RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET om utvecklingen i fråga om konsumtion, tvättning och märkning av ägg

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

1. Sammanfattning och slutsatser

2. Inledning

3. Äggkonsumtionens utveckling

3.1. Ägg i skal och andra äggprodukter

3.2. Konsumtionen av konsumtionsägg uppdelad enligt produktionssystem

3.3. Saluföringskanaler

3.4. Producentpriser och detaljhandelspriser

4. Hygienlagstiftning och tvättning av ägg

4.1. Rådets beslut 1994/371/EG

4.2. Omarbetningen av lagstiftningen om livsmedelshygien (förslag till hygienlagstiftning)

4.3. Tvättning av ägg

4.3.1. Aktuellt läge

4.3.2. Utvecklingen i Sverige

5. Saluföring av konsumtionsägg

5.1. Direktivet för skydd av värphöns, registreringen av anläggningar

5.2. Saluföring av konsumtionsägg

5.2.1. Ägg som produceras i EU

5.2.2. Importerade ägg

6. Rekommendationer och förslag

1. Sammanfattning och slutsatser

Föreliggande rapport bygger på rådets uppmaning att granska trenderna inom äggkonsumtion samt frågor om ägghygien, äggtvättning och äggmärkning för identifiering av producent- och produktionssystem. I rapporten, som bland annat grundar sig på möten med särskilda expertgrupper och uppgifter som har samlats in från handelsorganisationer och medlemsstaterna, beskrivs konsumtions- och saluföringsmönstren för ägg som producerats med olika system. Rapporten har även som syfte att identifiera och lägga fram förslag till tänkbara åtgärder för anpassning av de gemensamma marknadsnormerna för ägg.

Rapporten innehåller följande slutsatser och rekommendationer:

1. Med tanke på bättre spårbarhet för ägg och bättre information till konsumenterna skall märkning av ägg med en särskiljande producentkod varigenom produktionssystemet kan identifieras genomföras från och med den 1 januari 2004 enligt bestämmelserna i förordning nr (EEG) 5/2001 om ändring av förordning (EEG) nr 1907/90.

2. För att underlätta kontrollen av äggförsäljningen på lokala marknader bör stämplingstvånget även gälla ägg som producenter säljer från sin egen produktion på dessa marknader.

3. Strikt övervakad tvättning av konsumtionsägg skall godkännas för en övergångsperiod på tre år för förpackningsanläggningar som den 1 juni 2003 har tillstånd för detta. Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet bör senast den 31 december 2005 ha utarbetat en omfattande vetenskaplig rapport om tvättning av konsumtionsägg.

4. Kommissionen kommer att främja kampanjer som förs av yrkesmässiga organisationer i syfte att informera konsumenterna om de nya bestämmelserna om märkning av ägg.

5. Kommissionen kommer att anpassa förordning (EEG) nr 1274/91, för att tillgodose tillräcklig flexibilitet, särskilt för små producenter när det gäller var äggen stämplas (på hönseriet eller på förpackningsanläggningen), och tilläggsgarantier för att förhindra bedrägerier inom handeln på producent-, förpackar- och grossistnivå.

6. Kommissionen kommer även att lägga fram förslag till ändringar i förordning (EEG) nr 1274/91 när det gäller koderna för identifiering av anläggningar (uppsamlings- och förpackningsanläggningar) och kommer att se till att överlappning undviks mellan handelsnormerna och framtida gemenskapsbestämmelser rörande hygien, särskilt i fråga om tillståndsgivning till sådana anläggningar.

2. Inledning

Den 19 december 2000 utökade rådet marknadsnormerna för ägg med en obligatorisk märkning av konsumtionsägg i gemenskapen med en producentkod som gör det möjligt att identifiera produktionssystemet.

I rådets förordning (EG) nr 5/2001 om ändring av förordning (EEG) nr 1907/90 om vissa marknadsföringsnormer för ägg [1] anges att denna bestämmelse skall gälla från och med den 1 januari 2004.

[1] EGT L 2, 5.1.2001, s. 1.

I samma förordning uppmanas kommissionen att lägga fram en rapport, i följande ordalag: "Kommissionen skall senast den 30 juni 2003 lägga fram en rapport för rådet om utvecklingen av äggkonsumtionen, om konsumenternas och konsumentorganisationernas önskemål, samt om frågor som gäller märkning av ägg och kontroller, åtföljd av lämpliga förslag.".

Rapporten skall ytterligare, enligt skäl 6 i den nämnda förordningen, ta upp frågan om "hur bestämmelserna om livsmedelshygien utvecklats, särskilt när det gäller tvättade ägg, samt om resultaten av förhandlingarna inom Världshandelsorganisationen".

Den 16 december 2002 nådde rådet politisk enighet om förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om särskilda bestämmelser för genomförandet av officiella kontroller av produkter av animaliskt ursprung, med vissa uttalanden från kommissionen införda i rådets protokoll. Kommissionen konstaterar särskilt att den, enligt förordning (EEG) nr 1907/90 som den ändrats genom förordning (EG) nr 5/2001, kommer att lämna en rapport till rådet senast den 30 juni 2003, tillsammans med lämpliga förslag. I rapporten skall särskilt förhållandet mellan hygienlagstiftning och lagstiftningen om saluföring av ägg behandlas, inbegripet identifieringskoder, tillståndsgivning till anläggningar och tvättning av ägg.

Föreliggande rapport är ett svar på dessa uppmaningar. Rapporten grundar sig bland annat på två expertgruppsmöten med företrädare för producenter samt handels- och konsumentorganisationer. Frågan om tvättning av ägg har även granskats tillsammans med experter och genom ett besök till Sverige. I denna rapport behandlas inte förhandlingarna inom Världshandelsorganisationen eftersom dessa fortfarande befinner sig på ett förberedande stadium.

3. Äggkonsumtionens utveckling

3.1. Ägg i skal och andra äggprodukter

Vid uppföljningen av konsumtionen av ägg som livsmedel används i huvudsak två kriterier:

a) Konsumenternas inköp av ägg.

b) Försörjningsbalanser.

Uppgifterna rörande hushåll gäller oftast ägg i skal och representerar därför endast en del av den totala äggkonsumtionen. Denna omfattar även inköp av äggprodukter, ägg som används som ingrediens i livsmedel och konsumtionen inom catering.

I försörjningsbalanserna beräknas den totala äggkonsumtionen genom att importen och exporten av ägg och äggprodukter adderas respektive subtraheras till och från (den uppskattade) produktionen av ägg, med beaktande av andra bruksändamål än som livsmedel (ägg för ruvning och teknisk användning, förluster, förändringar i beståndet).

Den totala konsumtionen av ägg som livsmedel i medlemsstaterna sedan 1986 (Österrike, Sverige och Finland sedan 1991) beräknad på grundval av försörjningsbalanser och uttryckt i kg per person framgår av tabell 1.

Genomsnittskonsumtionen per person i EU ser ut att ha varit rätt stabil sedan 1990 (mellan 12,5 och 13,5 kg). Denna stabilitet beror på att utvecklingen i de tre grupperna av länder har skilt sig åt. I vissa medlemsstater (Förenade kungariket, Spanien, Italien, Irland) kan man urskilja två perioder, nämligen följande:

- Före nittiotalets början: en sänkning.

- Under de senaste åren: en återhämtning av konsumtionen per person.

För den andra gruppen av länder kan man se en minskning av konsumtionen (Tyskland fram till nittiotalets början, Finland, mindre i Sverige), medan konsumtionen i den tredje gruppen (Nederländerna, Portugal och Italien) har ökat under de senaste åren.

En särskilt viktig faktor när det gäller den totala äggkonsumtionens utveckling i utvecklade länder är den ökande konsumtionen av snabbmat som i sin tur beror på de sociala trenderna (ökande andel enpersonshushåll och kvinnor som arbetar utanför hemmet). Av detta följer att äggprodukter och/eller livsmedel som innehåller ägg i allt högre grad ersätter användningen av ägg i skal inom hushåll och catering.

Det finns inte någon omfattande EU-statistik med tillförlitliga data, men trenden bekräftas av flera källor. Uppskattningarna för år 2000 tyder på att 20 % av alla konsumtionsägg bearbetas inom äggproduktindustrin. Denna andel förväntas stiga till över 30 % under de närmaste tio åren, i likhet med utvecklingen i USA där för närvarande en tredjedel av alla konsumtionsägg som produceras går till bearbetning.

3.2. Konsumtionen av konsumtionsägg uppdelad enligt produktionssystem

Parallellt med den ökande medvetenheten i centrala och nordvästra Europa i frågor rörande djurens välbefinnande har från och med sjuttiotalet efterfrågan på ägg som inte kommer från burhöns stadigt ökat, och äggproduktionssystemen har anpassats enligt dessa trender.

Inom ramen för de gemensamma marknadsnormerna för ägg behandlades redan så tidigt som 1985 (rådets förordning (EEG) nr 1831/84 och kommissionens förordning (EEG) nr 1943/85) harmoniserade kriterier, märkning och kontroll av "alternativa" produktionsmetoder (utehöns, frigående höns inomhus, höns i inredda burar).

Dessa produktionsmetoder definierades år 2001 som ett led i genomförandet av rådets direktiv 1999/74/EG om skyddet av värphöns, och från och med 2002 används följande tre kategorier:

- Utehöns.

- Frigående höns inomhus.

- Burhöns.

Utvecklingen av antalet hönor inom alternativa produktionsmetoder kan illustreras på grundval av uppgifter som medlemsstaterna har samlat in enligt bestämmelserna om marknadsnormer. Enligt tabell 2 ökade det totala antalet från cirka 10 miljoner år 1991 till 39 miljoner år 2002, dvs. från 3 till 14 % av alla hönor. I Förenade kungariket, Österrike, Irland, Danmark och Nederländerna är andelen över 20 %, medan Spanien, Grekland och Portugal inte har någon eller endast en liten andel frigående höns i kommersiella hönserier.

Inom detaljhandeln har ägg från utehöns och frigående höns inomhus högre andelar. Detta gäller särskilt i exporterande länder, såväl i Nederländerna som i Danmark och Österrike (nästan 50 %), där stormarknadskedjorna kraftigt har minskat på eller helt och hållet upphört med försäljningen av ägg från burhöns, antingen på eget initiativ och/eller genom påtryckningar från djurskyddsgrupper. Från Tyskland kommer vissa uppgifter om att andelen förpackade ägg med "särskilda saluföringsvillkor" [2] inom detaljhandeln har ökat med från 26 % årligen av totalförsäljningen 1998 till 39 % årligen 2000 (källa ZMP). För Förenade kungariket uppskattas att äggmarknaden fram till 2012 kommer att bestå av 50 % ägg från burhöns och 50 % ägg från alternativa produktionsmetoder, där 42 % står för ägg från utehöns och 8 % av ägg från frigående höns inomhus (källa EUWEP, expertgruppens möte i februari 2003).

[2] Produktionssystemen inbegriper organisk produktion, spannmålsfoder.

Marknaden för ekologiskt producerade ägg har liten betydelse. Enligt en undersökning som offentliggjordes år 2002 nådde andelen ekologiskt producerade ägg år 2000 upp till 1,3 % som genomsnitt i EU, med Danmark som ett betydande undantag med en andel på 15 % (se tabell 3).

Försäljningen av ägg från alternativa produktionssystem har år 2000 delvis minskat i vissa länder, till följd av en långsammare ökning av konsumenternas inkomster (källa ZMP).

3.3. Saluföringskanaler

Kommissionen har bjudit in företrädare för producenterna, handeln och konsumenterna till två expertgruppsmöten för att granska konsumtionstrenderna och frågor inom området saluföring av ägg (juli 2002 och februari 2003). Experterna uppmanades bland annat att lägga fram uppgifter om försäljnings- och inköpsmönster för konsumtionsägg. De inlämnade uppgifterna är tyvärr inte representativa för gemenskapen eftersom information endast erhölls från några medlemsstater (se tabellerna 4 a och 4 b).

De nedan anförda slutsatserna är därför giltiga endast för de medlemsstater som anges.

- Direkt försäljning från producenter till konsumenter utgör i regel inte mer än 10 %, utom i Österrike (ekologiskt producerade ägg och ägg från utehöns) och Tyskland. I Tyskland ändrades systemet för insamling av uppgifter från och med år 2003 och detta har resulterat i ett signifikant annorlunda mönster: direkt försäljning (hos producenten, dörr-till-dörr, lokala marknader) har minskat från nästan 50 % av alla hushåll till 22 %.

- Andelen producenter-förpackningsanläggningar varierar starkt beroende på medlemsstat (Spanien 99 %, Frankrike 35 % för ägg från burhöns) och produktionssystem (inga producenter-förpackningsanläggningar för ägg från utehöns/ekologiskt producerade ägg i Frankrike, men en andel på 30-85 % i Österrike).

3.4. Producentpriser och detaljhandelspriser

Expertgruppens uppgifter rörande detaljhandeln i upp till fem medlemsstater visar att ägg från frigående höns inomhus är i genomsnitt 60 % dyrare än ägg från höns i traditionella burar. Ägg från utehöns och ekologiskt producerade ägg kostar 95-150 % mer för konsumenterna. Dessa prisskillnader är lägre då lågprishandeln (ALDI osv.) blir alltmer engagerad i försäljningen av alternativt producerade ägg.

Prisskillnaderna står i kontrast till följande:

- Uttalanden från konsumentföreträdaren i expertgruppens möte i februari 2003 om att konsumenterna är beredda att betala 40 % mera för alternativt producerade ägg.

- Skillnaderna mellan produktionskostnaderna för ägg [3] i olika system är mindre än skillnaderna i detaljhandelns motsvarande priser, dvs. detaljhandelns marginaler är högre för alternativt producerade ägg.

[3] Med antagandet om att år 2000 var ett "genomsnittsår" för producenterna då de erhållna priserna gav nollvinst eller strax över.

4. Hygienlagstiftning och tvättning av ägg

4.1. Rådets beslut 94/371/EG

I rådets beslut 94/371 anges vissa särskilda hygienvillkor för utsläppande på marknaden av hönsägg inom följande kategorier: klass A-ägg, klass B-ägg som varken kylts eller konserverats och oklassificerade ägg. Beslutet gäller dock inte ägg som är avsedda för produktion av äggprodukter.

Beslutets huvudsakliga syfte är reglering av de kritiska stegen i kedjan för produktion och saluföring av ägg. Dessa steg är följande:

* Förvaring och transport.

Enligt beslutet måste äggen förvaras torrt, skyddade från direkt solljus och helst förvaras och transporteras vid en konstant temperatur.

* Leverans till konsumenten.

Enligt beslutet måste äggen levereras till konsumenten inom högst 21 dagar från värpningen. Dessutom gäller att den sista försäljningsdagen skall motsvara datum för minsta hållbarhet minus sju dagar.

Vissa av dessa bestämmelser har beaktats vid omarbetningen av gemenskapens existerande lagstiftning om livsmedelshygien, enligt det som beskrivs nedan.

4.2. Omarbetningen av lagstiftningen om livsmedelshygien (förslag till hygienlagstiftning)

Hygienpaketet är ett av nyckelelementen i vitboken om livsmedelssäkerhet som antogs av kommissionen i januari 2000. Detta paket består av fem rättsakter och kommer att bilda en enda öppen hygienpolitik som samlar, harmoniserar och förenklar EU:s hygienlagstiftning, som tidigare fanns i 17 separata direktiv. Resultatet är fem förslag till förordningar rörande livsmedelshygien, officiella kontroller och frågor kring djurens hälsa.

Lagstiftningsförfarandet för detta paket har framskridit väl, och paketet överlämnades den 24 juli 2000 till rådet och Europaparlamentet för antagande genom medbeslutandeförfarandet. Det fjärde förslaget antogs och offentliggjordes i december 2000. Dessutom nådde rådet i juni 2000 politisk enighet om det första förslaget och i december 2002 om det andra förslaget. Rådet enades dock om att inte anta någon gemensam ståndpunkt förrän det hade gjort tillräckliga framsteg i fråga om paketets övriga element (i första hand det tredje förslaget), för att försäkra elementens enhetlighet.

Huvudtanken vid omarbetningen av hygienreglerna, särskilt i fråga om de två första förslagen, är att livsmedelsaktörerna har det huvudsakliga ansvaret för säkerheten hos de livsmedel som de producerar. För att säkerställa detta krävs riskanalyser, kontrollprinciper (principerna om riskanalys och kritiska styrpunkter - HACCP) och efterlevnad av hygienreglerna. Detta stämmer överens med det internationellt godtagna synsättet enligt Codex Alimentarius. Enligt bestämmelserna skall hygienreglerna tillämpas på livsmedelskedjans alla nivåer, från primärproduktion till leverans till slutkonsumenten ("från bondgården till bordet").

Syftet med paketets första förslag (Hygien 1) är inrättandet av en gemensam hygienbas som alla aktörer bör respektera. Förslaget, som omfattar alla livsmedel som härrör från djur och växter, innebär att riktlinjer fastställs för god praxis inom livsmedelssektorerna så att aktörerna inom dessa sektorer får vägledning om livsmedelssäkerhet och genomförandet av HACCP-principerna. Förslaget medför även flexibilitet när det gäller livsmedelsföretag i avlägsna områden, traditionell livsmedelstillverkning och genomförandet av HACCP-principerna i små företag. Enligt förslaget bör alla livsmedelsföretag registreras hos den behöriga myndigheten.

Syftet med det andra förslaget (Hygien 2) är fastställandet av detaljerade hygienregler som bör följas av alla livsmedelsaktörer som hanterar livsmedel som härrör från djur (inbegripet ägg och äggprodukter). Förslaget omfattar obearbetade och bearbetade produkter som härrör från djur, men det omfattar även djurbaserade produkter som används vid tillverkning av sammansatta produkter med beståndsdelar som härrör från växter och bearbetade produkter från djur.

Det tredje förslaget (Hygien 3) innehåller särskilda regler för organisering av officiella kontroller av produkter som härrör från djur, dvs. av kött, blötdjur, fiskprodukter, mjölk och mjölkprodukter. Dessa regler gäller i tillägg till de allmänna regler som ingår i förslaget till en förordning om officiella kontroller av livsmedels- och fodersäkerhet. Syftet med det fjärde förslaget (Hygien 4) är att definiera åtgärder som bör vidtas för att förhindra spridningen av djursjukdomar via produkter som härrör från djur. Slutligen, för att fullborda paketet, finns ett separat femte förslag (Hygien 5) avsett att upphäva den befintliga lagstiftningen för ovannämnda områden.

De huvudsakliga bestämmelserna som påverkar äggsektorn finns i paketets två första förslag.

* På nivån för primärproduktion måste äggproducenterna anta god praxis och vidta åtgärder för att säkerställa att livsmedel och livsmedelsråvaror produceras under hygieniska förhållanden. Verksamheten måste bedrivas i enlighet med de allmänna hygienregler som är särskilt utarbetade för primärproduktion (Hygien 1, bilaga I) och, vid behov, i enlighet med de särskilda hygienregler som gäller för förvaring och transport av ägg (Hygien 2, bilaga II, avsnitt X, kapitel I). Verksamheten bör registreras hos den behöriga myndigheten.

* Genomförandet av HACCP-systemet blir obligatoriskt för alla efterföljande produktionssteg. Transportörer, förpackningsanläggningar och anläggningar för tillverkning av äggprodukter måste införa, genomföra och upprätthålla permanenta förfaranden som baserar sig på HACCP-principerna för att säkerställa att de produkter som de släpper ut på marknaden är säkra. Härvid kan dessa aktörer använda de riktlinjer eller kodex för god praxis som har utvecklats i syfte att få fram stödverktyg för den berörda verksamheten.

Aktörerna bör dessutom följa de allmänna och särskilda hygienreglerna.

* De allmänna hygienreglerna (Hygien 1, bilaga II) hänför sig till krav som framförallt gäller infrastrukturen och den utrustning som används inom alla livsmedelsföretag.

* De särskilda hygienreglerna (Hygien 2, bilaga III, avsnitt X, kapitlen I och II) innebär en förenkling av kraven enligt beslut 94/371/EG (se punkt 4.1) och direktiv 89/437/EEG om hygien och hälsofrågor rörande produktionen och utsläppandet på marknaden av äggprodukter.

- Allmänt taget kommer saluföringen av produkter som härrör från djur och som har producerats i gemenskapen endast att godkännas när produkterna helt och hållet har bearbetats vid anläggningar som är registrerade hos den behöriga myndigheten eller, där det är nödvändigt, som har godkänts av denna myndighet. Den verksamhet som utövas av transportörer, förpackningscentraler och anläggningar för tillverkning av äggprodukter kommer att bli föremål för ett tillståndsförfarande. Likaså kommer utsläppandet på marknaden av en produkt som härrör från djur och som hanteras vid en anläggning med tillståndsplikt att godkännas först när produkten är märkt med anläggningens tillståndskod. I utkastet till gemensam ståndpunkt som rådet antog i december 2002 om särskilda hygienregler anges att identifieringsmärkning inte behövs för ägg som berörs av kraven i förordning (EEG) nr 1907/90 rörande stämpling eller märkning. Detta innebär att registreringen och identifieringen av transportörer och förpackningscentraler fortsättningsvis omfattas av de gemensamma handelsnormerna.

- Specifikt taget bibehålls de allmänna kraven rörande förvaring och transport av ägg i förslaget (Hygien 2). Likaså bör leveransen av ägg till konsumenten fortfarande ske inom 21 dagar. Datum för minsta hållbarhet (bäst före-datum) definieras dock inte längre.

4.3. Tvättning av ägg

Enligt Europeiska unionens lagstiftning är det förbjudet att tvätta klass A-ägg avsedda att användas som livsmedel. Produktionen av färska klass A-ägg bör ske på ett sådant sätt att lämpligheten för användning som livsmedel säkerställs. Tvättade ägg bör nedklassas. Detta står i kontrast till synsättet i vissa tredjeländer, så som USA, Japan och Australien, där det är vanligt att tvätta ägg.

I medlemsstaterna är tvättning av konsumtionsägg vanligt endast i Sverige, eftersom konsumenterna där föredrar tvättade ägg. Även i andra medlemsstater så som Förenade kungariket och Italien anser vissa konsumenter att tvättade ägg är säkrare. Denna uppfattning har uppstått till följd av upprepade fall av matförgiftning som orsakats av äggburen Salmonella enteriditis och mediekampanjer i frågan. Den ökade användningen av alternativa system och således en högre marknadsandel av ägg från höns som inte hålls i bur kan leda till fler smutsiga ägg. Dessa smutsiga ägg bör nedklassas och säljas till ett lägre pris, vilket medför en inkomstförlust för producenterna. Detta förklarar det fortsatta intresset för äggtvättning.

I detta sammanhang bör äggets hinna uppmärksammas. Hinnan är ett organiskt skikt som täcker äggets hela yta. Under normala förhållanden och när goda hanteringsmetoder används skyddar hinnan ägget mot uttorkning och utgör en normal barriär mot de allmänna föroreningar som finns i floran på äggets yta. Äggets innehåll kan förorenas vertikalt om hönans äggstockar eller äggledare är infekterade och horisontellt om föroreningar så som fekalt material eller damm i redet tränger genom skalet in i ägget. Tvättning av ägg avhjälper inte vertikal överföring av föroreningar. I fråga om horisontell överföring av föroreningar utgör hinnan en naturlig barriär. Om ägget inte hanteras på rätt sätt kan skador på hinnan leda till att ägget blir svagare och att risken för förorening av innehållet ökar. Skador på hinnan kan bero på följande:

- förekomsten av vatten på skalet (kondensation som uppstår om ägg packas våta kan skada hinnan)

- järnhaltigt tvättvatten

- fekal förorening av skalet

- fysisk borstning för att avlägsna föroreningar

- högt tryck (till exempel vid tvättning) och dylikt.

Rengöring av ägg måste därför utföras mycket varsamt och försiktigt, för att undvika skador på den naturliga hinnan och följaktligen en försämring av äggkvaliteten.

4.3.1. Aktuellt läge

Enligt europeisk lagstiftning tillåts inte tvättning av klass A-ägg. I artikel 5.2 i kommissionens förordning (EEG) nr 1274/91 av den 15 maj 1991 om tillämpningsföreskrifter för förordning (EEG) nr 1907/90 om vissa handelsnormer för ägg [4] anges följande: "Ägg av klass A får varken före eller efter klassificering tvättas eller på annat sätt rengöras.". Det betyder att tvättade ägg måste nedklassas till klass B-ägg, trots att detta sällan tillämpas inom EU, med undantag av Sverige. Oviljan inom EU när det gäller att tillåta äggtvättning beror på risken för skador på hinnan (se ovan).

[4] EGT L 121, 16.5.1991, s. 11.

Enligt EU-lagstiftning sammanförs de nuvarande B- och C-klasserna till klass B, och från och med den 1 januari 2004 får klass B-ägg inte längre säljas som konsumtionsägg. Detta ger upphov till problem i Sverige där det är vanligt att tvätta ägg och vissa konsumenter föredrar att köpa tvättade ägg.

I länder där äggtvättning tillåts anses tvättningen inte utgöra någon större risk för äggen.

Med den moderna äggtvättningsutrustningen som numera används är tvättningen bättre kontrollerad än någonsin. I moderna kommersiella äggtvättningsmaskiner behandlas äggen varsammare.

Det kommersiellt vanliga förfarandet för äggtvättning kan delas upp i följande fyra steg.

1. Vätning

2. Tvättning.

3. Sköljning.

4. Torkning.

5. Därefter följer det normala förfarandet med klassificering och förpackning, dvs. den rutin som även följs vid anläggningar där äggen inte tvättas.

Tvättningskostnaden är inte tung för medelstora och stora förpackningscentraler, och innebär en obetydlig höjning av äggpriset. Kostnaderna uppskattas till 0,01 euro per tvättat ägg och kan anses vara försumbara när konsumenten är redo att betala.

4.3.2. Utvecklingen i Sverige

Tvättning av ägg har tillämpats i Sverige under de senaste fyrtio åren. De svenska konsumenterna föredrar tvättade ägg efter en informationskampanj med starka krav på tvättning från cateringsektorn, särskilt i fråga om sjukhus. Drygt 50 % av konsumtionsäggen tvättas i Sverige.

De svenska myndigheterna anhöll om tillstånd från Europeiska kommissionen att få fortsätta med tvättning av ägg avsedda för den inhemska marknaden. Kommissionen höll ett arbetsgruppsmöte i maj 2003, och den 5-6 juni 2003 besökte kommissionens företrädare Sverige, där de bistods av en högre expert inom området äggtvättning från Förenade kungariket. Vid besöket kunde man se äggtvättningsutrustning vid en anläggning och diskutera äggtvättning med företrädare för den behöriga myndigheten, inbegripet inspektörer från Livsmedelsverket som deltog under hela besöket. Besök avlades vid två äggförpackningscentraler, den ena med äggtvättning och den andra utan. De synpunkter som uttrycktes sammanföll med de åsikter som har kännetecknat debatten om äggtvättning. Äggproduktbranschen kräver rena produkter och även kläckerierna tvättar eller desinfekterar äggen. I Sverige motiveras tvättningen av konsumtionsägg med hänvisning till riskerna för att det finns parasiter, bakterier, virus, svamp, damm eller urat på skalet. I Sverige anses risken vara högre när värphöns flyttas från traditionella burar till golv eller till inredda burar, där hönsen har mer kontakt med strö, gödsel och mikroorganismer som finns i miljön. I Sverige anses även otvättade ägg leda till en korsförorening med andra livsmedel från äggskalet i kylskåp och när ägg hanteras. För närvarande förvaras konsumtionsäggen i Sverige vid en kontrollerad temperatur. Temperaturkontrollkedjan inbegriper producenter, transportmedel, förpackningsstationer, återförsäljare och handel fram till konsumenten. Äggen hålls vid en normtemperatur på 10-15°C.

Det finns för närvarande inte många äggförpackningsstationer i Sverige, hälften av dessa har inte äggtvättning. Den andra hälften tvättar äggen som sedan saluförs som klass B-ägg. Omtvättning av smutsiga ägg som redan har tvättats tillåts inte - detta är en viktig säkerhetsåtgärd.

Systemet fungerar i stort som de system som används i länder utanför EU där tvättning är rutin.

I själva tvättningsprocessen verkar äggen hanteras varsamt, och borstas endast försiktigt. Det förekom dock bristande information om tvättningens inverkan på äggskalets struktur och risken för skador på hinnan. Maskintillverkarna har i regel inte denna information eftersom äggtvättningsmetoderna anses vara säkra och väl etablerade i andra länder. Den andra förpackningscentralen som besöktes hade uppgifter om äggens hållbarhet (det totala antalet bakterier på skalet och i ägget, Haugh-talet och luftblåsans höjd) genom undersökningar som gjorts i samarbete med det svenska Institutet för livsmedel och bioteknik. Rekommendationer gavs dock om mer direkta metoder för utvärdering av tvättningens effekter på skalets kvalitet.

Vid de förda diskussionerna betonades att den behöriga myndigheten gav sitt starka stöd för fortsatt äggtvättning i Sverige. Vissa återförsäljare och institutionella köpare (exempelvis sjukhus) höll fast vid sin önskan om tvättade ägg, som de ansåg vara renare och säkrare. Det fanns farhågor om att otvättade ägg skulle kunna leda till att en del av dessa köpare övergår till att använda äggprodukter i stället för ägg i skal, och att denna marknad då kunde påverkas av lågprisimport från andra länder. Redogörelse gavs för förfaranden som Livsmedelsverket använder för inspektioner av förpackningsanläggningar. För närvarande är antalet äggtvättningsmaskiner vid anläggningar i Sverige endast cirka 4-5, men vid dessa anläggningar förpackas en stor andel av äggen. Cirka 95 % av produktionsindustrin använder ägg med vitt skal och endast 5 % använder ägg med brunt skal. Små mängder smuts syns bättre på vita än på bruna ägg.

Om organiserad äggtvättning inte tillåts leder detta till en stor frestelse för de svenska producenterna att tvätta äggen olagligt på gården, med användning av undermålig utrustning och otillräckliga skyddsåtgärder. Ett förbud mot olaglig tvättning är svårt att verkställa och frestelsen att tvätta äggen ökar sannolikt när smutskriterierna blir striktare och länderna rör sig mot produktionssystem utan burar där förstklassiga ägg är mer värdefulla men där sannolikheten för att äggskalen förorenas med smuts ökar.

Tekniskt sett borde således frivillig tvättning av konsumtionsägg tillåtas i Sverige genom ett tillfälligt undantag till de allmänna marknadsnormerna. De tvättade äggen bör uppfylla kriterierna för klass A-ägg och ha märkningen "tvättade ägg" på förpackningen. Undantaget bör begränsas till anläggningar som för närvarande redan tvättar ägg och omfattas av ett införande av mycket strikta normer och kontroller som inbegriper förhandsgodkännande av den utrustning som används. Detta synsätt baserar sig på tidigare undersökningar inom området och de resultat som kom fram vid besöket.

Ett länge anfört argument mot äggtvättning och dess godkännande i hela Europeiska unionen är att tvättning kan användas för att skyla över dålig djurhållning och dålig hygien på gårdar och förpackningscentraler. Äggtvättning borde endast tillåtas när mycket stränga normer införs på gårdar och förpackningscentraler. Eftersom dåligt utförd tvättning kan göra äggen mer sårbara bör endast verksamheter med rätt inställning till livsmedelshygien få tillstånd att tvätta ägg. Detta utesluter inte mindre aktörer.

5. Saluföring av konsumtionsägg

5.1. Direktivet för skydd av värphöns, registreringen av anläggningar

Genom direktiv 1999/74/EG fastställs särskilda krav för skydd av värphöns. Genom direktivet definieras miniminormer för olika produktionssystem och medlemsstaterna tillåts välja det eller de system som är lämpligast. Enligt artikel 7 i direktivet skall alla anläggningar som omfattas av direktivet registreras av medlemsstatens behöriga myndighet och tilldelas ett individuellt särskiljande nummer. Detta nummer kan användas för spårning av ägg som släpps ut på marknaden som livsmedel.

Registreringsförfarandet beskrivs i kommissionens direktiv 2002/4/EG av den 30 januari 2002 [5]. Medlemsstaterna har varit skyldiga att senast den 31 mars 2003 anta den lagstiftning som behövs för inrättandet av ett registreringssystem, registrering av alla anläggningar med minst 350 värphöns och tilldelning av en särskiljande kod för anläggningarna.

[5] EGT L 30, 21.1.2002, s. 44.

I maj 2003 sändes formella underrättelser enligt artikel 226 EG till 13 medlemsstater. Fram till den 17 juni 2003 hade endast fyra medlemsstater anmält fullt införlivande och två hade anmält delvis införlivande.

I direktiv 2002/4/EG definieras de uppgifter som krävs för registreringen. I direktivet fastställs också kodnumrets struktur, som skall bestå av en kod för produktionsmetoden så som den definieras i handelssnormerna (1 = utehöns, 2 = frigående inomhus, 3 = burhöns), en tvåsiffrig ISO-kod för medlemsstaten och en identifieringskod för anläggningen. Vad gäller det sista elementet kan medlemsstaterna fritt använda existerande registreringsnummer som redan används för andra ändamål.

5.2. Saluföring av konsumtionsägg

5.2.1. Ägg som produceras i EU

Detaljerade regler för stämpling av skalet på klass A-ägg med "en kod som anger ett särskiljande nummer för producenten varigenom det är möjligt att identifiera produktionssystemet" (artikel 7.1 a) skall fastställas i enlighet med det förfarande som anges i artikel 20 i rådets förordning (EEG) nr 1907/90, dvs. genom kommissionens tillämpningsförordning enligt förvaltningskommittéförfarandet.

Kommissionen kommer därför att lägga fram förslag till ändring i kommissionens förordning (EEG) nr 1274/91 om tillämpningsföreskrifter för förordning (EEG) nr 1907/90 om vissa handelsnormer för ägg.

Ändringsförslagen kommer att i fråga om användningen av producentkoden, angivelse av produktionssystemet och andra relaterade frågor att särskilt omfatta följande punkter:

- Producentkoden och andra angivelser på ägg:

Den producentkod som definieras i direktiv 2002/4/EG måste stämplas på äggen. Utöver denna obligatoriska kod skall det vara frivilligt med en fullständig angivelse av produktionsmetoden på äggen.

- En förklaring av producentkoden kan anges på förpackningens insida eller utsida.

- Den huvudsakliga frågan gäller var äggen stämplas - på gården eller vid förpackningscentralen. En uppenbar fördel med stämpling på gården är att äggen är klart identifierbara och senare "misstag" (bedrägerier) kan undvikas. Å andra sidan blir kostnaderna och hanteringsproblemen en betydande faktor vid mindre enheter. Dessutom omfattar stämpling på gården alla ägg, inte bara konsumtionsägg (80 % av den totala produktionen) och "dubbel" stämpling kommer även att förekomma (gård: kod, förpackningscentral: datum).

Det är därför lämpligt att överväga ett flexibelt system där det är tillåtet att stämpla antingen på gården eller förpackningscentralen. I det senare fallet bör tilläggsvillkor rörande särskiljande av de individuella producenterna fastställas. Detta motsvarar den ståndpunkt som de flesta företrädare i expertgrupperna uttryckte, där de olika grupperna fanns representerade och den utgör inte något hinder för användning och vidare utveckling av certifieringssystem som baserar sig på och främjar gårdsstämpling av ägg.

- I syfte att förbättra spårbarheten av ägg som säljs vid torghandel föreslås upphävande av det undantag enligt vilket producentens egen försäljning på lokala marknader inte omfattas av bestämmelserna i artikel 7.1 a. Erfarenheterna har visat att sådan försäljning i många fall inte begränsas till gårdens egen produktion, och de lokala myndigheterna har svårt att stoppa detta slag av bedrägerier. För att underlätta ett korrekt tillämpande av marknadsnormerna på lokala marknader föreslås därför följande:

- oklassificerade ägg som överförs från en förpackningscentral till en annan förpackningscentral skall alltid stämplas med producentens kod

- alla oklassificerade ägg i handeln mellan medlemsstaterna måste stämplas med producentkoden.

5.2.2. Importerade ägg

Stämplingstvånget för konsumtionsägg som saluförs i gemenskapen gäller även för importerade ägg. I artikel 7.1 b i rådets förordning (EEG) nr 1907/90 anges att kommissionen skall undersöka de märkningssystem som är gäller i exporterande tredjeländer.

Beroende på resultatet kan följande två typer av koder användas:

- Om det exporterande landets metoder anses uppfylla gemenskapens normer får de importerade äggen märkas med en särskiljande kod enligt artikel 7.1 a i förordning (EEG) nr 1907/90.

- Om däremot så inte är fallet skall de importerade äggen märkas med en särskiljande kod som anger ursprungsland och att typen av produktionssystem är obekant.

Kommissionens förordning om tillämpningsregler kommer att innehålla detaljerade regler för stämpling av importerade ägg.

Reglernas efterlevnad skall kontrolleras av de nationella behöriga myndigheter som har ansvaret för övervakning av efterlevnaden av relevanta regler för skydd av människors och djurs hälsa. EU:s veterinärslagstiftning i fråga om import av ägg i skal från tredjeländer är för närvarande ännu inte är helt harmoniserad. Det är medlemsstaternas uppgift att godkänna förpackningsstationer i EU-godkända tredjeländer från vilka ägg i skal kan importeras till respektive medlemsstat.

I tabell 6 finns en förteckning över tredjeländer från vilka ägg i skal importerades under åren 2000-2002. Huvuddelen av importen var avsedd för aktiv förädling. För vissa delar av importen under "normala" CIF-prissystem finns indikationer på att importen gäller annat än konsumtionsägg från höns (Mexico: särskilda patogenfria befruktade ägg, USA: kläckägg, Kina, Taiwan och Singapore: vaktelägg).

Kommissionen har därför skrivit till tio tredjeländer med begäran om information om äggklassificering och märkningsregler, kriterier för produktionsmetoder och de producentregister som används (Tjeckiska republiken, Ungern, Litauen, Polen, Norge, Schweiz, USA, Kanada, Israel, folkrepubliken Kina).

Fram till den 20 juni 2003 har svar kommit in från Tjeckiska republiken, Litauen, Schweiz och Israel.

Litauen och Israel har förklarat att deras export av ägg i skal till EU omfattar ägg för bearbetning. Schweiz har angett att ingen export av ägg till EU har registrerats för år 2002 och att det sannolikt inte kommer att förekomma någon handelsexport, på grund av att produktionskostnaderna är högre än i gemenskapen.

Producentregister förekommer i Schweiz och Israel. Litauen håller på att slutföra beredningen av ett förfarande för registrering av äggproducenter enligt direktiv 2002/4/EG och registret skall enligt planerna träda i kraft i juni 2003. I Schweiz (inga burhöns) och Israel måste konsumtionsägg stämplas med kod för ursprungslandet (CH) eller namn eller märkesnamn på det företag som innehar tillstånd (förpackningscentral) och viktkategori (Israel). Ingetdera land har stämplingsplikt rörande produktionsmetod eller producentkod.

Av den dokumentation som tills vidare har erhållits från fyra länder framgår att endast Litauen helt och hållet uppfyller kraven enligt artikel 7.1 b i förordning (EEG) nr 1907/90, förutsatt att landet senast den 1 januari 2004 genomför direktiv 2002/4/EG. Ytterligare information har begärts från Tjeckiska republiken rörande ett antal obesvarade frågor (typ av produktionsmetod och producentregister) samt från Ungern och Polen som inte har lämnat in några svar.

6. Rekommendationer och förslag

Efter att ha undersökt konsumtionstrender och frågor rörande ägghygien, äggtvättning och äggmärkning rekommenderar kommissionen att nedan uppräknade åtgärder vidtas.

1. I syfte att förbättra spårbarhet för ägg och informationen till konsumenterna skall märkning av ägg med en särskiljande producentkod varigenom produktionssystemet kan identifieras genomföras från och med den 1 januari 2004 enligt bestämmelserna i förordning nr (EEG) 5/2001 om ändring av förordning (EEG) nr 1907/90.

2. För att underlätta kontrollen av äggförsäljningen på lokala marknader bör stämplingstvånget även gälla ägg som producenter säljer från sin egen produktion på dessa marknader.

3. Strikt övervakad tvättning av konsumtionsägg skall godkännas för en övergångsperiod på tre år för förpackningsanläggningar som den 1 juni 2003 har tillstånd för detta. Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet bör senast den 31 december 2005 ha utarbetat en omfattande vetenskaplig rapport om tvättning av konsumtionsägg.

4. Kommissionen kommer att främja kampanjer som förs av yrkesmässiga organisationer i syfte att informera konsumenterna om de nya bestämmelserna för märkning av ägg.

5. Kommissionen kommer att anpassa förordning (EEG) nr 1274/91, för att tillgodose tillräcklig flexibilitet, särskilt för små producenter när det gäller var äggen stämplas (på hönseriet eller på förpackningsanläggningen), och tilläggsgarantier för att förhindra bedrägerier inom handeln på producent-, förpackar- och grossistnivå.

6. Kommissionen kommer även att lägga fram förslag till ändringar i förordning (EEG) nr 1274/91 när det gäller koderna för identifiering av anläggningar (uppsamlings- och förpackningsanläggningar) och kommer att se till att överlappning undviks mellan handelsnormerna och framtida gemenskapsbestämmelser rörande hygien, särskilt i fråga om tillståndsgivning till sådana anläggningar.

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

>Hänvisning till>

>Hänvisning till>