1.Inledning

I denna rapport beskrivs resultaten av utvärderingen av förordning (EU) nr 910/2014 om elektronisk identifiering och betrodda tjänster för elektroniska transaktioner på den inre marknaden (eIDA-förordningen). Enligt artikel 49 i förordningen ska kommissionen göra en översyn över förordningens tillämpning och särskilt utvärdera huruvida det är lämpligt att ändra förordningens tillämpningsområde eller dess särskilda bestämmelser, med beaktande av den erfarenhet som erhållits vid tillämpningen av förordningen samt den tekniska och rättsliga utvecklingen och marknadsutvecklingen. Vid behov bör rapporten åtföljas av lagstiftningsförslag.

Det medföljande arbetsdokumentet innehåller mer detaljerade uppgifter och analyser som stöder dessa resultat.

1.1.Ramen för eIDA

Genom eIDA-förordningen, som antogs 2014, bröt EU ny mark genom att införa en första gränsöverskridande ram för betrodda digitala identiteter och betrodda tjänster, som nu erkänns och respekteras globalt. Syftet med eIDA-förordningen var att ge alla EU-medborgare tillgång till offentliga tjänster i hela EU med hjälp av elektronisk identifiering (e-identifiering) som utfärdats i deras hemland. Den syftade till att öka förtroendet för elektroniska transaktioner på den inre marknaden genom att tillhandahålla en gemensam grund för ett säkert och sömlöst elektroniskt samspel mellan medborgare, företag och offentliga myndigheter, och därigenom öka effektiviteten hos offentliga och privata nättjänster, elektronisk affärsverksamhet och e-handel i EU. Genom förordningen upphävdes direktiv 1999/93/EG om ett gemenskapsramverk för elektroniska signaturer som i huvudsak endast omfattade elektroniska signaturer.

Såsom framgår av den rättsliga grunden för förordningen, artikel 114 i EUF-fördraget, var syftet att avlägsna befintliga hinder för den inre marknadens funktion genom att främja tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning, särskilt ömsesidigt erkännande och godtagande av e-identifiering, autentisering, underskrifter och relaterade betrodda tjänster över gränserna när så krävs för tillgång till och slutförande av elektroniska förfaranden eller transaktioner.

Innan förordningen trädde i kraft fanns det ingen heltäckande gräns- och sektorsöverskridande EU-ram för säkra, tillförlitliga och lättanvända elektroniska transaktioner som omfattade elektronisk identifiering, autentisering och betrodda tjänster. I kommissionens förslag (COM (2012) 238 final) av den 4 juni 2012 åtföljt av konsekvensbedömningen (SWD (2012) 135 final) fastställdes följande fyra allmänna mål:

•Att säkerställa utvecklingen av en digital inre marknad.

•Att främja utvecklingen av centrala gränsöverskridande offentliga tjänster.

•Att stimulera och öka konkurrensen på den inre marknaden.

•Att öka användarvänligheten (medborgare och företag).

Trots att förordningen uppfyller många av sina mål och har blivit en grundläggande del i att hjälpa den inre marknaden inom ett antal sektorer (t.ex. för finansiella tjänster samt för att möjliggöra tillgång till och vidareutnyttjande av data i administrativa förfaranden), har den ett antal begränsningar: Det finns ingen skyldighet att anmäla nationella system för e-identifiering, den omfattar en begränsad mängd attribut (delar av personuppgifter) som på ett tillförlitligt sätt kan lämnas ut till tredje part, den fokuserar på den offentliga sektorn och det saknas tydliga incitament för privata parter att använda nationell e-identifiering. Dessutom är det europeiska ekosystemet för e-identitet utspritt över olika nationella regelverk, olika nivåer för digital styrning, olika kulturer och fungerar i en kontext med varierande grad av förtroende för offentliga institutioner.

1.2.Bakgrund

Tillhandahållandet av digital identitet genomgår grundläggande förändringar. Enheter som banker, leverantörer av elektroniska kommunikationstjänster eller försörjningsbolag, som vissa enligt lag är skyldiga att samla in identitetsattribut, utnyttjar sina förfaranden för att fungera som tillhandahållare av verifierad identitet. Mellanhänder på internet, däribland viktiga sociala medieplattformar och webbläsare, fungerar som de facto grindvakter för digital identitet och erbjuder BYOI-lösningar (Bring your own Identity) som gör det möjligt för deras användare att autentisera sig på tredje parts webbplatser och tjänster genom att använda sina användarprofiler. Dessa praktiska lösningar kommer på bekostnad av förlorad kontroll över utlämning av personuppgifter och e-identifieringen frikopplas från en verifierad fysisk identitet vilket gör det svårare att begränsa bedrägeri- och cybersäkerhetshot. En stor majoritet av EU-medborgarna skulle vilja ha tillgång till en säker digital identitet som de skulle kunna använda för att få tillgång till onlinetjänster . Slutligen, även om det finns många olika åsikter om den digitala identitetens framtid, måste de nationella regeringarnas centrala roll i utvecklingen av ett långtgående ekosystem för digital identifiering vederbörligen beaktas.

Dagens användare förväntar sig en sömlös upplevelse på nätet, mobilapplikationer och lösningar med enkel inloggning som kan användas för onlinetjänster i den offentliga och privata sektorn och som omfattar all identifiering, från pseudonymiserad inloggning på en onlineplattform till säker identifiering för e-hälsa eller e-banktjänster. Säker identifiering online och utbyte av attributidentifierare blir allt viktigare i takt med att antalet identitetskänsliga och individanpassade tjänster ökar. Förmågan att identifiera sig digitalt kommer att bli en viktig faktor för social integration och tillhandahållandet av digital identitet blir en strategisk tillgång.

I sitt tal om tillståndet i unionen den 16 september 2020 tillkännagav Europeiska kommissionens ordförande kommissionens ambition att skapa en säker och tillförlitlig digital identitet för alla EU-medborgare: ”Vi vill ha regler som sätter människorna främst. (...) I förslaget ingår kontroll över våra personuppgifter, något vi fortfarande alltför sällan har i dag. Vi har ingen aning om vad som egentligen händer med våra uppgifter när vi i en app eller på en webbplats blir uppmanade att skapa en ny digital identitet eller då vi alltför lätt loggar in oss via en stor plattform. Därför kommer kommissionen inom kort att lägga fram ett förslag om en säker europeisk e-identitet. Ett id vi kan lita på och som alla invånare kan använda var som helst i Europa för att göra allt från att betala skatt till att hyra en cykel. En teknik där det är vi själva som kontrollerar vilka data som används och hur de används.”

Europeiska rådet instämde i kommissionens ambition och uppmanade i sina slutsatser av den 1–2 oktober 2020 kommissionen att senast i mitten av 2021 lägga fram ett förslag till ett europeiskt raminitiativ för digital identitet:

Europeiska rådet efterlyser ”en utveckling av ett EU-omfattande ramverk för säker offentlig elektronisk identifiering (e-identifiering) så att människor kan ha kontroll över sin identitet och sina uppgifter på nätet och få tillgång till offentliga, privata och gränsöverskridande digitala tjänster. Europeiska rådet uppmanar kommissionen att lägga fram ett förslag till ett initiativ om en europeisk digital identifiering senast i mitten av 2021.”

E-identifiering gör det möjligt för privatpersoner och företag att bevisa vem de är när de får tillgång till tjänster på nätet. Betrodda tjänster, såsom elektroniska signaturer, gör transaktioner på nätet säkrare, bekvämare och effektivare. eIDA-förordningen är den enda gränsöverskridande ramen för betrodd e-identifiering för fysiska och juridiska personer och för betrodda tjänster. Förordningen möjliggör gränsöverskridande erkännande av statlig e-identifiering för tillgång till offentliga tjänster, under förutsättning att e-identifieringen har anmälts inom ramen för eIDA. Den etablerar också en EU-marknad för betrodda tjänster som erkänns över gränserna med samma rättsliga status som traditionella likvärdiga pappersbaserade förfaranden.