GEMENSAM STÅNDPUNKT (EG) NR 19/95 antagen av rådet den 29 juni 1995 inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv nr 95/. . ./EG om konsumentskydd vid distansavtal (95/C 288/01)

EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 100a i detta,

med beaktande av kommissionens förslag(1),

med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande(2),

i enlighet med det i artikel 189b i fördraget angivna förfarandet(3), och

med beaktande av följande:

1) Åtgärder bör vidtas för att inom ramen för genomförandet av den inre marknadens målsättningar gradvis befästa den inre marknaden.

2) Den fria rörligheten för varor och tjänster rör inte enbart yrkesmässig handel, utan även privatpersoner. Den innebär att konsumenterna kan få tillgång till varor och tjänster i en annan medlemsstat på samma villkor som lokalbefolkningen i den staten.

3) Distansförsäljning över gränserna kan för konsumenterna vara en av de främsta konkreta yttringarna av den inre marknadens genomförande, vilket bl.a. har konstaterats i kommissionens meddelande till rådet med titeln "Mot en inre marknad på distributionens område". För att den inre marknaden skall fungera väl är det absolut nödvändigt att konsumenterna kan vända sig till ett företag utanför sitt eget land, även om detta företag har ett dotterbolag i det land där konsumenten är bosatt.

4) Införandet av ny teknik medför en mångdubbling av de medel som står till konsumenternas förfogande för att få kännedom om erbjudanden överallt inom gemenskapen och för att göra sina beställningar. Vissa medlemsstater har redan antagit olika eller avvikande bestämmelser för att skydda konsumenterna vid distansförsäljning, vilket har negativa återverkningar på konkurrensen mellan företagen på den inre marknaden. Det är följaktligen nödvändigt att på gemenskapsnivå införa ett minimum av gemensamma regler på detta område.

5) Punkterna 18 och 19 i bilagan till rådets resolution av den 14 april 1975 om ett preliminärt program för Europeiska ekonomiska gemenskapens politik rörande konsumentskydd och konsumentinformation(4) visar på nödvändigheten av att skydda köparna av varor och tjänster mot krav på betalning för icke beställda varor och mot aggressiva försäljningsmetoder.

6) I kommissionens meddelande till rådet med titeln "En ny impuls för konsumentskyddspolitiken", som godkändes genom rådets resolution av den 23 juni 1986(5), anges i punkt 33 att kommissionen kommer att lägga fram förslag om användningen av ny informationsteknik som gör det möjligt för konsumenterna att från hemmet beställa från en leverantör.

7) I rådets resolution av den 9 november 1989 om framtida prioriteringar för att återge konsumentskyddspolitiken(6) dess vikt uppmanas kommissionen att i första hand ägna sina ansträngningar åt de områden som anges i bilagan till nämnda resolution. I denna bilaga nämns ny teknik som möjliggör distansförsäljning. Kommissionen har följt resolutionen genom att anta en "treårig handlingsplan för konsumentskyddspolitiken inom Europeiska ekonomiska gemenskapen (1990 1992)" och denna plan föreskriver att det skall antas ett direktiv på området.

8) Frågan om vilka språk som skall användas i samband med distansavtal faller inom medlemsstaternas behörighet.

9) Ett distansavtal kännetecknas av användandet av en eller flera tekniker för distanskommunikation. Dessa olika tekniker används inom ramen för ett organiserat system för försäljning eller tillhandahållande på distans, utan att leverantören och konsumenten är samtidigt närvarande. Den ständiga utvecklingen av dessa tekniker gör att det inte går att göra upp en uttömmande förteckning över dem, men gör det nödvändigt att fastställa principer som är giltiga även för sådana tekniker som ännu inte används annat än i begränsad utsträckning.

10) Användningen av dessa tekniker får inte leda till någon minskning av den information som ges konsumenten. Det är därför nödvändigt att slå fast vilken information som är obligatorisk, oavsett vilken kommunikationsteknik som används. Den lämnade informationen bör dessutom vara utformad i enlighet med andra tillämpliga gemenskapsregler och i synnerhet med dem i rådets direktiv 84/450/EEG av den 10 september 1984 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om vilseledande reklam(7).

11) Den information som sprids med hjälp av viss elektronisk teknik är ofta kortlivad eftersom den inte tas emot på ett varaktigt medium. Konsumenten måste därför i god tid skriftligen få den information som är nödvändig för att avtalet skall kunna fullgöras på riktigt sätt.

12) Konsumenten har ingen konkret möjlighet att se produkten eller få kännedom om tjänstens särdrag före avtalets ingående. I fall då detta är lämpligt bör det därför föreskrivas om en ångerrätt. Det åligger medlemsstaterna att fastställa de övriga villkoren och formerna för utnyttjande av ångerrätten.

13) Det är även nödvändigt att fastställa en frist för fullgörande av avtalet om en sådan inte har bestämts vid beställningen.

14) Den säljfrämjande teknik som består i att sända konsumenten en produkt eller utföra en tjänst åt honom mot betalning, utan föregående beställning eller uttryckligt samtycke från hans sida, kan inte tillåtas - om det inte rör sig om en ersättningsleverans.

15) Med beaktande av de principer som fastställs i artiklarna 8 och 10 i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna av den 4 november 1950 bör konsumenten tillerkännas en rätt till skydd för privatlivet, särskilt såvitt avser skydd gentemot vissa särskilt påträngande kommunikationstekniker, och följaktligen bör det fastställas tydliga gränser för användningen av sådana tekniker.

16) Kommissionens rekommendation 92/295/EEG av den 7 april 1992 om handlingsregler för skydd av konsumenterna vid distansavtal(8) slår fast att de tvingande grundreglerna i detta direktiv bör kompletteras med frivilliga regler i form av etiska regler från företagarnas sida.

17) Bristande efterlevnad av bestämmelserna i detta direktiv kan skada konsumenten, men också konkurrenterna. Man bör därför kunna anta bestämmelser som gör det möjligt för offentliga organ eller företrädare för dem eller konsumentorganisationer, vilka enligt nationell lagstiftning har ett legitimt intresse av att skydda konsumenterna, eller företagarorganisationer som har ett legitimt intresse av att vidta åtgärder, att övervaka dess tillämpning.

18) Vid användning av ny teknik behärskar konsumenten inte denna. Det är därför nödvändigt att föreskriva att bevisbördan kan vila på leverantören.

19) Det finns en risk att konsumenten i vissa fall berövas det skydd som ges genom detta direktiv genom att ett tredje lands rätt väljs som tillämplig rätt med avseende på avtalet. Följaktligen bör i detta direktiv antas bestämmelser som syftar till att undvika denna risk.

20) En medlemsstat kan med hänsyn till allmänintresset förbjuda saluförande med hjälp av distansavtal av vissa varor och tjänster på sitt område. Detta förbud bör följa gemenskapsreglerna och sådana förbud har redan fastställts, särskilt i fråga om läkemedel, i rådets direktiv 89/552/EEG av den 3 oktober 1989 om samordning av vissa bestämmelser som fastställts i medlemsstaternas lagar och andra författningar om utförandet av sändningsverksamhet för television(9) och rådets direktiv 92/28/EEG av den 31 mars 1992 om marknadsföring av humanläkemedel(10).

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Syfte

Detta direktiv syftar till en tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra bestämmelser om distansavtal mellan konsument och leverantör.

Artikel 2

Definitioner

I detta direktiv avses med:

1) distansavtal: avtal om varor eller tjänster som ingås mellan en leverantör och en konsument inom ramen för ett system för försäljning eller tillhandahållande av tjänster på distans, organiserat av leverantören, som för detta avtal ända fram till avtalets ingående, inklusive vid ingåendet av själva avtalet, uteslutande använder en eller flera tekniker för distanskommunikation.

2) konsument: en fysisk person som, med avseende på avtal som faller under detta direktiv, handlar för ändamål som ligger utanför hans näringsverksamhet eller yrke,

3) leverantör: en fysisk eller juridisk person som, med avseende på avtal som faller under detta direktiv, handlar för ändamål som ligger inom ramen för hans näringsverksamhet eller yrke,

4) medel för distanskommunikation: varje medel som, utan att leverantören och konsumenten samtidigt är fysiskt närvarande, kan användas för ingående av ett avtal mellan parterna. En vägledande förteckning över de medel som omfattas av detta direktiv finns i bilaga 1,

5) distributör av kommunikationsmedel: varje offentlig eller privat fysisk eller juridisk person, vars näringsverksamhet eller yrke innefattar att ställa ett eller flera medel för distanskommunikation till leverantörernas förfogande.

Artikel 3

Undantag

1. Detta direktiv skall inte tillämpas på avtal

- som avser finansiella tjänster över vilka en icke uttömmande förteckning finns i bilaga 2,

- som ingås med hjälp av varuautomater eller automatiserade affärslokaler,

- som ingås med distributörer av telekommunikationer vid användning av offentliga telefonautomater,

- som ingås för uppförande och försäljning av fast egendom eller som avser andra rättigheter som är knutna till fast egendom, med undantag av hyresavtal,

- som ingås vid auktioner.

2. Artiklarna 4, 5, 6 och 7.1 7.2 skall inte tillämpas på

- avtal om leverans av matvaror, drycker eller andra dagligvaror för hushållet, vilka levereras till en konsuments bostad eller arbetsplats av distributörer genom regelbunden utkörning,

- avtal om tillhandahållande av tjänster som avser inkvartering, transporter, restaurangverksamhet eller fritidsaktiviteter, om leverantören när avtalet ingås åtar sig att tillhandahålla dessa tjänster en bestämd dag eller under en angiven tidsperiod.

Artikel 4

Förhandsinformation

1. I god tid innan ett distansavtal ingås skall konsumenten få information om följande:

a) leverantörens identitet,

b) varans eller tjänstens väsentliga egenskaper,

c) varans eller tjänstens pris, inklusive alla skatter,

d) eventuella leveranskostnader,

e) sättet för betalning, leverans eller fullgörande,

f) ångerrätt, utom i de fall som avses i artikel 6.3,

g) kostnaden för att använda medlet för distanskommunikation, när kostnaden inte är beräknad efter normaltaxa,

h) den tid under vilken erbjudandet eller priset gäller.

2. Den information som anges i punkt 1 och vars kommersiella syfte klart skall framgå, skall ges på ett klart och begripligt sätt och vara på alla vis anpassad till den teknik för distanskommunikation som används, under särskilt hänsynstagande till principerna om god sed i affärstransaktioner och skydd för underåriga.

Artikel 5

Skriftlig bekräftelse av informationen

1. Konsumenten skall vid lämpligt tillfälle i samband med fullgörandet av avtalet och såvitt avser varor senast vid leveranstillfället få skriftlig bekräftelse på den information som nämns i artikel 4.1a f, om inte denna information redan innan avtalet ingicks har lämnats honom skriftligen eller i en annan varaktig form som är tillgänglig för honom.

Under alla omständigheter måste följande information ges:

- skriftlig information om villkoren och formerna för att utnyttja ångerrätten enligt artikel 6, inklusive de fall som avses i artikel 6.3 första strecksatsen,

- den geografiska adress till leverantörens affärsställe som konsumenten kan vända sig till för reklamation,

- information om service efter köpet och om existerande garantier,

- villkoren för att säga upp avtalet när dess varaktighet är obestämd eller längre än ett år.

2. Punkt 1 är inte tillämplig på tjänster, där själva utförandet sker med hjälp av en teknik för distanskommunikation, när dessa tjänster tillhandahålls vid ett enda tillfälle och faktureras av distributören av kommunikationstekniken. Konsumenten skall dock under alla omständigheter kunna få kännedom om den geografiska adress till leverantörens affärsställe som han kan vända sig till för reklamation.

Artikel 6

Ångerrätt

1. Vid varje distansavtal skall konsumenten ha rätt till en frist på minst sju dagar för att ångra sig, utan påföljd och utan att ange några skäl.

För utövande av denna rätt löper fristen

- för varor från och med den dag då konsumenten tar emot dem, när de skyldigheter som anges i artikel 5 har uppfyllts,

- för tjänster från och med den dag då avtalet ingås, eller från och med den dag då skyldigheterna i artikel 5 har uppfyllts, om de har uppfyllts efter avtalets ingående, på villkor att fristen inte överskrider den frist på tre månader som anges i följande stycke.

Om leverantören inte uppfyller de skyldigheter som anges i artikel 5, är fristen tre månader. Denna frist löper

- för varor från och med den dag då konsumenten tar emot dem,

- för tjänster från och med den dag då avtalet ingås.

Om den information som avses i artikel 5 lämnas inom den nämnda tremånadersfristen, har konsumenten från och med denna tidpunkt rätt till den i första stycket nämnda fristen på minst sju dagar.

2. När konsumenten utövar sin ångerrätt i enlighet med den här artikeln, skall leverantören återbetala de belopp som konsumenten har betalat. Denna återbetalning skall göras snarast möjligt.

3. Om inte parterna har överenskommit annat, kan konsumenten inte utöva ångerrätten enligt punkt 1 vid avtal om

- tjänster, om fullgörandet har påbörjats med konsumentens samtycke före utgången av den i punkt 1 angivna sjudagarsfristen,

- varor eller tjänster, vilkas pris beror på fluktuationer på finansmarknaden som leverantören inte kan kontrollera,

- varor som har tillverkats enligt konsumentens anvisningar eller som har fått en tydlig personlig prägel eller som på grund av sin beskaffenhet inte kan återlämnas eller som snabbt kan fördärvas eller bli för gamla,

- tillhandahållande av ljud- och bildinspelningar, skivor och datorprogram,

- tillhandahållande av tidningar och tidskrifter,

- tips- och lotteritjänster.

4. Medlemsstaterna skall i sin lagstiftning sörja för att kreditavtalet skall kunna återgå utan påföljd när konsumenten utövar sin ångerrätt i enlighet med punkt 1,

- om priset på en vara eller tjänst helt eller delvis betalas med en kredit från leverantören, eller

- om priset helt eller delvis betalas med en kredit som beviljats konsumenten av tredje man på grundval av ett avtal mellan tredje man och leverantören.

Medlemsstaterna fastställer formerna för återgången av kreditavtalet.

Artikel 7

Fullgörande

1. Om inte parterna har avtalat annat, skall leverantören fullgöra sin prestation senast inom 30 dagar från den dag då konsumenten lämnade sin beställning till leverantören.

2. Om leverantören underlåter att fullgöra avtalet på grund av att den beställda varan eller tjänsten inte kan levereras, skall konsumenten informeras om detta och snarast möjligt kunna få tillbaka de belopp som han i förekommande fall har betalat.

3. Medlemsstaterna kan emellertid föreskriva att leverantören får förse konsumenten med en vara eller tjänst av likvärdig kvalitet och till likvärdigt pris, under förutsättning att möjligheten till detta överenskoms före avtalets ingående, vid avtalets ingående eller i samband med att konsumenten informerades om att beställningen inte kunde effektueras. Kostnaderna för retur vid utnyttjande av ångerrätten åvilar i detta fall leverantören och konsumenten skall informeras om detta. I sådana fall kan tillhandahållandet av en vara eller tjänst inte jämställas med leverans utan föregående beställning enligt artikel 9.

Artikel 8

Betalning med kort

Medlemsstaterna skall se till att det finns lämpliga åtgärder som gör det möjligt för en konsument att

- begära återgång av en betalning vid bedräglig användning av betalkort inom ramen för distansavtal som faller under detta direktiv,

- vid bedräglig användning krediteras de utbetalda beloppen eller få dem återbetalade.

Artikel 9

Leverans utan föregående beställning

Medlemsstaterna skall vidta nödvändiga åtgärder för att

- förbjuda leverans av varor eller tillhandahållande av tjänster till en konsument utan att han har beställt dem, när leveransen eller tillhandahållandet medför ett krav på betalning,

- befria konsumenten från varje motprestation vid leverans utan föregående beställning eftersom ett uteblivet svar inte är liktydigt med samtycke.

Artikel 10

Begränsninger i användningen av vissa tekniker för distanskommunikation

1. En leverantörs användning av följande tekniker förutsätter att konsumenten givit samtycke på förhand:

- automatiska uppringningssystem utan mänsklig betjäning (uppringningsautomat),

- telefax.

2. Medlemsstaterna skall sörja för att andra tekniker för distanskommunikation än de som anges i punkt 1, i fall då dessa möjliggör individualiserad kommunikation, endast får användas när konsumenten inte klart motsätter sig detta.

Artikel 11

Överklagande

1. Medlemsstaterna skall sörja för att det i konsumenternas intresse finns tillräckliga och effektiva instrument för att säkerställa efterlevnaden av bestämmelserna i detta direktiv.

2. De instrument som avses i punkt 1 kan omfatta bestämmelser varigenom offentliga organ eller deras företrädare eller sådana konsumentorganisationer, som enligt nationell lagstiftning har ett legitimt intresse av att skydda konsumenterna, eller företagarorganisationer som har ett legitimt intresse av att handla, enligt den nationella lagstiftningen får väcka talan inför domstol eller de förvaltningsmyndigheter som har behörighet att se till att bestämmelserna i detta direktiv tillämpas.

3. a) Medlemsstaterna kan föreskriva att skyldigheten att bevisa att förhandsinformation eller skriftlig bekräftelse lämnats eller att tidsfristerna följts eller att konsumenten givit sitt samtycke kan åläggas leverantören.

b) Medlemsstaterna skall vidta nödvändiga åtgärder för att leverantörerna och, när detta är möjligt, distributörerna av kommunikationsmedel upphör att använda metoder som inte är i överensstämmelse med bestämmelserna som tillämpas med stöd av detta direktiv.

4. Medlemsstaterna kan föreskriva att den frivilliga kontroll av efterlevnaden av bestämmelserna i detta direktiv, som anförtros självständiga organ, och överklaganden till sådana organ för lösande av tvister införlivas med de instrument om vilka medlemsstaterna skall anta regler för att säkerställa efterlevnaden av bestämmelserna i detta direktiv.

Artikel 12

Bestämmelsernas bindande karaktär

1. Konsumenten kan inte avstå från de rättigheter som han får genom att detta direktiv införlivas med nationell lag.

2. Medlemsstaterna skall vidta nödvändiga åtgärder för att konsumenten inte skall berövas det skydd som ges av detta direktiv genom att ett tredje lands lag väljs som tillämplig rätt med avseende på avtalet, när avtalet har nära anknytning till en eller flera medlemsstaters territorier.

Artikel 13

Gemenskapsregler

1. Bestämmelserna i detta direktiv skall tillämpas i den utsträckning som det inte finns särskilda gemenskapsregler som i sin helhet reglerar vissa typer av distansavtal.

2. När en viss gemenskapsregel som rör en vara eller en tjänst innehåller bestämmelser som reglerar frågor som har samband med

- information före avtalets ingående,

- skriftlig bekräftelse av förhandsinformationen,

- ångerrätt,

- leveranser utan föregående beställning,

- möjligheter till överklagande,

- begränsningar i användningen av tekniker för distanskommunikation,

- betalning med kort,

- fullgörande av avtalet,

skall dessa bestämmelser tillämpas på distansavtal endast såvitt de avser de frågor som regleras i gemenskapsregeln.

Artikel 14

Minimiklausul

Medlemsstaterna kan för att säkerställa en högre skyddsnivå för konsumenten på det område som regleras av detta direktiv anta eller bibehålla strängare bestämmelser som är förenliga med fördraget. Dessa bestämmelser skall i förekommande fall och om fördraget medger det med hänsyn till allmänintresset inbegripa ett förbud mot saluförande genom distansavtal på deras områden av vissa varor och tjänster, i synnerhet läkemedel.

Artikel 15

Genomförande

1. Medlemsstaterna skall se till att de lagar och andra författningar som är nödvändiga för anpassning till detta direktiv träder i kraft senast tre år efter det att direktivet trätt i kraft. De skall genast underrätta kommissionen om detta.

2. När medlemsstaterna antar de bestämmelse som anges i punkt 1 skall dessa innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning vid offentliggörandet. De närmare reglerna för hur denna hänvisning skall ske skall fastställas av medlemsstaterna.

3. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texten till de nationella bestämmelser som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.

4. Senast sex år efter ikraftträdandet av detta direktiv skall kommissionen lägga fram en rapport för Europaparlamentet och rådet om tillämpningen av detta direktiv, vid behov åtföljd av ett förslag till revidering av detta.

Artikel 16

Detta direktiv träder i kraft samma dag som det offentliggörs i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.

Artikel 17

Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

Utfärdat i . . .

På Europaparlamentets vägnar

Ordförande

På rådets vägnar

Ordförande

(1) EGT nr C 156, 23.6.1992, s. 14.

(2) EGT nr C 19, 25.1.1993, s. 111.

(3) Europaparlamentets yttrande av den 26 maj 1993 (EGT nr C 176, 26.6.1993, s. 95), rådets gemensamma ståndpunkt av den . . . (ännu inte offentliggjort i EGT) och Europaparlamentets beslut av den . . . (ännu inte offentliggjort i EGT).

(4) EGT nr C 92, 25.4.1975, s. 1.

(5) EGT nr C 167, 5.7.1986, s. 1.

(6) EGT nr C 294, 22.11.1989, s. 1.

(7) EGT nr L 250, 19.9.1984, s. 17.

(8) EGT nr L 156, 10.6.1992, s. 21.

(9) EGT nr L 298, 17.10.1989, s. 23.

(10) EGT nr L 113, 30.4.1992, s. 13.

BILAGA I

Kommunikationstekniker som avses i artikel 2.4

- Oadresserad trycksak

- Adresserad trycksak

- Standardbrev

- Tidningsannons med beställningskupong

- Katalog

- Telefon med mänsklig betjäning

- Telefon utan mänsklig betjäning (uppringningsautomater, audiotext)

- Radio

- Bildtelefon (telefon med bildskärm)

- Videotext (mikrodator och TV-ruta) med tangentbord eller beröringsskärm

- Elektronisk post

- Telefax

- Television (teleshopping)

BILAGA II

Finansiella tjänster som avses i artikel 3.1

- Investeringstjänster

- Försäkrings- och återförsäkringstjänster

- Banktjänster

- Tjänster som rör pensionsfonder

- Tjänster i samband med termins- eller optionsaffärer

Dessa tjänster omfattar i synnerhet

- de investeringstjänster som avses i bilagan till direktiv 93/22/EEG(1) samt kollektiva investeringsinstituts tjänster,

- tjänster i samband med verksamhet som omfattas av ömsesidigt erkännande och som anges i bilagan till direktiv 89/646/EEG(2),

- tjänster i samband med den försäkrings- och återförsäkringsverksamhet som anges i

- artikel 1 i direktiv 73/239/EEG(3),

- bilagan till direktiv 79/267/EEG(4),

- direktiv 64/225/EEG(5),

- direktiv 92/49/EEG(6) och 92/96/EEG(7).

(1) EGT nr L 141, 11.6.1993, s. 27.

(2) EGT nr L 386, 30.12.1989, s. 1. Direktivet senast ändrat genom direktiv 92/30/EEG (EGT nr L 110, 28.4.1992, s. 52).

(3) EGT nr L 228, 16.8.1973, s. 3. Direktivet senast ändrat genom direktiv 92/49/EEG (EGT nr L 228, 11.8.1992, s. 1).

(4) EGT nr L 63, 13.3.1979, s. 1. Direktivet senast ändrat genom direktiv 90/619/EEG (EGT nr L 330, 29.11.1990, s. 50).

(5) EGT nr L 56, 4.4.1964, s. 878. Direktivet ändrat genom 1973 års anslutningsakt.

(6) EGT nr L 228, 11.8.1992, s. 1.

(7) EGT nr L 360, 9.12.1992, s. 1.

REDOGÖRELSE FÖR RÅDETS MOTIVERING

I. INLEDNING

1. Den 21 maj 1992 lade kommissionen fram ett förslag(1) till direktiv, grundat på artikel 100a i fördraget, om konsumentskydd vid distansavtal.

2. Europaparlamentet yttrade sig(2) vid en första behandling den 26 maj 1993. Efter detta yttrande överlämnade kommissionen ett ändringsförslag den 7 oktober 1993(3).

Ekonomiska och sociala kommittén yttrade sig(4) den 24 november 1993.

3. Rådet antog enhälligt sin gemensamma ståndpunkt den 29 juni 1995, i enlighet med artikel 189b i fördraget.

II. MÅLSÄTTNING

4. Detta förslag från kommissionen syftar till att förbättra konsumentskyddet vid distansavtal, särskilt genom bättre förhandsinformation om avtalets innehåll, genom införandet av en ångerrätt och närmare regler för överklagande och genom rambestämmelser för fullgörandet av avtalet. Detta förslag skall därigenom bidra till att förverkliga den inre marknaden på detta område.

III. ANALYS AV DEN GEMENSAMMA STÅNDPUNKTEN

Allmänt påpekande

5. Med tanke på den ovan presenterade målsättningen och den snabba utvecklingen av de tekniker och marknader som avses i detta förslag, har rådet bemödat sig om att säkerställa en hög konsumentskyddsnivå genom en rad bestämmelser som har en ibland högre skyddsnivå än vad kommissionen och Europaparlamentet avsett, och som är så exakta och lätta att genomföra som möjligt. Rådet har därvid strävat efter att respektera subsidiaritetsprincipen i den mån den är förenlig med den harmonisering som är nödvändig inom denna sektor och med de strängare bestämmelser som medlemsstaterna får anta. Denna strävan efter funktionsduglighet har fått rådet att avstå från en "uppfordran att ingå avtal", något som vid en analys framstod som olämpligt med tanke på det specifika sätt som distansavtal ingås.

6. På grundval av de ovannämnda riktlinjerna har rådet i sin gemensamma ståndpunkt, i huvudsak eller till en del, bokstavligen kunnat införliva de av Europaparlamentets tillägg som kommissionen tog med i sitt ändrade förslag med undantag av tilläggen nr 10, 13, 15, 20, 29 (och 6 som rör det motsvarande stycket i ingressen) och 32 (och 9 som rör det motsvarande stycket i ingressen) samt tillägg nr 30, som inte togs med i det ändrade förslaget.

7. Särskilda kommentarer

(Hänvisningarna nedan syftar om inte annat anges på texten till det ändrade förslagt.)

Förutom den nya ordningen för artiklarna, som nu följer de olika etapper som leder fram till avtalet och dess fullgörande, har följande ändringar i kommissionens ändrade förslag gjorts av rådet och godtagits av kommissionen:

i) Då formuleringen "uppfordran att ingå avtal" ströks (jfr punkt 5 ovan) blev det nödvändigt att göra en omarbetning av artiklarna 1, 2 första och sjätte strecksatsen (strykning), 4, 5, 6, 10, 11.1 och 14.3, och motsvarande omarbetningar i ingressen.

Eftersom kommunikationsteknikerna dessutom kan användas för själva ingåendet av avtalet, bör det i hela direktivet talas om "distansavtal" och inte bara om "avtal som förhandlats fram på distans".

ii) Artikel 2

Förutom de ovannämnda anpassningarna har definitionerna förenklats för att undvika upprepningar och komma närmare de formuleringar som används i gemenskapens lagstiftning. Definitionen av "beställning" har strukits, eftersom denna term här används i sin allmänna betydelse, medan "distributör" inte längre avser mer än de personer som ställer kommunikationsteknikerna till leverantörernas förfogande, eftersom det är deras rutiner som det är fråga om att reglera.

Uppdelat fullgörande av avtalet omfattas inte av denna text och hänskjuts därför till nationell lagstiftning (jfr tillägg nr 11).

iii) Artikel 3

Rådet har velat begränsa undantagens räckvidd, eftersom det bara är en del av bestämmelserna som inte skall tillämpas på avtalen om leverans av konsumtionsvaror eller tjänster "med reservation" (det är i enlighet med parlamentets önskemål i synnerhet ångerrätten som inte gäller för dessa tjänster).

Samtidigt som rådet erkänner vikten av konsumentskydd vid distansavtal om finansiella tjänster, anser det att det är att föredra att utesluta dem(5) från tillämpningsområdet med tanke på det specifika med finansiella tjänster de täcks redan av gemenskapens lagstiftning på flera punkter och fast egendom (utom hyresavtal) där nationella lagar fortfarande uppvisar särdrag och genom att avtal om dessa tjänster och detta slags egendom redan till stor del är undantagna från ångerrätten genom det ändrade förslaget (artikel 12.4 andra och tredje strecksatsen).

De praktiska formerna för auktionsförsäljning och "avtalets" ögonblickliga karaktär vid användning av offentliga telefonautomater gör det också motiverat att utesluta dem från tillämpningsområdet.

iv) Information (artiklarna 5, 6 och 11)

Med beaktande av att informationen till konsumenten är en avgörande del av konsumentskyddet, har rådet velat förtydliga och omstrukturera dessa artiklar genom att skilja mellan förhandsinformation (artikel 4 i den gemensamma ståndpunkten) och skriftlig bekräftelse av information (artikel 5 i den gemensamma ståndpunkten):

- punkterna 1 g och 2 i den nya artikel 4 återger punkt 3(6) respektive punkterna 1 och 2 i artikel 5,

- den nya artikel 5 återger artikel 11, med ett klarare angivande av begreppet "lämpligase leverantör" (den till vilken konsumenten kan vända sig för reklamation).

v) Begränsningar i användningen av vissa tekniker (artikel 4)

Artikel 10 i den gemensamma ståndpunkten är ett förtydligande av artikel 4, men undviker att ge ett illusoriskt skydd då den inte går att tillämpa och avser således enbart tekniker "som möjliggör individualiserad kommunikation".

Med beaktande av att det redan fanns skydd i samband med telefoner ("röda listor") eller elektronisk post (åtkomstkod), att dessa tekniker får "användas endast då konsumenten inte motsätter sig detta" och att uppringningsautomater redan täcks av kravet på samtycke på förhand, har rådet behållit varken telefon (utom uppringningsautomat) eller elektronisk post bland de tekniker som kräver samtycke på förhand.

vi) Bestämmelser i samband med fullgörandet (artiklarna 8, 9, 10 och 13)

Tidsfristen för fullgörande är i artikel 7.1 i den gemensamma ståndpunkten strängare formulerad än i det ändrade förslaget (fullgörande inom 30 dagar efter att beställningen har lämnats, inte att fullgörandet påbörjas senast 30 dagar efter att beställningen mottagits).

Fall då den beställda varan inte kan levereras samt "ersättnings"-leveranser täcks av artikel 7.2 och 7.3 i den gemensamma ståndpunkten.

Artikel 9 i den gemensamma ståndpunkten behandlar leveranser utan föregående beställning och befriar konsumenten från alla skyldigheter gentemot leverantören och undantar helt gratisleveranser enligt artikel 9.4 i det ändrade förslaget, vars formulering följaktligen inte återges.

Vad beträffar betalningsformerna har rådet inte lika litet som Europaparlamentet funnit det lämpligt att förbjuda förhandsbetalningar, med tanke på riskerna för leverantören med detta slags transaktioner, och tar därför inte med artikel 8 i det ändrade förslaget. Det har i gengäld föreskrivit att leverantören skall "återbetala de belopp som konsumenten har betalat" om konsumenten ångrar sig (artikel 6.2 i den gemensamma ståndpunkten) eller om leverantören underlåter att fullgöra avtalet (artikel 7.2 i den gemensamma ståndpunkten), i enlighet med det avsedda syftet med tillägg nr 30, samtidigt som det anser att inrättandet av ett garantisystem i fall då leverantören underlåter att fullgöra avtalet är en övergripande fråga som hänför sig till leverantörens alla skyldigheter och skall behandlas som en sådan.

Artikel 8 i det ändrade förslaget tar upp betalning med kort (artikel 13) och omfattar alla former av bedräglig användning inom ramen för ett distansavtal, samtidigt som den lämnar öppet hur de fordrade beloppen skall betalas tillbaka - vilket i synnerhet kan möjliggöra att ett garantisystem träder in, vilket inte tagits med i formuleringen av artikel 13 i det ändrade förslaget.

vii) Ångerrätt (artikel 12)

Rådet har ansett att denna artikel bör förtydligas för att möjliggöra en bättre koppling mellan att ge information (särskilt om ångerrätten) och att utöva ångerrätten. Därför har synsättet i Europaparlamentets och rådets direktiv om skydd för förvärvarna när det gäller vissa aspekter av avtal om förvärvande av en andelsnyttjanderätt till fast egendom ansetts vara lämplig som modell för utformningen av artikel 6.1 i den gemensamma ståndpunkten, där det fastställs en frist på tre månader för överlämnande av den saknade informationen och en frist på sju dagar för utövande av ångerrätten i egentlig mening.

Rådet har velat ändra tillämpningsområdet för denna artikel, eftersom det har undantagit avtal om

- tjänster där fullgörandet har påbörjats med konsumentens samtycke (och inte alla tjänster där fullgörandet har påbörjats),

- fast egendom (och inte alla avtal i form av en offentlig handling),

- ljud- och bildinspelningar, skivor och datorprogram, eftersom de kan reproduceras nästan omedelbart,

- tidningar och tidskrifter, eftersom deras innehåll snabbt blir inaktuellt,

- tips- och lotteritjänster, med tanke på deras speciella sätt att fungera.

Rådet har däremot inte ansett det lämpligt att utelämna kroppshygienprodukter.

viii) Rättsligt skydd (artiklarna 14, 16 och 17)

Rådet har i artikel 11 i den gemensamma ståndpunkten huvudsakligen strävat efter att undvika alltför specifika formuleringar som kanske inte stämmer överens med samtliga nationella rättsordningar, samtidigt som det behållit huvudinnehållet i artikel 14, i synnerhet möjligheten för företagar- eller konsumentorganisationer att ingripa och möjligheten till omvänd bevisbörda eller frivillig kontroll.

I artikel 12.2 i den gemensamma ståndpunkten fastställs villkoren för att konsumenten skall åtnjuta det skydd som ges av detta direktiv då ett tredje lands lag väljs som tillämplig rätt och i artikel 13 i den gemensamma ståndpunkten redogörs för detta direktivs koppling till redan befintlig gemenskapslagstiftning.

ix) Slutbestämmelser (artiklarna 18 och 19)

Minimiklausulen (artikel 14 i den gemensamma ståndpunkten) innefattar genom strängare bestämmelser förbud mot saluförande av läkemedel, utan begränsning till enbart receptbelagda läkemedel (tillägg 36 rev.).

I den gemensamma ståndpunkten var det nödvändigt att fastställa en frist för genomförandet, eftersom tidpunkten i kommissionens förslag hade överskridits, och denna frist angavs till tre år, att jämföra med den som gäller för andra bestämmelser på konsumentskyddsområdet.

En punkt om rapportering och revidering har dessutom lagts till (artikel 15.4 i den gemensamma ståndpunkten).

x) Ej medtagna bestämmelser

- Tillägg nr 20 (artikel 7): detta direktiv skall inte ändra tillämpningsvillkoren i direktiv 89/552/EEG.

- Tillägg nr 29 (artikel 12.5): detta direktiv fastställer enbart bestämmelser om underlåtande att fullgöra avtalet på grund av att varan eller tjänsten inte kan levereras.

- Tillägg nr 32 (artikel 15): å ena sidan härrör detta bestämmelse ur medlemsstaternas allmänna skyldighet att informera dem som är underställda deras lagstiftning, å andra sidan riktar sig detta direktiv inte till "de berörda organisationerna".

(1) EGT nr C 156, 23.6.1992.

(2) EGT nr C 176, 28.6.1993.

(3) EGT nr C 308, 15.11.1993.

(4) EGT nr C 19, 25.1.1993.

(5) Det bör emellertid noteras att avtal om kredit "knutna till" ett distansavtal omfattas vid utövande av den ångerrätt som gäller för distansavtal.

(6) Med en förstärkning eftersom det nu krävs att kostnaden för kommunikationstekniken anges.