Tjänsteleverantörer som är aktiva på den inre marknaden kan delas in i tre huvudsakliga kategorier: 1) Tjänsteleverantörer med huvudkontor i en medlemsstat som endast erbjuder tjänster i denna medlemsstat. 2) Tjänsteleverantörer med huvudkontor i en medlemsstat som erbjuder tjänster i flera medlemsstater. 3) Tjänsteleverantörer med huvudkontor utanför EU som erbjuder tjänster i en eller flera medlemsstater, med eller utan att vara etablerade i en eller flera av dessa medlemsstater.

En skyldighet för alla tjänsteleverantörer som är verksamma i unionen att utse en rättslig företrädare skulle säkerställa att det alltid finns en tydlig adressat för förelägganden för insamling av bevisning i straffrättsliga förfaranden. Detta skulle i sin tur göra det lättare för tjänsteleverantörer att följa dessa förelägganden, eftersom den rättsliga företrädaren skulle ha ansvaret för att ta emot, uppfylla och genomföra dessa förelägganden för tjänsteleverantörens räkning.

2.RÄTTSLIG GRUND, SUBSIDIARITETSPRINCIPEN OCH PROPORTIONALITETSPRINCIPEN

•Rättslig grund

Den rättsliga grunden för åtgärder inom området återfinns i artiklarna 53 och 62 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, enligt vilka åtgärder får antas för samordning av bestämmelser i lagar och andra författningar i medlemsstaterna om etableringsrätt och tillhandahållande av tjänster.

I den aktuella situationen skulle en skyldighet att utse en rättslig företrädare i unionen särskilt hjälpa till att undanröja hinder mot friheten att tillhandahålla tjänster som fastställs i artikel 56 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, såsom anges ovan.

•Val av instrument

Enligt artiklarna 53 och 62 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt kan kommissionen föreslå direktiv och icke-bindande instrument, exempelvis rekommendationer. Med hänsyn till behovet av att tillhandahålla rättssäkerhet och undanröja hinder mot det fria tillhandahållandet av tjänster, vilket inte kan uppnås genom att anta ett icke-bindande instrument, valdes direktivformen.

•Subsidiaritet

Förslaget omfattar tjänsteleverantörer som erbjuder tjänster inom EU, oberoende av deras etableringsort, vilken kan vara inom eller utanför EU. I avsaknad av en gemensam EU-strategi kommer osamordnade nationella lösningar som är kopplade till mottagande, efterlevnad och verkställighet av förelägganden för insamling av bevisning i straffrättsliga förfaranden att leda till fragmentering, vilket skapar ett lapptäcke av varierande och eventuellt motstridiga nationella skyldigheter för tjänsteleverantörer som är verksamma på flera marknader. Detta hämmar tillhandahållandet av tjänster i hela EU. Mot bakgrund av de varierande tillvägagångssätten och det stora antalet berörda parter är lagstiftning på unionsnivå det lämpligaste medlet för att hantera de problem som identifierats.

•Proportionalitet

Genom förslaget eftersträvas ett harmoniserat tillvägagångssätt för att undanröja befintliga hinder mot tillhandahållandet av tjänster vad gäller mottagande, efterlevnad och verkställighet av förelägganden för insamling av bevisning i straffrättsliga förfaranden. Det valda tillvägagångssättet anses proportionerligt i förhållande till de bördor som åläggs. Med hänsyn till den allt större betydelsen och närvaron av internet och informationssamhällets tjänster finns det ett flertal möjliga alternativ för att åtgärda de aktuella hindren. Av dessa alternativ, vilka diskuteras mer detaljerat i den konsekvensbedömning som bifogas lagförslaget, uppfyller en obligatorisk skyldighet för vissa tjänsteleverantörer som är verksamma inom EU att utse en rättslig företrädare syftet med att tillhandahålla en effektiv mekanism för att rättsliga förelägganden ska kunna delges utan att ålägga tjänsteleverantörerna orimliga bördor.

Skyldigheten att utse en rättslig företrädare innebär större bördor för företag som inte är etablerade i unionen, eftersom de inte har någon befintlig fysisk verksamhet i EU. Denna rättsliga företrädare kan emellertid vara en tredje part som flera tjänsteleverantörer kan dela, särskilt små och medelstora företag, och den rättsliga företrädaren kan fylla flera funktioner (t.ex. som företrädare enligt den allmänna dataskyddsförordningen eller förordningen om personlig integritet på internet, utöver den roll som rättslig företrädare som föreskrivs i detta instrument). Direktivet kommer endast att vara tillämpligt på små och medelstora företag som erbjuder tjänster i EU och inte på tillfällig databehandling i EU.

3.RESULTAT AV EFTERHANDSUTVÄRDERINGAR, SAMRÅD MED BERÖRDA PARTER OCH KONSEKVENSBEDÖMNINGAR

•Samråd med berörda parter

Under mer än ett och ett halvt år har kommissionen utfrågat alla berörda parter för att identifiera problemen och vägen framåt, inbegripet möjligheterna att förbättra kanalerna för samverkan mellan myndigheter och tjänsteleverantörer. Detta har gjorts genom undersökningar som har varierat från ett öppet offentligt samråd till riktade undersökningar med relevanta offentliga myndigheter. Dessutom har expertgruppsmöten och bilaterala möten organiserats för att diskutera vilka eventuella effekter en reglering på EU-nivå kan medföra. Vidare har konferenser med diskussioner om gränsöverskridande tillgång till elektronisk bevisning också använts för att samla in synpunkter på initiativet.

Genom en riktad undersökning till offentliga myndigheter i medlemsstaterna framkom det att det inte fanns något gemensamt tillvägagångssätt för att få gränsöverskridande tillgång till elektronisk bevisning, eftersom varje medlemsstat har sin egen nationella praxis. Tjänsteleverantörer reagerar även på olika sätt på förfrågningar från utländska brottsbekämpande myndigheter och svarstiderna varierar beroende på den ansökande medlemsstaten. Detta skapar rättsosäkerhet för alla berörda parter.

Under hela samrådet uppgav tjänsteleverantörer och vissa civila samhällsorganisationer att det förelåg ett behov av att säkerställa rättssäkerhet genom direkt samarbete med offentliga myndigheter och för att undvika lagvalskonflikter. Viktiga frågor som framhävts av offentliga myndigheter omfattar bristen på tillförlitligt samarbete med tjänsteleverantörer, otillräcklig insyn och rättsosäkerhet vad gäller behörighet för utredningsåtgärder. Vissa civila samhällsorganisationer ansåg att det inte var önskvärt med lagstiftning på unionsnivå inom detta område, och uppgav att de föredrog att unionsåtgärderna begränsades till att förbättra förfarandena för ömsesidigt rättsligt bistånd, vilka kommer att vidareutvecklas parallellt.

•Konsekvensbedömning

Nämnden för lagstiftningskontroll har lämnat ett positivt yttrande om konsekvensbedömningen och gett olika förslag på förbättringar. I enlighet med detta yttrande ändrades konsekvensbedömningen för att ytterligare diskutera frågor rörande grundläggande rättigheter i samband med gränsöverskridande delning av uppgifter, särskilt kopplingen mellan de olika åtgärder som är del av det rekommenderade alternativet. Bedömningen ändrades också för att bättre återspegla synpunkter från berörda parter och medlemsstater och hur de har beaktats. Dessutom granskades sammanhanget för att inkludera ytterligare hänvisningar till olika aspekter, såsom diskussioner i expertgrupper som har hjälpt till att utforma initiativet. Komplementariteten mellan olika åtgärder klargjordes med avseende på omfattning, tidsplan och djup, och grundscenariot ändrades för att bättre återspegla den utveckling som sannolikt kommer att äga rum oberoende av huruvida de föreslagna åtgärderna antas. Slutligen har flödesscheman lagts till för att bättre beskriva arbetsflödena för delning av uppgifter.

Fyra huvudsakliga alternativ har beaktats utöver det grundläggande scenariot (alternativ O): Ett antal praktiska åtgärder för att förbättra såväl förfarandena för rättsligt samarbete som det direkta samarbetet mellan offentliga myndigheter och tjänsteleverantörer (alternativ A: icke-lagstiftande). Ett alternativ som kombinerar de praktiska åtgärderna från alternativ A med internationella lösningar (alternativ B: lagstiftande). Ett alternativ som kombinerar de tidigare åtgärderna i alternativ B med en europeisk framtagningsorder och en åtgärd för att förbättra tillgången till databaser (alternativ C: lagstiftande). Ett alternativ som kombinerar alla tidigare åtgärder i alternativ C med lagstiftning om direkt tillgång till fjärrlagrade uppgifter (alternativ D: lagstiftande). Vid konsekvensbedömningen identifierades även ett behov för tjänsteleverantörer som erbjuder tjänster i EU att utse en rättslig företrädare i unionen, och detta inkluderades i alternativen C och D.