80-
talet och även bättre än under återhämtningsperioden 1994 och början av 1995. Investeringarna 
väntas öka igen, vilket kommer att säkerställa en tillräckligt snabb expansion av 
tillverkningskapaciteten för att efterfrågeökningen ska kunna tillfredsställas. Inriktningen av den 
ekonomiska politiken har vidare bidragit till en sundare och varaktig expansion av produktionen, 
investeringarna och sysselsättningen. 
A l 
En sund omstrukturering av den makroekonomiska policymixen 
Det stora flertalet medlemsstater har under 1996 och i sina budgetar för 1997 vidtagit betydande 
åtgärder för att minska sina budgetunderskott till 3 % av BNP eller lägre som ett steg mot bättre 
balans i budgeten eller för att erhålla ett överskott på medellång sikt. Den allmänna 
omfattningen och sammansättningen av konsolideringsåtgärderna understryker 
medlemsstaternas starka beslutsamhet att lägga en god grund för sina offentliga finanser, även 
om en del länder i viss utsträckning litat till engångsåtgärder som kommer att behöva 
kompletteras med varaktiga budgetförstärkningar. Om inte den ekonomiska tillväxten saktat av 
under 1995/96 skulle det nuvarande budgetläget ha varit än mer förbättrat. 
Budgetkonsolideringen är i sig nödvändig och önskvärd. Behovet av framsteg i uppfyllandet av 
kraven för införande av den enhetliga valutan har inneburit unika möjligheter att förstärka tilltron 
till åtstramningsprocessen. Under 1996 ledde detta till en betydande minskning av 
räntepremierna i ett antal medlemsstater. De mest slående exemplen är Spanien, Italien, 
Sverige och Portugal, där räntedifferenserna i förhållande till de valutor med lägst 
ränteavkastning har fallit avsevärt. Förutom att lägre räntor stärker tillväxtutsikterna i ekonomin 
och stimulerar investeringar bidrar de också markant till att minska budgetunderskottet genom 
att sänka räntekostnaderna för statsskulden. 
Budgetkonsolideringen utgör en väsentlig del av den allmänna omstruktureringen av den 
ekonomiska policymixen inom gemenskapen. Minskat inflationstryck och utsikter till måttliga 
löneökningar har lagt grunden för en påtaglig lättnad i penningpolitiken. Tillsammans med sunda 
grundförutsättningar på efterfrågesidan och gynnsamma internationella faktorer bör 
nettotillväxtens inverkan på budgetkonsolideringen liksom de lägre räntenivåerna inom 
gemenskapen bilda förutsättningar för en sund ekonomisk tillväxt under 1997-1998. Även om 
den ekonomiska återhämtningen inte skulle få förväntad omfattning bör ansträngningarna att 
konsolidera budgeten inte avmattas. Om man inte lyckas nå budgetmålen skulle den 
gynnsamma ränte- och valutautvecklingen komma i farozonen och möjligheterna till starkare 
ekonomisk tillväxt undermineras. 
Att undvika makroekonomiska hinder för tillväxt... 
Gemenskapens låga tillväxttakt och svaga utveckling av sysselsättningen under den första 
hälften av 1990-talet har ofta felaktigt tillskrivits faktorer som globaliseringen eller införandet av 
ny teknik. I själva verket var denna utveckling huvudsakligen förorsakad av makroekonomiska 
hinder för tillväxt inom gemenskapen. 
(i) Otillräcklig utbyggnad av produktionskapaciteten. Vid 1980-talets slut och i början av 1990-
talet byggdes ett inflationstryck upp inom gemenskapen eftersom efterfrågan expanderade för 
snabbt i förhållande till tillverkningskapaciteten. 
(ii) Snedvriden ekonomisk policymix. En snedvriden policymix ledde till att penningpolitiken fick 
bära en alltför stor börda. En alltför lättvindig penningpolitik (sedan 1988) och en löneutveckling 
(sedan 1990) som var oförenlig med prisstabilitetsmålet orsakade en ränteuppgång som 
resulterade i att tillväxten och sysselsättningen mattades av samt i recessionen under 1992-
1993. 
(Hi) Växelkursturbulens. Valutakriser som i betydande utsträckning återspeglade den ekonomiska 
politikens bristande trovärdighet i åtskilliga länder och avsaknaden av en samordnad politik inom 
gemenskapen har haft en splittrande inverkan på den ekonomiska tillväxten både i länder vilkas 
n 
valutor förstärkts och i länder där valutan deprecierats. Det allra senaste exemplet var 
valutaoron under våren 1995 som, tillsammans med uppgången i de långa räntorna och USA-
dollarns depreciering, omintetgjorde den annars sunda återhämtning som inletts i mitten av 
1993. 
Om gemenskapen skall kunna få en period av varaktig ekonomisk tillväxt som kan säkerställa 
en påtaglig och varaktig minskning av arbetslösheten måste den finna varaktiga lösningar på 
dessa makroekonomiska hinder för tillväxten. 
...innebär att höja gemenskapens tillväxtpotential... 
En stark ekonomisk tillväxt på medellång sikt måste stödjas av investeringar för att 
produktionskapaciteten skall kunna öka i takt med efterfrågan. På kort sikt kan och bör den 
ekonomiska tillväxten överstiga den potentiella produktionen för att ledig produktionskapacitet 
skall kunna utnyttjas och för att den i allmänhet obetydliga cykliska komponenten i 
arbetslösheten skall kunna absorberas. På medellång sikt kan dock inte den ekonomiska 
tillväxten överstiga den potentiella ekonomiska tillväxten utan att det skapar 
kapacitetsspänningar, vilket leder till stigande inflation. Vid nuvarande investeringstakt skulle 
gemenskapens ekonomi på lång sikt knappast kunna växa med mer än 2,25 % per år. Mot 
bakgrund av hittillsvarande trender skulle detta resultera i en långsamt stigande arbetslöshet. 
Med hänsyn till den höga arbetslösheten inom gemenskapen och den väldiga potentialen för att 
öka antalet sysselsatta inom arbetskraften behövs en snabbare och mer varaktig ekonomisk 
tillväxt. En stark uppgång av anläggningsinvesteringarna, samt högre kvalité på investeringarna, 
behövs för att nå en potentiel produktionsökning i intervallet 3-3,5 % på medellång sikt. 
Förutsättningarna för investeringar är för närvarande gynnsamma ur makroekonomisk synpunkt, 
men de måste kombineras med en balanserad och förtroendeskapande policymix på medellång 
sikt. Det pågående arbetet med att förstärka det EMU-relaterade politiska regelverket är här en 
betydelsefull positiv faktor. 
...och säkerställande av en balanserad och trovärdig policymix på medellång 
sikt... 
Målet att nå balans i den offentliga budgeten på medellång sikt har varje år sedan 1993 
fastställts av gemenskapen i de övergripande riktlinjerna för den ekonomiska politiken. Detta 
mål har fått ökad trovärdighet och betydelse inom ramen för stabilitets- och tillväxtpakten vid 
Europeiska rådet i Dublin i december 1996 som syftar till att säkra budgetdisciplin under EMU:s 
tredje steg. Medlemsstaterna har förpliktat sig att vidta ytterligare åtgärder under åren efter 1997 
för att säkerställa fortsatt förbättring av budgetläget så att målet på medellång sikt att nå balans 
eller överskott i budgeten under normala förhållanden kan uppfyllas. 
Detta mål är ett väsentligt villkor inte bara för att säkerställa EMU:s livskraft och skörda de 
potentiella frukterna av EMU utan också för att nå en varaktig investeringsstödd tillväxt av 
produktion och sysselsättning på medellång sikt. Det sistnämnda kräver höjda offentliga 
besparingar för att upprätthålla en sund balans mellan det totala sparandet och investeringarna 
samt låga räntor. Målsättningen i det medellånga perspektivet av balans eller överskott kommer 
också att skapa utrymme för budgetpolitiken så att den kan anpassa sig till cykliska störningar 
utan att underskottet ökar till mer än 3 % av BNP under "normala" konjunkturnedgångar. Vidare 
kommer detta mål att bidra till att vända den uppåtriktade trenden i räntebetalningarna och 
därigenom minska undanträngningen av andra utgifter än räntor. Det kommer också att 
underlätta skatteminskningar och att vidta förberedelser för att möta budgetkonsekvenserna av 
en "åldrande" befolkning. När väl det genomsnittliga budgetunderskottet inom gemenskapen har 
reducerats till 3 % av BNP 1997, kommer det att gå lättare att uppnå budgetbalans under loppet 
av de följande åren tack vare återgången till en sund ekonomisk tillväxt. 
A i 
Även om budgetförstärkande åtgärder behöver anpassas efter varje lands specifika 
omständigheter i fråga om omfattning, tidsplanering och utformning bör de vara trovärdiga och 
socialt balanserade och ansluta sig till de huvudprinciper som stipuleras i de övergripande 
riktlinjerna för den ekonomiska politiken, inklusive 1996 års rekommendationer. Detta innebär att 
hålla nere utgifter snarare än att ytterligare öka den totala skattebördan; att vid fördelningen av 
statens utgifter prioritera produktiva faktorer som investeringar i infrastruktur, humankapital och 
aktiva arbetsmarknadsinitiativ; att förbättra den offentliga sektorns effektivitet; och att lätta på 
den totala skattebördan där så är möjligt, speciellt skatten på arbete, men allt under förutsättning 
att budgetunderskottet hela tiden pressas ned. 
För första gången sedan de övergripande riktlinjerna för den ekonomiska politiken antogs 1993 
beräknas nu löneökningarna inom gemenskapen stanna på nivåer som är helt och fullt förenliga 
med såväl bibehållen prisstabilitet som med ytterligare förbättringar i lönsamheten för 
investeringar, men som ändå kan ge utrymme för måttligt ökade reallöner. Att i fortsättningen 
respektera dessa villkor är av yttersta vikt. Den starkt förbättrade trovärdigheten i EMU.s 
penning- och budgetpolitiska regelverk kommer att bidra till att alltför starkt pris- och lönetryck 
kan undvikas. 
En fortsatt väl anpassad löneutveckling kombinerad med en sund budgetpolitik skulle göra det 
lättare att förverkliga prisstabilitet och varaktigt leda till en balanserad policymix och till lägre 
räntor inom gemenskapen. Diskussionerna på gemenskapsnivå om kommissionens meddelande 
"Aktion för sysselsättning i Europa - en förtroendepakt" bidrar till att undanröja risken för konflikt 
mellan de tre viktigaste makroekonomiska variablerna. 
...och bevara penningmässig stabilitet. 
Utvecklingen mot EMU har en positiv, stabiliserande effekt på växelkurserna och reducerar 
sannolikheten för riskpremier på räntorna. Förverkligandet av EMU år 1999 kommer för 
deltagarna per definition att undanröja sådana tillväxthinder som beror på inbördes valutaoro, 
och bör likaså få positiva effekter för de länder som inte är med från början allt eftersom de 
fortsätter att röra sig i riktning mot ekonomisk konvergens. Genom utbredd användning av euron 
i inom- och utomeuropeisk handel kommer gemenskapen också att bli mindre sårbar för snabba 
förändringar i den amerikanska dollarns växelkurs. 
Den tekniska utvecklingen och globaliseringen är inte orsaker till arbetslösheten 
Den otillfredsställande utvecklingen av sysselsättningen inom gemenskapens ekonomi under 
första hälften av 1990-talet har ibland kopplats till effekterna av snabba teknologiska framsteg 
och en tilltagande globalisering. Dock tar ett sådant synsätt många gånger inte hänsyn till hur 
dessa företeelser påverkar ekonomin i ett vidare perspektiv. 
Tekniska och organisatoriska framsteg, utvecklingen mot en kunskapsbaserad ekonomi och en 
förbättrad internationell resursallokering har varit och kommer att fortsätta att vara de viktigaste 
drivkrafterna bakom långsiktiga förbättringar i produktivitet, ekonomisk tillväxt, sysselsättning 
och levnadsstandard inom gemenskapen. Sådana förändringar innebär emellertid också 
kontinuerliga förändringar i produktionsstruktur och sysselsättning, och tenderar att minska 
efterfrågan på lågutbildad arbetskraft. 
För att fullt ut kunna dra nytta av de potentiella fördelarna med de tekniska framstegen och 
globaliseringen är det viktigt att den makroekonomiska tillväxten är tillräckligt stark för att kunna 
suga upp de resurser som frigjorts genom den ökade produktiviteten. Ur strukturell synpunkt är 
det nödvändigt: 
(i) att effektivt fungerande varu- och tjänstemarknader underlättar en anpassning genom att 
medge snabbt förändrade relativpriser, och att branscher kan omvandlas på ett smidigt och 
socialt acceptabelt sätt. 
/M 
(ii) att förbättrad skol-, högskole- och yrkesutbildning ökar tillgången på högutbildad arbetskraft 
och att åtgärder vidtas för att förbättra sysselsättningsmöjligheterna för de lågutbildade. 
Att förbättra varu- och tjänstemarknadernas effektivitet 
För att öka framtidstron och investeringsbenägenheten är det viktigt att medlemsstaterna och 
gemenskapen intensifierar sina ansträngningar att förbättra konkurrensen på varu- och 
tjänstemarknaderna. Detta innefattar först och främst att till fullo genomföra den europeiska inre 
marknaden, som iiittills har bidragit till att höja BNP med 1,5 % och skapat upp till 900 000 
arbetstillfällen. Ytterligare insatser behövs dock för att fullborda lagstiftningen inom skatte- och 
bolagsrätten liksom för att libéralisera telekommunikations- och energimarknaderna. Och 
viktigare ändå är att se till att den redan existerande gemenskapslagstiftningen och 
konkurrenspolitiken tillämpas och genomdrivs på ett effektivt sätt. Avreglering måste också till, 
speciellt - men inte bara - på nationell nivå, eftersom alltför många regler fortfarande lägger 
hinder i vägen för den inre marknaden. 
Skapandet av en flexibel ekonomi förutsätter också beslutsamma åtgärder på andra viktiga 
områden. Det krävs att man förverkligar de trans-europeiska transport- och 
kommunikationsnäten, att man intensifierar satsningen på forskning och utveckling, prioriterar 
informationssamhället och undanröjer onödiga regler som hämmar utvecklingen av små och 
medelstora företag. Dessa åtgärder kommer att förstärka de endogena tillväxtkrafterna, leda till 
en positiv utveckling av produktiviteten hos gemenskapens ekonomi i dess helhet och öka den 
makroekonomiska politikens effektivitet. 
Effekten på sysselsättningen av dessa åtgärder för att förbättra konkurrenskraften och varu- och 
tjänstemarknadernas effektivitet är av huvudsakligen indirekt natur: förbättrrad konkurrenskraft 
och effektivitet innebär förutsättningar för högre total tillväxt och därmed en potential för ökad 
sysselsättning. EMU kommer att bidra till att bana väg för en stark och hållbar 
sysselsättningsskapande tillväxt. 
Behovet av mer flexibla lönekostnader och mer sysselsättning 
Den ökade arbetsproduktiviteten inom gemenskapen under de senaste två decennierna - ca 2 % 
årligen i genomsnitt - är resultatet av två lika betydelsefulla processer: den tekniska utvecklingen 
och substitution mellan produktionsfaktorerna arbetskraft och kapital på makroekonomisk nivå. 
Som jämförelse kan nämnas att nästan ingen makroekonomisk substitution ägt rum i USA trots 
att den tekniska utvecklingen där bara varit aningen långsammare. Substitution mellan 
arbetskraft och kapital inom gemenskapen speglar tre trender. För det första: fler investeringar 
har inriktats på att ersätta arbetskraft än på att öka kapacitet. För det andra: inom den 
internationella arbetsfördelningen har gemenskapen specialiserat sig på högkvalificerad och 
kapitalintensiv produktion. För det tredje: vissa arbetsintensiva, lågproduktiva arbetstillfällen har 
försvunnit inom gemenskapen. 
Substitution av produktionsfaktorerna arbetskraft mot kapital är ett medel för att uppnå hög 
tillväxt i den ekonomiska aktiviteten och höja levnadsstandarden. I den nuvarande situationen 
med en ihållande hög arbetslöshet inom gemenskapen skapar detta emellertid ett dubbelt 
problem. 
För det första: i förhållande till arbetsproduktivitetens stabila tillväxt har den makroekonomiska 
tillväxten inom gemenskapen inte räckt till för att skapa tillräckligt många arbetstillfällen, trots 
att, som belysts här ovan, villkoren för en stark tillväxt blivit bättre. 
/i I 
För det andra: trenden att ersätta arbetskraft med kapital visar på bristande balans mellan de 
relativa priserna på kapital respektive arbetskraft och alldeles speciellt på en bristande 
anpassning av arbetsmarknaden. I efterdyningarna av oljeprischocken har höga löner och 
indirekta lönekostnader, många gånger tillsammans med stelbenta trygghetslagar, gjort 
arbetskraften mindre attraktiv som produktionsfaktor och har tvingat företagen att i stor 
omfattning ersätta arbetskraft med kapital för att kunna bibehålla konkurrenskraft. 
Arbetsmarknaderna inom gemenskapen har dock anpassat sig sakta men säkert. Sedan början 
av 1980-talet har de produktivitetsökningar som uppnåtts genom substitution mellan arbetskraft 
och kapital i stort sett slutat att resultera i högre reallöner, vilket lett till avsevärt förbättrad 
lönsamhet. Denna utveckling lägger grunden för en ekonomisk tillväxt som bärs upp av 
kapacitetshöjande och sysselsättningsskapande investeringar i takt med att efterfrågan stiger, 
men dess inverkan på sysselsättningstillväxten är måttlig. 
En annan, betydligt snabbare väg mot ett mer sysselsättningsintensivt tillväxtmönster skulle 
vara att vidga lönekostnadsskalan nedåt som i USA. Genom en sänkning av lönekostnaderna 
för de nedersta segmenten av löneskalan skulle arbetstillfällen med låg produktivitet kunna 
bibehållas och/eller bli lönsamma. Inom gemenskapen är det av sociala och politiska skäl 
varken möjligt eller önskvärt att följa det amerikanska exemplet, som har medfört avsevärt 
sänkta reallöner för den lågutbildade arbetskraften. Det krävs alltså i stället en stark, 
investeringsledd makroekonomisk tillväxt tillsammans med pragmatiska lösningar, helt i enlighet 
med den strategi som lades fast av Europeiska rådet i Essen i december 1994. Denna strategi 
hade som målsättning en tillväxt med högre sysselsättningsinnehåll och bibehållen 
konkurrenskraft. 
Vill man bibehålla huvudingredienserna i den europeiska sociala modellen, men i reformerad 
och rationell form, är följande pragmatiska metoder värda att följa. Löneavtalen mellan 
arbetsmarknadens parter bör tillåta större differentiering baserad på kompetens, samt mellan 
regioner och - i viss utsträckning - branscher. Icke-lönemässiga arbetskostnader (eller 
arbetsgivaravgifter) för den lägre delen av löneskalan bör sänkas. Inkomstbortfallet för staten 
kan kompenseras genom striktare utgiftskontroll och/eller höjningar av andra skatter (t.ex. 
miljöavgifter). ! samma anda skulle man kunna införa tidsbegränsade ingångslöner för 
lågutbildade, ungdomar och långtidsarbetslösa. Sannolikt kan också flexiblare arbetstider, 
skräddarsydda efter företagens och de anställdas specifika behov, en större andel frivilligt 
deltidsarbete och främjande av lokala sysselsättningsinitiativ komma att skapa nya 
arbetstillfällen och leda till högre förvärvsfrekvens. 
Som betonas i den gemensamma sysselsättningsrapporten "Sysselsättning och tillväxt inom 
gemenskapen - vägen framåt" (antagen av Europeiska rådet i Dublin) föreligger rent generellt ett 
ständigt behov av att i varje medlemsland förbättra arbetsmarknadens lyhördhet inför alla 
förändringar i ekonomin som sker på grund av modernisering av arbetsorganisationen, ökad 
geografisk och yrkesmässig rörlighet och produktivitetsrelaterad differentiering av 
arbetskostnaderna. I synnerhet är det viktigt att förstärka utbildningen så att arbetskraften blir i 
stånd att anpassa sig efter den tekniska utvecklingen. Dessa satsningar är också nödvändiga för 
att förhindra att det uppstår flaskhalsar på arbetsmarknaden och att löneinflationen tar fart när 
arbetslösheten går ner. 
I och med förverkligandet av den inre marknaden och EMU håller gemenskapen i tilltagande 
grad på att bli en ekonomisk enhet. Grundförutsättningarna på utbudssidan är sunda och 
fortsätter att förbättras och förstärker därmed den pågående återhämtningen. Inom EMU 
/* 
kommer en sund budgetpolitik och en återhållsam löneutveckling att göra det lättare att 
upprätthålla en stabil penningpolitik. Denna grundläggande förändring av den övergripande 
makroekonomiska policymixen kommer att gynna tillväxt. 
Dessa faktorer bildar basen för en övergång från den nuvarande konjunkturuppgången till en 
stark och hållbar ekonomisk tillväxt som bärs upp av ökade investeringar, vilket betyder att 
kapacitetsbrist och inflationstryck kan undvikas. En långvarig period av sund ekonomisk tillväxt i 
storleksordningen 3 till 31/2% per år skulle successivt absorbera gemenskapens höga 
sysselsättningspotential och påtagligt minska arbetslösheten. Starkare ekonomisk tillväxt och 
sysselsättningsskapande är också nödvändiga för att kunna dra full nytta av den inre 
marknaden, globaliseringen och de tekniska framstegen. 
Mot en sådan bakgrund skulle konsolideringen och omstruktureringen av de offentliga 
finanserna underlättas och effekterna av de oundvikliga strukturförändringarna lindras. De 
nödvändiga strukturåtgärderna på varu-, tjänste- och arbetsmarknaderna skulle också mer 
effektivt kunna överkomma stelheter, minska risken för ökat inflationstryck och göra tillväxten 
mer sysselsättningsskapande, speciellt med tanke på den lågutbildade arbetskraften, men utan 
att försämra konkurrenskraften. 
Dessa synpunkter understryker behovet av att vidta åtgärder i linje med de beslut som antogs av 
Europeiska råden i Florens och Dublin. 
A 
1. DET NUVARANDE EKONOMISKA LÄGET OCH UTSIKTERNA INFÖR 1998 
Efter avmattningen i den ekonomiska expansionen under andra halvåret 1995 och början av 
1996 verkar gemenskapens ekonomi nu ha kommit tillbaka i rätt riktning. Den ekonomiska 
tillväxten är på väg att återhämta sig med hjälp av en sunt balanserad makroekonomisk 
policymix och en genom EMU förbättrad trovärdighet hos den ekonomiska politiken inom 
gemenskapen, vilket lett till starkt förbättrad konvergens av de långa räntorna. Mot bakgrund 
av goda grundförutsättningar och en sund ekonomisk politik förväntas produktionen växa 
trendmässigt under 1997 och över trend under 1998. 
Återhämtningen av den ekonomiska aktiviteten bör leda till successiva förbättringar i 
sysselsättningen. På kort sikt torde arbetslösheten förbli hög men den förväntas sjunka gradvis 
under 1997 och något snabbare under 1998. Inflationstrenderna är förmånliga i de flesta 
medlemsstater och det finns goda utsikter till en fortsatt konvergens av inflationstalen på låg 
nivå med stöd av allmänt återhållsamma löneökningar. 
1.1 Otillfredsställande tillväxt och sysselsättningsskapande under första hälften av 
1990-talet 
Utsikterna att stärka den ekonomiska aktiviteten måste ses mot en bakgrund av 
otillfredsställande tillväxt och sysselsättningsskapande under första hälften av 1990-talet. 
Under de senaste sex åren har den genomsnittliga BNP-ökningen inom gemenskapen varit bara 
1,5 % per år (tabell 1). Detta mediokra resultat är mycket lägre än den genomsnittliga 3,3-
procentiga tillväxten som åstadkoms under senare hälften av 1980-talet. Den är också lägre än 
den tillväxt på 2% i medeltal som kunde registeras under åren 1974-1985, trots att den 
perioden utmärktes av återkommande svåra utbudsproblem. 
Tabell 1 
Tillväxt och sysselsättning 
EUR, USA och Japan 
(Ärlig förändring i procent) 
FiUR 
USA 
Japan 
EUR 
USA 
Japan Real BNP-tillväxt 
1974-85 
2.0 
2.3 
3.4 1986-90 
3.3 
2.8 
4.6 l99l-96 
1.5 
2.3 
1.7 
Sysselsätt ningstillväxt0 
1974-85 
0.0 
1.8 
0.7 1986-90 
1.3 
2.1 
1.0 1991-96 
-0.4 
1.2 
0.7 
n Definition enl. nationalräkenskaperna. 
Kdlla: Kommissionen. Den låga tillväxten har återspeglats i 
otillfredsställande sysselsättningstrender. Under 
åren 1991-1996 har sysselsättningen inom 
gemenskapen sjunkit med i medeltal 0,4 % per 
år, vilket betyder att totalt 4,5 miljoner 
arbetstillfällen gått förlorade sedan 1990 (3,5 
miljoner om man räknar bort de nya tyska 
delstaterna). Detta betyder att närmare hälften av 
de 10 miljoner arbetstillfällen som skapades 
under tillväxtperioden 1986-1990 har gått 
förlorade sedan dess. 
1 HA 
Detta resultat är klart sämre än för gemenskapens viktigaste internationella partners. USA:s 
ekonomi har med hjälp av högre tillväxt och en mer flexibel arbetsmarknad skapat 
arbetstillfällen i en takt av 1,2 % per år under första hälften av 1990-talet. Trots att Japan gått 
igenom en svår recession och trots att tillväxten i medeltal bara var aningen högre än inom 
gemenskapen lyckades den japanska ekonomin skapa arbetstillfällen i en takt av 0,7 % per år 
Det jämförelsevis dåliga utfallet för gemenskapen under 1990-talet speglar det förhållandet att 
gemenskapens ekonomi gång efter gång ställts inför betydande makroekonomiska 
tillväxthinder. 
Diagram 1 
150 Produktionskapacitet och BNP, EUR 
index 
W ' ' i' i ' i i . i .. i ...i 
••.w:-. 
% ändring per $rl 95 
Produktionskapacitet /. /. / 1990-1993: Överhettning och recession 
Under 1988-1990 blev den 
makroekonomiska policymixen 
inom gemenskapen generellt alltför 
expansiv i förhållande till den 
tillgängliga produktionspotentialen. 
Otillräckliga ansträngningar gjordes 
för att reducera budgetunderskotten 
samtidigt som man allmänt 
genomförde lättnader i 
penningpolitiken i efterdyningarna 
till börskraschen 1987. Då 
dessutom de ekonomiska 
förväntningarna steg inför 
genomförandet av den inre 
marknaden accelererade 
produktionsökningen till runt 4 % i 
medeltal per år under 1988-1989. 
Detta var betydligt snabbare än 
gemenskapens tillväxtpotential, och 
i avsaknad av reservkapacitet ledde 
detta till en överhettning av 
ekonomin. Lånefinansieringen av de 
enorma utgifterna i samband med 
återföreningen ledde till stort 
budgetunderskott och stigande inflationstryck i Tyskland. För gemenskapen som helhet vände •Kvoten mellan faktisk och Källa: Kommissionen. potentiell BNP. 
bytesbalansen från ett överskott på 0,6% av BNP år 1987 till ett underskott på 0,9% för 1991. 
Under samma period accelererade inflationen från 3,5% till 5,5% medan de nominella 
löneökningarna i genomsnitt ökade från 5,5 till 7,5%. 
Som en reaktion på stigande inflationstryck stramades penningpolitiken åt successivt i hela 
gemenskapen från 1988 och framåt, men budgetpolitiken var mycket slapp. Denna snedvridna 
policymix ledde till en uppbromsning av tillväxten i de flesta länder under 1990-1991, även om 
de positiva men kortsiktiga effekterna på efterfrågan av återföreningen fördröjde nedgången i 
Tyskland. Motstridiga krav på den ekonomiska politiken förorsakade svåra spänningar pä 
valutamarknaderna. Under vintern 1992-1993 gled gemenskapens ekonomi in i en recession. 
På bara två år förlorades närmare 5 miljoner arbetstillfällen (4 miljoner om man undantar de ny 
tyska delstaterna). 
1.1.2 Mitten av 1993 - mitten av 1995: Återhämtning på en sund has 
Allt eftersom inflationstrycket sjönk gradvis lättade man på penningpolitiken i de flesta 
medlemsstaterna under slutet av 1992 och hela 1993. Mot en bakgrund av sunda 
grundförutsättningar bl.a. lägre pris- och lönetryck och relativt god lönsamhet för företagen 
kom återhämtningen i gång vid mitten av 1993 pådriven av en stark internationell ekonomi, 
lägre räntor och förstärkt konkurrenskraft för gemenskapen. 
Från och med slutet av 
1993 till första 
kvartalet 1995 
expanderade gemen­
skapens ekonomi med 
goda 3,5% i 
genomsnitt (beräknat 
på årlig basis) 
Uppgången hade en 
sund bas och var 
huvudsakligen under­
stödd av en stigande 
export och ökande Tabell 2 
Återhämtning och avmattning inom gemenskapen' 
( data halvårsvis; procentuell förändring beräkn. på årsbasis) 
Slutlig inhemsk efterfrågan 
-varav: investeringar 
privat konsumtion 
IZxport2* 
Slutlig efterfrågan^ 
1 ,ageruppbyggnad'1) 
Real BNI' 
Sysselsättning^ 93H1 
-2.9 
-10.2 
-1.9 
-0.9 
-2.6 
-0.5 
-1.6 
-2.1 93H2 
0.2 
-2.8 
1.3 
6.9 
1.3 
-0.2 
1.3 
-1.4 94H1 
1.9 
3.8 
1.6 
9.2 
2.8 
1.4 
3.3 
-0.1 94H2 
2.0 
4.5 
1.7 
9.4 
2.9 
1.1 
3.4 
0.5 95H1 
2.1 
3.8 
2.1 
9.3 
2.9 
-0.6 
2.4 
0.7 95H2 
0.9 
-0.6 
1.2 
1.8 
1.0 
0.9 
1.2 
0.5 96H1 
1.9 
0.9 
2.5 
4.2 
2.2 
-0.8 
1.7 
-0.3 
11 KUR5 = Tyskland, Frankrike, Italien, Spanien och Förenade kungariket. 
*' Varor och tjänster, exporten inkluderar intern export inom l'Xî. 
1) exklusive inlem handel inom l'Xî', Kommissionens skattning. 
"Bidrag till BNIMillväxlen. 
M Aibetskiallsutiedning, säsoiigsreusat av Kommissionen. 
Källa: Kommissionen. 
investeringar. Den 
privata konsumtionens tillväxt steg gradvis till ca 2% (beräknat på årlig basis) för gemenskapen 
som helhet. Som är normalt i den tidiga fasen av en ekonomisk återhämtning drevs tillväxten 
av en ekonomisk återhämtning drevs tillväxten på av en konjunkturuppgång i 
lageruppbyggandet. Med tanke på de snabbt ökande maskininvesteringarna (upp 6,7 % under 
1995) verkade gemenskapen vara på väg mot att förvandla återhämtningen till en stark och 
varaktig tillväxt på medellång sikt av ekonomisk aktivitet och sysselsättning. 
Denna korta period visade återigen på den europeiska ekonomins förmåga att skapa 
arbetstillfällen så länge som den ekonomiska tillväxten fortsätter i rimlig takt. Den totala 
sysselsättningen ökade med över I % mellan första kvartalet 1994 och tredje kvartalet 1995 
Den genomsnittliga arbetslösheten inom gemenskapen sjönk från ca 11,3% till 10,7% av 
arbetskraften. 
/. 1.3 Plötslig avmattning och långt upphåll i tillväxten 1995-1996 
Denna i stort sett goda tillväxt avbröts plötsligt under andra kvartalet 1995. Nedgången var 
speciellt kraftig i länder vars valutor hade apprecierats under valutaoron våren 1995. I 
synnerhet Tyskland och Frankrike fick uppleva tre till fyra kvartal av stagnation. Tillväxten 
fortsatte att ligga på en relativt sett högre nivå i länder som deprecierat sina valutor, men en 
tydlig nedgång blev snart nog märkbar även i dessa länder. 
För gemenskapen som helhet blev det abrupt stopp för investeringstillväxten, och exportens 
tillväxt minskades märkbart allt eftersom handeln tappade fart, både handeln till länder utanför 
gemenskapen och inom gemenskapen. Med en eftersläpning av ett till två kvartal stagnerade 
den privata konsumtionen i och med att utsikterna för sysselsättningen mörknade i länder vars 
valutor apprecierats, medan inflationen och räntorna hade stigit i de länder vars valutor 
deprecierats. Generellt avstannade tillväxten av slutlig efterfrågan (exklusive lageruppbyggnad) 
från nära 3 % under de tidigare 1 Vi åren till bara 1 % för andra halvåret 1995 (se tabell 2). 
/. 1.4 De viktigaste orsakerna till tillväxtuppehållet 1995/1996 
De viktigaste faktorerna bakom den plötsliga och utbredda ekonomiska nedgången var de 
stigande långa räntorna under 1994 och den svagare dollarn som orsakade växelkursrörelserna 
under loppet av 1994 och alldeles särskilt de första månaderna av 1995. Budgetpolitikens 
bristande trovärdighet i många länder spelade en nyckelroll i båda dessa hänseenden. Dessutom 
hade den europeiska konkurrenskraftens försvagning och en långsammare tillväxt pä 
exportmarknaderna en dämpande effekt på den europeiska exporten. Till detta kan slutligen 
läggas att det stora bidrag till tillväxten som lageruppbyggnaden i uppgångens tidiga skede 
innebar reducerades drastiskt (från nära 1 procentenhet under 1994 till 0,25 procentenheter 
1995). 
Stigande långa räntor 
Inom gemenskapen steg räntan på 10-åriga "referensobligationer" (benchmark) med ca 250 
punkter mellan januari 1994 och januari 1995. Erfarenheter från länder där man handlar med 
obligationer bundna till index tyder på att realräntorna steg med minst 1 procentenhet, och i 
vissa länder sannolikt med avsevärt mer. 
(Data månadsvis) 
EUR, Tyskland och USA 
: 1:092 1993 1994 1995 
Tyskland Frankrike och UK 19^ 
Frankrike 
1991 
% 1992 1993 1994 1995 1996 
Tyskland, Italien, Sverige och Spanien Dessa trender hängde delvis ihop med 
höjda obligationsräntor i USA och delvis 
med interna faktorer inom gemenskapen. 
Den internationella höjningen av 
realräntorna var bl. a. en följd av 
förväntningar om starkt stigande 
efterfrågan på kapital till utlåning, vilken i 
sin tur speglade en investeringsökning 
som inte på ett adekvat sätt balanserades 
av några sannolika förväntningar om 
minskad statlig upplåning. Vad 
gemenskapen beträffar gjordes inte 
mycket för att konsolidera de offentliga 
finanserna under 1994-1995. I 
konjunkturrensade termer minskades 
budgetunderskotten bara med i medeltal 
0,25 procentenheter av BNP per år under 
1994 och 1995. Det tidiga misslyckandet 
med att på ett trovärdigt sätt tackla de 
stora budgetunderskotten ledde till allt 
högre riskpremier och en markant tendens 
för de långa räntorna att stiga mest i länder med höga budgetunderskott och skuldkvoter eller 
historiskt svag inflationsutveckling. Medan räntorna steg i Tyskland med ca 180 punkter var 
ökningen större i Frankrike och Förenade kungariket (ca 250 punkter) och de långa räntorna i 
Italien, Spanien och Sverige fortsatta att stiga under de första månaderna av 1995 för att 
slutligen hamna mellan 400 och 450 punkter. 
De höga långa räntorna hade en hämmande effekt på aktiviteten i de flesta industrialiserade 
länder (BNP-tillväxten i USA gick ner från 4 % vid mitten av 1994 till under 2 % under första 
halvåret 1995, inte minst på grund av högre räntor). Inom gemenskapen spelade höga 1991 1992 1993 
fiéitp Komm«55ion»n. 199$ 1996 
realräntor, i vissa länder i samverkan med aiidra specifika faktorer, en stor roll genom att 
hämma investeringarna inom byggbranschen. Andra räntekänsliga komponenter i efterfrågan, 
inklusive maskininvesteringar, lageruppbyggnad och varaktiga konsumentvaror, påverkades 
också negativt. 
En svag US A-dollar och intern europeisk valutaoro 
Diagram 3 
110 Växelkurser i relation till DEM 
(data veckovis) 
Januari 1Ô94 ~ 100 Gemenskapens ekonomi drabbades 
ytterligare av en kraftig försvagning av 
US A-dollarn under 1994 och ett brant fall i 
början av 1995. Totalt föll dollarn med ca 
20 % i förhållande till den tyska marken 
(Diagram 3). Den svagare dollarn, i 
kombination med en "kvalitetsflykt" i 
kölvattnet på den mexikanska pesons 
kollaps i början av 1995, ledde till svåra 
påfrestningar på de europeiska 
växelkurserna. 
I motsats till tidigare fall av valutaoro 
speglade valutarörelserna denna gång inte 
ett behov att korrigera konkurrensmässig 
obalans. Valutaoron hade negativ inverkan 
på valutorna för de medlemsstater vars 
ekonomiska politik inte ännu uppfattades 
som tillräckligt trovärdig av marknaderna. 
Den italienska liran som redan hade 
försvagats under 1994, föll brant under de 
första månaderna 1995 och både pundet och den svenska kronan föll kraftigt i handelsvägda 
termer. Inom ERM devalverades paritetskurserna för den spanska pesetan och den 
portugisiska escudon i mars. Den tyska marken och valutor som var nära knutna till den 
apprecierade med upp till 6 % i handelsvägda termer. Relativt höga löneavtal för 1995 inom 
vissa industribranscher i Tyskland begränsade utrymmet för räntesänkningar och bidrog på så 
sätt indirekt till den tyska markens internationella styrka. Katta: Kommissionen. 
De stora växelkursrörelserna hade negativ inverkan i alla länder inom gemenskapen. I de flesta 
länder vars valutor apprecierades försämrades konkurrenskraften och lönsamheten betydligt (i 
diagram 4 representeras exportsektorn av industrisektorn). Dessutom blev man i många länder 
tvungen att höja de kortfristiga räntorna för att avvärja valutaspekulation (diagram 5). 
Exportens utsikter såg allt sämre ut och investeringarna drogs snabbt ner. 
Produktionstillväxten stannade av helt och blev i en del länder till och med temporärt negativ. 
Diagram 4 Vinstandel* 
10 (årlig procentuell f$r9ncfrino, data kvartalsvis) 
«.«Ändring Tyskland 
Hela ekonomin 
1992! 
;*:ftrlrtt!flii:; 1ÔJ93 1994 ! 1995: :igô&: 
Italien 
* Ror*lseäv*rskött brutto «om artdel av förädllrtflsvardö brutto, 
årllfl procentuell fflrändrlftg, 
,^/ffi Nattonallal data. _ _ Diagram 5 
12 Korta räntor 
(data veckovis) 
% Tyskland, Frankrike, Belgien, Danmark, Spanien 
Spanien 
Tyskland 
1Ô95 
Kälta: Kommissioner». I99é 
I länder vars valutor deprecierades höjdes de kortfristiga räntorna - i många fall kraftigt - för 
att begränsa deprecieringen och förhindra uppkomsten av en inflationsspiral. Dessutom steg 
riskpremierna för de långfristiga räntorna i de flesta deprecierande länderna (diagram 2). Detta 
innebar att budgetsaneringen måste genomföras under betydligt svårare omständigheter. 
Resultatet blev en klar ekonomisk nedgång även i dessa länder eftersom inhemsk efterfrågan 
hölls tillbaka, och den initiala exportboomen så småningom ebbade ut. 
Sjunkande extern efterfrågan 
Medan den europeiska återhämtningen 
hade kunnat dra nytta av den mycket stora 
exporttillväxten under 1993 och 1994 
inträdde en nedgång i exporten till länder 
utanför EG under 1995 (diagram 6). 
Detta berodde på två huvudfaktorer. För 
det första: apprecieringen av 
gemenskapens valutor i förhållande till 
andra internationella valutor, i synnerhet 
den amerikanska dollarn, medförde 
försämrad kostnadsmässig konkurrens­
kraft och förlorade internationella 
marknadsandelar. För det andra: 
nedgången i den amerikanska ekonomin 
ledde till att den tidigare starka 
amerikanska importtillväxten avstannade. 
Exporttillväxten till länder utanför EG 
gick ner till i medeltal ca 7% för 1995 
(mot 10% under 1994). Diagram 6 
:i4i; Export från EG till länder 
utanför gemenskapen 
^fcrftrtdrtna ( data kvartals-och årsvis 
Export från EG 
1992 1993 
Kålta: Kommissionen. 1994: 1995 1996 
/. 1.5 Makroekonomiska hinder för tillväxten 
Den dåliga utvecklingen för gemenskapens tillväxt och sysselsättning under första hälften av 
1990-talet har ofta felaktigt skyllts på faktorer som globaliseringen eller uppkomsten av ny 
teknik (se kapitel 2). Problemet ligger i själva verket i makroekonomiska hinder för tillväxt 
inom gemenskapen som sådan: 
ii) Otillräckligt ökad produktionskapacitet: I slutet av 1980-talet och början av 1990-talet 
byggdes ett inflationstryck upp inom gemenskapen i takt med att efterfrågan ökade alltför 
snabbt i förhållande till produktionskapaciteten. 
(ii)/',// snedvriden policymix: En snedvriden policymix ledde till en överbelastning av 
penningpolitiken. I själva verket ledde en alltför slapp budgetpolitik (sedan 1988) och 
löneutveckling (sedan 1990), som båda stred mot prisstabilitetsmålet, till stigande räntor 
vilket medförde avmattning i tillväxt och sysselsättningsskapande och slutligen recessionen 
1992-1993. 
) Växelkursturbulens: valutakriser, vilka i avsevärd utsträckning speglade den ekonomiska 
politikens otillräckliga trovärdighet i ett flertal länder och en brist på politisk samordning 
inom gemenskapen, har haft en nedbrytande inverkan på den ekonomiska tillväxten. Detta 
gäller både länder som apprecierat och sådana där valutan deprecierats. 
i Diagram 7 Investeringar och arbetslöshet 
av BNP 
15 
1960 1965 
Källa: Kommissionen. 
Om gemenskapen någonsin skall uppnå en längre period av god ekonomisk tillväxt, som i sin 
tur kan åstadkomma en märkbar och bestående minskning av arbetslösheten, måste den finna 
en lösning på dessa makroekonomiska tillväxthinder. 
Detta betyder i första hand att det är viktigt att den ekonomiska politiken har en hög grad av 
trovärdighet så att valutamässig och finansiell turbulens kan undvikas. För det andra: en 
konjunkturuppgång måste stöttas genom starkt ökade investeringar för att garantera en 
tillräckligt snabb utbyggnad av produktionskapaciteten i takt med stigande efterfrågan Även 
om sambandet mellan investeringar och arbetslöshet kan vara svårgenomskådligt visar diagram 
7 att det föreligger en klar negativ korrelation mellan dessa två variabler. Detta visar att mer 
investeringar är ett ofrånkomligt krav för att kunna skapa de fysiska arbetsplatser som krävs 
för att minska arbetslösheten. För det tredje: budgetunderskotten måste minskas för att frigöra 
sparande för den nödvändiga ökningen av investeringarna, och därmed förhindra stigande 
realräntor som kan bli ett hinder för ökad produktion. Lika viktigt är att alla inblandade aktörer 
måste se till att löneutvecklingen ligger i linje med prisstabilitetskraven och inte blir ett hinder 
för ökad sysselsättning. 
EMU erbjuder en viktig möjlighet att undanröja dessa hinder för varaktig tillväxt och 
sysselsättningsskapande. Konvergensprocessen har starkt bidragit till att åstadkomma en bättre 
balanserad policymix och har klart förstärkt den stabilitetsorienterade ekonomiska politikens 
trovärdighet. Dessutom kommer risken för valutainstabilitet med åtföljande oönskade 
spänningar och höga riskpremier för räntorna att elimineras för de länder som deltar. Sådana 
risker kommer även att reduceras för medlemsstater som kanske inte övergår till euron från 
början under förutsättning att de fortsätter att tillämpa en konvergerande ekonomisk politik. 
1.2 Allt starkare konjunkturuppgång 1996-1998 
Uppgången i gemenskapens ekonomi kom igång igen under 1996 och tillväxten förväntas bli 
starkare under 1997 och 1998. Denna allmänt goda prognos understöds av en bättre 
balanserad ekonomisk policymix inom gemenskapen, av EMU-relaterade förbättringar i den 
ekonomiska politikens trovärdighet och av förmånliga grundförutsättningar på utbudssidan -
med återhållsamma löneökningar och god lönsamhet för investeringar - faktorer som ser ännu 
bättre ut än under uppgången 1994 och i början av 1995. Därtill kommer att man kan förvänta 
sig draghjälp av ökande ekonomisk aktivitet hos gemenskapens internationella handelspartners 
liksom av en växande världshandel. 
/. 2.1 En accelererande och balanserad konjunkturuppgång har fått fäste 
Efterfrågetillväxten steg snabbt från ca 1% (beräknad på årsbasis) under andra delen av 1995 
till ca 2,5 % under första halvåret 1996. Allt eftersom lagren minskade accelererade 
produktionens tillväxt betydligt långsammare men ökningstakten under hela året uppskattas till 
att ha varit i medeltal 1,6% för gemenskapen. Under inverkan av positiva tillväxtkrafter kan 
produktionstillväxten förväntas stiga till 2,2% under 1997 och 2,8% 1998. 
Uppgången väntas bli välbalanserad och stå på en bred bas. Exporten kommer troligen att bli 
dynamisk och öka från 4% år 1996 till ca 6,5% för 1998. Denna tillväxt kommer att fa 
draghjälp av en stor export till länder utanför EG och av en återhämtning av den interna 
handeln baserad på växande efterfrågan, stabila växelkurser och fortsatt integrering av handeln 
mellan medlemsstaterna. Den privata konsumtionen ökade i god takt (2,5%) under första 
halvåret 1996 i samband med en ökande försäljning av varaktiga konsumentvaror. En viss 
avmattning är trolig på kort sikt men mot en bakgrund av måttliga löneökningar, gradvis 
förbättrad sysselsättning och minskat privat sparande kommer den privata konsumtionen 
sannolikt att öka från knappt 2% år 1997 till nära 2,5% för år 1998. 
10 
Med ökande export och konsumtion och gradvis sjunkande lagernivåer har nu 
kapacitetsuttnyttjandet inom industrin nått botten och har åter börjat stiga. Detta bör kunna 
sätta fart på maskininvesteringarna som inledde en återhämtning redan under första halvåret 
1996. Tack vare god lönsamhet för företagen och låga räntor kommer troligen 
maskininvesteringarna att växa med ca 5 % under 1997 och öka till nära 7% under 1998. 
Byggandet var generellt svagt under första halvåret 1996 men det fanns tydliga tecken pä en 
återhämtning, och bygginvesteringarna beräknas uppnå en tillväxt på strax över 3 % för 1998. 
I Tyskland återhämtade sig ekonomin starkare än 
förväntat under 1996 hjälpt av en betydande 
sänkning av den tyska markens effektiva växelkurs, 
lägre räntor och förbättrade förväntningar inom 
handeln, bl.a. som en följd av återhållsamma 
lönekrav. Från våren till hösten 1996 har prognosen 
för produktionstillväxten reviderats upp med nästan 
en hel procentenhet, till 1,4% för 1996. Ekonomin 
ser ut att stärkas ytterligare under 1997-1998, bl.a. i 
och med att exporten förutsätts fortsätta att ge 
positiv drivkraft och att maskininvesteringarna 
fortsätter att öka. Den privata konsumtionen torde 
bara komma stiga i måttlig takt, men i samband med 
att utsikterna på arbetsmarknaden ljusnar bör 
privatkonsumtionen stiga något snabbare under 
1998. Totalt förväntas produktionstillväxten nå 
2,2 % under 1997 och 2,8 % under 1998. 
I Frankrike stimuleras ekonomin av en ökande export i samband med stigande internationell 
efterfrågan. Trots en försiktig hållning bland konsumenterna blev den privata konsumtionen 
högre än väntat under 1996. På grund av stora lagerjusteringar låg produktionen långt under 
efterfrågan under första halvåret 1996, men aktiviteten satte fart under det andra halvåret. 
Stigande efterfrågan, goda grundförutsättningar och ökande kapacitetsutnyttjande väntas leda 
till ökade maskininvesteringar. Lägre långräntor bör kunna leda till en uppgång inom 
byggbranschen. BNP.s tillväxt väntas öka till 2,1 % 1997 och 2,7 % 1998. Tabell 3 
Real BNP-tillväxt 
(procent per år) 
B 
DK 
D 
EL 
E 
F 
IRL 
I 
L 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 
EUR 1995 
1.9 
2.8 
1.9 
2.0 
2.8 
2.2 
10.7 
3.0 
3.4 
2.1 
1.8 
2.3 
4.2 
3.0 
2.4 
2.4 1996 
1.4 
2.1 
1.4 
2.4 
2.1 
1.1 
7.8 
0.8 
2.3 
2.5 
1.0 
2.5 
2.3 
1.7 
2.3 
1.6 1997 
2.2 
3.1 
2.2 
2.5 
2.7. 
2.1 
5.8 
1.4 
2.8 
2.8 
1.6 
2.8 
3.7 
2.1 
3.0 
2.3 1998 
2.7 1 
30 1 
2.8 I 
2.8 
32 
2.7 
5.2 I 
2.6 I 
3.8 | 
3.0 
2.5 
3.2 
3.1 
2.5 
3.0 
2.8 
Källa: Kommissionens prognos november 1 ')% 
11 
I Italien har valutans förstärkning sedan mitten av 1995 haft en negativ dominoeffekt på 
exporten och investeringarna. Dessutom har höga räntor under 1995 och början av 1996 
medfört att en budgetsanering måste genomföras under svåra förhållanden, vilket höll tillbaka 
inhemsk efterfrågan. Men sedan dess har räntorna fallit avsevärt som ett resultat av minskat 
inflationstryck, planer på en social pakt som bl.a. kan ge adekvata löneökningar och slutligen 
förbättrade utsikter för en budgetsanering sedan budgeten för 1997 blivit antagen. Nedgången i 
ekonomin torde ha nått vändpunkten och en långsam återhämtning förväntas med en 
produktionstillväxt på 1,4 % 1997 och 2,6 % för 1998. 
I Förenade kungariket är ekonomin åter över trendmässig nivå efter stora lagerjusteringar 
under första halvåret 1996. En högre tillväxt har haft draghjälp av tidigare räntesänkningar och 
en starkt ökad export. Konsumtionen stiger snabbt tack vare stigande sysselsättning, måttliga 
reallöneökningar och förbättringar på bostadsmarknaden. Allt detta väntas leda till sjunkande 
hushållssparande. Samtidigt fortsätter en stark tillväxt inom investeringarna. 
Aktivitetsökningen förväntas komma att ligga på ca 3 % per år under 1997-1998. 
I Nederländerna och Danmark ökade inhemsk efterfrågan relativt starkt under 1996. Baserat 
på detta och på förbättrade utsikter för exporten förutspås en produktionstillväxt från 2,5 
respektive 2 % för 1996 till en takt av ca 3 % per år för 1997-1998. I Belgien och Österrike 
är utsikterna för inhemsk efterfrågan mer dämpade på kort sikt, men exporten växer i god takt 
och produktionstillväxten väntas förbättras gradvis och nå 2,5 till 2,75 % år 1998. I Spanien 
och Portugal bör en livaktig export och gradvis ökande investeringar och konsumtion fa den 
ekonomiska aktiviteten att expandera med ca 2,75 % under 1997 och något mer under 1998. I 
Sverige kan man vänta sig att den nuvarande tvåsiffriga investeringstillväxten kommer att 
mattas, men allt eftersom den privata konsumtionen tar fart och exportens tillväxt fortsätter 
bör ekonomins tillväxt kunna förstärkas. I Finland kommer en stark inhemsk efterfrågan att bli 
den viktigaste faktorn för att kunna bibehålla en god produktionstillväxt. I Irland, med stark 
tillväxt och framgångsrikt sysselsättningsskapande, kommer troligen ekonomin att mattas av, 
men produktionstillväxten förväntas bli den högsta inom gemenskapen. I Grekland kommer 
sannolikt förbättringen av ekonomin att fortsätta, och produktionstillväxten kommer att ligga 
på en takt av 2,5 till 2,75 %, huvudsakligen tack vare en stark investeringstillväxt. 
12 
1.2.2 Positiva tillväxtkrafter 
En sund balansering av policymixen 
På senare år, och speciellt under loppet av 1996, har gemenskapen åstadkommit en mycket 
stor förbättring av den makroekonomiska policymixen liksom också en starkt förbättrad 
trovärdighet för den ekonomiska politiken på medellång sikt. Betydelsefulla åtgärder har 
vidtagits i så gott som alla medlemsstater i avsikt att förbättra de offentliga finanserna under 
1996 och 1997. Tack vare förbättrade utsikter till måttliga löneökningar och sundare offentliga 
finanser har ett allt lägre inflationstryck gjort det möjligt att införa betydande lättnader i 
penningpolitiken. Denna förbättrade balans kan nu bidra till en hållbar utveckling med ökande 
tillväxt av produktion, investeringar och sysselsättning. 
Tabell 4 
Förbättrad ekonomisk policymix 
B 
DK 
D 
EL 
E 
F 
IRL 
I 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 
EUR Real ettektiv växelkurs0 
'(T<nhetsarbetskostnad) 
(1993 = 100) 
Kv2 
1995 
109.1 
104.8 
106.4 
112.5 
92.9 
103.8 
93.0 
82.6 
106.0 
109.6 
106.0 
117.1 
96.2 
95.1 
100.32) Kv4 
1996 
102.5 
103.7 
99.4 
122.5 
94.5 
101.9 
95.2 
102.8 
100.0 
105.5 
108.3 
116.4 
115.2 
102.7 
106.42) Förändr. i korta räntor 
sedanjanuari 1994 
(3-mån. interbank) 
April 1995 
-1.7 
0.7 
-1.2 
-3.4 
0.6 
1.5 
0.8 
2.4 
-0.5 
-0.8 
-0.3 
0.9 
1.5 
1.3 
0.5 December 
1996 
-3.9 
-2.7 
-2.6 
-7.5 
-2.4 
-2.9 
-0.2 
-1.2 
-2.2 
-2.2 
-4.6 
-2.0 
-2.9 
0.9 
-1.9 Förändr.i långa räntor 
sedan januari 1994 
( 10-årig benchmark) 
Januari 
1995 
1.9 
3.0 
1.9 
n.a. 
3.9 
2.6 
2.7 
3.6 
2.1 
2.0 
3.0 
3.7 
4.2 
2.5 
2.6 December 1 
996 
-0.6 
0.6 
0.1 
n.a. 
-1.0 
0.1 
-0.5 
-1.0 
0.1 
-0.2 
-1.8 
0.2 
0.0 
1.4 
0.0 Ärlig förändring i 
konjunkturrensad 
budgetbalans 
1996 
1.0 
0.3 
0.0 
0.8 
2.3 
1.2 
-0.7 
1.0 
1.4 
2.0 
1.1 
1.6 
3.8 
1.1 
0.9 1997 
0.3 
0.6 
1.2 
1.1 
1.3 
0.8 
0.8 
3.4 
0.0 
1.8 
10 
00 
0.5 
0.7 
1.3 
n 1 relation till 23 industrialiserade länder. 
2)l relation till() industrialiserade icke liG-länder. 
Källa: Kommissionen. 
13 
Utvecklingen i riktning mot EMU har i hög grad förbättrat trovärdigheten för den ekonomiska 
politiken i så gott som alla medlemsstater. Överenskommelsen om en stabilitets- och 
tillväxtpakt för tredje stadiet av EMU vid Europeiska rådet i Dublin i december 1996 
förstärker möjligheterna till en sund budgetpolitik på medellång sikt. Det anti-inflationistiska 
innehållet i penningpolitiken som är ett krav i EMU-bestämmelserna i Maastricht-fördraget 
börjar alltmer att påverka de ekonomiska aktörerna - och i synnerhet de beslutsfattare som har 
ansvaret för priser och löner - allt eftersom de anpassar sig till en låginflationsmiljö. Härigenom 
bidrar de till att forma lönetrender som är förenliga med behovet att stärka sysselsättningen. 
Denna utveckling har i sin helhet redan haft gynnsamma effekter. Växelkurserna har i stort sett 
återgått till de nivåer som de hade innan valutaoron bröt ut våren 1995, och inom ERM har 
växelkursstabiliteten varit god. De långa räntorna har fallit och dessutom uppnått en hög grad 
av konvergens. Medan räntenedgången under 1995 i stort sett sammanföll med en likartad 
sänkning i USA har utvecklingen under 1996 utmärkts av en hög grad av frikoppling från de 
amerikanska räntorna. Det är anmärkningsvärt att de medlemsstater som aviserat betydande 
budgetåtstramningar i sin budget för 1997 har fatt till stånd avsevärt sänkta långa räntor. 
De ekonomiska förberedelserna inför 
EMU har alltså medfört avsevärda 
trovärdighetsvinster för 
medlemsstaterna. Detta kommer med 
stor sannolikhet att bidra till att stärka 
framtidstron i den privata sektorn och 
utgör en positiv tillväxtfaktor i sig . 
Penningpolitikens utformning har en 
stark inverkan på tillväxten på kort sikt 
(diagram 8). I den mån som 
budgetåtstramningar under kommande 
år skulle fa sådana efterfrågedämpande 
effekter som inte fullt ut kan 
kompenseras av ökad framtidstro och 
större förväntningar inom den privata Diagram 8 
Räntor och produktion, EUR4 
Kortfristiga räntor 
(4 kvartals eftersläpning) 
-5 Real BNP tillväxt1 
(Ärlig) 
il l,uu,il I il Il 
15 
10 70 72 74 76 78 80 82 84 86 88 SO 92 94 96 
Avkastningskurva 
(4 kvartals eftersläpning, t.h.) 
Real BNP tillväxt 
(Ärlig, t.v.) 
i i'il i billin n MIHMM'IIIW. I <H)lninnlmm'J A'w<nlni>mlu>nMiU' 
70 72 74 76 78 80 82 84 86 88 90 92 94 96 
M% Kommissionen. 
14 
sektorn skulle penningpolitiken ha såväl det nödvändiga utrymmet som kapaciteten för att hålla 
efterfrågan uppe utan att sätta låginflationsmålet i fara. 
Under förutsättning att den ekonomiska politikens trovärdighet kan behållas eller t.o.m. stärkas 
kommer dessutom gemenskapen förmodligen att göra ytterligare framsteg i riktning mot sänkta 
långa realräntor. Detta kommer att stimulera investeringarna, sänka kostnaderna och minska 
trycket på priserna och därigenom bidra till en balanserad tillväxt av den privata sektorns 
efterfrågan och aktivitet. Därtill bör komma en sänkning av den icke-konjunkturberoende 
arbetslösheten. 
Piagram 9 J Lönsamhet investeringar och 
BNP-tillväxt, EUR 
120 1960-100 Lönsamhet och Investeringar 
Bruttoinvesteringar, 
reala % per år. (t.h.) 15 Lönetrender och företagens lönsamhet nära förbundna med ökade investeringar 
Mot en bakgrund av sjunkande inflation, penningpolitikens förbättrade trovärdighet och hög 
arbetslöshet har löneavtalen hållits inom rimliga gränser under det senaste året. För första 
gången sedan de övergripande riktlinjerna för den ekonomiska politiken antogs år 1993 
förväntas nu de genomsnittliga löneökningarna inom gemenskapen stanna på nivåer (ca 3 % 
per år för 1997 och 1998) som är helt förenliga både med bibehållen prisstabilitet och med 
ytterligare förbättrad lönsamhet för 
investeringar inom gemenskapen, 
samtidigt som de ger utrymme för en 
måttlig reallöneökning. Som 
rekommenderas i de övergripande 
riktlinjerna för den ekonomiska politiken 
bör denna trend utsträckas under en 
längre tid. I själva verket är det 
nödvändigt att förbättra lönsamheten 
ytterligare om man vill behålla 
investeringar inom gemenskapen och 
dessutom attrahera utländskt kapital. 
Konkurrensen då det gäller att skapa ett 
gott affärsklimat som kan dra till sig 
företag, investeringar och arbetstillfällen 
har blivit allt hårdare. Företagens 
lönsamhet är en avgörande faktor på 
medellång sikt vid investeringsbeslut 
(diagram 9). Medelnivån på lönsamheten 
är högre än någon gång sedan 1970 men 1960 1965 1970 1975 1980 1985 1990 1995 
15 
10 % BNP och investeringar 
{real % per ar.) 
-10 BNP tillväxt 
Bruttoinvesteringar 
1960 1965 1970 1975 1980 1985 1990 1995 
Håll»! Kommissionen. 
15 
realräntorna är också högre än på 1960-talet. Stark lönsamhet är inte i sig nog för att sätta 
igång en stark investeringsvåg. Men tillsammans med ökande kapacitetsutnyttjande och 
stigande efterfrågan - exporten och konsumtionen förväntas växa - kan en god lönsamhetsnivå 
mycket väl leda till en tidig och stark återhämtning i investeringarna. Större växelkursstabilitet 
betyder mindre osäkerhet och påverkar på så sätt investeringsbesluten på ett positivt sätt. 
Fortsatt gynnsam extern miljö 
Gemenskapen förväntas även i fortsättningen dra nytta av en stark utveckling av handeln med 
dess internationella partners. Totalt sett beräknas gemenskapens exportmarknader fortsätta 
att växa under de kommande åren (med ca 8 % per år). Apprecieringen av gemenskapens reala 
effektiva växelkurs under 1994-1996 beräknas emellertid fa en dämpande effekt på exportens 
internationella marknadsandelar även under några år framåt. Dock beräknas den samlade 
exporten till länder utanför EG förbli relativt stark under 1997-1998 med en tillväxt av ca 7 % 
per år. 
I Förenta staterna är den ekonomiska tillväxten fortfarande god. Trots att ekonomin arbetar 
på sysselsättningsnivåer och med ett kapacitetsutnyttjande som tidigare förknippats med 
stigande priser och lönetryck, har det hittills noterats fa sådana tecken. Med bortseende från 
eventuella inflationsrisker beräknas ekonomin växa med 2,25 till 2,5 % under 1997-1998, dvs 
mycket nära ekonomins potentiella tillväxttakt. I ett läge med högt utnyttjande av inhemska 
resurser, starkt ökande maskininvesteringar och hög importbenägenhet beräknas den 
amerikanska efterfrågan på importprodukter stiga med 7 till 7,5 % under 1997-1998 (upp från 
6,75 % 1996). 
I Japan beräknas uppgången fortsätta under de närmaste åren. Omsvängningen till ett högre 
importinnehåll i den inhemska efterfrågan under senare år, som stärkts genom olika 
liberaliseringsåtgärder i syfte att öppna den japanska marknaden, förväntas fortsätta under den 
närmaste framtiden. Tillsammans med en växande inhemsk efterfrågan bör detta räcka för att 
hålla den japanska importtillväxten på en hög nivå under 1997-1998. 
16 
Trots en förutsedd minskning i 
exporttillväxten för de nya 
marknadsekonomierna i Asien, 
Latinamerika och Central- och Östeuropa 
förväntas gemenskapens handel med dem 
fortsätta att expandera kraftigt. En relativt 
stark BNP-tillväxt förväntas bibehållas 
eller stärkas i de central- och 
östeuropeiska ekonomierna under 1997-
1998 (med fa undantag) som en följd av 
fortsatta reformer och snabba 
produktivitetsvinster. Även i Asien och 
Latinamerika väntas den starka tillväxten 
fortsätta under 1997-1998. I Tabell 5 
1 Extern omgivning 
| (real procentuell förändring per år) 
Världen exkl. EG 
USA 
Japan 
DAE3) 
CCEE cxkl. FSU"1 
Marknader utanför 
EG 
USA 
Japan 
DAE3) 
CCEE exkl. FSU4) 
Export utanför EG Vikter | 1995 1996 1997 1998 
Real BNP 
100.0° 
26.9 
10.0 
6 6 
2.5 3.6 
2.0 
0.8 
8.0 
5.4 4.2 
2.4 
3.8 
7.1 
3.9 4.3 
2.3 
1.8 
7.2 
4.1 46 
24 
2.8 
7.2 
4.5 
Import 
100.02' 
17.8 
5.8 
11.5 
9.4 9 
8.9 
11.4 
15.1 
17.5 
7 7.5 
6.8 
10.5 
10.2 
10.9 
6 8 
7.5 
6.7 
9.5 
9.3 
7 8 
7.2 
9.8 
9.4 
89 
7 
''Relativa vikter baserade på BNP 1995. 
Relativa vikter baserade på export utanför KG 1995. 
3)Dynamiska asiatiska ekonomier: Hong Kong. Korea, Malaysia, 
Singapore, Taiwan och Thailand. 
4)CCEE exkl. FSU: Albanien, Bulgarien, Tjeckien. Slovakien, l 'ngern. 
Polen, Rumänien och Slovenien 
Källa: Kommissinens prognos november 1996. 
1.2.3 Osäkra faktorer och risker på kort sikt 
Osäkerheten angående den ekonomiska framtiden förefaller ha minskat avsevärt sedan början 
av 1996. Det som framför allt kan komma att rubba den optimistiska synen på framtiden är 
eventuella tvivel på regeringarnas beslutsamhet då det gäller att verkligen genomdriva de 
budgetsaneringar som presenterats i budgetpropositionerna för 1997. Om trovärdigheten i 
konvergenspolitiken skulle ifrågasättas i några medlemsstater och om budgetutfallet skulle 
avvika alltför mycket från de fastlagda målen kan det leda till förnyad press på räntor och 
växelkurser med potentiellt skadliga effekter på produktionen och sysselsättningen 
gemenskapen som helhet. Det finns dock en rad faktorer som kan motväga denna osäkerhet 
det bestämda åtagandet att uppfylla de ekonomiska villkoren för EMU - som det återspeglas 
politiska deklarationer, budgetåtgärder som redan beslutats och de långt framskridna tekniska 
förberedelserna. 
Spänningar kan också komma att uppstå om otillfredsställande tillväxt och skapande av 
arbetstillfällen i några länder skulle avslöja interna politiska misshälligheter. Detta kan komma 
att bli fallet om konsumenternas och investerarnas framtidstro inte stiger som förväntat i några 
17 
medlemsstater. Vidare kan budgetsaneringar visa sig mindre förtroendeskapande än väntat om 
åtgärderna uppfattas som kortsiktiga och tillfälliga och inte som del av en genuin vilja att fa till 
stånd sunda offentliga finanser och att komma till rätta med problemet med höga offentliga 
utgifter och skatter i förhållande till BNP. 
Om å andra sidan förtroendet för den ekonomiska politiken hålls vid makt så kan detta, 
tillsammans med godtagbara lönetrender, leda till starkare tillväxt och fler arbetstillfällen än 
väntat. Vidare kan utsikten till stora ekonomiska fördelar av medlemskapet i EMU leda till en 
betydande stimulans för den privata sektorns framtidstro och förväntningar, på samma sätt som 
skedde vid införandet av den inre marknaden i slutet av 1980-talet. Detta skulle kunna frigöra 
högre investeringar, leda till en minskning i försiktighetssparandet i flertalet medlemsstater och 
hjälpa gemenskapen att uppnå en solid tillväxt och att skapa arbetstillfällen. 
En annan osäkerhetsfaktor skulle kunna vara risken för ett nyväckt lönetryck mot slutet av 
prognosperioden. Även om lönetrender som är förenliga med låg inflation och ökad 
investeringsvilja och mer sysselsättning nu verkar vara fastare etablerade har utvecklingen 
under 1994-1995 visat att alltför stora lönekrav mycket väl kan dyka upp igen ganska tidigt i 
en konjunkturuppgång. Arbetsmarknadens parter är, som belyses i deras gemensamma 
uttalande om den ekonomiska politiken, medvetna om nödvändigheten att undvika överdrivna 
löneuppgörelser. Alltför höga löneökningar skulle ge bränsle åt inflationen vilket i sin tur skulle 
tvinga fram dämpande åtgärder från de penningpolitiskt ansvariga myndigheterna, pressa upp 
de långa räntorna och undergräva de europeiska ekonomiernas förmåga att uppnå högre 
sysselsättningsnivåer. 
1.3 Gradvis förbättrade utsikter för sysselsättningen 
1.3.1 Aktuella och kommande trender inom sysselsättning och arbetslöshet 
En detaljerad analys av de senaste trenderna på arbetsmarknaden och de åtgärder som måste 
vidtas inom gemenskapen presenteras i kommissionens rapport om sysselsättningen i Europa 
1996 och den gemensamma sysselsättningsrapporten inför Europeiska rådet i Dublin. De 
viktigaste aspekterna av arbetsmarknaden inom gemenskapen behandlas i korthet i följande 
avsnitt. Dessutom ges en översikt av erfarenheter som gjorts i några länder som varit märkbart 
mer framgångsrika inom arbetsmarknadspolitiken än flertalet andra medlemsstater under senare 
år. 
18 
Sysselsättningen 
Den relativt starka tillväxten av den ekonomiska 
aktiviteten under 1994 och början av 1995 medförde en 
blygsam förbättring av situationen på arbetsmarknaden. 
För 1995 uppgick den totala tillväxten av 
sysselsättningen till 0,5 % eller ca 750 000 
arbetstillfällen i gemenskapen som helhet. Denna 
förbättring kom dock av sig när den ekonomiska 
tillväxten började avta under andra halvåret 1995 och i 
början av 1996. Tillväxten inom sysselsättningen för 
hela året 1996 blev klena 0,1 %, vilket speglade en svag 
utveckling av sysselsättningen i hela gemenskapen 
under första delen av 1996 men också en gradvis 
förbättring under andra halvåret i samband med en 
livligare ekonomisk aktivitet. I och med att 
konjunkturuppgången beräknas fa ett fastare grepp 
under 1997-1998 och löneökningarna förbli låga i 
flertalet medlemsstater kommer det rimligtvis att skapas 
fler arbetstillfällen, en ökning med 0,6 respektive 0,9 % Tabell 6 
Sysselsättningstillväxt 
(procent per år) 
B 
DK 
D 
EL 
E 
F 
IRL 
I 
L 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 
EUR 1995 
0.4 
1.6 
-0.3 
0.9 
1.7 
1.2 
4.4 
-0.4 
2.5 
1.9 
-0.3 
-0.6 
1.1 
1.6 
0.7 
0.5 1996 
-0.1 
0.7 
-0.8 
1.2 
1.3 
-0.2 
3.4 
0.3 
1.1 
1.5 
-0.7 
0.5 
1.2 
-0.6 
0.4 
0.1 1997 
0.2 
0.8 
-0.0 
1.3 
1.6 
0.3 
2.5 
0.1 
1.7 
1.6 
-0.3 
0.6 
1.9 
-0.2 
1.1 
0.6 1998 
0.3 
0.7 
0.7 
1.3 
2.0 
0.9 
1.7 
0.5 
2.3 
1.6 
0.0 
0.7 
1.5 
0.5 
1.1 
0.9 
Källa: Kommissionens prounos november 
1996 
Diagram 10 Sysselsättning 
(dato Kvartalsvis) 
105 
103 1093K/1 « 1Q0 
95 
1993 1994 1995 1998 
106 1003KV1 ~ tOO 
95 
1963 1964 
Kalk: Kommissionen. 1965 16Ô6 under 1997 och 1998, vilket skulle 
motsvara ca 2,2 miljoner arbetstillfällen på 
två år. 
Sysselsättningssituationen varierar 
avsevärt mellan medlemsstaterna, och 
speglar huvudsakligen, men inte enbart, 
produktionstillväxtens utveckling. I Irland 
beräknas sysselsättningen växa med drygt 
2% per år i medeltal under 1997-1998 
(efter nära 4% per år under 1995-1996). 
Sysselsättningstillväxten på förväntas bli 
hög även i Grekland, Spanien, 
19 
Luxemburg, Nederländerna och Finland (ca 1,5 till 2% per år) liksom i Förenade kungariket 
och Danmark (ca 1 respektive 0,75% per år). 
Tvärtom är det i Tyskland, Österrike och Sverige, där negativa trender för arbetsmarknaden 
under 1996 fortsätter och där sysselsättningen beräknas falla ytterligare något. Liknade är läget 
i Belgien, Frankrike och Italien där det enligt prognosen bara kommer att skapas ett blygsamt 
antal arbetstillfällen. Men i samband med en allmänt förstärkt ekonomi beräknas 
sysselsättningen sätta fart under 1998 då praktiskt taget alla medlemsstaterna förväntas kunna 
visa upp en positiv tillväxt av arbetstillfällen. 
Arbetslöshetstrender 
Den gradvisa nedgången i arbetslösheten inom gemenskapen sedan mars 1995 upphörde i 
slutet av 1995 och början av 1996. Den genomsnittliga arbetslösheten steg något under andra 
halvåret 1996 och uppgick till 10,9 % av arbetskraften för hela året. 
Tabell 7 
Arbetslöshet 
(procent av den civila arbetskraften) 
B 
DK 
D 
EL 
E 
F 
IRL 
I 
L 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 
KUR 1995 
9.9 
7.1 
8.2 
9.1 
22.9 
11.5 
12.4 
11.9 
2.9 
7.3 
3.8 
7.3 
17.2 
9.2 
8.8 
10.9 1996 
9.9 
6.2 
9.0 
9.1 
22.0 
12.3 
12.5 
12.1 
3.1 
6.8 
4.2 
7.3 
16.0 
9.8 
8.3 
10.9 1997 
9.9 
6.0 
9.1 
9.0 
21.5 
12.4 
12.0 
12.3 
3.0 
6.3 
4.5 
7.1 
14.9 
9.4 
7.8 
10.8 1998 
9.8 
5.7 
8.7 
9.0 
20.7 
11.9 
11.7 
12.1 
2.9 
5.8 
4.6 
6.8 
14.2 
9.0 
7.4 
10.4 
Källa: Kommissionens proanos 
november 1996. Den måttliga förstärkningen av tillväxten för 
sysselsättningen inom gemenskapen under de kommande 
åren beräknas endast räcka till för att minska 
arbetslösheten marginellt. I och med att utsikterna att 
finna arbete blir mer positiva förväntas arbetskraftens 
tillväxt återgå till sin medellånga trend av ca 0,5 % per 
år. För gemenskapen som helhet förväntas det 
genomsnittliga arbetslösheten sakta sjunka ner till 10,8 % 
under 1997 och aningen snabbare till ca 10,4% under 
1998. 
Några länder kommer förmodligen att uppleva en 
betydligt snabbare sänkning av arbetslösheten. 
Arbetslösheten förutses sjunka betydligt i Förenade 
kungariket - där det redan nu är lägst bland 
gemenskapens största medlemsstater - och i 
20 
Nederländerna. Detta gäller även Spanien, Irland och Finland även om arbetslösheten där 
fortfarande kommer att ligga på en mycket hög nivå. En mera blygsam men kontinuerlig 
sänkning av arbetslösheten kommer att äga rum i Danmark, Sverige och Portugal. 
I Belgien, Tyskland, Frankrike, Italien och Österrike däremot väntas arbetslösheten förbli 
oförändrad eller stiga ytterligare på kort sikt. Dock beräknas den uppåtgående kurvan för 
arbetslösheten vända nedåt under årets lopp för dessa länder - möjligen med undantag för 
Österrike - och arbetslösheten kan väntas falla under 1998. I de flesta fall räknar man med att 
detta skall föra ned arbetslösheten under 1996 års nivå. 
/. 3.2 Läget på arbetsmarknaden i vissa utvalda länder under den senaste tiden. 
I kontrast mot det otillfredsställande läget i gemenskapen som helhet har ett antal 
medlemsstater fatt till stånd avsevärt ökad sysselsättning och/eller en starkt minskad 
arbetslöshet under de senaste två till tre åren (Danmark, Spanien, Irland, Nederländerna och 
Förenade kungariket)1. Ur makroekonomisk synpunkt har dessa ekonomier inte mycket 
gemensamt i fråga om produktionstillväxt, sysselsättningsskapande och arbetskraftstrender. I 
Irland har den starkt växande sysselsättningen haft en snabbt expanderande produktion som 
motor. I Danmark och Förenade kungariket har en god BNP-tillväxt åtföljts av ett positivt 
men inte alls exceptionellt sysselsättningsskapande och den reducerade arbetslösheten har 
delvis sin grund i en minskning av arbetskraften och/eller ökad deltidsanställning. I Spanien 
och Nederländerna har en mer blygsam produktionstillväxt sammanfallit med relativt stort 
nettotillskott av arbetstillfällen (tabell 8). 
Speciellt hög ekonomisk tillväxt har varit den avgörande faktorn bakom den stora ökningen av 
antalet arbetstillfällen i Irland. En stark tillväxt har underlättats både av förstärkt utbudssida -
inklusive klart förbättrad lönsamhet, bättre konkurrenskraft och en kontinuerlig satsning på en 
höjning av arbetskraftens kompetens - och en makroekonomisk politik inriktad på att 
säkerställa låg inflation, sunda offentliga finanser och låga räntor. Denna politik har haft 
gemenskapsstöd genom strukturfonderna. Ett viktigt element har varit trepartsavtalen mellan 
arbetsgivare, fackföreningar och regeringen om att tillämpa måttliga lönehöjningar, med sänkta 
inkomstskatter som kompensation och med ett betydande jobbskapande som följd. Återhållsam 
lönebildning i kombination med en förändring av tillväxtens sammansättning i riktning mot 
1 Dessutom har arbetslöshetstalet sjunkit ined över 2 procentenheter i Finland mellan 1994 och 1996. Finland 
är emellertid i viss utsträckning ett specialfall med tanke pä den pågående anpassningen till de exceptionella 
faktorer som inträffade under det sena 1980-talet. 
21 
Tabell 8 
Läget på arbetsmarknaden i några utvalda länder 
(1994-1996) 
Irland Danmark UK NL Spanien Resten 
av EUR EUR15 
Arbetslöshet procent av arbetskraften 
Arbetslöshet 1993 
1996 
Förändring sedan 1993 15.6 
12.5 
-3.1 10.1 
6.2 
-3.9 10.4 
8.3 
-2.1 6.61 
6.8 
0.21 22.81 
22.0 
-0.81 9.5 
10.4 
0.9 10.9 
10.9 
0.0 
Sysselsättning o. arbetskraft — genomsnittlig tillväxt 1994-1996; procent per år — 
Arbetskraftens tillväxt 
Sysselsättningens tillväxt2 2.1 
3.6 -0.9 
0.6 -0.2 
0.4 1.3 
1.2 0.5 
0.8 0.1 
-0.2 0.1 
0.1 
BNP, löner och produktivitet — genomsnittlig tillväxt 1994-1996; procent per år 
BNP 
Arbetskraftens produktivitet 
Reallönekostnad per capita3 
Real enhetsarbetskostnad4 
Subsitution arbetskraft/kapital 8.6 
4.8 
1.1 
-3.5 
-0.4 3.1 
2.5 
2.0 
-0.5 
-Û.1 2.8 
2.5 
0.8 
-1.6 
0.5 2.7 
1.5 
0.1 
-1.3 
0.4 2.3 
1.5 
-0.9 
-2.4 
0.7 2.0 
2.3 
0.8 
-1.5 
0.8 2.3 
2.2 
0.6 
-1.6 
0.7 
Förvärvsfrekvens och 
sysselsättning procent av den totaia arbetskraften (15 till 64) 
Förvärvsfrekvens 1993 
Sysselsättningsgrad 1993 1996 
1996 
TT 60.8 
62.5 
51.2 
55.0 82.2 
79.3 
73.9 
74.5 75.2 
73.8 
67.3 
67.7 67.8 
69.8 
63.4 
65.3 58.8 
58.7 
45.6 
46.1 65.7 
65.4 
59.5 
58.7 66.7 
66.3 
59.5 
59.2 
Arbetslösheten nådde toppen 1994 med 7,2 % i Nederländerna och 24,1 % i Spanien; det ändrades med -0,4 
respektive -2,1 procentenheter mellan 1994 och 1996. 
2) Definition: Nationalräkenskaperna (för Nederländerna: heltids ekvivalensbas). Enl. arbetsmarknads­
undersökningar var sysselsättningens tillväxt under perioden 1994-1996 något högre enligt denna bas i Spanien 
(1,0 %), Nederländerna ( 1,4 %) och Förenade kungariket (1 %). 
'^Nominella inkomster per anställd deflaterad med BNP- deflator. 
'"Real arbetskostnad per capita dividerad med arbetskraftens produktivitet per capita. 
S) En positiv siffra visar substitution mellan arbetskraft och kapital i produktionsprocessen (en högre 
kapital/arbete kvot). Under korta perioder påverkas begreppet av cykliska effekter. Se kapitel 2 lör en analys i 
medellångt perspektiv av den roll som spelas av substitution mellan arbetskraft/kapital för gemenskapens 
sysselsättningssituation. 
Kä Ila : K om m ission en. 
inhemska branscher har bidragit till att bromsa den tidigare trenden att byta ut arbetskraft mot 
kapital i ekonomin. Det genomsnittliga årliga substitutionen mellan arbetskraft och kapital har 
sjunkit från 1,4 % per år under perioden 1974-1985 till 0,4 % under andra hälften av 1980-
talet och 0,1 % per år under första hälften av 1990-talet. Samtidigt har stora 
kapacitetshöjande investeringar lett till att tekniska framsteg införlivats i snabb takt. På detta 
sätt, och med hjälp av förbättrad utbildning och kompetenshöjning, har arbetskraftens 
produktivitetstillväxt varit fortsatt hög. Det föreligger enighet om att förnya trepartsavtalet, 
vilket förväntas bädda för fortsatt återhållsamma löneavtal och hög sysselsättningstillväxt 
under kommande år. 
22 
Den stora minskningen av arbetslösheten i Danmark sedan 1993 är inte bara resultatet av 
förbättrat sysselsättningsskapande i och med starkare ekonomisk tillväxt utan beror framför allt 
på en minskning av arbetskraften som är resultatet av att staten börjat subventionera olika 
tjänstledighetsprojekt (i första hand för utbildning och barnpassning) men också på att allt fler 
äldre anställda väljer förtidspension. Även om sysselsättningsgraden i Danmark fortfarande 
tillhör de högsta inom gemenskapen är det en stor del av befolkningen i arbetsför ålder som 
lever på transfereringar i form av arbetslöshetsersättning, socialbidrag, förtidspension, 
sjukpension, betald tjänstledighet osv. Alla dessa transfereringar kostar mycket pengar och 
minskar den effektiva tillgången på arbetskraft. Den senaste tidens uppstramning av vissa 
bidragssystem tillsammans med positiva arbetsmarknadsreformer är avsedda att minska det 
passiva beroendet och göra det lättare att skapa nya jobb. Under de senaste åren har de reala 
lönekostnaderna stigit något snabbare än i andra länder vars valutor är kopplade till den tyska 
marken. Om att det skall gå att uppnå en stark och hållbar sysselsättningstillväxt under de 
kommande åren är det av största vikt att överdrivna arbetskostnadsökningar undviks. 
I Förenade kungariket är den sänkta arbetslösheten sedan 1993 en följd dels av växande 
sysselsättning i samband med högre produktionstillväxt och ökat deltidsarbete, och dels av en 
minskning av arbetskraften. Förvärvsfrekvensen har inte vänt uppåt, vilken den gjort i tidigare 
konjunkturuppgångar, bl.a. på grund av en kraftig ökning av antalet ungdomar i högre 
utbildning. Trots den starkt minskade arbetslösheten har inkomsterna ännu inte börjat öka. 
Löneökningarna har varit måttliga och de reala lönekostnaderna (ersättning per anställd 
deflaterad med BNP-deflator) har växt betydligt långsammare än produktivitetstillväxten. 
Detta kan tyda på att de strukturreformer som genomförts i Förenade kungariket sedan början 
av 1980-talet har bidragit till att förbättra flexibiliteten på arbets- och produktmarknaderna och 
att minska pris- och lönepressen. Det är viktigt att de gynnsamma lönetrenderna bibehålls om 
starka och hållbara sysselsättningsvinster skall kunna uppnås de närmaste åren. 
I Nederländerna är den gynnsamma situationen på arbetsmarknaden sedan 1994 en 
fortsättning på en trend av relativt starkt sysselsättningsskapande som sträcker sig tillbaka till 
1980-talet. Till detta kan läggas att medan en ökning av deltidsarbetet stod för nära hälften av 
de nya jobben mellan 1983 och 1994 så bidrog denna faktor endast obetydligt till ökningen av 
antalet jobb under de senaste två åren. Sedan 1983 har tillväxten av jobb tätt hjälp av 
återhållsamma löneökningar som baserats på samförstånd mellan fackföreningar, arbetsgivare 
och staten. Jämfört med andra medlemsstater har en endast måttlig ökning av de nominella och 
reala lönerna hållit tillbaka rationaliseringarna (substitution av arbetskraft mot kapital), sänkt 
23 
sysselsättningens tillväxttröskel och lett till att det skapats relativt många nya arbetstillfällen. 
Dessa trender hävdar sig åter under den pågående konjunkturuppgången. Fortsatt låga 
löneökningar har haft stöd i ett närmast totalt samförstånd beträffande nödvändigheten av 
återhållsamma löneavtal, ett stabilitetsorienterat makroekonomiskt regelverk och en snabbt 
växande arbetskraft. Strukturella förbättringar på arbetsmarknaden har inkluderat lägre skatter 
och sociala avgifter, speciellt för lågbetald/lågutbildad arbetskraft, insatser för att begränsa 
höjningar av den lagstadgade minimilönen, minskad tillgång till och generositet i 
bidragssystem samt ökad flexibilitet i lönesättningen på bransch- eller företagsnivå. 
I Spanien har en tillväxt i nivå med genomsnittet inom gemenskapen sammanfallit med ett 
jämförelsevis starkt tillskott av nya arbetstillfällen sedan 1994. Detta goda utfall har haft 
draghjälp av måttliga löneökningar - som bidragit till sänkta reallönekostnader per capita under 
1994 och 1995 - och arbetsmarknadsreformer som luckrat upp restriktioner beträffande 
arbetstider, avskedanden, gränsdragningstvister mellan fackföreningar, och i viss utsträckning, 
lönebildning. En stor del av den senaste sysselsättningsökningen har ägt rum i form av tillfälliga 
arbetstillfällen och deltidsjobb. Även om detta kanske minskat risken för arbetslöshet för de 
fast anställda och förstärkt deras insider-position, så är löneutvecklingen på senare tid 
uppmuntrande och lönekostnaderna förväntas stiga bara en aning snabbare än priserna under 
1996. 
Precis som orsakerna till deras relativt goda arbetsmarknadssituation varierar stort mellan 
dessa utvalda länder, varierar också orsakerna till det mindre tillfredsställande läget i flertalet 
av de återstående medlemsstaterna. En viktig faktor är tillväxten, som varit betydligt lägre i de 
flesta andra länder jämfört med Danmark, Irland, Nederländerna och Förenade kungariket. På 
samma gång har sysselsättningsskapandet inte förbättrats relativt till ekonomins tillväxt i stort i 
samma utsträckning som i Spanien och Nederländerna. I vissa länder har arbetstillfällen fortsatt 
att försvinna trots måttliga löneökningar den senaste tiden, delvis som en följd av alltför höga 
arbetskostnader som byggts upp i ett tidigare skede och/eller låg ekonomisk aktivitet. För att 
summera: cykliska avvikelser och varierande grader av arbetsmarknadsreformer har hittills 
hindrat förbättrade grundförutsättningar från att till fullo göra sig gällande i ett antal 
medlemsländer. 
24 
1.4 God inflationsprognos 
Utvecklingen mot en hög grad av 
prisstabilitet har undersökts i detalj i 
1996 års Rapport om konvergensen 
framlagd av kommissionen i enlighet 
med artikel 109J av fördraget om 
Europeiska unionen. Den senaste tidens 
utveckling och förutsättningarna på kort 
sikt för konvergens av inflationen 
behandlas översiktligt i denna del. 
Medlemsstaterna har gjort stora 
framsteg i riktning mot prisstabilitet och 
inflationskonvergens, vilket är ett 
grundläggande krav för att införa den 
gemensamma valutan. Den 
genomsnittliga inflationen (mätt efter 
deflatorn för privatkonsumtion) inom 
gemenskapen gick ner till 2,6% 1996 
och spridningen mellan medlemsstaterna 
minskade avsevärt. 
1 Belgien, Danmark, Tyskland, 
Frankrike, Irland, Luxemburg och 
Nederländerna, som var inom ERMs 
smala fluktuationsband, liksom Österrike, 
medförde en allmänt sund löneutveckling 
och låga importprisökningar prisstabilitet 
under 1996. Inflationen (deflatorn för 
privatkonsumtion) låg kvar på eller under 
2 % i alla dessa länder. I Tabell 9 
Inflation 
1 (procentuell förändring) 
B 
DK 
D 
EL 
E 
F 
IRL 
I 
L 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 
EUR nxp0 
1995 
1.4 
2.3 
1.6 
9.0 
4.7 
1.7 
2.4 
5.4 
1.9 
1.1 
2.0 
3.8 
1.0 
2.9 
3.0 
3.0 Nov. 
19962) 
1.9 
2.3 
1.3 
8.3 
3.6 
2.1 
2.1 
4.2 
1.4 
1.4 
1.8 
2.9 
1.1 
1.1 
3.0 
2.6 Deflatorn for privatkonsumtion 
1995 
1.6 
2.1 
1.9 
9.3 
4.7 
1.7 
2.0 
5.8 
2.0 
0.9 
2.3 
4.2 
0.2 
2.7 
2.6 
3.0 1996 
2.0 
2.0 
1.8 
8.5 
3.6 
1.9 
2.0 
3.9 
1.7 
1.9 
2.0 
3.3 
0.9 
1.7 
2.5 
2.6 1997 
2.1 
2.4 
1.7 
6.9 
2.9 
1.4 
2.2 
2.9 
2.1 
2.0 
1.9 
3.0 
1.6 
2.3 
2.4 
2.2 199S 
2.0 
2.7 
1.8 
5.8 
2.7 
1.5 
2.6 
2.6 
2.1 
2.0 
2.0 
2.9 
2.0 
2.6 
2.5 
2.2 
^Interimindex för konsumentpriser. 
2)Mätt efter fbrändr. i procent av aritmetiska medelvärdet av 
1996 års 12 månadsindex relativt aritmetiska medelvärdet av 
motsvarande index för 1995. 
Källa: Kommissionens prognoser november 1996. 
Diagram 11 Inflation 
4 h 
1 
o Grekland 
Genomsnitt för övriga medlemsstater 
94 99 
Kl/fa; Kommissionen. 
25 
I de länder där penningpolitiken förs med inriktning på ett inflationsmål har dessutom 
prisökningarna stannat vid ca 2,5%» i Förenade kungariket och nått ända ner till 1,75% i 
Sverige och Finland, där en kraftig appreciering av valutorna från mycket låga nivåer varit en 
bidragande orsak. 
Även de fyra återstående medlemsstaterna, där inflationen varierade från 4,2 till 9,3 % under 
1995 har gjort stora framsteg mot priskonvergens (diagram 11)1 Portugal föll inflationstakten 
till 3,3 % och i Italien och Spanien sjönk prisökningstakten till 3,6 % i Spanien och 3.9 % i 
Italien under 1996. I Grekland gick inflationstakten ned till 8,5%. I de länder vars valutor 
deprecierats kraftigt i början av 1995 medförde en hårdare penningpolitik och goda 
förutsättningar för en bättre balanserad budget en växelkursappreciering. Tillsammans med 
ansvarsfulla löneavtal bidrog detta till att snabbt tvinga ner inflationen i slutet av 1995 och 
början av 1996. 
Anti-inflationspolitikens trovärdighet har ökat på 
alla håll och låg inflation som målsättning accepteras 
inom hela gemenskapen. Mot denna bakgrund 
förväntas priskonvergensen bli starkare under de 
kommande åren. Den genomsnittliga inflationstakten 
förutspås fortsätta att sjunka till 2,2 % under 1997 
och 1998. Dessa inflationstal är historiskt låga och 
ligger nära vad man normalt menar med 
prisstabilitet. 
I Tyskland och i länder vars penningpolitik är knuten 
till detta land förväntas inflationen ligga kvar under 
eller runt 2 % under 1997-1998 med två undantag: i 
Danmark och Irland kan fortsatt stark inhemsk 
efterfrågan och större lönekostnadsökningar än i de 
andra länderna vars valutor är kopplade till den 
tyska marken (runt eller över 4 % per år) komma att 
leda till en ökning av inflationstakten till över 
2,5 %. Tabell 10 
Nominell ersättning 
per anställd0 
(förändring i procent) 
B 
DK 
D 
EL 
E 
F 
IRL 
I 
L 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 
EUR 1995 
2.5 
3.6 
3.6 
12.7 
3.0 
2.3 
1.1 
5.2 
3.8 
2.0 
3.8 
5.3 
4.7 
3.1 
2.9 
3.4 1996 
1.6 
4.1 
2.6 
11.1 
3.9 
2.2 
4.0 
6.2 
3.4 
1.0 
2.9 
5.8 
4.0 
6.6 
3.3 
3.4 1997 
2.6 
3.8 
2.5 
9.2 
3.2 
2.2 
4.2 
4.1 
3.8 
2.3 
2.4 
5.0 
3.2 
4.3 
4.1 
3.2 1998 
2.6 
4.2 
2.5 
7.5 
3.0 
2.5 
4.3 
3.1 
3.6 
2.9 
3.2 
4.0 
2.9 
2.9 
4.3 
3.1 
0 Summa löner och indirekta lönekostnader 
Källa: Kommissionens prognoser frän 
november 1996. 
26 
I Förenade kungariket, Sverige och Finland förväntas fortsatt försiktig penningpolitik säkra en 
inflation på 2 till 2,5 %. De två senare länderna är hjälpta i detta av rejält sänkt nominell 
löneökningstakt. Italien, Spanien och Portugal beräknas uppnå en ytterligare sänkning av 
inflationstakten till ca 2,75 % år 1998. Detta mot en bakgrund av bl.a. fallande lönekostnader. 
I Grekland väntas inflationstakten sjunka till ca 5,75 % år 1998. 
27 
Ruta 1: Regional arbetslöshet inom gemenskapen 
Arbetslösheten I de olika medlemsstaterna skiljer sig vitt från varandra och varierar från 3 % i 
Luxemburg till nära 22% i Spanien (1995 års data). På regionnivå är skillnaderna inom 
gemenskapen ännu större. År 1995 varierade arbetslösheten bland de nära 100 regioner för vilka 
harmoniserade arbetslöshetsdata finns tillgängliga från under 4 % i centrala Portugal till nära 32 % i 
södra Spanien (Tabell B1.1). 
Tabell B1.1 
Regional arbetslöshet inom gemenskapen -1995 
(NUTS1- regioner) 
Högsta regionala tal 
Nationellt tal 
Lägsta regionala tal 
Förhäll.: högt/lagt B 
12.9 
9.9 
6.9 
1.9 DK 
12.3 
7.1 
4.5 
2.7 
Källa: Kommissionen . WD 
11.2 
6.6 
5.5 
2.0 EL 
11.0 
9.1 
7.4 
1.5 E 
31.8 
22.9 
18.5 
1.7 F 
15.3 
11.5 
8.7 
1.8 IRL 
15.8 
14.3 
13.5 
1.2 I 
25.9 
11.9 
6.0 
4.3 NL 
8.9 
7.3 
6.9 
1.2 P 
11.4 
7.3 
3.9 
2.9 FIN 
21.2 
17.2 
15.2 
1.4 S 
12.0 
9.2 
7.7 
1.6 UK 
11.0 
8.8 
6.7 
1.6 EUR 
31.8 
10.9 
3.9 
8.2 
1995 låg arbetslösheten under 6 % av arbetskraften i 10 av de ca 100 regionerna (tabell B1.2). I 
viss utsträckning var regionerna med låg arbetslöshet koncentrerade till ett begränsat antal 
områden: södra Tyskland, den angränsande norra delen av Italien, södra delen av Nederländerna, 
regioner i nordöstra och sydvästra Danmark och norra och centrala Portugal. Denna bild har varit 
relativt stabil under de senaste tio åren. Anmärkningsvärda undantag är regioner i södra och östra 
Sverige och största delen av Finland vilka tidigare hade låg arbetslöshet, precis som Ile de France 
(Paris) och de sydöstra delarna av Förenade kungariket, vilka fick uppleva en försämring av 
arbetslöshetssituationen i början av 1990-talet. I inget av dessa fall berodde försämringen på 
specifikt regionala orsaker utan snarare på en allmän, landsomfattande ökning av arbetslösheten. 
I andra ändan av detta spektrum fanns det 20 regioner som upplevde arbetslöshet på över 15 % 
1995. Dessa regioner var koncentrerade till Spanien, södra Italien och delar av Irland och Finland. 
Med undantag för Finland har de regioner som lidit mest av hög arbetslöshet varit i stort sett de 
samma under de senaste tio åren. 
Diagram B1 n. Spridning av regional arbetslöshet inom 
12 
11 
10 arbetslöshet % gemenskapen standardavvikelse 
Standardavvikelse för regional arbetslöshet (t.h.) 
EUR 15 arbetslöshet (Ihs) 
1983 1985 
kj3fe Kommissionen 1987 1989 1991 1993 1995 
28 
Visserligen föreligger en påtaglig tröghet beträffande den geografiska koncentrationen av 
arbetslösheten men det har dock skett en avsevärd vidgning av arbetslöshetens spridning mellan 
regionerna under de senaste åren. Ett sätt att mäta spridningen är genom standardavvikelsen för de 
regionala arbetslösheten1. Denna standardavvikelse är positivt korrelerad till de cykliska 
fluktuationerna i gemenskapens arbetslösheten (diagram 61.1). 
Denna bild av förvärrad regional obalans har gällt för flertalet 
medlemsstater mellan 1983 och 1995, vilka är jämförbara år 
vad gäller deras position i den ekonomiska cykeln (tabell 
B. 1.3) Spridningsförändringen är positivt korrelerad till 
förändringen i det nationella arbetslösheten. I några länder där 
stora arbetsmarknadsreformer genomförts har såväl 
spridningen av den regionala arbetslösheten som de nationella 
minskat. 
Trots den ständiga klyftan mellan regioner med hög respektive 
låg arbetslöshet i flertalet länder, var arbetslösheten mycket 
cyklisk i båda typerna av regioner (för några utvalda regioner, 
se diagram B1.2). I de flesta länder har topparna och 
vågdalarna för arbetslösheten i regionerna med hög 
arbetslöshet följt samma mönster i regionerna med låg 
arbetslöshet men med ca ett års eftersläpning. Detta visar att 
regionerna med höga tal är påverkbara men också beroende 
av aktivitetsnivån i de mer gynnade regionerna. Detta har i 
första hand att göra med efterfrågan: hög och stigande 
aktivitet i regioner med låg arbetslöshet genererar ökande 
efterfrågan i dessa regioner. Dessutom väljer många företag att expandera i regioner med riklig 
tillgång på arbetskraft. Och med ökande sannolikhet för att hitta ett arbete i regioner med låg och 
sjunkande arbetslöshet är fler arbetssökande villiga att 
flytta från regioner med hög arbetslöshet till mer lovande 
regioner. 
Att den regionala obalansen i arbetslösheten är så 
seglivad i flertalet medlemsstater speglar en relativ brist 
på lyhördhet inför förändringar i den ekonomiska 
omgivningen i allmänhet och relativt rigida regionala 
lönestrukturer i synnerhet. Med begränsad lönemässig 
flexibilitet kommer skillnader i produktivitet mellan 
regionerna inte att återspeglas på ett adekvat sätt i 
differentierade lönekostnader. Just en högre grad av 
regional lönedifferentiering anpassad efter de regionala 
skillnaderna i produktivitet, skulle underlätta såväl 
omlokalisering av aktiviteter till mindre gynnade regioner 
som arbetskraftens rörlighet mellan regionerna. En sådan 
differentiering skulle dessutom göra det lättare att undvika 
alltför stora generella löneökningar baserade på tillgången 
på arbetskraft i regioner med den lägsta arbetslösheten. Tabell B1.2 
Fördelning av regionala 
arbetslöshet 
Antal regioner 
Arb.löshetstal Medeltal 1905 
1983-1995 
< 5 % 7 4 
5 - 6 % 9 6 
6-7% 10 13 
7-8% 14 13 
8-9% 13 11 
9 -11 % 15 15 
11-13% 10 10 
13-15% 2 6 
15-17% 8 4 
17-20% 7 5 
20-25 % 1 8 
> 25 % 1 2 
Summa 97 97 
Tabell B1.3 
Spridningen av 
arbetslös 
B 
DK 
WD 
EL 
E 
F 
IRL 
I 
NL 
P 
FIN 
S 
UK 
EUR Standard 
avvikelse 
19831 
0.81 
2.08 
1.71 
2.02 
3.28 
1.45 
0.58 
2.77 
1.31 
3.18 
1.87 
0.55 
2.79 
4.06 1995 
3.40 
2.01 
1.84 
2.23 
4.69 
1.89 
0.86 
7.14 
0.58 
1.97 
2.38 
1.29 
0.87 
5.70 regional 
het 
Nationellt 
arbetslöshetsnivå 
19831 
11.9 
9.5 
6.9 
7.8 
21.4 
7.6 
14.8 
8.5 
11.7 
8.6 
3.7 
1.4 
11.1 
9.1 1995 
9.9 
7.1 
6.6 
9.1 
22.9 
11.5 
14.3 
11.9 
7.3 
7.3 
18.1 
9.2 
8.8 
10.9 
1 1988 för EL och NL, 1986 för P, 1989 
för FIN, 1990 för S. 
1 Standardavvikelsen är känslig lör graden av regional splittring. Kör mätning av standardavvikelsen på NUTS2-nivå, se 
kommissionens första sammanhållningsrapporl "Kirst Cohesion report" (nov. 19%). 
29 
30 
2. VIKTIGA STRUKTURELLA UTMANINGAR FÖR GEMENSKAPEN 
Europas otillfredsställande ekonomiska utveckling under första hälften av 1990-talet har 
utlöst en ny oro för hur gemenskapen påverkas av vissa strukturella långtidstrender. En 
trend är utvecklingen av ny teknik, som enligt vad många menar inte bara har en tendens att 
kräva hög utbildning utan även är arbetsbesparande, och därigenom minskar efterfrågan 
även på kompetent arbetskraft. En annan trend är den ökande globaliseringen av 
världsekonomin, vilken har väckt farhågor för att gemenskapen håller på att bli av med 
mängder av arbetstillfällen till de nyligen industrialiserade länderna, speciellt i Sydostasien, 
och att dessa marknadskrafter kommer att utsätta den lågutbildade arbetskraften i Europa 
för nedpressade löner eller arbetslöshet. Dessa farhågor har förstärkts av att många företag 
med bas i Europa faktiskt flyttar ut produktion till nyligen industrialiserade 
utvecklingsländer. 
Även om denna oro är förståelig bygger den till stor del på en felaktig analys av hur 
ekonomin påverkas av tekniska framsteg och globalisering. Dessa faktorer har varit och 
kommer att förbli den viktigaste drivkraften bakom långsiktiga förbättringar i gemenskapens 
produktivitet, tillväxt, sysselsättning och levnadsstandard. Men på kort sikt kan de ibland 
medföra en oundviklig och smärtsam anpassningsprocess inom vissa delar av ekonomin. 
Frågan om gemenskapen skall uppnå de potentiellt mycket stora långsiktiga vinsterna av 
förbättrade tekniska framsteg, större globalisering och intensifierade ansträngningar för att 
stärka konkurrenskraften beror på om två avgörande huvudvillkor uppfylls: den oundvikliga 
anpassningen måste genomföras på ett smidigt och socialt acceptabelt sätt, och den 
ekonomiska tillväxten måste vara tillräckligt stark för att kunna absorbera de resurser som 
frigörs av den nya tekniken och den globala handeln. 
2.1 Teknisk utveckling 
De senaste 30 åren har medfört en våg av tekniska framsteg inom viktiga områden som 
elektronik, telekommunikationer och bio- och miljöteknik. Det mesta av den nya tekniken 
berör alla sektorer av ekonomin. Speciellt informations- och kommunikationstekniken 
(IKT) är pådrivande i den pågående strukturomvandlingen. Deras påverkan märks överallt. 
De innebär inte bara fallande kostnader utan medför modifieringar av arbetsmetoder och 
arbetsförhållanden, förändringar i företagens organisation och i sättet på vilket kunskap 
produceras och distribueras. 
31 
I makroekonomiska termer kan teknikens roll inom ekonomin beräknas genom trenden för 
totalfaktorproduktivitetstillväxt (TPF). Denna definieras som den del av 
produktionstillväxten som inte motsvaras av ökade insatser av arbete och kapital, de två 
viktigaste produktionsfaktorerna2. I den bemärkelsen speglar förbättringar i TFP den 
tekniska utvecklingens betydelse, humankapitalets värde och den organisatoriska effektivitet 
som införlivats i den ekonomiska processen. TPF kan därför tolkas som en indikator pä 
styrkan hos de endogena tillväxtkrafterna i ekonomin. 
Som framgår av tabell 11 
stannade TFP-tillväxten av 
märkbart i gemenskapen precis 
som hos dess viktigaste 
partners 1960-1973 och 1974-
1985. För gemenskapens del 
kan detta i stor utsträckning 
förklaras av tre faktorer, det 
avsevärt minskade utrymmet 
för att komma ikapp det ledande tekniklandet, USA, den negativa effekten av 
makroekonomiska chocker i samband med stora och plötsliga förändringar i relativpriserna 
och med långsam anpassning till de nya villkoren under perioden efter 1973 samt 
investeringarnas sjunkande andel av BNP inom gemenskapen. 
Under det senaste årtiondet har det, trots avsevärd teknisk utveckling, speciellt inom 
information och kommunikation, inte skett något påtagligt uppsving för TFP-tillväxten från 
den låga nivån under andra hälften av 1970-talet och början av 1980-talet. Genomförandet 
av den inre marknaden har dock medfört att inbromsningen har hejdats och en svag Tabell 11 
Långtidstrender i TFP-tillväxten^ 
EUR 
USA 
Japan 1961-73 
2.8 
1.6 
6.3 1974-85 
1.0 
0.4 
1.1 1986-95 
1.2 
0.8 
0.9 l986-90 
1.5 
0.6 
2.3 l99l-95 
1.0 
0.9 
-0.5 
1 ) Totalfaktorproduktivitet: genomsnittlig arbets- och 
kapitalproduktivitet viktad med faktorinkomstdelar. 
Källa: Kommissionen. 
Totalfnklorproduktivitet har beräknats inom en produktionsfunktionsram där nivån på produktionen antas bestämd av 
nivån pä insatser av tvä produktionsfaktorer, arbete och kapital, samt en viss teknisk utvecklingstakt 
(lolalfaktorproduktivitel): 1' = A(t)l''(l.,K) där Y är produktionsnivån, /, och Å.' insatserna av arbete och kapital och A 
effekten av den tekniska utvecklingen. Under antagande av konstant avkastning kan den tekniska utvecklingstakten 
beräknas approximativt som # = y - tik där % är den tekniska utvecklingstakten (förändring i totalfaktorproduktivitet), y 
tillväxttakten för volymen HNl' per anställd, a är vinstdelen av MNP till faktorkostnad och k är realkapitalets tillväxt per 
anställd. Sålunda mäts den tekniska utvecklingen i efterhand som en tilläggsfaktor och den tolalafaklorproduktivileteii 
inkluderar därför andra läktorinsatser än kapital och arbete. I de nya lillväxtteorierna är däremot den tekniska 
utvecklingen ett endogent element i det ekonomiska systemet som kan påverkas av den ekonomiska politiken och 
investeringar i fysiskt och mänskligt kapital. 
32 
förbättring kan till och med anas. Detta senare speglar huvudsakligen en delvis cyklisk 
uppgång för TFP-tillväxten under andra hälften av 1980-talet när gemenskapens ekonomi 
karakteriserades av stora investeringar. Under de senaste 20 åren växte gemenskapens TFP 
i stort sett lika fort som i Japan och ungefär dubbelt så fort som i USA. 
Det faktum att snabba tekniska framsteg inte visade sig i form av TFP-tillväxt över hela 
ekonomin under 1980- och 90-talen (den sk. "produktivitets- eller Solow-paradoxen") kan 
till stor del relateras till otillräcklig ekonomisk tillväxt och i synnerhet till låga investeringar. 
Andra förklaringar har också anförts3, inklusive svårigheten att mäta teknisk förändring och 
produktivitet - speciellt då det gäller tjänster, behovet av kompletterande investeringar i 
organisatoriska och institutionella förändringar, en ny inriktning beträffande innovationer 
med mer energi satsad på produktdifferentiering än på förhöjd produktivitet eller på helt nya 
produkter samt slutligen eftersläpningseffekten: det tar tid för ny teknik att sprida sig genom 
ekonomin. 
Ingen av dessa förklaringar ger dock orsak att tvivla på att tekniska framsteg och 
övergången till en kunskapsbaserad ekonomi är drivkrafterna bakom den europeiska 
ekonomins, produktivitetens och levnadsstandardens tillväxt på medellång och lång sikt. 
Teknisk utveckling innebär ett kontinuerligt skifte av produktions- och 
sysselsättningsstrukturer, bort från jordbruk och tillverkningsindustri, till tjänster och de nya 
tillväxtområdena kommunikation, bio- och miljöteknik, hälso- och sjukvård, fritid och miljö. 
Inte minst kan den nya tekniken eliminera vissa lågbetalda, lågproduktiva arbeten och skapa 
jobb som är mera produktiva och bättre betalda. En sådan omvandling har ägt rum 
kontinuerligt inom gemenskapen sedan dess start. 
Som visas i diagram 12 har sysselsättningen inom jordbruket och industrin stadigt sjunkit 
under de senaste 25 åren. Men i motsats till den jämna nedgången av antalet sysselsatta 
inom jordbruket har sysselsättningen inom industrin stabiliserats eller t.o.m. ökat i tider med 
stark makroekonomisk tillväxt. Förlusten av arbetstillfällen inom jordbruket och industrin 
har kompenserats av ökad sysselsättning inom tjänstesektorn. Denna uppåtgående trend 
bröts bara tillfälligt under recessionen 1992/93, delvis som en effekt av ökad konkurrens, 
t.ex. inom finansiella tjänster och på grund av den cykliska sårbarheten hos många små och 
medelstora företag. 
Se OECD (1996): "Teknik, produktivitet och sysselsättningsskapande. En analytisk rapport.", speciellt ss. 26-29. 
33 
Diagram 12 Förädlingsvärde och 
sysselsättning per sektor *, EUR 
(f«cta prism) index 1970 «100 
Jordbruk 
1970 1975 1800 1985 1990 
Trender i sysselsättning per sektor, EUR 
I indBx 1870 »100 ** r 
20 
1970 1975 1960 1985 1990 : ;-töös: ; 
* Farädltngawird» brutto för EUR «<W, EJBL.L och P, 
Källa: Komm)*clon«n och Û6CÛ tFS. °^—,l Sysselsättning efter typ av 
tillverkningsindustri, EUR 
110 1&7Ö s 100 
60 
1670 1974 1976 1962 1996 1690 1864 
1870 « 100 
Teknologi Ra medelnivå Hög teknologi 
1970 1974 1676 1962 
Hälls: OECD STAN databas. I960 1994 
För tillverkningsindustrins del visar diagram 13 att sysselsättningen i den högteknologiska 
industrin inom gemenskapen växte kraftigt under 1980-talet även om dessa 
sysselsättningsvinster gick förlorade under den låga tillväxtens år i början av 1990-talet.Den 
lågteknologiska tillverkningsindustrin, däremot, har förlorat jobb kontinuerligt och i stor 
omfattning sedan början av 1970-talet. 
För att till fullo kunna skörda frukterna av den nya vågen av tekniska framsteg måste fyra 
villkor uppfyllas 
För det första: varu- och tjänstemarknaderna måste effektiviseras så att de kan medge 
snabba förändringar av relativpriserna. Inom branscher där produktiviteten stiger relativt 
snabbt på grund av tekniska innovationer, avregleringar eller tillkomsten av nya marknader 
måste relativpriserna sjunka for att produktivitetsvinsterna skall kunna överföras till resten 
av ekonomin. På sä sätt kan relativpriserna fa utrymme att stiga i branscher med lägre 
produktivitetstillväxt än genomsnittet. Endast om detta villkor uppfylls kommer de mera 
arbetsintensiva branscherna att vara i stånd att skapa lönsamma jobb. Det finns tecken som 
34 
tyder på att detta villkor tas på allvar inom gemenskapen4. Konkurrenstryck och en effektiv 
konkurrenspolitik bör garantera att detta villkor tillgodoses ännu bättre i framtiden. 
För det andra: de oundvikliga förändringarna måste löpa smärtfritt och på ett socialt 
acceptabelt sätt. Det förefaller som om detta villkor uppfylls inom gemenskapens ekonomi, 
må vara med viss svårighet. Ökad yrkesmässig och geografisk rörlighet liksom en sänkning 
av de indirekta lönekostnaderna och tidsbegränsade ingångslöner med sikte på den 
lågutbildade arbetskraften skulle kunna bidra till att mildra verkningarna av anpassningen till 
den tekniska utvecklingen, globaliseringen och sjunkande statligt stöd till tynande branscher 
och industrier. 
För det tredje: skiftet till ett kunskapsbaserat produktionsmönster för varor och tjänster 
måste stöttas med åtgärder för att förbättra humankapitalet inom gemenskapen i allmänhet 
och av insatser för att förbättra de lågutbildades möjlighet att fa jobb i synnerhet (till 
exempel genom lägre indirekta lönerkostnader, lägre skatter, tidsbegränsade ingångslöner, 
bättre utbildning osv). 
För det fjärde: den produktionspotential som skapas av tekniska framsteg och förbättrad 
konkurrens måste faktiskt absorberas av högre ekonomisk tillväxt över produktivitetstrend. 
Om inte de frigjorda resurserna utnyttjas kommer den totala balansen mellan skapande och 
bortfall av arbetstillfällen inte att bli tillräckligt positiv för att sysselsätta den växande 
arbetskraften och minska arbetslösheten. Bristande ekonomisk tillväxt har varit 
gemenskapens stora problem, vilket understryker vikten av att beslutsamt ta itu med att 
eliminera de hinder för makroekonomisk tillväxt som belysts i kapitel 1. 
2.2 Globalisering 
Tekniska framsteg, konkurrens och globalisering förstärker varandra ömsesidigt. 
Globaliseringen kan definieras som den process genom vilken marknader och produktion i 
olika länder blir mer och mer beroende av varandra, ett beroende grundat på dynamiken i 
handeln med varor och tjänster och kapitalflöden och teknik. Detta är inte något nytt 
fenomen utan fortsättningen av en utveckling som hållit på under ganska lång tid. En större 
integrering av världsekonomin har faktiskt eftersträvats aktivt sedan slutet av andra 
världskriget. Det välkända argumentet för globaliseringen är att den har spelat och kommer 
att fortsätta spela en stor roll för höjd levnadsstandard genom att förbättra 
resursallokeringen och ha en disciplinerande inverkan på den ekonomiska politiken. Från 
11 or en mer detaljerad analys av förhållandet mellan produktivitet och sysselsättning, se kula 6 i KÅR, Kuropcan 
I economy,no 61, p. 64. 
35 
första början har gemenskapen haft en betydelsefull inverkan på denna process. Den 
europeiska integrationen kan inte bara anses som en del av denna process, den lägger 
dessutom till ytterligare en dimension. En strävan efter ytterligare integration bl.a. genom 
skapandet av en tullunion, fullbordandet av den inre marknaden och den förestående 
ekonomiska och monetära unionen har åtföljts av viktiga institutionella utvecklingar och 
delad överstatlighet inom vissa politiska områden. 
Under de senaste 20 åren har globaliseringen gjort stora framsteg. Under påverkan av olika 
starka krafter har de ekonomiska banden mellan de industrialiserade länderna i hög grad 
intensifierats sedan mitten av 1970-talet. Viktigast bland dess krafter är de imponerande 
sänkningarna av kommunikations- och transportkostnaderna, den successiva, 
världsomfattande minskningen av handelshinder (sedan Uruguay-rundan även omfattande 
jordbruksprodukter och i och med GATS-avtalet även en liberalisering av tjänstesektorn), 
den fortsatta liberaliseringen av kapitalrörelser och, slutligen, förändringar i företagens 
organisation och strategi. Till detta skall läggas att hittills inatblickande utvecklingsländer 
gradvis har öppnat sina marknader och blivit mer och mer integrerade i världsekonomin. 
Den senaste utvecklingen i detta sammanhang är öppnandet av de tidigare 
statskontrollerade länderna i Central- och Östeuropa (CCEE) och det forna 
Sovjetunionen.(FSU). På medellång och lång sikt kommer denna trend med all säkerhet att 
accelerera och omfatta en större grupp länder med stora befolkningar. 
Globaliseringens omfattning kan beräknas på 
grundval av trenderna i den internationella 
handeln och kapitalflödena. 
2.2.1 Handel 
Under perioden 1950-1973 ökade 
världshandelns volym av varor och tjänster 
med en årlig tillväxt av nära 8 %, medan 
världens BNP steg med 5 % i volym. Under 
det decennium som följde sedan man 
övergivit de fasta växelkurserna enligt 
Bretton-Woods-systemet och efter den 
törsta oljeprischocken bromsades tillväxten 
tor världshandeln liksom för världens BNP 
påtagligt. 
36 i Diagram 14 
Världshandelns elasticitet i 
förhållande till världsproduktionen* 
Genomsnittlig elasticitet 
1970-75 1.24 
1976-82 1.10 
1983-91 J.55_ 
1992-95 2.12 
1970 -A-v.-J-rr-rl 
1975^ 1980 :il98& 1990 4„4.J 
1995 
* Väfld«hartd«ln omfattar varor och tjaiwttr och btrakna* «om 
génomanlttat av d«n Ärliga förandringan av dan rtala varid««xport«n 
o«h -lmp0rt«ri;Ela*tlcrt«t«ri barakna* «örn d«n Ärliga förändringen av 
varjd*hafid*lri d«iad itnttf 4*n ärliga procentuella förändringen i 
var)deri*3NP{bàdaïr»ata termer) 
Sedan 1983 har emellertid världshandelns tillväxt skjutit fart igen (genomsnittlig årstakt 
5,7 %) vilket vida överträffar världens BNP-tillväxt (som endast uppgick till 3,4 % per år). 
Sedan början av 1990-talet har elasticiteten mellan världshandeln och hela världens BNP 
ökat till över 2 % (se diagram 14). Följaktligen har kvoten mellan exporten (varor och 
tjänster) och BNP för hela världen vuxit kraftigt. Efter att ha fördubblats mellan 1950 och 
1973 till 16 % nådde den nära 25 % år 19955. 
Diagram 15 fltH 
35 % 
1963 1968 1973 1978 1983 
* Uttryckt i nominella termer; exkl. intern EG export. 
KäUä: Kommissionen, utrikeshandelsstatistik. 1988i 1993 
Gemenskapen har deltagit aktivt och positivt i denna globaliseringsprocess. Den har också 
klarat det ökade konkurrenstrycket relativt bra. Sedan början av 1970-talet har 
gemenskapens andel av världens export av handelsvaror krympt men är fortfarande hög med 
ca 24 % (exklusive handeln inom EG). I den mån som den krympande andelen av 
världshandeln speglar framträdandet av nya handelspartners på världsscenen och ökande 
integration bland medlemsstaterna är detta inte ett oroväckande fenomen. Det kan i detta 
sammanhang vara värt att notera att den största delen av de asiatiska6 ländernas växande 
andel av världshandeln har tillkommit på andra utvecklingsländers bekostnad. 
s Inklusive handel inom l'Xî. 
0 De dynamiska ssiaiiska ekonomiernas andel av världscxporten har ökat från 5-6% i början av 1970-talet till ca 15% lör 
närvarande. 
37 
Tabell 12 
Geografisk struktur i handeln med länder utanför gemenskapen 
(varor) 
Som % av nominell 
BNP 
1976 1) 19822) 19953) Värde förändring i 
procent 
82/771) 87/822) 95/873) %av 
total 
1995 
Export till: 
• Totalt 
• OECD 
varav: 
USA 
Japan 
• Ej OECD 
varav: 
DAE4) 
Kina 
Rest. av Asien5) 
CCEE6) 
Import frän: 
• Totalt 
• OECD 
varav: 
USA 
Japan 
• Ej OECD 
varav: 
DAE 
Kina 
Rest. av Asien 
CCEE 
Handelsbalans 
• Totalt 
• OECD 
varav: 
USA 
Japan 
• Ej OECD 
varav: 
DAE 
Kina 
Rcsl. av Asien 
CCEE 10.9 
4.6 
1.2 
0.2 
6.2 
0.3 
0.1 
0.2 
0.9 
12.1 
4.9 
1.9 
0.5 
7.2 
0.5 
0.1 
0.3 
0.8 
-1.3 
-0.3 
-0.7 
-0.3 
-1.0 
-0.2 
0.0 
-0.1 
0.1 11.5 
5.0 
1.7 
0.3 
6.4 
0.4 
0.1 
0.5 
0.7 
12.9 
5.7 
2.2 
0.7 
7.2 
0.6 
0.1 
0.3 
1.0 
-1.4 
-0.7 
-0.4 
-0.5 
-0.7 
-0.1 
0.0 
0.1 
-0.3 9.8 
4.9 
1.6 
0.5 
4.9 
1.1 
0.2 
0.4 
1.0 
9.6 
5.1 
1.6 
0.8 
4.5 
0.9 
0.4 
0.4 
1.0 
0.3 
-0.2 
-0.1 
-0.3 
0.5 
0.1 
-0.2 
0.0 
0.0 12.5 
13.0 
17.9 
14.6 
12.1 
17.7 
10.5 
25.9 
5.7 
12.6 
14.3 
13.5 
18.8 
11.4 
14.7 
12.0 
13.3 
15.9 
(7) 
-1.2 
-0.4 
-0.5 
-0.4 
-0.8 
-0.2 
0.0 
0.0 
-0.1 3.3 
9.3 
10.9 
15.5 
-2.5 
11.3 
18.7 
3.7 
1.4 
0.8 
5.6 
0.9 
12.4 
-3.9 
10.3 
14.2 
5.8 
0.8 
(7) 
-0.5 
-0.1 
0.2 
-0.5 
-0.4 
-0.1 
0.0 
0.1 
-0.3 8.7 
4.9 
3.3 
10.2 
12.9 
16.4 
11.3 
8.5 
16.4 
8.2 
5.9 
7.2 
4.8 
10.7 
9.3 
21.5 
10.0 
13.2 
(7) 
-0.5 
-0.4 
-0.1 
-0.5 
-0.1 
-0.1 
-0.1 
0.0 
-0.1 100.0 
49.7 
15.8 
5.0 
50.3 
10.6 
2.2 
4.0 
10.7 
100.0 
53.2 
17.1 
8.8 
46.8 
9.4 
4.3 
3.9 
10.9 
1) IÎUR9: F.UR15 exklusive HL, L\ P, FIN och S. 
2) IUJRI0:1-URI5 exklusive K, A, P, KIN och S. 
3) KURI2: IÎ1JR15 exklusive A, FIN och S. 
4) 1 long Kong, Korea, Malaysia, Singapore, Taiwan och Thailand. 
5) Afghanistan, Pakistan, Indien, Bangladesh, Maldiverna, Sri Lanka, Nepal, Bhutan, 
Myanmar, Laos, Vietnam, Kampuchea, Indonesien, Brunei, Filippinerna, 
Mongoliet, Macao. 
6) Albanien, Bulgarien, Tjeckiska republiken, Slovakien, Ungern, Polen, Rumänien, 
f.d. Sovjetunionen och Slovenien. 
7) Genomsnittlig handelsbalans över perioden i % av BNP 
Källa: Kommissionen. 
38 
Gemenskapen har en jämförelsevis låg andel av exporten utanför EG riktad till de asiatiska 
marknaderna, vilka har växt snabbt och troligen kommer att fortsätta att växa inom 
överskådlig framtid. 1995 representerade gemenskapens export till Asien (inklusive Kina) 
bara 17 % av den totala exporten från EG jämfört med 20 % respektive 44 % från USA och 
Japan. Det bör emellertid noteras att gemenskapens export till dessa länder har stigit kraftigt 
sedan slutet av 1980-talet (se tabell 12). Vidare är gemenskapens andel av exporten till 
CCEE - som också har marknader med hög tillväxt - betydligt större än USA:s och Japans. 
Det finns emellertid skäl till viss oro. Gemenskapen uppvisar en relativt låg grad av 
specialisering inom vissa sektorer med hög efterfrågan, nämligen de högteknologiska. Den 
totala EG-exportens andel av sektorer med hög efterfrågan uppgick till 30 % 1994, vilket 
skall jämföras med 39 % för USA och 34 % för Japan. Motsvarande siffror för alla 
högteknologiska branscher var (1993) 23 % för gemenskapen att jämföra med ca 37 % för 
USA respektive Japan. 
Ett av de mest framträdande dragen i den senaste tidens globaliseringsprocess är att nyligen 
industrialiserade länder dyker upp som stora leverantörer och exportörer av internationella 
handelsvaror (speciellt industriprodukter). Importen från asiatiska länder till EG ökade 
dramatiskt under det senaste decenniet, vilket lett till en stark uppgång i deras andel av 
importen från länder utanför EG. Även om importen från asiatiska länder bara stod för 
1,3 % av gemenskapens BNP under 1995, håller dessa länder i ökande omfattning på att 
etablera sig som seriösa konkurrenter på EG-marknaderna. 1995 stod de för ca 18 % av 
EG:s totala import från resten av världen (tabell 12). 
Tabell 13 visar att tillväxten av den asiatiska exporten till gemenskapen inte är begränsad till 
traditionella branscher med lågutbildad arbetskraft som kläder och textilier. Högutbildad 
arbetskraft, kapitalintensiva, kompetenskrävande branscher som maskiner och 
transportutrustning och högteknologiska produkter representerar en växande andel av den 
asiatiska exporten till gemenskapen. Större global rörlighet för finansiellt kapital och lättare 
tillgång till teknik sedan 1980-talet har bidragit starkt till denna utveckling. Det kan också 
vara så att ett begränsat tillträde till marknader i Europa för "känsliga" produkter (t.ex. 
textilier och kläder, stål och järn) kan ha drivit på övergången i de asiatiska länderna till 
större specialisering på mera sofistikerade marknadssegment. Detta innebär att när EG-
länderna nu genomför den nödvändiga men svåra anpassningen till den nya tekniken måste 
de inrikta sig på branscher där Europa tills helt nyligen inte behövde möta direkt konkurrens 
från asiatisk export. 
39 
Tabell 13 
Den regionala strukturen i EG:sn import av industriprodukter 
från länder utanför gemenskapen 
Totalt % av den totala importen av industriprodukter 
från varje land eller grupp av länder. 
% av EG:s totala 
import av 
industriprodukter Maskiner 
Transport­
utrustning Kemikalier Kläder och 
textilier Hög­
teknologi 
USA 
Japan 
Utveckl.-
länder2) 
varav: 
DAE 
Kina 
Övr. Asien 
CCEE 1980 
1995 
1980 
1995 
1980 
1994 
1980 
1995 
1980 
1995 
1980 
1995 
1980 
1995 22.9 
21.6 
8.6 
12.4 
27.4 
36.4 
7.6 
12.2 
0.9 
5.7 
2.5 
4.6 
5.2 
11.6 26.4 
30.8 
37.6 
47.4 
4.7 
13.7 
3.1 
30.8 
0.8 
9.6 
1.5 
4.1 
9.8 
14.0 9.1 
8.9 
3.5 
5.0 
6.2 
4.7 
0.4 
1.7 
13.5 
5.8 
1.1 
2.9 
12.7 
7.3 4.3 
2.2 
3.1 
1.4 
23.7 
23.7 
31.3 
11.1 
44.1 
23.9 
42.2 
50.2 
16.9 
17.5 24.3 
33.5 
38.9 
36.1 
7.4 
17.3 
20.2 
34.3 
1.9 
21.3 
2.9 
8.6 
3.6 
9.0 
"KUR 9 tor 1980 och HUR 12 för 1995. 
21 Afrikanska, Karibiska och Stillahavs-länder som undertecknat Lomékonventionen, Central- and Syd­
amerika, Mellanöstern, DAE, Kina, övriga Asien, CCEE. 
Källa: Kommissionen. 
Tillväxten i gemenskapens export till och import från andra regioner i världen har varit och 
är fortfarande i balans. Samtidigt har gemenskapens handelsbalans gentemot 
utvecklingsländerna vänts från ett underskott i storleksordningen 1 % av BNP strax efter 
den första oljeprischocken till ett blygsamt överskott i nuläget. Å andra sidan har handeln 
med de nya ekonomierna i Asien och CCEE på det hela taget befunnit sig i balans under de 
senaste två decennierna. 
2.2.2 i Itländska direktinvesteringar (I JD1) 
Sedan andra hälften av 1980-talet har UDI-flödena runt världen växt mycket snabbt, både i 
absoluta tal och i förhållande till handelsflöden och produktionstillväxt. De årliga flödena 
steg från 50 miljarder dollar i genomsnitt under perioden 1981-1985 till i genomsnitt 155 
miljarder dollar under perioden 1986-1990 och nådde 200 miljarder dollar 1990. I början av 
40 
1990-talet sjönk UDI- flödena kraftigt i takt med nedgången i världsekonomin och svaga 
balansräkningar i många industrialiserade länder, men har sedan återhämtat sig starkt från 
1994 och framåt. Under de senaste 10 åren steg de globala UDI-flödena i nominella termer i 
medeltal mer än dubbelt så snabbt som världens samlade BNP. 
Gemenskapen har både varit en betydande 
källa till och destination för UDI-flöden. 
Trots en avmattning i början av 1990-talet 
under inverkan av den ekonomiska 
nedgången var nivån på såväl in- som 
utflödena av UDI historiskt höga (se tabell 
14). Gemenskapen (inklusive interna 
flöden) var källa till 42 % av de globala 
UDI-flödena under 1995 och tog emot 
36 % av inflödet. 
Sedan den inre marknaden startats i mitten 
av 1980-talet har gemenskapen blivit en 
alltmer attraktiv destination för såväl 
traditionella investerare i Förenta staterna 
som för nykomlingarna i Sydostasien i 
deras försök att stärka sin position på den 
inre marknaden. Avskaffandet av icke-
tariffara handelshinder, förenklade 
administrativa formaliteter, tillgången till 
en stor och växande marknadsefterfrågan 
och utrymme för stordriftsfördelar verkar 
ha fungerat som en stark stimulans att investera i EG. Den inre marknaden har också lockat 
fram oväntat stora mängder UDI mellan medlemsstaterna i EG. Som andel av de totala 
utflödena av UDI från EG sköt interna flöden i höjden från 20 % 1983 till 59 % för 1994. Tabell 14 
Utländska direktinvesteringar 
(miljarder dollar) 
Inflöden 
% Världen 
% GFCP' 
Utflöden 
% världen 
% GFCP' 
Nettoflöden 
Inflöden 
% GFCP> 
Utflöden 
% GFCP) 
Inflöden 
% GFCP) 
Utflöden 
% GFCP' 1975 
9.9 
45.9 
2.6 
9.9 
36.0 
2.6 
0.0 1980 1985 1990 1995 | 
EUR15 
externa + interna) 
21.3 
40.9 
2.8 
27.0 
46.8 
3.6 
5.7 15.4 
31.1 
2.9 
25.5 
42.6 
4.8 
10.1 97.4 
47.8 
7.0 
133. 
0 
55.4 
9.5 
35.6 111. 
9 
35.5 
7.0 
132. 
3 
41.6 
8.3 
20.4 
USA 
2.6 
0.9 
14.2 
5.1 16.9 
3.1 
21.9 
4.0 19.2 
2.5 
15.2 
1.9 47.9 
5.1 
27.2 
2.9 60.2 
4.9 
95.5 
7.8 
Japan 
0.2 
0.1 
1.8 
1.1 0.3 
0.1 
2.4 
0.7 0.6 
0.2 
6.4 
1.7 1.7 
0.2 
48.0 
5.1 0.5 
0.0 
21.3 
1.5 
" Gross fixed capital formation = bruttoinvesteringar. 
Källa: UNCTAD7. 
I INCTAl) ( 1996), World investment report, Geneve. 
41 
Då det gäller utåtriktade investeringsflöden från EG till icke-EG-länder är en stor andel (ca 
60 % 1994) riktade till andra industrialiserade länder. Denna siffra är på väg nedåt, från ca 
75 % vid mitten av 80-talet. Bland utvecklingsländerna blir de asiatiska länderna allt 
viktigare mottagare av investeringar från EG. Detsamma gäller Kina, vars andel av EG: s 
UDI-utflöden har vuxit starkt under senare år. Det är värt att notera att EG:s UDI-utflöden 
är små jämfört med bruttoinvesteringarna inom gemenskapen (ca 2 till 3 % för de samlade 
UDI-uttlödena från EG)8. 
Diagram 16 
50 MriEOU Utländska direktinvesteringar 
inom EUR12 
Flöden till, frän och inom Eö 
Flöden inom EG Direktinvesteringar utomlands är ett 
normalt inslag i företagens tillväxtstrategi 
som gör det möjligt för ett företag att 
utnyttja sin speciella styrka i större skala. 
Sett ur det perspektivet kan UDI-utflöden 
till dynamiska, snabbväxande ekonomier 
ses som en konkurrensfördel. Det är bara 
när denna omlokalisering inte matchas av 
motsvarande inflöden eller när den åtföljs 
av svaga inhemska investeringar som ett 
lands dragningskraft som produktionsland 
kan börja ifrågasättas. Hittills har 
gemenskapen klarat sig ganska bra i den 
internationella konkurrensen om 
direktinvesteringar, vilket framgår både av 
den starka tillväxten av inflöden och av ett 
(ganska blygsamt) överskott i 
nettoflödena, av UDI. Det förefaller som 
om etablering inom gemenskapen och 
utländsk produktion kompletterar varandra mot bakgrund av den starka, om än avtagande, 
korrelationen mellan exportens inriktning och UDI-utflöden. Vidare finns inga tecken på att 1984 19BS 19S6 19B7 1988 19B9 1990 1991 1992 1993 1994 
Källa: Kommissionen. 
x Denna analys är begränsad till trender som gäller gemenskapen i dess helhet, vilket döljer skillnadner mellan länderna. I 
Tyskland t.ex. har UDI-inllödena traditionellt varit små i förhållande till utflödena. Medan stora UDI-utflöden under 
1080-talet var en spegelbild av ett stort överskott i bytesbalansen, har det vidgade gapet sedan återföreningen - när 
bytesbalansen plötsligt blev negativ - givit bränsle åt den aktuella debatten om Tysklands dragningskratt som 
produktionsland. Den starka apprecieiingen av den tyska marken under senare år har otvivelaktigt spätt på den nuvarande 
oron i detta hänseende. Omvän! upplevde lorenade kungariket en stark ökning i UDI-inllöden, särskilt från japanska 
loretag. under del sena ll)S0-talel som en följd av avreglering och privatisering. 
42 
utländsk omlokalisering av produktion framför allt 
bestäms med hänsyn till lönekostnaderna, även om 
detta gäller för vissa arbetsintensiva branscher som 
kläder, skor eller leksaker. 
2.2.3 Finansiella kapitalrörelser 
Inte bara UDI-flödena har växt markant under de 
senaste 20 åren, utan även internationella, finansiella 
kapitalrörelser har expanderat enormt som ett 
resultat av finansiell avreglering och innovation. Så 
har till exempel gränsöverskridande handel med 
obligationer och aktier ökat i större industriländer 
från under 10 % av BNP under 1980 till mellan 150 
och 250% för 1995. Volymen på den 
världsomfattande valutahandeln har också ökat 
oerhört snabbt, med en daglig omsättning som för 
närvarande ligger på 1500 miljarder dollar. Det bör 
anmärkas att dessa transaktioner primärt rör sig om 
värdepappertillgångar (inklusive statsobligationer) 
som byggts upp under lång tid och som reagerar 
blixtsnabbt på minsta marginella skillnad i avkastning. 
Liberaliseringen av de finansiella marknaderna bidrar även till en förbättrad resursallokering. 
Eftersom innehav av värdepapper är mycket känsliga för stämningar på de internationella 
marknaderna har de en starkt disciplinerande effekt på växelkurser och den ekonomiska 
politiken. Att ignorera marknadens signaler leder ofelbart till turbulens på valuta- och 
obligationsmarknaderna, vilket i sin tur - som visas i kapitel 1 - utgör ett avgörande hinder 
för makroekonomisk tillväxt. 
2.2.4 Ekonomiska konsekvenser 
Det finns föga belägg för att globalisering i sig, och speciellt ökad handel med och 
investeringar i utvecklingsländer, är en avgörande orsak till arbetslöshet inom gemenskapen. 
Tvärtom är ökad handel en viktig källa till ekonomisk tillväxt och stigande levnadsstandard 
tack vare förbättrad resursallokering. I Tabell 15 
| Strukturen på utländska direkt­
investeringar inom EG 
(Miljarder ECU) 
Från: 
-USA 
-Japan 
- Asien3) 
- Övriga 
Till: 
-USA 
-Japan 
- Asien3) 
- Kina 
-CCEE 
- Övriga 
Inom 
EG 1984'> 1990*> 19942) 
Inflöden till EG 
3.0 
0.4 
2.8 9.2 
5.4 
18.2 8.5 
1.4 
0.5 
9.5 
Utflöden från EG 
11.5 
0.3 
0.0 
5.6 
4.2 7.2 
0.9 
0.2 
12.2 
39.3 6.4 
0.3 
2.4 
0.5 
3.3 
8.6 
37.4 
(I)EUR12. 
(2)EUR15. 
(3) Asien: Thailand, Malaysia, 
Indonesien, Singapore, Filippinerna, 
Sydkorea, Taiwan, Hong Kong och 
Indien. 
Källa: Kommissionen. 
43 
För det första bör man komma ihåg att gemenskapens grad av öppenhet9 mot 
världsekonomin är relativt liten och rätt lik Förenta staternas och Japans. 1995 var 
öppenhetsgraden inom gemenskapen ca 10 %, jämfört med 12 % i Förenta staterna och 9 % 
i Japan. Detta innebär att globaliseringen av handeln påverkar bara en begränsad del av 
gemenskapens ekonomi direkt. 
För det andra skall man lägga märke till att största delen av EG:s ekonomiska förbindelser 
är inom gemenskapen och med dess största industriella partners. Detta betyder att 
globaliseringen primärt sker mellan länder med liknande ekonomiska strukturer, tillgångar 
till produktionsfaktorer och löne- och produktivitetsnivåer. Av detta framgår att den största 
effekten av internationell handel och UDI-flöden på sysselsättningsskapandet märks inom 
triaden (dvs mellan gemenskapen, Förenta staterna och Japan). Intensifierandet av de 
ekonomiska förbindelserna mellan industriländer bör inte uppfattas som en nackdel utan 
snarare som en välsignelse för gemenskapens välstånd. Detta har varit motivationen för en 
rad EG-åtgärder, inte minst det nya "initiativet för tillträde till marknader", som skall 
försöka maximera de fördelar som kommer gemenskapen till del genom globaliseringen. 
För det tredje är gemenskapens handel med låglöneekonomier fortfarande mycket liten: EG-
importen från låglöneländer uppgår till mindre än 3 % av gemenskapens BNP för 
närvarande, och gemenskapens handel med dessa ekonomier är i stort sett i balans. Man hör 
ibland argumentet att även en neutral handelsbalans med dessa länder skulle kunna medföra 
förlust av arbetstillfällen för gemenskapen, eftersom importen från låglöneekonomier 
tenderar att ha högre (lågkvalificerad) arbetsintensitet än gemenskapens export till dessa 
länder. Detta argument tar emellertid inte hänsyn till de dynamiska effekterna av en 
förbättrad resursallokering, och inte heller till det förhållandet att billig import betyder ökad 
inhemsk efterfrågan och högre realinkomster för gemenskapen. Generellt förkroppsligar 
denna handel utbytet av lågkvalificerat arbete mot högkvalificerat och bättre betalt arbete. 
För det fjärde bör man inte överdriva mängden och frekvensen av dessa utlokaliseringar. 
Inte heller är dessa processer nödvändigtvis av ondo. Ett arbetstillfälle som skapas i 
låglöneländerna betyder inte att ett arbetstillfälle förloras i ett EG-land; det kan inte 
förutsättas att denna utländska produktion och sysselsättning skulle kunna omlokaliseras till 
något av gemenskapens länder. Försäljningsorienterade investeringar utomlands kan - i 
stället för att tränga ut gemeskapsexport som många tror - i själva verket öppna marknader 
och leda till ökad export från konkurrenskraftiga gemenskapsindustrier. Gemenskapens 
företag utnyttjar dessa möjligheter, vilket framgår av att gemenskapen sedan länge haft ett 
handelsöverskott gentemot de Central- och Östeuropeiska länderna och de nyligen 
industrialiserade länderna i Asien. 
Aritmetiska medelvärdet av export och import av varor och tjänster som procent av nominell BNP. 
44 
Globaliseringen av produkt- och finansmarknaderna påskyndar inte desto mindre 
branschomvandlingen och pressar ner den lågutbildade arbetskraftens löner. Den tvingar 
gemenskapens ekonomi att tillämpa ny teknik, att bibehålla och förbättra konkurrenskraften, 
att optimera resursallokeringen och att driva en sund ekonomisk politik. 
2.3 Konkurrenskraft 
De tekniska framstegen och globaliseringen utövar ett konstant tryck på medlemsstaterna 
att bibehålla och förbättra sin konkurrenssituation. Konkurrenskraft är ett komplext och 
mångtydigt begrepp som ofta förväxlas med andra företeelser, till exempel lönsamhet. 
På företagsnivå är betydelsen av ordet konkurrenskraft glasklar: ett företag är 
konkurrenskraftigt om det kan sälja sina produkter till marknadspris och vara lönsamt på 
medellång och lång sikt. 
Tabell 16 
Exportutfall, alla varor 
% vinst eller förlust av marknadsandelar i reala 
termer1), 
(årlig genomsnittlig förändring) 
EUR 
USA 
JAP 
Icke-OECD 
varav: 
- DAE<3) 
- Övr. Asien 1981-85 
1.6 
-2.8 
1.6 
-1.4 
3.0 
2.5 1986-90 
-1.9 
4.3 
-3.9 
1.0 
3.3 
2.4 l99l-95 
-0.1 
-0.2 
-7.8 
1.6 
1.7 
5.5 I «)9d ^J På nationell nivå är begreppet mindre 
okomplicerat. För ett land är politikens 
slutmål att förbättra medborgarnas 
levnadsstandard och välstånd. I detta 
sammanhang anses vanligen ett lands 
utrikeshandel vara viktig som indikator 
på dess långsiktiga förmåga att höja 
produktiviteten och förvandla en 
internationell ekonomisk tillväxt till 
inhemsk sysselsättning. Därför bedöms 
ett lands konkurrenskraft ofta på basis 
av exporttrender. Som framgår av 
tabell 16 har gemenskapens 
exportmarknadsandelar sjunkit i jämn 
och långsam takt sedan mitten av 
1980-talet. Vad gäller andra regioner i 
tabellen kan noteras att Japan sedan länge också tappat marknadsandelar i stor omfattning, 
medan Förenta staterna (under andra hälften av 1980-talet) och de asiatiska ekonomierna 
(sedan början av 1980-talet) har gjort avsevärda vinster. -1.6 
1.7 
-5.9 
1.9 
3.1 
3.6 
U Mätt som kvoten mellan exportvolymcns tillväxt 
och exportmarknadens tillväxt. 
2) Beräknat värde. 
•*) DAE exkl. Thailand och Malaysia. 
Källa: OECD. 
45 
Diagram 17 
140 
;13ö: 
120 
110: 
100 
90 
80 Exportutveckling och real effektiv växelkurs, 
EUR 
1987 = 100 
Exportutveckling** 
L (interna and externa EG-marknader) Real effektiv 
växelkurs* 
1978 1980 1982 1984 1986 1988 1990 1992 1994 
* Relativt 0«ttt*mttf:$ imtu*Wia«t<l*r uUMtftfr EO, dubbla «xportvttcter. Deflator; nominate »nh*t*artwtskostn*i«r. 
** Matt vont kvoten mrtten »xportvo|ymer»$ och «portmarfcnadnns tillväxt» 
K*//a; Kommissionen <Kh OECD. 1996 
" ' ""•' wrm-. ....... .„.„..— ,„•„.„.„ 
Dessa förändringar i marknadsandelarna kan delvis bero på förändringar i den internationella 
kostnadsmässiga konkurrenskraften (mätt med reala effektiva växelkurser). 1 detta 
sammanhang avslöjar diagram 17 att tillbakagången för gemenskapens export under de 
senaste 10 åren delvis varit en följd av den kraftiga apprecieringen av dess reala effektiva 
växelkurs. En negativ korrelation mellan dessa två variabler kan ses tydligt vid de två 
växelkurstopparna vid mitten av 1980-talet och i början av 1990-talet. 
Även om dessa trender inom exporten och den kostnadsmässiga konkurrenskraften må 
innehålla intressanta insikter, kan de bara kasta begränsat ljus över ett lands 
konkurrenskraft. I makroekonomiska termen och sett ur medellångt till långt perspektiv, 
lyder en lämplig, uttömmande definition av begreppet konkurrenskraft10 sålunda, ett land 
har internationell konkurrenskraft om det samtidigt: 
kan öka sin produktivitet lika snabbt eller snabbare än dess stora handelspartners pä 
jämförbar utvecklingsnivå, 
kan hålla extern balans i en öppen ekonomi med fria marknader och 
kan hålla en hög sysselsättningsnivå. 
Se även Competitive Policy Council (1993), "A Competitiveness strategy for America' 
46 
Tabell 17 visar att gemenskapen enligt denna definition har en blandad meritlista. 
Gemenskapen har haft högre tillväxt för arbetsproduktiviteten än Förenta staterna och (på 
senare år) Japan, med bibehållen extern balans, men beträffande sysselsättningen ligger 
gemenskapen långt efter sina två viktigaste handelspartners. 
Tabell 17 
Makroekonomisk konkurrenskraft inom triaden 
EUR 
USA 
Japan 
EUR 
USA 
Japan 
EUR 
USA 
Japan 
EUR 
USA 
Japan 1961-73 1974-85 1986-95 1986-90 1991-95 
Arbetsproduktivitetens tillväxt (% per år.) 
4.4 
1.9 
8.2 2.0 
0.5 
2.7 1.9 
0.8 
2.0 1.9 
0.6 
3.6 1.9 
1.1 
0.6 | 
Bytesbalans (% av GDP) I 
0.3 
0.5 
0.6 -0.3 
-0.4 
0.9 -0.2 
-1.9 
2.7 0.1 
-2.5 
2.8 -0.4 
-1.3 
2.7 
1960 1973 1985 1990 1995 
Sysselsättningsgrad (%)!) 
67.0 
62.7 
74.3 64.8 
66.7 
70.8 59.1 
68.5 
70.6 62.2 
72.6 
72.6 59.6 
73.0 
73.9 
Arbetslöshet (%) 
2.4 
5.5 
1.7 2.6 
4.9 
1.3 10.0 
7.2 
2.6 7.8 
5.5 
2.1 10.9 
5.4 
3.3 
n Andelen i sysselsättning av den totala arbetsföra befolkningen (15-64 ar). 
Källa: Kommissionen. | 
Alla industriländer har blivit påverkade av ett strukturellt avbrott i arbetsproduktivitetens 
tillväxt i kölvattnet av den första oljeprischocken. Inom gemenskapen har 
arbetsproduktiviteten stigit i en stadig takt av 2 % per år i medeltal under de senaste 20 
åren, vilket är ungefär tre gånger snabbare än i Förenta staterna. I Japan, som hade den 
starkaste utvecklingen under perioden 1960-1990, föll arbetsproduktivitetens tillväxt 
dramatiskt under första hälften av 1990-talet till nivåer som var klart lägre än gemenskapens 
och till och med Förenta staternas. Siffrorna för Japan speglar den japanska traditionen att 
inte avskeda arbetskraft, vilken tillämpades under den starka och långdragna ekonomiska 
nedgången i början av 1990-talet. 
47 
Diagram 18 
1D0 Den relativt sett bättre utvecklingen av 
dess arbetsproduktivitet har resulterat i 
att gemenskapen i stadig takt håller på 
att komma ikapp Förenta staternas 
produktivitetsnivå (se diagram 18). 
Gemenskapens produktivitetsnivå (på 
basis av köpkraft) i relation till Förenta 
staternas ökade från 45 % år 1960 till 
82% för 1995, fortfarande en bra bit 
över den japanska nivån trots detta lands 
ledande ställning inom vissa delar av 
tillverkningsindustrin. Under denna tid 
lyckades dock inte gemenskapen minska 
gapet i levnadsstandard till Förenta 
staterna i samma utsträckning. BNP per 
capita jämfört med Förenta staterna steg 
från 55 % år 1960 till inte mer än 71 % 
för 1995. Detta återspeglar framför allt 
divergerande sysselsättningsgrader i de två ekonomierna (se nedan). Nivåer av arbetsproduktivitet 
BNP per anställd, 1390 års priser 
(PP$;U$A*1ÖÖ) 
1995 
BNP per anställd, löpande priser och 
växelkurs. 
(ECU; USA-100) 
1965 1970 
Hälla: Kommissionen. 1995 
Gemenskapens produktion per anställd mätt i löpande priser och växelkurser ligger nu pä 
samma nivå som i Förenta staterna men betydligt lägre än i Japan. Detta betyder att en 
anställd inom gemenskapen vid nuvarande växelkurser skapar i genomsnitt lika mycket 
ekonomiskt välstånd som en anställd i Förena staterna. 
Historiskt sett har gemenskapen aldrig haft några större problem beträffande den externa 
balansen. Från 1960 till slutet av 1980-talet var gemenskapens bytesbalans i allmänhet 
balanserad eller redovisade ett mindre överskott. Detta goda resultat skyms i viss mån i 
tabell 17 (vilken visar periodiska genomsnitt) av de kortlivade men icke negligerbara 
underskotten i gemenskapens bytesaffärer med den övriga världen vid tiden för de två 
oljeprischockerna. I efterdyningarna till överhettningen under 1989-1990 och den tyska 
återföreningen blev bytesbalansen temporärt negativ, men sedan 1995 har gemenskapen 
återigen visat överskott i storleksordningen 0,75 % av BNP. Förenta staterna har däremot 
uppvisat betydande underskott i bytesbalansen sedan början av 1980-talet, medan Japan har 
haft stora externa överskott som speglar en strukturell övervikt för nationellt sparande över 
inhemska investeringar. 
48 
Utvecklingen av sysselsättning inom gemenskapen är en dyster historia, inte minst jämfört 
med dess viktigaste handelspartners. Sysselsättningen var inte något större problem inom 
gemenskapen förrän i början av 1970-talet. Men sedan dess har, bortsett från 
tillväxtperioden under senare hälften av 1980-talet, sysselsättningsskapandet gått för 
långsamt och har inte nått upp till den förhållandevis måttliga ökningen av arbetskraften. 
Förenta staterna har däremot haft en stark tillväxt av sysselsättningen sedan början av 
1960-talet, en tillväxt som gått hand i hand med en stark ökning av arbetskraften. Följden 
har blivit att de två regionerna uppvisat helt motsatta trender för sysselsättningsgraden (dvs. 
antalet sysselsatta i förhållande till den totala arbetsföra befolkningen). Från en nivå som låg 
något lägre än gemenskapens har sysselsättningsgraden i Förenta staterna stigit till ca 73 % 
för närvarande samtidigt som den sjunkit till under 60 % i gemenskapen. 
2.4 Substitution mellan produktionsfaktorerna arbetskraft och kapital samt 
sysselsättningstillväxt. 
2.4.1 Substitution mellan produktionsfaktorerna arbetskraft och kapital. 
Mot bakgrunden av snabba tekniska framsteg och ökad globalisering krävs ständiga 
ansträngningar för att uppehålla och förstärka konkurrenskraften. Gemenskapen och dess 
två största handelspartners har konfronterats med liknande anpassningsproblem, men 
resultaten för arbetsmarknaderna har blivit slående olika. En viktig förklaring till de 
divergerande sysselsättningstrenderna på båda sidorna av Atlanten tycks ligga i samspelet 
mellan arbetsproduktivitet, substitution mellan arbetskraft och kapital samt tillväxt". 
Som diskuterats i föregående avsnitt har gemenskapen under de senaste 35 åren haft 
starkare tillväxt av arbetsproduktiviteten än den viktigaste handelspartnern, Förenta 
staterna, och har på sistone även gått om Japan. Det verkar emellertid som om nära hälften 
av denna ökning har varit resultatet av substitution mellan arbetskraft och kapital. 
Tillväxten av arbetsproduktiviteten kan består av två komponenter: tillväxt av 
inkorporerade tekniska framsteg (totalfaktorproduktivitet) och substitution mellan 
arbetskraft och kapital. Tabell 18 visar att i gemenskapen ungefär 3 procentenheter av den 
ärliga ökningen av arbetsproduktiviteten på 4,5 % under perioden 1961-1973 kan hänföras 
till en ökning i totalfaktorproduktiviteten, och återstoden, eller 1,5 procentenhet, till 
substitution mellan arbetskraft och kapital. Under de 20 år som följde på den första 
oljeprischocken ökade arbetsproduktiviteten i en stadig, årlig takt av 2 %. Bara något över 
hälften av denna ökning kan förklaras med tekniska framsteg. Nära hälften av 
arbetsproduktivitetens tillväxt kommer till genom substitution mellan arbetskraft och kapital 
11 Ingen jämförelse anställs med den japanska situationen eftersom den är alltför annorlunda kulturellt oeh socialt för att 
vara tillämplig på gemenskapen. 
49 
Tabell 18 
Produktion, sysselsättning, produktivitet och 
substitution arbetskraft/kapital (årlig % förändring) 
1961-73 1974-85 1986-95 1986-90 1991-95 
EUR 
USA 
Japan 
EUR 
USA 
Japan 
EUR 
USA 
Japan 
EUR 
USA 
Japan 
EUR 
USA 
Japan I. Tekniska framsteg = 
2.8 
1.6 
6.3 1.0 
0.4 
1.1 btalfaktorproduktivitct = cndogcn tillväxt 
1.2 
0.8 
0.9 1.5 
0.6 
2.3 1.0 
0.9 
-0.5 
2. Makroekonomiskt substitution arbetskraft/kapital 
= arbetsbesparande tillväxt (2 = 3- l ) 
1.5 
0.3 
1.8 1.0 
0.1 
1.6 0.7 
0.1 
1.1 0.4 
0.0 
1.2 1.1 
0.2 
1.1 
3. Arbetsproduktivitet = BNP per anställd 
ekonomisk tillväxt utan sysselsättningen (3 = 1+2) 
4.4 
1.9 
8.2 2.0 
0.5 
2.7 1.9 
0.8 
2.0 1.9 
0.6 
3.6 1.9 
1.1 
0.6 
4. Sysse 
0.3 
1.9 
1.3 sättning = sysselsättningsskapande tillväxt ( 
0.0 
1.8 
0.7 0.4 
1.7 
0.9 1.3 
2.1 
1.0 = 5 - 3) 
-0.5 
1.2 
0.7 
5. Faktisk BNP-tillväxt (5 = 1+2+4 = 3+4) 
4.7 
3.9 
9.7 2.0 
2.3 
3.4 2.3 
2.5 
2.9 3.3 
2.8 
4.6 1.4 
2.3 
1.3 
En anmärkningsvärt avvikande bild möter i Förenta staterna. Under 1961-1973 och 1974-
1996 var tillväxten i arbetsproduktiviteten ungefär en tredjedel av gemenskapens, och 
substitution mellan arbetskraft och kapital utgjorde bara en obetydlig del. Den amerikanska 
ekonomin har alltså ökat sin insats av kapital och arbetskraft parallellt. Det är värt att lägga 
märke till att TFP-tillväxten i Förenta staterna sedan mitten av 1980-talet tycks ha stigit från 
den mycket låga nivån under det föregående decenniet, vilket delvis speglar starkt ökade 
investeringar. 
50 
Diagram 19 Sysselsättning, produktivitet och 
substitution mellan arbetskraft och kapital 
Real BNP Realkapitaj 
:*wo::::::w;;::^w:::::7s::•'-:••.*• : •::.#-•••::*:• : *r 
Substitution mellan 
arbetskraft och 
kapital 
;w««;;:;;:tti;::::::n;:::i;:)«: ;*:;:::;:•*;;;;;;!»: : :M: : : : : : : ÏB: : : : : : : ti :: ; : : : «0: : ; : : : :»S : ^ : I : : * : . : : : M : 
10» Real ersättning per 
anställd Total faktorproduktivitet 
EUR 
I960 «8 70 rs 
Ka/7a: Kommissionéh. ::i«t(): :;:::»*::•:•:: ::«>:'::::•:?«' 
I sig är substitution mellan arbetskraft och kapital inte ett oroande fenomen. En hög grad av 
sådant utbyte medger fortsatt hög tillväxt i den ekonomiska aktiviteten och 
levnadsstandarden. Men då en stor del av den tillgängliga arbetskraftsreserven var arbetslös, 
vilket i allt högre grad varit fallet i gemenskapen sedan den första oljeprischocken (se tabell 
18), uppstod ett tvåfaldigt problem: 
en brist på anpassning pä arbetsmarknaden tvingade företagen att i stor utsträckning 
ersätta arbete med kapital för att säkra sin konkurrenskraft genom 
produktivitetsökningar. 
den makroekonomiska tillväxten var inte tillräckligt stark i förhållande till den givna 
och stabila arbetsproduktiviteten för att kunna skapa de nya arbetstillfällen som 
behövdes. 
51 
Den potentiella arbetskraftsreserven, som uppgår till ca 17 miljoner personer om den 
genomsnittliga sysselsättningsgraden för perioden 1961-1973 används som måttstock, 
eller ca 26 miljoner om referensmåttet är sysselsättningsgraden i de skandinaviska 
länderna, USA och Japan, representerar en viktig tillväxtpotential. Av detta följer att en 
adekvat politik borde genomföras för att dra fördel av denna arbetskraftsreserv. 
Tabell 19 
Sysselsättningspotential, EUR 
(1960-1995 in mio) 
1960 1973 1985 1990 1991») 19912) 1995 
1. Befolkning i arbetsför ålder 
(15-64 år) 
2. Aktivitetsgrad i % (= 3/1) 
3. Aktiv befolkning (=4 + 5) 
4. Arbetslöshet 
5. Total sysselsättning 
6. Sysselsättningsgrad (=5/1) 
7. Potentiell sysselsättning vid 
1961-73 års genomsnittliga 
sysselsätt- ningsgrad (66.2%) 
8. Sysselsättningsgap 1 (=5-7) 
9. Potentiell sysselsättning vid 
70% sysselsättningsgrad-*) 
10. Syssclsättningsgap 2 (= 5 - 9) 193.8 
68.9 
133.4 
3.1 
130.4 
67.3 
128.4 
2.0 
135.6 
-5.3 208.4 
66.9 
139.5 
'3.5 
136.0 
65.2 
138.1 
-2.1 
145.9 
-10.0 229.7 
65.7 
150.9 
14.8 
136.2 
59.3 
152.2 
-16.0 
160.8 
-24.6 234.2 
67.2 
157.5 
12.0 
145.4 
62.1 
155.2 
-9.7 
163.9 
-18.5 235.4 
67.3 
158.3 
12.7 
145.6 
61.9 
155.9 
-10.3 
164.8 
-19.1 246.0 
67.7 
166.6 
13.6 
153.0 
62.2 
163.0 
-10.0 
172.2 
-19.3 249.0 
66.6 
165.9 
17.9 
148.1 
59.5 
165.0 
-16.9 
174.3 
-26.2 
') I960-1991 med Västtyskland. 
2) 1991 -1995 med återförenat Tyskland. 
3) Jämfört med de högsta sysselsättningsgraderna som registrerats i norra Europa, USA and Japan. 
Källa: Kommissionen. 
2.4.2 Substitution mellan produktionsfaktorerna arbetskraft och kapital samt löneutveckling 
Som belysts ovan ligger substitution mellan arbetskraft och kapital bakom halva 
gemenskapens tillväxt i arbetsproduktivitet. I Förenta staterna, där den tekniska 
utvecklingen bara går en aning långsammare, har nästan ingen makroekonomisk substitution 
av arbetskraft ägt rum. Frågan är därför om det är möjligt att bromsa denna utbytesprocess 
utan att försämra konkurrenskraften. 
Ett första svar på denna fråga tillhandahålls av utvecklingen av de relativa faktorpriserna på 
makroekonomisk nivå. Efter de överdrivna löneökningarna i efterdyningarna till de tvä 
oljeprischockerna, vilka lade grunden till den snabba ökningen av arbetslösheten, har det 
makroekonomiska lönebeteendet så småningom blivit föredömligt inom gemenskapen. 
Sedan 1982 har, med undantag för 1990-1992, trenden för de samlade lönekostnaderna per 
capita (inklusive sociala avgifter) hållit jämna steg med den fallande inflationen. Ökningen 
av enhetsarbetskostnaderna har legat under ökningen av BNP:s prisdeflator, och ökningen 
52 
av reallönerna har stannat ca en procentenhet under tillväxten av den totala 
arbetsproduktiviteten (diagram 20). Denna utveckling har lett till remarkabelt förbättrad 
lönsamhet för kapital (se diagram 9 i kapitel 1) och bildar en solid grund för en högre, 
investeringsledd ekonomisk tillväxt allt eftersom bilden ljusnar för efterfrågan. En 
konsekvens av detta är att en väl avpassad makroekonomisk löneutveckling är viktig om 
man skall lyckas minska arbetslösheten med hjälp av en investeringsledd tillväxt (i 
överensstämmelse med den makroekonomiska delen av de övergripande riktlinjerna för den 
ekonomiska politiken). Ekonomiska analyser tyder emellertid på att förmånliga lönetrender 
bara obetydligt kan bromsa makroekonomisk subsitution mellan arbetskraft och kapital. 
Diagram m 2oJ: Löneutveckling - EUR 
(årlig förändring) 
Real ersättning per an »tänd, 
deflator för privat konsumptlon 
62 64 06 68 70 7Î 74 76 tö 8Ù 82 04 86 «8 90 M 94 06 98 
62 
Kélia 64 66 68 70 72 74 76 76 90 82 94 86 99 90 82 94 86 99 
Kammtssiortea Ett snabbare sätt att bromsa 
substitutionsprocessen är att vidga 
löne(kostnads)skalan nedåt. De 
marknadskrafter som verkar i denna 
riktning är starka och kommer troligen 
att förstärkas ännu mera som ett 
resultat av globaliseringen, särskilt i 
och med öppnandet av de Central- och 
Östeuropeiska länderna och det forna 
Sovjetunionen. Med en mycket spridd 
lönestruktur blir tillväxten mer 
sysselsättningsskapande eftersom den 
stora lönespridningen möjliggör för 
lågproduktiva aktiviteter att förbli eller 
bli livskraftiga. 
53 
Dia9ram21 i Utveckling av Inkomstspridning 
(män, D9/P1) 
197$ 1983 1987 1991 1996 
Förändring mellan 1979* and 1995** 
Kvoten av Övre och nedre decilerna av inkomstspridningen i 
förhållande till genomsnittet 20 
m 
10 
«n-J** Under 1970- och 1980-talen 
utsattes i Förenta staterna 
löneskalan för manliga anställda för 
en nedåtriktad vidgning med över 
30 %12. Detta betyder att den 
relativt obetydliga ökningen i 
genomsnittliga reallöner som 
förekommit i Förenta staterna (en 
ärlig tillväxttakt på ca 0,5 % i 
medeltal under perioden 1974-
1990) åtföljdes av en dramatisk 
sänkning av reallönerna i den lägre 
delen av löneskalan. Det är möjligt 
att den stora lönespridningen i 
Förenta staterna har varit det pris 
man måste betala för hög 
sysselsättning. Den nedåtriktade 
flexibiliteten hos lönerna har 
medfört ett närmande mellan 
relativlöner och de vidgade 
differentialerna i arbets­
produktiviteten (som är följden av 
tekniska framsteg och 
globalisering). 
Även om denna tendens kan ha försvagats något i Förenta staterna under senare år är dock 
lönespridningen fortfarande mycket stor och påverkar fortfarande sysselsättningsintensiteten 
i produktionstillväxten positivt. Vidare håller Förenta staterna på att genomföra åtgärder 
inriktade på ökade investeringar, högre produktivitetstillväxt och högre löner för lågutbildad 
arbetskraft. 1 detta sammanhang bör påpekas att det finns mycket som tyder pä att den 
största delen av de jobb som skapats under senare år har varit koncentrerade till 
högkvalificerade aktiviteteter. I själva verket skapades 68 % av nettotillväxten för 
heltidsanställda mellan 1994 och 1996 i anställningskategorier med löner över 
medianlönen'\ MOI BD9 M. 
m 
Frankrike Tyskland Italien Japan UK 
* Tyskland 1983 « 100, 
" Data for Italy tillgängliga fram til! 1992, Frankrike 
Tyskland 1993, Japan 1994. 
Källa: OECQ. USA 
1994, 
'' Se HiiKïï IÏSS, o. (1993, "The contribution of employment and hours change to family income inequality", American 
hconomic Revue, Papers and Proceedings, Vol. X3, no 2, pp. 131-135. 
|; US Council of economic Advisers (I9X(>), "Job creation and employment opportunities: The United States labour-
market. 1993-96". 
54 
I gemenskapen däremot förblev lönespridningen på det hela taget oförändrad eller vidgades 
bara obetydligt trots förändringarna i mönstret för efterfrågan på arbetskraft. Undantag har 
förekommit i Förenade kungariket och - i mindre omfattning - Italien, sedan 1991 (se även 
ruta 3). En viktig förklaring till att den inkomstmässiga ojämlikheten är så mycket större i 
Förenta staterna än i gemenskapen är att arbetsmarknadens institutioner inte arbetar pä 
samma sätt. Skillnaden består väsentligen i att man litar mycket mera på marknadskrafterna 
i Förenta staterna än i gemenskapen. Jämfört med gemenskapen är till exempel 
minimilönerna låga och arbetslöshetsförmånerna och andra sociala transfereringar betydligt 
mindre generösa i Förenta staterna. Andra skillnader är att kollektiva löneförhandlingar 
förekommer i mycket mindre utsträckning, att en mindre andel av arbetskraften är sysselsatt 
i den offentliga sektorn och att det ges mindre stöd till olika typer av utbildning i Förenta 
staterna än i gemenskapen. 
Av sociala och politiska skäl är det varken möjligt eller lämpligt att imitera det amerikanska 
systemet, eftersom det skulle innebära en dramatisk förändring av den europeiska sociala 
modellen. Så skulle exempelvis tillämpningen av den amerikanska modellen inom 
gemenskapen fordra en kraftig sänkning av arbetslöshetsersättningen och andra sociala 
förmåner. Detta skulle - allt annat lika - innebära en vidgning av lönestrukturen och 
generera större inkomstmässig ojämlikhet. Det skulle innebära att Europa skulle fa en ny 
social problemgrupp: de arbetande fattiga, en form av utstötning som är lika skadlig för 
samhällsstrukturen som arbetslöshet. 
Dessa synpunkter innebär dock inte att man inte bör försöka hitta utvägar genom 
pragmatiska lösningar, i linje med den strategi som antogs av Europeiska rådet i Essen och 
som går ut på att höja sysselsättningsintensiteten i tillväxten. Följande principer är särskilt 
värda att följa i detta sammanhang: Löneavtalen mellan arbetsmarknadens parter bör tillåta 
större differentiering efter kvalifikationer, mellan regioner och, i viss utsträckning, mellan 
branscher. Indirekta löner (eller inkomstskatter) för den lägre delen av löneskalan bör 
sänkas och inkomstbortfallet för staten kompenseras genom strängare kontroll av statliga 
utgiftsökningar och/eller höjningar av andra skatter (t.ex. miljöavgifter). På liknande sätt 
borde man prova att införa tidsbegränsade ingångslöner för lågutbildad arbetskraft, 
ungdomar eller långtidsarbetslösa. Sådan åtgärder bör målinriktas med omsorg och sedan 
avvecklas gradvis. Vidare kan man troligen skapa både nya arbeten och högre 
förvärvsfrekvens genom att införa flexiblare arbetstider som specialanpassas efter företagens 
och de anställdas behov, mer deltidsarbete och slutligen genom att uppmuntra lokala 
sysselsättningsinitiativ. 
Lösningen på gemenskapens arbetslöshetsproblem måste alltså i första hand sökas i hög 
ekonomisk tillväxt, strukturreformer och mikroekonomisk flexibilitet. 
55 
2.5 Politiska konsekvenser 
Sedan början av 1960-talet har arbetslösheten inom gemenskapen stigit från ca 2,25 % av 
arbetskraften till ca 11 % för närvarande. Under denna period har sysselsättningen bara växt 
med i genomsnitt 0,3 %, medan såväl förvärvsfrekvensen som sysselsättningsgraden haft en 
nedåtgående trend. Resultatet har blivit att gemenskapen för närvarande har en stor reserv 
av oanvänd arbetskraft. Som diskuterats ovan finns det få tecken som tyder på att 
gemenskapens dystra arbetsmarknadssituation har ett nära samband med den tekniska 
utvecklingen, globaliseringen och konkurrenskraften. 
De inneboende konsekvenserna av tekniska framsteg och globalisering, med andra ord hård 
internationell konkurrens och genomgripande branschomvandling, understryker den 
tvingande nödvändigheten av att vidta åtgärder för att förbättra konkurrensförmågan å ena 
sidan och modernisera produkt- och varumarknaderna å den andra. De åtgärder som krävs 
är de som presenterades redan i vitboken om "Tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning" 
och därefter i en rad allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken som antagits sedan 
1993. I full enighet om giltigheten i dessa krav har medlemsstaterna genomfört - i vissa fall 
mycket djärva - reformprogram som syftar till att reagera positivt på de viktiga strukturella 
utmaningarna som deras ekonomier står inför. Dessa ansträngningar måste fortsätta och 
förstärkas, speciellt på de områden där framstegen syns minst eller saknas helt. 
För att säkra och stärka EG:s konkurrensförmåga och sysselsättning i en värld av frihandel 
och teknisk omvandling är det viktigt att medlemsstaterna och gemenskapen intensifierar 
sina ansträngningar att modernisera sina marknader för varor och tjänster, allt i enlighet med 
de övergripande riktlinjerna för den ekonomiska politiken. Detta omfattar i första hand det 
slutliga genomförandet av den europeiska inre marknaden, vars betydelse har belysts på ett 
klart sätt i den utvärdering som kommissionen nyligen lagt fram14. Enligt denna studie har 
den inre marknaden hittills bidragit till en höjning av BNP med upp till 1,5 % och har skapat 
upp till 900 000 arbeten genom ökad handel och konkurrens. Ytterligare åtgärder behövs 
för att fullborda det juridiska regelverket inom skatte- och aktiebolagslagstiftningen liksom 
beträffande liberaliseringen av telekommunikations- och energimarknaderna. Och vad som 
är ändå viktigare: det är nödvändigt att se till att existerande EU-lagar genomförs och 
tillämpas på ett effektivt sätt, och att minska den börda av överreglering, speciellt men inte 
bara pä nationell nivå, som fortfarande hindrar den inre marknaden från att fungera fullt ut. 
I europeiska kommissionen ( 1996), "Den inre marknadens följder och effektivitet", KOM(96) 520 slutlig. 
56 
För att kunna skapa en flexiblare ekonomi måste man också genomföra strukturreformer på 
andra viktiga områden. Man måste bl.a. förverkliga de transeuropeiska transport- och 
kommunikationsnäten, stödja forskning och utveckling, främja informationssamhällets 
utveckling och undanröja marknadshinder och onödiga lagar och regler som försvårar 
verksamheten för de små och medelstora företagen. Dessa åtgärder kommer att förstärka 
den endogena tillväxten och leda till stora förbättringar i EG-ekonomins totala 
produktivitet. Under förutsättning att det rätta regelverket finns på plats är det fullt möjligt 
att en hållbar, investeringsledd tillväxt kan förenas med bevarandet av en hälsosam miljö (se 
ruta 4). 
Som betonas i 1996 års gemensamma sysselsättningsrapport från rådet och kommissionen 
"Sysselsättning och tillväxt inom gemenskapen - vägen framåt" som antogs av Europeiska 
rådet i Dublin finns det ett konstant behov av att ytterligare förbättra arbetsmarknadens 
förmåga att svara på förändringar i ekonomin genom att modernisera arbetsorganisationen, 
öka den geografiska och yrkesmässiga rörligheten och införa ökad differentiering av de 
produktrelaterade arbetskostnaderna. I synnerhet är det viktigt att förstärka 
yrkesutbildningen så att arbetskraften får den kompetens som krävs för anpassningen till 
den nya tekniken och andra förändringar. Dessa insatser är också nödvändiga för att 
undvika flaskhalsar på arbetsmarknaden och en ny löneinflation då arbetslösheten börjar 
sjunka. Vidare bör pragmatiska lösningar i syfte att öka arbetsinnehållet i tillväxten (se 
avsnitt 2.4.2) sökas aktivt. De kan inte bara bidra till ökad sysselsättning utan kan också 
bidra till att mildra smärtsamma anpassningsåtgärder.15 
'Arbetslöshetens sammansättningen lian ett ekonomiskt perspektiv", European Economy, nr 59, 1995 och "Tillväxt, 
sysselsättning och sysselsattningsintensiv tillväxt", European Economy, nr 62, 1996. 
57 
Ruta 2: Den inre marknadens följder och effektivitet -1996 års undersökning 
Inre marknads-programmet - (The Single Market Programme) är det ambitiösaste och mest 
omfattande programmet på utbudssidan som någonsin startats. Det syftade till att undanröja alla 
återstående icke-tariffära hinder för handeln mellan EG:s medlemsstater. Kommissionens nyligen 
genomförda utvärdering - Den inre marknadens följder och effektivitet (KOM(96) 520 slutlig) som 
lades fram i oktober 1996 - och en mer detaljerad analys som kommer att publiceras i ett kommande 
nummer av European Economy under titeln Economic Evaluation of the Internal Market1 (En 
ekonomisk utvärdering av den inre marknaden) lägger fram vissa ekonomiska belägg för effekten av 
den inre marknaden fram till idag. Studien visar att det går att se klart positiva effekter på 
gemenskapens ekonomi, speciellt inom tillverkningssektorn. Problem återstår att angripa och 
vaksamhet fordras fortfarande mot tendenser till en ny fragmentering av EG-marknaden, men den 
inre marknaden håller utan tvekan på att bli en realitet. 
De positiva effekterna av den inre marknaden återfinns inom tre områden: 
• Förändringar i handelsflöden och utländska direktinvesteringar. Enligt teorin skulle 
undanröjandet av handelshinder mellan länderna få handeln mellan medlemsstaterna att växa och 
ersätta mindre effektiv inhemsk produktlon med importvaror som produceras mer effektivt och 
därmed öka välfärden. Den inre marknaden kan också antingen leda till större specialisering för 
medlemsstaterna baserad på komparativa fördelar, ökad inter-industriell handel mellan 
medlemsstaterna eller till uttnyttjande av stordriftsfördelar, bristande konkurrens och 
produktdifferentiering, ökad intra-industriell handel (dvs. samtidig import och export av liknande 
produkttyper, som bilar mot bilar). Den tidigare alternativet medför effektivitetsvinster då 
medlemsstaterna specialiserar sig på aktiviteter där de är relativt effektivare, och konsumenterna 
får fördelen av låga priser, men den vägen kan också leda till smärtsamma industriella 
omstruktureringar. Den intra-industriella handeln erbjuder däremot konsumenterna ett bredare 
produktsortiment och producenterna får lägre anpassningskostnader. Den inre marknaden 
förväntade också ha en positiv effekt på de utländska direktinvesteringarna (UDI) genom att göra 
EG attraktivare jämfört med andra områden runt världen för lokalisering av de multinationella 
företagens produktionsapparat. 
• Förändringar i medlemsstatemas produktionsstrukturer, konkurrensnivåer och därmed 
följande konsekvenser för priserna. Det förväntades att många av de gynnsamma effekterna av 
den inre marknaden på gemenskapens ekonomi skulle uppstå genom den konkurrenskraft som 
skulle frigöras genom integrationen, och som skulle stimulera till större effektivitet med lägre 
kostnader och priser och ökat produkturval. Det som skulle driva fram dessa krafter var 
utnyttjandet av stordriftsfördelar och ökad konkurrens. Resultatet skulle bli att ineffektiva företag 
elimineras och industrin omstruktureras. Större konkurrens skulle dessutom se till att de sänkta 
produktionskostnaderna som är resultatet av effektivitetsvinsterna leder till lägre konsumentpriser. 
• Förändringar i EG:s totalafaktorproduktivitet, tillväxt, sysselsättning och konvergens. Den 
inre marknaden kan förväntas ha positiv effekt på ackumuleringen av produktionsfaktorer och 
därmed leda till högre tillväxttakt inom EG. För det första: effektivitetsvinsterna av den inre 
marknaden resulterar i högre inkomster, vilka kan generera investeringar och höja tillväxten på 
medellång sikt. För det andra: Den inre marknaden kan sänka kostnaderna för innovationer inom 
EG, vilket stärker tillväxten på lång sikt. 
1. Förändringar i handelsflöden och utländska direktinvesteringar. 
Man uppskattar att den inre marknaden genom att undanröja handelshinder bidragit till att öka 
handelsvolymerna mellan medlemsstaterna med 20-30 %. Dessutom ökade från 1985 till 1995 den 
interna EG-importen sin andel av den totala importen av industrivaror med 6,7 procentenheter, från 
61,2% för 1985 till 67,9% för 1995. För tjänster under samma period ökade den interna EG-
importens andel av den totala importen av tjänster med 3,1 procentenheter, från 46,9 % för 1985 till 
50,0% för 1995. Denna ökade handel mellan medlemsstaterna har emellertid inte tillkommit på 
bekostnad av handeln med tredje land - den externa EG-importen av industrivaror har ökat sin andel 
av konsumtionen under perioden 1980 - 93 från 12 till 14 %, och det beräknas att 70 % av denna 
ökning berör på den inre marknaden. 
I början av 1980-talet värden interna EG-handeln huvudsakligen (ca 45 % av den totala handeln med 
industriprodukter) baserad på de olika medlemsstaternas komparativa fördelar med åtföljande 
specialisering till vissa branscher. Genom införandet av den inre marknaden började denna handel att 
1 Economic Evaluation of the Internal Market, European economy - Reports and Studies, 1997, Office for Official 
Publications of the 1 European Communities, Luxembourg. 
58 
minska vid mitten av 1980-talet i och med att den intra-industriella handeln ökade. Denna typ av 
intern handel kan emellertid indelas i underavdelningar: antingen som handel med produkter som är 
lika både till pris och kvalitet, eller handel med produkter som har olika pris och kvalitet (när t.ex. ett 
land exporterar dyra märkesskjortor och ett annat billiga skjortor av låg kvalitet). Ökningen av den 
intra-industriella handeln har mest bestått av den senare typen (från mindre än 35 % av den totala 
handeln i industriprodukter under 1985 till över 42 % år 1994, medan den förra typen i stort sett har 
legat stilla (ca 20 % av den totala interna EG-handeln i industriprodukter). Med andra ord verkar 
medlemsstaternas produktionsstrukturer vara på väg att konvergera som en följd av specialiseringen 
inom alltmer likartade branscher, men inom olika pris/kvalitet-nischer. Detta kommer att underlätta 
övergången till EMU. 
Den inre marknadens inverkan på UDI tycks ha blivit ännu positivare än dess inverkan på handeln. 
EG absorberade 44,4 % av UDI-inflödet från alla världens länder i början av 1990-talet, jämfört med 
28,2 % under perioden 1982-1987. Mellan 1984 och 1992 ökade interna UDI fyra gånger snabbare 
än externa. 
2. Förändringar i medlemsstaternas produktionsstrukturer, konkurrensnivåer och därmed 
följande konsekvenser för priserna 
Den industriella omstruktureringen inom EG har utmärkts av en explosion av antalet 
sammanslagningar och förvärv av företag. Denna Ökning har varit speciellt stark i 
gränsöverskridande aktiviteter, även om den största delen har varit inhemsk (drygt 70 % för EUR15 
mellan 1990 och 1995). Detta tyder på att omstruktureringen åtminstone initiait kommer till stånd 
genom förändringar i inhemska marknadsstrukturer. Mellan 1988 och 1992 var det 
tillverkningsindustrin som var det aktiva målet för sammanslagningar och företagsförvärv. På senare 
tid har tjänstesektorn tagit ledningen, vilket har att göra med att det dröjde innan den inre marknaden 
kom i gång inom detta område. Detta har lett till större industriell koncentration på EG-nivå (men inte 
på medlemsstatsnivå). Många industrier har upplevt koncentrationsökningar på över fem 
procentenheter, speciellt teknikintensiva industrier. 
En sådan ökad koncentration skulle kunna resultera i minskad ekonomisk välfärd om den hindrade 
konkurrens. Det är därför särskilt viktigt att bedriva en aktiv konkurrenspolitik. Vissa tecken, bl.a. 
prismarginalerna, tyder dock på att effektivitetsvinsterna som uppstår vid stordriften kommer 
konsumenterna till godo tack var ökad konkurrens. Problemets lösning tycks här ligga i intensifierad 
handel över gränserna. 
3. Förändringar i EG:s totalafaktorproduktivitet, tillväxt, sysselsättning och konvergens 
Gemenskapens inkomster under 1994 beräknas ha varit 1,1 till 1,5 procentenhet högre än den skulle ha 
varit i frånvaro av den inre marknaden. Medlemsstater i gemenskapens ytterområden har generellt sett 
dragit mest nytta av denna förbättring. Med andra ord har det inträtt en konvergens av medlemsstatemas 
realinkomster per capita. Sysselsättningsnivåerna är också högre, med någonstans mellan 300 000 och 
900 000 extra arbetstillfällen skapade tack vare den inre marknaden, även om denna effekt överskuggats 
av ogynnsamma ekonomiska villkor som inte har någonting med den inre marknaden att göra. 
Strukturfondemas starka tillväxt bekräftar den inre marknadens inverkan på tillväxten. 
För att komma fram till denna slutsats harden ekonomiska utvärderingen av den inre marknaden destillerat 
fram de ekonomiska resultaten av nära 40 undersökningar som utfördes inför 1996 års analys av den inre 
marknaden. - ett tvåårigt forskningsprojekt om den inre marknaden startat av kommissionen på anmodan 
av rådet i slutet av 1992. Ungefär hälften av undersökningarna ägnades åt att analysera utvecklingen inom 
några relevanta tillverknings- och tjänstebranscher (dvs. branscher där gemenskapens marknad 1985 var 
synnerligen fragmenterad på grund av just de icke-tariffära handelshinder som skulle elimineras enligt 
programmet för den inre marknaden). Andra hälften av undersökningarna ägnades åt horisontala frågor 
(dvs bl.a. prisutvecklingen runt om i gemenskapen som effekt av den inre marknaden, framsteg i 
undanröjandet av icke-tariffära handelshinder och inverkan på handeln såväl inom gemenskapen som med 
tredje land). De flesta av undersökningarna utfördes av oberoende konsulter, var och en under 
överinseende av en utvärderingskommitté bestående av kommissionens egna experter. För att 
komplettera utvärderingskommittéernas i huvudsak kvalitetskontrollerande roll och för att förbättra 
undersökningamas objektivitet bildades en rådgivande panel av oberoende akademiska experter från 
gemenskapens olika delar. Dessa experter spelade också en nyckelroll som rådgivare vid utformningen av 
den ekonomiska utvärderingen av den inre marknaden. 
59 
Ruta 3: Lönespridning i gemenskapen 1994 
EG:s nya hushållsstudie (The EC Household Panel-94 = ECHP) ger en god möjlighet att få en 
färsk och ganska detaljerad bild av spridningen av bruttolönerna inom EG. Tabell B3.1 visar 
data om fördelningen av bruttoinkomsterna för heltidsarbetande år 1994. Genom att studera 
dessa mått på ojämlikhet i lönesättningen kan man dra några viktiga slutsatser: 
• Den totala lönespridningen är stor i E, F, L, UK och alldeles särskilt IRL och P, vilka ligger 
långt över genomsnittet för gemenskapen. Närvaron i denna grupp av länder med hög såväl 
som låg sysselsättningstillväxt verkar peka på att på makroekonomisk nivå är graden av 
lönespridning bara en, om än viktig, faktor bakom sysselsättningtillväxten. 
• Relativt stor spridning återfinns inom både de högre och de lägre decilerna för samma 
länder utom P och F, där den lägre hälften av inkomstskalan verkar vara relativt 
komprimerad (sannolikt på grund av förekomsten av relativt höga minimilöner). 
• Fördelningen av bruttolönerna är påtagligt hoptryckt i B, DK, NL, FIN och S, speciellt 
beträffande de lägsta lönerna i B, DK och S. En större homogenitet i den ekonomiska 
strukturen i dessa länder kan, tillsammans med historiska och sociala faktorer, förklara den 
plattare lönehierakin. 
Tabell R3.1. 
B 
DK 
D(D 
GR 
E 
F 
IRL 
I 
L 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 
EUR12 
US ECHP 
Total 
spridning 
(D9/D1) 
2.42 
2.10 
2.95 
2.50 
3.64 
3.20 
4.18 
2.13 
3.38 
2.33 
n.a. 
4.20 
n.a. 
n.a. 
3.73 
3.05 
n.a. OECD(96) 
Total spridning 
(D9/D1) (2) 
2.25 
2.17 
2.32 
n.a. 
n.a. 
3.28 
n.a. 
2.80 
n.a. 
2.59 
3.66 
4.05 
2.38 
2.13 
3.38 
n.a. 
4.39 lönespridning i EG 
ECHP 
Spridning övre 
hälften 
(D9/D5) 
1.64 
1.53 
1.76 
1.60 
2.04 
1.98 
2.00 
1.52 
1.94 
1.62 
n.a. 
2.63 
n.a. 
n.a. 
1.94 
1.83 
n.a. OECD (96) 
Spridning 
övre 
hälften(D9/D5) 
1.57 
1.57 
1.61 
n.a. 
n.a. 
1.99 
n.a. 
1.60 
n.a. 
1.66 
1.82 
2.47 
1.70 
1.59 
1.87 
n.a. 
2.10 ECHP 
Spridning 
lägre 
hälften(D5/D1 
1.47 
1.37 
1.68 
1.56 
1.78 
1.62 
2.08 
1.40 
1.74 
1.44 
n.a. 
1.60 
n.a. 
n.a. 
1.92 
1.66 
n.a. OECD (96) | 
Spridning lägre 
hälften (D5/D1) 
1.43 
1.38 
1.44 
n.a. 
n.a. 
1.65 
n.a. 
1.75 
n.a. 
1.56 
2.01 
1.64 
1.40 
1.34 
1.81 
n.a. 
2.09 
Nyckel: i OECD- data gäller endast Västtyskland. 
(2) (D9/D1) = (D9/D5) * (D5/D1) 
Obs: Baserade på (provisoriska) data i ECHP-94, har inkomstspridningen beräknats pä normala 
månatliga bruttoinkomster (för NL: netto) för heltidsanställda. Siffrorna är kvoter av övre/lägre deciler av 
inkomstfördelningen. Kvoterna för EU12 beräknats som summan av spridningstalen för varje 
medlemsstat, vägd med dess respektive andel i den totala sysselsättningen (från Arbetskraftstudien 
1994). 
Källa: Kommissionen och OECD. 
60 
Ruta 4: Den ekonomisk tillväxten och miljön 
Kommer en ihållande ekonomisk tillväxt att automatiskt leda till en miljökatastrof? Empiriska 
studier tyder på att det inte finns något linjärt samband mellan ekonomisk tillväxt och dess 
inverkan på miljön. Även om en ökad produktion av varor och tjänster a priori skulle leda till 
ökad resursanvändning och nedsmutsning så finns det motkrafter - tekniska framsteg, 
strukturomvandlingar och ökande preferenser för en ren miljö - som ofta kompenserar för 
denna ökning. Ekonomisk tillväxt kräver investeringar, och om ett adekvat miljöpolitiskt 
regelverk tillskapas kommer de nya investeringarna att karakteriseras av en högre grad av 
resurssnålhet och effektivitet och av renare teknik. Under samma förhållanden kommer 
tillväxten att underlätta strukturomvandlingar som innebär en gradvis avveckling av 
traditionella, miljöförstörande och tunga industrier och en ökning av mer miljövänliga 
tjänsteföretag. 
Det finns alltså ingen anledning att betrakta den ofta omtalade kompromissen (inklusive en hög 
sysselsättningsnivå) mellan ekonomisk tillväxt och miljöskydd som oundviklig. Dessutom bör 
man inte glömma att BNP som den mäts traditionellt i stort sett bortser från de ekonomiska 
kostnaderna för miljöförstörelse och nedsmutsning. Beslutsfattarna har en rad instrument och 
metoder till hands som tillåter en integration av dessa intressen. Det finns t.o.m. övertygande 
indikationer på att ekonomisk tillväxt och en god miljöpolitik kan stödja varandra 
ömsesidigt. I varje fall kan en ekonomi inte förbli framgångsrik i det långa loppet om den har 
förstört sin miljö och tömt sina naturresurser. Det måste emellertid understrykas att frikoppling 
av den ekonomiska tillväxten från det stigande miljötrycket bara kan göras om miljömässigt 
och ekonomiskt effektiva åtgärder vidtas, dvs. ett adekvat miljöpolitiskt regelverk kommer till 
stånd. 
Element i ett sådant adekvat regelverk skall (1) ge de ekonomiska aktörerna de rätta 
prissignalerna för ett miljömässigt hållbart beteende, och skall (2) utforma de miljöpolitiska 
reglerna på bästa möjliga kostnadseffektiva sätt, med hänsyn tagen till lokala miljöförhållanden 
och den sannolika effekten av den inre marknaden, och skall slutligen (3) sträva efter att 
integrera miljömålen med andra politiska åtgärder. 
Genom att tillhandahålla de rätta prissignalerna, dvs genom att internalisera 
miljökostnaderna i marknadspriserna har marknadsbaserade politiska instrument, som t.ex. 
miljöskatter eller utsläppstillstånd med prislapp, många fördelar över en traditionell 
regleringspolitik. De ger till exempel ett permanent ekonomiskt incitament till att minska trycket 
på miljön och att satsa på innovativa och kostnadseffektiva, långsiktiga lösningar. De har 
också egenskapen att kunna komprimera kostnaderna för politiska åtgärder genom att 
samtidigt utnyttja flera olika kanaler för att reducera ett givet miljöproblem. En koldioxidskatt 
för att begränsa global uppvärmning uppnår en minskning av utsläppen på fungerande 
marknader genom att ge incitament till förbättrat energiutnyttjande, till ändrat beteende (t.ex. 
köra bil mindre) och till positiva strukturella förändringar (t.ex. att skapa "rena" branscher inom 
ekonomin). Men det är meningslöst att införa prissignaler för miljöskyddet om existerande 
priser är snedvridna, dvs. om existerande skatter eller skattebestämmelser och bidrag ger 
oavsiktliga och oönskade miljöeffekter. 
I rapporten om skattesystemens utveckling - Beskattningen inom Europeiska unionen 
(KOM(96) 546) - framlagd i London i oktober 1996 redovisade kommissionen sina synpunkter 
om den framtida miljöbeskattningen inom Unionen. Dokumentet belyser nödvändigheten av att 
de nationella miljöskatteprogrammen blir väl utformade och kompatibla med den inre 
marknadens funktion. Det definierar också energibeskattningen som ett område för EG-
åtgärder som har en viktig anknytning till begränsningen av koldioxidutsläppen. Följaktligen 
håller kommissionen på att förbereda nya förslag till ett framtida EU-system för 
energibeskattning. Det siktar på en vidgad harmonisering av energiavgifter liksom på att 
utforska hur medlemsstaterna skall kunna integrera miljömål i sina energiskattesystem. Inom 
transportområdet föreslog kommissionen i juli 1996 ett rådsdirektiv om att ta ut avgifter av 
tunga fordon vid användning av vissa infrastrukturer (KOM(96) 331). En viktig syfte med detta 
lagförslag är att få till stånd ett harmoniserat regelverk som skall göra det möjligt för 
medlemsstaterna att få kostnadsersättning i samband med vägutnyttjande, inklusive externa 
effekter, och att medge större differentiering av avgifterna i överensstämmelse med 
kostnaderna. 
61 
En kostnadseffektivt utformad miljöpolitik är en huvudförutsättning för att miljöskyddet skall 
bli ekonomiskt hållbart. Målet måste vara att åstadkomma miljöpolitiska förbättringar till minsta 
kostnad för samhället. Detta kan man göra genom att utföra en ekonomisk utvärdering av de 
olika åtgärderna, till exempel genom att tillämpa kostnads- och nyttoanalys eller kostnads­
effektivitetsanalys. Ett färskt exempel på en sådan utvärdering på planeringsstadiet utgörs av 
gemenskapens Auto-Oil-program - ett sa m arbetsprojekt med industrin - som blev färdigt i juni 
1996. Detta program förberedde en strategi för kontroll av utsläpp vid vägtransporter med 
fokus på utsläppsnormer för personbilar och kvalitetsnormer för bensin och dieselolja 
(KOM(96) 248 slutlig). Innan strategin lades fast utfördes en omfattande kostnads-effektanalys 
av de olika tekniska och icke-tekniska åtgärder som övervägdes. 
Genom att bredda sortimentet av politiska styrmedel bättre för att göra det möjligt att 
anpassa politiken både till lokala miljöförhållanden och till den inre marknadens speciella 
fordringar ökar man ofta även miljöpolitikens konstnadseffektivitet. En primär uppgift för EG är 
att förklara det juridiska och institutionella regelverk som gäller för olika åtgärder på nationell 
nivå. I sitt meddelande om miljöavtal (KOM(96) 561) diskuterar t.ex. kommissionen en 
uppsättning riktlinjer för en miljömässigt effektiv tillämpning av vissa åtgärder baserade på 
frivillighet. Ett liknande meddelande om miljöskatter och avgifter på den inre marknaden är 
under utarbetande. 
En integrering av miljöpolitiken med andra politiska områden skulle ge möjligheter att 
utnyttja existerande potential för förbättrad ekonomisk effektivitet, vilket skulle förbättra den 
europeiska ekonomins miljömässiga och ekonomiska situation samtidigt. Ett antal 
medlemsstater är t.ex. för närvarande sysselsatta med att undersöka möjligheten av att göra 
synergivinster genom att integrera miljömässiga skattereformer och 
sysselsättningspolitik. I vissa länder som t.ex. Danmark, Nederländerna, Belgien och 
Sverige har man bildat kommissioner för gröna skatter med uppgift att bedöma, genomföra och 
övervaka sådana skattereformer. 
En viktig potential för sådan synergi genom integrering av åtgärder hittar man inom industrin. 
11996 års konkurrensrapport (SEK(96) 2121), kommissionens arbetsdokument, betonas det att 
en god miljöpolitik kan skapa goda affärsmöjligheter genom att tvinga fram ekonomisk 
effektivitet och innovation. Rapporten pekar på en betydande effektivitetspotential som skulle 
kunna användas för att t.ex. effektivisera utnyttjandet av våra vatten- och energiresurser. 
Produktionen av miljövänliga varor och tjänster liksom processen att göra industrin "grön" hör 
hemma i en expanderande sysselsättningstrend. En bestämd men ekonomiskt sund miljöpolitik 
kan ge incitament till ett utbud av konkurrenskraftiga och innovativa miljötekniker och skapa en 
motsvarande efterfrågan efter sådan teknik på marknaden. Tabell B4.1 visar storleken på 
sysselsättningen med anknytning till miljöskydd i Tyskland 1994 jämfört med 1990. 
Tabell B4.1. 
Uppskattning av sysselsättningseffekterna av miljöskyddet i Tyskland 
1990 och 1994 
Miljöskyddsaktiviteter (t.ex. naturvård, 
vatten ren ing) 
Produktion av miljövänliga varor och 
tjänster 
- direkt 
- indirekt 
Total 1990(1) 
i 1000-tal 
255 
341 
203 
137 
597 1990(1) 
I % av den totala 
sysselsättningen 
0.9 
1.2 
0.7 
0.5 
2.1 1994(2) 
i 1000-tal 
508 
448 
256 
192 
956 1994(2) 
i % av den totala 
sysselsättningen 
1.5 
1.3 
0.7 
0.6 
2.8 
(1) Västtyskland 
(2) Det återförenade Tyskland 
Obs! Siffrorna måste tolkas med försiktighet. Speciellt sysselsättningssiffrorna för 1994 kan vara 
påverkade av den tyska återföreningen. Dessutom motsvarar inte den definition av "miljösektor" 
som används i den underliggande IFO-studien OECD/Eurostats definition. 
Källor: IFO Schnelldienst 28/1986 och kommissionen. 
62 
3. KONSOLIDERING OCH OMSTRUKTURERING AV DE OFFENTLIGA FINANSERNA 
INOM GEMENSKAPEN 
En beslutsam korrigering av rådande statsfinansiella obalanser är en oundgänglig 
makroekonomisk och strukturell nödvändighet för praktiskt taget alla medlemsstater idag. 
Denna korrigering behövs för att skapa förutsättningar för en stark och varaktig expansion av 
investeringarna, produktionen och sysselsättningen på kort och medellång sikt, för att minska 
de offentliga skulderna och räntekostnaderna för dessa. Dessutom behövs korrigeringen för att 
återge budgetpolitiken dess flexibilitet gentemot cykliska fluktuationer utan att den offentliga 
skuldbördan fortsätter att öka. Vidare är målet att nå budgetdisciplin integrerat i det mer 
omfattande målet att minska den offentliga sektorns andel av ekonomin, att skapa en miljö som 
utgör en bättre stimulans för näringsverksamhet och att förbättra konkurrensförmågan i ett 
globalt perspektiv. Detta mål är slutligen, vilket är av lika stor betydelse, nödvändigt för att 
trygga övergången till, och en varaktig framgång för, EMU. 
Under senare år har flertalet medlemsstater gjort framsteg i avvecklingen av de store 
budgetunderskott som byggts upp under ett par decennier sedan tiden för den första 
oljeprischocken. Men det står klart att mer behöver göras. Även om konsolideringsåtgärderna 
måste anpassas till länderspecifika förhållanden vad gäller omfattning, tidpunkt och utformning 
har nedanstående huvudprinciper fastslagits som övergripande riktlinjer för den ekonomiska 
politiken, innefattande även 1996 års rekommendation. 
• Utgiftsbegränsningar prioriteras framför höjning av det allmänna skattetrycket. 
• De offentliga utgifterna styrs över mot produktiva områden som t.ex. investeringar i 
infrastruktur, humankapital och aktiva arbetsmarknadsinsatser. 
• Förbättrad effektivitet inom offentlig service. 
• Minskning av det generella skattetrycket, särskilt avseende arbete, dock först sedan 
avveckling av budgetunderskottet definitivt inletts. 
Genom att basera sina konsolideringsprogram på dessa principer kommer medlemsstaterna att 
säkerställa budgetdisciplinen och samtidigt göra stora vinster ifråga om effektivitet och 
sysselsättning. Till följd av ökad kontroll och rationalisering av de offentliga utgifterna samt 
genom minskning och omfördelning av skattetrycket medför konsolideringsprocessen 
värdefulla möjligheter för medlemsstaterna att se över utgiftsprogrammens och 
skattesystemens utformning och struktur. 
63 
3.1 Långsiktiga trender beträffande offentliga sektorns finanser inom gemenskapen 
De nuvarande stora budgetunderskotten inom gemenskapen måste ses mot bakgrund av vissa 
långsiktiga trender ifråga om utgifter och beskattning som i stor utsträckning har varit 
gemensamma för alla, eller nästan alla, medlemsstater. 
3.1.1 Offentliga sektorns utgifter 
Under de senaste 35 åren har gemenskapen upplevt 
en snabb tillväxt av den offentliga sektorns andel av 
ekonomin. De offentliga utgifterna, som 1961 
utgjorde 34% av BNP, steg till mer än 52 % år 
1993 för att under senare år minska något. Även 
om den offentliga sektorns ökande andel av BNP 
var ett allmänt fenomen i alla industriländer 
åtminstone fram till början av 1980-talet var 
ökningen mer markant inom gemenskapen än hos 
dess viktigaste handelspartners (se tabell 20). 
De offentliga utgifterna inom gemenskapen har i 
själva verket stigit kraftigt i varje ekonomisk 
nedgångsfas inom ekonomin under det att de därpå 
följande perioderna av återhämtning inte lyckats 
vända denna trend. Tabell 20 
De offentliga finansernas storlek, 
USA och Japan 
(%avBNP) 
EUR 
USA 
JAP 
EUR 
USA 
JAP 
EUR 
USA 
JAP 1961 1973 1982 1996 
Summa utgifter 
33.6 
30.3 
17.3 38.7 
32.9 
22.3 49.3 
38.9 
33.6 50.6 
36.7 
36.6 
Summa löpande inkomster 
34.3 
29.5 
19.7 38.2 
33.2 
22.8 44.3 
35.0 
30.0 46.2 
34.6 
31.6 
Utlåning(+)/ inlåning(-) netto 
0.7 
-0.6 
2.4 -0.6 
0.3 
0.5 -5.1 
-3.9 
-3.6 -4.4 
-2.2 
-5.0 
Källa: Kommissionen. 
Den snabbast växande utgiftsposten har sedan 1960-talet varit de löpande transfereringarna. 
vilkas ökning svarat för mer än halva ökningen av de offentliga utgifternas andel av ekonomin 
inom gemenskapen (se tabell 21). För närvarande utgör de löpande transfereringarna den 
största utgiftsposten motsvarande nästan en fjärdedel av BNP och omkring hälften av de totala 
offentliga utgifterna. Den snabba ökningen av de löpande transfereringarna har nästan 
uteslutande bestått av växande transfereringar till hushållen medan direkt företagsstöd som 
andel av BNP stadigt legat kring 3 %. 
Ökningen av transfereringar till hushållen berodde främst pä att tre viktiga socialpolitiska 
områden expanderat - pensioner, sjukvård och arbetslöshetsersättningar. Välfärdsstatens 
expansion under 1960- och 70-talen, som kännetecknades av bredare utbud av bidrag, 
generösare kriterier för att bli bidragsberättigad och höjda förmånsnivåer, bidrog till en 
64 
markant uppgång i utbetalningarna på dessa områden. Dessutom har den demografiska och 
ekonomiska utvecklingen (åldrande befolkning, högre arbetslöshet samt stigande kostnader och 
hög inkomstelasticitet vad gäller efterfrågan på sjukvård) spelat en betydelsefull roll. Sedan 
mitten på 1980-talet har stigande oro för ökad belastning på den offentliga budgeten och för 
bristande incitament att acceptera erbjudanden från arbetsmarknaden lett till en åtstramning av 
transfereringsprogrammen i många medlemsstater. Detta har resulterat i avtagande tillväxttakt 
för denna typ av utgifter under det senaste årtiondet, men oförminskad efterfrågan på 
välfärdstjänster och förnyad uppgång i arbetslösheten under 1990-talet har lett till att 
utgiftstrycket har vidmakthållits. För att kontrollera ökningenav sociala transfereringar i 
framtiden måste politiken inriktas på att nå en stadig och hög ekonomisk tillväxt, ökande 
sysselsättning samt på omstrukturering och/eller samordning av pensioner, sjukvård och 
arbetslöshetspolitik - det sistnämnda för att ha beredskap för stigande tryck av demografisk 
natur. 
Tabell 21 
Offentliga sektorns inkomster och utgifter - EUR»> 
( % av BNP) 
Totala utgifter 
varav: 
1. Löpande 
transfereringar 
1.1 varav: 
1 lushåll 
2. Faktiska 
räntebetalningar 
3. Offentlig konsumtion 
4. Kapitaltransfereringar 
netto 
5. Kapitalbildning brutto 
Löpande inkomster 
varav: 
6. Indirekta skatter 
7. Direkta skatter 
X. Socialförsäkrings-
avgirter 
9. Andra löpande 
inkomster 
Övriga poster 
10. Hrutlosparande 
Nettoullaning(+)/ 
neltoupplâningl-) 
12. Offentlig bruttoskuld1^ Nivå 
1961 
33.6 
11.5 
3.1 
13.7 
0.8 
4.5 
34.3 
13.9 
8.7 
10.2 
1.5 
•6.0 
0.7 
65.2 1973 
38.7 
16.0 
13.0 
1.7 
16.4 
0.9 
3.7 
38.2 
12.9 
10.7 
11.8 
2.8 
41 
-0.6 
35.3 1982 
49.3 
21.6 
17.9 
4.1 
19.6 
1.0 
2.9 
44.3 
13.2 
12.4 
14.7 
4.0 
-1.0 
-5.1 
45.6 1989 
47.2 
20.7 
17.1 
4.6 
18.2 
0.9 
2.8 
44.8 
13.5 
13.3 
14.6 
3.4 
1.2 
-2.4 
54.1 1993 
52.4 
23.7 
19.9 
5.4 
19.6 
1.1 
2.8 
46.3 
13.6 
12.9 
16.0 
3.7 
-2.5 
-6.3 
66.1 1996 
S0.6 
23.3 
19.8 
5.4 
18.9 
0.6 
2.4 
46.2 
14.0 
12.8 
16.1 
3.4 
-1.3 
-4.4 
73.5 Förändring 
73/61 
5.1 
4.5 
-1.4 
2.7 
0.1 
-0.8 
3.9 
-1.0 
2.0 
1.6 
1.3 
-1.9 
-1.3 
-29.9 82/73 
10.6 
5.6 
4.9 
2.4 
3.2 
0.1 
-0.8 
6.1 
0.3 
1.7 
2.9 
1.2 
-5.1 
-4.5 
10.3 89/82 
-2.1 
-0.9 
-0.8 
0.5 
-1.4 
-0.1 
-0.1 
0.5 
0.3 
0.9 
-0.1 
-0.6 
2.2 
2.7 
8.5 93/89 
5.2 
3.0 
2.8 
0.8 
1.4 
0.2 
0.0 
1.5 
0.1 
-0.4 
1.4 
0.3 
-3.7 
-3.9 
12.0 96/93 
-1.8 
-0.4 
-0.1 
0.0 
-0.7 
-0.5 
-0.4 
-0.1 
0.4 
-0.1 
0.1 
-0.3 
1.2 
1.9 
7.4 
11 ) 1961 : KUR 15 exkl. Grekland, Portugal, Österrike, Sverige och Finland; 1973 : EUR 15 exkl. Luxemburg, 
Grekland och Portugal. 
b>) 1973 : LUR 15 exkl. Frankrike och Nederländerna. 
Källa: Kommissionen. 
65 
Räntebetalningar på den utestående statsskulden har varit en annan viktig komponent i 
statsutgifterna. Efter att ha minskat till mindre än 2 % av BNP i början av 70-talet har 
räntebetalningarna därefter stigit snabbt för att nå nuvarande 5,5 % av BNP. Denna starka 
ökning visar att en ökad återgång till upplåning föredras framför höjning av skatterna då behov 
uppkommit att finansiera en snabb uppgång i statsutgifterna, en samtidig brant stegring av 
statsskuldens andel av BNP och höga räntor. Den växande andelen av räntekostnaderna för 
statsskulden har allvarligt hindrat budgetflexibiliteten och ökat budgetens sårbarhet för 
räntehöjningar. Om man skall kunna vända denna trend är det nödvändigt att skapa en stabil 
makroekonomisk struktur som befrämjar minskade lånekostnader. 
Den offentliga konsumtionen bidrog i hög grad (ca 6 procentenheter) till att de offentliga 
utgifternas andel av BNP steg under 1960- och 70-talen, men sedan dess har dess andel varit 
relativt stabil och fluktuerat runt 19 % av BNP genomsnittligt inom gemenskapen. 
Till skillnad från andra utgiftsposter har de offentliga investeringarnas andel av BNP fallit 
stadigt under de senaste 35 åren. Deras nuvarande andel på 2,5 % av BNP ligger nätt och jämt 
över halva den nivå som uppnåddes under 1961. Samtidigt som detta i viss mån indikerar att de 
viktigare infrastruktursystemen nu är fullt utbyggda blottas också den politiska realiteten att 
det har visat sig vara lättare att strama åt de offentliga investeringarna än att ha kontroll över 
de löpande utgifterna. Privatiseringen av vissa allmännyttiga företag kan också ha spelat en 
roll. Att skära ner offentliga investeringar kan föra med sig avsevärda ekonomiska kostnader 
på längre sikt, eftersom dessa utgifter i hög grad bidrar till produktivitetstillväxten i den privata 
sektorn, vilket klart visas av aktuella analyser av de potentiella vinsterna av att genomföra de 
transeuropeiska transportnäten16. 
3.1.2 Offentliga sektorns inkomster 
Ökningen av de offentliga utgifterna inom gemenskapen har medfört en stark uppgång av det 
samlade skattetrycket (d.v.s. summan av indirekta skatter, direkta skatter och sociala avgifter). 
Under de senaste 35 åren har statsinkomsternas andel av BNP vuxit med 12 procentenheter till 
46 % år 1996. Merparten av uppgången i de offentliga inkomsternas andel av BNP inträffade 
under perioden 1960-1982 medan skattetrycket förblev i stort sett konstant under resten av 80-
talet. I början av 90-talet åtföljdes en stark ökning av utgifterna - delvis orsakad av den 
ekonomiska nedgången - av en ytterligare höjning av skattetrycket. De statliga 
ansträngningarna sedan början av 80-talet att stabilisera eller minska skattetrycket avspeglar -
utan att till fullo bli lyckosamma - olika bakgrundsfaktorer. Till en början har en större 
medvetenhet om de snedvridande och sysselsättningshämmande effekterna av ett högt 
" Se "Transeuropeiska nät: årsrapport för 1996", KOM(96) 645 slutlig. 
66 
skattetryck samt motstånd från väljarnas sida gjort många regeringar obenägna att införa 
ytterligare skattehöjningar. För det andra har såväl en sammanpressning av skatteskalorna som 
indexering av skattesystemen tillsammans med lägre inflation resulterat i ett långsammare 
inkomstflöde för det allmänna. För det tredje kan också skattereformer, ökad skattekonkurrens 
mellan stater och i vissa fall framväxten av en illegal ekonomi ha bidragit till en långsammare 
inkomstökning. 
Ökningen av skattetrycket har beledsagats av avsevärda förändringar i skattesystemet. De 
huvudfaktorer som låg bakom den sammanlagda tillväxten av offentliga inkomster var 
socialförsäkringsavgifter och, i något mindre omfattning, direkta skatter. Nedgången i andelen 
anställda i förhållande till antalet arbetsföra (från 67 % av befolkningen i arbetsför ålder 1961 
till 59% 1996) medförde en minskning av antalet personer som betalade skatt och sociala 
avgifter samtidigt som antalet bidragsmottagare steg. Den stora ökningen av erlagda 
socialförsäkringsavgifter var inte tillräcklig för att balansera den enorma uppgången av 
utbetalda sociala förmåner, vilket ledde till att en växande andel av dessa måste finansieras med 
andra offentliga medel, främst direkta skatter. Indirekta skatter förblev nära nog oförändrade 
som andel av BNP under större delen av perioden men under senare år har det funnits en 
tendens att öka de indirekta skatterna medan den relativa betydelsen av andra oftentliga 
inkomster har minskats. 
Förändringar i skattestrukturen har resulterat i en ökande skattebörda för anställd arbetskraft 
medan den motsatta trenden är tydlig för andra produktionsfaktorer, såsom kapital, energi och 
naturresurser. Under perioden 1980-1994 steg den genomsnittliga implicita skattesatsen 
avseende anställd arbetskraft inom gemenskapen (d.v.s. skatteinkomsterna dividerade med 
skattebasen) från den redan höga nivån 35 % till över 40 %. 
Diagram 22 
50 
45 
40 
36 
30 Implicit skattesats för anställd arbetskraft och 
andra produktionsfaktorer, EUR 
Andra produktionsfaktorer 
Anställda 
1980 1982 
ffftf/fl. Komml»«ilon»n. 1984 1986 1988 1990 1992 1994 
67 
Å andra sidan föll den implicita skattesatsen på andra produktionsfaktorer från omkring 44 % 
till strax över 35 % (se diagram 22). Den uppåtriktade trenden ifråga om beskattning av arbete 
motverkar tillkomsten av ny sysselsättning eftersom den ökar de indirekta lönekostnaderna, 
bidrar till att pressa ner lönerna och minskar incitamentet till arbete. Höga sociala avgifter och 
inkomstskatter samverkar med transfererings- och förmånssystemen vilket resulterar i höga 
faktiska marginalskatter för arbetare med låg inkomst, höga lönekrav och stora "kilar" mellan 
arbetsgivarnas lönekostnader och den nettoinkomst som de anställda erhåller. 
En underliggande orsak till förändringen av skattestrukturen har varit den fortskridande 
urholkningen av skattebasen i medlemsstaterna, som i sin tur varit kopplad till faktorer av såväl 
inhemskt som internationellt ursprung. På det nationella planet förefaller högt skattetryck och 
stora skattekilar för lönarbete ha stimulerat framväxten av en svart ekonomi. Internationellt har 
skattekonkurrensen mellan staterna lett till lägre intäkter från de rörliga beskattningsobjekten, 
såsom kapital, med möjlighet till internationell omplacering av skattebaser för att utnyttja 
skillnaderna i effektiv skattesats mellan olika stater. Denna utveckling har framkallat en 
förändring i många medlemsstaters skattestruktur, varvid skattebördan flyttats över till 
lönearbete, som är relativt orörligt, i syfte att återvinna den skatt som gått förlorad genom den 
tilltagande urholkningen av mer "utflyttningsbara" objekt för statlig beskattning. 
Det råder en utbredd enighet bland medlemsstaterna att den långsiktiga trenden mot högre 
skattesatser för arbete måste vändas. Detta kan uppnås både genom riktade insatser 
(exempelvis reduktion av indirekta lönekostnader för specifika grupper såsom lågutbildade, 
unga eller nyanställda) och genom allmänna åtgärder, främst en sänkning av de offentliga 
utgifternas andel av BNP och en omläggning av skattebördan till andra produktionsfaktorer, 
särskilt energi och kapital. Åtgärder på detta område måste stå i överensstämmelse med - och 
bör bidra till - uppfyllandet av andra mål inom gemenskapen, nämligen stabilisering av 
medlemsstaternas skattesystem, avlägsnande av skattehinder på den inre marknaden och 
skapande av en skattemiljö som gynnar en stark, sysselsättningsfrämjande tillväxt och en 
effektiv miljöpolitik17. 
1 Behovet av cll omfattande betraktelsesätt underströks i kommissionens meddelande "Beskattningen inom 
Europeiska unionen" som framlades för det informella Ecofm-mötet i Vcrona i april 1996 och i 
kommissionens meddelande "Andra rapporten om beskattningen inom Europeiska unionen", oktober 1996. 
68 
3.2 Budgetutvecklingen 1996 och utsikterna för 1997 och 1998 
Ansträngningarna att återupprätta sunda offentliga finanser har nyligen trappats upp inom hela 
gemenskapen. I sina budgetar för 1996 och 1997 har det stora flertalet medlemsstater vidtagit 
betydande åtgärder för att reducera sina underskott till 3 % av BNP eller lägre som ett steg 
mot budgetbalans på medellång sikt. Drivkrafterna bakom detta är tvåfaldiga. För det första 
har erfarenheterna från senare år understrukit de negativa konsekvenserna för räntor, 
valutakurser och ytterst för den ekonomiska tillväxten som kraftiga budgetunderskott och 
otillräcklig trovärdighet för konsolideringsarbetet kan leda till. För det andra har behovet att 
göra framsteg vad gäller uppfyllande av konvergenskriterierna för deltagande i EMU satt 
medlemsstaternas budgetansträngningar i omedelbart fokus och har i många länder ansetts 
erbjuda en unik möjlighet att redan i förväg göra signifikanta vinster ifråga om trovärdigheten 
av sådana bemödanden. 
Till följd av dessa åtgärder och med utgångspunkt från prognoserna för tillväxt i ekonomin och 
för räntorna väntas det genomsnittliga budgetunderskottet inom gemenskapen halveras mellan 
1995 och 1998 och falla till 2,5 % av BNP. Detta innebär ett stort steg mot återupprättandet 
av sunda offentliga finanser. 
3.2.1 Snabbare framsteg mot minskade budgetunderskott 
Nästan alla medlemsstater vidtog åtgärder för att minska sina budgetunderskott under 1996. 
De enda undantagen var Tyskland, där underskottet ökade för andra året i rad, och Luxemburg 
där överskottet sjönk. Särskilt stora minskningar av underskottet åstadkoms i Sverige, 
Spanien och Finland men reduktion av underskottet med 1 % av BNP eller mer nåddes också i 
flera andra länder (tabell 22). 
Budgetunderskottet stannade väl under 3 % av BNP i de tre länder som för närvarande inte är 
föremål för rådsbeslut beträffande stora underskott (Danmark, Irland och Luxemburg). I 
Nederländerna reducerades budgetunderskottet till en nivå som understeg Maastrichtfördragets 
referensvärde. 
Enligt kommissionens prognos hösten 1996 förväntas praktiskt taget alla medlemsstater göra 
ytterligare framsteg under 1997; de väntas bli högst betydande i Italien (ca 3,5 procentenheter 
av BNP). Prognoserna innebär en sänkning med 1-1,5 procentenheter i nästan alla övriga 
medlemsstater. 
69 
Mot denna bakgrund av allmänt utbredda 
och betydande minskningar av 
budgetunderskotten väntas inte mindre än 
12 medlemsstater uppnå ett underskott på 
eller under 3 % av BNP. De enda 
undantagen är Grekland där 
budgetunderskottet är högt men 
avtagande, samt Italien och Förenade 
kungariket som båda väntas fa underskott 
på ungefär 3,5 % av BNP enligt 
nuvarande prognoser18. Bland de länder 
vilkas budgetunderskott är lägre än 3 % 
kommer sannolikt både Danmark och 
Irland att närma sig budgetbalans. 
Inga budgetar för 1998 är ännu 
tillgängliga. I scenariot för 1998 som 
baseras på en extrapolering av väntade 
trender under 1997 förutsätts 
budgetunderskotten avta ytterligare och 
alla medlemsstater utom Grekland väntas 
senast 1998 ha underskott som 
understiger 3 % av BNP. Tabell 22 
B 
DK 
EL2) 
E 
F3) 
IRL2) 
I4) 
L 
NL5) 
A 
P 
FIN 
S 
UK2) 
EUR Offentlig nettoutlåning (+) 
eller nettoupplåning (-) 
j% av BNP) 
Nivå 
1995 
-4.1 
-1.6 
-3.5 
-9.1 
-6.6 
-4.8 
-2.0 
-7.1 
1.5 
-4.0 
-5.9 
-5.1 
-5.2 
-8.1 
-5.8 1996 
-3.3 
-1.4 
-4.0 
-7.9 
-4.4 
-4.0 
-1.6 
-6.6 
0.9 
-2.6 
-4.3 
-4.0 
-3.3 
-3.9 
-4.6 1997 
-2.9 
-0.3 
-2.9 
-6.5 
-3.0 
-3.0 
-0.9 
-3.3 
0.5 
-2.5 
-3.0 
-2.9 
-2.2 
-2.9 
-3.5 1998 
-2.5 
-0.3 
-2.4 
-5.3 
-2.8 
-2.9 
-0.5 
-3.0 
0.9 
-2.0 
-2.9 
-2.9 
-1.4 
-1.0 
-2.2 
-5.0 -4.4 -3.0 -2.5 0.6 I 1.4 I 0.5 Forändring 
1996 
0.8 
0.2 
-0.5 
1.2 
2.2 
0.8 
0.4 
0.5 
-0.6 
1.4 
1.6 
1.1 
1.9 
4.2 
1.2 1997 1998 
0.4 
1.1 
1.1 
1.4 
1.4 
1.0 
0.7 
3.3 
-0.4 
0.1 
1.3 
1.1 
1.1 
1.0 
1.1 0.4 
0.0 
0.5 
1.2 
0.2 
0.1 
0.4 
0.3 
0.4 
0.5 
0.1 
0.0 
0.8 
1.9 
1.3 
!) Inkluderar ej återfbreningsrelaterade kostnader eller 
tillgångar övertagna av förbundsregeringen 1995 
(Treuhand, fastighetsbolag i öst och Deutsche 
Kreditbank), motsvarande 229 miljarder DEM. 
2) Vid den tidpunkt då kommissionens prognos gjordes hade 
Grekland, Irland och Förenade kungariket ännu inte 
framlagt sina budgetar för 1997. Antagandet om 
"oförändrad politik" användes också för 1997.Hnligt nya 
data för Grekland är underskottet uppskattat till 7.6% lor 
1996. 
3) Inklusive en utbetalning 1997 av France Telecom till 
franska staten på 37,5 miljarder franc. 
4) År 1997 inkluderar minskade transfereringar till statliga 
företag på 6 triljoner lire, men inte andra transaktioner på 
6,5 triljoner lire vilkas överensstämmelse ined ESA-
reglerna f.n. granskas. 
** Inkluderar för 1995 ej ett nettobelopp på 32,84 miljarder 
nederländska gulden avseende extraordinära utgifter i 
samband med finansiering av fastigheter för sociala 
ändamål. 
Källa: Kommissionen. 
ls Kommissionens prognos hösten 1996 för underskottet i Italien inkluderar inte 6,5 Iriljoner italienska lire 
avseende underskottsreducerande algiirdcr vilkas överensstämmelse med ESA-rcglcrna för närvarande 
utreds. Vad gäller Förenade kungariket innefattar prognosen inte de åtgärder som aviserades i budgeten frän 
november 1996. Dessa åtgärder väntas enligt de brittiska myndigheterna resultera i en ytterligare 
budgetkonsolidcring under budgetaret 1997/98. 
70 
Diagram 23 
-3 
-5 
-6 Den offentliga sektorns faktiska och 
konjunkturrensade nettoupplåning ,EUR 
% ÖV BNP 
Faktisk nettoupplåning 
Konjunkturrensad 
1980 1982 1984 1986 1988 1990 1992 1994 1996 1998 
ftff/fa/ Kommissionen. 
—"—•—•• —" •BiUäiab 
3.2.2 Konsolideringsarbetets takt och omfattning 
För gemenskapen som helhet hade försämringen i konjunkturläget 1996 en negativ inverkan på 
utgifter och skatteinkomster. Medan de faktiska underskotten genomsnittligt reducerades med 
0,6 procentenheter av BNP år 1996 förbättrades de offentliga budgetsaldona - justerat för 
budgeteffekten av produktionens konjunkturrella avvikelser från trenden ( det 
"konjunkturrensade" saldot) - något mer, med uppskattningsvis 0,9 procentenheter av BNP1 \ 
Under 1997 förväntas förändringar i konjunkturen fa en i stort sett neutral budgeteffekt för 
gemenskapen som helhet och den väntade reduktionen av underskotten på ca 1,3 
procentenheter av BNP avspeglar till fullo en minskning av det konjunkturjusterade 
underskottet. Detta är ett enastående resultat som klart framhäver medlemsstaternas starka 
beslutsamhet att skapa en sund grundval för de offentliga finanserna. 
'" Beräkningar av det konjunkturrensade saldot omges av betydande osäkerhet som hänför sig bade till 
trendmässsig (potentiell) BNP och till budgeteffekten av konjunkturberoende avvikelser frän trendmässig 
(potentiell BNP). Kommissionens metod för konjunkturjustcring är försiktig genom att den tar fram nivåer 
av konjunkturjusterade underskoll vilka tenderar att bli högre i jämförelse med dem som erhålls med andra 
metodet såsom dem som används av OECD och IMF. Förutsatt att dessa diskrepanser huvudsakligen hänför 
sig till skillnader i den beräknade nivån för trendmässig (potentiell) BNP varierar inte de ärliga 
förändringarna av del konjunkturjusterade underskottet signifikant mellan de olika metoderna. 
71 
Det konjunkturrensade 
Nivå 
1995 
B 
DK 
D2) 
EL 
E 
F 
IRL 
I 
L 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK -3.7 
-1.5 
-3.5 
-8.3 
-5.8 
-4.6 
-3.2 
-7.1 
1.7 
-3.7 
-6.1 
-4.6 
-3.8 
-6.8 
-5.1 
EUR -AJ 1996 
-2.7 
-1.2 
-3.5 
-7.5 
-3.5 
-3.4 
-3.9 
-6.1 
1.3 
-2.3 
-4.1 
-3.5 
-2.2 
-3.0 
-4.0 
-3.8 1997 
-2.4 
-0.6 
-2.3 
-6.4 
-2.2 
-2.6 
-3.1 
-2.7 
0.9 
-2.3 
-2.3 
-2.5 
-2.2 
-2.5 
-3.3 
-2.5 Forändring 
1998 1996 1997 1998 Tabell 23 
budgetunderskottet väntas under 1997 Konjunkturrensade offentliga budgetsaldona 
I (% av BNP) 
uppgå till 3 % av BNP eller lägre i 13 
länder enligt den metod som 
kommissionen använt. För 
gemenskapen som helhet väntas den 
sammanlagda minskningen av det 
konjunkturrensade underskottet mellan 
1992 och 1998 uppgå till mer än 3 
procentenheter av BNP, varav den 
största delen infaller 1996 och 1997. -2.5 
-1.1 
-2.0 
-5.7 
-2.3 
-2.9 
-2.4 
-2.8 
0.6 
-2.1 
-2.5 
-2.9 
-2.1 
-1.3 
-2.2 
-2.4 1.0 
0.3 
0.0 
0.8 
2.3 
1.2 
-0.7 
1.0 
-0.4 
1.4 
2.0 
1.1 
1.6 
3.8 
1.1 
0.9 0.3 
0.6 
1.2 
1.1 
1.3 
0.8 
0.8 
3.4 
-0.4 
0.0 
1.8 
1.0 
0.0 
0.5 
0.7 
1.3 -0.1 
-0.5 
0.3 
0.7 
-0.1 
-0.3 
0.7 
-0.1 
-0.3 
0.2 
-0.2 
-0.4 
0.1 
1.2 
1.1 
0.1 
x) De offentliga budgetsaldona har justerats för den beräknade 
effekten av BNP:s konjunkturberoende avvikelse från sin 
trendnivå; kommissionens beräkningar. Metodiken förklaras 
i European Economy; nr 60, 1995, ss. 35 - 90. 
2) Se fotnot 1 i tabell 22. 
Källa: Kommissionen. För 1996 och 1997 sammantaget 
väntas det konjunkturrensade 
budgetunderskottet minska i alla 
medlemsstater (utom Luxemburg). 
Fyra stater (Spanien, Italien, Österrike 
och Sverige) väntas fa extraordinära 
minskningar av det underliggande 
underskottet, mellan 3,5 och 4,5 
procentenheter av BNP under två år. 
Dessutom väntas stora reduktioner på mellan 1 och 2 procentenheter av BNP i de åtta andra 
medlemsstater vilkas faktiska underskott 1995 understeg 3 % av BNP. 
Flera av dessa stater har koncentrerat merparten av sin konsolidering till 1996. Detta gäller 
särskilt Belgien, Nederländerna, Finland och Sverige där endast en modest åtstramning - om en 
sådan överhuvudtaget vidtas - förväntas under 1997. Däremot inträdde ingen underliggande 
förbättring i Tyskland under 1996 och konsolideringsinsatserna kommer att genomföras enbart 
under 1997, medan Italiens mycket ambitiösa budget för 1997 innebär särskilt stora åtaganden 
detta år. 
72 
3.2.3 Konsolideringsinsatsernas sammansättning och varaktighet 
I gemenskapen som helhet 
åstadkoms budgetjusteringarna till 
lika delar genom minskning av de 
offentliga utgifternas andel av BNP 
och ökning av den redan höga 
andelen skatteinkomster i 
förhållande till BNP. Förutsatt att 
nuvarande utgiftsplaner för 1997 
följs kommer budgetkonsolideringen 
detta år att uppnås huvudsakligen 
genom utgiftsbesparingar. Den 
måttliga höjningen av skattetrycket 
kommer sannolikt att vändas i sin 
motsats under 1998. Gemenskapen 
väntas sålunda under de tre åren 
som helhet uppnå en signifikant 
minskning av de offentliga 
utgifternas andel av BNP (med 
omkring 2,5 procentenheter) medan skattetrycket förblir i stort sett oförändrat. 
Såväl med hänsyn till balansen mellan åtgärder på utgifts- och inkomstsidan och med hänsyn till 
varaktigheten av åtgärderna kan olikheter mellan medlemsstaterna urskiljas. Inte desto mindre 
väntas de offentliga utgifterna som andel av BNP minska markant i alla medlemsstater utom 
Portugal och Luxemburg. Förhoppningarna om återhållsamhet ifråga om utgifterna kan endast 
infrias om de strikta utgiftsplanerna följs. Större delen av den väntade minskningen av 
utgiftsstegringarna speglar ansträngningarna att hålla tillbaka ökningen av den offentliga 
konsumtionen och transfereringarna. I allmänhet förefaller dessa åtgärder att fa varaktiga 
effekter. 
I flera länder där statsskuldens andel av BNP befinner sig i avtagande och där räntorna fallit 
avsevärt kommer lägre kostnader för förräntning av statsskulden sannolikt att markant bidra till 
konsolideringen av budgeten under kommande år. I Italien förväntas räntebetalningarna Tabell 24 
Offentliga sektorns inkomster och utgifter 
(%avBNP) 
B 
DK 
D 
EL» 
E 
FD 
IRL» 
I" 
L 
NL» 
A 
P 
FIN 
S 
UK» 
EUR Inkomster 
1995 
50.3 
58.1 
46.3 
37.6 
39.7 
49.5 
35.4 
44.8 
40.8 
49.1 
46.9 
40.1 
53.5 
60.1 
37.8 
45.8 1996 
50.5 
58.8 
45.7 
38.0 
40.3 
50.6 
34.7 
46.3 
41.7 
48.3 
48.2 
40.4 
55.3 
63.0 
37.6 
46.2 1997 
50.1 
58.0 
46.0 
38.4 
40.5 
50.5 
34.3 
47.7 
41.2 
47.7 
48.7 
41.3 
54.3 
61.7 
37.7 
46.4 1998 
49.7 
56.4 
45.9 
38.7 
40.2 
50.2 
33.9 
47.1 
40.8 
47.0 
48.3 
41.1 
53.9 
60.5 
38.0 
46.1 Utgifter 
1995 
54.5 
59.7 
49.9 
46.7 
46.3 
54.3 
37.4 
51.8 
40.0 
53.2 
52.8 
45.3 
58.8 
68.2 
43.5 
50.9 1996 
53.8 
60.3 
49.7 
46.0 
44.8 
54.7 
36.3 
52.9 
40.7 
50.9 
52.5 
44.5 
58.7 
66.9 
42.3 
50.6 1997 
53.0 
58.2 
48.9 
44.9 
43.5 
53.5 
35.2 
51.0 
40.7 
50.1 
51.7 
44.3 
56.5 
64.6 
41.3 
49.4 1998 
52.1 
56.7 
48.2 
44.0 
43.0 
53.1 
34.3 
50.1 
39.9 
49.0 
51.2 
44.0 
55.3 
61.5 
40.2 
48.5 
0 Se fotnoter i tabell 22. 
Källa: Kommissionen. 
73 
falla med 3 procentenheter av BNP mellan 1995 och 1998. Räntebetalningarna väntas minska 
signifikant också i andra medlemsstater där skuldandelen skall nedbringas. Under 1998 väntas 
räntekostnaderna för statsskulden minska i alla medlemsstater. 
Tabell 25 
Offentliga sektorns utgifter 
(förändringar i % av BNP) 
B 
DK 
D 
EL 
E 
F 
IRL 
1 
L 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 
EUR 
Källa: } Offentlig 
konsumtion 
97/95 
-0.4 
-0.3 
-0.2 
0.2 
-0.9 
-0.2 
-0.7 
0.0 
0.4 
-0.4 
-0.6 
0.8 
-0.4 
-0.6 
-0.9 
-0.4 
Commis 98/97 
-0.3 
-0.4 
-0.4 
-0.1 
-0.3 
-0.2 
-0.2 
-0.2 
-0.2 
-0.1 
-0.3 
-0.2 
-0.5 
-0.7 
-0.4 
-0.3 
sionen. Offentliga 
investeringar 
97/95 
0.0 
0.0 
-0.4 
-0.1 
-0.9 
-0.3 
0.0 
-0.1 
0.2 
-0.1 
-0.1 
0.5 
0.2 
-0.2 
-0.4 
-0.3 98/97 
0.0 
0.0 
-0.1 
0.1 
0.1 
0.0 
0.0 
0.1 
0.1 
0.0 
0.0 
0.3 
0.0 
-0.1 
-0.1 
0.0 Transfereringar 
till hushåll 
97/95 
-0.3 
-1.2 
0.1 
0.3 
-0.6 
-0.1 
-0.9 
0.8 
0.0 
-1.7 
-0.4 
0.6 
-1.7 
-1.8 
-0.5 
-0.2 98/97 
-0.3 
-0.7 
-0.1 
-0.1 
-0.2 
-0.3 
-0.3 
0.1 
-0.4 
-0.8 
-0.3 
0.1 
-0.8 
-1.0 
-0.4 
-0.3 Transfereringar 
till företag 
97/95 
-0.3 
-0.6 
-0.3 
-0.1 
-0.2 
0.3 
-0.3 
-0.7 
-0.2 
-0.2 
-0.4 
-0.1 
-0.2 
-0.7 
0.0 
-0.2 98/97 
-0.1 
-0.1 
0.0 
0.0 
0.0 
-0.1 
-0.1 
0.1 
-0.2 
-0.1 
-0.1 
0.0 
-0.1 
-0.2 
-0.1 
0.0 Kapital-
transfere­
ringar 
97/95 
0.1 
1.0 
-0.1 
-0.2 
-0.2 
-0.5 
-0.1 
0.3 
0.0 
-0.2 
-0.1 
-0.5 
-0.5 
-0.1 
-0.4 
-0.2 98/97 
0.0 
0.0 
0.0 
-0.1 
0.0 
0.4 
0.0 
0.4 
0.0 
0.0 
0.0 
-0.1 
-0.1 
0.0 
-0.1 
0.1 Räntebetal­
ningar 
97/95 
-1.0 
-0.8 
0.2 
-1.9 
-0.1 
0.1 
-0.8 
-1.6 
0.1 
-0.6 
0.3 
-1.1 
0.4 
-0.1 
0.2 
-0.1 98/97 
-0.2 
-0.3 
0.0 
-0.6 
-0.1 
0.0 
-0.3 
-1.5 
0.0 
-0.1 
0.1 
-0.3 
0.0 
-0.8 
0.0 
-0.3 Summa 
97/95 
-1.5 
-1.5 
-1.0 
-1.8 
-2.8 
-0.8 
-2.2 
-0.8 
0.7 
-3.1 
-1.1 
0.2 
-2.3 
-3.6 
-2.2 
-1.5 98/97 
-0.9 
-1.5 
-0.7 
-0.9 
-0.5 
-0.4 
-0.9 
-0.9 
-0.8 
-1.1 
-0.5 
-0.2 
-1.2 
-3.1 
-1.1 
-0.9 
Transfereringarna till hushållen väntas falla som andel av BNP i nästan alla medlemsländer, 
vilket speglar de åtgärder som vidtagits för att hålla tillbaka utgifterna och i en del fall 
vikande arbetslöshet. Offentlig konsumtion som andel av BNP förväntas minska i alla 
medlemsländer under perioden 1995-1998, detta kommer särskilt att ske i Spanien, Sverige, 
och Förenade kungariket. Antalet offentligt anställda kommer sannolikt att minska i 
åtskilliga länder (Tyskland, Spanien, Italien, Sverige, Österrike, Förenade kungariket) och 
att förbli i stort sett oförändrat i andra (Belgien, Frankrike). Vissa medlemsstater har gjort 
besparingar genom att hålla tillbaka löneökningarna i den offentliga sektorn. 
Ett antal länder sätter i avsevärd omfattning sin tillit till nerdragning eller senareläggning av 
oftentliga investeringar. Detta är särskilt fallet i Spanien (även om det sker från en hög nivå) 
och i mindre grad i Tyskland, Frankrike och Förenade kungariket. I vissa länder kan sådana 
74 
minskningar relateras till ökad effektivitet i användningen av offentliga medel, men i 
allmänhet kan besparingar i offentliga investeringar visa sig bli kortvariga eller på annat sätt 
dyrbara i längden. I Förenade kungariket speglar denna trend en privatisering av offentlig 
verksamhet. 
Enligt de antaganden som låg till grund för kommissionens prognos hösten 1996 har 
budgetåtgärderna i några medlemsstater i viss utsträckning utgjorts av engångsåtgärder, 
vilka i Frankrike innefattat kapitalöverföring från France Telecom som en del av 
restrukturering och privatisering av verksamheten och i Italien statsfinansiella transaktioner. 
Det säger sig självt att den temporära karaktären av sådana åtgärder inte medför någon 
förbättring av det bakomliggande statsfinansiella läget. 
I början av 1998 kommer beslut att fattas beträffande vilka stater som har uppnått den grad 
av varaktig konvergens som erfordras för deltagande i EMU:s tredje steg fr. o. m. den I 
januari 1999, varvid en utvärdering skall ske för att fastställa i vilken omfattning 
engångsåtgärder i vissa länder under 1996-1997 har kompletterats med varaktiga 
budgetförstärkningar. 
På inkomstsidan ökade skattetrycket i flertalet länder under 1996 och i vissa fall kan det 
stiga ytterligare under 1997. De offentliga inkomsternas andel av BNP befinner sig på klar 
nedgång endast i Irland och Nederländerna. Å andra sidan väntas den totala skattebördan 
under 1998 minska i nästan alla medlemsstater. I vissa fall har inkomsthöj ande åtgärder 
innefattat ökningar av socialförsäkringsavgifterna, vilket lägger en ännu större börda på 
sysselsättningen (t.ex. Tyskland, Österrike). Men många länder har höjt olika 
konsumtionsskatter som kan väntas ge mindre snedvridande effekter på sysselsättningen, i 
den utsträckning som lönekraven inte justeras uppåt i motsvarande mån för att kompensera 
för prisstegringar. 
3.2.4 Den offentliga sektorns skulder som andel av BNP - några trender 
De offentliga skuldernas andel av BNP ökade genomsnittligt inom gemenskapen 1996 med 
ungefär 2 procentenheter och nådde 73,5 % av BNP. Men den uppåtriktade trenden 
kommer sannolikt att avstanna under 1997 och de offentliga skuldernas andel av BNP 
väntas sjunka något under 1998. Detta är resultatet av påtagliga ansträngningar som gjorts 
av praktiskt taget alla medlemsstaters regeringar för att minska budgetunderskottet men 
också av förväntad tillväxt i ekonomin och minskande räntebetalningar. Dessutom kommer 
privatiseringsåtgärder att spela en viktig roll för att minska statsskuldens andel av BNP i 
åtskilliga medlemsstater. 
75 
Tabell 26 
Offentlig bruttoskuld 
(%avBNP) 
B 
DK» 
D 
EL2) 
E 
F 
IRL2) 
I 
L 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK2) 
EUR Nivå 
1993 
137.0 
80.1 
48.2 
111.8 
60.5 
45.6 
94.5 
119.3 
6.2 
80.8 
62.8 
68.2 
57.3 
76.0 
48.5 
66.1 1995 
133.7 
71.9 
58.1 
111.8 
65.7 
52.8 
81.6 
124.9 
6.0 
79.7 
69.0 
71.7 
59.2 
78.7 
54.1 
71.3 1996 
130.6 
70.2 
60.8 
110.6 
67.8 
56.4 
74.7 
123.4 
7.8 
78.7 
71.7 
71.1 
61.3 
78.1 
56.2 
73.5 1997 
127.0 
67.8 
61.9 
109.3 
67.1 
58.1 
70.0 
122.3 
8.8 
76.8 
72.2 
69.0 
61.5 
77.6 
57.0 
73.7 1998 
123.9 
65.5 
61.9 
107.2 
65.8 
59.2 
65.4 
119.4 
9.2 
75.1 
72.2 
67.8 
61.7 
74.9 
56.5 
72.9 Ändring 
95/93 
-3.3 
-8.2 
9.9 
0.0 
5.2 
7.2 
-12.9 
5.6 
-0.2 
-1.1 
6.2 
3.5 
1.9 
2.7 
5.6 
5.2 98/95 
-98 
-6.4 
3.8 
-4.6 
0.1 
6.4 
-16.2 
-5.5 
3.2 
-4.6 
3.2 
-3.9 
2.5 
-3.8 
2.4 
1.6 
»Statliga tillgodohavanden hos riksbanken, statligt innehav av 
icke-statliga obligationer och skulder hänförliga till ollentligt 
ägda företag uppgick till ca 18 % av BNP under 1995. 
2) Se fotnot 2 i tabell 22. 
Källa: Kommissionen. I Frankrike, Luxemburg och 
Förenade kungariket väntas 
statsskuldens andel av BNP stanna 
kvar under 60 % av BNP under de 
närmaste åren. I Tyskland och 
Finland steg statsskuldens andel av 
BNP under 1996 till mer än 60 % 
och enligt nuvarande prognoser 
kan den ligga kvar strax över den 
nivån under 1997 och 1998. 
Flertalet länder som har en 
statsskuld vars andel av BNP 
överstiger 60 % väntas kunna 
reducera skuldbördan under åren 
1996-1998. I Danmark och Irland 
väntas statsskuldens andel av BNP 
snabbt närma sig referensvärdet på 
60 % (genom att minska med 6,5 
respektive 16 procentenheter till 
omkring 65% av BNP). I 
Belgien, Grekland och Italien där statsskuldens andel av BNP är särskilt hög - samt i 
Nederländerna, Sverige och Portugal - väntas skuldkvoten falla med mellan 4 och 10 
procentenheter under perioden 1996-1998. 
3.3 De ekonomiska effekterna av budgetkonsolideringen inom gemenskapen 
3.3.1 Effekter av budgetkonsolideringen 1996-1997på tillväxten på kort sikt 
Den avsevärda omfattning som de planerade budgetåtstramningarna far under 1996-1997 
har hos vissa betraktare föranlett farhågor att ansträngningarna att uppfylla 
Maastrichtfbrdraget finanskriterier skulle ha en signifikant återhållande effekt pä 
produktionsökning och sysselsättning under de närmaste åren. Dessa farhågor beaktar 
emellertid inte det generella ekonomisk-politiska sammanhang inom vilket 
budgetkonsolideringen genomförs och inte heller den absoluta nödvändigheten att oavsett 
Maastrichtfbrdraget konsolidera de offentliga finanserna inom gemenskapen. 
76 
I flertalet medlemsstater är budgetåtstramningar oundvikliga om uppgången i den offentliga 
skuldsättningen och kostnaderna för att förränta denna skuld skall kunna hejdas. Om de 
stora underskotten fortsätter skulle detta leda till en snabb stegring av ränteutgifterna under 
kommande år vilket skulle medföra ytterligare skärpning av skattetrycket till skada för 
sysselsättningen och krympa utrymmet för mer produktiva och angelägna offentliga utgifter. 
Därför varken kan eller bör det rådande behovet av en tillväxtbefrämjande inriktning av den 
ekonomiska politiken mötas med en "expansionistisk" budgetpolitik. I flertalet 
medlemsstater är budgetkonsolideringen nödvändig och önskvärd i sig. Förberedelserna för 
deltagande i EMU förstärker den struktur inom vilken de nödvändiga åtgärderna vidtas. 
Till yttermera visso skulle högst sannolikt alla förhoppningar på gynnsamma effekter av en 
minskad åtstramning visa sig illusoriska. Ett avbrott i budgetkonsolideringen skulle ta 
omedelbara och allvarliga skadliga konsekvenser på de finansiella marknaderna och leda till 
extra ränteuppgång och högst sannolikt föranleda förnyad valutaoro. Som klart visades 
efter valutakursförändringarna under 1995 (se kapitel 1) skulle nettoeffekten för tillväxten 
inom gemenskapen av en sådan oro kortsiktigt bli negativ och medföra ökade problem för 
den redan höga arbetslösheten i flertalet länder. I praktiken finns det därför inget alternativ 
till att fortsätta den nuvarande besparingspolitiken. 
Den samlade effekten av pågående och planerade budgetåtgärder på efterfrågan och tillväxt 
kan inte betraktas isolerat från återverkningen på räntor och valutakurser, och inte heller 
från inriktningen av finanspolitiken och andra delar av den ekonomiska politiken eller de 
internationella och cykliska förhållanden under vilka åtstramningarna genomförs. Den 
direkt återhållande verkan som konsolideringen under 1996-1997 far kommer sannolikt att 
balanseras av ett antal faktorer som kan hänföras till två större kategorier. 
För det första utgör konsolideringen en integrerande del av den totala omstrukturering av 
den ekonomiska policymixen som ägt rum inom gemenskapen och som bl.a. avspeglas i 
lägre räntor och förbättrad valutastabilitet. Dessa vinster kommer praktiskt taget alla 
medlemsstater till del och har resulterat i en särskilt stor räntenedgång i länder som tidigare 
var utsatta för höga riskpremier. De mest slående exemplen är Spanien, Italien och Sverige 
där den långa räntedifferensen gentemot Tyskland föll med omkring 380 respektive 430 och 
340 punkter frän sin topp 1995 till december 1996. I samtliga dessa fall uppnåddes 
merparten av denna nedgång i kölvattnet på aviseringen av trovärdiga och signifikanta 
åtgärder för att reducera budgetunderskottet till 3 % av BNP eller lägre och nedbringa det 
77 
ytterligare under följande år. Räntenedgången innebär en avsevärd lättnad både för de 
offentliga finanserna och för den privata sektorns ekonomi i nästan alla länder. Lägre 
realräntor befrämjar sannolikt tillflödet av investeringsobjekt. Eftersom lönsamheten av 
investeringar för närvarande är god och då nuvarande och prognoserad efterfrågan 
understöds av en lättnad i finanspolitiken förefaller utgångsläget för att investeringarna skall 
skjuta fart vara gynnsamt. 
För det andra kommer en trovärdig och väl utformad konsolideringspolitik sannolikt att 
resultera i förbättrad framtidstro såväl inom näringslivet som hos konsumenterna. Särskilt i 
länder med stora obalanser i budgeten och/eller där de offentliga utgifterna har stigit snabbt 
har det bildats en allmän uppfattning att avsevärda skattehöjningar skulle bli följden - vilket 
i förening med osäkerhet om vilka åtgärder som skulle komma att vidtas och om vilka som 
skulle tvingas bära bördorna av åtstramningen - bidragit till en försiktig attityd och till 
privat sparande i den privata sektorn. I denna situation kan åtgärder för att bryta uppgången 
i de offentliga utgifterna och höja skatterna mindre än som tidigare förväntats mycket väl 
resultera i förbättrad framtidstro i den privata sektorn och stimulera både konsumtion, 
investeringar och företagens vilja att nyanställa personal. 
Ifråga om den privata konsumtionen föreligger en stor mängd empiriska data som visar på 
betydelsen av framtidstro eller av "icke-keynesianska" effekter, särskilt i lägen då stora 
budgetunderskott blir föremål för trovärdiga besparingsåtgärder som syftar till att hålla 
tillbaka ökningen av de offentliga utgifterna. Den negativa korrelationen mellan det 
konjunkturjusterade budgetläget och hushållens sparkvot under perioder av stor 
budgetåtstramning eller budgetexpansion belyses med exempel från två länder i diagram 24. 
Lägre räntor och minskad ekonomisk osäkerhet medför vidare ett uppsving i priserna på 
tillgångar (bl. a. aktier, obligationer och fastigheter) och stigande förmögenhetsvärden inom 
den privata sektorn, som sannolikt far den privata konsumtionen att skjuta fart, åtminstone i 
några länder. 
78 
Diagram 24 
% av BNP Budgetunderskott och hushållens sparkvot 
" % av nustialiens cUsponHPla lnkom«t 
-10 Konjunkturrensat budgetunderskott 
(tv.) tP 
1982 1984 1988 
Källa: Kommissionen och OECD. 1996 
Italien 
% av BNP M. av hushalleh» disponibla Inkomst 
-10 
.12 
-14 Konjunkturrensat budgetunderskott 
(tv.) 
1982 1984 198$ 
KäM: Kommissionen och 0ËCÛ. !:fS88: 1980: rifi»»:; 1984 
Mot bakgrund av låg inflation, sunda grundförutsättningar och en gynnsam internationell 
situation utvisar kommissionens prognoser att den nuvarande och förväntade inriktningen av 
budget- och finanspolitiken är förenlig med en välbalanserad återhämtning och uppgång i den 
ekonomiska tillväxten till dess trendmässiga nivå under 1997 och till en än högre nivå 1998. 
Denna värdering ligger i stort sett i linje med andra internationella institutioners - och de flesta 
enskilda experters - prognoser. 
Även om den ekonomiska återhämtningen inte skulle fa den omfattning som förväntas bör 
konsolideringsarbetet inte avbrytas. Avvikelser från budgetmålen skulle medföra risker för 
den gynnsamma ränte- och valutautvecklingen och således underminera utsikterna till 
starkare ekonomisk tillväxt. 
79 
3.3.2 Budgetpolitiken i medellångt perspektiv 
Att fa till stånd och upprätthålla sunda och välordnade offentliga finanser i medlemsstaterna 
är nödvändigt för att skapa lämpliga förutsättningar för en stark och varaktig 
produktionsökning med på medellång sikt förbättrad sysselsättning. Detta allmänt 
accepterade faktum föranledde gemenskapen att i de övergripande riktlinjerna för den 
ekonomiska politiken sätta upp målet att nå balans i de offentliga finanserna på medellång 
sikt20. Denna målsättning har upprepats flera gånger och fatt ökad trovärdighet och 
betydelse inom ramen för "stabilitets- och tillväxtpakten" som skall säkerställa 
budgetdisciplin i EMU:s tredje steg. Medlemsstaterna har således åtagit sig att under åren 
efter 1997 vidta ytterligare åtgärder för att säkerställa en fortsatt förbättring av budgeten för 
att på medellång sikt nå det uppställda målet - ungefärlig balans eller överskott under 
normala förhållanden. 
Det har ibland hävdats att åtagandet att föra en disciplinerad budgetpolitik skulle ha en 
återhållande verkan på den ekonomiska aktiviteten under åren efter 1997. Sådana farhågor 
tycks emellertid vara grundade på en missuppfattning beträffande de medellånga 
tillväxteffekter som följer av en sund budgetpolitik och bortse från att budgetdisciplin är en 
väsentlig förutsättning för att säkerställa EMU:s livskraft och för att skörda de potentiella 
frukterna av den enhetliga valutan. När dessutom det genomsnittliga budgetunderskottet 
inom gemenskapen väl har reducerats till 3 % av BNP senast 1997 kommer uppnåendet av 
budgetbalans under loppet av de närmast följande åren att underlättas av återgången till 
stark tillväxt på medellång sikt. 
Att sträva mot ett medellångt budgetmål som innebär i stort sett balans eller överskott är i 
själva verket nödvändigt för att: 
(i) nå en varaktig investeringsledd produktionstillväxt och sysselsättningsökning på 
medellång sikt under bibehållande av en adekvat balans mellan sparande och 
investeringar, 
(ii) skapa sådant utrymme att budgetpolitiken kan anpassas till cykliska störningar utan att 
föranleda underskottet att överstiga 3 % av BNP under "normala" cykliska 
nedgångar, 
(iii) vända utträngningseffekterna av andra utgifter än räntor och underlätta 
skattereduktioner och / 
(iv) förbereda medlemsstaternas oftentliga finanser för budgetkonsekvenserna av en 
åldrande befolkning. 
11 I linje med den policy som rekommenderas i de övergripande riktlinjerna för den ekonomiska polilikcn hnr 
fyra länder, nämligen Danmark, Finland, Sverige och Förenade kungariket fastställt som mäl i sinn 
konvergensprogram att eliminera budgetunderskottet eller skapa överskott. 
80 
Sunda offentliga finanser är nödvändiga för varaktig tillväxt på medellång sikt och för 
sysselsättningen 
Den centrala programpunkten i gemenskapens strategi för att säkerställa en varaktig 
uppgång i den ekonomiska tillväxten och nya arbetstillfällen på medellång sikt är att skapa 
de rätta förutsättningarna för investeringar i syfte att trygga en tillräckligt snabb expansion 
av produktionskapaciteten. Enligt prognoserna kommer investeringarna att öka markant 
under 1997 och 1998 och förväntas fortsätta att växa under de följande åren förutsatt att de 
rätta förutsättningarna kan vidmakthållas. Detta uppsving för investeringarna måste åtföljas 
av en uppgång i medlemsstaternas nationella sparande om det inte skall leda till en allvarlig 
försämring av de löpande betalningarna inom gemenskapen som helhet och med en allvarlig 
press uppåt på realräntorna. Med hänsyn till att den privata sektorns sparkvot är relativt 
konstant (hushåll plus företag) som andel av BNP inom gemenskapen måste detta ökade 
sparande väsentligen tillskapas genom sunda offentliga finanser och genom återställande av 
ett positivt offentligt sparande21. 
Empiriska data visar att den offentliga sektorns växande skuldsättning i de industrialiserade 
länderna under de två senaste årtiondena har varit en väsentlig faktor bakom den 
konstaterade globala uppgången av reala långräntor (uppskattningarna varierar mellan ca 1 
och 2,5 procentenheter)22. Omvänt kommer de förväntade lägre budgetunderskotten inom 
gemenskapen under kommande år att, i linje med Maastrichtfbrdraget och det förbättrade 
regelverket för budgetdisciplin enligt stabilitets- och tillväxtpakten, leda till lägre 
lånekostnader inom gemenskapen. Då gemenskapen är en tillräckligt stor aktör i 
världsekonomin skulle detta också bidra till lägre långräntor globalt. Förbättrade utsikter till 
budgetdisciplin hos gemenskapens internationella partner, och särskilt i Förenta staterna, 
skulle likaså bidra till lägre reala långräntor över hela världen. 
:l Se Trender och struktur i det nationella brutlosparandel inom gemenskapen", European Economy. 
Supplement A, nr 11/12, 1992. 
" Se IMF. World Economie Outlook (maj 1996) och Tiogmppcn (1995), "Sparande, investeringar och 
realräntor", oktober 1995, och däri nämnda referenser. 
81 
Återställande av budgetpolitikens stabiliseringsfunktion 
Inom EMU kommer sannolikt budgetpolitiken att i ökad omfattning användas i stabiliserande 
syfte, åtminstone av länder som hittills i viss grad fört en oberoende finans- eller valutapolitik. 
För att samtidigt säkerställa budgetdisciplin föreskriver Maastrichtfördraget att de deltagande 
medlemsstaternas budgetunderskott inte far tillåtas överstiga 3 % av BNP utom under 
"exceptionella och tillfälliga" förhållanden. Sådana förhållanden innefattar inte normala 
konjunkturnedgångar. 
Att uppnå budgetbalans eller, beroende på förhållandena i det enskilda landet, budgetöverskolt 
i "normala" tider är således en nödvändig förutsättning för att återställa flexibiliteten i 
budgetpolitiken inom ramen för en sund och trovärdig budget på medellång sikt. Detta 
kommer att skapa det utrymme som behövs för att budgetpolitiken skall kunna låta de 
automatiska stabilisatorerna fungera utan att referensvärdet på 3 % av BNP for 
budgetunderskottet under normala konjunkturnedgångar överskrids och utan att detta 
ofrånkomligen leder till en trend uppåt av offentlig skuldsättning och räntekostnader för denna 
skuld uttryckt som andel av BNP. Under perioden 1960-1996 översteg i själva verket den 
konjunkturberoende komponenten av budgetunderskottet aldrig 3 % av BNP vare sig uppåt 
eller nedåt i någon av medlemsstaterna - med två undantag - och den stannade på mindre än 
2 % av BNP i flertalet medlemsstater (se ruta 5). Dessutom kommer de automatiska 
stabilisatorerna sannolikt att fungera mer effektivt när den grundläggande budgetsituationen är 
sund eftersom riskerna för negativa reaktioner på finansmarknaden eller för underminering av 
förtroendet för budgeten då är mindre. Erfarenhetsmässigt har länder med sunda 
grundförutsättningar för budgeten kunnat använda automatiska stabilisatorer och en anticyklisk 
budgetpolitik på ett positivt sätt medan länder med stora underskott och skulder gång på gång 
har tvingats strama åt budgetpolitiken vid den lägsta punkten av en konjunkturnedgång. 
Att vända trenden mot "utträngning" av andra utgifter än räntor och trenden mot ökad 
beskattning 
Under de senaste två årtiondena har de stigande statsskuldsräntorna "trängt ut" andra 
offentliga utgifter. Om budgetbalans eller överskott under "normala" tider uppnås kommer 
detta att leda till en självgäende lönsam kretsgång av minskade underskott, minskad skuld och 
lägre förräntningskostnader. Budgetdisciplinen kommer att reducera sistnämnda kostnader, 
vilket möjliggör en omläggning av de offentliga utgifterna i riktning mot 
produktionsbefrämjande utgiftsändamål, såsom infrastruktur, utbildning och aktiv 
arbetsmarknadspolitik. 
82 
Försöket att återställa sunda och disciplinerade offentliga finanser erbjuder en möjlighet att 
införa bestående reformer för att hejda trycket uppåt på de offentliga utgifterna i många 
medlemsstater. Minskad utgiftsstegring och lägre kostnader för statsskulden kommer att göra 
det möjligt att vända den sedan länge bestående trenden uppåt vad gäller skattesatserna. Lägre 
skatter kommer tillsammans med en lägre andel av BNP för de offentliga utgifterna att medföra 
positiva effekter på utbudssidan. Lägre effektiva skattesatser och i vissa fall en mer konkret 
inriktning av de sociala utgifterna kommer att förbättra incitamenten att spara och att investera 
liksom att öka arbetsinsatserna och skapa nya arbetstillfällen - och därigenom bidra till högre 
sysselsättning. 
Budgetkonsekvenser av befolkningens "åldrande " 
Det är brådskande och nödvändigt att skapa ett större offentligt sparande för att sätta 
medlemsstaternas finanser i stånd att möta den stora utmaning som sammanhänger med 
befolkningens åldrande under 2000-talet och därmed följande budgetrestriktioner. Denna 
demografiska trend kommer att medföra ett tryck uppåt på socialutgifterna, särskilt för 
pensioner och sjukvård (se ruta 6). Detta måste delvis kompenseras genom ansträngningar att 
strama åt socialpolitikens utgiftssida medan högre sparande inom den privata sektorn till följd 
av ett ökat utbud av alternativ för privat pensionssparande kan bidra till att mildra trycket på 
budgeten i dessa avseenden. 
83 
Ruta 5. Automatiska stabilisatorer inom gemenskapen 
Konjunkturberoende fluktuationer i den ekonomiska aktiviteten påverkar signifikant statsbudgetens 
saldo - skatteintäkterna avtar och de sociala transfereringarna ökar under recessioner och visar 
motsatt rörelse vid uppgång. Dessa cykliskt orsakade förändringar av budgetsaldot utövar i sin tur ett 
stabiliserande inflytande på den ekonomiska aktiviteten, d.v.s de spelar rollen av automatiska 
stabilisatorer. 
Kommissionen har utvecklat en egen metod för att 
beräkna den cykliska effekten på en statsbudget1. 
Dessa beräkningar visar att omfattningen av 
automatiska stabilisatorer inom gemenskapen, mätt 
som den konjunkturberoende delen av budgetsaldot, är 
betydande och varierar avsevärt över tiden och från 
den ena medlemsstaten till den andra (se tabell B5.1). 
De automatiska stabilisatorerna är relativt sett högre 
och visar en relativt högre grad av osäkerhet i de 
mindre medlemsstaterna men även i Spanien och i 
Förenade kungariket. Omfattningen och 
föränderligheten i den konjunkturberoende delen 
dämpas för gemenskapen som helhet eftersom den 
jämnas ut av de olika konjunkturlägen som 
medlemsstaterna befinner sig i vid en given tidpunkt. 
Som framgår av de konjunkturberoende delarnas 
minimi- och maximivärden under perioden 1960-1996 
översteg aldrig den konjunkturberoende delen 3 % vare 
sig uppåt eller nedåt - utom i två fall - och låg till och 
med under 2 % för flertalet medlemsstater. 
Konjunkturberoende delar kring 4 % - 5 % registrerades 
i början av 90-talet endast i Finland och Sverige. De 
automatiska stabilisatorernas omfattning påverkas av 
ekonomins öppenhet, omfattningen av den offentliga 
sektorn, skattesystemets progressivitet, 
arbetslöshetsförsäkringens utformning och 
arbetslöshetens känslighet för produktionsförändringar. 
Olikheter mellan medlemsstaterna i dessa hänseenden förklarar de storleksskillnader som iakttagits 
ifråga om de automatiska stabilisatorerna. 
Schematiskt sett är det två faktorer som fångar upp de nu nämnda variablernas influenser: 
produktionsbortfallets storlek å ena sidan, samt budgetinkomsternas och de offentliga utgifternas 
känslighet för konjunktursvängningar å den andra sidan. 
Konjunkturvariationer kan beräknas genom att man bestämmer produktionens trendmässiga 
utveckling2 och subtraherar dessa trendmässigt uppskattade värden från de faktiska 
produktionstalen. Produktionsgapet definieras sedan som skillnaden mellan nivåerna för faktisk BNP 
och trendmässsig BNP, uttryckt som procent av trendmässig BNP. När produktionsgapet är positivt 
(negativt) har konjunkturen en positiv (negativ) inverkan på statsbudgetens saldo. 
Som framgår av tabell B5.2 är produktionsgapets föränderlighet, mätt som standardavvikelse, relativt 
litet för gemenskapen som helhet eftersom konjunkturläget kan skilja sig från en medlemsstat till en Tabell B5.1. 
Storleken på den konjunkturberoende 
delen av budgetsaldona inom EG 
(1960-1996) 
B 
DK 
D 
EL 
E 
F 
IRL 
I 
L 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 
EUR Standard 
avvikelse 
1.0 
1.1 
0.9 
0.7 
1.3 
0.6 
1.0 
0.6 
1.2 
1.3 
0.8 
1.1 
2.1 
1.8 
1.3 
0.7 Minimum 
Värde 
-1.8 
-2.3 
-1.6 
-1.0 
-2.1 
-1.2 
-2.2 
-1.2 
-2.8 
-2.8 
-1.4 
-2.4 
-5.2 
-3.8 
-2.7 
-1.2 Är 
1986 
1981 
1967 
1987 
1984-85 
1985 
1986 
1975 
1982-83 
1983 
1987 
1984 
1993 
1993 
1982 
1983 Maximum 
Värde 
2.0 
2.5 
1.9 
1.6 
2.7 
1.5 
2.1 
1.1 
4.1 
1.8 
1.4 
2.4 
5.2 
3.2 
3.1 
1.6 Ar 
1974 
1986 
1991 
1973 
1990 
1990 
1996 
1980-90 
1974 
1974 
1973-74 
1973 
1989 
1990 
1989 
1990 
1 Se Lùiropciska kommissionen, "Teknisk! meddelande: kommissionens metod för konjunkturrensining av 
ställiga budgclsaldon". European Economy, nr 60, november 1995. 
: Den metod alt beräkna trender som används för att ta fram produktionsgap (Hodrick-Prcscott filtret) 
producerar produktionsgap som är symmetriska över tidsserierna och därför summerar Ull noll 
genomsnittligt för perioden 1960-1996. Dessutom är de negativa produktionsgap som erhålls genom denna 
metod relativt små jämfört med dem som produceras med andra metoder, t.ex. produktionsfunktioncn. och 
metoden verkar utjämnande pä stnikturbrotl av den typ som inträffade i Finland och Sverige i början av 90-
talct. 
84 
annan, men det är relativt högt i gruppen av "eftersläntrare" (Grekland, Spanien, Irland och Portugal) 
samt i Luxemburg och Förenade kungariket. Produktionsgapets föränderlighet är, som framgår av 
minimi- och maximivärdena, stor i Finland och Sverige, vilket delvis kan tillskrivas de djupa 
recessioner som drabbade dessa iänder i början av 90-ta!et. 
Budgetinkomsternas respektive -utgifternas konjunkturberoende känslighet beräknas separat. Vad 
gäller inkomsterna tas hänsyn til! följande poster: bolagsskatter (som mestadels varierar med 
konjunkturcykeln beroende på vinsternas cykliska känslighet), inkomstskatter för fysiska personer, 
indirekta skatter och socialförsäkringsavgifter (som varierar minst med cykeln beroende på deras 
regressiva natur). Den totala inkomstelasticiteten med avseende på BNP är nära 1,0 för 
gemenskapen som helhet och sträcker sig från 1,38 för Förenade kungariket till 0,77 för Italien, vilket 
avspeglar skillnader i medlemsstaternas skattesatser och skattestrukturer. Om inkomstelasticiteten 
appliceras på kvoten mellan skatter och BNP erhålls värdet för budgetinkomsternas 
marginalkänslighet i förhållande till BNP. 
Budgetinkomsternas beräknade känslighet för konjunktureffekter är under 1995 för gemenskapen 
som helhet 0,4. Detta betyder att varje ökning av ett negativt produktionsgap med en procentenhet 
minskar statsbudgetens inkomstsida med 0,4 procentenheter. Inkomstkänsligheten varierar från 0,3 
för Grekland till 0,6 för Sverige. 
Offentliga transfereringar till hushållen för att täcka kostnader för arbetslösheten utgör den största 
utgiftskategori som automatiskt reagerar på konjunkturvariationer, vilket medför att statsutgifternas 
känslighet för konjunktursvängningar är signifikant lägre än budgetinkomsternas känslighet. 
Statsutgifternas beräknade känslighet för konjunktureffekter är -0,1 för gemenskapen som helhet för 
1995, vilket innebär att varje ökning av ett negativt produktionsgap med en procentenhet ökar 
statsutgifterna med 0,1 procentenheter av BNP. Utgifternas känslighet varierar inte nämnvärt mellan 
medlemsstaterna; den sträcker sig från -0,05 för Frankrike till -0,26 för Danmark. 
För gemenskapen som helhet utgör summan av marginalinkomstkänsligheten för konjunktureffekter 
och marginalutgiftskänsligheten den marginella förändringskoefficienten för budgetsaldot i 
förhållande till BNP. Budgetsaldots känslighet för konjunktureffekter ligger runt 0,5 för gemenskapen 
som helhet Detta innebär att varje försämring av ett negativt produktionsgap med en procentenhet 
ökar det genomsnittliga budgetunderskottet med 0,5 procentenheter. Budgetsaldots känslighet för 
konjunktursvängningar varierar från 0,4 för Grekland till 0,85 för Sverige. 
Tabell B5.2. 
Produktionsgapens storlek inom EG 
(1960-1996) 
B 
DK 
D 
EL 
E 
F 
IRL 
I 
L 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 
EUR Standard 
avvikelse 
1.7 
1.8 
2.0 
2.1 
2.5 
1.4 
2.2 
1.8 
2.8 
1.6 
1.6 
2.9 
3.5 
1.9 
2.2 
1.4 Minimum 
Vär­
de 
-2.7 
-3.6 
-3.9 
-3.4 
-4.5 
-2.2 
-4.2 
-3.4 
-4.6 
-3.4 
-2.8 
-5.5 
-7.4 
-4.3 
-4.0 
-2.2 Ar 
1986 
1981 
1967 
1962 
1960 
1985 
1966 
1975 
1967 
1983 
1987 
1984-85 
1993 
1993 
1982 
1983 Maximum 
Vär­
de 
3.9 
3.7 
4.2 
5.8 
5.3 
3.0 
4.2 
3.1 
8.6 
2.4 
3.2 
8.2 
9.0 
36 
5.1 
3.2 Ar 
1974 
1986 
1991 
1973 
1974 
1990 
1978 
1980 
1974 
1974 
1974 
1973 
1989 
1990 
1988-89 
1973 Tabell B5.3. 
Konjunkturkänslighet för inkomster och 
utgifter i budgetarna inom EGÇI995)* 
B 
DK 
D 
EL 
E 
F 
IRL 
I 
L 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 
EUR Budget­
inkomster 
0.5 
0.5 
0.4 
0.3 
0.5 
0.5 
0.4 
03 
0.4 
0.5 
0.4 
0.4 
0.5 
0.6 
0.5 
0.4 Budget-
utgifter 
-0.1 
-0.3 
-0.1 
-0.1 
-0.2 
-0.1 
-0.2 
-0 1 
-0.2 
-0.2 
-0.1 
-0.1 
-0.2 
-0.2 
-0.2 
-0.1 Budgetsaldo 
0.6 
0.7 
0.5 
0.4 
0.6 
0.5 
05 
0.5 
0.6 
0.8 
0.5 
0.5 
0.6 
0.9 
0.6 
0.5 
* Siffrorna är avrundade. 
85 
Ruta 6. Pensionsutgifter och pensionsåtaganden inom gemenskapen 
1. Prognos för de offentliga pensionsutgifterna 
Den demografiska strukturen i Europas länder undergår en avsevärd förändring. 
Beroendekvoten (d.v.s. förhållandet mellan de äldre och befolkningen i arbetsför ålder) ökar i 
de flesta länder och når nivåer som historiskt sett är utan motstycke. Även om de långsiktiga 
effekterna av åldringsprocessen för den offentliga budgetens vidkommande är osäkra och 
beroende av det sätt på vilket ekonomin och samhället anpassar sig till processen kommer 
sannolikt ett betydande tryck mot högre offentliga utgifter att uppstå under de kommande 
årtiondena. De offentliga pensionssystemen kommer att bli utsatta för stora påfrestningar 
eftersom utgifterna för dem i hög grad är beroende av befolkningens åldersstruktur. 
För att studera dessa framtidsproblem har alla medlemsstater under senare år utarbetat 
prognoser för pensionskostnaderna. Dessa prognoser, som inte ger en enhetlig bild av 
utgifterna för pensioner, har granskats i en rapport som nyligen publicerats av kommissionen1 . 
Rapporten är fokuserad på senast tillgängliga oförändrade prognoser som producerats av 
offentliga institutioner. Den innehåller jämförande skattningar av pensionsutgifternas effekt på 
den offentliga sektorns löpande betalningar på grundval av ländernas utgiftsprognoser och de 
offentliga utgifternas andel av BNP år 1995. Diagram B6.1 redovisar det vägda medeltalet2 av 
ökningen av de offentliga pensionsutgifternas andel av BNP i de elva medlemsstater som gjort 
prognoser fram till år 2030. 
I Diagram B6.1 j Uppskattning av tillväxten för de offentliga 
pensionsutgifterna inom EG 
Jviktade medelvärden för utgifternas tillväxt i 11 medlemsstater) 
199$ 2000 
Källa Kor xr iss or» 20Ô6 SOI o: 2Ù1S 2020 2025 2030 
Under perioden 1995-2030 kommer pensionsutgifterna som andel av BNP i de elva staterna att öka 
med 3-4 procentenheter (under gynnsamma respektive ogynnsamma antaganden). Utgiftstrycket 
väntas vara relativt begränsat under de närmaste fem åren, även om det inte är försumbart. 
Utsikterna för det första årtiondet under nästa århundrade försämras då utgiftemas andel av BNP 
väntas öka i flertalet stater och än mer efter år 2010 då baby-boomens generation går i pension. I 
flera länder kommer utgittstrycket att kulminera under perioden 2030-2040.3 
Åtgärder för att reformera de europeiska pensionssystemen - I de flesta EU-ländema skiljer sig 
nuvarande pensionssystem helt från dem som tillämpats under de senaste årtiondena. 
Utbyggnadsfasen är förbi liksom den tid då förmånerna förbättrades. Sedan mitten av 80-talet har 
flertalet pensionssystem omdanats i syfte att minska utgiftsökningen. Väsentliga reformer infördes i 
Österrike, Finland, Tyskland, Italien, Frankrike, Portugal, Sverige och Förenade kungariket. Enligt 
de nationella prognoserna kommer effekterna av den demografiska trenden (d.v.s. ökningen av 
Se D. FRANCO och T. Mun/i, 1996, "Prognos över de offentliga pensionsutgiflcrna inom Europeiska 
unionen: en översikt över nationella framskrivningår", European Economy, nr 3. 
Vägt med BNP för 1995 i köpkraftsstandardenheter. 
Under det senaste årtiondet har liera nationella prognoser reviderats uppät. Vissa förändringar har varit 
väsentliga. Tidigare granskningar ger ingen indikation om framtida revideringar av de nuvarande 
beräkningarna, men de tyder pä att det är motiverat att genomföra regelbundna granskningar av 
fnimskrh ningarnn och att analysera felaktigheter vid de tidigare prognoserna. 
86 
andelen äldre) i flera medlemsstater att i väsentlig grad motverkas av reformer som reducerar 
antalet pensionsberättigade och transfereringamas andel av ekonomin.4 Återhållsamhet på 
kostnadssidan var reformemas huvudsyfte men de avsåg också att sätta pensionssystemen i stånd 
att bättre tåla demografiska förändringar, att göra dem mer tydliga vad avser fördelningseffekter och 
att minska risken för att individens val snedvrids. 
Trots dessa reformer kommer i ett flertal länder kravet på bibehållande av nuvarande förmånsnivåer 
och villkor för att omfattas av systemen att medföra avsevärda höjningar av de offentliga 
resursinsatserna. Alternativt kommer stabiliseringen av pensionsutgifternas nivå att kräva ytterligare 
genomgripande reformering av förmånsnivåerna och begränsningar i pensionsrätten. 
Sammanfattningsvis har således anpassningen av de europeiska pensionssystemen till nya 
demografiska scenarion kommit en bit på väg - med reformer som gradvis påverkar 
utgiftsdynamiken - men de stora förändringar som väntas i befolkningsstrukturen kräver ytterligare 
förändringar av systemen. 
2. Pensionsåtaganden 
Pensionssystem som är baserade på fördelningsteknik (pay-as-you-go) saknar fonderade medel för 
sina åtaganden. I sådana system avsätter varje generation resurser för att betala pensionerna till 
äldre medborgare och får sedan i sin tur sin pension finansierad av yngre medborgare. Det finns 
således vid varje tidpunkt ett antal pensionärer som är berättigade att uppbära pension under 
återstoden av sin livstid (och ibland också för efterlevande make eller maka) och ett antal arbetande 
medborgare som kan göra anspråk på pension i en nära eller avlägsen framtid. 
Tabell B6.1 
Offentliga pensionsåtaganden: Nuvärdet av ackumulerade pensionsrätter 
Stat 
B 
DK 
D1) 
EL 
E 
F 
IRL 
I 
L 
NL 
P 
UK 
USA 
Japan 
Kanada Van Den Noord - Herd (1993, 1994) 
%av BNP för 1990 
Bruttoåtaganden 
Pensio­
närer 
54 
77 
94 
58 
42 
51 
42 Arbets­
kraft 
103 
139 
148 
81 
70 
112 
71 S:a 
157 
216 
242 
139 
113 
163 
113 Befintliga 
tillgångar 
23 
18 
8 Netto-
åtaganden 
157 
216 
242 
139 
89 
144 
105 ABP (1993) 
% av BNP för 1990 
Bruttoåtaganden 
68 
69 
122 
118 
109 
69 
54 
107 
138 
137 
96 
42 IMF (1996) 
% av BNP för 1995 
221 
265 
357 
117 
108 
166 
94 
1) Västtyskland i Van Den Noord-Herd (1993, 1994) och ABP (1993). 
Källor. Kuné J. B. - Petit W. F. M. - Pinxt A. J. H., "The Hidden Liabilities of Basic Pension Systems in the European 
Community", CEPS Working Document, nr 80, November, 1993. Van den Noord P. - Herd R. "Pension liabilities in the 
seven major economies", OECD, Economics Department Working Papers, nr 142,1993,. Van den Noord P. - Herd R., 
"Estimating pension liabilities: A methodological framework", OECD, Economic Studies, nr 23, 1994., ss. 131-166. IMF, 
Aging Populations and the Fiscal Consequences of Public Pension Schemes, 1996. 
Antalet utbetalda pensioner i förhållande till antalet äldre medborgare respektive den genomsnittliga 
pensionens andel av genomsnittslönen. 
87 
Under senare år har man i ett antal studier sökt beräkna värdet av dessa åtaganden. Tabell 
B.6.1 redovisar vissa uppskattningar av ackumulerade pensionsåtaganden som representerar 
nuvärdet av framtida pensioner på denna grundval,5 Skattningarna varierar avsevärt och 
rangordningen mellan länderna förändras. 
Pensionsåtagandenas relevans - Beräkningar av värdet på pensionsåtaganden utgör ett 
värdefullt komplement till konventionell beräkning av värden på skulder och underskott. 
a) De ger ett mått på kostnaden för att avveckla ett pensionssystem med tillämpning av 
gällande förmånsregler.6 
b) De medför en bättre förståelse av finanspolitikens effekter (som en relevant del av 
hushållens tillgångar påverkar pensionsrätten beslut om konsumtion och sparande). 
c) De kan användas för att mäta ackumulerade budgetunderskott; tillgängliga beräkningar för 
vissa länder visar att de ackumulerade underskotten under de senaste årtiondena har varit 
mycket större än de konventionella kassamässiga underskotten. 
Å andra sidan är inte de ackumulerade pensionsåtagandenas andel av BNP någon indikator på 
pensionssystemens långsiktiga hållbarhet. En hög sådan andel behöver inte nödvändigtvis 
innebära att obalans föreligger i systemet. Inte heller innebär det att obalans uppkommer i 
framtiden. Varje bedömning av hållbarheten i pensionssystemen och det tryck de utövar på de 
offentliga budgetarna kräver beräkningar av de resurser som kommer att vara tillgängliga för 
att betala de utfallande pensionerna, bl.a. av sysselsättningens utveckling och utvecklingen av 
inkomsten per capita. För bedömning av systemens hållbarhet bör andra indikatorer användas, 
såsom kostnaderna för pensioner uttryckt som andel av BNP och den avgiftsandel som 
garanterar balans i pensionssystemen. 
Pensionsåtaganden och offentliga skulder - Ackumulerade pensionsåtaganden skiljer sig på 
många sätt från vanliga offentliga skulder och såväl praktiska som teoretiska skäl talar för att 
ackumulerade pensionsåtaganden inte skall inkluderas i den statistik över underskott och 
offentliga skulder som används för att definiera och utvärdera den gällande finanspolitiken. 
i) Den konventionella skulden kan mätas exakt och otvetydigt vid vilken tidpunkt som helst 
men pensionsåtaganden är osäkra och beroende av specifika antaganden ifråga om ett 
antal variabler såsom beräknad livslängd, pris- och löneutveckling etc. 
Nuvärdeberäkningar är extremt känsliga för förändringar ifråga om uppställda antaganden. 
ii) Pensionsrätten innefattas inte i ett formellt kontrakt. Gäldenären kan ändra såväl 
tidpunkter som utbetalda belopp. Under senare år har förmånsreglerna ändrats i ett flertal 
länder varigenom rättigheterna för dem som nu arbetar och för nuvarande pensionärer 
försämrats. Genom att låta pensionsåtagandena ingå i den offentliga skulden kan 
ytterligare reformer försvåras. 
iii) Medan statsobligationer vanligen säljs fritt på marknaden av privatpersoner och företag 
sektorns press på finansmarknaderna döljas. Detta innebär att en stor pensionsskuld inte 
utövar någon direkt press på finansmarknaderna. Det innebär också att skulden 
automatiskt förnyas. Om pensionsåtagandena inkluderas i skulden och i 
underskottsåtgärderna skulle det dölja den offentliga sektorns press på 
finansmarknaderna. 
iv) Pensionsrätter kan inte omsättas på marknaden. Detta medför att förändringar i 
pensionsrättens relativa avkastning och relativa risk i jämförelse med andra tillgångar inte 
har någon inverkan på finansmarknaderna. Att rättigheterna inte kan omsättas innebär 
också att socialförsäkringsförmåner kan ändras selektivt med utgångspunkt i individuella 
förhållanden (inkomst, demografiska förhållanden etc). 
För att ackumulerade pensionsåtaganden skall ingå i definitionen på offentlig skuld krävs en 
motsvarande ändring av underskottsdefinitionen. Anslag skulle redovisas som lån till den 
offentliga sektorn och pensioner skulle delvis betraktas som återbetalning av lån och delvis 
som en implicit räntebetalning. 
De olika definitionerna pis pensionsåtagande och deras betydelse vid värderingen av finanspolitiken 
undersöktes av D. FRANCO, 1995: "Pensionsåtaganden - bruk och missbmk vid värderingen av 
finanspolitiken". Economie Papers, kommissionen, N. I K). 
Om man gar över frän ett fördclningstekniskt system till ett system med premiercservteknik och alla nya 
avgifter betalas till det nya systemet mäter de ackumulerade rättigheterna de resurser som mästc finansieras 
genom beskattning. 
88 
4. VALUTASTABILITET OCH RÄNTEKONVERGENS INOM GEMENSKAPEN 
4.1 Översikt 
Den monetära utvecklingen inom gemenskapen under 1996 påverkades främst av tvä faktorer: 
(i) en allmän - ehuru instabil - förstärkning av den amerikanska dollarn och (ii) en mer positiv 
inställning på de finansiella marknaderna till utsikterna för EMU. Båda faktorerna avspeglades 
i stabila valutakurser och konvergerande räntenivåer. Penningpolitiken blev efterhand lättare 
inom EU generellt till följd av konjunkturläget och de klara nya åtaganden till 
budgetkonsolidering som gjordes i många medlemsstater inför EMU:s start den 1 januari 1999. 
Förstärkningen av den amerikanska dollarn kunde främst tillskrivas den amerikanska 
ekonomins relativa styrka. Marknadens känslighet för en möjlig nedgång och konsekvenserna 
av finanspolitiken ledde dock till en ojämn uppskrivning. Allteftersom dollarn steg sjönk den 
tyska marken mot de flesta andra EU-valutor vilket beredde utrymme för en krympning av 
korträntornas differens i förhållande till Tyskland. 
Den allmänna försvagningen av den tyska marken mot andra EU-valutor avspeglade också 
finansmarknadernas attityd till EMU. Optimismen om EMU inspirerades av ett förnyat stöd för 
projektet inom hela gemenskapen och av synliga framsteg i de tekniska förändringarna inför 
övergången till euron samt ett förnyat starkt åtagande i många medlemsstater att strama ät 
budgeten. Allteftersom utsikten ökade att ett betydande antal medlemsstater skulle gå över till 
den enhetliga valutan redan från början intensifierades en samtidig sänkning av korta och långa 
räntor till de nivåer som rådde i de medlemsstater med lägre räntenivåer. 
Mot bakgrund av den generella förbättringen av de monetära förhållandena och effekten av 
budgetkonsolideringen i termer av lägre långa räntor har den makroekonomiska policymixen 
kommit att i högre grad stötta under den ekonomiska tillväxten. En mer aggressiv 
budgetkonsolidering ger möjlighet till en "positiv spiral" med fallande räntor som befrämjar 
ekonomisk tillväxt och större trovärdighet för konsolideringsåtgärderna allteftersom ekonomin 
förstärks. Framgångsrik budgetkonsolidering är naturligtvis avgörande för att upprätthälla 
denna politik och det är väsentligt att budgetmålen uppfylls om nuvarande gynnsamma trend 
skall kunna bibehållas. 
89 
4.2 Ryckig förstärkning av den amerikanska dollarn 
Tidigt uppsving för dollarn på grund av kraftig uppgång på obligationsmarknaden i USA 
I kölvattnet på den lättnad som den 14 december 1995 inträffade på penningmarknaden i 
Tyskland började den amerikanska dollarn året med en stigande trend mot den tyska marken. I 
början av februari stod dollarkursen i nära 1,49 mark; detta innebar en uppskrivning med 
ungefär 3,5 % sedan början av året och med omkring 7 % från en lägsta notering på 1,39 mark 
i oktober 1995. Dollarn steg mer försiktigt mot den japanska yenen i början av 1996 efter att 
ha stigit kraftigt under de sista veckorna 1995 då utsikterna för den japanska ekonomin tedde 
sig dystra. 
Efterfrågan på dollar under årets första veckor förstärktes av en stark optimism på de 
finansiella marknaderna i USA. Med inflationsförväntningar som var starkt dämpade av den 
måttliga expansionstakten i USA:s ekonomi diskonterade obligations- och aktiekurserna en 
fortsatt följsam penningpolitik. Marknadsförväntningarna bekräftades den 31 januari då USAs 
penningmarknadsräntor - som hade fallit stadigt under hela 1995 - åter sänktes av den 
amerikanska centralbanken. Förutom av räntefaktorerna hölls aktiviteten på finansmarknaderna 
i USA uppe genom fortsatt kapitalinflöde från japanskt håll på grund av den relativt höga 
avkastningen på placeringar i USA. 
Den amerikanska dollarn stöds av en allt starkare ekonomi då obligationsmarknaden 
försvagas 
I mitten av februari tydde tillgängliga data på att utsikterna för USA: s ekonomi hade ljusnat 
betydligt. Finansmarknadernas förväntningar på inflationen reviderades uppåt och utsikterna till 
ytterligare finanspolitiska lättnader från centralbankens sida försvann. USA:s 
penningmarknadsräntor steg och de långa räntorna rörde sig likaså uppåt allteftersom 
stämningen på obligationsmarknaden försämrades. Trots att den amerikanska dollarn förlorat 
sitt stöd från obligationsmarknaden stärktes den ytterligare mot både den tyska marken och 
yenen eftersom marknaderna nu började diskontera en nära förestående monetär åtstramning 
av Federal Reserve samtidigt som Bundesbank införde monetära lättnadsåtgärder. Kursen pä 
den amerikanska dollarn steg till omkring 1,55 tyska mark i början av maj och pendlade kring 
1,53 i slutet av andra kvartalet, vilket innebar en uppskrivning med mer än 6% under det 
första halvåret. Samtidigt noterades dollarn till mer än 109 yen vid slutet på det andra 
kvartalet, vilket innebar en förstärkning av dollarn med mer än 5 % det första halvåret. 
90 
Diagram 25 
80 Växelkurser för USD 
JahwäriilS95!=1ÖÖ 
1935 1996 
Källa: Kommissionen. 
,w.^J.w..,.^w...w^.w~.~.~~~*J~J~~~^ "" - - ---• '"" u^^v^^^^.^^.^-.^^^^^^,.^. 
Utförsäljning av aktier utlöser ett tillfälligt bakslag i dollaruppgången 
Apprecieringen av den amerikanska dollarn avbröts i början av det tredje kvartalet. En plötslig 
försämring av attityden till USA-valutan utlöstes av ett markant engångsfall i aktiekurserna i 
juli fastän obligationsmarknaden i USA var relativt opåverkad. Efterfrågan på dollar 
underminerades ytterligare av blandade signaler om styrkan i den amerikanska ekonomin och 
av en växande uppfattning på marknaden att räntecykeln i Tyskland hade bottnat sedan 
Bundesbanks viktigaste interventionsränta sänkts i april. Spekulationer om en möjlig finansiell 
åtstramning i Japan påverkade också dollarn när kursen sjönk under 1,48 mark och i slutet av 
augusti föll till 108 yen. Denna svaghetsperiod var dock kortlivad och den amerikanska dollarn 
återtog mycket av sina förluster till följd av nya tecken på en robust tillväxt i USA:s ekonomi. 
Med pånyttfödda marknadsförväntningar på en nära förestående penningpolitisk åtstramning i 
Förenta staterna slutade dollarkursen tredje kvartalet på 1,54 mark - understödd också av en 
allmän förstärkning av de andra EU-valutorna gentemot den tyska marken. Mot yenen slutade 
dollarn på omkring 111,6. 
/ dollarn avslutar året starkt trots osäkerhet om USA:s ekonomi 
Dollarn konsoliderade sin uppgång gentemot yenen under fjärde kvartalet allteftersom den 
japanska ekonomins utveckling fortsatte att göra marknaderna besvikna. Dollarkursen slutade 
året på 116,1 mot yenen, en ökning med omkring 11,5 % från den I januari. Mot den tyska 
91 
marken följde dollarn en mer ojämn trend då marknaderna förblev synnerligen känsliga för 
utsikterna för USA: s ekonomi och för konsekvenserna av officiella kommentarer till 
penningpolitikens inriktning i Förenta staterna och Tyskland. Från mitten av oktober rörde sig 
dollarn långsamt gentemot den tyska marken på grund av en omvärdering av den förväntade 
styrkan i USA:s ekonomi och uppfattningen att de europeiska ekonomierna hade nått sina 
bottenlägen. Emellertid inträffade ny oro beträffande återhämtningstakten i Europa i slutet av 
november och dollarkursen fick ett uppsving mot den tyska marken på grund av marknadernas 
spekulation om ytterligare lättnader i den tyska penningpolitiken. Trots en tillfällig nedgång i 
början av december sammanhängande med en andra stark omgång av aktieutförsäljningar i 
USA slutade dollarkursen på 1,55 mot den tyska marken, en uppgång med omkring 8% i 
förhållande till den 1 januari. I nominella effektiva termer förstärktes den amerikanska dollarn 
med omkring 4 %23 under 1996. 
4.3 Stärkt dollarkurs och optimism om EMU gynnar monetär stabilitet inom 
gemenskapen 
4.3.1 Stark dollar avspeglas i valutakursförändringar inom EG 
Förstärkningen av den amerikanska dollarn under loppet av 1996 bidrog till en generell lättnad 
av de monetära förhållandena inom gemenskapen. Den amerikanska dollarns styrka i 
förhållande till den tyska marken speglades i andra EG-valutor, särskilt i de "högavkastande" 
valutorna. Vid årets slut hade den tyska markens fall mot de övriga EG-valutorna i stort sett 
lett till att den tyska marken förlorade den nominella effektiva värdestegring som den erhöll i 
samband med valutaoron under våren 1995. 
För att underlätta framställningen är det lämpligt att här redovisa medlemsstaternas valutor 
med utgångspunkt från om de är anslutna till ERM eller ej. Kurstrenden för ERM-valutorna, 
som rörde sig signifikant gentemot den tyska marken, visas i diagram 26. Den 
"högavkastande" italienska liran24 (+11 %) och den portugisiska escudon (+3,3 %) upplevde 
en markant förstärkning tillsammans med det irländska pundet (+13,3 %) som rörde sig i linje 
med det brittiska pundet. Den franska francen (+1,3%) drog också fördel av den tyska 
markens generella nedgång trots att den upplevde ett kraftigt försäljningstryck kopplat till 
politisk ovisshet i augusti. De övriga ERM-valutorna25 var antingen stabila eller marginellt 
svagare i förhållande till den tyska marken under året. 
:i Mot 23 industriländers valutor. 
*•' Liran återinträdde i ERM den 25 november 19% 
;s Inklusive den finska marken, som anslöts till ERM den 14 oktober 19%. 
92 
Diagram 26 Växelkurser: DEM gentemot ERM-valutorna 
110 
los 
100 
95 
90 
85 
80 ^mmt^9mM^m\ 
DEM nominell effektiv växelkurs* 
Irland 
\ / / 
\/ Italien 
1995 
* I förhållande till 23 industriländer. 
Källa: Kommissionen. 1996 
*•••" w~ww~*>.ww~ v,^^r^^rrm..^rrn^r^v.^.rr,^.v„.m.„r„„.. „^mn., ww, ~„ •..•.w^-^.www.w,-. •""'••""*• ••••••••—•• .,•••••,,,, 
Under 1996 noterades en allmän förbättring av förhållandena inom ERM. Spreaden mellan den 
starkaste och svagaste valutan i systemet - som hade minskat redan i slutet av 1995 - krympte 
mer och mer under större delen av de första tre kvartalen. Spreaden föll från ca 5,6 % (Spanien 
i förhållande till Irland) i början av januari till en lägsta siffra på ca 2.0 % den 27 september 
(Irland i förhållande till Frankrike) men ökade igen till omkring 2.3% (Irland i förhållande till 
Frankrike) den 30 september. Medan det stora flertalet ERM-valutor stannade kvar inom eller 
i närheten av sina tidigare smala fluktuationsband under fjärde kvartalet resulterade en fortsatt 
förstärkning av det irländska pundet i en breddning av spreaden till ett högsta läge klart över 
9 % innan året avslutades på nivån 8,9 % (Irland i förhållande till Frankrike). Spreadens gap 
avspeglade det irländska pundets styrka snarare än den franska francens svaghet, som trots att 
den befann sig på botten av den sk. griden fortfarande låg relativt nära sin centrala paritet mot 
den tyska marken. Fortsatt förstärkning av det irländska pundet inom griden skulle kunna 
Diagram 27 
115 
110 
105 Januari 1995* 100 Växelkurser: DEM gentemot 
icke ERM-anslutna valutor 
85 Sverige 
DEM nominell effektiv växelkurs 
\ 
1995 
* I förhållande till 23 industriländer. 
Källa: Kommissionen, 1996 
«mtMtuaiHuMMwaMMMHua mt^tttÈMtHÊÊàÊaÈimtit 
93 
innebära ett politiskt problem för de inhemska myndigheterna; den irländska ekonomin har 
accelererat snabbt under senare år och behovet av ytterligare åtstramning av 
penningmarknaden - innebärande en ytterligare vidgning av spreaden - kan inte uteslutas. I 
allmänhet minskade emellertid spreaderna inom ERM så att de flesta deltagande valutor -
inklusive den finska marken och den italienska liran som inte deltog under hela året - slutade 
året mycket nära det tidigare smala fluktuationsbandet på +/-2,25 %. 
De valutor som inte deltar i ERM - som är högavkastande och relativt dollarkänsliga -
förstärktes också mot den tyska marken. Den traditionella kopplingen mellan pundets och 
dollarns rörelser medförde, stärkt av tecken på ett varaktigt uppsving i den inhemska 
ekonomin, en kraftig förstärkning av den brittiska valutan (+18,2%) samtidigt som den 
svenska kronan (+3,5 %) och den grekiska drachman (+3,7 %) också stadigt steg i värde under 
året. 
4.3.2 Förstärkningen av andra EG-valutor mot den tyska marken följdes av konvergerande 
korta räntor 
Den generella förstärkningen av övriga EG-valutor mot den tyska marken följdes av en 
markant krympning av differensen på kortaräntor i förhållande till Tyskland. Den tyska korta 
räntan rörde sig måttligt nedåt under året; marknadsräntan (90 dagar) föll med omkring 65 
punkter till 3,1 % under året i linje med den penningpolitiska utvecklingen. Som framgår av 
diagram 28 sänktes både Bundesbanks centrala diskonto och lombardräntan med 50 punkter 
till 2,5 % respektive 4,5 % den 19 april. Tempot i de tyska penningmarknadsräntornas nedgång 
dikterades emellertid av att reporäntan fastställdes till 3,3 % mellan den 1 februari och den 22 
augusti innan den sänktes till en fast nivå på 3 % under återstoden av året. Den relativt måttliga 
takt i vilken Bundesbank lättade på räntorna avspeglade höga tillväxttal i den inhemska 
penningmängden (M3) som expanderade i enmånadstakt som låg över det uppställda målet -
ett intervall på 4 %-7 %26 under året som helhet. Räntorna föll från en topp på 12,8% i 
februari till 8 % i november. 
|[ Diagram 28 Korta räntor ; I Tyskland 
< 
\ 
\ 
Diskontot wmi|Mi«iiH>ai 
^^^ Reporäntan 
THumtMimiimiiiimm 3-mànaders 
_ 
I *w<i: Kommissionen 
"• - • rt-- --" - r'-i- -* i TI-" • •-*-•••••• •• •.••••.-..•..••..•.••..•.....~-~...... 1996 
nrrriTiWYirr 
" I föihällande till den genomsnittliga månatliga tillväxttakten under Ijardc kvartalet 1995. 
94 
Diagram 29 Differens mellan korta räntor I 
ERM-anslutna medlemsstater* 
^W»K*KW«*S«Ktt' *iw»M*s»a*<***9ije„ Italien 
J J L_ 
1995 
* Differens avseende marknadsränta (90 dagar) i förhållande till Tyskland, 
KMa: Kommissionen, 1996 
Nedgången i de korta räntorna var mer uttalad i andra medlemsstater och avspeglade mestadels 
en mer signifikant lättnad i penningpolitiken än den som genomfördes i Tyskland. Under året 
.27 föll den genomsnittliga differensen - i alla övriga medlemsstater - för marknadsräntan 
gentemot Tyskland från omkring 230 punkter till omkring 145 punkter. Det fanns dock 
påtagliga olikheter mellan medlemsstaterna. Som framgår av diagram 29 var nedgången ifråga 
om korta räntor i de medlemsstater som deltar i ERM mest påfallande i Italien, Spanien och 
Portugal, där differensen för tremånadersräntan föll från 650 punkter till omkring 420 punkter 
respektive från 550 punkter till ca 325 punkter och från 500 punkter till ca 335 punkter. 
Budgetåtstramningar och andra åtgärder som bidragit till att fa ner inflationen har tillåtit 
centralbanker att sänka räntorna. I Frankrike föll differensen från ca 120 punkter till ca 30 
punkter. Irland var ett anmärkningsvärt undantag till den konvergerande trenden i de 
medlemsstater som deltar i ERM. Där vidgades differensen från ca 170 punkter till ca 280 
punkter. 
I Förenade kungariket vidgades differensen för marknadsräntan gentemot Tyskland från ca 280 
punkter till ca 340 punkter. Förenade kungariket utgjorde ett undantag från trenden mot 
krympande differenser på korta räntor i de medlemsstater som inte deltar i ERM. Krympningen 
var särskilt påtaglig i Sverige, där differensen för marknadsräntan föll från ca 485 punkter till 
ca 90 punkter. Den svenska utvecklingen avspeglade en synnerligen aggressiv lättnad av 
penningpolitiken från riksbankens sida i början av året, bl.a. i form av en lång rad sänkningar av 
reporäntan. 
exklusive Luxemburg och Grekland. 
95 
4.3.3 Optimism om EMU bidrar till att de långa räntorna också konvergerar 
I likhet med vad som var fallet med korträntorna noterades en betydande konvergens ifråga om 
obligationsräntorna i de övriga medlemsstaterna i riktning mot den tyska nivån. Detta fenomen 
var återigen ganska iögonenfallande för de medlemsstater med hög avkastning. Diagram 30 
visar att de tyska långa räntorna rörde sig måttligt uppåt under det första halvåret i linje med en 
liknande (men mer uttalad) trend i USA. Ränteuppgången i USA började med en omsvängning 
pä obligationsmarknaden i början av februari som bestod till början av september, dä räntorna 
började falla till följd av en reviderad förväntan på att centralbanken, Federal Reserve, skulle 
strama åt ekonomin. Avkastningen i tyskland hade legat över motsvarande USA-räntor sedan 
början av 1995, men i mitten av april vändes differensen från att vara positiv till att vara 
negativ, vilket avspeglar en partiell frikoppling av den amerikanska obligationsmarknaden från 
den tyska. Den negativa differensen vidgades under de följande månaderna och 
obligationsräntan på tioårsobligationen slutade året 15 punkter lägre än nivån i januari 
(motsvarande USA-ränta var omkring 70 punkter högre under samma period). 
Diagram30 
Långa räntor i Tyskland och USA" 
t 1995 
* Räntor pä 10 års "Benchmark". 
Källa: Kommissionen. 1996 
Trenderna ifråga om obligationsräntorna varierade i de övriga medlemsstaterna. De 
genomsnittliga differenserna för tioårsräntan i förhållande till Tyskland - i alla övriga 
medlemsstater28 - föll från ca 160 punkter i början av januari till ca 65 punkter i slutet av 
december. Som framgår av diagram 31 avspeglar denna nedgång i huvudsak att 
räntedifierenserna fallit starkt i Italien (frän ca 445 till ca 165 punkter), i Spanien (frän ca 360 
till ca 105 punkter) och i Portugal (från ca 375 till ca 115 punkter). I samtliga dessa fall 
I exklusive Luxemburg och Grekland. 
96 
avspeglade räntefallet sänkta inflationsförväntningar och en fastare växelkurs mot den tyska 
marken. Vad gäller de medlemsstater som inte deltar i ERM ökade räntegapet i Förenade 
kungariket marginellt under årets tre första månader. Detta var en följd av stigande 
förväntningar att den inhemska penningpolitiken skulle stramas åt med hänsyn till den brittiska 
ekonomins starka konjunktur i förhållande till övriga medlemsstaters ekonomier (se diagram 
32). 
Diagram 31 Differens mellan länga räntor för 
ERM-anslutna medlemsstater* 
*V Italien 
1995 
* Räntedifferensen avser 10-års "Benchrnark'1 i förhållande tiU Tyskland; 
Källa: /. Kommissionen, .;:i;^'i' ' 1996 
...r,mrrm^.^.rr„„..r,mrr„r ,mm«»m«««m»«im«. -w -WVW^HJ^W 
Längräntornas konvergens mot den tyska nivån accelererade snabbt under sista kvartalet. I 
Italien, Spanien och Portugal, men även i viss utsträckning i Grekland, har låginflationspolitik 
tillsammans med förstärkta budgetåtstramningar lyckats med att minska inflationen och 
stabiliserat förväntningar om en lägre framtida inflation. Som framgår av diagram 30 gick de 
tyska långa räntorna ner under sista kvartalet - återigen med hjälp av utvecklingen i USA - men 
nedgången i övriga långa räntor inom EU var mer dramatisk. Utvecklingen under sista 
kvartalet fick alla tioårsräntor inom EU att ligga mindre än 200 punkter från motsvarande tyska 
räntor för första gången sedan fria kapitalrörelser infördes inom gemenskapen. 
Diagram 32 Differens mellan långa räntor för icke 
ERM-anslutna medlemsstater* 
1995 
* Räntedifferensen avser 10-åriga benchmark i förhällande till Tyskland. 
K*ll« Kommissionen. 189$ 
97 
4.4 En mer positiv attityd till EMU bekräftad på ecumarknaden och av 
terminsräntorna 
Trots de långa räntornas konvergens kvarstod stora, om än minskande, differenser gentemot 
Tyskland i många medlemsstater under de tre första kvartalen 1996. Dessutom tolkades en 
avsevärd negativ differens mellan den teoretiska valutakursen och motsvarande officiella kurs 
för ecun som om viss fortsatt tveksamhet rådde på marknaderna ifråga om EMU. Detta 
bekräftades av differensen i terminsräntorna som diskonterade betydande växelkursrörelser i 
många EG-valutor och i ecun långt efter planerad starttidpunkt för EMU. 
Från september och framåt inträdde en markant förbättring i stämningen pä marknaderna vad 
gäller EMU och utsikterna att ett betydande antal länder skulle delta i euro-samarbetet frän 
början ökade. Den gynnsammare inställningen på marknaderna var en följd av flera faktorer. 
För det första fanns det tecken på en stark politisk vilja att genomföra projektet, manifesterad i 
stabilitets- och tillväxtpakten och i de avtal som träffades i december om en ny 
växelkursmekanism och om den legala ramen för euron. För det andra ljusnade utsikterna tor 
tillväxt i EG:s ekonomi avsevärt. Slutligen förstärktes budgetkonsolideringen i flertalet 
medlemsstater i syfte att uppfylla Maastrichtkriterierna. Att stämningen gentemot EMU 
förbättrades på marknaden blev snabbt den viktigaste faktorn bakom de långa räntornas 
konvergens mot den (sjunkande) tyska nivån. De tyska långräntornas nedgång mitt i en 
stigande optimism om EMU tycks bekräfta att det inte finns någon specifik riskpremie för 
tyska obligationer. Vidare har den allt snabbare nedgången av räntegapet för medlemsstater 
med hög avkastningsränta tolkats som ett påtagligt vittnesbörd om att finansmarknaderna utgår 
från att ett betydande antal länder ansluter sig till euron från starten av EMU. 
Diagram 33 
50 
-300 baspunkter: Växelkurs* och rän te differens mellan ecuns 
teoretiska värde och marknadsvärde 
_.l,,l ..I...I..I I .1 1,1.1, 1 1...I...I...I..!,,! ,! I, .1,1. 1..I..1...I...I..J., I I. I i_L-Li-LJ.XJ- J—I—1_ 
Jan Feb Mar Apr Maj Jun Jul Aug Sep Okt Nov Dec 
ftff/fä; Kommissionen. 
98 
Ytterligare en indikator på ökande tilltro till EMU under det sista kvartalet var ecuns 
utveckling på marknaden. Även om de omsatta volymerna var måttliga indikerar diagram 33 
att riskpremien ifråga om valutakursen föll under loppet av 1996, särskilt under fjärde 
kvartalet. Medan gapet mellan ecuns teoretiska värde och marknadsvärdet var 300 punkter i 
början av året hade det sjunkit till ca 86 punkter vid årets slut. Samtidigt försvann 
räntespreaden nästan helt efter att ha varit låg under hela året. 
Slutligen var den växande tilltron till EMU tydlig i terminsräntornas rörelse i alla 
medlemsstaternas valutor. Terminsräntorna avseende kontrakt med likviddag efter EMU:s 
starttidpunkt den 1 januari 1999 bord vara desamma för alla valutor som väntas delta i euro-
zonen frän första början. Förekomsten av en markant divergens mellan sådana terminsräntor 
kan betraktas som en "trovärdighetsklyfta" vad gäller deras deltagande i eurosamarbetet. 
Tabell 27 visar differensen i förhållande till Tyskland (som säkert kommer att delta i euro-
zonen) för femåriga terminsräntor på femårslån för ett urval av medlemsstaterna tor vilka 
data är tillgängliga. 
Terminsräntorna beräknas med 
utgångspunkt från avkastningen på 
nollkupongobligationer i de relevanta 
.29 Tabell 27 
Terminsräntan (fem år) på femåriga lån 
Räntegapct till Tyskland i räntcpunktcr 
Datum 
B 
E 
FIN 
F 
1 
NL 
A 
S 
UK 45 
239 
ej not. 
-6 
ej not. 
-7 
ej not. 
183 
94 43 
184 
ej not 
-7 
198 
-5 
2 
ej not. 
123 -2 
83 
62 
-24 
-4 
-4 
2 
96 
79 medlemsstaterna^. Det framgår klart 
av tabellen att de relevanta 
terminsräntorna för den "hårda kärnan" 
av valutor har varit starkt 
konvergerande under någon tid medan 
en signifikant skillnad har förelegat för 
terminsräntorna i andra valutor. I likhet 
med utvecklingen på spotmarknaderna 
har denna divergens emellertid stadigt 
krympt sedan början av året och 
särskilt under sista kvartalet. Gapet mellan ecuns terminsränta och den tyska räntan sägs i 
början som ett tecken pä marknadens skepticism beträffande EMU-projektet men denna 
differens har i stort sett torsvunnit vid årets slut. Vidare bekräftar konvergensen i 
leiminsräntorna för de skilda EU-valutorna en växande tilltro pä finansmarknaden för 
sannolikheten att ett betydande antal medlemsstater deltar i euro-zonen frän början av EMU:s 
tredje steg. ECU Jan-mar 
1996 
57 Juli 
1996 
ej not. Okt. 
1996 Dec. 
1996 
-7 
21 
43 
-31 
42 
-10 
-5 
59 
S2 
10 
:" Beräkningen av avkastningskurvan lör nollkupongare är inte exakt och 
lerminsiänlorna vara föremal för en felaktig värdering. Öljaktligen kan de härledda 
99 
4.5 Lättnader på penningmarknaden i förening med budgetkonsolideringen medför 
en ny makroekonomisk policymix 
4.5.1 Lättnader på penningmarknaden under året 
Den amerikanska dollarns styrka och den utbredda nedgången av korta räntor under större 
delen av 1996 medförde en förbättring av den monetära situationen inom Europeiska 
gemenskapen. Diagram 34 visar förändringen av index över de monetära förhållandena, 
MC\M) (Monetary Conditions Index, som kombinerar rörelserna i de korta räntorna och 
växelkurserna för att visa förändringen i ett lands monetära situation) för de större 
medlemsstaterna. Utvecklingen av MCI för Tyskland och Frankrike pekar mot en 
betydande lättnad på finansmarknaderna under 1996 i förhållande till 1995. En liknande 
Diagram 34 | index över monetära förhållanden (MCI)* 
20 
15 
10 förändring i förhållande till 1980 
1992 1993 1994 1995 
* Vägt genomsnitt av förändringar i real 3-mänaders ränta och förändringar i den 
effektiva växelkursen i förhållande till basåret(1990), Ett positivt (negativt) tal 
återspeglar en åtstramning (lättnad) i de monetära förhållandena. 
Källa: Kommissionen. 1996 
tsssSiSSSSISIiBSIjaaaii 
MCI uttrycker förändringar i de inhemska monetära förhållandena relativt en i föniig specificerad baspenod 
uttryckt som ett vägt genomsnitt av korträntornas utveckling och utvecklingen av den effektiva växelkursen. 
MCI är attraktivt som löpande analysinstrument genom att det summerar effekten (kontraktiv eller expansiv) 
av rörelserna i de huvudsakliga mekanismerna för överföring av penningpolitiken till ekonomin, nämligen 
räntan och växelkursen. En ökning av korträntorna - initiait innebärande en uppgäng i realräntorna pä 
gmnd av långsamma prisjustcringar - resulterar i nedgång av det faktiska kassasaldot och minskar pä sä sätt 
efterfrågan i ekonomin. Självfallet gäller det omvända för det fall att korträntorna sjunker och valutan 
försämras. Rörelser i MCI bör därför spegla rörelser i produktionstillväxten över den ekonomiska politikens 
tidshorisont. Valet av basperiod för MCI är godtyckligt varför den absoluta index ni vän inte är signifikant i 
sig och de tvä komponenternas variabler kan uttryckas i antingen nominella eller reala termer. Den relativa 
vikten av de tvä variablerna erhålls som kvoten av realproduktioncns elasticitet i förhällande till korlränlan 
och elasliciteten för realproduktionen i förhållande till växelkursen. 
100 
trend konstaterades för de flesta av de andra ERM-länderna. Å andra sidan indikerar MCI 
en åtstramning av de penningpolitiska förhållandena i Italien (där växelkursen förstärktes) 
och i Förenade kungariket (där både korta och långa räntor samt växelkursen stärktes under 
året). 
Avkastningskurva i de större medlemsstaterna' 
1995 1996 
* Räntedifferens mellan 10>ariga "Benchmark1' obligationer och marknadsräntor (90 dagar). 
Källa; Kommissionen. 
Utrymmet för ytterligare lättnader i penningpolitiken i flertalet medlemsstater kommer 
givetvis att bero på utvecklingen av de långa räntorna. Medan den gynnsamma 
inflationsutvecklingen avspeglades i en allmän nedgång i avkastningen på obligationer inom 
EG var nedgångstakten för obligationsräntorna i många medlemsstater något lägre än för de 
korta räntorna. Till följd av detta resulterade lättnaderna i penningpolitiken inom 
gemenskapen under en stor del av året i en samtidig kraftig sänkning av obligationsräntorna 
som vad gäller de större medlemsstaterna framgår av diagram 35. "Kärvheten" i 
avkastningen för obligationer inom EU berodde inte på ett latent inflationstryck utan pä att 
EU-räntorna inte lyckats frigöra sig från kopplingen till motsvarande räntor i USA. USA-
räntorna följde en trend uppåt under en stor del av året till följd av marknadsförväntningai 
pä en åtstramning av Federal Reserve. Diagrammet visar emellertid också en markant press 
pä räntorna inom EG (utom för Italien) under fjärde kvartalet eftersom de tyska räntorna 
rörde sig nedåt och optimismen om EMU gynnade konvergensen mellan de långa räntorna 
inom EG. 
101 
4.5.2 Lättnader i penningpolitiken ger utrymme för fortsatt budgetkonsolidering 
Många medlemsstater har utnyttjat de förbättrade tillväxtutsikterna tillsammans med en 
lättare penningmarknad för att omstrukturera sin makroekonomiska policymix genom att 
intensifiera budgetkonsolideringen. Trovärdigheten av konsolideringsåtgärderna - liksom 
förnyade åtaganden att bedriva och intensifiera dessa åtgärder i framtiden - förbättrades 
väsentligt genom utsikterna till en starkare ekonomi. Konsolideringsatgärdernas 
trovärdighet var i de flesta medlemsstater den avgörande faktorn bakom nedgången i de 
långa räntorna i förening med optimismen om EMU på de finansiella marknaderna mot 
slutet av året. Den makroekonomiska policymixen är nu mer inriktad pä att befrämja 
tillväxt. 
I inånga medlemsstater medför en mer aggressiv budgetkonsolidering utsikter till en "positiv 
spiral" av fallande räntor som bidrar till ekonomisk tillväxt och större trovärdighet för 
konsolideringsarbetet allteftersom ekonomin stärks. Framgångsrik budgetkonsolidering är 
givetvis nyckeln till en god långsiktig ekonomisk utveckling och det är väsentligt att 
budgetmålen uppfylls om den nuvarande positiva trenden skall bestå. 
102 

ISSN 1024-4506 
KOM(97) 27 slutlig 
DOKUMENT 
SV 10 17 
Katalognummer : CB-CO-97-026-SV-C 
ISBN 92-78-15240-4 
Byrån I or Europeiska gemenskapernas officiella publikationer 
I ,-2985 I Aixemburg