Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Meddelande från kommissionen till rådet, Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén: Gemenskapsplan för stöd till kampen mot dopning inom idrotten"

(2000/C 204/10)

Den 7 december 1999 beslutade kommissionen att i enlighet med artikel 262 i EG-fördraget rådfråga Ekonomiska och sociala kommittén om ovannämnda meddelande.

Sektionen för sysselsättning, sociala frågor och medborgarna, som ansvarat för beredningen av ärendet, antog sitt yttrande den 5 maj 2000. Föredragande var Adrien Bedossa.

Vid sin 373:e plenarsession den 24-25 maj 2000 (sammanträdet den 24 maj 2000) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 112 röster för och 3 nedlagda röster.

1. Bakgrund

1.1. Idrottens internationalisering, den medvetenhet som på senare tid uppstått om dopning som en social och kulturell avvikelse eller rubbning som präglas av sina omoraliska och hälsofarliga aspekter samt rädslan för att se dopningen förvandlas till ett banalt vardagsfenomen, har skapat ett engagemang bland allmänheten och lett till att ansvarstagande idrottsmyndigheter och offentliga myndigheter vill försöka utforma och etablera en idrottsverksamhet som respekterar etiska krav och människors hälsa.

1.2. Idealiseringen av idrotten och den bild som idrotten bidrar till att ge av den helt sunda människokroppen har oundvikligt lett till en undervärdering av dopningen samtidigt som dess ekonomiska, sociala och kulturella dimension har blivit mycket viktig.

1.3. Kampen mot dopning, som visserligen gjort påtagliga framsteg, framstår dock alltför ofta som planlös, vilket gör att den inte får genomslag. Anledningen är utan tvekan att denna kamp i dag har formen av ett omedelbart och otillräckligt samordnat svar på ett komplicerat problem, trots att detta gissel kan bekämpas effektivt endast om man utarbetar ett detaljerat, varaktigt och världsomspännande system.

1.4. Det är helt klart att det krävs en satsning på planering och organisation. De två viktigaste aktörerna är idrottsmyndigheter och offentliga myndigheter, och deras roller och ansvarsområden måste fastställas eller rentav institutionaliseras på en inte längre uteslutande nationell nivå, med deltagande av idrottsföreningar och idrottsklubbar, och hänsyn får inte längre tas enbart till tävlingsplaneringens krav utan även, och i synnerhet, till idrottsutövarnas hälsa.

2. Inledning

2.1. Ekonomiska och sociala kommittén välkomnar kommissionens initiativ. I meddelandet beskrivs ett problem som den europeiska allmänheten upplever som ytterst allvarligt eftersom man upptäckt och nästan överallt kan konstatera fall av karakteriserad dopning(1) vid tävlingar inom vissa idrottsdiscipliner.

2.2. Denna upprepade kränkning av idrottsetiken gör att allmänheten tappar tilltron till välkända, särskilt internationella idrottsevenemang, som oftast genomförs på europeisk mark. Mediernas massiva bevakning av dessa evenemang förstärker detta.

2.3. Genom det massmediala intresset tydliggörs dessutom den roll som spelas av mäktiga ekonomiska aktörer, vilka skapar förutsättningarna för att anordna och utveckla dessa idrottstävlingar. Publikens avsevärda engagemang riskerar att stegvis dämpas eller rentav försvinna om de viktigaste aktörerna inte snabbt vidtar kraftfulla och samordnade åtgärder för att på alla nivåer - nationell, europeisk och internationell - effektivt bekämpa det fusk som dopning utgör.

2.4. Här spelar Europeiska unionen en avgörande roll, eftersom unionens medlemsstater på ett effektivt sätt kan göra sin röst hörd i alla internationella sammanhang. EU måste därför å ena sidan tala med en röst och å andra sidan definiera sina uppgifter genom att utarbeta rekommendationer som kan godkännas av de viktigaste intressenterna: federationer, idrottsrörelser, tillsynsmyndigheter och sammanslutningar av icke-statliga organisationer som är engagerade i idrottsverksamhet.

2.5. EU:s insatser är av avgörande betydelse inte bara för att kampen mot dopning är en etisk fråga utan också och framför allt för att denna kamp är nödvändig för folkhälsan.

2.6. Ekonomiska och sociala kommittén tar kommissionens begäran om ett yttrande på största allvar, eftersom kommittén vill ta sitt fulla ansvar som företrädare för det civila samhället. Idrottsrörelsen deltar intensivt i diskussionerna om dopning och är lyhörd för yttrandena från ESK, som bland sina ledamöter räknar personer som är aktiva på detta område.

3. Allmänna kommentarer till kommissionens meddelande

3.0.1. Efter att ha erinrat om de olika etapperna på senare tid i kampen mot dopning på internationell och europeisk nivå, understryker kommissionen EU:s pådrivande roll, särskilt när det gäller Europarådets "Europeiska konventionen om kamp mot dopning" från 1989.

3.0.2. Ekonomiska och sociala kommittén konstaterar i likhet med kommissionen att dopningen på senare tid ändrat karaktär. Kommittén anser att de skäl kommissionen anger som förklaring till dopningens utveckling är riktiga: en alltför långtgående kommersialisering av idrotten, ökning av antalet tävlingar och idrottsutövarnas omgivning.

3.0.3. Kommissionens strategi i kampen mot dopning går efter tre huvudlinjer, nämligen att för det första framhålla etiken och förstärka skyddet av idrottsutövarnas hälsa, att för det andra inrätta ett nytt partnerskap med Internationella olympiska kommittén (IOK), bland annat genom skapandet av Internationella antidopningsbyrån och att för det tredje börja använda gemenskapsinstrumenten.

3.0.4. Ekonomiska och sociala kommittén gläder sig över att kommissionen i sin framställning tar nödvändig hänsyn till de båda aspekterna "idrottsetik" och "idrottsutövarnas hälsa". Kommittén välkomnar också kommissionens hänvisningar till de aktuella nyckeldokument där Europaparlamentets respektive Regionkommitténs inställning till kampen mot dopning klargörs.

3.1. Idrottsetik och idrottsutövarnas hälsa

3.1.1. Efter att ha tagit upp de etiska principerna om hälsa, integritet, det nödvändiga skyddet av personer i riskgrupper och idrottsutövarnas värdighet, understryker Europeiska gruppen för etik inom vetenskap och ny teknologi(2) (EGE) ånyo det allvarliga hot mot folkhälsan som dopningen utgör.

3.1.2. Kommissionen återger i sitt dokument EGE:s viktigaste förslag, bland annat följande:

- Inrätta ett effektivt system för hälsokontroll som är oberoende av idrottsrörelsen.

- Inrätta ett europeiskt referenslaboratorium.

- Uppmuntra epidemiologisk forskning.

- Anordna en stor konferens om dopning.

- Införa särskilda bestämmelser för skydd av idrottsutövare i gemenskapens lagstiftning om hälsa och säkerhet för arbetstagare.

- Utarbeta ett direktiv om försvar av barn och ungdomar inom idrotten för att skydda deras hälsa och garantera deras självständighet.

- EU bör främja specialistutbildning inom idrottsmedicin.

- Utarbeta etiska regler för idrottsmedicin i samarbete med de yrkesorganisationer som skall kontrollera att reglerna tillämpas av idrottsutövarna.

3.1.3. Ekonomiska och sociala kommittén ser positivt på att kommissionen vill göra en sammanställning av experternas synpunkter på dopningsfenomenets etiska, rättsliga och vetenskapliga aspekter.

3.1.4. Kommittén anser att det vore bra om en grupp som följer upp dessa mycket intressanta förslag inrättas snabbt, så att man kan kontrollera efterlevnaden av EGE:s etiska principer och se till att de inom kort omsätts i praktisk handling.

3.1.5. ESK kommer noggrant att granska om dessa olika förslag - som kommittén avser att komplettera - beaktas i samband med de åtgärder som kommissionen presenterar.

3.2. I riktning mot ett partnerskap mellan Europeiska unionen och Internationella antidopningsbyrån

3.2.1. Medverkan i Internationella antidopningsbyrån utgör den andra delen av gemenskapsåtgärderna. I sitt meddelande framhåller kommissionen med rätta att EU har ett verkligt intresse av att inrätta en sådan byrå, bland annat på grund av att de uppgifter som byrån kommer att få ingår i gemenskapens behörighetsområden, till exempel skydd av folkhälsan, forskning och fri rörlighet för idrottsutövare.

3.2.2. Det nya partnerskap som kommissionen beskriver är av avgörande betydelse för att utveckla kampen mot dopning: idrottsorganisationer, den olympiska rörelsen och offentliga myndigheter måste beslutsamt engagera sig i denna kamp. EU måste dessutom tydliggöra sin delaktighet, ge sitt stöd och dela med sig av sitt kunnande för att detta internationella organ skall nå framgång, samtidigt som unionen respekterar principerna om oberoende och öppenhet vad gäller byråns verksamhet.

3.2.3. Ekonomiska och sociala kommittén stöder helhjärtat EU:s medverkan i inrättandet av Internationella antidopningsbyrån. Kommittén gläder sig över att EU redan från förhandlingarnas inledningsskede är mycket positivt inställd till att detta organ inrättas.

3.2.4. ESK vill dock uppmana kommissionen att under övergångsperioden fram till 1 januari 2002 vara observant och vaksam på följande punkter, där inga definitiva ställningstaganden ännu gjorts:

- Förslaget till stadgar för byrån måste ges en slutgiltig utformning och godkännas av alla, och den avgörande betydelse som ett politiskt och moraliskt engagemang från alla berörda parter beträffande byråns verksamhet har måste tydligt framgå.

- Internationella antidopningsbyrån måste leda arbetet att fastställa en förteckning över förbjudna dopningspreparat och dopningsförfaranden; byrån kan i den mån det är möjligt utgå från den förteckning som upprättats av IOK:s medicinska kommitté. ESK vill att Internationella antidopningsbyrån skall garanteras denna ledande roll.

- Internationella antidopningsbyrån skall svara för ackreditering och certifiering av de laboratorier för dopningskontroll där de regler som fastställts av den internationella idrottsrörelsen skall tillämpas.

- Internationella antidopningsbyrån skall leda arbetet att utforma en vägledning för ett korrekt genomförande av kontrollerna både i samband med tävlingar och i andra sammanhang.

- Internationella antidopningsbyrån skall försöka uppnå samsyn mellan offentliga myndigheter och idrottsvärlden i dess helhet.

- ESK efterlyser ett kraftfullt samarbete mellan nationella antidopningsorgan och Internationella antidopningsbyrån.

3.2.5. Kommittén kommer mycket noga att följa upp var man beslutar att förlägga Internationella antidopningsbyrån; denna bör ha sitt säte i Europa, där de viktigaste initiativen tagits och där de flesta och mest relevanta insatserna gjorts. Kommittén stöder kommissionens förslag att ändra Internationella antidopningsbyråns rättsliga ställning, nämligen att låta den lyda under offentlig rätt i stället för under privaträtten.

3.2.6. Kommittén vill att kommissionen skyndsamt förelägger Europaparlamentet och ministerrådet ett förslag om EU:s medverkan i Internationella antidopningsbyrån.

3.3. Att utnyttja gemenskapsinstrumenten

3.3.1. I gemenskapsplanen uttrycker kommissionen önskemål om att förbättra samordningen av åtgärder som har lagstiftningskaraktär (den fria rörligheten, friheten att tillhandahålla tjänster osv.) och att utnyttja gemenskapsinstrumenten i kampen mot dopning genom följande typer av insatser:

- Forskning om dopningsmedel och dopningsförfaranden, kontrollmetoder och dopningens hälsoeffekter. Rådets femte ramprogram för forskning, teknisk utveckling och demonstration (1998-2002) har direkt beröring med dopning genom programmen för konkurrenskraftig och hållbar tillväxt samt livskvalitet.

Kommissionen erinrar i sitt meddelande om att flera prioriteringar för forskning skall beaktas, till exempel medicinsk och mätteknisk forskning. Ekonomiska och sociala kommittén ställer sig bakom denna inriktning, som främst genom gemenskapens forskningspolitik gör det möjligt att genomföra konkreta insatser som utformning av en konfidentiell undersökning för att följa upp aktiva elitidrottsutövares hälsotillstånd och en epidemiologisk undersökning av tidigare idrottsutövare som avslutat sina karriärer på elitnivå.

- Programmen för allmän utbildning, yrkesinriktad utbildning och ungdom kan bidra i kampen mot dopning när det gäller upplysning, förebyggande åtgärder och information: Sokratesprogrammet för utbildning, Leonardoprogrammet för yrkesutbildning och det kommande programmet "Ungdom" som gäller samarbete i ungdomsfrågor (utbildning av ungdomsledare, utbyte för unga idrottsutövare osv.).

För Ekonomiska och sociala kommittén är det helt klart att insatser för forskning, förebyggande åtgärder genom utbildning, yrkesutbildning och information vad gäller kampen mot dopning och skydd av idrottsutövarnas hälsa bör decentraliseras och att olika gemenskapsinstrument bör utnyttjas. De kan med lätthet inordnas i befintliga allmänna program genom att de anpassas till de problem som finns i samband med kampen mot dopning och skyddet av hälsan, eller rentav komplettera vissa program som har en mer specialiserad inriktning mot den ena eller andra sektorn (t.ex. narkotikamissbruk).

- Programmen för samarbete i polisiära och rättsliga frågor, till exempel Oisin (1996) för brottsbekämpning och Grotius (1996) för domare (praktik, utbildning och informationsutbyte).

- Direktiv 92/27/EEG(3) av den 31 mars 1992 om märkning av humanläkemedel skulle kunna fungera som utgångspunkt för insatser som syftar till att utfärda särskilda varningar mot vissa kategorier av läkemedel, bland annat sådana som innehåller ämnen som inte är tillåtna i idrottssammanhang.

- Kommissionen har för avsikt att enligt fördragets artikel 152 lägga fram ett förslag till en rådets rekommendation om förebyggande av dopning inom idrotten, särskilt amatöridrott. Medlemsstaterna uppmanas att utarbeta rapporter om antagande och genomförande av de åtgärder som vidtagits på de olika områden som anges i rekommendationen (förebyggande verksamhet, upplysning osv.). I det nya ramprogrammet för folkhälsa bör även dopning tas upp.

3.3.2. Ekonomiska och sociala kommittén ställer sig bakom idén att utnyttja de befintliga gemenskapsinstrumenten för att förebygga och bekämpa dopning. Kommittén vill dock framföra två viktiga invändningar, den första om kommissionens förslag på hälsoområdet, den andra av mer generell art.

3.3.2.1. ESK är medveten om att fördragets artikel 152 inte medger harmonisering av lagar och andra författningar på folkhälsoområdet, men önskar ändå att medlemsstaterna kompletterar och samordnar de nationella hälsovårdsbestämmelserna om dopning.

3.3.2.2. Ekonomiska och sociala kommittén beklagar dessutom att den politik för förebyggande verksamhet och kamp mot dopning som EU föreslår i sina huvuddrag begränsas till utnyttjande av befintliga gemenskapsinstrument. De problem som sammanhänger med förebyggande av och kamp mot dopning motiverar att det utarbetas en mer sammanhängande och övergripande politisk plan som skulle inbegripa sådana viktiga aspekter som bestraffning av idrottsutövare, vilka nästan inte alls berörs av kommissionen.

4. ESK:s förslag

Gemenskapsplanen för att förebygga och bekämpa dopning inom idrotten bör få största möjliga genomslag och ESK vill därför framhålla följande:

- Dopningen inom idrotten har under den senaste tiden visat sig vara ett stort och oroväckande problem inom alla idrottsgrenar, på alla nivåer, för professionella som amatörer, för hela befolkningen men särskilt för ungdomar.

- Dopningen utsätter idrottsutövarnas hälsa för fara, förvanskar tävlingsvillkoren, skadar den bild som idrotten förmedlar, särskilt bland ungdomar, samt är till stort förfång för idrottens etiska dimension.

- Dopningen har ökat på grund av avsaknaden av lagstiftning och bestämmelser för att förebygga och bekämpa dopning i ett stort antal medlemsstater, liksom på grund av en dålig samordning av politiken för kampen mot dopning i de olika medlemsstaterna i det internationella idrottssamfundet och särskilt i EU-medlemsstaterna.

- Det är därför viktigt att likrikta åtgärderna som vidtas på nationell lagstiftningsnivå samt av EU-institutionerna, Europarådet och idrottsrörelsen i stort, såväl på det europeiska som på det internationella planet.

ESK anser att lagstiftningen och bestämmelserna för att förebygga och bekämpa dopning måste ta tre aspekter i beaktande. Det handlar om idrottens etiska dimension, sanktioner mot dopningskretsarna samt skyddet av idrottsutövarnas hälsa. Medlemsstaterna och EU är direkt berörda av utarbetandet av åtgärder på dessa tre områden som gör det möjligt att effektivt förebygga och bekämpa dopning.

4.1. Idrottens etiska dimension

4.1.1. Disciplinåtgärder gentemot idrottsutövare som använder dopningspreparat

4.1.1.1. Kommissionen är uppenbarligen försiktig i sina uttalanden om disciplinåtgärder mot idrottsutövare i förhållande till idrottens etiska dimension. Initiativet att sanktionera idrottsutövare kom från början från idrottsrörelsen själv. De offentliga myndigheterna har bara ingripit i begränsad utsträckning och graden av inblandning skiljer sig för tillfället mycket åt mellan medlemsstaterna.

4.1.1.2. Europaparlamentet (punkt 10 i resolutionen)(4) och Regionkommittén (punkt 3.14.2 i dess yttrande)(5) har begärt att man skall aktualisera denna fråga och att de offentliga myndigheterna i större utsträckning skall inbegripas. ESK uppmanar även kommissionen att gå i denna riktning.

4.1.1.3. Det har dock visat sig att åtgärderna inte är lika effektiva när de endast styrs av en särskild idrottsreglering och när det saknas en rättslig ram som fastställts av de offentliga myndigheterna. Reglerna inom idrotten på detta område brister nämligen ofta i fråga om sanktioner gentemot idrottsutövarna, vilket försvårar kampen mot dopning.

4.1.1.4. Utan att i detalj vilja framställa en särskild typ av sanktionsmodell mot idrottsutövare som dopar sig kan två "modeller" komma i fråga. Den första är influerad av det franska exemplet som i första hand låter idrottsförbunden ingripa och i andra hand en administrativ kontrollmyndighet (Conseil de prévention et de lutte contre le dopage) som är oberoende både från idrottsrörelsen och de offentliga myndigheterna.

Enligt den andra modellen skall en oberoende myndighet ensam vara ansvarig för att kontrollera och sanktionera idrottsutövare som dopar sig.

I båda fallen verkar ett partnerskap, eller i alla fall ett samarbete mellan myndigheten och idrottsrörelsen nödvändigt. Det är under alla omständigheter mycket viktigt att idrottsutövarnas rättigheter respekteras.

4.1.1.5. Ekonomiska och sociala kommittén anser att ett gemenskapsdirektiv skulle främja upprättandet av sådana instanser i varje medlemsstat och driva på utformandet av en enhetlig lagstiftning i fråga om sanktioner.

4.1.1.6. Det är dessutom nödvändigt att påminna om att det är viktigt att skilja disciplinåtgärder från straffrättsliga åtgärder, vilket man för närvarande inte alltid gör i vissa medlemsstater.

4.1.2. IOK:s etiska regler

4.1.2.1. ESK noterar att den Internationella olympiska kommitténs deklaration om kampen mot dopning tagits i beaktande. De etiska regler som IOK fastställt utgör ett viktigt steg i kampen mot dopning och för att göra de olympiska spelen, t.ex. de i Sidney, trovärdiga och föredömliga. Dessa etiska regler är idag en nödvändig referens både ur rättsligt och moraliskt hänseende och de bör bidra till att den olympiska idrotten utvecklas i positiv riktning. Kampen mot dopning under de olympiska spelen bör därigenom även blir mer effektiv.

4.1.2.2. Ekonomiska och sociala kommittén välkomnar IOK:s ansträngningar och vilja att samarbeta närmare med EU med förberedelserna inför OS i Sydney.

4.1.2.3. ESK respekterar den olympiska rörelsens oberoende ställning och konstaterar att IOK och dess nationella kommittéer är ensamt behöriga i fråga om de etiska reglerna som trädde i kraft den 1 januari 2000. EU medverkar endast genom de representanter som utses av medlemsstaterna.

4.2. Bekämpning av dopningskretsarna

4.2.1. Kommissionen tar endast upp de offentliga myndigheternas roll i medlemsstaterna att kontrollera och övervaka förbjudna preparat inom ramen för ett polisiärt och rättsligt samarbete.

4.2.2. ESK ställer sig positiv till ett förstärkt samarbete mellan medlemsstaterna på dessa viktiga områden som t.ex. harmoniseringen av nationella bestämmelser för brott och straffnivåer vilket är särskilt viktigt inom ett område där personer och varor cirkulerar fritt.

4.2.3. Det är uppenbart att de personer som står i nära kontakt med idrottsutövarna och som kan förenkla, uppmuntra, erbjuda och tillhandahålla dopningspreparat skall bestraffas i likhet med tillverkarna, importörerna eller försäljarna av preparat som innehåller förbjudna substanser, eftersom tillgången på dessa olagliga preparat blir allt vanligare.

4.2.4. Ekonomiska och sociala kommittén förordar att regler fastställs för att förbjuda produktion, import och försäljning av förbjudna preparat och att medlemsstaternas straffrättsliga bestämmelser vad gäller sanktioner gentemot idrottsutövarnas närmaste krets och idrottsutövarna själva harmoniseras.

4.2.5. I detta hänseende understryker kommittén att EU:s femton medlemsstater har undertecknat Europarådets konvention om kampen mot dopning. Dessa länder har alltså förbundit sig att respektera den lista på förbjudna dopningsmedel och metoder som IOK:s uppföljningsgrupp fastställt och som genom ett ändringsförslag lades till Europarådets konvention från 1989. Denna lista gäller alltså inom alla EU-medlemsstater vilket är mycket positivt, eftersom alla länder därmed utgår från en gemensamt fastställd referens.

4.3. Skyddet av idrottsutövarnas hälsa

4.3.1. ESK anser att skyddet av idrottsutövarnas hälsa är en prioriterad målsättning för att förebygga och bekämpa dopning.

4.3.2. Kommittén rekommenderar därför en aktiv, klar, tydlig och regelbunden informationspolitik riktad mot idrottsutövare som kan komma att använda dopningsmedel eller tillämpa dopningsmetoder. Idrottsutövaren bör få denna information varje gång hon/han undertecknar eller förnyar sin licens.

4.3.3. Kommittén anser dessutom att man bör införa en obligatorisk hälsokontroll för idrottsutövare på hög nivå som fastställs gemensamt av de offentliga myndigheterna och idrottsrörelsen. Denna kontroll bör genomföras på en lämplig teknisk grund. Det är dessutom nödvändigt att resultaten av denna kontroll analyseras av en krets oberoende medarbetare utanför idrottsrörelsen, och att denna analys används för att utforma regler för att skydda idrottsutövarnas hälsa.

4.3.4. Denna hälsokontroll bör ses som ett nödvändigt skydd mot konsekvenserna för idrottsutövarnas hälsa av att använda förbjudna medel och av att idrotta på ett otillåtet sätt. Hälsokontrollen kan även bidra till att göra läkarvården inom idrottsrörelsen till ett särskilt medicinskt fackområde, som inte bara strävar efter att förbättra idrottsutövarnas prestationsförmåga.

5. Allmänna slutsatser

I sin "Gemenskapsplan för stöd till kampen mot dopning inom idrotten" betonar kommissionen vikten av att åtgärder inom idrottsrörelsen och befintliga gemenskapsinstrument samordnas.

Som en följd av rapporten och yttrandet från Europaparlamentet och Regionkommittén väntade sig dock ESK att kommissionen skulle utforma ett grundläggande system för hela gemenskapen som skulle utgöra stommen för kampen mot dopning och för idrottsutövarnas hälsoskydd och som skulle regleras av medlemsstaternas offentliga myndigheter. En sådan ansats skulle göra det möjligt att lägga grunden för en europeisk modell för kampen mot dopning som skulle kunna utformas kring tre huvudområden:

- Utformningen av en verklig aktiv och förebyggande gemenskapspolitik. Denna förebyggande politik bör mobilisera alla aktörer inom ramen för kampen mot dopning: föreningar för amatöridrott och för professionella idrottare, aktörer inom utbildnings-, ungdoms- och idrottssektorn, oberoende administrativa myndigheter, icke-statliga organisationer, sammanslutningar samt personer som arbetar inom hälsovårdssektorn och inom media.

- Utvecklandet och harmoniseringen av både disciplinåtgärder mot idrottsutövare som dopar sig och straffrättsliga åtgärder gentemot dopningskretsarna. Omorganiseringen av idrottsvärlden på grundval av kravet på oberoende kontroller och sanktioner, polisiärt och rättsligt samarbete mellan medlemsstaterna och en harmonisering av lagstiftningen är nödvändiga åtgärder för att denna politik för att förebygga och bekämpa dopning skall vara effektiv.

- Uppföljningen och förbättringen av både den grundläggande och kliniska forskningen inom medicin och farmakologi. Det är nödvändigt att mobilisera alla tillgängliga resurser på forskningsområdet för att den förebyggande politiken för kampen mot dopning skall bli framgångsrik. Tillämpningen av försiktighetsprincipen och nödvändigheten att skydda idrottsutövarnas hälsa bör löpa som en röd tråd genom denna politik.

Bryssel den 24 maj 2000.

Ekonomiska och sociala kommitténs

ordförande

Beatrice Rangoni Machiavelli

(1) Den 11 november 1999 antog Europeiska gruppen för etik inom vetenskap och ny teknologi ett mycket ingående yttrande om de etiska aspekterna av dopning inom idrotten, och man ger en tydlig definition av dopning som ESK bör ansluta sig till: "Användning, i syfte att öka prestationsförmågan, av ämnen, doser eller metoder som förbjudits i första hand på grund av att de kan skada idrottsutövarnas hälsa och som även kan hota de allmänt accepterade principerna om lojalitet inom idrotten."

(2) EGE:s yttrande om etiska aspekter av idrottsdopning (11 november 1999).

(3) EGT L 113, 30.4.1992.

(4) Europaparlamentets resolution om brådskande åtgärder att vidta mot dopning inom idrott - EGT C 98, 9.4.1999.

(5) ReK:s yttrande om "Den europeiska idrottsmodellen" 37/99 av den 16 september 1999.