[pic] | EUROPEISKA KOMMISSIONEN |

Bryssel den 18.5.2010

KOM(2010)228 slutlig

RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET

Andra uppföljningsrapporten till meddelandet om problemet med vattenbrist och torka i Europeiska unionen (KOM(2007) 414 slutlig)

{SEK(2010)573}

RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET

Andra uppföljningsrapporten till meddelandet om problemet med vattenbrist och torka i Europeiska unionen (KOM(2007) 414 slutlig)

1. INLEDNING

Vatten är en av våra värdefullaste tillgångar. Det håller dock även på att bli en bristvara, och allting tyder på att bristen på vatten kommer att öka i framtiden. Den minskade tillgången på vatten, den försämrade kvaliteten och den ökade efterfrågan på sötvatten skapar stora problem. Klimatförändringen väntas förvärra situationen. Vattenbristen måste därför ses i detta större perspektiv.

År 2007 antog kommissionen ett meddelande om problemet med vattenbrist och torka i Europeiska unionen[1]. Kommissionen identifierade sju politiska initiativ som EU måste genomföra för att bli en vatteneffektiv och vattensparande ekonomi. I oktober 2007[2] uttalade rådet sitt stöd för de alternativ som föreslogs i meddelandet och uppmanade kommissionen att se över och vidareutveckla den framväxande strategin för vattenbrist och torka till 2012.

I oktober 2008 antog Europaparlamentet ett betänkande om meddelandet och uttalade sitt stöd för det första förslaget till politiska åtgärder. Parlamentet betonar i resolutionen att det behövs brådskande åtgärder – särskilt för att spara vatten, främja utbyte av god praxis, lansera informationskampanjer och sätta rätt pris på vatten – och att det behövs mer resurser för att stödja dessa åtgärder.

Den första uppföljningsrapporten till meddelandet[3] antogs i december 2008 och beskrev vilka framsteg som gjorts när det gäller att genomföra förslagen i meddelandet. I rapporten uppmärksammades några uppmuntrande politiska initiativ på både EU-nivå och nationell nivå som bidragit till resultaten men slutsatsen drogs att det fortfarande fanns en hel del kvar att göra. Rapporten åtföljdes av ett arbetsprogram som också skulle övervakas med jämna mellanrum. Kommissionen kommer enligt rapporten att varje år utvärdera vilka framsteg som gjorts när det gäller att genomföra de mål som fastställts för den politiska översynen 2012, i enlighet med rådets slutsatser av den 30 oktober 2007. Det här är den andra rapporten där kommissionen utvärderar vilka framsteg som gjorts när det gäller att genomföra alternativen i meddelandet och arbetsprogrammet på medellång och lång sikt. Syftet med rapporten är att presentera vilka framsteg som gjorts i Europa under det senaste året. Rapporten innehåller uppgifter som medlemsstaterna har lämnat i en enkät om de politiska alternativens genomförande[4].

2. UTVÄRDERING AV DE FRAMSTEG SOM GJORTS NÄR DET GÄLLER ATT GENOMFÖRA DE POLITISKA ALTERNATIVEN

Bakgrund

I april 2009 lade kommissionen fram en vitbok[5] med en handlingsram för hur man ska anpassa sig till klimatförändringen och politiska åtgärder för att göra EU mindre sårbart för klimatförändringens konsekvenser. I vitboken betonar kommissionen behovet av ytterligare åtgärder för att öka vatteneffektiviteten och öka motståndskraften mot klimatförändringen.

Den 22 december 2009 var en milstolpe i EU:s vattenpolitik. Då skulle förvaltningsplanerna enligt ramdirektivet för vatten[6] antas för alla avrinningsdistrikt i EU. Detta kommer att ge en tydligare överblick över vad medlemsstaterna planerar att göra i sina respektive avrinningsdistrikt för att hantera problemen med vattenbrist och torka.

I december 2009 hade dock flera av de medlemsstater som väntas drabbas hårdast av vattenbrist och torka inte antagit sina förvaltningsplaner.

3. Rätt prissättning för vatten

Enligt artikel 9 i ramdirektivet för vatten[7] ska medlemsstaterna senast 2010 se till att prispolitiken för vatten ger vattenförbrukarna tillräckliga incitament att använda vattenresurserna effektivt och att de verksamheter som använder vatten bidrar till att täcka kostnaderna för vattentjänster på ett adekvat sätt. Åtgärdsprogrammen i förvaltningsplanerna för avrinningsdistrikten kommer att göra det möjligt att kontrollera om detta har genomförts fullt ut i Europa.

De uppgifter som medlemsstaterna nu har lämnat visar att införandet av avgiftssystem för att iaktta principen om kostnadstäckning kan leda till högre vattenräkningar för medborgarna. Detta sker därför gradvis. Erfarenheten visar att en prishöjning inte nödvändigtvis leder till minskad förbrukning. Prissättningen är bara ett av flera tänkbara verktyg. Det behövs ytterligare åtgärder för att främja en effektiv vattenanvändning. Några av de mest utbredda åtgärderna i medlemsstaterna är tillämpningen av blocktariffer, straffavgifter vid överkonsumtion och rabatter för vattenbesparingar.

När det gäller insatserna för att sprida vattenmätarprogram till alla sektorer som använder vatten – bland annat obligatorisk reglering av vattenuttag (artikel 11.3 i ramdirektivet för vatten ) – uppger flera medlemsstater att användningen av mätare för dricksvatten i hushållen har ökat kraftigt. Vattenmätare används alltmer även utanför hushållen, särskilt om användarna är anslutna till det offentliga vattennätet. Mätningen och kontrollen av direkta vattenuttag sker i regel i samband med prövningsförfarandet. I vissa sydeuropeiska avrinningsområden har man antagit rättsliga åtgärder för att även kontrollera de befintliga uttagen av grundvatten.

4. Effektivare tilldelning av vatten och vattenrelaterade bidrag

Förbättrad fysisk planering

Ekonomiska verksamheter bör anpassa sig för att säkerställa en hållbar tillgång på resurser i varje avrinningsområde utan att förvärra de påfrestningar som redan föreligger i vissa avrinningsområden. Storskalig expansion av ekonomiska verksamheter inom till exempel turism eller jordbruk kan leda till överuttag av vatten som kan leda till stora problem, särskilt i områden med vattenbrist.

Flera insatser inom fysisk planering pågår för närvarande i EU, både på EU-nivå och på nationell nivå.

Inom jordbruket kom man 2008 överens om att genomföra en hälsokonstroll av den gemensamma jordbrukspolitiken för att ta itu med nya utmaningar. Det resulterade i att man införde målen om bättre vattenförvaltning i tvärvillkoren. Från och med 2010 måste medlemsstaterna fastställa normer som varje jordbruksföretag ska uppfylla inom ramen för gällande nationella tillståndsförfaranden vid användning av vatten för bevattning. Kraven i tvärvillkoren ska bidra till att öka jordbrukarnas kunskap om tillståndsförfarandena. Informationen till jordbrukarna ska till exempel bli bättre och det införs en möjlighet att minska jordbruksstödet vid överträdelser. Kommissionen kommer under genomförandefasen att noggrant övervaka tillämpningen av de tvärvillkor som införts genom hälsokontrollen.

Direktivet om främjande av användningen av energi från förnybara energikällor[8] innehåller obligatoriska nationella mål för hur stor andel av den slutliga energianvändningen som ska utgöras av förnybar energi och ett mål om att 10 procent av energin i transportsektorn ska utgöras av förnybar energi år 2020. Detta kan leda till en ökad produktion av biomassa i EU. En på uppdrag av kommissionen genomförd undersökning[9] om hur vattentillgången påverkas av en ökad bioenergiproduktion visar att en väsentligt ökad biomassaproduktion i EU i de flesta områden inte kommer att innebära att den totala vattenförbrukningen för bevattningsändamål ökar. Vid undersökningen kom man dock fram till att Europas produktion av råmaterial för bioenergi bör vara mer koncentrerad till de norra och centrala delarna av Europa än i de södra (särskilt i områden med vattenbrist) för att undvika påfrestningar på EU:s vattentillgångar.

När det gäller åtgärder för att öka vatteneffektiviteten i stadsområden tas det en del initiativ på lokal nivå för att främja införandet av en ny vattenförvaltningskultur i kommunernas stadsplaner. De rapporterade insatserna visar dock att det bör läggas betydligt större vikt vid detta på nationell nivå.

De flesta medlemsstaterna uppgav att de genomför direktivet om bedömning av inverkan på miljön[10] och direktivet om bedömning av vissa planers och programs miljöpåverkan[11] fullt ut. Vid projekt som har en väsentlig miljöpåverkan på vattenmiljön rekommenderas att den bedömning av vattenrelaterade konsekvenser som krävs enligt artikel 4.7 i ramdirektivet för vatten införlivas i de båda direktiven ovan[12].

Turistsektorn behöver uppmärksammas. De flesta turister åker till områden där det redan finns problem med vattenbrist och torka och använder i genomsnitt över fyra gånger[13] så mycket vatten per dag som en lokal invånare. Under högsäsong kan efterfrågan på vatten därför innebära stora påfrestningar på den lokala tillgången. En viktig utmaning är därför att minska efterfrågan på vatten under högsäsong och minimera vattenanvändningen för att minska det ekologiska fotavtrycket och påfrestningarna på vattnet.

Finansiering av effektiv vattenanvändning

Programmen för landsbygdens utveckling är viktiga verktyg som väsentligt kan bidra till att uppnå målen i ramdirektivet för vatten. Vattenfrågan håller på att införlivas i landsbygdspolitiken. Särskilda åtgärder krävs emellertid för att ta itu med de nya jordbruksinvesteringarnas eventuella negativa inverkan på vattenförvaltningen, särskilt investeringar som syftar till ökad bevattning och ny storskalig vattenlagring. Kontrollsystem bör utvecklas som hjälper växande jordbruksföretag att använda vattenresurserna på ett hållbart sätt[14]. Det behövs därför ökad samordning mellan vatten- och jordbrukspolitiken.

Den överenskommelse som nåddes i fråga om hälsokontrollen av den gemensamma jordbrukspolitiken har resulterat i en ökad finansiell överföring från den första pelaren till politiken för landsbygdens utveckling. Ytterligare finansiella resurser på 3,3 miljarder euro kommer att ge medlemsstaterna möjlighet att öka sina insatser inom sina program för landsbygdens utveckling för att möta det europeiska jordbrukets nya utmaningar, bland annat behovet av förbättrad vattenförvaltning. I det ekonomiska återhämtningspaketet för Europa öronmärks dessutom 1 020 miljarder euro för att förbättra bredbandsinfrastrukturen i landsbygdsområden och för att ta itu med de nya utmaningar som konstaterats vid hälsokontrollen. Enligt medlemsstaternas uppgifter till kommissionen 2009 anslog medlemsstaterna 26,9 procent av dessa extra resurser till vattenförvaltning inom sina befintliga program för landsbygdens utveckling[15].

Inom sammanhållningspolitiken 2007–2013 används över 6 procent av de totala anslagen till investeringar i infrastruktur för vattenförvaltning. Dessutom kommer en stor andel av de 5,8 miljarder euro som anslagits till riskförebyggande åtgärder att användas för att stödja vattenprojekt, bland annat vattenbristprojekt.

Kommissionen vidtar redan förberedande åtgärder för en sammanhållningspolitik efter 2013. I mars 2009 offentliggjorde kommissionen arbetsdokumentet Regions 2020 – Climate Change Challenges for European Regions [16], där kommissionen även tar upp frågan om att problemen med vattenbrist och torka förvärras av klimatförändringen. Gränsöverskridande och transnationella projekt om vattenbrist får stort stöd inom programmen för europeiskt territoriellt samarbete (tidigare Interreg).

EU och medlemsstaterna tar i sina budgetar i allt större utsträckning hänsyn till finansieringen av åtgärder som ska främja en bättre vattenförvaltning, till exempel förbättra befintliga distributionssystem, minska läckaget, återanvända avloppsvatten, skydda marken, skydda och övervaka miljö- och vattenresurser, samt höja kunskapsnivån genom forskning. Förvaltningsplanerna för avrinningsdistrikten väntas innehålla mer information om hur man bättre använder EU-medel och nationella medel .

Endast ett fåtal medlemsstater har uppgett att de tar hänsyn till problemen med vattenbrist och torka i sin skattepolitik .

5. Förbättrad hantering av risken för torka

Utveckling av riskhanteringsplaner för torka

Det bästa sättet att förbättra samhällets motståndskraft mot vattenbrist och torka är att gå från ”krishantering” till ”riskhantering” inom vattenförvaltningen. EU:s medlemsstater beaktar och hanterar dessa frågor olika beroende på vilka erfarenheter de har haft under senare tid och om de har drabbats av vattenstress. Flera medlemsstater har börjat kartlägga vilka områden eller hela avrinningsdistrikt som drabbas av torka, som ständigt eller nästan ständigt drabbas av vattenbrist, markförstöring och ökenspridning. Medlemsstaterna skulle kunna ta fram särskilda planer för hantering av torka som tillägg till förvaltningsplanerna för avrinningsdistrikten. Det försenade genomförandet av ramdirektivet för vatten kan dock hindra de drabbade medlemsstaterna att ta itu med problem med vattenbrist och torka.

I december 2007 antog vattenförvaltningarna ett vägledande dokument om att integrera klimatförändringsfrågor i den andra och tredje versionen av förvaltningsplanerna för avrinningsområden[17]. Dokumentet innehåller att särskilt kapitel om anpassningsåtgärder vid problem med vattenbrist och torka.

Vissa medlemsstater har redan uppgett att de inte har identifierat några avrinningsdistrikt med ständig vattenbrist (DE, AT, FI, LT, BE) men att viss vattenstress ibland, eller till och med ofta, är att vänta under sommaren (DE, AT, FI, LT). Andra medlemsstater har emellertid ständig vattenbrist över hela landet (MT, CY) eller i hela avrinningsområden (ES, IT). Inte bara Medelhavsländer utan även centraleuropeiska länder har rapporterat att de har områden som ofta drabbas av vattenbrist (CZ) eller överutnyttjade akviferer (FR, BE).

Utveckling av ett observationsorgan och ett system för tidig varning vid torka

Det blivande europeiska observationsorganet för torka, som ska förutspå, upptäcka och övervaka torka i Europa, arbetar inför driftstarten för närvarande med att ta fram index över torka med hjälp av meteorologiska uppgifter.

Det pågår för närvarande flera insatser i Europa för att övervaka och hantera risken för torka, vattenbrist och ökenspridning på både nationell nivå och EU-nivå. Flera medlemsstater övervakar redan torka (t.ex. ES, PT, UK, IT, PL, AT).

Förbättrad användning av EU:s solidaritetsfond och EU:s mekanism för skydd och beredskap

År 2009 beviljades Cypern 7,6 miljoner euro i stöd ur EU:s solidaritetsfond för att täcka en del av kostnaderna för de nödåtgärder som behövdes på grund av den svåra torkan 2008. Det var första gången som solidaritetsfonden användes för att ge finansiellt stöd till nödåtgärder vid osedvanlig torka.

Det är svårt att använda solidaritetsfonden vid torka på grund av den tidsgräns på tio veckor efter det att de första skadorna uppstår som gäller för att lämna in ansökningar till kommissionen. Ansökningsförfarandet (tidsfristen) bör ses över i framtiden för att solidaritetsfonden bättre ska kunna användas för att ta itu med långsamt framväxande katastrofer, som torka. Detta problem skulle kunna undvikas om man genomför planerna och indikatorerna för torka, och inför ett effektivt system för tidig varning vid torka.

Europaparlamentet uttalade sitt stöd för kommissionens vädjan till Europeiska rådet om att ompröva sin negativa ståndpunkt till det förslag till ändring av solidaritetsfondsförordningen som kommissionen lade fram redan 2005 och som även innehåller en ny definition av kriterierna och fler stödberättigande händelser.

Arbetsprogrammet om civilskydd från 2009 omfattar stödberättigande åtgärder inom det finansiella instrumentet för civilskydd inom insatser, beredskap och förebyggande. Det omfattar förebyggande samarbetsprojekt, beredskap (utbildning och övningar) och utgifter för insatser vid katastrofer, bland annat torka.

6. Att överväga ytterligare infrastruktur för vattendistribution

I regioner där efterfrågan på vatten fortfarande överstiger tillgången, trots att man på alla möjliga sätt försökt att minska efterfrågan på vatten enligt vattenhierarkin, kan man överväga att bygga ny infrastruktur för vattendistribution för att minska konsekvenserna av torka.

En på uppdrag av kommissionen genomförd undersökning från december 2008 om risker och konsekvenser av fyra alternativa vattendistributionslösningar (avsaltning, återanvändning, grundvattenbildning och regnvattenanvändning) avslöjade att det inte går att generellt säga vilka lösningar som är bäst lämpade för hela EU. De potentiella problemen och åtgärderna för att lindra dessa skiljer sig mellan olika platser och tekniker – vilket innebär att åtgärderna måste anpassas efter lokala förhållanden. Alternativa vattendistributionslösningar kan vara dyrare än konventionella alternativ. Subventioner för att kompensera för prisskillnaderna bör dock endast användas under en övergångsperiod för att hjälpa användarna att hitta en mer hållbar användning av vatten där priset på vatten återspeglar de faktiska kostnaderna.

Alternativa vattendistributionslösningar kommer att få en allt större betydelse i framtiden på grund av klimatförändringen och den minskade tillgången på vatten. Särskild uppmärksamhet bör därför ägnas åt att genomföra dessa och öka kunskapen på området.

7. Främjande av vatteneffektiv teknik och metodik

I juli 2009 slutfördes en undersökning[18] på uppdrag av kommissionen som visade att det skulle kunna göras stora besparingar om vattenförbrukande konstruktioner omfattas av obligatoriska krav i det utökade ekodesigndirektivet. Om alla vattenförbrukande hushållsprodukter omfattades skulle EU:s totala offentliga förbrukning kunna minskas med 19,6 procent (ca 6 procent om endast energirelaterade produkter omfattades, disk- och tvättmaskiner ej inräknade). Detta skulle motsvara ett minskat årligt vattenuttag i EU med 3,2 procent.

En minskad vattenförbrukning från energirelaterade produkter som kranar, duschar och badkar kan indirekt också leda till en minskad energiförbrukning. Produkternas uppvärmningsbehov skulle kunna minska med 20 procent. När det gäller byggnader konstateras att man redan med små beteendeförändringar skulle kunna göra betydande besparingar. Med hjälp av små förändringar i hur länge man duschar, hur ofta man badar eller hur mycket vatten man spolar ur kranen, kan besparingar på 20–30 procent åstadkommas.

EU:s miljölednings- och miljörevisionsordning (Emas)[19] är ett förvaltningsverktyg som företag och andra organisationer kan använda för att utvärdera, redovisa och förbättra sin miljöprestanda. Den ändrade förordningen gäller rapportering utifrån vissa centrala prestandaindikatorer, bland annat för vattenförbrukning, avseende sammanlagd årlig vattenförbrukningen uttryckt i kubikmeter. Mer specifika indikatorer kommer att definieras i de referensdokument som kommer att utarbetas för alla ekonomiska sektorer.

Utöver Emas, där det krävs ett frivilligt åtagande från deltagarna att bidra till en effektiv vattenförbrukning, rapporterades det även om andra frivilliga avtal med olika vattenförbrukande ekonomiska sektorer i medlemsstaterna.

Europeiska miljöbyrån uppgav att tillverkningsindustrin använder ca 11 procent av Europas totala sötvattenuttag, varav omkring hälften används för nedkylning och hälften för bearbetning. Vatten som används vid energiproduktion står för 44 procent av det totala sötvattenuttaget. En mycket liten del av detta vatten förbrukas dock i processen. Det finns möjlighet att i större utsträckning använda alternativa vattenkällor vid energiproduktion (nedkylning) eftersom dessa kan vara mindre känsliga för torka[20].

8. Främjande av en vattenbesparingskultur i Europa

Utvecklingen av en vattenbesparingskultur i Europa kräver civilsamhällets medverkan. Medlemsstaterna kan förklara varför de vidtar de åtgärder som de gör och informera om vad som behöver göras för att spara mer vatten. På så sätt kan de uppmuntra konsumenterna att välja vatteneffektiva produkter och tjänster, vilket i sin tur skapar en marknad för sådana produkter och tjänster. Genom att införa ett miljöperspektiv i offentliga upphandlingar och öka informationen till konsumenterna i form av märkning kan man skapa en vattenbesparande kultur.

Tillämpningsområdet för ramdirektivet om ekodesign[21] som antogs den 21 oktober 2009 har utvidgats och gäller numera inte bara energianvändande produkter utan även energirelaterade produkter. Den nya arbetsplanen i ekodesigndirektivet (2009–2011) omfattar energianvändande och vattenanvändande produkter, såsom bevattningsutrustning. Energimärkningsdirektivet är också under omarbetning för att kunna tillämpas på ett större antal produkter, i likhet med ekodesigndirektivet.

Miljömärket lär efter att den ändrade förordningen om ett EU-miljömärke antogs i november 2009 spela en allt viktigare roll när det gäller att hjälpa konsumenter att köpa miljövänliga produkter, bland annat produkter som producerats med lägre vattenförbrukning och produkter som använder mindre vatten.

Införandet av ett miljöperspektiv i offentliga upphandlingar är en utmärkt möjlighet att stimulera marknaden för miljövänliga produkter och tekniker och att prioritera vatteneffektiva produkter och tekniker. Kommissionen uppmanar medlemsstaterna att öka andelen miljöanpassade offentliga upphandlingar.

Vattenfotavtrycket används allt mer för att öka konsumenternas kunskap om vattenförbrukning . Det kan ge information om hur mycket sötvatten som går åt för att tillverka en viss produkt (en råvara, vara eller tjänst). Kommissionen kommer att fundera över vattenfotavtryckets roll i den framtida politiken om vattenbrist och torka.

Det pågår ett antal vattenbesparingsinitiativ i Europa. I juni 2008 lanserade European Water Partnership (EWP) kampanjen Aquawareness – det europeiska programmet för vattenmedvetenhet och vattenförvaltning. Berörda parter från olika sektorer inom näringsliv och civilsamhället, bland annat frivilligorganisationer och regionala och lokala förvaltningar, deltar i programmet och utvecklar gemensamma lösningar för en mer hållbar vattenförvaltning.

9. Ökad kunskap och bättre datainsamling

Ett informationssystem för vattenbrist och torka i Europa

Indikatorer håller på att utarbetas inom ramen för det gemensamma genomförandet av ramdirektivet för vatten i samarbete med Europeiska miljöbyrån och gemensamma forskningscentrumet. Europeiska miljöbyrån har gjort framsteg i arbetet med att upprätta ett informationssystem för vattenbrist och torka i Europa och med att genomföra global övervakning för miljö och säkerhet (GMES), som är ett rymdbaserat data- och markövervakningsverktyg inom vattenpolitiken[22].

Europeiska miljöbyrån sammanställer även årliga siffror, bland annat uppgifter om vattenkvantitet, i sin rapport om miljötillståndet.

I bilagan ges exempel på olika nya informationssystem för att förutse torka.

Forskning och teknisk utveckling

Forskning- och utvecklingsprojekt på både nationell och internationell nivå spelar en viktig roll när det gäller att hitta synergieffekter mellan politiken för hantering av vattenbrist och för hantering av torka, hitta de största luckorna i forskningen och de åtgärder som behövs för att öka dagens kunskap[23]. Kommissionen kommer på Europaparlamentets begäran att inleda pilotprojekt som skulle kunna bidra till arbetet med att hantera vattenbrist och torka (insatser för att bromsa ökenspridningen i Europa, klimatinsatser i Karpaterna och insatser för att minska läckaget från vattendistributionssystemen). I bilagan ges exempel på ytterligare insatser.

10. SLUTSATSER

Prioriteringarna i meddelandet om problemet med vattenbrist och torka från 2007 gäller fortfarande. Det har genomförts många åtgärder och insatser i enlighet med de politiska alternativ som identifierades i meddelandet från 2007. Mycket återstår dock att göra för att vända utvecklingen och stoppa överutnyttjandet av Europas värdefulla men begränsade vattentillgångar.

Under 2010 kommer fokus att ligga på vatteneffektivitet och framförallt möjligheten att minska hushållens vattenanvändning. Kommissionen kommer att överväga olika alternativa EU-åtgärder för att spara vatten i byggnader (och kommer att presentera dem för de berörda parterna under 2011) och minska läckaget.

Kommissionens kommer i sin översyn av politiken för vattenbrist och torka 2012 att fokusera på att utvärdera resultaten och undersöka om det behövs mer insatser när det gäller vatteneffektivitet, politisk integration, vattenbesparingar och förbättrad vattenlagring genom förändrad markanvändning och markförvaltning, infrastrukturer för vattendistribution, okonventionella vattenresurser, byggnader och produkter, hantering av torka och åtgärder för tidig varning vid torka och aktivt deltagande från berörda parter.

Kommissionen är oroad över att genomförandet av ramdirektivet för vatten är försenat i de medlemsstater som drabbas hårdast av vattenbrist (i december 2009 hade man bland annat i Portugal, Cypern, Malta, Grekland och i 22 av 24 avrinningsdistrikt i Spanien ännu inte inlett samråden om förslagen till förvaltningsplaner för avrinningsdistrikten). Denna slutsats förändras inte av att vattensituationen har varit något bättre under 2009 jämfört med den svåra situation som drabbat vissa sydeuropeiska länder under de senaste åren. Vattenresurserna utsätts fortfarande för allt större påfrestningar i form av föroreningar, överutnyttjande och klimatförändringen. Trots den stora osäkerhet som råder kring det hydrologiska systemet i framtidens Europa ligger lösningen på problemet i att rena vårt vatten, öka den biologiska mångfalden, öka vatteneffektiviteten och tillgången på vatten. Genom att genomföra politiken

kan vi skaffa oss kunskap och teknik som bidrar till att ge den europeiska industrin en ledarroll på området.

Enligt ramdirektivet för vatten ska kommissionen senast 2012 offentliggöra en rapport om direktivets genomförande. Kommissionen ska i rapporten utvärdera hur medlemsstaterna har hanterat sina förvaltningsplaner för avrinningsdistrikten. Kommissionen kommer att utgå ifrån ovannämnda översyn av politiken för vattenbrist och torka och den därmed nära förbundna rapporten om genomförandet av ramdirektivet för vatten, samt en översyn av miljöresursernas sårbarhet, och utarbeta ett förslag till strategi för att skydda Europas vattentillgångar som kommissionen väntas lägga fram 2012. Kommissionen kommer att undersöka hur effektiv den nuvarande politiken är och om det behövs ytterligare politik eller åtgärder för att se till att EU:s vattenpolitik bättre kan stå emot klimatförändringens effekter. EU kommer därmed att lämna krishanteringsperspektivet bakom sig och i stället gå mot förebyggande och beredskap för att säkerställa en hållbar balans mellan tillgång och efterfrågan på rent vatten, där hänsyn tas till såväl människans och de naturliga ekosystemens behov. Kommissionen kommer att undersöka om genomförandet behöver förbättras och om det behövs ytterligare lagstiftning, finansiering, incitament och stöd för datainsamling, samt vetenskaplig och teknisk utveckling.

[1] KOM(2007) 414 slutlig av den 18 juli 2007.

[2] 13888/07, 15.10.2007, ENV 515, DEVGEN 182, AGRI 325.

[3] KOM(2008) 875 slutlig av den 19 december 2008.

[4] Våren 2009 skickades ett frågeformulär till de 27 medlemsstaternas vattenförvaltningar. Svar har lämnats av CZ, IT, FIN, AT, DE, PT, UK, BE, PL, FR, MT, CY, ES och LT. Hänvisningarna till specifika medlemsstater i texten är avsedda som exempel.

[5] KOM(2009) 147 slutlig av den 1 april 2009, Anpassning till klimatförändring: en europeisk handlingsram .

[6] Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/60/EG om upprättande av en ram för gemenskapens åtgärder på vattenpolitikens område, EGT L 327, 22.12.2000, s. 1.

[7] I enlighet med punkt A.7.2 i bilaga VII ska förvaltningsplanerna för avrinningsdistrikten innehålla en ”rapport om praktiska åtgärder som vidtagits för att tillämpa principen om återvinning av kostnaderna för vattenanvändning i enlighet med artikel 9”.

[8] Direktiv 2009/28/EG av den 23 april 2009 om främjande av användningen av energi från förnybara energikällor, EUT L 140, 5.6.2009, s. 16.

[9] Assessment of Inter-Linkages Between Bioenergy Development and Water Availability , T. Dworak m.fl. (2009).

[10] Rådets direktiv 85/337/EEG av den 27 juni 1985 om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt, EGT L 175, 5.7.1985, s. 40.

[11] Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/42/EG av den 27 juni 2001 om bedömning av vissa planers och programs miljöpåverkan, EGT L 197, 21.7.2001, s. 30.

[12] Vägledande dokument nr 20 om den gemensamma strategin för genomförandet av ramdirektivet för vatten Guidance Document on Exemptions to the Environmental Objectives , http://circa.europa.eu/Public/irc/env/wfd/library?l=/framework_directive/guidance_documents/documentn20_mars09pdf/_EN_1.0_&a=d.

[13] Europe’s Environment, The Third Assessment , Europeiska miljöbyrån (2000).

[14] In-depth Assessment of RD-Programmes 2007–2013 as Regards Water Management , T. Dworak m.fl. (2009).

[15] Desutom får medlemsstaterna sedan genomförandebestämmelserna för artikel 38 i förordningen om landsbygdsutveckling (kommissionens förordning (EG) nr 108/2010) offentliggjorts ge stöd till harmonisering av genomförandet av ramdirektivet för vatten. Denna åtgärd kan tillämpas så snart förvaltningsplanerna för avrinningsdistrikt är i bruk.

[16] <http://ec.europa.eu/regional_policy/sources/docoffic/working/regions2020/index_en.htm>.

[17] http://circa.europa.eu/Public/irc/env/wfd/library?l=/framework_directive/guidance_documents/management_climatepdf/_EN_1.0_&a=d.

[18] Study on Water Efficiency Standards , Bio Intelligence Service och Cranfield universitet (juli 2009).

[19] Förordning (EG) nr 1221/2009, EUT L 342, 22.12.2009, s. 1.

[20] Europeiska miljöbyråns rapport nr 2/2009, Water Resources Across Europe – Confronting Water Scarcity and Droughts .

[21] Direktiv 2009/125/EG, EUT L 285, 31.10.2009, s. 10.

[22] KOM(2009) 223 slutlig, förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om det europeiska jordobservationsprogrammet (GMES) och dess inledande driftsfas (2011–2013).

[23] Utöver de insatser som redan rapporterats i den första uppföljningsrapporten, till exempel Aquastress, Reclaim Water, Gabardine, Medina, Medesol, Pleiades och Flow Aid.