[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 7.6.2006

KOM(2006) 275 slutligVolym I

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET, EUROPAPARLAMENTET, EUROPEISKA EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN OCH REGIONKOMMITTÉN

Unionens framtida havspolitik: En europeisk vision för oceanerna och haven

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET, EUROPAPARLAMENTET, EUROPEISKA EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN OCH REGIONKOMMITTÉN

Unionens framtida havspolitik: En europeisk vision för oceanerna och haven

I sina strategiska mål för perioden 2005–2009 noterade kommissionen ”ett särskilt behov av att utforma en heltäckande sjöfartspolitik som syftar till att utveckla en blomstrande sjöfartsekonomi och den fullständiga potentialen hos sjöbaserad verksamhet på ett miljömässigt hållbart sätt”. På grundval av sitt meddelande av den 2 mars 2005 beslutade kommissionen att den under första halvåret 2006 skulle anta en grönbok om EU:s framtida havspolitik, som skulle betraktas som det första steget i riktning mot inrättande av en heltäckande havspolitik för EU.

I enlighet med detta har kommissionen antagit en grönbok. Grönboken utgör en tillämpning av EU:s politik för hållbar utveckling, och bör ses i detta sammanhang. Syftet med grönboken är att i ett bredare perspektiv stimulera tillväxt och arbetstillfällen i den maritima sektorn inom ramen för Lissabonagendan, på ett hållbart sätt som säkerställer skyddet av havsmiljön. Genom detta erkänns den nyckelroll som oceanerna spelar för att höja livskvaliteten hos det ständigt växande antalet EU-medborgare som bor, arbetar och semestrar i kustregioner.

Det som sammanbinder dessa element är de hav och oceaner som omger vår kontinent och våra yttersta randområden, och som fyller ett flertal funktioner. Förutom att ha ett egenvärde i sig utgör de även resursbasen för all havsbaserad verksamhet. Grönboken är ett svar på det mandat som gavs till arbetsgruppen för havspolitik att, under ledning av en styrgrupp med kommissionsledamöter, undersöka de ekonomiska verksamheter som européer bedriver som har en koppling till, eller påverkar, oceanerna och haven, och den politik där detta behandlas, i syfte att förbättra möjligheten för européer att få fler – och hållbara – fördelar från oceanerna.

Grönboken förväntas stimulera till en bred och öppen debatt bland berörda aktörer och på alla förvaltningsnivåer. Kommissionen kommer att uppmuntra till och hjälpa till att organisera en sådan debatt.

Grönbokens disposition

Grönboken inleds med en allmän redogörelse för den aktuella situationen och den logiska grunden till grönboken. Hittills har vår politik inom områden med koppling till havet som sjötransport, industri, kustregioner, havsenergi, fiske, havsmiljö, socioekonomisk sammanhållning och andra relevanta områden utvecklats separat eftersom ingen har undersökt hur dessa politikområden skulle kunna kombineras för att förstärka varandra. Tiden är nu därför mogen för att föra samman dessa element och utforma en ny vision för hur vi skall förvalta vårt förhållande till oceanerna.

Syftet med denna grönbok är följaktligen att skapa debatt om en framtida havspolitik för EU som betraktar oceanerna och haven i sin helhet.

I inledningen slås fast att havspolitiken bör förankras inom ramen för Lissabonstrategin och samtidigt spegla principerna för en ekosystembaserad förvaltning. Dessutom understryks att åtgärder på EU-nivå är nödvändiga endast om de om de ökar värdet av åtgärder på nationell och lokal nivå.

Kapitel 2: Att bevara Europas ledande roll på området för ett hållbart nyttjande av haven

Det andra kapitlet ägnas åt de maritima näringarnas ekonomiska betydelse och tillväxtutsikter, samt identifierar källorna till dess konkurrenskraft. Vidare undersöks vilka tillgångar som finns tillgängliga för dessa näringar, såsom havsmiljön i sig, kunskapen om oceanerna, kreativiteten hos företag och expertkunskapen som finns hos dem som arbetar inom de olika sektorerna. Dessutom ställs frågan om på vilket sätt myndigheterna kan bidra till att maximera dessa tillgångar. Därefter granskas de inbördes sambanden mellan ekonomiska sektorer och regelverket.

I detta kapitel identifieras behovet, i en värld som snabbt globaliseras, av att tillväxten i maritima sektorer även fortsättningsvis baseras på innovativa produkter. Mot denna bakgrund hänvisas till befintliga gemenskapsprogram som är utformade för att främja forskning och innovation. Därefter läggs förslag fram på idéer för en mer integrerad strategi som inbegriper medlemsstaternas verksamheter.

I kapitlet framhävs den avgörande roll som den tematiska havsmiljöstrategin spelar för att säkerställa ett hållbart nyttjande av miljön, och vikten av sjösäkerhetslagstiftningen.

Vidare analyseras vad som kan göras för att vända den nuvarande negativa trenden i fråga om det antal européer som söker sig till havsrelaterade yrken och för att förbättra kvaliteten på arbetena.

Dessutom välkomnas den integrerade strategi som för närvarande håller på att tas fram av den privata sektorn (”kluster”), och förslag läggs fram på hur lagstiftningen inom de maritima sektorerna skulle kunna utvecklas. I detta kapitel efterlyses en diskussion om en förenkling av lagstiftningen, grundad på aktörernas rapporter om fall där lagstiftning som utarbetats med tanke på behoven och målen för en strategi kan få oavsiktliga och motstridiga effekter på andra maritima mål. Här tas även upp de dilemman som omgärdar eventuella EU-åtgärder avseende sjöfartsregister och upprättandet av ett frivilligt EU-register.

I kapitlet hänvisas till behovet att ta hänsyn till de nya utmaningar som sjöfartsbranschen står inför, diskuteras effekterna av globala klimatförändringar, redogörs för viss lovande utveckling på energiområdet, och identifieras den stora potential som ligger i utnyttjandet av marin (”blå”) bioteknik.

Kapitel 3: Att maximera livskvaliteten i kustregioner

I detta kapitel undersöks kustregionernas särskilda betydelse för den marina ekonomin. Bland annat diskuteras betydelsen av en god havsmiljö på livskvaliteten för ett ökande antal medborgare samt de olika hoten mot kustområden och deras invånare och hur man kan gripa sig an dessa och omvandla dem till möjligheter. Vidare granskas den nyckelroll som turismen i kustområden spelar för den lokala ekonomin och hur man bäst kan säkerställa dess fortsatta välstånd. Slutligen diskuteras det bästa sättet för att hantera det komplexa inbördes förhållandet mellan havs- och landbaserade verksamheter, så att dessa kan förstärka varandra.

Kapitel 4: Att tillhandahålla de verktyg som behövs för att förvalta våra förbindelser med oceanerna

I detta kapitel undersöks ett antal viktiga verktyg för att främja en hållbar förvaltning av våra förbindelser med oceanerna och haven.

Det tar upp den typ av uppgifter som måste göras tillgängliga, både vad gäller oceanerna och haven i sig och relaterad mänsklig verksamhet, samt lyfter fram behovet av att upprätta ett omfattande EU-nätverk för havsinformation och att ytterligare integrera och utveckla de befintliga nätverken i syfte att identifiera fartygsrörelser i EU:s kustvatten.

Ett system för fysisk planering efterlyses för att reglera ekonomisk verksamhet i kustvatten, som grundas på den ekosystembaserade metoden för förvaltning som redan föreslagits i den tematiska havsmiljöstrategin. Avslutningsvis diskuteras den viktiga roll som EG:s finansiella stöd för kustregioner kan spela, främst genom strukturfonderna (ERUF, ESF) och sammanhållningsfonden.

Kapitel 5: Styrelseformer

Inom EU

En ny förståelse av oceanernas och havens värde utmanar traditionella sektorsuppdelade och geografiskt begränsade strategier och förespråkar en mer integrerad form av beslutsfattande som grundas på subsidiaritetsprincipen. Den tekniska utvecklingen, däribland framsteg i fråga om övervakning och kontroll av haven, har gjort det möjligt att integrera informationstjänster i en aldrig tidigare skådad omfattning. Det bästa sättet att förverkliga teknikdrivna stordriftsfördelar är genom integrerade strategier. Brottsbekämpning till sjöss organiseras bäst genom ett samordnat utnyttjande av de otillräckliga och dyra resurser som finns tillgängliga i medlemsstater. I detta kapitel redogörs mer detaljerat för följderna av att utveckla en integrerad havspolitik, och fastställs vissa allmänna principer för beslutsfattandet på området för havspolitik. Vidare föreslås den typ av uppdelning av åtgärder mellan EG och medlemsstaterna som skulle kunna vara rimlig när det gäller genomförandet av fysisk planering.

De olika styrelseformerna på det maritima området bör utnyttja regionalpolitiska erfarenheter av samordning av sektoriella strategier, samarbete i fråga om exempel på god praxis och partnerskap med deltagande av olika aktörer.

I detta kapitel understryks även den låga graden av integration mellan flera medlemsstaters olika havsbaserade verksamheter i kustvatten. Det antyds att en ökad samordning av och gemensamma funktioner mellan medlemsstater skulle kunna ge upphov till fördelar.

Vidare nämns utvidgningen av EU:s havsområde till att omfatta ytterligare verksamheter (inklusive kustfarten mellan medlemsstater) samt tanken på att inrätta en gemensam kustbevakning. Ökningen av olika olagliga verksamheter, exempelvis människosmuggling och terrorism, identifieras som en faktor som skapar ett trängande behov av en förbättrad samordning av befintliga nationella resurser och ett gemensamt utverkande av nya. Det faktum att medlemsstaternas flottor i allt högre grad deltar i civila verksamheter understryks.

Det internationella sammanhanget

I detta kapitel hävdas att havspolitiken måste innefatta en extern dimension, eftersom världens oceaner hänger samman med varandra och beslutsfattandet ofta är globalt. Faktum är att en stor del av havspolitiken, till sin natur, går utöver Europas gränser och att sådana frågor som klimatförändringar, skydd av havsmiljön och dess biologiska mångfald samt sjöfart och fiske regleras bäst genom internationella bestämmelser. Detta innebär att när EU utvecklar nya idéer för sin havspolitik vill den dela dessa med världssamfundet. När EU anser att det finns ett behov av nya internationella bestämmelser vill den bidra till att sådana införs genom att delta vid utarbetandet av dessa. Om emellertid åtgärder på internationell nivå misslyckas, måste EU ta sitt ansvar och överväga alternativa åtgärder inom ramen för fördraget. Då vissa tredje länder saknar kapacitet eller effektiva styrelseformer för att tillämpa internationellt överenskomna bestämmelser kommer unionen att vilja använda sina externa politiska instrument för att främja en förbättring. Avslutningsvis anges tydligt att även om en europeisk havspolitik behöver ett övergripande regelverk, måste genomförandet av detta ta hänsyn till de skiftande villkor och den mångfald som präglar Europas geografiska läge.

Kapitel 6: Att återerövra Europas maritima kulturarv och bekräfta Europas maritima identitet

I detta kapitel undersöks hur verksamheter som har samband med det marina kulturarvet kan främjas och sammankopplas med andra maritima sektorer, samt hur utbildning kan bidra till att utveckla en gemensam vision av oceanernas roll i våra liv. De kan också hjälpa till att skapa en mer positiv bild av yrken med anknytning till havet samt bidra till att förbättra prestandan inom de maritima sektorerna.

Kapitel 7: Vägen framåt – Samrådsförfarandet

I detta kapitel understryks kommissionens åtagande att lyssna på intresserade aktörer under samrådsperioden fram till slutet av juni 2007. Före utgången av 2007 kommer kommissionen att utfärda ett meddelande till rådet och Europaparlamentet som sammanfattar resultaten från samrådsförfarandet och ger förslag på framtida åtgärder.