EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 30.09.1998 
KOM(1998) 527 slutlig 
MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN 
TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET 
MIKROFINANSIERING OCH MINSKAD FATTIGDOM 

INNEHÅLL 
1. SYFTE MED DETTA MEDDELANDE 3 
2. ATT MINSKA FATTIGDOMEN - EN UTMANING 3 
2.1 MINSKAD FATTIGIX)M - POLITISKA RAMAR 4 
2.2 MINSKAD FATTIGIX)M - HUVUDSAKLIGA VERKSAMHETSOMRÅDEN 4 
3. MIKROFINANSIERINGENS ROM 5 
3.1 TENDENSER I GEMENSKAPENS STÖD TILL SPARANDE oni KREDITER 5 
3.2 MIKROFINANSIERING- NÅGRA DEFINITIONER 5 
3.3 MINSKAD FATTIGDOM OCH EKONOMISK BÄRKRAFT 7 
3.4 EKONOMISKT OCH SOCIOLOGISKT SAMMANI IANG 8 
3.5 JÄMSTÄLLDHETSFRÅGOR 9 
3.6 DE MIKROFINANSIELLA INSTITUTENS TILLVÄXT OCH UTVECKLING 11 
4. STÖD TILL MIKROFINANSIELL VERKSAMHET 11 
4.1 POLITISKA MÅL 11 
4.2 GYNNSAMT POLITISKT KLIMAT 12 
4.2.1 Makroekonomisk politik 12 
4.2.2 Den finansiella sektorn 12 
4.2.2.1 Nödvändiga förutsättningar för givarstöd 13 
4.2.2.2 Anknytningar till den kommersiella finansverksamheten 13 
4.2.2.3 De rättsliga ramarna 14 
4.2.2.4 Givarstöd 14 
4.2.3 Sund ekonomisk förvaltning och mikroföretagande 15 
4.2.4 Avskaffa ojämlikhet mellan könen 15 
4.3 ARBETET MED MIKROFINANSIELLA INSTITUT 15 
4.3.1 Identifiering 16 
4.3.2 Utvärdering 17 
4.3.2.1 Yttre faktorer 17 
4.3.2.2 Inre faktorer 18 
4.3.3 Genomförande - nyetableringar 19 
4.3.4 Genomförande - befintliga institut 19 
4.3.5 Genomförande - integrering i de kommersiella systemen 19 
4.3.5.1 Garantifonder 20 
4.3.5.2 Apexorganisationcr 20 
4.3.6 Genomförande - övervakning av verksamheten 21 
4.3.7 Utvärdering av verksamheten 21 
4.4 GEMENSAMMA NORMER FÖR GIVARSTÖD 22 
4.4.1 Finansiering genom givare - en försiktig start 22 
4.4.2 Strategier för givarstöd 23 
5. GIVARSAMORDNING 24 
5.1 INTERNATIONELL NIVÅ 24 
5.2 LLUROPEISKA UNIONEN - GEMENSKAPEN OCH MEDLEMSSTATERNA 25 
5.3 NATIONELL NIVÅ 25 
1. SYFTE MED DETTA MEDDELANDE 
Europeiska gemenskapen och medlemsstaterna har erkänt att 
mikrofinansiering, som huvudsakligen har utvecklats av icke-statliga 
organisationer, kan vara ett av flera viktiga medel i kampen mot 
fattigdomen. En central princip är att givarorganisationer stödjer 
utvecklingen av ekonomiskt bärkraftiga institut snarare än enskilda 
projekt. Dessa institut finns ofta inom den privata sektorn men stödet går i 
allmänhet via den offentliga sektorn. 
Antalet institutioner för mikrofinansiering har visserligen ökat avsevärt 
under senare år men arbetet med att etablera mikrofinansiering som ett 
bärkraftigt medel i kampen mot fattigdomen stöter på olika hinder av 
politisk och institutionell karaktär. Hjälp från KU och andra givare kan 
göra det lättare att övervinna dessa hinder. 
Det främsta syftet med detta meddelande är därför att på rådets begäran 
skapa enhetliga politiska ramar för gemenskapens 
mikrofinansieringsverksamhet och en grundval för samordningen med 
medlemsstaterna. Den politik som stakas ut i detta meddelande är därför 
av betydelse för både kommissionen och medlemsstaterna. 
Meddelandet är ett av flera dokument som behandlar olika aspekter av 
stöd till den privata sektorn. Det främsta syftet med detta dokument är inte 
att främja utvecklingen av den privata sektorn utan att utveckla 
mikro finansieringsverksamhetens möjligheter att nå de fattiga. Inte desto 
mindre överensstämmer det på avgörande punkter med de handlingslinjer 
som har antagits i de andra dokumenten. 
I del 2 beskrivs huvuddragen i den utmaning som fattigdomen utgör för 
gemenskapens utvecklingspolitik och dess genomförande. Därefter 
beskrivs de främsta inslagen i den politik och de instrument som står till 
kommissionens förfogande i kampen mot fattigdomen. I del 3 definieras 
mikro finansiering som ett nytt instrument för gemenskapen att bekämpa 
fattigdomen med. Denna del innehåller en genomgång av några av de 
faktorer som är till nytta i kampen mot fattigdomen och bidrar till de 
mikro finansiella institutens snabba ökning. En av de viktigaste 
angelägenheterna har varit att säkerställa att dessa institutioner förblir 
ekonomiskt bärkraftiga. I del 4 diskuteras hur gemenskapen och 
medlemsstaterna tillsammans med andra givare kan främja 
mikrofinansieringen. Viktiga frågor är behovet av att skapa gynnsamma 
politiska ramar, vilka typer av stöd som kan ges under institutens olika 
utvecklingsfaser och att gemensamma normer för givarstödet antas. I den 
sista delen behandlas frågan om givarsamordning på internationell, 
europeisk och nationell nivå. 
2. ATT MINSKA FATTIGDOMEN - EN UTMANING 
Fattigdomen är fortfarande det största problem som världen står inför fröts 
att en del länder har lyckats minska fattigdomen och förbättra de 
indikatorer som påvisar mänsklig utveckling. Mer än en fjärdedel av 
människorna i de mindre utvecklade länderna är fattiga. Mer än 1,3 
miljarder människor lever i armod och mer än hälften av dem går hungriga 
varje dag. 
Den allmänna uppfattningen bland givare är att det är viktigt med 
bärkraftig ekonomisk tillväxt för att fattigdomen skall kunna minskas, 
antingen genom ökad sysselsättning eller genom att medel för att förbättra 
samhällstjänsterna frambringas. Enligt FN:s utvecklingsprogram (UNDP) 
och Världsbanken har dock den tillväxttakt som uppnåtts inte varit 
tillräcklig för att förhindra ökad fattigdom, särskilt inte i de afrikanska 
länderna söder om Sahara. Det anses nu allmänt att det måste vidtas 
åtgärder så att den ekonomiska tillväxten kommer de fattiga till godo mer 
direkt, till exempel genom att sysselsättning och produktion stimuleras. 
Denna allmänna uppfattning stämmer också överens med den EU-politik 
som skildras i stora drag nedan. 
2.1 Minskad fattigdom - politiska ramar 
I fördraget om Europeiska unionen från 1992 (artikel 130u) anges kampen 
mot fattigdomen i utvecklingsländerna som ett av de tre målen. 
Resolutionen om fattigdomsbekämpning i utvecklingsländerna som antogs 
av rådet den 2 december 1993 på grundval av ett meddelande från 
kommissionen (KOM (93) 518 slutlig, av den 16 november 1993) innebar 
att frågan mer uttryckligen gavs hög prioritet. Det är väl känt att kvinnor i 
oproportionerligt hög grad finns representerade bland de fattiga. I rådets 
resolution om integrering av jämställdhetsfrågor i utvecklingssamarbetet 
(12847/95 (Presse 374) av den 20 december 1995) medges att det är en 
central fråga för utvecklingen att komma till rätta med den bristande 
jämlikheten och att det bör tas hänsyn till jämställdhetsfrågorna vid 
utformningen av all politik. Kravet att fattigdoms- och 
jämställdhetsfrågorna skall införlivas med den allmänna 
utvecklingspolitiken stärktes ytterligare med resolutionen om mänsklig 
och social utveckling (11913/96 (Presse 329-G) av den 22 november 
1996). I meddelandet till rådet om samarbete med AVS-ländema (Kom 
(97) 537 slutlig, av den 29 oktober 1997) koncentreras 
gemenskapspolitiken på nytt på sysselsättning som leder till ekonomisk 
tillväxt, minskad fattigdom och integrering i världsekonomin. 
Med dessa texter fastställs på ett enhetligt sätt principerna, målen, 
villkoren och huvuddragen i en politik för att minska fattigdomen inom 
ramen för utvecklingssamarbetet söm tar hänsyn till jämställdhetsfrågorna. 
Samtidigt understryks vikten av att stärka samordningen med 
medlemsstaterna på detta område. 
2.2 Minskad fattigdom - huvudsakliga verksamhetsområden 
Europeiska kommissionen har engagerat sig på följande 
verksamhetsområden i kampen mot fattigdomen: 
• Stöd till de sociala sektorerna. 
• Mikroprojektprogram. 
• Stöd till tryggad livsmedelsförsörjning. 
• Decentraliserat samarbete, även samfinansiering med icke-statliga 
organisationer. 
Denna verksamhet har finansierats via olika finansiella instrument - medel 
från Europeiska utvecklingsfonden som tilldelats nationella och regionala 
vägledande program, medel i samband med strukturanpassning 
(STABEX-medel, medel från strukturanpassningsfonder, motpartsmedel) 
samt medel för decentraliserat samarbete). 
Dessa verksamhetsområden kommer att förbli grundläggande i EU:s kamp 
mot fattigdomen men i kampen mot fattigdomen finns det utrymme för att 
utveckla nya verksamhetsområden som mikrofinansiering. 
3. MIKROFINANSIERINGENS ROLL 
3.1 Tendenser i gemenskapens stöd till sparande och krediter 
Det har funnits två parallella biståndsmodeller: 
• Kredit som en del i ett integrerat projekt. 
• Stöd till decentraliserade finansiella institut. 
En undersökning 1993 av 22 projekt i Asien och 33 i Latinamerika som 
genomfördes av gemenskapen visade att den första (projekt-) modellen 
dominerat. Det gjordes en uppskattning att 35 % av medlen hade anslagits 
till krediter (dvs. 272 miljoner ecu) som en del i större projekt. Den första 
modellen hade varit dominerande i AVS-ländcrna enligt en nyligen utförd 
utvärdering av sparande och krediter på landsbygden i 60 AVS-länder 
men från 1994 har det skett en gradvis utveckling mot den andra (institut-) 
modellen. I sin databas hittade utvärderarna ungefär 40 exempel på den 
andra modellen i AVS-länder, omfattande tilldelningar på cirka 90 
miljoner ecu. 
Den rådande uppfattningen bland givare och praktiskt verksamma ger stöd 
åt den andra modellen. Det finns en internationell enighet kring 
uppfattningen att mikrofinansiella institut är mer bärkraftiga än 
kreditinslag i större projekt och all givare bör stödja utvecklingen av 
sådana institut. 
3.2 Mikrofinansiering - några definitioner 
Det finns ett brett spektrum av verksamheter som inbegriper finansiering 
på mikronivå i de olika geografiska områden där Europeiska unionens 
utvecklingsorgan är verksamma. 
Följande definitioner har fastställts för detta meddelande: 
• 
• "Mikroföretag" avser produktiv verksamhet i den informella sektorn, 
oavsett om denna verksamhet gäller produktion eller distribution av 
varor eller att tillhandahålla tjänster. Ett typiskt mikroföretag i AVS-
ländema sysselsätter färre än 5 personer, som vanligen är 
familjemedlemmar, och har fasta tillgångar som värderas till mindre än 
10 000 USD. Mikroföretagarna behöver finansiella tjänster för att 
bygga upp sin verksamhet. 
"Mikrokredit" avser enbart långivning. Lånen är vanligtvis små, 
mindre än 1 000 USD. Dessa lån används ofta för att starta eller utöka 
verksamheten i mikroföretag. En del låneinstitut började med att ge 
krediter och utökade sedan sina tjänster till att omfatta sparande. 
"Mikrofinansiering" är en beskrivning av en rad olika finansiella 
tjänster (t. ex. sparande, krediter och" försäkringar) som tillhandahålls. 
Sparandet sker med små, regelbundna insättningar. Lånen är också 
små. Det första lånet kan vara så litet som 50 USD, beroende på 
institutet och dess kunder. Sköts återbetalningarna kan det leda till 
större lån eller tillgång till andra tjänster. 
• Ett **mikrofinansiellt institut" har kunder, män och kvinnor, som 
mestadels kommer från fattiga hushåll och är egna företagare eller 
sysselsatta i mikroföretag. Det tillhandahåller olika former av tjänster 
som passar kundens behov. Ett begränsat utbud av icke-finansiella 
tjänster (t. ex. affärsrådgivning) kan också ingå. Alla tjänster 
tillhandahålls kontinuerligt.,Instituten har möjlighet att bli ekonomiskt 
livskraftiga inom rimlig tid och få betydande räckvidd. 
Vanliga banker har i allmänhet inte varit intresserade av småsparande och 
smålån och åtar sig inte mikrofinansiering direkt1. Personalen har inte de 
ekonomiska och sociala kunskaper som krävs. För det mesta behövs 
institut som finns närmare de fattiga och underlättar kontakterna eller 
agerar mellanhand. I dessa institut knyts förståelse av den sociala 
kontexten samman med konventionella ekonomiska och finansiella 
överväganden. Flera olika slags institut har utvecklats till mikrofinansiella 
institut. Det kan röra sig om spar- och kreditinstitut, lokala 
sammanslutningar, kreditkassor, icke-statliga organisationer och roterande 
Det finns ett fåtal affärsbanker som framgångsrikt driver mikrofïnahsieringsprogram. Bank Rakyat 
Indonesia är ett exempel men där är systemet skilt från den vanliga bankverksamheten. 
eller icke-roterande institut2. Ibland kan det röra sig om institut inom den 
mer formella sektorn som en postsparbank eller en jordbrukskassa. 
Enligt Världsbanken finns det för närvarande flera tusen sådana 
mikrofinansiella institut. 
3.3 Minskad fattigdom och ekonomisk bärkraft 
Mikrofmansiella institut har framför allt utvecklats av icke-statliga 
organisationer och de har blivit ett viktigt, och relativt nytt, inslag i 
kampen mot fattigdomen. Många av de praktiskt verksamma är medvetna 
om att de fattiga redan sparar i icke-finansiell form, t. ex. i boskap och 
träd, och anser att finansiella tjänster för sparande är viktigare än krediter. 
Det främsta syftet med mikrofinansiering är därför att ge de fattiga 
ekonomiskt bärkraftiga möjligheter att spara. Eftersom de fattiga är i 
behov av en rad tjänster utvecklas även andra finansiella tjänster som t. ex. 
försäkringar. Genom att sparande bland de fattiga mobiliseras kan krediter 
erbjudas för en rad olika produktiva verksamheter. Säkerhet för lånen 
ställs på olika sätt3. Efterhand som återbetalningarna sker kan 
människorna ta större lån och därmed gradvis ta sig ur fattigdomen. 
De som organiserar de mikrofinansiella instituten försöker vanligtvis 
uppnå två mål: att nå ut till en större grupp fattiga och bevara sin 
ekonomiska bärkraft. Dessa två mål kan inte alltid förenas utan 
spänningar. Småskaligt sparande och småskaliga lån kan vara ett effektivt 
sätt att nå ut till de fattiga men det har ofta skett en glidning bort från de 
fattiga i takt med att institutionen har strävat efter ekonomisk bärkraft. 
Att ha två olika mål måste inte oundvikligen leda till en glidning bort från 
de fattiga. De mikrofinansiella instituten försöker utöka sin kundkrets 
genom att utveckla nyskapande produkter för ett större antal kunder och 
genom att ta ut skäliga avgifter för sina tjänster. De försöker göra det 
lättare att nå människor som hittills har varit utestängda från finansiella 
tjänster. 
Detta är en stor grupp av potentiella kunder som består av fattiga, kvinnor, 
ungdomar och äldre med olika behov. Genom att skapa en marknad för 
finansiella tjänster bland dessa förbisedda grupper och hantera de 
kostnader det innebär att tillhandahålla tjänster kan de mikrofinansiella 
instituten med tiden dra till sig stöd från de kommersiella låneinstituten. 
På detta sätt försöker de säkerställa sin ekonomiska bärkraft. 
Det finns ett flertal roterande eller icke-roterande institut som Arisan i Indonesien, Paluwagan i 
Filippinerna, Chit fund i Indien, Sittu i Sri Lanka, Ho i Vietnam, Jia i Kina, Esusu i Nigeria och 
Djanggi i Kamerun. Termerna "roterande" och "icke-roterande" anger på vilket sätt deltagarna får 
tillgång till medlen. 
Det mest berömda exemplet kommer från Grameen Bank som var först med idén att använda sig av 
grupptrycket inom en krets av fem låntagare. Andra institutioner har utvecklat egna sätt att få säkerhet 
för lånen som är anpassade till den lokala kulturen. 
På grund av svårigheterna att få tillgång till konventionella finansiella 
tjänster,4 anser de fattiga att tillgången till dessa tjänster är viktigare än 
kostnaderna för dem. Dessa kunder är villiga och kapabla att betala för 
finansiella tjänster som passar deras behov. Även om räntan är satt för att 
täcka hela kostnaden för låneverksamheten är kostnaderna för dessa 
tjänster mindre än för krediten hos penningutlånare. 
Att tillhandahålla finansiella tjänster till fattiga är en verksamhet som till 
sin natur är förbunden med större kostnader (till exempel många små 
sparkonton i avlägsna, glest befolkade landsbygdsområden i stället för ett 
fåtal stora lånekonton i tätorter). De mikrofinansiella instituten måste 
därför försöka skära ner på kostnaderna även när de ökar sin räckvidd. Ett 
sätt att göra detta är förstås att genom en god ekonomisk förvaltning av 
institutet försöka skära ner på kostnaderna där det är möjligt. Ett annat sätt 
är att utveckla alternativa finansiella tjänster som svarar mot kundernas 
behov. Genom att ett större antal fattiga människor nås kan den 
sammanlagda kostnaden minskas på så sätt att de allmänna 
omkostnaderna utgör en proportionerligt mindre del av de sammanlagda 
kostnaderna för tjänsterna. En del svåra beslut kanske också måste fattas, 
som till exempel att man avstår från att tillhandahålla tjänster till några 
grupper som är svåra att nå tills institutionen har en stabilare ekonomisk 
grund. 
Mikrofinansiella institut kan nå många utestängda grupper och ändå förbli 
ekonomiskt livskraftiga men undersökningar har visat att även om de når 
människor under fattigdomsstrecket, når de inte de allra fattigaste 10-15 
procenten av befolkningen (de saknar ekonomiska resurser). Behoven hos 
de allra fattigaste kommer även fortsättningsvis att uppfyllas i huvudsak 
genom icke-finansiella tjänster (t. ex. stöd från den sociala sektorn). 
Många mikrofinansiella institut försöker utveckla alternativa finansiella 
tjänster som svarar mot de allra fattigastes behov. 
Det erkänns mer och mer att regeringar och givare som har som mål att 
stödja utvecklingen av mikrofinansieringen för att minska fattigdomen bör 
ge politiskt stöd till de mikrofinansiella institutens bärkraft. Problemet har 
varit att få ingående kunskap om vilken effekt vissa typer av statliga 
medel och givarbistånd har på bärkraften. De som för närvarande anses 
vara de bästa metoderna beskrivs i del 4. 
3.4 Ekonomiskt och sociologiskt sammanhang 
För att mikrofinansieringsprogrammen framgångsrikt skall kunna minska 
fattigdomen måste det finnas ekonomiska möjligheter, om än små, som 
lokalbefolkningen kan utnyttja. Dessa möjligheter finns inte alltid på 
Informella finansiella tjänster förekommer på många ställen. Vanligtvis leder de inte till en varaktig 
höjning av inkomsterna för ett stort antal människor men det finns i västafrikansk Utteratur exempel 
på entreprenörer som under någorlunda lång tid har finansierat tillväxten hos relativt storskaliga 
företag genom roterande institut. I allmänhet är syftet med de informella finansiella tjänsterna att de 
ska finansiera konsumtion och sörja för skolavgifter och sjukförsäkringar. 
landsbygden där de flesta fattiga människor bor. Det har konstaterats att 
landsbygdsbefolkningens sparade medel ofta investeras i städerna där 
avkastningen är bättre. Mikrofinansieringsprogrammen är kanske inte 
framgångsrika i avlägsna och mycket glest befolkade landsbygdsområden 
där människorna är mycket fattiga och infrastrukturen när det gäller 
transport och andra förbindelser med städerna är dålig. Andra metoder för 
att minska fattigdomen, som till exempel förbättringar av den sociala 
infrastrukturen, däribland landsvägar, kan vara bättre lämpade under dessa 
omständigheter. Alternativt måste kanske mikrofinansieringsprögrammen 
leda till att andra ekonomiska instrument utvecklas, till exempel 
försäkringar mot jordbruksrisker, för att de ska bli framgångsrika i sådana 
områden. 
Mikrofinansiering verkar vara en metod som är särskilt framgångsrik i 
samhällen där det råder stort socialt förtroende. (Att välja kvinnogrupper 
verkar öka detta. Jämställdhetsfrågor behandlas nedan.) Institutionella 
arrangemang med smågrupper av sparare bygger på sådana förtroendefulla 
relationer. 
Det saknas full insikt i många andra sociala och kulturella aspekter. Den 
kulturella inställningen till pengar och sparande, hur den sociala 
kontrollen fungerar lokalt och de lokala sedvänjorna är faktorer som det är 
nödvändigt att ha ordentlig insikt i och att ta hänsyn till vid uppbyggnaden 
av ett framgångsrikt program. De mikrofinansiella institutens metod är att 
se till att de lokala organisatörerna har nära anknytning till den lokala 
situationen och att det finns utrymme för flexibla förfaranden. Detta 
fungerar väl när mikrofinansieringsverksamheten håller på att byggas upp 
men kan orsaka problem senare när instituten har växt och skall försöka 
hantera ett skiftande kundunderlag och ge sina kommersiella partner 
upplysningar om företagsledningen. 
Relativt lite forskning har gjorts kring ovanstående faktorer i jämförelse 
med institutionella undersökningar av framgångsrika program så det 
återstår en hel del arbete innan man vet vilka faktorer som gör dem 
effektiva. Vidare forskning bör inbegripa: • 
• Marknadsundersökningar (Vad behöver de fattigaste?) 
• Operationsanalys (Hur täcks deras behov bäst?) 
• Social forskning (Attityder och beteenden som är relevanta för sektorn, 
geografiska betingelser, det sociala förtroendets betydelse.) 
3.5 Jämställdhetsfrågor 
För att på ett effektivt sätt nå de människor som befinner sig under 
fattigdomsstrecket måste mikrofinansieringsinstituten uppmärksamma 
jämställdhetsfrågorna, det vill säga ta hänsyn till både mäns och kvinnors 
behov och begränsningar vid utformning och tillhandahållande av 
finansiella tjänster. 
• För att bättre samla insatserna mot fattigdom har många institutioner lagt 
tonvikten på kvinnor som målgrupp. Detta kan till viss del motiveras. 
Traditionella motiv för kvinnor som målgrupp 
• Fler kvinnor än män är fattiga och de är i allmänhet fattigare än männen. 
• De förfogar oftast över små, kontanta medel och vill inte göra stora och riskfyllda 
investeringar. 
• Kvinnor ansvarar oftast för familjen, så effekterna av den minskade fattigdomen 
tenderar att få större genomslagskraft än när män får tillgång till tjänsterna. 
Eftersom familjens välfärd är kvinnornas angelägenhet är de mer benägna att spara än 
att ge sig in i överdriven konsumtion (t. ex. av alkohol). 
Kvinnor har mer begränsad tillgång till finansiella tjänster än män, vanligen för att de 
saknar mark eller säkerheter. Därför är de mycket noggranna med att säkra sin tillgång 
till krediter genom att betala tillbaka tidigare lån. 
Kvinnor kan arbeta mycket effektivt i små grupper så det sociala förtroendet stärks 
ytterligare om kvinnor väljs som målgrupp. 
Öm dessa motiv för kvinnor som målgrupp är allmängiltiga är en öppen 
fråga men de som organiserar mikrofinansiella institut verkar ha denna 
uppfattning om kvinnornas roll. Exakt vilken roll jämställdhet spelar för 
mikrofinansieringen debatteras fortfarande. Den viktiga frågan är huruvida 
dessa antaganden kommer att visa sig användbara för organisatörerna när 
den mikrofinansiella verksamheten ökar och kvinnors svårigheter att fa 
tillgång till krediter och att göra större investeringar minskar. 
Många mikrofmansiella institutioner har ofta kvinnor som målgrupp men 
de undviker medvetet att uteslutande inrikta sig på kvinnor. När männen 
nekas tillgång till finansiella tjänster lägger de beslag på kvinnornas lån 
och det finns risk för att våldet mot kvinnorna ökar. Männens ekonomiska 
disciplin kan också förbättras när de måste gå via sina hustrur för att få 
tillgång till krediter. 
En metod som bygger på större medvetenhet om jämställdhet är att 
tillhandahålla differentierade tjänster som svarar mot mäns respektive 
kvinnors behov. Avbetalningsköp kan till exempel göra det möjligt för 
män och kvinnor att betala större ägodelar. Andra institutioner utvecklar 
sjukförsäkringar, livförsäkringar, livförsäkringar med efterlevandeskydd 
osv. 
Mikrofinansiella tjänster som passar kvinnors behov 
Små lån. 
Snabb tillgång till lån (godkännande inom en vecka). 
10 
• Flexibla återbetalningsplaner, regelbundna och täta återbetalningar på ett litet 
förstagångslån. 
• Säkerheter i form av saker som kvinnor sannolikt äger, t. ex. smycken (i andra fall 
gruppsäkerheter). 
• Små sparkonton. 
• Rutiner för kreditutbetalningar och sparinbetalningar som passar kvinnornas tider och 
deras ökade behov av fysisk trygghet. 
3.6 De mikrofinansiella institutens tillväxt och utveckling 
Mikrofinansieringsverksamheten har ökat avsevärt under detta årtionde. 
Enligt Världsbankens uppskattning ökar lån och sparande med 30 % per 
år, en ökning som genereras av att alltfler institutioner etableras. 
Visserligen finns det uppenbara risker med den snabba ökningen av nya, 
oreglerade institut men en stor del av ökningen sker hos dç redan 
etablerade instituten. 
Givarna har i sitt stöd till utvecklingen av mikrofinansieringen i allt högre 
grad inriktat sig på att underlätta en överbryggning av klyftan mellan de 
kommersiella finansiella tjänsterna och dessa mikrofinansiella institut. 
Detta har lett till en institutionell utveckling av själva 
mikrofinansieringsorganisationerna och till ett sökande efter nya idéer för 
mikrofinansiella tjänster som lockar den storskaliga, formella finansiella 
sektorn att engagera sig i mikrofinansiering. En del givare har utvecklat 
nyetableringsprogram som är inriktade på att skapa nya mikrofinansiella 
institutioner medan andra har engagerat sig i utvecklingen av etablerade 
institutioner. 
4. STÖD TILL MIKROFINANSIELL VERKSAMHET 
4.1 Politiska mål 
Det övergripande målet i EU:s utvecklingspolitik är att främja en hållbar 
och rättvis ekonomisk utveckling. Häri ingår tre viktiga aspekter: 
• Att minska fattigdomen. 
• Att främja den ekonomiska tillväxten. 
• Att säkerställa att utvecklingen är hållbar. 
Det finns ett flertal handlingslinjer och instrument som EU kan använda 
för att minska fattigdomen, både indirekt och direkt. Mikrofinansiella 
institutioner är ytterligare ett erkänt instrument som uppfyller alla tre 
aspekter av EU:s målsättning. 
11 
EU:s stöd till de mikrofinansiella instituten behöver enhetliga, politiska 
ramar och gemensamma normer för givarna när det gäller. Dessa faktorer 
behandlas i följande avsnitt. 
4.2 Gynnsamt politiskt klimat 
Det krävs ett gynnsamt politiskt klimat för att mikrofinansieringen skall 
kunna växa och frodas5. EG och medlemsstaterna bör därför noggrant 
bedöma det politiska klimatet och samarbeta för att lösa en del av de 
problem som hindrar mikrofinansieringens utveckling6. Ett meddelande 
om utveckling av den privata sektorn i AVS-länderna håller också på att 
sammanställas. I det vidareutvecklas en del av de synpunkter som tas upp 
i detta avsnitt om stöd till mikrofinansiering och mikroföretag. 
Ramarna för den makroekonomiska politiken och andra policyfrågor som 
påverkar mikrofinansieringssektom bör diskuteras på hög nivå med de 
statliga förvaltningarna. Givare som har överblick över sektorn och de 
makroekonomiska frågorna bör engageras i detta. 
Ett gynnsamt klimat består av flera olika faktorer som behandlas i de 
följande avsnitten. 
4.2.1 Makroekonom isk politik 
Den informella sektorn växer i allmänhet snabbast i mindre utvecklade 
länder och är speciellt betydelsefull när det gäller att skapa arbetstillfällen. 
Det finns mycket som hindrar de enskilda småföretagen och 
mikroföretagen från att växa, däribland kreditbegränsningar, och dessa 
företags bärkraft är också en viktig angelägenhet. Mikrofinansiering kan 
visserligen bidra till att lösa problemen med dessa kreditbegränsningar 
men olämplig makroekonomisk politik kan skapa ogynnsamma 
förhållanden för den mikrofmansiella utvecklingen (t. ex. höga räntor). 
Makroekonomisk politik bör uppmuntra utveckling i den privata sektorn i 
stort och fungera som ett medel för att uppnå rättvis ekonomisk tillväxt. 
Den bör också främja ett klimat som är gynnsamt för sparande och 
investeringar på alla nivåer och för utveckling av mikroföretag. 
För närvarande sker ett fåtal transaktioner inom mikrofinansieringen men 
deras andel ökar jämfört med ländernas ekonomi som helhet. Det vore 
därför förhastat att (under 1998) vara alltför försiktig när det gäller 
utvecklingen av den mikrofmansiella sektorn och dess eventuella effekter 
på förvaltningen av makroekonomin. 
5 Mikrofinansiering kan överleva en kort tid som isolerad företeelse i ett ogynnsamt politiskt klimat 
men dess bärkraft och tillväxtkapacitet hämmas. Ytterligare upplysningar om gynnsamt politiskt 
klimat finns i kommissionens meddelande om stöd till utveckling av den privata sektorn. 
6 Bedömningen av dessa faktorer tas upp i avsnitt 4.3.2.1. 
12 
4.2.2 Den finansiella sektorn 
Det ekonomiska systemet bör ägnas särskild uppmärksamhet. Givare med 
intressen i mikrofinansiering bör bedöma följande frågor och där det är 
lämpligt införliva dem i den politiska dialogen med de statliga 
förvaltningarna. 
4.2.2.1 Nödvändiga förutsättningar för givarstöd 
Givarna måste fastställa vilka minimikriterier som gäller för att stöd skall 
beviljas. Innan de engagerar sig i mikrofinansiell utvecklingsverksamhet 
bör de förvänta sig att följande villkor råder inom den finansiella sektorn: 
• Institut får lov att ta ut räntor som täcker hela kostnaden för 
verksamheten7. 
• Lagstiftningen kan anpassas för att underlätta mikrofinansiell 
verksamhet. Finansiella institut bör till exempel få lov att utveckla 
sparandet och sprida sin verksamhet till andra områden som leasing 
eller riskkapital. 
• Det bör finnas ett regelverk som anger de mikrofinansiella institutens 
rättigheter och skyldigheter så att konkurrens på marknaderna 
garanteras8. 
EU bör bara ge stöd när dessa förutsättningar är uppfyllda och när de 
statliga förvaltningarna har visat fast beslutsamhet att fortsätta det 
politiska reformarbetet. 
Villkorligt stöd medför särskilda svårigheter när det finns behov av ett 
långsiktigt samarbete för utveckling av institutionerna. Det är mycket som 
kan underminera regeringarnas förmåga att genomföra politiska reformer 
som främjar en stabil utveckling av sektorn. Givarna måste bedöma 
huruvida politiska förändringar kommer att påverka sektorn negativt och, 
om så är fallet, när de politiska reformerna kan fortsätta9. Att överge det 
som har varit tänkt som ett långvarigt åtagande är dock en sista utväg om 
det blir uppenbart att en regering fullständigt har avbrutit sitt engagemang 
i reformprocessen. 
7 Detta gäller inte bara kostnaderna för att tillhandahålla tjänsterna direkt till kunderna utan även de 
indirekta kostnaderna för att rekrytera och utbilda personal, övervaka verksamheten, utveckla 
företagen och förvaltningen osv. 
8 Förbättring av detta regelverks funktion i praktiken kan vara något att koncentrera det tekniska 
biståndet på. 
9 Straff bör inte utdelas automatiskt när villkoren inte uppfylls om målet är ätt etablera ett långvarigt 
samarbete. 
13 
4.2.2.2 Anknytningar till den kommersiella finansverksamheten 
Banker och finansiella institut med kommersiell verksamhet har vanligtvis 
inte varit intresserade av småsparande och småkrediter10. Denna brist på 
intresse har varit en hämsko på de mikrofinansiella institutens möjligheter 
att växa, eftersom de inte kunde få tillgång till affärsbankslån eller andra 
former av riskkapital. 
Det finns flera anledningar till den kommersiella sektorns bristande 
intresse för dessa institut. Ofta var verksamheten alltför småskalig för att 
erbjuda ett attraktivt investeringsalternativ. Avkastningen skulle troligen 
bli liten och osäker. Dessutom fanns det inte någon insyn i institutens 
verksamhet eftersom metoderna för ekonomisk rapportering var 
underutvecklade. 
Reformer i den finansiella sektorn bör inriktas på att minska 
transaktionskostnaderna och annat som utgör hinder för 
mikrofinansieringen genom att de finansiella tjänsterna förs närmare 
människorna och genom att förbindelserna mellan de mikro finansiella 
instituten och bankväsendet främjas. 
4.2.2.3 De rättsliga ramarna 
De rättsliga ramar som omger de mikrofinansiella instituten bör främja 
deras etablering och tillväxt. Som exempel bör reformer införas i länder 
där det finns restriktioner för etablering av sparkassor. I länder där 
restriktioner för hur höga räntor som får tas ut undergräver de 
mikrofinansiella institutens eventuella bärkraft bör det genomföras 
reformer som är förenliga med främjandet av mikro finansieringen. 
Dessa reformer av de rättsliga ramarna måste genomföras så att eventuellt 
negativa konsekvenser undviks. Regleringarna bör säkerställa att de 
mikrofinansiella instituten förvaltas enligt en sund ekonomisk praxis. 
Framför allt bör reformerna medföra regler som skyddar spararna från 
bedrägerier. Det behövs också ett kontrollsystem som gör det möjligt att 
kontinuerligt bevaka vad regleringarna får för verkan. 
4.2.2.4 Givarstöd 
Givarstödet har utan tvekan en roll att spela i utvecklingen av den 
finansiella sektorn till förmån för mikrofinansieringen, särskilt under de 
tidigare skedena av institutens utveckling. 
Målet är att bygga upp ett utvecklingssamarbete mellan givaren och det 
mikrofinansiella institutet. Stöd bör ges till den organisatoriska 
utvecklingen av de mikrofinansiella instituten. 
10 Det har funnits en del undantag, till exempel BRI i Indonesien. I ett annat fall som har diskuterats på 
ett internetforum i slutet av 1997 visade det sig att bankens intresse endast var att få publicitet. 
14 
Det finns ett akut behov av tekniskt bistånd till förstärkning av den 
ekonomiska revisionen. På längre sikt kan målet vara att utveckla andra 
former av revision. Med tanke på att syftet med mikrofinansieringen är att 
nå de fattiga skulle det behövas kunskaper i social redovisning för att 
avgöra om de mikrofinansiella instituten fyller behoven hos sin viktigaste 
kundgrupp. 
Många observatörer har dock varnat för att alltför snabbt placera stora 
givarbidrag i den mikrofinansiella sektorn. Om de mikrofinansiella 
instituten blir beroende av bidrag kan det undergräva en effektiv 
ekonomisk förvaltning och motarbeta utveckling av företagsamheten, som 
är grundstenen i utvecklingen av den privata sektorn, samt undergräva 
utsikterna till framtida bärkraft. Mer väletablerade mikrofinansiella institut 
kommer så småningom att byta ut givarstödet mot afrarsbankslån. 
4.2.3 Sund ekonomisk förvaltning och mikroföretagande 
De kommunala förvaltningarna bör i sin politik uppmuntra 
mikroföretagande och inte införa diverse smärre hinder för de fattigas 
ekonomiska möjligheter. Det är exempelvis tyvärr inte ovanligt i mindre 
utvecklade länder att lokala tjänstemän och poliser trakasserar 
småförsäljare. För att mikrofinansieringen skall främjas krävs det också att 
antalet smärre förordningar i städerna minskas och att korruptionen 
bekämpas. 
Politiken rörande landsbygdsutvecklingen bör uppmuntra utveckling av 
jordbruksbaserade småföretag. Detta kan göras på olika sätt, till exempel 
genom förbättrad kunskap om marknaden och tillgång till 
produktionsmedel. 
4.2.4 Avskaffa ojämlikhet mellan könen 
Det är ofta kvinnors verksamhet som leder till tillväxt i mikroföretagen 
inom jordbruket och på mikrofinansieringsområdet men av flera skäl 
begränsas deras tillgång till finansiella tjänster och därmed också 
möjligheterna för deras verksamhet att expandera. Exempelvis är 
kvinnornas möjligheter att ställa säkerhet begränsade när de inte kan äga 
mark. Reglerna för arvsrätten kanske inte uppmuntrar kvinnor till att 
samla kapital. Ibland kan kvinnorna vara tvungna att ha mannens 
medgivande för att ta lån1 '. 
Om dessa ojämlikheter mellan könen avskaffades i politiken skulle det 
bidra till att främja utvecklingen av mikrofmansieringen. 
1 * I avsnitt 3.5 behandlas genusfrågor mer ingående. 
15 
4.3 Arbetet med mikrofinansiella institut 
När givarna arbetar med mikrofinansiella institut bör de försöka hjälpa 
dem att växa och bli bärkraftiga på lång sikt. De olika steg som har 
utkristalliserats består av följande:12 
• Omsorgsfull identifiering och bedömning av institutets möjligheter 
med beaktande av dess nuvarande kapacitet och utsikter för framtiden. 
• Stöd till den institutionella utvecklingen i inledningsskedet för att 
underlätta institutets etablering. 
• Ytterligare stöd längre fram för att stärka kontakterna med 
kommersiella kapitalgivare som kan finansiera verksamheten. 
Denna typ av givarstöd kan inte genomföras inom ramarna för de vanliga 
treårsprojekten utan innebär en skyldighet att ingå partnerskap under 
minst 7 till 10 år. Ett sådant partnerskap kräver att givarna i samband med 
bedömningen beräknar riskerna så att de tar rimligt stora risker samt att de 
upprättar kontrollsystem som uppmuntrar till att båda parter lär sig av 
erfarenheterna. Detta tillvägagångssätt innebär att stor vikt läggs vid 
behovet av att lära sig av sina misstag och att utveckla och tillämpa 
principer för lämpliga metoder. 
De tre stegen beskrivs nedan inom ramen för projektbeskrivningen. 
4.3.1 Identifiering 
För att få stöd från EU bör de mikrofmansiella institutens allmänna mål 
vara förenliga med EU:s mål med den ekonomiska och sociala politiken: 
minskad fattigdom genom ökade möjligheter för de fattiga att ägna sig åt 
ekonomiskt bärkraftig verksamhet. Sådan verksamhet kan vara 
tillverkning av varor och tillhandahållande av tjänster som bygger på 
lokala tillgångar och lätt åtkomliga marknader. 
Många mikrofinansiella institut är socialt orienterade i sitt arbete att nå ut 
till de fattiga och ser mikrofinansiering som en bra metod för att minska 
fattigdomen. De mikrofmansiella institutens specifika mål är att erbjuda 
sådana flexibla ekonomiska instrument, som vanligen inte finns att tillgå 
på affärsbanker, till ett större antal fattiga för att möta de lokala behoven. 
Många mikrofinansiella institut uppfyller de kriterier som anges nedan 
men EU:s givarorgan bör vara försiktiga i sitt val av mikrofmansiella 
institut. 
EU bör använda följ ande urvalskriterier:13 
12 Innan arbetet med instituten inleds måste det göras en analys av det politiska klimatet. Detta har 
behandlats i avsnitt 4.2 ovan. 
16 
Framsynthet (tydlig utvecklingsstrategi, fokus på att generera lokalt 
sparande). 
Institutionell styrka (god förvaltning, ingen politisk inblandning, 
befintlig och registrerad institution, institutionell kapacitet, system för 
korrekt ledningsinformation och hög rapporteringsstandard). 
Kvalitet på tjänsterna till de fattiga (fokus på de fattiga och växande 
räckvidd, behovsanpassad och flexibel utlåning, tjänster för sparande). 
Ekonomiska prestationer (skälig prissättning, portföljens kvalitet, 
minskat beroende av givare och förmåga att mobilisera kommersiella 
medel för att uppnå oberoende). 
Öppenhet för råd (acceptera behov av att förändras, vara beredd att 
inleda en dialog). 
4.3.2 Utvärdering 
Många institut blir förmodligen inte livskraftiga på lång sikt. Det finns 
många olika omständigheter i de mindre utvecklade länderna som hämmar 
institutens livskraft och bärkraft. 
4.3.2.1 Yttre faktorer 
Eftersom det är en förhållandevis långdragen process att utveckla ett 
mikrofinansiellt institut kan den lätt rubbas. Därför bör viss 
uppmärksamhet ägnas åt att bedöma de yttre faror som kan påverka 
instituten, till exempel 
• naturföreteelser som uppträder regelbundet med förutsägbara följder 
som påverkar samhället i stort, till exempel torka, översvämning, 
cykloner, jordbävningar, 
• sjukdomar och epidemier som får svåra följder men är ojämnt fördelade 
mellan hushållen, till exempel HTV och aids, och kan vara 
säsongsbundna, samt 
• inre oroligheter. 
Bland riskerna ingår även förändringar i den politiska omgivningen, 
eventuellt till följd av regeringsbyte. Dessa frågor har behandlats ovan. 
Alla dessa tänkbara händelser kan påverka mikrofinansieringssystemens 
bärkraft och måste integreras i planeringen eftersom många faror dyker 
upp med förutsägbar frekvens. De faror som utvecklas långsamt (t. ex. 
13 Förteckningen bygger på kriterier som fastställts av givarnätverk, framför allt Committee of Donor 
Agencies For Small Enterprise Development och Donors' Working Group on financial Sector 
Development: Micro and Small Enterprise Finance: Guiding Principles for Selecting and Supporting 
Intermediaries, oktober 1995. ...... 
17 
torka eller inre oroligheter) kan angripas på ett annat sätt än de som dyker 
upp mera plötsligt (t. ex. jordbävning). Vid bedömning av riskerna måste 
det göras en noggrann beräkning av hur hårt det mikrofinansiella institutet 
eventuellt kan drabbas. 
I praktiken kan det innebära följande åtgärder inom den mikrofinansiella 
sektorn: 
• Avgifterna som skall täcka kostnaderna sätts på en nivå som -avspeglar 
de kända riskerna. 
• Det mikrofinansiella institutets portfölj diversifieras. 
• Försäkringstjänster som kunderna har råd med utarbetas. 
4.3.2.2 Inre faktorer 
Syftet med att göra en bedömning av institutionen är att 
bedömningsgruppen skall fastställa om de tror att "det mikrofinansiella 
institutet kommer att utvecklas till ett institut som kan expandera 
oberoende av framtida medel från givarna och nå ett stort antal mycket 
fattiga med medel som i huvudsak kommer från den kommersiella 
sektorn." Gruppens uppgift måste vara att bedöma i vilken utsträckning 
detta är målsättningen för det mikrofinansiella institutet. 
För att kunna avgöra detta måste gruppen bedöma de ekonomiska och 
icke-ekonomiska faktorer som har betydelse för möjligheterna till 
oberoende, vilka operativa förändringar som krävs och vilka andra hinder 
som skall övervinnas. 
Bedömningen14 som helhet omfattar en rad institutionella faktorer, samt 
tjänster och marknader, strategiska mål och ekonomiska prestationer. Med 
utgångspunkt från dessa går det att identifiera vilka faktorer som är 
väsentliga (se ruta) i bedömningen av huruvida det mikrofinansiella 
institutet skall godkännas eller nekas stöd. 
• Geografiskt läge 
• Andra givares erfarenheter 
• Ledning 
• Ekonomisk förvaltning 
14 Detta avsnitt om bedömning av de mikrofinansiella instituten grundas på de riktlinjer som läggs fram i 
Format for Appraisal of Microfinance Institutions (Utgiven av sekretariatet för Consultative Group to 
Assist the Poorest, CGAP, 25 februari 1997). 
18 
• Strategisk ekonomisk planering 
• Resultaträkning och balansräkning 
• Lönsamhet 
• Analys av frivilligt sparande 
Faran med att fastställa principer för bedömning av vad som är god 
förvaltningssed är att givarorganisationerna kan utgå från de strängaste 
normerna helt automatiskt utan att ta hänsyn till samhällets reella villkor 
och det mikrofinansiella institutets initierade bedömning. I praktiken 
försöker givarna främja en utveckling av högre normer i samband med en 
institutionell utvecklingsprocess. 
4.3.3 Genomförande - nyetableringar 
Det är svårt att avgöra huruvida man i områden där det inte finns något 
mikrofinansiellt institut skall starta ett eller lämna området. 
En del givare har experimenterat med nyetableringar. I sådana fall måste 
flera djupgående och avgörande dilemman lösas men det finns inte mycket 
kunskap om vilka faktorer som leder till framgång respektive 
misslyckande. Givare som förfogar över kvalificerat tekniskt bistånd kan 
kanske överväga detta alternativ. 
Verksamhet som denna behöver inte kosta mycket. 
Under rådande omständigheter kommer Europeiska kommissionen inte att 
engagera sig på detta område. 
4.3.4 Genomförande - befintliga institut 
Många av råden angående mikrofinansiella institut bygger på ingående 
bedömningar av etablerade mikrofinansiella institut. 
Det är mindre riskabelt att stödja utbyggnaden av ett etablerat institut än 
att starta nya men det krävs ändå att givaren har tillgång till effektivt 
tekniskt bistånd på de vanliga företagsledningsområdena. Under 
genomförandestadiet ger givaren stöd till uppbyggnad av det utvalda 
institutets tekniska kapacitet, produktportfölj och kundunderlag. Detta kan 
göras med hjälp av kapitalstöd till byggnader och utrustning och tekniskt 
bistånd till informationssystemen för ekonomisk förvaltning15. På ett 
senare stadium kan lån och andra former av riskkapital användas för att 
stödja utbyggnad av instituten. 
15 En del givare hävdar att stöd även kan ges till driftskostnaderna om det sker under en strikt begränsad 
period (vanligen 2 - 3 år). Detta påstående är omdebatterat. 
19 
Under denna fas av utvecklingen vill troligen de flesta givare utveckla 
stödet till de mikrofinansiella instituten, eftersom det hjälper dem att 
utveckla det egna institutets kapacitet att erbjuda stöd inom den 
mikrofinansiella sektorn. 
4.3.5 Genomförande - integrering i de kommersiella systemen 
Givare bör hjälpa de mikrofinansiella instituten att integreras i 
kommersiella kreditsystem och kapitalmarknader. Det finns olika 
mekanismer att föreslå för detta och ofta krävs det särskilda typer av stöd. 
Finansiering kan behövas för att underlätta mobiliseringen av privat 
kapital eller för att ge garantier för lån från affärsbanker. 
De två mest beprövade formerna för stöd har varit att inrätta garantifonder 
och att utveckla så kallade apexorganisationer. Sådan verksamhet bör 
understödjas av specialiserat tekniskt bistånd. 
4.3.5.1 Garantifonder 
Flera givare har försökt att ställa upp med garanti fonder för att uppmuntra 
investerare att ta risker och förmå dem att låna ut pengar till 
mikrofinansiella institut. Många av dessa försök har misslyckats eftersom 
givarfinansieringen har undergrävt den ekonomiska disciplinen i systemet. 
För att komma tillrätta med detta problem har det på senare tid gjorts 
försök att fördela riskerna på'alla inblandade när garantier införs. 
Bland fackmän har det på senare tid förekommit en del skepsis rörande 
garantifondernas "bärkraft" och "additionalitet".16 Kostnaderna för att 
tillhandahålla garantier ökar även kostnaderna för de mikrofinansiella 
tjänsterna och gör det svårare för instituten att bli bärkraftiga på lång 
sikt.17 
Det finns möjliga lösningar på dessa problem men det krävs fler 
undersökningar och närmare överväganden rörande garantifonder, och 
alternativen till dessa, innan de accepteras som instrument och får 
givarstöd i större omfattning. EU bör fortsätta sitt nära samarbete med 
samrådsgruppen för hjälp till de fattigaste (CGAP) och dess 
utbildningsverksamhet. 
16 Se till exempel den diskussion om utvecklingsfinansiering som nyligen fördes på Internet. Där fördes 
både problem och möjliga lösningar fram. 
17 Detta påpekades med emfas av Österrikes företrädare under expertgruppsmötet 1997 och upprepades i 
rådets arbetsgrupp om utvecklingssamarbete. 
20 
4.3.5.2 Apexorganisationer 
De flesta apexorganisationer18 bör helst uppfattas som instrument som 
underlättar den mikrofinansiella näringens tillväxt och inte som ett 
officiellt system för finansförmedling inom banksektorn. 
Behovet av dessa organisationer uppfattas som större allt eftersom antalet 
mikrofinansiella institut växer och de verksamma inom dem ser de 
eventuella fördelarna med en organisation som dels kan vara en 
förbindelse med den formella sektorn och dels erbjuda ett antal vanliga 
tjänster (t. ex. personalutbildning). 
Utvecklingen av organisationer som dessa innebär problem av en annan 
typ än utvecklingen av vanliga mikrofinansiella institut. Samtidigt som det 
finns ett behov av finansiering för att mobilisera de kommersiella 
finansiärerna finns det problem som kräver kvalificerat tekniskt bistånd. 
För närvarande finns det bara ett fåtal sådana organisationer så uppgifterna 
om hur de fungerar och om deras framgångar är begränsade. Det krävs 
mera forskning kring dessa organisationer innan de kan erkännas som 
områden för EU-stöd.19 
4.3.6 Genomförande - övervakning av verksamheten. 
EU:s givare tillhandahåller medel till lånekapital och 
kapacitetsuppbyggnad. Om syftet är att stärka instituten och deras fortsatta 
verksamhet måste vissa erkända principer för god förvaltning följas vid 
utformningen av stödet, vilket har diskuterats i samband med 
bedömningen.20 Vid övervakningen av de mikrofinansiella instituten bör 
särskild uppmärksamhet riktas mot följande viktiga områden: 
• Strävan efter oberoende - exempelvis genom stegvis minskning av 
bidragen och ökning av den kommersiella finansieringen. 
• God förvaltning - ansvar för de fattiga och konsekvens i samband med 
de ekonomiska säkerheterna. 
• Insyn i rapporteringen - för att uppmuntra kommersiella investeringar. 
• God ekonomisk förvaltning - för att uppmuntra minskade kostnader för 
tjänsterna. 
18 En apexorganisation är ett slags paraplyorganisation som tillhandahåller gemensamma tjänster åt en 
grupp deltagande mikrofinansiella institut och finansieras i första hand genom bidrag från dessa 
institut. 
19 Detta är ytterligare ett område där det är viktigt att delta i GCAP:s utbildningsverksamhet. 
20 Detta avsnitt bygger på CGAP:s bedömningsprinciper. 
21 
• De räntor som det mikrofinansiella institutet tar ut bör täcka 
kostnaderna för verksamheten och förändringar bör styras av 
marknaden, inte av politisk inblandning i styrelsen. 
• Fastställda mål för användning av medlen - exempelvis att främja den 
institutionella utvecklingen men inte subventionera räntorna. 
• Spartjänster bör uppmuntras från början så att koncentrationen på 
kreditgivning inte blir för stark. 
• Professionell inställning till lånebedömning och övervakning. 
• Stöd till informationsnätverk som stödjer de mikrofinansiella instituten. 
4.3.7 Utvärdering av verksamheten 
Ett viktigt verksamhetsområde för de mikrofinansiella instituten och 
givarna är utvärdering av verksamheten. Det finns flera dimensioner som 
helst bör beaktas vid utvärderingen: 
• Inriktning på de fattiga: I vilken utsträckning når det mikrofinansiella 
institutet de fattiga? Vilka fattiga är det som nås?21 Har inriktningen på 
dessa målgrupper fått några oväntade konsekvenser? 
• Inkomsteffekter: I vilken utsträckning ger de verksamheter som får stöd 
högre inkomster för medlemmarna? Kommer dessa inkomsteffekter att 
bestå? Kan man förvänta sig mer? 
• Sociala effekter: I vilken utsträckning har instituten bidragit till ökade 
möjligheter för de fattiga i andra områden? Har det skett någon ökning 
beträffande förmågan att organisera sig? 
• Institutets tillväxt: Hur stor del av befolkningen har nåtts och vilka 
mikrofinansiella tjänster har utnyttjats? Hur stor tillväxt kan rimligen 
förväntas i framtiden? 
• Miljöeffekter: I vilken utsträckning har de företag som har fått stöd 
genom de mikrofinansiella instituten positivt eller negativt påverkat 
den fysiska miljön? Är företagen bärkraftiga? 
Syftet med en utvärdering som denna är att med utgångspunkt från 
resultaten ge verksamheten bättre målinriktning, kunderna bättre 
rådgivning och mikrofinansieringen större betydelse för 
utvecklingsprocessen. 
2 ' Uppgifterna bör fördelas efter kön. 
22 
4.4 Gemensamma normer för givarstöd 
4.4.1 Finansiering genom givare-en försiktig start 
Europeiska kommissionen kan använda flera olika finansiella och icke­
finansiella mekanismer för att ge stöd till den mikrofinansiella sektorn: 
kapitalanskaffning, system för lånegarantier, krediter i natura, finansiering 
av riskkapital och institutionellt stöd. Andra givare har en liknande 
uppsättning mekanismer. Frågan är vilka som är mest fördelaktiga att 
använda på detta område. 
Det råder ingen tvekan om det stora behovet av mikrofinansiella tjänster 
men det finns skäl att mana till försiktighet eftersom mikrofinansieringens 
förmåga att ta emot stora medel från givare för närvarande är begränsad. 
Trots påtryckningar från en del av instituten själva anser CGAP att det 
redan finns alltför många givare som jagar alltför få livskraftiga institut. 
Det måste utvecklas en strategi för anpassning av stödet till efterfrågan. 
Det är allmänt erkänt att det inte är kapital som främst hindrar institut från 
den formella sektorn att engagera sig i mikrofinansiering, utan bristen på 
infrastruktur (både ekonomisk och annan) som gör att medlen effektivt 
kan förmedlas till de lägre inkomstgrupperna. Tyngdpunkten måste därför 
ligga på en försiktig etablering av sektorn och på utveckling av fler 
livskraftiga institut med solida besparingar som med tiden kan ta emot 
mer medel från den kommersiella sektorn. 
En viss förvirring har rått kring vilken inverkan biståndsinstrumenten har 
haft på sektorn. Å ena sidan råder det allmän enighet om att subventioner 
(t. ex. bidrag för att bygga upp institutets kapacitet eller till garantifonder) 
kan behövas under olika skeden av det mikrofinansiella institutets 
livscykel så att det kan etableras och utvecklas. Å andra sidan är det 
numera allmänt erkänt att andra subventioner (t. ex. till räntor) som inte 
skulle vara bärkraftiga på lång sikt, bör undvikas. 
Stödet till den mikrofinansiella sektorn och dess utveckling har gjort det 
tydligt att det behövs gemensamma normer givare emellan. Saknas sådana 
skulle sektorns enhetliga tillväxt påverkas negativt. Det har tagit tid för 
givarna att komma överens om gemensamma normer. Givarorganens 
kommitté för utveckling av små företag och givarnas arbetsgrupp för 
utveckling av den finansiella sektorn sammanställde en rad vägledande 
principer i oktober 1995. 
EU bör anta dessa gemensamma normer och samarbeta med andra för att 
utveckla normer på nya områden. 
4.4.2 Strategier för givarstöd 
EU bör följa de vägledande principerna när det gäller strategierna för 
givarstöd på följande sätt: 
• Bidrag till institutionell utveckling är lämpliga under olika skeden. 
Nystartade institut kan få bidrag till kostnaderna för att etablera sig -
23 
lokaler, utrustning, utbildning av personal, tekniskt bistånd. Senare kan 
de användas för att hjälpa instituten att integreras i den formella 
sektorn. 
• Bidrag för att förse institutet med kapital. Detta kan bidra till en 
inhemsk mobilisering av medel. 
• I allmänhet bör inte kostnader för verksamheten täckas med bidrag men 
i praktiken kan detta göras under en begränsad inledningsperiod. Det 
kan röra sig om 3 år och bör absolut inte överstiga 7 år. 
• Lån används av institut som har nått en viss verksamhetsnivå. De kan 
stödja övergången till rent kommersiell verksamhet. Denna övergång 
kan stödjas genom inrättande av garantifonder. 
Många engagerade mikrofinansiella institut försöker utveckla ännu bättre 
arbetsmetoder. De kan till exempel försöka utveckla alternativa finansiella 
tjänster för att nå de fattigaste, samtidigt som de håller sig .till de 
grundläggande principerna. EU kan tillhandahålla medel och tekniskt 
bistånd för att underlätta denna inlärningsprocess. 
Under olika stadier av institutets utveckling kan olika former av stöd vara 
att föredra så det är viktigt att hantera övergången från en typ av stöd till 
en annan. 
Förutom de ovannämnda gemensamma strategierna för givarstöd till den 
finansiella sektorn kan EU ge tekniskt bistånd för hjälp med anpassning av 
lagstiftningen eller engagera sig (tillsammans med andra givare) i en 
politisk dialog kring makroekonomiska ramar eller reformer av den 
finansiella sektorn, för att möjliggöra en diversifiering av de ekonomiska 
instrumenten. 
Tidigare utvärderingar och andra undersökningar av kreditverksamheten 
har lett till att flera utförliga lärdomar om vad som styr bärkraften har 
kunnat dras. Enigheten blir allt större kring vilka av de tidigare använda 
metoderna som har undergrävt bärkraften. Dessa metoder och vad de har 
lett till visas i tabellen. De bör undvikas. 
Subventionerade rantor Snabbt uttSmda medel 
Koncentration pa krediter, utan generering Program beroende av externa 
av sparande finansieringskailor 
Erbjudande av icke-finansiella tjanster Mycket dyra program • 
Fa lantagare Kostnaderna tacks inte av intakterna 
Bristande ekonomisk disciplin Bristfallig aterbetalning av lanen 
Otillracklig uppmarksamhet pa personalens Dalig fbrvaltning av lanen 
finansiella sakkunskap 
Centralt planerade system Metoderna olampliga fbr de lokala 
fbrhallandena 
24 
5. GIVARSAMORDNING 
Det är viktigt att överväga vilka olika roller som finns att spela i 
utvecklingen av den mikrofmansiella sektorn. Med tanke på skillnaderna i 
kapacitet och institutionell uppbyggnad hos medlemsstaterna och 
Europeiska kommissionens generaldirektorat bör vart och ett av 
Europeiska unionens utvecklingsorgan noga överväga vilka fördelar de 
har jämfört med andra. 
I rådets resolution uppmärksammas behovet av att överväga samordning 
på olika nivåer. 
5.1 Internationell nivå 
Det största befintliga nätverket för samordning av politik och metoder för 
mikrofinansiering är den rådgivande gruppen för hjälp till de fattigaste 
(CGAP). Dess övergripande mål är att främja utvecklingen av 
mikrofinansiella tjänster för de mycket fattiga. För att uppnå detta.arbetar 
nätverket med att lära ut framgångsrika metoder och hjälpa 
givarorganisationerna att stärka sin egen verksamhet. Sedan starten 1995 
har CGAP:s sekreteriat framställt ett flertal dokument med riktlinjer för 
bra metoder på detta område. 
CGAP har hittills koncentrerat sig på frågan om ekonomisk bärkraft men 
det finns också ett behov av att överväga andra politiska målsättningar. 
Många små företag har till exempel ofta negativ inverkan på miljön. Även 
om det inte är troligt att miljöbevakningen kan utföras av de 
mikrofinansiella instituten själva bör man överväga hur detta skulle kunna 
göras. 
Europeiska kommissionen och de medlemsstater som är aktiva på detta 
område bör aktivt stödja CGAP:s utveckling och andra efterföljande 
givamätverk. Detta kommer att kräva finansiellt stöd till sekretariatets 
arbete och aktivt deltagande i utbildning och informationsspridning. EU:s 
medlemsstater bör ta del av varandras utvärderingar. Det skulle vara bra 
att presentera resultaten av verksamheterna och bedöma de olika 
biståndsprogrammens socio-ekonomiska inverkan på målgrupperna. 
5.2 Europeiska unionen - gemenskapen och medlemsstaterna 
EU:s givare måste komma överens om en enhetlig politik. Det har 
förekommit att olika EU-medlemsstater har drivit olika politik eller att 
samma givare har följt oförenliga handlingslinjer i olika delar av sektorn. 
Sådana oklarheter undergräver den mikrofinansiella utvecklingen och 
minskar dess utvecklingsfrämjande effekt. Så det finns ett tydligt behov av 
enighet kring politiken inom den finansiella sektorn i varje land, vilka 
räntesatser som är lämpliga för särskilda institut och andra villkor för 
bistånd till sektorn. 
•25 
Beträffande EU:s medlemsländer utgör detta meddelande och rådets 
resolution en grundval för en sådan gemensam politik och bör införlivas i 
de bilaterala politiska förklaringarna. 
På detta snabbt föränderliga område måste utformningen av politiken ske i 
takt med utvecklingen av vårt gemensamma vetande som kanske kommer 
från lärdomar som dragits i internationella sammanhang eller från 
erfarenheter och forskning i bilaterala sammanhang. Europeiska 
kommissionen bör därför sammankalla en grupp specialister på 
mikrofinansiering från medlemsstaterna som kan träffas årligen för att 
diskutera de frågor som har dykt upp och överväga ändringar av EU:s 
politiska ramar för verksamheten. 
Skall en mikrofinansieringspolitik kunna genomföras krävs det att 
personal och konsulter gör en gemensam ansträngning. Det kan bli 
aktuellt att samordna deras utbildning. 
5.3 " Nationell nivå 
Från EU:s sida finns ett intresse för att stödja mikrofinansiella institut så 
att de blir bärkraftiga men detta kan undergrävas av konkurrens mellan de 
nationella givarna. Några givares verksamhet kan uppfattas som att de 
underminerar andra givares verksamhet. Här har regeringarna en viktig 
roll att spela i samordningen av givarnas insatser på det mikrofmansiella 
området. Givarna bör även utbyta information om planerad verksamhet. 
Mikrofinansiella institut lämnar ofta in ansökningar till olika givare och 
det skulle underlätta om alla kunde använda varandras bedömningar av 
instituten, så som det föreslås i CGAP:s Format for appraisals. Det finns 
också utrymme för förbättringar beträffande samordning av 
övervakningen, ledningsinformationssystem, prestationsnormer och 
metoder för rapportering. 
Den statliga förvaltningen i det berörda landet bör delta i diskussioner. I 
många fall har regeringarna bristande kapacitet på detta område, vilket 
hämmar utvecklingen av ramar som befrämjar såväl politik som 
regleringar och övervakning. Givarna kan samordna sina insatser för att 
stödja den institutionella utveckling som krävs. 
26 
ISSN 1024-4506 
KOM(98) 527 slutlig 
DOKUMENT 
SV 11 05 01 16 
Katalognummer : CB-CO-98-549-SV-C 
ISBN 92-78-39448-3 
Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer 
L-2985 Luxemburg