[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 20.5.2005

KOM(2005) 199 slutlig

Förslag till

RÅDETS BESLUT

om utfärdande av direktiv till kommissionen för förhandlingarna om ändring av konventionen om fysiskt skydd av kärnämne

(framlagt av kommissionen)

MOTIVERING

INLEDNING

Konventionen om fysiskt skydd av kärnämne (nedan kallad “konventionen”) undertecknades 1980 och trädde i kraft 1987. 106 stater och Europeiska atomenergigemenskapen (nedan kallad “Euratom”) är parter i konventionen[1]. Alla Europeiska unionens medlemsstater är parter i konventionen.

I enlighet med artikel 18.4 a i konventionen undertecknade Euratom konventionen den 13 juni 1980 och anslöt sig till den den 6 oktober 1991[2].

Konventionens syfte är främst att vidta åtgärder för fysiskt skydd vid internationell transport av kärnämne.

Ett flertal länder påpekade 1999 att konventionen inte var uttömmande och behövde ändras, främst eftersom den inte täckte vissa viktiga aspekter av fysiskt skydd. Brister upptäcktes i skyddet av kärnämne vid inhemsk användning, lagring och transport. Konventionen behandlar inte heller i tillfredsställande grad skyddet av kärnanläggningar mot sabotage. Med anledning av dessa påpekanden upprättade generaldirektören för Internationella atomenergiorganet (IAEA) i juni 2001 en arbetsgrupp (Open-Ended Group of Legal and Technical Experts to Prepare a draft Amendment of the CPPNM) som skulle diskutera behovet av att ändra konventionen.

Gruppen möttes sex gånger i Wien (första mötet ägde rum den 3 december 2001). Europeiska kommissionen deltog i gruppens samtliga möten. Gruppen avslutade sitt arbete i mars 2003 med en slutrapport med ett utkast till ändringar. Detta skickades till alla konventionens parter, inklusive kommissionen (för Euratoms räkning). Eftersom detta första förslag till ändringar innehöll ett antal bestämmelser inom parentes som man inte kunnat komma överens om under diskussionerna, var det emellertid inte möjligt att få ihop den majoritet av parterna som behövs för att sammankalla ändringskonferensen.

En arbetsgrupp på 25 parter i konventionen under Österrrikes ledning utarbetade därför i juni 2004 ett nytt ändringsförslag. Detta nya förslag kan beskrivas som en konsensustext.

Den viktigaste ändringen är att enligt det nya förslaget skall en förteckning över grundläggande principer för fysiskt skydd av kärnämne och anläggningar infogas i texten. Samma förteckning fanns i det tidigare förslaget som bilaga.

Det nya förslaget gick på remiss till alla konventionens parter genom IAEA:s sekretariat för att förfarandet för att sammankalla ändringskonferensen skulle kunna inledas i enlighet med artikel 20 i konventionen.

Kommissionen mottog det nya förslaget i september 2004. För att kunna sammankalla ändringskonferensen måste IAEA få en begäran om detta från en majoritet av de stater som är parter i konventionen. Detta kommer troligen att ske under första halvan av 2005.

De föreslagna ändringarna av konventionen

Syftet med att ändra konventionen är främst att utvidga dess tillämpningsområde, som i nuläget omfattar internationell transport av kärnämne, till att även gälla inhemsk användning av kärnämne, lagring och transport samt skydd av kärnämne och kärnanläggningar mot sabotage. I det nya förslaget framhävs vidare betydelsen av medlemsstaternas ansvar för fysiskt skydd och skydd av konfidentiella uppgifter. För ett ökat fysiskt skydd införs också en förteckning över grundläggande principer för fysiskt skydd av kärnämne och kärnanläggningar.

Nedan följer de viktigaste ändringarna av konventionen:

En artikel 1a införs och innehåller konventionens mål. Artikel 2 ändras med tanke på konventionens utvidgade tillämpningsområde och två nya definitioner (av “sabotage” och “kärnanläggning”) införs i artikel 1.

Betydelsen av medlemsstaternas ansvar för fysiskt skydd fastställs i en ändring av konventionens artikel 2.2.

Artikel 6 om skydd av konfidentiella uppgifter kompletteras och ändras till följd av utvidgningen av konventionens tillämpningsområde.

En artikel 2a läggs till om rättsliga åtaganden, inklusive upprättande, genomförande och bibehållande av lämpligt fysiskt skydd som motsvarar målen, upprättande och bibehållande av nödvändig lagstiftning och upprättande och utnämning av behöriga myndigheter.

I samma artikel införs ett rättsligt åtagande om att i möjligaste mån tillämpa principerna om fysiskt skydd av kärnämne och kärnanläggningar.

Konventionen stärks genom nya samarbetsåtgärder som inför trovärdiga hot om eller genomförande av sabotage av kärnämne eller kärnanläggningar (artikel 5). I artikel 7 formuleras ett antal överträdelser som har samband med sabotage eller delaktighet i eller planering eller ledning av genomförandet av en överträdelse eller smuggling.

Gemenskapens roll vid sidan av medlemsstaterna i de internationella förhandlingarna om att ändra konventionen

Enligt artikel 101 första stycket i Euratomfördraget får gemenskapen ”inom ramen för sin kompetens åta sig förpliktelser genom att träffa avtal med tredje land”.

Domstolen[3] definierade 1978 gemenskapens roll och behörighet inom ramen för konventionen:

Punkt 21: ”I artikel 2 e [i Euratomfördraget] ges gemenskapen i uppdrag att genom lämplig kontroll garantera att ’kärnmaterial inte används för andra ändamål än sådana för vilka de är avsedda’, utan att det uppställs några åtskillnader vad gäller dessa andra ändamåls karaktär och under vilka förhållanden dessa skulle kunna förekomma. Slutligen har själva uttrycket ’säkerhetskontroll’, som i fördraget används som rubrik för bestämmelserna i kapitel 6, en betydligt större räckvidd än att enbart tillämpas då ett annat ändamål sätts i stället för det ändamål som förbrukaren av kärnmaterial uppgivit. Det som fördraget här har i sikte är varje annan användning av kärnmaterial som kan innebära en ’säkerhets’risk, dvs. en risk för att befolkningarnas och staternas vitala intressen skadas. Det kan därför inte råda något tvivel om att begreppet ’säkerhetskontroll’ enligt fördraget är tillräckligt omfattande för att även inbegripa åtgärder för fysiskt skydd av kärnmaterial.”

Punkt 27: ”Därigenom är det gemenskapen, och denna ensam, som vid förvaltningen av kärnmaterial är i stånd att säkerställa att de allmänna samhällsbehoven tas till vara inom gemenskapens verksamhetsområde.”

Punkt 28: ”Det är således gemenskapen som med stöd av sin äganderätt har behörighet att bemöta oförutsedda situationer på ett konsekvent sätt. Därav följer att i den mån som den föreslagna konventionen har till syfte att bemöta nya faror, berörs gemenskapen därav i egenskap av innehavare av äganderätten till de kärnmaterial som skall skyddas.”

Slutligen skriver domstolen att ”Medlemsstaternas deltagande i en sådan konvention (…), är förenlig med bestämmelserna i Euratomfördraget endast under förutsättning att gemenskapen som sådan, på områdena för sin egen behörighet, deltar som part i konventionen med samma ställning som staterna.”

När kommissionen anslöt sig till konventionen ställde den, i enlighet med artikel 18.4 c, en förklaring till depositarien om vilka artiklar som inte skall tillämpas för organisationen. Enligt förklaringen skall artiklarna 7-13[4] inte gälla gemenskapen, utan de enskilda medlemsstaterna.”

SLUTSATSER

Mot bakgrund av ovan beskrivna ändring av konventionen och domstolens dom är det nödvändigt att gemenskapen fullt ut deltar i de internationella förhandlingarna om ändringar av konventionen, särskilt för att se till att konventionen förblir förenlig med Euratomfördraget och dess sekundärlagstiftning.

Kommissionen föreslår således att rådet, i enlighet med artikel 101 andra stycket i Euratomfördraget, antar bifogade beslut som bemyndigar kommissionen att förhandla, på områden där gemenskapen har behörighet, på den kommande ändringskonferensen för konventionen, om ändring av konventionen i enlighet med bifogade direktiv.

Förslag till

RÅDETS BESLUT

om utfärdande av direktiv till kommissionen för förhandlingarna om ändring av konventionen om fysiskt skydd av kärnämne

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR BESLUTAT FÖLJANDE

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska atomenergigemenskapen (Euratom), särskilt artikel 101.2 i detta,

och med beaktande av kommissionens förslag[5],

av följande skäl:

1. I artikel 2 e i Euratom-fördraget anges att gemenskapen genom lämplig kontroll skall garantera att kärnmaterial inte används för andra ändamål än sådana för vilka de är avsedda.

2. Konventionen om fysiskt skydd av kärnämne (nedan kallad “konventionen”) undertecknades 1980 och trädde i kraft 1987. 106 stater och Euratom är parter i konventionen. Alla Europeiska unionens medlemsstater är parter i konventionen.

3. En ändringskonferens i enlighet med artikel 20 i konventionen kommer snart att sammankallas.

4. Domstolen[6] har beslutat att Medlemsstaternas ”deltagande i en sådan konvention (…) är förenlig med bestämmelserna i Euratomfördraget endast under förutsättning att gemenskapen som sådan, på områdena för sin egen behörighet, deltar som part i konventionen med samma ställning som staterna”, och att vissa skyldigheter som följer av konventionen endast kan genomföras av gemenskapen genom ett nära samarbete mellan gemenskapen och medlemsstaterna, både vad gäller förhandlandet om och ingåendet av konventionen och genomförandet av skyldigheterna.

5. Gemenskapen skall därför delta i förhandlingarna om ändring av konventionen, särskilt i syfte att se till att konventionen förblir förenlig med Euratomfördraget och dess sekundärlagstiftning.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Enda artikel

Kommissionen skall, när det gäller de frågor som faller inom gemenskapens behörighet och inom ramen för den kommande ändringskonferensen rörande konventionen, förhandla om ändringar av konventionen om fysiskt skydd av kärnämne (första omnämnandet i artikeldelen) i överensstämmelse med bifogade direktiv.

Utfärdat i Bryssel [...]

På rådets vägnar

Ordförande

BILAGA

Förhandlingsdirektiv

Under förhandlingarna skall kommissionen se till att ändringarna av konventionen är förenliga med Euratomfördraget och dess sekundärlagstiftning.

[1] Senaste status 8 november 2004

[2] Rådets beslut av den 9 juni 1980 approving the conclusion by the Commission of the International Convention on the physical protection of nuclear material, EGT L 149, 17.6.1980 s. 41.

[3] Avgörande av den 14 november 1978 i mål 1/78, Rec 1978, s. 02151.

[4] Artiklarna 7-13 i konventionen behandlar brott, påföljder och utlämning av misstänkta samt frågor i samband med detta.

[5] EUT C , , s. .

[6] Avgörande av den 14 november 1978 i mål 1/78, Rec 1978, s. 02151.