[pic] | EUROPEISKA KOMMISSIONEN |

Bryssel den 23.3.2011

KOM(2011) 149 slutlig

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET

Konsulärt skydd i tredjeländer för EU-medborgare – Läget för närvarande och vägen framåt

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET

Konsulärt skydd i tredjeländer för EU-medborgare – Läget för närvarande och vägen framåt

En EU-medborgare som befinner sig på resa i eller är bosatt i ett icke-EU-land (tredjeland) där vederbörandes egen medlemsstat inte är representerad har enligt EU-fördragen rätt till skydd genom varje annan medlemsstats diplomatiska eller konsulära myndigheter på samma villkor som den medlemsstatens egna medborgare .

Rätten att få konsulärt skydd[1] från en medlemsstat på samma villkor som den medlemsstatens egna medborgare är en av de särskilda rättigheter som EU-medborgare ges genom fördragen. Den lägger en extern dimension till begreppet unionsmedborgarskap och stärker föreställningen om europeisk solidaritet och unionens identitet i tredjeländer.

Syftet med det här meddelandet är bl.a. att utvärdera Europeiska unionens bidrag – såsom detta presenteras i kommissionens handlingsplan 2007–2009[2] – till ett effektivt konsulärt skydd i tredjeländer och att på grundval av de erfarenheter som vunnits och unionens nya institutionella ram närmare redogöra för vägen framåt.

Genom detta meddelande – som aviseras i kommissionens rapport enligt artikel 25 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (nedan kallat EUF-fördraget ) Om arbetet för ett väl fungerande EU-medborgarskap 2007−2010 [3] – fullgör kommissionen sin fördragsenliga skyldighet att vart tredje år rapportera om tillämpningen av artikel 23 (om konsulärt skydd) i EUF-fördraget.

Meddelandet syftar också till att bidra till genomförandet av åtgärd 8 i Rapport om EU-medborgarskapet 2010 – Att undanröja hindren för EU-medborgarnas möjligheter att utöva sina rättigheter [4], ett strategiskt initiativ från kommissionen som är inriktat på de hinder som medborgare fortfarande ställs inför (t.ex. när de flyttar till en annan medlemsstat) och som omfattar förslag till lösningar för att komma till rätta med dessa hinder.

Meddelandet utgör ett första svar på Europeiska rådets uppmaning till kommissionen i Stockholmsprogrammet[5] av den 2 december 2009 att ”överväga lämpliga åtgärder för att åstadkomma den samordning och det samarbete som krävs för att underlätta det konsulära skyddet i enlighet med artikel 23 i EUF-fördraget”.

1. LÄGET FÖR NÄRVARANDE

EU-medborgarnas behov av konsulärt skydd väntas öka under de kommande åren. Enligt uppgifter från Eurostat[6] gjorde EU-medborgarna mer än 80 miljoner resor till tredjeländer under 2005 och mer än 90 miljoner sådana resor under 2008, och resandet väntas fortsätta att öka[7]. Mer än 30 miljoner EU-medborgare beräknas vara fast bosatta i ett tredjeland, men det är bara i tre tredjeländer (Förenta staterna, Kina och Ryssland) som samtliga EU-medlemsstater är företrädda genom beskickningar. Större kriser under senare tid har berört ett betydande antal EU-medborgare i tredjeländer – t.ex. i Egypten, Bahrain och Libyen i samband med folkresningarna där under våren 2011, i Japan efter jordbävningen i mars 2011, i Haiti efter jordbävningen i januari 2010 och till följd av askmolnet från vulkanutbrottet i Island under våren 2010[8] – och visat på behovet av ett konsulärt skydd som inte är avhängigt av EU-medborgarnas nationalitet. Mer än 100 000 EU-medborgare uppehöll sig i de nämnda tredjeländerna vid inledningen av kriserna. Under de nuvarande omständigheterna förefaller det vara särskilt relevant att ytterligare öka verkningsfullheten hos EU-medborgarnas rätt att få hjälp i tredjeländer med att få olika behov tillgodosedda (t.ex. praktiskt stöd eller vård- eller transportbehov). Eftersom de offentliga budgetarna befinner sig under hårt tryck, bör Europeiska unionen och medlemsstaterna främja samarbete för att optimera användningen av resurserna.

[pic]

Trots att omfattningen av det konsulära skyddet varierar beroende på vilken medlemsstat som tillhandahåller skyddet anser en majoritet av EU-medborgarna (62 %) att de bör få samma slags hjälp oavsett vilken medlemsstats ambassad (eller konsulat) de vänder sig till[9]. Ungefär en tredjedel av EU-medborgarna (28 %) anser att varje medlemsstats bistånd bör hålla åtminstone en viss minimistandard.

1.1. Den nya rättsliga ramen

I Lissabonfördraget beaktas det ökade behovet av att ge det konsulära skyddet en europeisk dimension . Genom fördraget breddas och förtydligas unionens kapacitet att vidta åtgärder. Icke-representerade EU-medborgares rätt till skydd genom varje annan medlemsstats diplomatiska eller konsulära myndigheter på samma villkor som den medlemsstatens egna medborgare fastläggs i artiklarna 20.2 c och 23 i EUF-fördraget och artikel 46 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna.

Enligt de tre bestämmelsernas lydelse ska varje unionsmedborgare inom ett tredjelands territorium där den medlemsstat i vilken han är medborgare inte är representerad ha rätt till skydd genom varje annan medlemsstats diplomatiska eller konsulära myndigheter på samma villkor som den medlemsstatens egna medborgare. Detta ger varje medborgare i en medlemsstat en tydlig, individuell rättighet[10] att inom ett tredjelands territorium där den medlemsstat i vilken han är medborgare inte är representerad få samma behandling av en annan medlemsstats diplomatiska eller konsulära myndigheter som den medlemsstaten ger sina egna medborgare. Ställningen som unionsmedborgare är avsedd att vara den grundläggande ställningen för medlemsstaternas medborgare[11], och unionsrätten förlänar individuella rättigheter bl.a. för att trygga att medborgarnas lagstadgade rättigheter får full verkan.

Den rätt till skydd genom diplomatiska eller konsulära myndigheter som förlänas (bl.a.) genom artikel 23 i EUF-fördraget är underkastad domstolskontroll . Bestämmelserna i andra delen i EUF-fördraget är till fullo underkastade Europeiska unionens domstols kontroll. Nationella domstolar är skyldiga att tillämpa artikel 23 i EUF-fördraget på samma sätt som de är skyldiga att tillämpa alla andra bestämmelser i unionsrätten. Rätten till domstolskontroll (domstolsprövning) är en allmän rättsprincip som är bindande för medlemsstaterna och unionsinstitutionerna vid tillämpningen av unionsrätten[12]. Principen kodifieras i artikel 47 i stadgan om de grundläggande rättigheterna. En icke-representerad EU-medborgare har rätt att kräva att en begäran om konsulärt skydd vederbörligen beaktas. Ett beslut om att avslå en sådan begäran är underkastat domstolskontroll och kan i överensstämmelse med fast rättspraxis om statens skadeståndsansvar leda till att staten hålls ansvarig för den skada som vållats.

I den tidigare gällande rättsliga ramen angavs att medlemsstaterna skulle komma överens om de inbördes regler som behövdes[13]. Två beslut av företrädarna för medlemsstaternas regeringar antogs (beslut 95/553/EG[14] om de diplomatiska och konsulära representationernas bistånd till Europeiska unionens medborgare och beslut 96/409/Gusp om införandet av provisorisk resehandling[15]). Genom Lissabonfördraget överges metoden med att fatta mellanstatliga sui generis -beslut. Genom artikel 23 i EUF-fördraget ges kommissionen rätt att ta initiativ till lagstiftning [16], dvs. att lägga fram förslag till direktiv om de samordnings- och samarbetsåtgärder som behövs för att främja det konsulära skyddet . Efter att ha hört Europaparlamentet ska rådet besluta med kvalificerad majoritet[17].

I Lissabonfördraget finns bestämmelser om inrättandet av den europeiska avdelningen för yttre åtgärder[18], som inledde sitt arbete den 1 januari 2011. I artikel 5.10 i rådets beslut om hur den europeiska avdelningen för yttre åtgärder (nedan kallad Europeiska utrikestjänsten ) ska organiseras och arbeta[19] anges att unionens delegationer på medlemsstaternas begäran ska ”bistå medlemsstaterna i deras diplomatiska förbindelser och med att tillhandahålla konsulärt skydd till unionsmedborgare i tredjeländer på resursneutral basis”.

1.2. Det konsulära skyddet för EU-medborgarna för närvarande

Medborgarna är för närvarande inte i tillräckligt hög grad medvetna om sin fördragsenliga rätt till lika behandling när det gäller konsulärt skydd. Antalet fall där EU-medborgare har begärt konsulärt skydd av en annan medlemsstat än den som de är medborgare i är lågt. Alla medlemsstater inhämtar inte de relevanta statistikuppgifterna. Den 15 juni 2010 slutförde kommissionen ett offentligt samråd om unionsmedborgarskapet, bl.a. om konsulärt skydd. De frågor som tagits upp under samrådet diskuterades vid en konferens om medborgarskapet den 1–2 juli 2010 som sammanförde olika berörda parter. Företrädare för det civila samhället och den akademiska världen anförde skäl för att kommissionen på grundval av den nya institutionella ramen borde intensifiera sina ansträngningar för att göra artikel 23 i EUF-fördraget mer verkningsfull. Europaparlamentet har vid ett flertal tillfällen uppmanat kommissionen och medlemsstaterna att förstärka tillämpningen i praktiken av det konsulära skyddet[20].

För att göra artikel 23 i EUF-fördraget mer verkningsfull krävs det enligt kommissionens uppfattning ökade insatser för att

- göra EU-medborgarna mer medvetna om att de har rätt att vända sig till andra medlemsstaters ambassader eller konsulat och om hur de kan nå dessa och vilken typ av hjälp som kan erbjudas,

- göra medlemsstaternas konsulära tjänstemän mer medvetna om det konsulära skyddets europeiska dimension,

- förbättra rättssäkerheten vad beträffar omfattningen av det konsulära skyddet och villkoren och förfarandena för sådant skydd, och

- förbättra fördelningen av bördorna och optimera användningen av resurserna, bl.a. i krissituationer.

EU:s politik på olika områden måste inriktas på resultat som kommer EU-medborgarna till godo. Lissabonfördraget erbjuder nya möjligheter att förbättra det konsulära skyddet för icke-representerade EU-medborgare. Kommissionen kommer att arbeta i nära partnerskap med Europaparlamentet, rådet, medlemsstaterna, Europeiska utrikestjänsten och andra berörda parter för att genomföra de åtgärder som föreslås i avsnitt 3 i detta meddelande.

2. UTVÄRDERING – HANDLINGSPLANEN FÖR 2007-2009 OCH TIDEN DÄREFTER

I handlingsplanen för 2007–2009 föreslog kommissionen tre typer av åtgärder för att förbättra skyddet genom diplomatiska och konsulära myndigheter: 1) informationsåtgärder, 2) åtgärder för att förstärka och förtydliga skyddet, och 3) åtgärder för att intensifiera de gemensamma insatserna i krissituationer (bl.a. genom utnyttjande av gemensamma resurser).

2.1. Informationsåtgärder

2.1.1. Åtgärder för att informera EU-medborgarna

Med tanke på informationen till EU-medborgarna antog kommissionen den 5 december 2007 en rekommendation i vilken medlemsstaterna bl.a. uppmanades att införa texten till den första meningen i artikel 20 i EG-fördraget (som är densamma som texten i den första meningen i artikel 23 i EUF-fördraget) i pass utfärdade efter den 1 juli 2009. De flesta medlemsstater svarade positivt på denna uppmaning och beslutade att införa texten till den första meningen (eller en omarbetad version av texten) i nya pass[21]. Vissa medlemsstater har meddelat att de inte har för avsikt att göra detta eller har inte fattat något beslut i frågan[22].

Kommissionen inledde dessutom en informationskampanj . I mars 2008 skickades i samarbete med ACI ( Airports Council International ) affischer med lättfattliga förklaringar om fördragsbestämmelserna om konsulärt skydd till 35 stora flygplatser i medlemsstaterna. I juni 2008 skickades i samarbete med ECTAA (organisationen för de nationella sammanslutningarna i Europa för resebyråer och researrangörer) informationsmaterial till mer än 10 000 resebyråer, i 15 medlemsstater.

2.1.2. Seminarier för konsulära tjänstemän

I syfte att följa upp genomförandet av handlingsplanen anordnade kommissionen tillsammans med EU:s ordförandeskap ett flertal seminarier, för att diskutera gemensamma problem och underlätta informationsutbyte. Det första seminariet hölls i Lissabon i november 2007, under det portugisiska ordförandeskapet. Man kom vid diskussionerna fram till att samarbetet på fältet när det gäller icke-representerade EU-medborgare i stor utsträckning grundar sig på ad hoc -arrangemang och informella kontakter. De följande seminarierna ägde rum i Ljubljana (juni 2008), Strasbourg (oktober 2008), Prag (april 2009) respektive Bryssel (september 2010). Seminarierna i Ljubljana, Prag och Bryssel var inriktade på konsulärt skydd i krissituationer, medan seminariet i Strasbourg handlade om den roll som medlemsstaternas konsulat inom EU spelar. Seminarierna visade att det finns utrymme för ytterligare samarbete, t.ex. i fråga om utbildning eller ekonomisk ersättning för bistånd i krisssituationer.

2.2. Fastställande av omfattningen av det konsulära skyddet för EU-medborgare

2.2.1. Jämförande analys av regler och praxis

Omfattningen av det konsulära skyddet skiljer sig åt från en medlemsstat till en annan. Skillnaderna kan försvåra samordning och samarbete mellan medlemsstaternas diplomatiska och konsulära myndigheter. Kommissionen har företagit en jämförande studie av skillnadernas omfattning och karaktär[23]. De nationella reglerna om konsulärt skydd uppvisar betydande skillnader (t.ex. i fråga om storleken på olika avgifter) men har också många gemensamma drag. De omfattar ett flertal exempel på ”bästa praxis” (t.ex. att sätta offer för våldsbrott i kontakt med stödorganisationer). I vissa situationer (t.ex. vid dödsfall, vid allvarlig olyckshändelse eller sjukdom eller i händelse av att en EU-medborgare grips eller anhålls) tillhandahåller alla medlemsstaters ambassader och konsulat bistånd, av samma typ: om en EU-medborgare t.ex. råkar ut för en allvarlig olyckshändelse eller drabbas av en allvarlig sjukdom, underrättar alla medlemsstater EU-medborgarens familj och tillhandahåller information om tillgänglig vård, etc.). I studien identifieras vissa områden där nationell bästa praxis kan delas med andra medlemsstater (t.ex. i fråga om bistånd vid psykisk sjukdom).

2.2.2. Utvidgning av omfattningen av det konsulära skyddet samt förstärkning av förfarandena för sådant skydd

Tredjelandsmedborgare som tillhör en EU-medborgares familj är ofta uteslutna från det konsulära biståndet. Det verkar också finnas skillnader när det gäller vilka kategorier av familjemedlemmar som kan omfattas av biståndet och under vilka omständigheter familjemedlemmar kan beviljas bistånd. Besluten verkar fattas från fall till fall, utan tydliga beslutskriterier. I krissituationer tenderar reglerna om familjemedlemmar dock att tillämpas på ett mer övergripande sätt.

EU-medborgare kan hamna i en situation där de inte längre förfogar över ekonomiska medel, t.ex. på grund av att de fallit offer för ett brott. Kommissionen har granskat förfarandena för beviljande av penningförskott . Medlemsstaterna beviljar inte medborgare i trångmål penningförskott annat än under särskilda omständigheter och på strikta villkor. Det formulär för återbetalning av förskott som avses i artikel 6 i beslut 95/553/EG och bifogas beslutet som en bilaga används inte mycket. Vad beträffar identifiering och hemtransport av avlidna har 1973 års Europarådskonvention om transport av lik[24] för närvarande ratificerats av 16 medlemsstater. Genom konventionen förenklas formaliteterna för internationell transport av lik, med hjälp av en enhetlig ”passersedel för lik”. Kommissionen har i överensstämmelse med handlingsplanen för 2007–2009 uppmanat de medlemsstater som inte anslutit sig till konventionen att göra detta. Det har emellertid inte gjorts några större framsteg med ratificeringen. Ratificering är dock en förutsättning för inledande av multilaterala förhandlingar på det berörda området.

För att personer ska kunna ges konsulärt skydd i ett tredjeland av en annan stat än den som de är medborgare i krävs det enligt internationell rätt att tredjelandet har givit sitt samtycke till detta . Vissa gör gällande att det i enlighet med artikel 8[25] i Wienkonventionen om konsulära förbindelser räcker med att den andra staten gör en unilateral anmälan till tredjelandet för att staten i fråga ska kunna ge konsulärt skydd även till personer som inte är medborgare i den staten. Detta skulle emellertid kräva att alla 27 EU-medlemstaterna gör unilaterala anmälningar till tredjeländer. Kommissionen har i överensstämmelse med handlingsplanen uppmanat medlemsstaterna att ta med en samtyckesklausul i bilaterala avtal med tredjeländer (dvs. en klausul enligt vilken ett tredjeland går med på att en representerad EU-medlemsstats diplomatiska eller konsulära myndigheter tillhandahåller skydd till medborgare i icke-representerade medlemsstater på samma villkor som till medborgare i den representerade medlemsstaten). Kommissionen föreslog i handlingsplanen att man – med beaktande av varje förhandlings specifika karaktär – skulle kunna överväga att ta med en samtyckesklausul i blandade avtal med vissa tredjeländer. Förhandlingar om detta pågår.

2.3. Gemensamma insatser i krissituationer

2.3.1. Konsulärt skydd i krissituationer

Kommissionen har i samband med ett flertal kriser under senare tid understött medlemsstaternas bistånd till EU-medborgare på ett antal olika sätt. EU-delegationerna har tillhandahållit stöd på fältet i vissa fall. I EU-fördraget anges att medlemsstaternas diplomatiska och konsulära myndigheter och unionens delegationer ska bidra till att genomföra unionsmedborgares rätt till skydd inom ett tredjelands territorium enligt EUF-fördraget[26]. EU-delegationerna understöder medlemsstaterna på begäran, särskilt i händelse av en kris. Det har inrättats en särskild budgetpost (som tilldelas ett mindre anslag) för att EU-delegationerna på begäran ska kunna bistå medlemsstaterna med logistiskt stöd. Sådant stöd tillhandahölls i samband med krisen i Gaza i januari 2009, då ett hundratal personer evakuerades i bepansrade bussar med EU-delegationens hjälp.

Sedan november 2007 kan EU:s civilskyddsmekanism utlösas för att understödja sådant konsulärt bistånd till EU-medborgare i tredjeländer som rör civilskyddsverksamhet, om medlemsstaternas diplomatiska och konsulära myndigheter begär detta[27]. När civilskyddsmekanismen utlöses skapar övervaknings- och informationscentrumet (MIC), som sköts av Europeiska kommissionen och är mekanismens operativa centrum, tillgång till ett vidsträckt nätverk av civilskyddsresurser i de 31 länder som deltar i mekanismen (EU-medlemsstaterna, Eftastaterna i EES samt Kroatien), vilket ger möjlighet till poolning och mobilisering av resurser (transportmedel, resurser för medicinsk vård och evakuering, utrustning för att ge människor tillfälligt tak över huvudet, etc.) samt till informationsutbyte. Efter terroristattacken i Mumbai i november 2008 evakuerade ett svenskt Medevac -flygplan som medfinansierades av kommissionen via MIC sex européer som skadats i samband med attacken. Civilskyddsmekanismen utlöstes nyligen i samband med krisen i Libyen, för att hjälpa diplomatiska och konsulära myndigheter att snabbt evakuera EU-medborgare. MIC bidrog till medlemsstaternas insatser genom att underlätta poolning av transportresurser, finna ytterligare transportmedel för evakueringar och medfinansiera kostnader för transporter med vissa medlemsstaters transportmedel. Så t.ex. ställde Ungern ett flygplan till förfogande som medfinansierades via MIC och användes för att evakuera 29 rumäner, 27 ungrare, 20 bulgarer, 8 tyskar, 6 tjecker och 6 medborgare från andra medlemsstater och tredjelandsmedborgare från Tripoli. Tack vare ett nära samarbete med militära organ fungerade MIC som ett ”informationsnav” mellan transportörer och diplomatiska och konsulära myndigheter.

I samband med flera kriser under senare tid (t.ex. i Libyen, Egypten och Haiti och när askmolnet från vulkanutbrottet i Island vållade problem) har det konsulära biståndet samordnats via telekonferenser och Consular On-Line , en säkrad webbplats som sköts av EU:s lägescentral ( EU Situation Centre ) och används för informationsutbyte mellan unionens diplomatiska och konsulära myndigheter. Det senare samordningsinstrumentet visade sig vara av stor betydelse för bedömningen av det samlade läget på fältet, av var EU-medborgare befann sig och av tillgängliga medlemsstatsresurser. Ytterligare åtgärder för att förstärka samarbetet och solidariteten mellan unionens diplomatiska och konsulära myndigheter i krissituationer (t.ex. i fall där EU-medborgares rörlighet, internationellt eller inom unionen, är kraftigt begränsad) är föremål för diskussion i de behöriga organen (för konsulära frågor, civilskyddsfrågor, transportfrågor, etc.). Det är viktigt att se till att alla EU-medborgare i ett tredjeland kan evakueras med erforderlig skyndsamhet, inte bara de som är medborgare i medlemsstater som har en diplomatisk representation i tredjelandet i fråga. Krisen i Libyen, under vilken medlemsstater har evakuerat även andra medlemsstaters medborgare, har tydligt åskådliggjort den europeiska solidariteten och det mervärde som EU-instrument kan tillföra. Ingen EU-medborgare ska lämnas i sticket.

2.3.2. Inrättande av ett gemensamt kontor, som ett pilotprojekt

Kommissionen angav i handlingsplanen för 2007–2009 att den skulle föreslå inrättande, i form av ett pilotprojekt i samarbete med medlemsstater, av ett gemensamt kontor i ett tredjeland. Ett gemensamt kontor i ett tredjeland för medlemsstater och EU-delegationen i landet (dvs. ett samlokaliseringsarrangemang) skulle kunna ge besparingar, förbättra samarbetet mellan nationella konsulära tjänsemän och kompensera för en begränsad konsulär närvaro. Kontoret skulle vara tillgängligt för alla EU-medborgare. Det gemensamma ansökningscentrumet för viseringar i Moldavien utgör (även om det till stor del har andra uppgifter än ett gemensamt kontor enligt ovan skulle ha) ett första steg i den riktningen.

3. VÄGEN FRAMÅT

Europeiska rådet uppmanade i Stockholmsprogrammet[28] kommissionen att överväga lämpliga åtgärder för att åstadkomma den samordning och det samarbete som krävs för att underlätta det konsulära skyddet.

Kommissionens åtgärder kommer att bygga på tre pelare :

- Riktade kommunikationsåtgärder för att göra EU-medborgare och andra berörda parter mer medvetna om rätten till konsulärt skydd.

- Åtgärder på grundval av den nya rättsliga ramen (Lissabonfördraget) .

- Åtgärder för att förbättra fördelningen av bördorna och optimera användningen av resurserna , bl.a. i krissituationer.

Kommissionen kommer att utarbeta sina förslag till åtgärder i nära samråd med Europaparlamentet och rådet. Den kommer till fullo att beakta principen om resursneutralitet vad beträffar EU-delegationernas roll.

3.1. Riktade kommunikationsåtgärder för att göra EU-medborgare och andra berörda parter mer medvetna om rätten till konsulärt skydd

3.1.1. Åtgärder för att öka EU-medborgares kunskaper

Europeiska rådet noterade i Stockholmsprogrammet[29] att icke-representerade EU-medborgares rätt till skydd genom varje annan medlemsstats diplomatiska eller konsulära myndigheter på samma villkor som den medlemsstatens egna medborgare inte är tillräckligt känd och att ytterligare ansträngningar krävs för att se till att rättigheten tillämpas i full utsträckning. Kommissionen har därför inrättat en särskild webbplats [30] om konsulärt skydd för EU-medborgare, i syfte att göra medborgarna mer medvetna om deras rättighet och förbättra tillgången till information (genom att det skapas en gemensam kontaktpunkt). Via webbplatsen kommer EU-medborgare att kunna få reda på adressen till de diplomatiska eller konsulära beskickningar i tredjeländer som de kan vända sig till för att få skydd. De kommer också att kunna få tillgång till samtliga medlemsstaters reserådgivningstjänster. Webbplatsen kommer även att göra det lättare för EU-medborgare att komma i kontakt med Europe Direct för att få information om konsulärt skydd (ett enda telefonnummer från hela världen[31]).

Kommissionen och medlemsstaterna har ett gemensamt ansvar för kommunikationsåtgärder rörande icke-representerade EU-medborgares rätt till skydd. Medborgarna bör underrättas om vad de kan förvänta sig och, omvänt, om vad de inte kan förvänta sig (medlemsstaterna intervenerar t.ex. i allmänhet inte i rättstvister). Webbplatserna för medlemsstaternas utrikesministerier bör tillhandahålla information om EU-medborgares rätt till skydd samt en länk till kommissionens webbplats om konsulärt skydd. Medlemsstaterna skulle kunna informera sina medborgare om rätten till skydd i samband med utfärdande av pass. Kommissionen kommer att fortsätta att arbeta i nära partnerskap med medlemsstaterna i fråga om åtgärder för att öka EU-medborgares kunskaper: i juni 2011 anordnar den i samarbete med det ungerska ordförandeskapet ett seminarium om detta. Kommissionen samarbetar även med reseorganisationer, sammanslutningar för personer som bor utomlands, arbetsgivarsammanslutningar och icke-statliga organisationer i denna fråga, eftersom många som reser till eller bor i tredjeländer gör det av yrkesmässiga skäl. Kommissionen kommer i samarbete med olika utgivare att utforska möjligheterna att sprida information via reseguider och Internet om konsulärt skydd, och om passagerares rättigheter.

Medlemsstaternas ambassader och konsulat och EU-delegationerna skulle kunna sprida information i tredjeländer, t.ex. i sina lokaler, på sina webbplatser, via lokala ”multiplikatorer” (såsom reseklubbar, större hotell och sammanslutningar för utlänningar i tredjelandet i fråga) och till statliga myndigheter (som därefter skulle kunna sprida informationen vidare till lokala myndigheter, t.ex. polisstationer).

Kommissionen kommer när den tillhandahåller information om rätten till konsulärt skydd inom ramen för åtgärder för att öka EU-medborgares kunskaper att ta vederbörlig hänsyn till att medlemsstaternas regler om konsulärt skydd uppvisar betydande skillnader och till att omfattningen av det konsulära skyddet skiljer sig åt från en medlemsstat till en annan.

3.1.2. Åtgärder för att öka konsulära tjänstemäns kunskaper

Konsulära tjänstemän är fortfarande till viss del omedvetna om fördragsbestämmelserna om konsulärt skydd. Kommissionen kommer att verka för en mer målinriktad utbildning. Som ett första steg ger kommissionens avdelningar i samarbete med Europeiska utrikestjänsten ut ett utbildningspaket för nationell konsulär personal som inriktas på de erforderliga grundkunskaperna och som medlemsstaterna avses använda i den förberedande utbildningen av personal som stationeras utomlands. Rådet enades den 22 december 2010 om att medlemsstaterna och EU ska tillhandahålla skräddarsydd utbildning . Kommissionen anser också att det finns behov av sådan EU-omfattande utbildning, som skulle kunna ta formen av praktiskt inriktade workshoppar. Om man (t.ex.) utnyttjar befintliga utbildningsfaciliteter, kan utbildningen genomföras på ett kostnadseffektivt sätt. I syfte att multiplicera de kunskaper som förvärvas, bör konsulär personal med utbildningsansvar höra till deltagarna i utbildningen (”utbildning av utbildarna”). Den nationella bästa praxis som identifierats bör diskuteras ytterligare och befrämjas. Den konsulära personalen bör göras medveten om den stödjande roll som civilskyddet och EU:s civilskyddsmekanism kan spela i samband med kriser. En första brainstorming – för sakkunniga på områdena konsulärt skydd och civilskydd, om konsulärt skydd i samverkan med civilskyddet i samband med kriser – om en EU-utbildning ägde rum den 14 februari 2011. I ett andra steg kommer kommissionen på grundval av de erfarenheter som vunnits att ta i beaktande att verka för kontinuerligt återkommande utbildningsmoduler.

3.2. Större rättssäkerhet på grundval av Lissabonfördraget

Beslut 95/553/EG om de diplomatiska och konsulära representationernas bistånd till Europeiska unionens medborgare antogs 1995 och trädde i kraft 2002. Enligt artikel 7 i beslutet ska beslutet ses över fem år efter ikraftträdandet.

Medlemsstaternas regler om konsulärt skydd uppvisar betydande skillnader och omfattningen av det konsulära skyddet skiljer sig åt från en medlemsstat till en annan. Skillnaderna kan försvåra samordning och samarbete mellan medlemsstaternas diplomatiska och konsulära myndigheter. Rättssäkerhet och förutsebarhet för EU-medborgare utomlands bör vara en huvudangelägenhet. Omfattningen av och villkoren för det konsulära skyddet för icke-representerade EU-medborgare bör förtydligas och förfarandena för samordning mellan medlemsstaternas diplomatiska och konsulära myndigheter bör förenklas.

Det nuvarande systemet för beviljande av penningförskott förutsätter ett omfattande samarbete. En medlemsstat som är beredd att ge en medborgare från en annan medlemsstat ett förskott måste som regel först begära tillstånd från den medlemsstaten. Den senare medlemsstaten är skyldig att betala ersättning till den förra, men kan i sin tur kräva ersättning från medborgaren. Medlemsstaternas penningförskott gäller i huvudsak små belopp (t.ex. för en flygbiljett hem eller ett hotellrum) och de beviljas som en sista utväg. I en på ömsesidig solidaritet grundad union kan samarbetet göras smidigare.

Kommissionen kommer att undersöka hur samarbetet kan förbättras på olika områden för att identifiera ytterligare exempel på bästa praxis (t.ex. i fråga om bistånd i fall som rör psykisk sjukdom, underåriga utan medföljande vuxen eller tvångsäktenskap eller bistånd under karantänperioder eller när det gäller legalisering av handlingar).

Mot den bakgrund som redovisas ovan har kommissionen för avsikt att inom tolv månader lägga fram lagstiftningsförslag om de samordnings- och samarbetsåtgärder som behövs för att främja det konsulära skyddet för icke-representerade EU-medborgare och om ekonomisk ersättning för konsulärt skydd i krissituationer[32]. I detta sammanhang kommer kommissionen även att ta tillhandahållandet av konsulärt bistånd till tredjelandsmedborgare som tillhör en EU-medborgares familj i beaktande.

På grundval av beslut 96/409/Gusp om införandet av provisorisk resehandling utfärdar medlemsstaternas diplomatiska och konsulära myndigheter en provisorisk resehandling till icke-representerade EU-medborgare vars pass har kommit bort, blivit stulet eller förstört eller för tillfället inte är tillgängligt. Vissa medlemsstater önskar förbättra säkerhetsdetaljerna i den provisoriska resehandlingen. Vissa tredjeländer finner det svårt att godta den nuvarande provisoriska resehandlingen för att den inte omfattar några biometriska kännetecken. En uppdatering av utformningen av den provisoriska resehandlingen kommer att tas i övervägande. En noggrann kostnads–nyttoanalys bör företas till stöd för övervägandena.

I syfte att öka rättssäkerheten kommer kommissionen att fortsätta att verka för införande av samtyckesklausuler (se punkt 2.2.2) i blandade avtal och bilaterala avtal. Den kommer även att överväga införande av materiella klausuler (t.ex. rörande tillträdet till personer som anhållits) och att föra diskussioner med medlemsstaterna om hur man ska kunna öka rättssäkerheten och göra artikel 23 i EUF-fördraget synligare visavi tredjeländer.

3.3. Åtgärder för att förbättra fördelningen av bördorna och optimera användningen av resurserna

3.3.1. I krissituationer

Kriserna under den senaste tiden i Nordafrika och Japan har visat vilka risker EU-medborgare kan utsättas för[33]. Icke-representerade EU-medborgare har rätt till skydd genom varje annan medlemsstats diplomatiska eller konsulära myndigheter på samma villkor som den medlemsstatens egna medborgare. Skyldigheten att tillhandahålla skydd gäller även i krissituationer. Eftersom EU-medborgarnas resande till tredjeland väntas öka under de kommande åren, kan behovet av skydd bli ännu större än idag. Detta kan ge upphov till en väsentlig börda för de medlemsstater som tillhandahåller bistånd. Kommissionen har slutfört en studie som befattar sig med frågan om ekonomisk ersättning för konsulärt skydd i krissituationer, särskilt vad beträffar åtgärder för evakuering av icke-representerade EU-medborgare. Studien visar bl.a. att de gällande reglerna om ersättning ofta inte tillämpas i praktiken. Medlemsstater har en tendens att låta icke-representerade EU-medborgare utnyttja evakueringsresurser gratis i samband med evakueringsinsatser (t.ex. lediga platser i flygplan)[34]. I syfte att säkerställa att icke-representerade EU-medborgare får samma bistånd som representerade EU-medborgare och att uppmuntra medlemsstater att spela en än mer proaktiv roll i samband med kriser (även sådana som inte berör deras egna medborgare) håller kommissionen på att undersöka hur man kan förenkla ersättningsförfarandena och främja synergier med befintliga instrument för ekonomiskt stöd.

En bättre fördelning av bördorna och bättre samordning skulle kunna uppnås genom upprättande (vid behov i samarbete med Europeiska utrikestjänsten och kommissionen) av EU-team med nationell konsulär personal som skulle tillhandahålla bistånd i krissituationer. Man bör undersöka om en sådan åtgärd är genomförbar och om den tillför något mervärde, samtidigt som man tittar på befintliga instrument i syfte att undvika överlappningar med befintliga strukturer. Ingen kris är den andra lik. Att på förhand med hjälp av kontinuerlig beredskapsplanering på fältet och i medlemsstatshuvudstäder som inbegriper icke-representerade EU-medborgare ta krisscenarier i betraktande förefaller dock vara av största betydelse för en effektiv krishantering. Medlemsstaterna håller på att bygga upp kapacitet för att lokalisera och informera konsulär personal och ge EU-medborgare tidig varning i krissituationer (t.ex. via sms-meddelanden eller e-post). Kommissionen finansierar för närvarande forskning på detta område. Sådana hjälpmedel kan väsentligt förbättra EU-medborgares säkerhet i tredjeland, men deras rätt till integritet och reglerna om uppgiftsskydd måste respekteras till fullo.

Ett mer effektivt utnyttjande av civilskyddsresurserna (inbegripet EU:s civilskyddsmekanism) kommer att bidra till att optimera användningen av de samlade resurserna och förbättra biståndet till EU-medborgare i samband med kriser. Åtgärder för att förbättra EU:s insatskapacitet vid katastrofer behandlas i kommissionens meddelande Förstärkning av den europeiska insatskapaciteten vid katastrofer: civilskyddets och det humanitära biståndets roll [35].

3.3.2. På fältet

I artikel 35 i EU-fördraget anges att medlemsstaternas diplomatiska och konsulära myndigheter och unionens delegationer ska bidra till att genomföra unionsmedborgares rätt till skydd inom ett tredjelands territorium enligt EUF-fördraget .

EU-delegationerna tillhandahåller redan sedan tidigare logistiskt stöd för konsulärt bistånd[36]. I artikel 5.10 i rådets beslut om hur Europeiska utrikestjänsten ska organiseras och arbeta[37] anges att unionens delegationer på medlemsstaternas begäran ska bistå medlemsstaterna i deras diplomatiska förbindelser och med att tillhandahålla konsulärt skydd till unionsmedborgare i tredjeländer på resursneutral basis. I artikel 13.2 i beslutet anges att unionens höga representant för utrikes frågor och säkerhetspolitik senast vid 2011 års utgång ska rapportera till Europaparlamentet, rådet och kommissionen om hur Europeiska utrikestjänsten fungerar. Rapporten ska bl.a. behandla det konsulära skyddet. EU-delegationerna skulle kunna bistå medlemsstaterna i större utsträckning än nu med att informera icke-representerade EU-medborgare om medlemsstaternas diplomatiska och konsulära myndigheters skydd.

4. SLUTSATSER

Utvärderingen av kommissionens handlingsplan 2007–2009 för ett effektivt konsulärt skydd i tredjeländer visar att det finns utrymme för ytterligare samordning och samarbete på området konsulärt skydd, till gagn särskilt för EU-medborgare som ställs inför problem utomlands och inte kan vända sig till sitt eget lands diplomatiska eller konsulära myndigheter. Medborgarna bör informeras om att de har rätt att vända sig till andra medlemsstaters ambassader eller konsulat. Kommissionen kommer att intensifiera sina ansträngningar för att göra EU-medborgare och andra berörda parter medvetna om denna rättighet, genom kommunikationsåtgärder riktade särskilt till medborgare som kan tänkas behöva ta rättigheten i anspråk. EU-medborgarna bör få hjälp snabbt i en krissituation.

Kommissionen kommer inom tolv månader att lägga fram lagstiftningsförslag om de samordnings- och samarbetsåtgärder som behövs för att främja det konsulära skyddet för icke-representerade EU-medborgare och om ekonomisk ersättning för konsulärt skydd i krissituationer[38]. Den kommer att föra diskussioner med Europaparlamentet, rådet, medlemsstaterna, Europeiska utrikestjänsten och alla andra berörda parter om de åtgärder som föreslås. I enlighet med artikel 25 i EUF-fördraget kommer kommissionen under 2013 att rapportera om de framsteg som uppnåtts, i samband med nästa rapport om EU-medborgarskapet. Icke-representerade EU-medborgares rätt till skydd genom varje annan medlemsstats diplomatiska eller konsulära myndigheter på samma villkor som den medlemsstatens egna medborgare är ett uttryck för en på ömsesidigt ansvar och ömsesidig solidaritet grundad union. Med beaktande av att Lissabonfördraget har trätt i kraft och att Europeiska rådet har antagit Stockholmsprogrammet[39] har unionen nu ett mandat att kraftigare förankra denna rättighet i praktiken.

[1] Konsulärt skydd är en stats tillhandahållande av stöd och bistånd till personer utomlands, antingen statens egna medborgare eller andra personer som staten har åtagit sig att bistå.

[2] KOM(2007) 767 slutlig.

[3] KOM(2010) 602 slutlig.

[4] KOM(2010) 603 slutlig.

[5] Stockholmsprogrammet – Ett öppet och säkert Europa i medborgarnas tjänst och för deras skydd (rådsdokument 17024/09, 2.12.2009, och EUT C 115, 4.5.2010, s. 1).

[6] Befolkningsdatabasen, avdelningen om turism. Uppgifterna omfattar semester- och affärsresor på mer än en dag.

[7] Världsturismorganisationen räknar med en betydande ökning i resandet under perioden 2010–2020.

[8] Ungefär 6 000 EU-medborgare uppehöll sig i Libyen (där 8 medlemsstater är representerade) vid inledningen av krisen. Den 9 mars 2011 var 1 345 EU-medborgare fortfarande kvar i landet. Sedan dess har medlemsstater försökt få åtminstone 52 EU-medborgare evakuerade. Minst 100 000 EU-medborgare (mestadels turister i Rödahavsområdet) uppehöll sig i Egypten (där 22 medlemsstater är representerade) vid inledningen av krisen. I Bahrain (där 4 medlemsstater är representerade) finns minst 8 800 EU-medborgare. I Japan (där alla medlemsstater utom Malta och Cypern är representerade) finns ca 37 000 EU-medborgare. Ungefär 2 700 EU-medborgare uppehöll sig i Haiti vid jordbävningen 2010. Askmolnet från vulkanutbrottet i Island under våren 2010 ledde till att mer än 100 000 flygningar ställdes in. Uppgifterna utgör uppskattningar som grundar sig på medlemsstaternas och kommissionens källor.

[9] Eurobarometer, mars 2010.

[10] Jfr domstolens dom av den 16 juni 1966 i mål 57/65, Lüticke, och domstolens dom av den 5 februari 1963 i mål 26/62, van Gend & Loos. I artikel 23 i EUF-fördraget anges inte (såsom i den motsvarande artikeln i EG-fördraget) att medlemsstaterna ska komma överens om de inbördes regler som behövs. I artikel 23 i EUF-fördraget anges istället rätt och slätt att medlemsstaterna ska vidta nödvändiga åtgärder.

[11] Jfr domstolens dom av den 20 september 2001 i mål C-184/99, Grzelczyk.

[12] Jfr domstolens dom av den 3 december 1992 i mål C-97/91, Oleificio Borelli.

[13] Se artikel 20 i EG-fördraget.

[14] EGT L 314, 28.12.1995, s. 73.

[15] EGT L 168, 6.7.1996, s. 4.

[16] Jfr artikel 17.2 i fördraget om Europeiska unionen (nedan kallat EU-fördraget ).

[17] Se artikel 16.3 i EU-fördraget.

[18] Se artikel 27 i EU-fördraget.

[19] Rådets beslut 2010/427/EU (EUT L 201, 3.8.2010, s. 30).

[20] Europaparlamentets resolution av den 25 november 2009 om kommissionens meddelande till Europaparlamentet och rådet om ett område med frihet, säkerhet och rättvisa i allmänhetens tjänst – Stockholmsprogrammet(http://www.europarl.europa.eu/sides/getDoc.do?type=TA&reference=P7-TA-2009-0090&format=XML&language=EN).

Europaparlamentets resolution av den 11 december 2007 om grönboken om diplomatiskt och konsulärt skydd av unionsmedborgarna i tredjeland(http://www.europarl.europa.eu/sides/getDoc.do?type=TA&reference=P6-TA-2007-0592&language=EN&ring=A6-2007-0454).I resolutionen från 2007 uppmanar Europaparlamentet kommissionen ”att (utöver sin skyldighet att vart tredje år rapportera om unionsmedborgarskapet i enlighet med artikel 22 i EG-fördraget) snarast lägga fram förslag till rådet om gemensamma begrepp och tvingande riktlinjer så att en gemensam standard i fråga om konsulärt skydd kan antas”. Vidare uppmanas kommissionen ”att intensifiera sina ansträngningar i fråga om kommunikation och information”, bl.a. på följande sätt: ”Ett enda europeiskt larmnummer bör inrättas och skrivas in i unionsmedborgarnas pass tillsammans med artikel 20 i EG-fördraget. Genom larmnumret ska varje unionsmedborgare kunna nå ett informationscentrum där denne kan få all nödvändig information i situationer då ett förfarande med konsulärt skydd kan bli aktuellt och framför allt få en förteckning med uppgifter om medlemsstaternas ambassader och konsulat som denne har rätt att vända sig till. Larmnumret skulle kunna administreras centralt i Bryssel”. Kommissionen uppmanas i resolutionen också ”att så snart Lissabonfördraget har ratificerats lägga fram ett förslag om ändring av beslut 95/553/EG för att där uttryckligen införa diplomatiskt skydd, identifiering och hemtransport av kvarlevor samt förenklade rutiner för penningförskott”.

[21] BE, BG, DE, EL, ES, FR, IT, CY, LV, LT, LU, MT, NL, AT, HU, PL, RO, SI, SE och UK.

[22] CZ, DK, EE, IE, PT, SK och FI.

[23] Jämförande studie av medlemsstaternas lagstiftning och praxis på området konsulärt skydd.

[24] Överenskommelse om transport av lik, Strasbourg 26.10.1973.

[25] Artikeln har följande lydelse: ”Efter vederbörlig anmälan till den mottagande staten kan ett av den sändande statens konsulat, såvida den mottagande staten ej motsätter sig det, fullgöra konsulära uppgifter i den mottagande staten för en tredje stats räkning.”.

[26] Åtgärderna i fråga grundar sig på artiklarna 20.2 c och 23 i EUF-fördraget (som behandlar skyddet för EU-medborgare i tredjeländer där den medlemsstat i vilken de är medborgare inte är representerad) och på artikel 35 i EU-fördraget, genom vilken även EU-delegationerna tilldelas en roll i genomförandet av artiklarna 20.2 c och 23 i EUF-fördraget, i samarbete med medlemsstaternas beskickningar.

[27] Se artikel 2.10 i rådets beslut 2007/779/EG, Euratom av den 8 november 2007.

[28] Stockholmsprogrammet – Ett öppet och säkert Europa i medborgarnas tjänst och för deras skydd (rådsdokument 17024/09, 2.12.2009, och EUT C 115, 4.5.2010, s. 1).

[29] Se fotnot 28.

[30] http://ec.europa.eu/consularprotection.

[31] Man kan ringa från hela EU till nummer 00 800 67 89 10 11, gratis. Man kan ringa från hela världen till nummer +32 2 299 96 96. På dessa nummer tillhandahålls allmän information om EU-medborgares rättigheter. Det rör sig inte om ”24/7-nummer”.

[32] Kommissionens arbetsprogram för 2011 (KOM(2010) 623 slutlig).

[33] Se fotnot 8.

[34] Så t.ex. fick ungefär 250 icke-representerade EU-medborgare hjälp i Haiti. Sammanlagt bistods ungefär 1 300 EU-medborgare där.

[35] KOM(2010) 600 slutlig.

[36] Se punkt 2.3.1.

[37] Rådets beslut 2010/427/EU (EUT L 201, 3.8.2010, s. 30).

[38] Kommissionens arbetsprogram för 2011 (KOM(2010) 623 slutlig).

[39] Stockholmsprogrammet – Ett öppet och säkert Europa i medborgarnas tjänst och för deras skydd (rådsdokument 17024/09, 2.12.2009, och EUT C 115, 4.5.2010, s. 1).