SV Europeiska unionens officiella tidning C 65/94

Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om ”Vägen till det europeiska kunskapsbaserade samhället – det organiserade civila samhällets bidrag till Lissabonstrategin”

(2006/C 65/18)

Den 22 april 2005 beslutade EU:s blivande österrikiska ordförandeskap att i enlighet med artikel 262 i EG-fördraget rådfråga Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om ”Vägen till det europeiska kunskapsbaserade samhället – det organiserade civila samhällets bidrag till Lissabonstrategin”

I enlighet med artikel 19.1 i arbetsordningen beslutade kommittén att tillsätta en underkommitté för att bereda kommitténs arbete i ärendet.

Underkommittén antog sitt utkast till yttrande den 9 november 2005. Föredragande var Jan Olsson och medföredragande Eva Belabed och Joost van Iersel.

Vid sin 422:a plenarsession den 14–15 december 2005 (sammanträdet den 14 december 2005) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 127 röster för, 1 emot och 8 nedlagda röster:

Rekommendationer och slutsatser

1. EESK föreslår att medlemsstaterna och EU-institutionerna med ett tidsperspektiv bortom år 2010 engagerar sig för att skapa ett gemensamt europeiskt kunskapsområde baserat på ett intensifierat samarbete när det gäller politiken för lärande, innovation och forskning. Detta kommer att utgöra ett viktigt steg mot en nystart för Lissabonstrategin och en förstärkning av den europeiska samhällsmodellen, och därmed överbrygga klyftan mellan EU och medborgarna.

2. En sådan nylansering förutsätter att offentliga myndigheter och det organiserade civila samhället i varje medlemsstat mobiliseras i detta syfte för att identifiera nyckelprioriteringar samt föreslå och vidta åtgärder såväl i egen regi som i samarbete med varandra. Detta bör även återspeglas i de nationella reformprogrammen.

3. Medlemsstaterna, kommissionen, Europaparlamentet och de nationella parlamenten, näringslivet, finansinstitutionerna och det civila samhället måste engagera sig för ett gemensamt europeiskt kunskapsområde som riktar sig till samtliga medborgare, organisationer och företag och som grundar sig på klart definierade mål, benchmarking, tidtabeller och klara ansvarsförhållanden.

4. Inre marknaden är fortfarande hörnstenen i den integrationsprocess som leder till en mer välfungerande ekonomi, fler och bättre jobb, sociala framsteg och en hållbar utveckling. Samverkan mellan det gemensamma europeiska kunskapsområdet och inre marknaden kommer att frigöra en ny tillväxtpotential. Därför måste de hinder för inre marknaden som hämmar övergången till en kunskapsbaserad ekonomi undanröjas så snart som möjligt.

5. Alla medborgare, alla samhällssektorer och alla regioner måste uppmuntras att delta i och utnyttja fördelarna med kunskapssamhället, som ger unika möjligheter att överbrygga de klyftor som finns.

6. Rörlighet är ett sätt att tillägna sig och överföra färdigheter. Den fria rörligheten för arbetstagare, forskare och studenter måste stimuleras och kompletteras med skäliga löner och arbetsvillkor.

7. EU, medlemsstaterna och regionerna måste styra de offentliga utgifterna så att de går till tillväxtskapande investeringar. I samarbete med privata aktörer bör medlemsstaterna satsa på att genomföra ett nationellt program för ”kunskapslyft” med stöd av EU-finansiering.

8. EESK anser att man bör hålla fast vid kommissionens förslag när det gäller finansiering av forskning, innovation och lärande i budgetplanen 2007–2013. Det föreslagna sjunde forskningsramprogrammet måste genomföras fullt ut och inriktas på att bidra till att öka EU:s innovationsförmåga.

9. EESK uppmanar näringslivet, finansinstitutionerna och privata stiftelser att öka investeringarna i kunskapsekonomin. De bör också stödjas med skattemässiga incitament att göra detta.

10. Kommissionen bör få utökade befogenheter att ge policyriktlinjer och övervaka framstegen. Den bör publicera en årlig framstegsrapport som kan diskuteras av rådet, Europaparlamentet och de nationella parlamenten samt av berörda intressenter och allmänheten.

11. EESK föreslår att man inleder en permanent och strukturerad debatt för att motivera beslutsfattare på alla nivåer och för att främja dialogen med medborgarna.

12. Både de nationella parlamenten och de nationella ekonomiska och sociala råden har en avgörande roll, och de måste ta del i debatten. Lokala och regionala aktörer bör också engageras.

13. De privata intressenterna bör agera och ta ansvar genom påtagliga bidrag och satsningar. De sociala och civila dialogerna är betydelsefulla verktyg för att främja politiken för livslångt lärande, innovationer och teknikutveckling.

14. En sund makroekonomisk politik med fokus på tillväxt och sysselsättning bör etablera villkoren för att skapa kunskapssamhället, och den bör prioritera insatser som ger ett efterfrågetryck på ny teknik.

15. Livslångt lärande är nyckeln till kunskapssamhället. EESK upprepar sin uppmaning att en stadga om livslångt lärande sätts i verket på samtliga nivåer. Den bör stödjas av offentliga och privata investeringar och av strukturfonderna. Sysselsättningspolitiken och nya former för social trygghet måste skapa gynnsamma villkor som ger arbetstagarna möjlighet att i full utsträckning delta i livslångt lärande. Den danska satsningen på ”flexicurity” (flexibilitet med trygghet) kan ses som ett inspirerande exempel.

16. Högt satta ambitioner för att främja god hälsa, hållbar miljö, högkvalitativ infrastruktur i städer och på landsbygden, smarta transportlösningar och säkrare och bättre arbetsplatser samt för att trygga vårt kulturarv kommer att bidra till att ny teknik utvecklas och att nya innovativa produkter och tjänster tas fram. De bör stödjas av goda betingelser för innovation och skapande av nya arbetstillfällen inom företagen.

17. Kunskapsspridning är en kritisk faktor inom politiken för att främja innovationer och konkurrenskraft. Industriregioner, teknikparker och andra nyskapande företagsmiljöer bör främjas.

1. Inledning

1.1 Detta yttrande tar upp frågan om hur det organiserade civila samhället kan bidra till kunskapssamhället. Fokus ligger vid den roll som arbetsmarknadens parter och andra organisationer i det civila samhället kan spela för att skapa ett ”Gemensamt europeiskt kunskapsområde” som ett centralt moment i Lissabonstrategin. Vi betonar det ansvar som faller på organisationerna i medlemsstaternas civila samhälle att mobilisera satsningar på detta mål. Yttrandet kommer att understödjas av andra EESK-yttranden i anknutna ämnen och av en sammanfattande rapport som utarbetas i samverkan med de nationella ekonomiska och sociala råden.

2. Ramar och analys

2.1 Europa är ett projekt för folket, av folket. Den senaste utvecklingen har emellertid öppnat en klyfta mellan EU och dess medborgare. Hållbarheten i vår unika samhällsmodell, som baseras på demokrati och social och civil dialog, hotas samtidigt av ökande global konkurrens, en åldrande befolkning och påfrestningarna på miljön. Det är olika filosofier om politikens inriktning som ligger bakom EU:s nuvarande kris. För att återupprätta förtroendet för det europeiska projektet måste politiken återigen först och främst inriktas på de ursprungliga målen att förbättra levnads- och arbetsförhållandena. Krisen innebär ett utsökt tillfälle att genomföra denna omorientering.

2.2 Det centrala i en sådan omorientering är en politik som leder till långsiktigt hållbar tillväxt, ökad sysselsättning och högre realinkomster genom att förverkliga ett kunskapssamhälle baserat på mänskliga resurser, lärande, forskning och innovation. Företagen har en nyckelposition med avseende på en sådan omorientering. De bör styra sina investeringar därefter, men en förutsättning är dock ramvillkor som kan stödja deras möjligheter till innovation, tillväxt och skapande av nya arbetstillfällen.

2.3 Kunskapssamhället, som bygger på privata och offentliga aktörers ansvarstagande, måste ge upphov till ett samhälle med större sammanhållning som bekämpar alla typer av ojämlikhet. Den sociala sammanhållningen är i sin tur också en grundförutsättning för en smidigare övergång till kunskapssamhället.

2.4 Framtidsutsikterna ser ganska oroande ut (1). Den forskning som finansieras av företagen har minskat sedan år 2000. EU:s totala utgifter för forskning och utveckling stagnerar och når inte upp till 3 %-målet. De ligger på 2 %, vilket skall jämföras med 2,7 % i USA och över 3 % i Japan. Kunskapsflykten är en mycket oroande företeelse. Dessutom håller stora tillväxtekonomier som Kina på att hinna ifatt EU när det gäller forskningsutgifter. Den europeiska resultattavlan för innovation visar att Europa ligger efter USA i 10 av 11 indikatorer. Detta är resultatet av en aktiv USA-politik för att stödja forskning och innovation genom bland annat offentlig upphandling, skattelättnader, garantier för riskkapitalfonder och lån till små och medelstora företag.

2.5 En bedömning av utgifterna för forskning och av framstegen i innovation för Europa jämfört med USA kräver emellertid en fördjupad analys. Europa har starka sidor på både medlemsstats- och sektorsnivå. Det europeiska samarbetet inom flygsektorn och Galileoprojektet kan lyftas fram som exempel, liksom att antalet teknologer är högre än i USA. För att öka sin innovationskapacitet behöver Europa ökade investeringar i livslångt lärande, ytterligare 700 000 forskare, fler teknikpoler och teknikkluster, stöd till småföretag och förbättrade metoder för att sprida kunnande.

2.6 De offentliga investeringarna i utbildning ökar inte så snabbt som de borde. Pisaundersökningen belyser vissa av bristerna i utbildningssystemet. Deltagandet i vuxenutbildning har bara uppnått 65 % av målet för 2010. Avhoppen från skolor fortsätter på samma nivå. De universitetsstuderande möts av arbetslöshet när de tar ut examen. Dessutom kommer mer än en miljon grundskole- och gymnasielärare att behöva rekryteras till år 2015 (2). Beträffande grundläggande lärande skulle kommissionen kunna inleda en studie för att utröna nycklarna till framgång i de länder som ligger i täten i den internationella Pisaundersökningen. De privata och offentliga aktörerna på området måste inse att hela utbildningssystemet måste reformeras för att fungera effektivare och ge alla, från tidig barndom till ålderdom, möjligheter att aktivt delta i kunskapssamhället. De måste i full utsträckning stödja denna reform, som också förutsätter nya pedagogiska modeller och kvalificerade lärare.

2.7 Övergången till kunskapssamhället innebär en förändring av arbetets beskaffenhet och organisation och företagens uppbyggnad. Ett kunskapsbaserat samhälle och ny teknik erbjuder stora möjligheter men alstrar också nya risker, och många människor hamnar på efterkälken. Arbeten omstruktureras och arbetsuppgifter definieras om. Det finns också en risk att huvudkontor, forskning och produktion utlokaliseras från Europa. Nya och bättre arbetstillfällen måste skapas genom ökade investeringar i lärande, innovationer och teknik. Kunskapsflykten måste motverkas genom att man hittar nya attraktiva sysselsättningsalternativ för dem som tar universitetsexamen i alla medlemsstater.

2.8 Kunskapssamhället är ett grundläggande val för att möta utmaningarna och det påverkar många politikområden. Det krävs en övergripande och heltäckande strategi för att förverkliga det. Framstegen på vägen mot kunskapssamhället måste ses i ett mer långsiktigt perspektiv, bortanför 2010. Politiken måste drivas med beslutsamhet.

2.9 Utmaningen och chansen för Europa ligger i att skärpa sin globala konkurrenskraft genom att lita till sin förmåga att använda människornas kunskap och kreativitet för att skapa produkter och tjänster med högt mervärde. Resurser måste styras om mot tillväxthöjande teknik och nyskapande system som säkerställer de väsentliga delarna av den europeiska ekonomiska och sociala modellen i det vidare sammanhang som utgörs av den hållbara utvecklingen.

2.10 Skapandet, tillämpningen och spridningen av kunskap måste svara mot samhällets behov. Alla har rätt att skörda frukterna av kunskapssamhället, men å andra sidan har alla ett ansvar att, om de får adekvat stöd, delta i och bidra till att kunskapssamhället förverkligas.

2.11 Att sätta människorna främst innebär att fokusera på lärande, förståelse samt civilisationsmönster och kulturella mönster för att främja en miljö som stimulerar kunskaper i vidast tänkbara bemärkelse. Det handlar om människans strävan efter kunskap som inte har den omedelbara nyttan som huvudsyfte, och som tjänar som grund för den blandning av teoretisk, social och praktisk kompetens som behövs i framtiden.

2.12 Livslångt lärande är nyckeln till kunskapssamhället. Livslångt lärande med hög kvalitet bygger på modeller som gör utbildning och fortbildning tillgänglig för alla, som ger alla möjlighet att få ständigt nya impulser och kunskaper och att spela en fullvärdig roll i samhället, i familjen, i den närmaste omgivningen och på arbetsplatsen. Det utgör grunden för innovation, arbetskraftens rörlighet och ökad produktivitet. Motivationen för livslångt lärande börjar med att man väcker nyfikenheten att lära i den tidiga barndomen.

2.13 I detta sammanhang är det viktigt att förstärka och samordna de olika länkarna i kunskapskedjan. Den trekant som sammanbinder privata och offentliga forsknings-institutioner, universitet och näringslivet (särskilt småföretagen) bör stärkas. Både nationellt och gränsöverskridande utbyte av kvalificerad personal kan bidra i hög grad. Grundutbildning – från daghem till gymnasieutbildning – och livslångt lärande måste kopplas till universiteten så att kvaliteten på lärare och övrig undervisningspersonal kan höjas och deras kunnande aktualiseras.

3. Brister i Lissabonstrategin

3.1 ”Vid sidan av obestridliga framsteg förekommer uppenbara bristfälligheter och dröjsmål” i genomförandet av Lissabonstrategin, konstaterade Europeiska rådet i mars 2005 (3).

3.2 Det finns många orsaker till dessa brister och förseningar.

3.2.1 Det saknas engagemang för strategin. Vi måste hålla i minnet att Lissabonstrategin lanserades av Europeiska rådet utan en tydligt definierad roll för kommissionen. Bristen på konsekvens i en europeisk strategi som skall genomföras främst på nationell nivå är ett grundläggande problem. Medlemsstaterna har inte visat något verkligt engagemang för de mål och åtgärder man kom överens om. Den öppna samordningsmetoden har inte gett förväntade resultat. Nationella handlingsplaner har förvandlats till byråkratiska verksamhetsrapporter och syftena med strategin har endast delvis uppfyllts. Fragmenteringen av politikområden fortsätter. Det ges för lite stöd från EU:s budget. Bästa praxis från andra medlemsstater utnyttjas inte. Medlemsstaterna underlåter också att beakta de sociala och ekonomiska konsekvenser deras politik har på andra medlemsstater.

3.2.2 Kommissionen spelar endast en liten roll i strategin. Den har inte tillräckliga och effektiva befogenheter för att ge policyriktlinjer och övervaka framstegen. Den öppna samordningsmetoden har t.ex. inget alarmsystem som skulle kunna varna.

3.2.3 Strategin är alltför abstrakt. Lissabonstrategin har mest blivit en uppgift för byråkrater och experter och är ingen realitet, vare sig i människors medvetande eller i media och den politiska debatten. Det finns inga synliga effekter av strategin. Allmänheten gör ingen skillnad mellan globaliseringens, EU-politikens och den nationella politikens effekter på deras levnads- och arbetsvillkor. Skillnaderna och samspelet mellan olika politiknivåer måste lyftas fram så att människor kan få en fullständig och tydligare bild av vad EU står för.

3.2.4 Strategin är en uppifrån-och-ned-process. Det organiserade civila samhället i medlemsstaterna är fortfarande alltför lite involverat, även om det ibland har förekommit ett rimligt samråd, särskilt i de länder där den sociala och civila dialogen har en stark tradition. Det gäller i all synnerhet inom den öppna samordningsmetoden för forskning och utbildning. Samrådet tenderar att vara formellt och begränsat till den nationella nivån, vilket inte ger det civila samhällets organisationer på alla nivåer tillräckliga möjligheter att delta. Arbetsgivare och fackföreningar liksom andra berörda aktörer måste bli mer medvetna om sitt ansvar och sina roller. Det låga deltagandet innebär också att reformer som genomförs kan ha fel inriktning och få negativa sociala och ekonomiska konsekvenser för dem som berörs. EU är alltför inriktat på strukturreformer och saknar en politik för att ge människorna och deras organisationer en möjlighet att klara utmaningarna i en värld i ständig förändring.

4. Nystarten för Lissabonstrategin – Europeiska rådets möte i mars 2005

4.1. Dessa brister och förseningar fick Europeiska rådet att lansera Lissabonstrategin på nytt och prioritera tillväxt och sysselsättning: ”Europa måste förnya grunderna för sin konkurrenskraft, öka sin tillväxtpotential och sin produktivitet samt förstärka den sociala sammanhållningen, genom att främst satsa på kunskap, innovation och bättre utnyttjande av humankapitalet” (4). Europeiska rådet konstaterade vidare: ”Man måste främja en verklig dialog mellan de berörda aktörerna inom den privata och den offentliga sektorn i kunskapssamhället” (5). Europeiska rådet lade fast tydligt definierade mål och föreslog flera åtgärder för att främja kunskapsutveckling och innovation (6). För perioden 2005–2008 formulerades 24 integrerade riktlinjer där man anger tre områden för reformer: de makroekonomiska och mikroekonomiska områdena samt sysselsättningen (7).

4.2. Eftersom Europeiska rådet ville förvissa sig om att Lissabonstrategins nya inriktning genomförs på ett effektivt sätt, efterlyste man bättre styresformer baserade på ökat engagemang från medlemsstaternas sida (8). Efter samråd med alla berörda aktörer skulle medlemsstaterna senast den 15 oktober utforma nationella reformprogram med centrala prioriterade områden för olika åtgärder. Huvudaktörernas bidrag och ansvarsområden skulle belysas. Förändringar när det gäller den politiska situationen i vissa länder har emellertid lett till förseningar. Den öppna samordningsmetoden kommer att användas på vissa områden.

5. Ett gemensamt europeiskt kunskapsområde

5.1 EESK föreslår att medlemsstaterna och EU-institutionerna engagerar sig i ett gemensamt europeiskt kunskapsområde som ett gemensamt projekt bortom år 2010 för att uppnå Lissabonstrategins mål genom ett ökat europeiskt samarbete inom lärande, innovation och forskning. Detta förslag lades fram i samförstånd med de nationella ekonomiska och sociala råden i Luxemburgdeklarationen (9).

5.2 Samarbetet bör bygga på tydligt definierade mål kompletterade av lämplig lagstiftning och andra åtgärder. En avgörande faktor kommer att vara utveckling av effektiva system för att överföra kunskap och utnyttja bästa praxis.

5.3 EESK inser att den konstitutionella basen för det gemensamma europeiska kunskapsområdet inte är densamma som för den gemensamma jordbrukspolitiken, EMU eller inre marknaden. För att nå framsteg måste man dock utnyttja alla relevanta möjligheter i fördraget fullt ut. Medlemsstaterna bör kompensera frånvaron av konstitutionella befogenheter genom att visa politisk beslutsamhet och genomföra en gemensam politik på europeisk nivå med hjälp av ett bättre och mer effektivt samarbete i syfte att förverkliga ett gemensamt kunskapsområde. Kommissionen måste få en starkare roll för att den skall kunna leda denna process.

5.4 Det civila samhällets organisationer i medlemsstaterna har också ett ansvar för framstegen i riktning mot ett gemensamt kunskapsområde. Större privata aktörer i varje land måste mobiliseras. På så sätt kan de delta i den ”äkta dialog” som Europeiska rådet har efterlyst och kan delvis kompensera bristen på politisk vilja. De måste ange vad som måste prioriteras samt föreslå och genomföra åtgärder själva och i samarbete med offentliga myndigheter. Dessutom måste frågan om finansieringen behandlas. Arbetsmarknadens parter bör försöka komma fram till avtal som främjar kunskapssamhället. Även andra sektorer i det organiserade civila samhället, däribland universitet/högskolor och forskarsamhället måste bidra på ett lämpligt sätt och utarbeta sina egna plattformar för reformer.

5.5 Inre marknaden är fortfarande hörnstenen i den integrationsprocess som leder till en mer välfungerande ekonomi, sociala framsteg och en hållbar utveckling. Samspelet mellan det gemensamma kunskapsområdet och inre marknaden medför samverkanseffekter som kommer att frigöra en ny tillväxtpotential. Åtgärder för att främja lärande, innovation och forskning kommer att leda till större konkurrenskraft. En välfungerande inre marknad kommer att möjliggöra fri rörlighet inte bara för varor, arbetskraft, tjänster och kapital utan också för kunskaper och idéer.

5.5.1 Därför måste vissa kvarvarande hinder för inre marknaden som hämmar övergången till en kunskapsbaserad ekonomi undanröjas så snart som möjligt. För att realisera dessa samordningsvinster och utvecklingsmöjligheter är det viktigt att anta lagstiftningen om det europeiska patentet och systemet för intellektuell äganderätt.

5.5.2 Företagens och övriga aktörers investeringar i lärande, innovationer och forskning bör underlättas, bland annat genom system för statsstöd och offentlig upphandling och inom ramen för konkurrensreglerna.

5.5.3 En moderniserad näringslivspolitik inom EU som kännetecknas av ett sektorsinriktat synsätt är en viktig byggsten i kunskapssamhället när det gäller att slå samman resurserna och erbjuda stabila och förutsebara ramvillkor för företagens utveckling.

5.5.4 Det är också viktigt att tillåta större rörlighet mellan medlemsstaterna för arbetskraften i allmänhet och att stimulera fri rörlighet för forskare och studenter. Rörlighet är ett naturligt sätt att tillägna sig och överföra färdigheter, men den måste kombineras med rimliga löne- och arbetsvillkor.

5.5.5 Universitet och yrkesutbildningsinstitut måste stödja det gemensamma europeiska kunskapsområdet genom att ge sin verksamhet en europeisk inriktning. De instrument som finns för att godkänna kvalifikationer måste stödjas (10).

5.6 Ett gemensamt kunskapsområde bygger på allas grundläggande rätt att skörda frukterna av forskning, ny teknik, innovation och lärande. Alla människor, alla sektorer och alla regioner måste kunna delta. Också villkoren för livslångt lärande måste vara sådana att alla har möjlighet att delta. Grund- och yrkesutbildning är förutsättningar för kunskapssamhället och måste därför, som allmänna nyttigheter, handhas av de offentliga myndigheterna för att allas tillgång skall garanteras med samma rättigheter och möjligheter.

5.6.1 Kunskapssamhället skall inte vara ett projekt för eliten som är övertygad om fördelarna med ny teknik. Det måste i stället utformas som en del av ett övergripande projekt och integreras i andra politikområden som har alla medborgare som målgrupp. Det innebär personlig utveckling, medborgarutbildning och livslångt lärande i enlighet med 2000-talets utmaningar. Det skapar ett unikt tillfälle att överbrygga existerande klyftor och riva ned de barriärer som finns. Därför är det viktigt att ny teknik görs tillgänglig även för eftersatta grupper som invandrare och personer med funktionshinder. Ny teknik och innovationer måste därför i större utsträckning utvecklas på grundval av användarnas initiativ och efterfrågan.

5.6.2 En grundutbildning av hög kvalitet har en avgörande betydelse. Alla måste behärska baskunskaperna för att man skall kunna nå målet om utbildning för alla. Detta motiverar en god barntillsyn som ger alla barn oberoende av deras sociala bakgrund lika möjligheter till lärande i livets tidigaste skeden.

6. Ökade ekonomiska resurser krävs för att förverkliga kunskapssamhället

6.1 EU, medlemsstaterna och regionerna måste styra om de ekonomiska anslagen till tillväxtskapande investeringar i lärande, innovation och forskning för att förverkliga det europeiska kunskapsområdet. EESK föreslår att medlemsstaterna åtar sig att i partnerskap med privata aktörer genomföra ett ”nationellt program för kunskapsutveckling” som skall syfta till ökade investeringar i infrastruktur för kunskap och lärande för alla.

6.2 Här kan medlemsstaterna och regionerna få EU-stöd via Sammanhållnings- och strukturfonderna. Det sjunde ramprogrammet för forskning och teknisk utveckling kommer också att spela en central roll. Även programmet för konkurrenskraft och innovation (CIP), programmet för livslångt lärande och Progressprogrammet är viktiga stödinstrument.

6.3 EESK anser att man måste hålla fast vid kommissionens förslag till finansiering av forskning, innovation och lärande i budgetplanen 2007–2013.

6.4 Det sjunde FoU-ramprogrammet är ett pilotfall. Kommissionen har föreslagit en fördubbling av resurserna till 72 miljarder euro. Kommittén anser att denna nivå måste upprätthållas om inte treprocentmålet för forskningssatsningar skall äventyras. Om medlemsstaterna beslutar att minska den finansiering på EU-nivå som ursprungligen föreslagits måste de kompensera detta genom att tillföra ytterligare resurser på nationell nivå.

6.5 EESK uppmanar näringslivet, finansinstitutionerna och privata stiftelser att ta sitt ansvar för att öka investeringarna i kunskapsekonomin. Kommittén förordar offentlig-privata partnerskap på europeisk, nationell och regional nivå som ett sätt att finansiera investeringar. EESK föreslår att finanspolitiska incitament för att främja FoU i form av bidrag, skattelättnader och lånegarantier införs i hela EU under förutsättning att den kunskap som genereras görs tillgänglig. De små och medelstora företagen, inklusive organisationer i den sociala ekonomin, måste få särskilt ekonomiskt och annat stöd om de skall kunna delta fullt ut i det gemensamma kunskapsområdet. Det måste också finnas tillräcklig finansiering samt incitament för medborgare och deras organisationer att delta aktivt.

7. Förbättrade styresformer

7.1 EESK stöder slutsatserna från toppmötet om förbättrade styresformer, eftersom de utgör ett svar på kommitténs återkommande begäran om att engagera medlemsstaternas regeringar och alla aktörer på regional och nationell nivå, inbegripet parlamentariska organ. Kommittén förväntar sig att de nationella reformprogrammen kommer att utarbetas i samråd med det organiserade civila samhället, och då även med de ekonomiska och sociala råden i de länder som har sådana. Kommittén kommer att noga följa denna samrådsprocess.

7.2 De integrerade riktlinjer som rådet fastställde återspeglar inte i full utsträckning behovet av förstärkt samordning mellan olika reformområden utan förblir splittrade. Ett tydligt bevis är att ett tiotal riktlinjer berör kunskapssamhället. Rådet bör överväga en ny lydelse i syfte att sammanföra olika politiska initiativ för att upprätta ett gemensamt europeiskt kunskapsområde.

7.3 Kommittén vill betona styrning och effektivt genomförande som viktiga delar i processen. Detta kräver å ena sidan mål, riktmärken och tidtabeller, och å andra sidan tydlig ansvarsfördelning när det gäller att utveckla, genomföra och övervaka åtgärder.

7.4 Även om det är medlemsstaterna som ansvarar för genomförandet av Lissabonstrategin bör kommissionens kapacitet förstärkas, så att den kan ge politiska riktlinjer, övervaka framstegen och rikta kraftfulla påstötningar till de länder som inte respekterar sina åtaganden inom nationella reformprogram, till exempel enligt följande: — Samordna gemenskapens ekonomiska resurser, program och organ på området i ett integrerat EU-program för ett gemensamt europeiskt kunskapsområde. — Se över och vid behov anpassa existerande resultattavlor för att mäta framstegen mot ett gemensamt europeiskt kunskapsområde med särskild inriktning på mål, tidsgränser och utvärdering av de insatser som medlemsstaterna gjort. — Mäta den verkliga graden av engagemang från berörda aktörer i utarbetandet av de nationella reformprogrammen. — Lägga upp en tidsram för konvergens med ett exakt schema och verkligt deltagande från aktörerna i WTO, i synnerhet i fråga om forskning, utbildning och sysselsättning. — Ta fram indikatorer, riktmärken och uppgifter som återspeglar vad medborgarna anser vara angeläget och förväntar sig. — Sammanfatta utvecklingen mot kunskapssamhället i en årlig rapport.

7.5 Rådet (konkurrens och sysselsättning) samt Europaparlamentet och de nationella parlamenten bör diskutera den årliga rapporten och även involvera berörda aktörer och allmänheten.

7.6 EESK föreslår att man inleder en permanent och strukturerad debatt för att motivera beslutsfattare på alla nivåer, och att man fortsätter utveckla dialogen med medborgarna för att ta hänsyn till deras förhoppningar och farhågor och därmed undanröja den växande skepsisen och bristen på engagemang. Debatten måste också föras på lokal, regional och europeisk nivå och med innovativa metoder. Framtida utmaningar och strategiska val måste tas upp.

7.7 De nationella parlamenten har en avgörande roll och måste delta. EESK rekommenderar också att debatter om de nationella reformprogrammen organiseras i samtliga parlament före debatten i rådet, under samma månad och om möjligt samma vecka. Nationella ekonomiska och sociala råd och liknande organ har också ett ansvar i detta sammanhang, och i de länder där sådana råd inte finns bör arbetsmarknadsparterna och andra civila samhällsorganisationer främja debatten.

7.8 Innovation och lärande har en lokal bas. Kommittén vill betona de regionala och lokala aktörernas engagemang när det gäller att skapa ett gemensamt europeiskt kunskapsområde, och deras ansvar för att medverka i genomförandet av Lissabonstrategin. I detta avseende är främst stadsområden och storstadsområden viktiga, men alla regioners deltagande måste främjas. EESK ser mycket positivt på att en av den framtida sammanhållningspolitikens tre prioriteringar är att uppmuntra innovationer, företagande och kunskapsekonomin.

8. Det organiserade civila samhällets deltagande: de viktigaste aktörernas bidrag

8.1 Europeiska rådet uppmanade Europeiska ekonomiska och sociala kommittén att tillsammans med medlemsstaternas ekonomiska och sociala råd och andra partnerorganisationer inrätta ett interaktivt nätverk för initiativ från det civila samhället i syfte att främja genomförandet av strategin (11). Detta arbete pågår nu. Samarbetet i samband med detta yttrande och den sammanfattande rapporten är ett viktigt steg i denna riktning. Goda metoder och erfarenheter från det organiserade civila samhällets deltagande i åtgärder och politiska initiativ för att skapa kunskapssamhället kommer att presenteras (12).

8.2 Det finns ett akut behov av att överbrygga den befintliga informationsklyftan mellan EU och medborgarna, vilkas önskemål och farhågor måste ställas i centrum. Det behövs ett modernt sätt att informera och öka medvetenheten i syfte att engagera, motivera och möjligen övertyga allmänheten så att medborgarna tar större ansvar. Press och medier måste också delta i större utsträckning i debatten om Europas framtid. Mot denna bakgrund skulle kommittén vilja hänvisa till den handlingsplan för kommissionen som föreslagits av Margot Wallström på grundval av de tre principerna ”lyssna, kommunicera, arbeta lokalt” (13). Slutsatserna från det forum för aktörerna som kommittén anordnade i samarbete med kommissionen den 7–8 november bör följas upp.

8.3 Deltagande innebär också att de privata intressenterna måste agera och ta ansvar genom påtagliga bidrag och satsningar. Privata initiativ som bidrar till det gemensamma kunskapsområdet måste välkomnas och stödjas av myndigheterna.

8.4 EESK vill framhålla några av de viktigaste aktörernas tänkbara bidrag: — Den sociala dialogen är ett viktigt verktyg när det gäller att bygga upp kunskapssamhället. Det är viktigt att även de små och medelstora företagen deltar i dialogen. Livslångt lärande, innovation och kompletterande socialt skydd är några av de viktiga frågor som kan behandlas inom ramen för den sociala dialogen. — I många medlemsstater har arbetsmarknadsparterna lämnat viktiga bidrag, i synnerhet genom gemensamma deklarationer och kollektivavtal om livslångt lärande. Långt ifrån alla arbetstagare omfattas emellertid av sådana gemensamma avtal. Även om dessa åtgärder är av mycket skilda slag innehåller de gemensamma drag, till exempel alla arbetstagares rätt att delta i fortlöpande utbildning samt upprättandet av planer för karriärutveckling och ramar för bedömning av kvalifikationer. Genomförandet på nationell nivå av ramavtalet från 2002 mellan arbetsmarknadsparterna på EU-nivå bör utvärderas. — Kollektiva avtalsförhandlingar kan avhjälpa bristerna hos företag som inte investerar tillräckligt i utbildning (14). Genom branschvisa och nationella kollektivavtal skapas lika villkor som gör det möjligt för företag att öka investeringarna i utbildning även för mindre kvalificerade arbetstagare. Tillgången till livslångt lärande har ökat genom att man delat på investeringskostnaderna för mänskliga resurser. — Företag är nyckelaktörer när det gäller att skapa fler och bättre jobb inom det gemensamma europeiska kunskapsområdet. De bör föregripa och hantera förändringar genom att göra strategiska investeringar i kunskapsgenerering och kunskapstillämpning och som en del av sitt sociala ansvar rapportera öppet om vilka åtgärder som vidtagits för livslångt lärande, innovation och forskning samt omstrukturering. — Finans- och riskkapitalinstitut kan bidra med privat kapital och riskkapital samt finansiering av innovativa företag, särskilt små och medelstora företag, och tillsammans med de offentliga myndigheterna utveckla integrerade stödpaket. De bör använda de möjligheter som erbjuds av programmet för konkurrenskraft och innovation (CIP) (15) och Europeiska investeringsfonden (EIF) samt hitta nya ekonomiska lösningar. — Organisationer inom den sociala ekonomin som grundar sig på solidaritet kan främja både ekonomiska och sociala innovationer som syftar till att skapa sysselsättning och bekämpa social utestängning genom att integrera missgynnade grupper. — Icke-formella utbildningsorganisationer utanför det offentliga utbildningssystemet (exempelvis sådana som drivs av arbetsmarknadsparterna eller andra sammanslutningar) har visat sig mycket effektiva när det gäller att tillhandahålla och anpassa strukturer och metoder för livslångt lärande så att alla samhällsgrupper kan delta i kunskapssamhället. — Konsumenter kan gynna och stimulera innovationer och teknik som syftar till att förbättra livskvaliteten och ta hänsyn till sociala och etiska konsekvenser. — För ungdomar är nyttan särskilt stor eftersom de är öppna för nya kunskaper och teknik. De kan bidra genom pakten för ungdomsfrågor inom ramen för Lissabonstrategin (16). Viktiga åtgärdsområden är att skapa arbetstillfällen för studenter i högre utbildning och åtgärder för att reducera antalet elever som lämnar skolan i förtid. — De fria yrkena och egenföretagarna har också en roll att spela i kunskapssamhället genom att ställa upp krav för rätten att utöva verksamheten och genom att erbjuda livslångt lärande inom branschen. — Universitet och högre utbildningsanstalter måste delta aktivt eftersom de är centrala institutioner för framsteg på vägen mot kunskapssamhället. Det är viktigt att uppmuntra samarbete mellan näringslivet och den akademiska världen för att kunna dra nytta av resultaten av den tillämpade forskningen, samt att främja studenternas rörlighet över gränserna. — Forskningssamfundet kan tillsammans med medlemsstaterna verka för att forskning som yrke värderas högre och engagera forskare i samarbete över nationsgränserna i enlighet med den europeiska stadgan för forskare och riktlinjerna för rekrytering av forskare, så att forskarkarriären blir mer attraktiv.

9. Fyra prioriteringsförslag

9.1 Makroekonomiskt politiskt ramverk som gynnar kunskapssamhället

9.1.1 Vid toppmötet godkände Europeiska rådet en reform av stabilitets- och tillväxtpakten. Reformen innebär att den makroekonomiska stabiliteten och överensstämmelsen med reglerna även fortsättningsvis skall vara en central fråga (17). Att offentliga utgifter bör styras om mot FoU och innovation är en av de viktiga faktorer som måste beaktas av EU vid bedömningen av tillfälliga underskott i de offentliga finanserna som överskrider 3 % eller i definitionen av hur justeringar skall ske.

9.1.2 Ekonomisk tillväxt och sysselsättning behövs eftersom det underlättar genomförandet av de flesta övriga politiska mål och dämpar effekterna av reformer. EU:s nuvarande politik fokuserar dock inte tillräckligt på tillväxt och sysselsättning. Den politik som fastställs i de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken är obalanserad, eftersom den bygger på att uppnå stabilitet på bekostnad av tillväxt och i huvudsak är inriktad på åtgärder på utbudssidan. Den bortser från att reformer som skall öka tillväxtmöjligheterna måste kompletteras med åtgärder för att stimulera verklig efterfrågan.

9.1.3 I detta sammanhang är det också viktigt med ökad samordning mellan medlemsstaterna när det gäller den ekonomiska politiken, och att den makroekonomiska dialogen kopplas till arbetsmarknadsparternas trepartstoppmöte samt att fördjupade diskussioner med ECB inleds.

9.1.4 Mot denna bakgrund bör den makroekonomiska politiken, dvs. budget- och skattepolitiken, främja kunskapssamhället, framför allt genom att en ökad efterfrågan på ny teknik prioriteras.

9.2 Strukturer och resurser för livslångt lärande

9.2.1 Vid vårtoppmötet slog man fast att ”livslångt lärande är en absolut förutsättning för att Lissabonmålen skall uppnås” (18).

9.2.2 Det bör påpekas att i länder med de bästa ekonomiska och sociala resultaten deltar också den största andelen av den vuxna befolkningen i utbildningsinsatser, medan motsatsen gäller för länder med sämre resultat. Principen om ”en ny chans” bör erkännas, och alla som missat första möjligheten till grundutbildning bör föreslås ett kontrakt. Denna idé kan komma till uttryck på flera sätt, exempelvis som ett erbjudande om utbildning eller som ett ”förmånsbevis” om disponibel tid under hela livet för att göra det möjligt att återinhämta baskunskaper.

9.2.3 Slutsatserna från toppmötet måste omsättas i verkligheten. EESK upprepar sitt krav om att en europeisk stadga för livslångt lärande bör upprättas (19). EU och medlemsstaterna måste tillsammans med de viktigaste intressenterna identifiera de viktigaste prioriteringarna och åtgärderna, ge dem en rättslig grund samt tillhandahålla tillräckliga finansiella medel. Medlemsstaterna bör förbinda sig att genomföra stadgan på samtliga nivåer med hjälp av ”livslångt lärande-avtal” eller liknande arrangemang. Såväl den offentliga som den privata sektorns roll och ansvarsområden bör fastställas mot bakgrund av inställningen att livslångt lärande ingår i konceptet ”tjänster i allmänhetens intresse”.

9.2.4 Det finns behov av betydande investeringar i samtliga faser av livslångt lärande, även i den tidiga barndomen. Medlemsstaterna bör enas om ett kvantitativt mål uttryckt som en procentsats för investeringar på utbildningsområdet, inklusive livslångt lärande. Den offentliga budgeten kan emellertid inte ensam täcka kostnaderna för utbildning, utan måste kompletteras genom kollektivavtal eller andra överenskommelser mellan arbetsgivare och arbetstagare, samt av företag och enskilda efter deras möjligheter. Privata och offentliga aktörer har en roll att spela när det gäller att ge människor stimulans och möjligheter att delta och att ge dem ansvar för att anpassa sig till ändrade förhållanden.

9.2.5 EU och medlemsstaterna bör även enas om en miniminivå för de resurser som avsätts för livslångt lärande inom ramen för strukturfonderna, exempelvis minst en tredjedel av totalbeloppet (20). Fonderna bör fokusera på och stödja ”livslångt lärande-avtal” som stärker utbildningsmöjligheterna för alla arbetstagare samt även initiativ som är skräddarsydda för de mest eftersatta grupperna. Varje medlemsstat bör visa att utnyttjande av socialfonden bidrar till genomförandet av de nationella reformprogrammen.

9.2.6 På lokal nivå kan öppna utbildningscentrum, livslångt lärande-avtal eller liknande utbildningsarrangemang upprättas inom ramen för ett brett partnerskap. Universiteten måste också spela en större roll i det livslånga lärandet.

9.3 Användarvänlig politik för innovation och teknisk utveckling

9.3.1 EESK ger sitt starka stöd för vårtoppmötets slutsatser, som lyfter fram sjunde forskningsramprogrammet som ett sätt att avhjälpa bristerna på teknikområdet och vikten av att medlemsstaterna utformar en heltäckande innovationspolitik som med stöd via CIP (gemenskapsprogrammet för konkurrenskraft och innovation) skall främja konkurrenskraften för i synnerhet de små och medelstora företagen. Vi stöder även förslaget att Europa behöver en aktiv industripolitik och att detta kan åstadkommas genom olika initiativ på teknikområdet (21).

9.3.2 Övervakningen och utvärderingen av forskningsprogrammen måste stärkas för att säkerställa att resurserna verkligen bidrar till att öka EU:s innovationsförmåga. Innovation måste betraktas som ett allomfattande begrepp om det skall fungera som stöd för den europeiska samhällsmodellen, och inte bara rikta in sig på processer, produkter och teknik utan också på styresformer, hållbar utveckling och ekonomiska svar på olika samhällsfrågor. Innovationstanken måste genomsyra hela samhället. Den sociala och den civila dialogen är viktiga komplement för att främja innovation. Om arbetstagarna får delta i samband med att nya produkter och ny teknik utformas kommer detta att mildra följderna av omstrukturering.

9.3.3 Högt satta ambitioner för att främja god hälsa, hållbar miljö, högkvalitativ infrastruktur i städer och på landsbygden, smarta transportlösningar och säkrare och bättre arbetsplatser samt för att trygga vårt kulturarv kommer att bidra till att ny teknik utvecklas och till att nya innovativa produkter och tjänster tas fram. Ny teknik och innovationer kan därmed främja livskvalitet och arbetskvalitet och svara mot såväl samhällets som marknadens behov, samtidigt som både de sociala och de etiska följderna beaktas.

9.3.4 För att stärka sin konkurrenskraft måste Europa inrikta sig mer på tekniköverföring genom att utnyttja resultaten av sjunde ramprogrammet och främja en innovationsvänlig marknad. EU:s och medlemsstaternas mekanismer för kunskapsspridning – vare sig det rör sig om forskningsresultat, ny teknik, innovativa system eller inlärningsmetoder – bör prioriteras och mer resurser bör avsättas för detta syfte. En ny generation offentlig-privata partnerskap skulle kunna utvecklas som en modell för ökad kunskapsspridning. Större insatser bör göras för att snabbare omsätta den tekniska utvecklingen i kommersiella produkter och tjänster.

9.3.5 EESK efterlyser en mer regelbunden och systematisk dialog med nyckelaktörer på alla nivåer i syfte att utforma och övervaka en användarvänlig politik för innovationer och teknisk utveckling. Kommissionen bör ge sitt stöd för detta genom att lägga fram riktlinjer och rekommendationer och även ge exempel på välfungerande metoder. I detta sammanhang är det viktigt att främja industriregioner, teknikparker och andra nyskapande företagsmiljöer.

9.3.6 Särskild uppmärksamhet måste ägnas åt att involvera de små och medelstora företagen och företagen i den sociala ekonomin och tillgodose deras behov genom att se till att de har tillgång till FoTU och forskningstjänster och genom att engagera dem i FoTU-verksamhet. Små och medelstora företag har en viktig roll när det gäller att skapa regionala klusterbildningar för spetskompetens. Man bör även överväga åtgärder för att öka de små och medelstora företagens andel vid offentlig upphandling. Här kan de positiva erfarenheterna från USA när det gäller att ge stöd till nya högteknologiska småföretag tjäna som förebild.

9.3.7 De branschledda teknikplattformar som lanserades under 2003 av olika intressenter med stöd från kommissionen håller på att bli en viktig faktor inom EU:s forskningspolitik och en bas för unionens industripolitik. EESK menar att företagen borde reagera positivt på kommissionens uppmaning att de bör spela en ännu mer aktiv roll när det gäller teknikplattformarna. Vi föreslår emellertid även att plattformarna öppnas för arbetsmarknadsparterna och övriga organisationer inom det civila samhället, så att även dessa aktörer kan involveras i arbetet med att fastställa målen för forskningen.

9.4 Det sociala skyddet måste underlätta övergången till kunskapssamhället

9.4.1 Det måste finnas en stark känsla av anställningstrygghet för att arbetstagarna skall kunna motiveras att aktivt ta del i övergången till kunskapssamhället. Flexibiliteten måste gå hand i hand med en aktiv arbetsmarknadspolitik som stimulerar arbetstagarna till livslångt lärande. Den danska satsningen på ”flexicurity” (flexibilitet med trygghet) kan ses som ett inspirerande exempel.

9.4.2 Nya system för social trygghet måste inrättas för att underlätta arbetstagarnas kompetensutveckling och yrkesmässiga rörlighet och deras val mellan arbete, utbildning och familj, men också när det gäller olika former av ny arbetsorganisation och övergången mellan olika livssituationer. Därigenom kan man undvika avtal och villkor på arbetsmarknaden som hotar arbetstagarnas rättigheter och inverkar negativt på deras möjligheter att delta i kunskapssamhället.

9.4.3 I Kok 1-rapporten (22) föreslås att sysselsättningsförsäkringar och socialförsäkringssystem skall understödja flexibiliteten genom att underlätta sådana övergångar under varje enskild persons livscykel. Exempelvis kan nya former av arbetslivscykelförsäkringar införas, t.ex. genom att personliga ”utbildningskonton” inrättas som delvis finansieras via socialförsäkringsavgifter.

9.4.4 EESK föreslår att Kommittén för socialt skydd skall studera denna fråga och bland annat fastställa god praxis och föreslå riktlinjer för nya socialförsäkringsformer. Europeiska ekonomiska och sociala kommittén kommer också att bidra med ett yttrande om ”flexicurity” (23).

Bryssel den 14 december 2005 Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande Anne-Marie SIGMUND

(1) European Innovation Scoreboard 2004 – Comparative analysis of innovation performance, kommissionens interna arbetsdokument [ej på svenska], SEK(2004) 1475, 19.11.2004.

(2) Progress towards the Lisbon objectives in education and training (2005 report), kommissionens interna arbetsdokument [ej på svenska], SEK(2005) 419, 22.03.2005.

(3) Ordförandeskapets slutsatser från Europeiska rådets möte den 22–23 mars 2005, punkt 4.

(4) Ordförandeskapets slutsatser från Europeiska rådets möte den 22–23 mars 2005, punkt 5.

(5) Se fotnot 4, punkt 10.

(6) Se fotnot 4, punkterna 20–28.

(7) Se bilagan.

(8) Ordförandeskapets slutsatser från Europeiska rådets möte den 22–23 mars 2005, punkterna 38–41.

(9) Luxemburgdeklarationen från ordförandena för ekonomiska och sociala råd inom EU samt EESK, 26 november 2004.

(10) T.ex. den europeiska kvalifikationsramen, Europeiska gemenskapens system för överföring av studiemeriter och systemet för överföring av meriter på yrkesutbildningsområdet.

(11) Se föregående fotnot.

(12) En webbplats har skapats: http://www.esc.eu.int/lisbon_strategy/index_en.asp. Mer information om detta förslag återfinns i EESK:s yttrande ”Förbättra genomförandet av Lissabonstrategin”, punkterna 6.4–6.9 (EUT C 120, 20.5.2005, s. 79).

(13) Handlingsplan för att förbättra strategin för att förmedla Europa.

(14) Se ”Facing the challenge, the Lisbon Strategy for Growth and Employment”, rapport från högnivågruppen under ledning av Wim Kok, november 2004.

(15) Förslag till Europaparlamentets och rådets beslut om upprättande av ett ramprogram för konkurrenskraft och innovation (2007–2013) – KOM(2005) 121 slutlig, av den 6.4.2005.

(16) Ordförandeskapets slutsatser från Europeiska rådets möte i Bryssel den 22–23 mars 2005, punkt 37 samt bilaga I.

(17) Kommittén håller på att utarbeta ett yttrande om ”Förbättrad ekonomisk styrning – reformen av stabilitets- och tillväxtpakten” (ECO/160).

(18) Ordförandeskapets slutsatser från Europeiska rådets möte i Bryssel den 22–23 mars 2005, punkt 34.

(19) EESK:s yttrande ”Förbättra genomförandet av Lissabonstrategin”, EUT C 120, 20.5.2005, s. 79.

(20) Av de strukturfondsmedel som anslagits till Irland har 37 % gått till investeringar i mänskliga resurser.

(21) Ordförandeskapets slutsatser från Europeiska rådets möte i Bryssel den 22–23 mars 2005, punkterna 13, 14 och 16.

(22) Report of the High Level Group on the future of social policy in an enlarged European Union, maj 2004.

(23) ”Flexicurity” i Danmark (ECO/167), läggs fram under 2006.