[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 31.1.2006

KOM(2006) 16 slutlig

2006/0006 (COD)

Förslag till

EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING

om tillämpningsbestämmelser till förordning (EG) nr 883/2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen

(framlagt av kommissionen)

MOTIVERING

BAKGRUND 10 Motiv och syfte I artikel 89 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 883/2004 av den 29 april 2004 föreskrivs att tillämpningsföreskrifter för den förordningen skall fastställas i ytterligare en förordning. 120 Allmän bakgrund Bestämmelserna om samordning av de nationella socialförsäkringssystemen faller inom ramen för den fria rörligheten för personer och skall bidra till att höja levnadsstandarden och förbättra arbetsvillkoren för EU-medborgare som flyttar inom Europeiska unionen. För närvarande grundas samordningen på förordning (EEG) nr 1408/71 och dess tillämpningsförordning (EEG) nr 574/72. Förordning (EG) nr 883/2004 skall ersätta förordning (EEG) nr 1408/71. De nya samordningsbestämmelserna i förordning (EG) nr 883/2004 kan dock inte börja tillämpas förrän motsvarande tillämpningsförordning har antagits och ersatt förordning (EEG) nr 574/72. Den rättsakt som föreslås är disponerad på samma sätt som den nuvarande tillämpningsförordningen. Innehållsmässigt syftar den till att modernisera och förenkla de nuvarande bestämmelserna. 130 Gällande bestämmelser Förordning (EEG) nr 574/72 om tillämpning av förordning (EEG) nr 1408/71, senast ändrad genom Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 647/2005 av den 13 april 2005 (EUT L 117, 4.5.2005). Likheter: Såväl förordning (EEG) nr 574/72 som detta förslag syftar till att fastställa tillämpningsbestämmelser för förordningen om samordning av de sociala trygghetssystemen. Skillnader: Förslaget syftar till att förenkla och modernisera bestämmelserna i förordning (EEG) nr 574/72, särskilt genom ett ökat samarbete mellan socialförsäkringsinstitutionerna och bättre metoder för informationsutbytet mellan socialförsäkringsinstitutionerna. 141 Förenlighet med Europeiska unionens politik och mål på andra områden Ej tillämpligt. SAMRÅD MED BERÖRDA PARTER OCH KONSEKVENSANALYS Samråd med berörda parter 2Metoder, målsektorer och deltagarnas allmänna profil Förslaget till tillämpningsförordning syftar huvudsakligen till att konkret beskriva de förfaranden som är nödvändiga för tillämpningen av principerna i grundförordningen för dem som brukar förordningen, för medborgarna och för medlemsstaternas socialförsäkringsinstitutioner. I fråga om exempelvis ålderspension måste det anges hur den försäkrade skall gå tillväga för att ansöka om pension, till vilken institution ansökan skall lämnas när man har arbetat i flera medlemsstater, hur institutionerna skall lämna uppgifter till varandra för att beakta hela den tid personen har förvärvsarbetat och hur varje institution skall beräkna den pension som skall betalas ut. Vid utarbetandet av de konkreta förslagen till hur det löpande samarbetet mellan institutionerna kan organiseras på det mest effektiva sättet för dem som omfattas av förordning (EG) nr 883/2004 har åtskilliga samråd genomförts med experter på social trygghet i medlemsstaterna. Samråden har främst inriktats på att söka sakkunskap på lämpligaste nivå, särskilt hos socialförsäkringsinstitutionerna. I detta syfte bildades flera arbetsgrupper för de olika typer av försäkringsförmåner som de sociala trygghetssystemen omfattar: sjukdom, olycksfall i arbetet, arbetssjukdomar, invaliditet, ålderdom, arbetslöshet och familjeförmåner. I egenskap av sekretariat för administrativa kommissionen för social trygghet för migrerande arbetare har dessutom kommissionens avdelningar, tekniska kommissionen och revisionskommittén täta och fortlöpande kontakter med de experter som medlemsstaterna har utsett för tillämpningen av samordningsreglerna. 2Sammanfattning av svaren och av hur dessa har beaktats Arbetsgrupper med experter har sammanträtt. En arbetsgrupp för övergripande frågor med uppgift att lägga fram förslag till allmän disposition och utformning av tillämpningsförordningen har lämnat en informell sammanfattande rapport med riktlinjer. Dessa riktlinjer har i de allra flesta fall följts i förslaget. Extern experthjälp Fackområden Social trygghet Tillvägagångssätt Arbetsgrupper bestående av experter inom de olika socialförsäkringsgrenarna: sjukdom, olycksfall i arbetet, arbetssjukdomar, invaliditet, ålderdom, arbetslöshet och familjeförmåner. De viktigaste organisationer och experter som rådfrågats Åtskilliga samråd har förts med experter på social trygghet i medlemsstaterna. Samråden har främst inriktats på att söka fackkunskap på lämpligaste nivå, särskilt hos socialförsäkringsinstitutionerna. I detta syfte bildades flera arbetsgrupper för de olika typer av försäkringsförmåner som de sociala trygghetssystemen omfattar: sjukdom, olycksfall i arbetet, arbetssjukdomar, invaliditet, ålderdom, arbetslöshet och familjeförmåner. Sammanfattning av råden Några potentiella risker med oåterkalleliga konsekvenser har inte påtalats. Behov av att förenkla förfarandena för dem som brukar förordningen, socialförsäkringsinstitutionerna, behöriga myndigheter, arbetsgivare och försäkrade, anställda och egenföretagare, och av att förtydliga rättigheter och skyldigheter för dessa olika parter vid samordningen av de sociala trygghetssystemen. 2Tillvägagångssätt för att göra experthjälpens resultat tillgängliga för allmänheten Med hänsyn till materialets fackmässiga karaktär och experthjälpens informella art kommer rapporterna inte att offentliggöras. 230 Konsekvensanalys Genom tillämpningsförordningen kommer de förbättringar som gjorts genom förordning (EG) nr 883/2004 de enskilda medborgarna tillgodo. Innan de nya reglerna kan leda till en modernisering, förenkling och förbättring av medborgarnas rättigheter måste man dock vänta tills alla rättsregler, bestående av grundförordningen med tillhörande tillämpningsförordning, är antagna. De gällande förordningarna (EEG) nr 1408/71 och (EEG) nr 574/72 kommer att ersättas med förordning (EG) nr 883/2004 och dess tillämpningsförordning. I fråga om arbetsbörda och kostnader torde dessa rättsakter inte komma att få några negativa konsekvenser jämfört med den nuvarande situationen för socialförsäkringsinstitutionerna, förvaltningarna, arbetstagarna eller arbetsgivarna. Tvärtom är syftet med de nya bestämmelserna att förbättra samordningen av de sociala trygghetssystemen och att förenkla förfarandena till nytta för alla som brukar förordningen, så att detta leder till en förbättring för dem jämfört med de nuvarande bestämmelserna. Det är i detta skede svårt att uppskatta de produktivitetsvinster som följer av de nya reglerna för socialförsäkringsinstitutionerna, arbetsgivarna, särskilt små och medelstora företag, och för de försäkrande, de anställda och egenföretagarna. De bestämmelser som föreslås är inriktade på att förbättra servicen till medborgarna. Genom att det föreskrivs bestämmelser för att förkorta den tid som nu krävs för att beräkna och betala ut pension till personer som har arbetat i flera medlemsstater skapar förslaget bättre förutsättningar för fri rörlighet inom Europeiska unionen. Förslagen faller också inom ramen för arbetet med e-förvaltning, eftersom användningen av elektroniska hjälpmedel för informationsutbytet mellan socialförsäkringsinstitutionerna spelar en viktig roll när det gäller att åstadkomma snabbare förfaranden. Alla medlemsstater inser dessutom att användningen av elektroniska hjälpmedel är av stor betydelse för informationsutbytet mellan institutionerna inom ramen för den handlingsplan som administrativa kommissionen nyligen har antagit. RÄTTSLIGA ASPEKTER 305 Sammanfattning av den föreslagna åtgärden Förslaget till tillämpningsförordning till förordning (EG) nr 883/2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen syftar till att fullborda moderniseringen och förenklingen av de nuvarande bestämmelserna, förordning (EEG) nr 1408/71 och dess tillämpningsförordning (EEG) nr 574/72. Tillämpningsförordningen är mycket viktig när det gäller fri rörlighet för personer inom Europeiska unionen. I tillämpningsförordningen fastställs förfaranden för den konkreta tillämpningen av bestämmelserna i förordning (EG) nr 883/2004 för alla berörda parter: de försäkrade, socialförsäkringsinstitutionerna och de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna. Förslaget kompletterar det moderniseringsarbete som gjorts genom förordning (EG) nr 883/2004 och inriktas på att förbättra de nuvarande förfarandena genom att förenkla dem och förtydliga nuvarande bestämmelser på många områden. Genom de förfaranden som föreskrivs skall förslaget på ett tydligare sätt framhäva de berörda parternas rättigheter och skyldigheter. I förslaget har också alla konsekvenser dragits av det närmare samarbetet mellan de parter som omfattas av förordning (EG) nr 883/2004. Det faktum att förordning (EG) nr 883/2004 hädanefter omfattar alla EU-medborgare, eftersom den även omfattar de icke förvärvsarbetande, förutsätter en modernisering och modeller och förfaranden för samarbetet mellan socialförsäkringsinstitutionerna i medlemsstaterna. Det handlar konkret om att förenkla förfarandena för de försäkrade och förkorta svarstiden och behandlingen av ärenden som berör flera stater vid de olika institutionerna inom de skilda grenarna av social trygghet: sjukdom, olycksfall i arbetet, arbetssjukdomar, invaliditet, pensioner, arbetslöshet och familjeförmåner. Detta förutsätter att särskild vikt läggs vid att använda moderna metoder för informationsutbyte. Elektroniskt informationsutbyte mellan institutionerna framstår som nödvändigt för att underlätta överföringen av de upplysningar som krävs för att samordningen skall fungera, särskilt för att fastställa och beräkna de försäkrades rättigheter. 310Rättslig grund Artiklarna 42 och 308 i EG-fördraget. Subsidiaritetsprincipen Subsidiaritetsprincipen är tillämplig, eftersom förslaget inte avser ett område där gemenskapen är ensam behörig. Medlemsstaterna kan av följande skäl själva inte uppnå målen i förslaget i tillräcklig utsträckning: Det mål som skall uppnås, dvs. att anta tillämpningsbestämmelser för att säkerställa bestämmelserna om samordning av de sociala trygghetssystemen, kan inte i tillräcklig utsträckning uppnås av medlemsstaterna, vilket också uttryckligen har understrukits i förordning (EG) nr 883/2004 (skäl 45). Enligt artikel 42 i EG-fördraget skall rådet inom den sociala trygghetens område besluta om åtgärder som är nödvändiga för att uppnå fri rörlighet för arbetstagare. Dessa bestämmelser finns i en samordningsförordning med ett tillämpningsområde som successivt har utvidgats till att omfatta egenföretagare, studerande, pensionstagare, offentligt anställda och hädanefter alla försäkrade. I denna förordning föreskrivs enbart vilka åtgärder de försäkrade skall vidta när de reser till, vistas i eller bosätter sig i en annan medlemsstat för att inte förlora sin rätt till social trygghet. För att de försäkrade skall få behålla sina rättigheter föreskrivs i förordningen olika bestämmelser för specifika behov inom de olika grenarna av social trygghet. Den innehåller emellertid allmänna principer för att samordningen skall fungera. Bland dessa återfinns principerna om endast en tillämplig lagstiftning, likställande av omständigheter och likabehandling. Medlemsstaterna är skyldiga att följa dessa principer, men de är själva behöriga att utforma, organisera och finansiera sina egna sociala trygghetssystem. I situationer som berör flera stater kan ingen stat agera ensam. De befintliga bilaterala konventionerna har ersatts av samordningsförordningen, vilket har möjliggjort dels en förenkling, dels likabehandling av försäkrade med iakttagande av varje gällande lagstiftning om social trygghet på nationell nivå. Målen i förslaget kan lättare uppnås med en gemenskapsåtgärd av följande skäl: 3Samordning av de sociala trygghetssystemen fyller en funktion bara på gemenskapsnivå och det är den fria rörligheten för personer som ligger till grund för denna samordning. 3Bestämmelserna gäller alla EU-medborgare som flyttar inom Europeiska unionen oavsett orsak. Medlemsstaterna har ensam behörighet när det gäller utformning, organisation och finansiering av sina nationella sociala trygghetssystem. Förslaget är därför förenligt med subsidiaritetsprincipen. Proportionalitetsprincipen Förslaget är förenligt med proportionalitetsprincipen av följande skäl: Medlemsstaterna, de behöriga myndigheterna och socialförsäkringsinstitutionerna ansvarar själva för organisationen och finansieringen av sina nationella sociala trygghetssystem. 3Genom att förbättra förfarandena och förtydliga de berörda parternas rättigheter och skyldigheter kan de administrativa kostnaderna minskas (återbetalning av fordringar mellan socialförsäkringsinstitutionerna) och medborgarnas behov tillgodoses på ett effektivt sätt (kortare handläggningstid för ersättning eller utbetalning av förmåner). Ett närmare samarbete mellan institutionerna är av stor vikt för att motverka bedrägerier och missbruk. Val av regleringsform 341 Föreslagen regleringsform: förordning. 342 Övriga regleringsformer skulle vara olämpliga av följande skäl: Det rör sig om en modernisering av den befintliga rättsakten, dvs. förordning (EEG) nr 574/72 som är tillämpningsförordning till förordning (EEG) nr 1408/71, som skall ersättas med förordning (EG) nr 883/2004. Förordning (EEG) nr 1408/71 är en samordningsförordning och inte en harmoniseringsförordning. Medlemsstaterna är ensamma behöriga att organisera och finansiera sina egna sociala trygghetssystem. Valet av en samordningsförordning för att tillvarata rättigheter till social trygghet för försäkrade som utnyttjar den rätt till fri rörlighet för personer som föreskrivs i fördraget står i proportion till det mål som eftersträvas såsom det fastställs av lagstiftaren i artikel 42 i fördraget. BUDGETKONSEKVENSER 409 Förslaget påverkar inte gemenskapens budget. ÖVRIGA UPPLYSNINGAR Simulering, pilotfas och övergångsperiod 507 En övergångsperiod blir nödvändig. Förenklingar Förslaget innebär en förenkling av rättsreglerna samt en förenkling av de administrativa förfaranden som gäller för de offentliga myndigheterna på nationell och europeisk nivå och av de administrativa förfaranden som gäller för enskilda organ och personer. 5Förslaget innebär också en rationalisering genom att bilagor utgår. Utnyttjande av elektroniska hjälpmedel för informationsutbytet och arbete med elektroniska dokument för att underlätta detta utbyte. Ökat samarbete mellan socialförsäkringsinstitutionerna för att undvika att förfarandena primärt belastar de försäkrade. Förtydligande av de berörda parternas uppgifter. 560 Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) Förslaget till rättsakt gäller ett område som omfattas av EES-avtalet och rättsakten bör därför utsträckas till att gälla EES-länderna. 570 Närmare redogörelse för förslaget, efter kapitel eller artikel Förslaget till tillämpningsförordning har följande disposition som är anpassad till förordning (EG) nr 883/2004: Avdelning I (Allmänna bestämmelser), avdelning II (Fastställande av tillämplig lagstiftning), avdelning III (Särskilda bestämmelser om olika förmånskategorier, dvs. förmåner vid sjukdom, moderskaps- och likvärdiga faderskapsförmåner, förmåner vid olycksfall i arbetet och arbetssjukdomar, ersättning vid dödsfall, förmåner vid invaliditet, ålders- och efterlevandepensioner, arbetslöshetsförmåner och familjeförmåner), avdelning IV (Finansiella bestämmelser) samt avdelning V (Diverse övergångs- och slutbestämmelser). Genom denna tillämpningsförordning kan förordning (EG) nr 883/2004 börja tillämpas. Eftersom alla parter som berörs av denna förordning måste få tillräcklig information och för att undvika sådana problem som bokslut mellan institutionerna föreskrivs en minimiperiod på sex månader innan de nya bestämmelserna om samordning av de sociala trygghetssystemen skall börja tillämpas. |

- 2006/0006 (COD)

Förslag till

EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING

om tillämpningsbestämmelser till förordning (EG) nr 883/2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen

(Text av betydelse för EES och Schweiz)

EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING

med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artiklarna 42 och 308,

med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 883/2004[1] av den 29 april 2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen[2], särskilt artikel 89,

med beaktande av kommissionens förslag[3],

med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande[4],

i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget[5], och

av följande skäl:

(1) Förordning (EG) nr 883/2004 moderniserar reglerna för samordning av medlemsstaternas sociala trygghetssystem genom att det preciseras vilka åtgärder och förfaranden som behövs för tillämpningen och genom att dessa förenklas till nytta för alla berörda parter. Det bör fastställas tillämpningsbestämmelser för detta.

(2) En viktig förutsättning för att de personer som omfattas av förordning (EG) nr 883/2004 så snabbt som möjligt och på bästa villkor skall kunna utnyttja sina rättigheter är att ett effektivare och närmare samarbete organiseras mellan socialförsäkringsinstitutionerna.

(3) Elektroniska hjälpmedel är lämpliga att använda för ett snabbt och tillförlitligt informationsutbyte mellan institutionerna i medlemsstaterna. Den elektroniska behandlingen av denna information bör bidra till att påskynda förfarandena för de berörda personerna. De berörda personerna bör dessutom ges alla garantier som föreskrivs i gemenskapsbestämmelserna om skydd för enskilda med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter.

(4) Tillhandahållandet av kontaktuppgifter, inklusive i elektronisk form, från organ i medlemsstaterna som kan komma att medverka i tillämpningen av förordning (EG) nr 883/2004, i en form som gör att de kan uppdateras i realtid, bör underlätta utbytet mellan institutionerna i medlemsstaterna. Detta tillvägagångssätt, som lägger tyngdpunkten på rena faktauppgifter och medborgarnas omedelbara tillgång till dessa, är en viktig förenkling som bör införas genom denna förordning.

(5) Uppstramningen av vissa förfaranden bör leda till större rättssäkerhet och ökad insyn för dem som brukar förordning (EG) nr 883/2004. Fastställandet av enhetliga tidsfrister för fullgörandet av vissa skyldigheter eller administrativa förfaranden bör t.ex. bidra till att klargöra och strukturera kontakterna mellan de försäkrade och institutionerna.

(6) Medlemsstaterna, deras behöriga myndigheter eller socialförsäkringsinstitutionerna bör ha möjlighet att kunna komma överens med varandra om förenklade förfaranden och administrativa rutiner som de anser vara effektivare och bättre anpassade till förhållandena i sina respektive sociala trygghetssystem. Sådana överenskommelser bör dock inte påverka rättigheterna för dem som omfattas av förordning (EG) nr 883/2004.

(7) Eftersom det sociala trygghetsområdet i sig är komplext måste alla institutioner i medlemsstaterna uppmanas att göra en särskild insats för de försäkrade så att berörda personer inte missgynnas om de inte lämnar sin ansökan eller viss information till den institution som ansvarar för behandlingen av den berörda ansökan enligt de regler och förfaranden som föreskrivs i förordning (EG) nr 883/2004 och i denna tillämpningsförordning.

(8) Vid fastställandet av behörig institution, dvs. den institution vars lagstiftning är tillämplig eller den institution som skall betala ut vissa förmåner, måste den försäkrades och familjemedlemmarnas faktiska situation utredas av institutioner i flera medlemsstater. För att skydda den berörda personen under den tid detta nödvändiga informationsutbyte mellan institutionerna pågår, bör det föreskrivas att personen i fråga provisoriskt skall omfattas av en lagstiftning om social trygghet.

(9) Många åtgärder och förfaranden som föreskrivs i denna förordning syftar till att öka öppenheten och insynen när det gäller de kriterier som institutionerna i medlemsstaterna måste tillämpa inom ramen för förordning (EG) nr 883/2004. Dessa preciseringar följer av EG-domstolens rättspraxis, administrativa kommissionens beslut och erfarenheterna från mer än 30 års tillämpning av samordningen av de sociala trygghetssystemen inom ramen för de grundläggande friheter som föreskrivs i fördraget.

(10) Utvidgningen av tillämpningsområdet för förordning (EG) nr 883/2004 till alla försäkrade, inklusive icke förvärvsarbetande, kräver vissa särskilda regler och förfaranden för dessa personer, särskilt för att fastställa tillämplig lagstiftning för beaktandet av barnperioder för personer som aldrig har arbetat som anställda eller bedrivit verksamhet som egenföretagare i de medlemsstater där de varit bosatta.

(11) Vissa förfaranden bör också återspegla kravet på en jämn fördelning av bördorna mellan medlemsstaterna. När det gäller förmåner vid sjukdom bör dessa förfaranden ta hänsyn till situationen, dels för de medlemsstater som står för kostnaderna för att ta emot de försäkrade personerna och ger dem tillgång till sin hälso- och sjukvård, dels för de medlemsstater vars institutioner står för kostnaderna för de vårdförmåner som deras medborgare får i en annan medlemsstat än den där de är bosatta.

(12) Inom ramen för förordning (EG) nr 883/2004 bör villkoren klargöras för ersättning av utgifter för sjukvårdsförmåner som utges i samband med planerad vård, dvs. vård som en försäkrad person söker i en annan än den medlemsstat där han är försäkrad eller bosatt. Den försäkrade personens skyldigheter när det gäller ansökan om förhandstillstånd bör preciseras, liksom institutionens skyldigheter gentemot patienten när det gäller villkoren för tillstånd. Det bör också preciseras vilka följderna blir för ersättningen av utgifter för vård som på grundval av ett tillstånd tillhandahålls i en annan medlemsstat.

(13) Mer tvingande förfaranden för att förkorta betalningsfristerna för sådana fordringar mellan medlemsstaternas institutioner framstår som nödvändiga för att bibehålla förtroendet i informationsutbytet och för att uppfylla det krav på god förvaltningssed som krävs i medlemsstaternas sociala trygghetssystem. De förfaranden som rör behandlingen av fordringar som avser förmåner vid sjukdom och arbetslöshet bör därför stärkas.

(14) Eftersom de sociala trygghetssystem som omfattas av förordning (EG) nr 883/2004 bygger på solidaritet mellan alla försäkrade bör det föreskrivas mekanismer för en effektivare indrivning av fordringar i samband med förmåner som utgetts felaktigt eller avgifter som de försäkrade inte har betalat. Förfarandena för ömsesidigt bistånd mellan institutionerna bör preciseras med utgångspunkt i bestämmelserna i rådets direktiv 76/308/EEG[6] av den 15 mars 1976 om ömsesidigt bistånd för indrivning av fordringar som har avseende på vissa avgifter, tullar, skatter och andra åtgärder, i syfte att på ett bättre sätt tillvarata medlemsstaternas ekonomiska intressen genom att organisera samarbetet, särskilt mellan skatteförvaltningarna.

(15) Information till de försäkrade om deras rättigheter och skyldigheter är en viktig aspekt när det gäller förtroendet för medlemsstaternas behöriga myndigheter och institutioner.

(16) Eftersom målet för den föreslagna åtgärden, dvs. antagandet av samordningsbestämmelser som garanterar att rätten till fri rörlighet för personer kan utövas effektivt, inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna och det därför på grund av åtgärdens omfattning och verkningar bättre kan uppnås på gemenskapsnivå, kan gemenskapen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördraget. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går denna förordning inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå detta mål.

(17) Denna förordning skall ersätta rådets förordning (EEG) nr 574/72 av den 21 mars 1972 om tillämpning av förordning (EEG) nr 1408/71 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjer flyttar inom gemenskapen[7].

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE:

Avdelning I – Allmänna bestämmelser

Kapitel I – Definitioner

Artikel 1 Definitioner

1. I denna förordning tillämpas de definitioner som anges i förordning (EG) nr 883/2004.

2. Utöver de definitioner som avses i punkt 1 gäller följande definitioner:

a) kontaktpunkt: det organ som en medlemsstats behöriga myndighet har utsett till att på elektronisk väg skicka och ta emot de uppgifter som behövs för tillämpningen av förordning (EG) nr 883/2004 och den här förordningen via det gemensamma nätverk i vilket dessa uppgifter utväxlas dels mellan de behöriga institutionerna i den medlemsstaten, dels mellan de behöriga institutionerna och/eller kontaktpunkter i andra medlemsstater.

b) förbindelseorgan: det organ som en medlemsstats behöriga myndighet har utsett för en eller flera av de grenar av social trygghet som anges i artikel 3 i förordning (EG) nr 883/2004, som kan lämna upplysningar och bistånd till institutionerna i medlemsstaterna, och till vilket dessa institutioner kan vända sig, särskilt när det gäller avdelning IV i den här förordningen.

c) handling: en samling uppgifter på vilket medium som helst, fastställda av administrativa kommissionen, som kan utväxlas på elektronisk väg och som måste överlämnas för tillämpningen av förordning (EG) nr 883/2004 och den här förordningen.

d) standardiserat elektroniskt meddelande: alla handlingar som är utformade enligt det format som administrativa kommissionen har fastställt för informationsutbytet mellan medlemsstaternas institutioner.

e) överföring på elektronisk väg: överföring med hjälp av elektronisk utrustning för behandling (inbegripet digital signalkompression) av uppgifter via ledning, radio, optiska medel eller andra elektromagnetiska medel.

f) tekniska kommissionen: den kommission som avses i artikel 73 i förordning (EG) nr 883/2004.

g) revisionskommittén: den kommitté som avses i artikel 74 i förordning (EG) nr 883/2004.

Kapitel II – Bestämmelser om samarbete och informationsutbyte

Artikel 2 Omfattningen av och formerna för informationsutbytet mellan institutionerna

1. Medlemsstaternas institutioner skall lämna de upplysningar till varandra som behövs för att fastställa och bestämma rättigheter och skyldigheter för de personer som omfattas av förordning (EG) nr 883/2004, särskilt för att fastställa korrekta belopp på förmåner och socialförsäkringsavgifter.

2. Om en försäkrad person av misstag överlämnar uppgifter, handlingar eller ansökningar till en annan institution än den som anges enligt denna förordning, skall den förstnämnda institutionen utan dröjsmål vidarebefordra dessa uppgifter, handlingar eller ansökningar till den institution som anges enligt denna förordning samt ange vilken dag de ursprungligen överlämnades. Denna dag skall gälla för den sistnämnda institutionen.

3. Överlämnandet av uppgifter mellan medlemsstaternas institutioner skall ske direkt mellan institutionerna eller via kontaktpunkten eller förbindelseorganet.

4. Om uppgifterna överlämnas via kontaktpunkten eller förbindelseorganet, skall kontaktpunkten eller förbindelseorganet anses fullgöra den anmodade institutionens uppgift och funktion i den medlemsstaten när det gäller tidsfrister för svar på de ansökningar den har fått.

Artikel 3 Omfattningen av och formerna för informationsutbytet mellan de förmånsberättigade och institutionerna

1. Varje person som omfattas av förordning (EG) nr 883/2004 är skyldig att till den behöriga institutionen lämna alla uppgifter eller bestyrkande handlingar som behövs för att fastställa hans eller hans familjs situation och deras rättigheter och skyldigheter, för bibehållandet av dessa, och för att fastställa tillämplig lagstiftning och deras skyldigheter enligt denna lagstiftning.

Om det i en bestämmelse i en lagstiftning föreskrivs att förmånsbeloppet skall fastställas med beaktande av om det finns andra familjemedlemmar än barn, är den försäkrade personen skyldig att uppvisa ett intyg för de familjemedlemmar som är bosatta inom en annan medlemsstats territorium än i den medlemsstat där den institution som skall bevilja förmånerna finns, för att dessa familjemedlemmar skall kunna beaktas.

2. En medlemsstat som samlar in uppgifter enligt sin egen lagstiftning eller i det fall som avses i artikel 52 skall ge berörda personer rätt att få tillgång till och att korrigera dessa uppgifter, i enlighet med gemenskapsbestämmelserna om skydd för enskilda med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter.

3. Institutionerna i den behöriga medlemsstaten skall överlämna uppgifterna och utfärda de handlingar som de försäkrade personerna behöver.

4. En behörig institution i en medlemsstat som direkt överlämnar en handling som innehåller ett beslut om rättigheter för en person som är bosatt eller vistas inom en annan medlemsstats territorium skall begära ett mottagningsbevis, oavsett på vilket medium och på vilket sätt handlingen överlämnas. Mottagningsbeviset får lämnas på vilket medium som helst och på vilket sätt som helst.

5. Om det inte finns någon handling som styrker avsändandet av det beslut som avses i punkt 4, skall fristerna för förverkande eller preskription av de rättigheter som beviljats enligt förordning (EG) nr 883/2004 inte kunna åberopas gentemot de förmånsberättigade.

6. Om dagen för avsändandet av det beslut som avses i punkt 4 på vederbörligt sätt har fastställts, skall den behöriga institutionens beslut anses kunna åberopas gentemot den berörda personen inom en månad efter denna dag. Om det i lagstiftningen i den medlemsstat som har fattat beslutet föreskrivs en längre frist skall dock denna frist gälla.

7. Den berörda personen skall i samtliga fall ha möjlighet att överklaga enligt de förfaranden som föreskrivs i den lagstiftning som den institution som har fattat beslutet tillämpar.

8. Administrativa kommissionen skall fastställa praktiska bestämmelser för tillämpningen av denna bestämmelse för de fall då beslutet har skickats till den berörda personen på elektronisk väg.

Artikel 4 Form och metod för informationsutbytet

1. Administrativa kommissionen skall fastställa innehållet i handlingarna och utformningen av de standardiserade elektroniska meddelandena.

2. Överlämnandet av uppgifter mellan institutionerna, kontaktpunkterna och förbindelseorganen skall ske på elektronisk väg inom gemensamma säkerhetsramar som garanterar sekretessen och skyddar informationsutbytet.

3. I sina kontakter med de förmånsberättigade skall de behöriga institutionerna i första hand använda elektroniska metoder.

Artikel 5 Rättsverkan för handlingar och bestyrkande handlingar som utfärdats i en annan medlemsstat

1. De handlingar som en medlemsstats institution utfärdar för att intyga situationen för en person vid tillämpningen av förordning (EG) nr 883/2004 och den här förordningen samt de bestyrkande handlingar som upprättas av en annan medlemsstats myndigheter, inklusive skattemyndigheter, skall gälla för institutionerna i andra medlemsstater så länge dessa handlingar eller bestyrkande handlingar inte dras tillbaka eller förklaras ogiltiga av den behöriga myndigheten eller institutionen i den medlemsstat där de upprättades.

2. När det råder tvekan om huruvida handlingen eller de faktiska omständigheter som ligger till grund för de uppgifter som anges i handlingen är korrekta, skall institutionen i den medlemsstat som tar emot handlingen vända sig till den utfärdande institutionen och begära att de nödvändiga förtydligandena görs och, i förekommande fall, begära att handlingen dras tillbaka.

3. Om de berörda institutionerna inte kommer överens inom en månad efter den dag då begäran lämnades av den institution som tog emot handlingen, får ärendet överlämnas till administrativa kommissionen i enlighet med artikel 76.6 i förordning (EG) nr 883/2004 i syfte att förlika ståndpunkterna inom sex månader efter det att ärendet överlämnades till administrativa kommissionen.

Artikel 6 Provisorisk tillämpning av en lagstiftning och provisorisk utbetalning av förmåner

1. När det råder oklarhet om vilken lagstiftning som skall tillämpas och detta därför kräver att kontakter tas mellan de behöriga institutionerna eller myndigheterna i två eller flera medlemsstater, skall den berörda personen provisoriskt omfattas av följande lagstiftning:

a) Lagstiftningen i bosättningsmedlemsstaten, när personen utövar en del av sin verksamhet i den medlemsstaten eller när personen varken arbetar som anställd eller bedriver verksamhet som egenföretagare.

b) Lagstiftningen i den medlemsstat där den första ansökan om försäkringstillhörighet lämnades in, i övriga fall.

2. Om två eller flera medlemsstaters behöriga institutioner eller myndigheter har skilda uppfattningar om vilken institution som skall utge förmånerna, skall den person som hade kunnat göra anspråk på förmåner om skilda uppfattningar inte hade förelegat, provisoriskt få de förmåner som föreskrivs i den lagstiftning som institutionen på bosättningsorten tillämpar eller, om personen inte är bosatt inom något av dessa medlemsstaters territorier, de förmåner som föreskrivs i den lagstiftning som tillämpas av den institution till vilken ansökan först lämnades in.

3. Om det fastställs att den tillämpliga lagstiftningen inte är lagstiftningen i medlemsstaten för den provisoriska försäkringstillhörigheten eller att den institution som har utgett de provisoriska förmånerna inte är den behöriga institutionen, skall den institution som har fastställts som behörig anses vara behörig från och med dagen för den provisoriska försäkringstillhörigheten eller den första provisoriska utbetalningen av de berörda förmånerna.

4. Vid behov skall den behöriga institutionen reglera den berörda personens ekonomiska situation i fråga om avgifter och förmåner enligt bestämmelserna i artiklarna 71 och 72 och, i förekommande fall, artiklarna 73–82.

Artikel 7 Skyldighet att provisoriskt fastställa förmåner och avgifter

1. En institution som inte har tillgång till alla uppgifter för att kunna göra en slutgiltig beräkning av ett förmåns- eller avgiftsbelopp skall provisoriskt fastställa denna förmån eller avgift.

2. En ny beräkning av förmånen eller avgiften skall göras så snart de handlingar som krävs lämnats till den berörda institutionen.

Kapitel III – Andra allmänna bestämmelser för tillämpningen av förordning (EG) nr 883/2004

Artikel 8 Administrativa överenskommelser mellan två eller flera medlemsstater

1. Bestämmelserna i den här förordningen skall ersätta bestämmelserna i de överenskommelser för tillämpning av de konventioner som avses i artikel 8 i förordning (EG) nr 883/2004, med undantag av bestämmelserna i de överenskommelser för de konventioner som avses i bilaga II till förordning (EG) nr 883/2004, förutsatt att bestämmelserna i dessa överenskommelser tas upp i bilaga 1 till den här förordningen.

2. Medlemsstaterna får vid behov ingå överenskommelser med varandra om tillämpningen av sådana konventioner som avses i artikel 8.2 i förordning (EG) nr 883/2004, förutsatt att dessa överenskommelser inte påverkar de förmånsberättigades rättigheter.

Artikel 9 Andra förfaranden mellan institutionerna

1. Två eller flera medlemsstater, eller deras behöriga myndigheter eller institutioner, får komma överens om andra förfaranden än de som föreskrivs i bestämmelserna i avdelningarna II–IV, förutsatt att dessa förfaranden inte påverkar de förmånsberättigades rättigheter.

2. Administrativa kommissionen skall underrättas om de överenskommelser som ingås för detta ändamål och de skall tas upp i bilaga 1 till den här förordningen.

Artikel 10 Förhindrande av sammanträffande av förmåner

Om förmåner som utges enligt två eller flera medlemsstaters lagstiftning ömsesidigt minskas, innehålls eller dras in, skall de belopp som inte skulle utbetalas vid en strikt tillämpning av bestämmelserna om minskning, innehållande eller indragning enligt de berörda medlemsstaternas lagstiftning delas med antalet förmåner som skall minskas, innehållas eller dras in.

Artikel 11 Kriterier för fastställande av bosättningsort

1. För att lösa problem mellan institutioner i flera medlemsstater när det gäller fastställande av bosättningsort för en person som omfattas av förordning (EG) nr 883/2004, skall dessa institutioner gemensamt fastställa var den berörda personens intressecentrum finns med hänsyn till följande:

a) Vistelsens varaktighet och kontinuitet.

b) Familjesituation, särskilt var barnen går i skolan och familjebanden.

c) Fast anställning, när det gäller en arbetstagare.

d) Personens preferens, såsom den framgår av alla omständigheter, särskilt skälen till att han har flyttat.

e) Den medlemsstat i vilken personen är skattskyldig för alla sina inkomster, oavsett inkomstkälla.

2. Om institutionerna efter tillämpningen av de olika kriterier som anges i punkt 1 inte kan komma överens, skall den berörda personens preferens anses vara avgörande för fastställandet av personens bosättningsort.

Artikel 12 Sammanläggning av perioder

1. Vid tillämpningen av artikel 6 i förordning (EG) nr 883/2004 skall den behöriga institutionen vända sig till institutionen i den medlemsstat vars lagstiftning den försäkrade personen tidigare omfattades av för att få information om försäkringsperioder, anställningsperioder, perioder med verksamhet som egenföretagare eller bosättningsperioder som fullgjorts enligt denna lagstiftning.

2. Till de försäkrings- eller bosättningsperioder som har fullgjorts enligt en medlemsstats lagstiftning skall läggas försäkrings- eller bosättningsperioder som har fullgjorts enligt varje annan medlemsstats lagstiftning, i den mån det behövs för att få, bibehålla eller återfå rätt till förmåner, förutsatt att dessa perioder inte sammanfaller.

3. Om en försäkrings- eller bosättningsperiod som har fullgjorts enligt ett system för obligatorisk försäkring enligt en medlemsstats lagstiftning sammanfaller med en försäkringsperiod enligt ett system för frivillig försäkring eller frivillig fortsättningsförsäkring enligt en annan medlemsstats lagstiftning, skall endast den period som har fullgjorts enligt systemet för obligatorisk försäkring beaktas.

4. Om en försäkrings- eller bosättningsperiod annan än en period som likställs med en sådan, har fullgjorts enligt en medlemsstats lagstiftning och sammanfaller med en period som likställs med en försäkrings- eller bosättningsperiod enligt en annan medlemsstats lagstiftning, skall endast den förstnämnda perioden beaktas.

5. Varje period som betraktas som likställd enligt två eller flera medlemsstaters lagstiftning skall beaktas endast av institutionen i den medlemsstat enligt vars lagstiftning den försäkrade personen senast var obligatoriskt försäkrad före den nämnda perioden. Om den försäkrade personen inte har varit obligatoriskt försäkrad enligt en medlemsstats lagstiftning före den nämnda perioden skall perioden beaktas av institutionen i den medlemsstat enligt vars lagstiftning personen första gången efter den nämnda perioden var obligatoriskt försäkrad.

6. Om det inte är möjligt att exakt fastställa den tidsperiod inom vilken vissa försäkrings- eller bosättningsperioder har fullgjorts enligt en medlemsstats lagstiftning, skall dessa perioder inte anses sammanfalla med försäkrings- eller bosättningsperioder som har fullgjorts enligt en annan medlemsstats lagstiftning, och de skall beaktas, om det kan vara till fördel.

Artikel 13 Regler för omvandling av försäkringsperioder

Om försäkringsperioder som har fullgjorts enligt en medlemsstats lagstiftning anges i andra tidsenheter än de tidsenheter som används i en annan medlemsstats lagstiftning, skall den omvandling som behövs för sammanläggning göras enligt följande regler:

a) En dag motsvarar åtta timmar och omvänt.

b) Fem dagar motsvarar en vecka och omvänt.

c) 22 dagar motsvarar en månad och omvänt.

d) Tre månader, 13 veckor eller 66 dagar motsvarar ett kvartal och omvänt.

e) Vid omvandling av veckor till månader och omvänt, skall veckorna och månaderna omvandlas till dagar.

f) Tillämpningen av led a–e får inte medföra att det totala antalet försäkringsperioder som har fullgjorts under ett kalenderår sammanlagt överstiger 264 dagar, 52 veckor, tolv månader eller fyra kvartal.

Om försäkringsperioder som fullgjorts enligt en medlemsstats lagstiftning anges i månader, skall dagar som motsvarar en del av en månad enligt omvandlingsreglerna i första stycket betraktas som en hel månad.

Avdelning II – Fastställande av tillämplig lagstiftning

Artikel 14 Närmare bestämmelser för artiklarna 12 och 13 i förordning (EEG) nr 883/2004

1. Vid tillämpningen av artikel 12.2 i förordning (EG) nr 883/2004 skall kriteriet för att fastställa om den verksamhet som en egenföretagare åker för att bedriva i en annan medlemsstat är ”liknande” den verksamhet som egenföretagaren normalt bedriver, vara verksamhetens faktiska karaktär, och inte att verksamheten eventuellt betraktas som arbete som anställd eller verksamhet som egenföretagare i den andra medlemsstaten.

2. Vid tillämpningen av artikel 13.1 och 13.2 i förordning (EG) nr 883/2004 skall ”en väsentlig del av arbetet som anställd eller verksamheten som egenföretagare” anses utföras i en medlemsstat om en kvantitativt omfattande del av allt arbete som anställd eller all verksamhet som egenföretagare utförs i den medlemsstaten, utan att det nödvändigtvis behöver röra sig om den största delen av arbetet eller verksamheten. Den del av arbetet eller verksamheten som utförs i en medlemsstat skall aldrig anses vara väsentlig om den uppgår till mindre än 25 procent av allt arbete eller all verksamhet som den anställde eller egenföretagaren utför i fråga om omsättning, arbetstid, lön eller inkomst.

3. Vid tillämpningen av artikel 13.2 b i förordning (EG) nr 883/2004 skall en egenföretagares verksamhets ”huvudsakliga intressen” fastställas med beaktande av alla aspekter av egenföretagarens förvärvsverksamhet, bland annat den fasta och permanenta sätesorten för egenföretagarens verksamhet, verksamhetens stadigvarande karaktär eller dess varaktighet, den medlemsstat i vilken egenföretagaren är skattskyldig för alla sina inkomster oavsett inkomstkälla samt egenföretagarens preferens såsom den framgår av samtliga omständigheter.

4. Om en person arbetar som anställd i två eller flera medlemsstater för en arbetsgivare som är etablerad utanför Europeiska unionens territorium och personen är bosatt i en medlemsstat där han inte utför en väsentlig del av sitt arbete, skall personen i fråga omfattas av lagstiftningen i bosättningsmedlemsstaten.

Artikel 15 Förfarande vid tillämpningen av artikel 11.3 b i förordning (EG) nr 883/2004

Om en offentligt anställd arbetar i en annan medlemsstat än den behöriga medlemsstaten skall den behöriga institutionen i förväg underrätta den utsedda institutionen i den andra medlemsstaten om detta.

Artikel 16 Förfarande vid tillämpningen av artikel 12 i förordning (EG) nr 883/2004

1. En arbetsgivare som i enlighet med artikel 12.1 i förordning (EG) nr 883/2004 sänder ut en arbetstagare till en annan medlemsstat för att utföra ett arbete för arbetsgivarens räkning, skall i förväg, om det är möjligt, underrätta den behöriga institutionen i den medlemsstat vars lagstiftning skall fortsätta att tillämpas om detta. Denna institution skall underrätta den utsedda institutionen i den medlemsstat till vilken arbetstagaren sänds ut.

2. En anställd som i enlighet med artikel 12.2 i förordning (EG) nr 883/2004 åker för att utföra ett arbete i en annan medlemsstat skall i förväg, om det är möjligt, underrätta den behöriga institutionen i den medlemsstat vars lagstiftning skall fortsätta att tillämpas om detta. Denna institution skall underrätta den utsedda institutionen i den medlemsstat till vilken den anställde åker för att utföra sitt arbete.

Artikel 17 Förfarande vid tillämpningen av artikel 13 i förordning (EG) nr 883/2004

1. En person som arbetar som anställd eller bedriver verksamhet som egenföretagare i två eller flera medlemsstater skall underrätta den utsedda institutionen i sin bosättningsmedlemsstat om detta. Denna institution skall vidarebefordra denna underrättelse till den utsedda institutionen i varje medlemsstat där ett arbete utförs eller en verksamhet bedrivs.

2. I de fall som avses i artikel 13.1 och 13.2 i förordning (EG) nr 883/2004 skall de utsedda institutionerna i de berörda medlemsstaterna gemensamt komma överens om vilken lagstiftning som den berörda personen skall omfattas av, med beaktande av bestämmelserna i artikel 13.1 och 13.2 i förordning (EG) nr 883/2004 och artikel 14.2 och 14.3 i den här förordningen.

3. Den tillämpliga lagstiftningen skall fastställas senast en månad efter det att underrättelsen vidarebefordrats till den utsedda institutionen på den försäkrade personen bosättningsort, i enlighet med punkt 1. Så länge som den tillämpliga lagstiftningen inte har fastställts skall den berörda personen provisoriskt omfattas av den lagstiftning som fastställs enligt artikel 6.1.Den behöriga institutionen i den medlemsstat vars lagstiftning har förklarats vara tillämplig efter samrådsförfarandet mellan de berörda institutionerna enligt punkt 2 skall omedelbart underrätta den berörda personen om detta.

Artikel 18 Förfarande vid tillämpningen av artikel 15 i förordning (EG) nr 883/2004

Extraanställda skall utöva sin rätt att välja enligt artikel 15 i förordning (EG) nr 883/2004 när anställningsavtalet ingås. Den myndighet som är behörig att ingå detta avtal skall underrätta den utsedda institutionen i den medlemsstat vars lagstiftning den extraanställde har valt.

Artikel 19 Uppgifter om försäkrade personer

1. Den behöriga institutionen i den medlemsstat vars lagstiftning är tillämplig skall underrätta den berörda personen och, i förekommande fall, personens arbetsgivare, om de skyldigheter som följer av denna lagstiftning. Den behöriga institutionen skall ge dem den hjälp som behövs för fullgörandet av de formaliteter som krävs enligt denna lagstiftning.

2. På den berörda personens eller arbetsgivarens begäran, skall den behöriga institutionen i den medlemsstat vars lagstiftning är tillämplig enligt en bestämmelse i avdelning II i förordning (EG) nr 883/2004 intyga att denna lagstiftning är tillämplig och, i förekommande fall, ange till och med vilken dag och på vilka villkor.

Artikel 20 Samarbete mellan institutionerna

1. De institutioner som avses i artikel 17.1 skall till den behöriga institutionen i den medlemsstat vars lagstiftning är tillämplig på en person lämna de uppgifter som behövs för fastställandet av de avgifter som personen och dennes arbetsgivare skall betala enligt denna lagstiftning.

2. Den behöriga institutionen i den medlemsstat vars lagstiftning blir tillämplig på en person skall underrätta institutionen i den medlemsstat vars lagstiftning personen senast omfattades av och lämna uppgift om den dag då denna lagstiftning skall börja tillämpas.

Artikel 21 Arbetsgivarens skyldigheter

1. En arbetstagares arbetsgivare skall fullgöra de skyldigheter som föreskrivs enligt den lagstiftning som arbetstagaren omfattas av, särskilt skyldigheten att betala de avgifter som föreskrivs enligt denna lagstiftning.

2. En arbetsgivare som inte har något driftställe i den medlemsstat vars lagstiftning är tillämplig får komma överens med en anställd om att den anställde skall fullgöra arbetsgivarens skyldigheter att betala avgifter för dennes räkning. Arbetsgivaren skall underrätta den behöriga institutionen i den medlemsstaten om sådana överenskommelser.

Avdelning III – Särskilda bestämmelser om olika förmånskategorier

Kapitel I – Förmåner vid sjukdom, moderskaps- och likvärdiga faderskapsförmåner

Artikel 22 Allmänna tillämpningsbestämmelser

1. De behöriga myndigheterna skall se till att de försäkrade personerna får information om förfaranden och villkor för ersättning av utgifter för vårdförmåner som utges inom en annan medlemsstats territorium än inom den medlemsstats territorium där den behöriga institutionen eller bosättningsorten finns.

2. Artiklarna 25 och 26 skall inte påverka tillämpningen av en medlemsstats nationella bestämmelser som medger en förmånligare ersättning av utgifter för vårdförmåner än den som följer av förordning (EG) nr 883/2004 i sådana fall som avses i punkt 1.

3. Två eller flera medlemsstater, eller deras behöriga myndigheter, får komma överens med varandra om andra förfaranden och bestämmelser för tillämpningen av artiklarna 25, 26 och 27. De överenskommelser som träffas för detta ändamål får dock inte leda till några negativa effekter när det gäller villkor och belopp för ersättning av utgifter för vårdförmåner för de berörda personerna i förhållande till vad som skulle följa av tillämpningen av den här förordningen. Administrativa kommissionen skall underrättas om dessa överenskommelser.

4. Om de förmåner som avses i detta kapitel enligt nationell lagstiftning endast beviljas pensionstagare, skall enbart den pension som en institution i den medlemsstaten betalar ut beaktas.

Artikel 23 Tillämpliga bestämmelser när det finns flera system i bosättnings- eller vistelsemedlemsstaten

Om bosättnings- eller vistelseortens lagstiftning omfattar flera försäkringssystem vid sjukdom, moderskap eller faderskap skall de tillämpliga bestämmelserna enligt artikel 17, artikel 19.1 och artiklarna 20, 22, 24, 26 och 27 i förordning (EG) nr 883/2004 vara bestämmelserna i lagstiftningen om det allmänna systemet för anställda.

Artikel 24 Bosättning i en annan medlemsstat än den behöriga medlemsstaten

1. Vid tillämpningen av artikel 17 i förordning (EG) nr 883/2004 måste den försäkrade personen eller dennes familjemedlemmar registrera sig vid institutionen på bosättningsorten genom att överlämna en handling som styrker rätten till vårdförmåner på den behöriga medlemsstatens bekostnad.Denna handling skall vara utfärdad av den behöriga institutionen och i förekommande fall grundas på upplysningar från arbetsgivaren. Om den försäkrade personen eller dennes familjemedlemmar inte överlämnar denna handling skall institutionen på bosättningsorten vända sig till den behöriga institutionen för att få de nödvändiga upplysningarna.

2. Institutionen på bosättningsorten skall underrätta den behöriga institutionen om varje registrering som den har gjort enligt bestämmelserna i punkt 1.

3. Denna artikel skall också tillämpas på de personer som avses i artiklarna 22, 24, 25 och 26 i förordning (EG) nr 883/2004.

Artikel 25 Vistelse i en annan medlemsstat än den behöriga medlemsstaten

A) Förfarande och rättigheternas omfattning

1. Vid tillämpningen av artikel 19 i förordning (EG) nr 883/2004 skall den försäkrade personen, innan han lämnar den medlemsstats territorium där han är bosatt, av sin behöriga institution begära att den utfärdar en handling som styrker hans rätt till vårdförmåner.De pensionstagare eller familjemedlemmar som avses i artikel 27.1 i förordning (EG) nr 883/2004 skall lämna sin begäran till institutionen på bosättningsorten, som i förekommande fall vidarebefordrar den till den institution som står för utgifterna i samband med de vårdförmåner som utges till pensionstagaren i bosättningsmedlemsstaten.

2. Om, i enlighet med artikel 19.1 i förordning (EG) nr 883/2004, vårdförmåner för den försäkrade personen av medicinska skäl blir nödvändiga under vistelsen, skall den försäkrade personen visa upp den handling som anges i punkt 1 för vårdgivaren i vistelsemedlemsstaten, som på den försäkrade personen skall tillämpa bestämmelserna i den lagstiftning som skulle ha tillämpats på honom om han i vistelsemedlemsstaten hade omfattats av det system som avses i artikel 23 i den här förordningen.Om den försäkrade personen inte har denna handling skall institutionen på vistelseorten vända sig till den behöriga institutionen för att få de nödvändiga upplysningarna.

3. De vårdförmåner som anges i artikel 19.1 i förordning (EG) nr 883/2004 skall avse vårdförmåner som måste utges i vistelsemedlemsstaten, enligt dess lagstiftning, så att den försäkrade personen inte skall vara tvungen att avbryta sin planerade vistelse och resa tillbaka till sin bosättningsort för att där få den behandling som hans hälsotillstånd kräver.

4. Punkterna 1–3 skall också tillämpas på den försäkrade personens familjemedlemmar.

B) Förfaranden och bestämmelser för ersättning och återbetalning av vårdförmåner

5. Om den försäkrade personen faktiskt har betalat hela eller delar av kostnaderna för vårdförmåner som utgetts enligt artikel 19 i förordning (EG) nr 883/2004 skall han lämna in sin ansökan om ersättning till institutionen på vistelseorten. Denna institution skall direkt till den försäkrade personen lämna ersättning för de utgifter som motsvarar dessa förmåner inom de ramar och villkor som gäller för taxan enligt dess lagstiftning.

6. Om ersättning för dessa utgifter inte begärs direkt hos institutionen på vistelseorten skall den behöriga institutionen lämna ersättning för de faktiska utgifterna till den berörda personen enligt den taxa för ersättning som institutionen på vistelseorten tillämpar.Institutionen på vistelseorten skall på den behöriga institutionens begäran lämna alla upplysningar som behövs om denna taxa.Om det i vistelsemedlemsstatens lagstiftning inte föreskrivs några taxor för ersättning, får den behöriga institutionen lämna ersättning enligt den taxa den själv tillämpar utan att behöva ha den försäkrade personens samtycke.

7. Med avvikelse från punkt 6 första stycket, kan den behöriga institutionen ersätta de faktiska utgifterna enligt den taxa för ersättning som den tillämpar, under förutsättning att den försäkrade personen har godkänt att denna bestämmelse tillämpas på honom och att lagstiftningen medger ersättning av sådana utgifter.

8. Om det gäller stora utgifter kan den behöriga institutionen betala ut ett lämpligt förskott till den försäkrade personen så snart han lämnar in en ansökan om ersättning till denna institution.

Artikel 26 Planerad vård

A) Tillståndsförfarande

1. För pensionstagare och deras familjemedlemmar andra än de som avses i artikel 27.5 i förordning (EG) nr 883/2004 skall institutionen i den medlemsstat som står för utgifterna i samband med vårdförmåner som utges i bosättningsmedlemsstaten betraktas som behörig institution för beviljande av det tillstånd som avses i artikel 20.1 i förordning (EG) nr 883/2004.

2. Vid tillämpningen av artiklarna 20.1 och 27.3 i förordning (EG) nr 883/2004 skall det tillstånd som avses i artikel 20.1 i förordning (EG) nr 883/2004, när personen inte är bosatt inom den behöriga medlemsstatens territorium, sökas av institutionen på bosättningsorten från den behöriga institutionen. Institutionen på bosättningsorten skall ange skälen till begäran om detta tillstånd för den berörda personen, särskilt sådana skäl som anges i artikel 20.2 i förordning (EG) nr 883/2004.Om inget svar lämnas inom femton kalenderdagar från den dag då begäran skickades skall den behöriga institutionen anses ha beviljat tillståndet.Institutionen på bosättningsorten skall bevilja den berörda personen tillståndet för den behöriga institutionens räkning.Under förfarandet för beviljandet av tillståndet skall den behöriga institutionen när som helst ha möjlighet att låta den berörda personen undersökas av en läkare som den väljer i vistelse- eller bosättningsmedlemsstaten.

3. Det förfarande som avses i punkt 2 skall inte tillämpas när vårdförmånerna utgörs av livsnödvändig vård. I detta fall skall det förhandstillstånd som avses i artikel 20.2 i förordning (EG) nr 883/2004 beviljas av institutionen på bosättningsorten för den behöriga institutionens räkning, som omedelbart skall underrättas av institutionen i bosättningsmedlemsstaten.Den behöriga institutionen är skyldig att godta de undersöknings- och behandlingsbeslut beträffande behovet av livsnödvändig vård som fastställts av de läkare som godkänts av den institution på bosättningsorten som utfärdar tillståndet.

4. Den berörda personen skall vidarebefordra tillståndet till institutionen på vistelseorten. Institutionen på vistelseorten skall underrätta institutionen på den försäkrade personens bosättningsort om hur dennes hälsotillstånd utvecklas i de fall då det framstår som medicinskt nödvändigt att komplettera behandlingen. Institutionen på bosättningsorten skall omedelbart vidarebefordra dessa upplysningar till den behöriga institutionen.

B) Ersättning av utgifter för vårdförmåner inom ramen för planerad vård

5. När ett tillstånd har beviljats skall den behöriga institutionen ersätta utgifterna enligt den högsta taxan. Om taxan för de berörda vårdförmånerna hos institutionen på vistelseorten är lägre än taxan hos den behöriga institutionen, får den försäkrade personen begära att den behöriga institutionen betalar ut ett tillägg enligt sin taxa.

C) Ersättning av utgifter för resor och uppehälle i samband med planerad vård

6. Om den behöriga institutionen utfärdar ett tillstånd skall de utgifter för resor och uppehälle som hänger direkt samman med behandlingen av personen ersättas enligt den lagstiftning som den behöriga institutionen tillämpar, för den berörda personen och, om nödvändigt, för en medföljande person.

D) Familjemedlemmar

7. Bestämmelserna i punkterna 1–6 skall också tillämpas på en försäkrad persons familjemedlemmar.

Artikel 27 Kontantförmåner vid arbetsoförmåga vid vistelse eller bosättning i en annan medlemsstat än den behöriga medlemsstaten

A) Förfarande som den försäkrade personen skall följa

1. För att få rätt till kontantförmåner vid arbetsoförmåga enligt artikel 21.1 i förordning (EG) nr 883/2004 skall den försäkrade personen låta den läkare i bosättningsmedlemsstaten som fastställde personens hälsotillstånd fylla i en handling som styrker arbetsoförmågan.

2. Den försäkrade personen skall senast tre arbetsdagar efter läkarens fastställande av hälsotillståndet vidarebefordra den ifyllda handlingen

a) till institutionen på bosättningsorten om personen förvärvsarbetar där,

b) till den behöriga institutionen i övriga fall.

3. Vidarebefordrandet av den handling som avses i punkterna 1 och 2 skall inte frita den försäkrade personen från att fullgöra de skyldigheter som föreskrivs i den tillämpliga lagstiftningen, särskilt gentemot sin arbetsgivare.

4. När den försäkrade personen återgår i arbete skall han meddela detta till den behöriga institutionen, som i förekommande fall skall underrätta institutionen på bosättningsorten.

B) Förfarande som institutionen i bosättningsmedlemsstaten skall följa

5. På begäran av den behöriga institutionen, eller i de fall som avses i punkt 2 a, skall institutionen på bosättningsorten vid behov låta den försäkrade personen genomgå en läkarundersökning som om han vore försäkrad hos denna institution. Institutionen på bosättningsorten skall till den behöriga institutionen senast tre arbetsdagar efter undersökningen vidarebefordra uppgifterna i den undersökande läkarens utlåtande, som bland annat skall ange arbetsoförmågans beräknade varaktighet.

6. Institutionen på bosättningsorten skall därefter vid behov företa administrativa kontroller och läkarundersökningar av den försäkrade personen som om han vore försäkrad hos denna institution. Så snart den konstaterar att personen kan återgå i arbete skall den utan dröjsmål underrätta honom och den behöriga institutionen om detta och ange vilken dag arbetsoförmågan upphör. Utan att det påverkar bestämmelserna i punkt 10 skall underrättelsen till personen betraktas som ett beslut av den behöriga institutionen.

7. På begäran av den behöriga institutionen skall institutionen på bosättningsorten låta den försäkrade personen undersökas av en läkare som den behöriga institutionen väljer.

C) Förfarande som den behöriga institutionen skall följa

8. Den behöriga institutionen skall betala ut kontantförmånerna direkt till den berörda personen och underrätta institutionen på bosättningsorten om detta. Om kontantförmånerna emellertid betalas ut av institutionen på bosättningsorten för den behöriga institutionens räkning skall dock den behöriga institutionen underrätta personen om hans rättigheter. Den behöriga institutionen skall underrätta institutionen på bosättningsorten om kontantförmånernas storlek, vilka datum de skall betalas ut och den längsta tid under vilken de kan utges enligt den behöriga statens lagstiftning.

9. Vid tillämpningen av artikel 21.1 i förordning (EG) nr 883/2004 skall de uppgifter i ett intyg om arbetsoförmåga som utfärdats i en annan medlemsstat för en försäkrad person på grundval av den undersökande läkarens fastställande av hälsotillståndet gälla för den behöriga institutionen, förutsatt att inga oegentligheter föreligger.

10. Om den behöriga institutionen beslutar att inte bevilja kontantförmåner på grund av att den försäkrade personen inte har uppfyllt de formföreskrifter som anges i bosättningsmedlemsstatens lagstiftning eller om den läkare institutionen har valt konstaterar att den försäkrade personen kan återgå i arbete, skall den underrätta personen om sitt beslut och samtidigt underrätta institutionen på bosättningsorten om detta.

D) Förfarande vid vistelse i en annan medlemsstat än den behöriga medlemsstaten

11. Bestämmelserna i punkterna 1–10 skall även tillämpas när den försäkrade personen vistas i en annan medlemsstat än den behöriga medlemsstaten.

Artikel 28 Tillämpning av artikel 28 i förordning (EG) nr 883/2004

1. Artikel 28.1 i förordning (EG) nr 883/2004 skall även tillämpas på personer som får invaliditetspension. Med ”fortsatt behandling” avses uppföljning under hela sjukdomsförloppet.

2. Termen behandling skall omfatta alla medicinska åtgärder som vidtas i syfte att skydda, bibehålla eller återställa en persons hälsa.

3. Artikel 28.1 i förordning (EG) nr 883/2004 skall även tillämpas på gränsarbetare som är helt arbetslösa och på deras familjemedlemmar om den behöriga medlemsstaten inte finns med i förteckningen i bilaga III till förordning (EG) nr 883/2004.

Artikel 29 Avgifter som skall betalas av pensionstagare

1. När den institution som avses i artikel 30.1 i förordning (EG) nr 883/2004, vid tillämpningen av artikel 5 i den förordningen, beaktar pensioner som förvärvats enligt lagstiftningen i en eller flera andra medlemsstater skall den enbart beakta de pensionsbelopp som faktiskt utbetalas till den berörda personen vid fastställandet av beräkningsunderlaget för avgifterna.

2. Det avgiftsbelopp som tas ut för pensionerna i fråga får aldrig överstiga det belopp som skulle ha betalats av en person med samma inkomst i den medlemsstat som avses i artikel 30 i förordning (EG) nr 883/2004.

Artikel 30 Tillämpning av artikel 34 i förordning (EG) nr 883/2004

1. Vid tillämpningen av artikel 34 i förordning (EG) nr 883/2004 skall förmåner vid långvarigt vårdbehov inte omfatta sådan behandling som anges i artikel 28.2 i den här förordningen, utan vård och stöd i det dagliga livet för den berörda personen med hänsyn till i vilken utsträckning personen kan klara sig själv.

2. Institutionen på bosättningsorten skall underrätta den berörda personen om att det finns en regel om förhindrande av sammanträffande av förmåner och villkoren för att den skall tillämpas på de berörda förmånerna vid långvarigt vårdbehov. Tillämpningen av dessa regler skall dock garantera en person som inte är bosatt inom den behöriga medlemsstatens territorium rätt till ett förmånsbelopp som är åtminstone lika stort som det belopp personen skulle ha haft rätt till om han var bosatt i denna medlemsstat.

3. Administrativa kommissionen skall vid behov besluta om tillämpningsåtgärder för denna artikel.

Artikel 31 Särskilda tillämpningsåtgärder

1. De bestämmelser i avdelning III kapitel 1 i förordning (EG) nr 883/2004 som gäller vårdförmåner skall inte tillämpas på personer som har rätt till vårdförmåner enbart enligt ett särskilt system för offentligt anställda i någon av de medlemsstater som anges i bilaga 2 till den här förordningen.

2. Utan hinder av bestämmelserna i punkt 1 skall artikel 23 i förordning (EG) nr 883/2004 tillämpas på alla personer som samtidigt uppbär en pension enligt ett system för offentligt anställda i en medlemsstat som anges i bilaga 2 och en pension enligt lagstiftningen i en annan medlemsstat.

3. De praktiska tillämpningsåtgärderna för punkterna 1 och 2 skall antas av administrativa kommissionen.

Kapitel II – Förmåner vid olycksfall i arbetet och arbetssjukdomar

Artikel 32 Rätt till vårdförmåner och kontantförmåner vid bosättning eller vistelse i en annan medlemsstat än den behöriga medlemsstaten

Vid tillämpningen av artikel 36.1 i förordning (EG) nr 883/2004 skall de förfaranden som anges i artiklarna 24–27 i den här förordningen tillämpas.

Artikel 33 Planerad vård

Den behöriga institutionen får inte vägra att utfärda det tillstånd som föreskrivs enligt artikel 20.1 i förordning (EG) nr 883/2004 för en anställd eller egenföretagare som har råkat ut för ett olycksfall i arbetet eller drabbats av en arbetssjukdom för vilka rätt till förmåner föreligger på den institutionens bekostnad, om den behandling som den berörda personens hälsotillstånd kräver inte kan ges inom bosättningsmedlemsstatens territorium inom en rimlig tid som är medicinskt försvarbar med hänsyn till personens aktuella hälsotillstånd och sjukdomens sannolika förlopp.

Artikel 34 Samarbete mellan institutionerna vid olycksfall i arbetet eller arbetssjukdomar som uppkommer i en annan medlemsstat än den behöriga medlemsstaten

1. Om ett olycksfall i arbetet har inträffat eller en arbetssjukdom först har konstaterats inom en annan medlemsstats territorium än den behöriga medlemsstatens, skall olycksfallet eller sjukdomen anmälas enligt bestämmelserna i den behöriga statens lagstiftning, utan att det påverkar tillämpningen av gällande lagbestämmelser inom den medlemsstats territorium där olycksfallet inträffade eller där arbetssjukdomen först konstaterades, och som i ett sådant fall skall fortsätta att tillämpas. Denna anmälan skall skickas till den behöriga institutionen och en kopia skall skickas till institutionen på bosättnings- eller vistelseorten.

2. Institutionen i den medlemsstat inom vars territorium olycksfallet i arbetet inträffade eller arbetssjukdomen först konstaterades skall till den behöriga institutionen översända de läkarintyg som har utfärdats där och, på denna institutions begäran, alla relevanta upplysningar.

3. Om ett olycksfall har inträffat på väg till eller från arbetet inom en annan medlemsstats territorium än den behöriga medlemsstatens och en utredning skall göras inom den förstnämnda medlemsstatens territorium, kan en utredare utses för detta ändamål av den behöriga institutionen, som skall underrätta myndigheterna i denna medlemsstat om detta. Dessa myndigheter skall hjälpa utredaren, bland annat genom att utse en person som skall bistå honom vid genomgången av officiella rapporter och alla andra handlingar som rör olycksfallet.

4. När behandlingen har avslutats skall en detaljerad rapport skickas till den behöriga institutionen tillsammans med läkarintyg om de bestående följderna av olycksfallet eller sjukdomen, särskilt om personens aktuella hälsotillstånd och om hans tillfrisknande eller bestående men av skadorna. Arvoden i samband med detta skall betalas av institutionen på bosättnings- eller vistelseorten enligt den taxa som institutionen tillämpar och skall debiteras den behöriga institutionen.

5. Den behöriga institutionen skall på begäran av institutionen på bosättnings- eller vistelseorten underrätta den om det beslut som anger den dag då skadorna anses vara läkta eller ha blivit bestående och om ett eventuellt beslut om beviljande av pension.

Artikel 35 Tvister om ett olycksfalls eller en sjukdoms anknytning till arbete

1. Om den behöriga institutionen i de fall som avses i artikel 36.2 i förordning (EG) nr 883/2004 anser att lagstiftningen om olycksfall i arbetet eller arbetssjukdomar är tillämplig skall den omedelbart underrätta den institution på bosättnings- eller vistelseorten som har utgett vårdförmånerna om detta och förmånerna skall då skall anses vara omfattade av sjukförsäkringen.

2. När ett slutgiltigt beslut har fattats i ärendet skall den behöriga institutionen omedelbart underrätta den institution på bosättnings- eller vistelseorten som har utgett vårdförmånerna om detta. Om det inte rör sig om ett olycksfall i arbetet eller en arbetssjukdom skall denna institution fortsätta att utge dessa vårdförmåner enligt sjukförsäkringen, om den anställde eller egenföretagaren har rätt till sådana förmåner. I motsatt fall skall de vårdförmåner som personen har fått enligt sjukförsäkringen, från och med den tidpunkt då olycksfallet eller arbetssjukdomen först konstaterades, anses som förmåner vid ett olycksfall i arbetet eller en arbetssjukdom.

Artikel 36 Förfarande vid exponering för risk för en arbetssjukdom i flera medlemsstater

1. I det fall som avses i artikel 38 i förordning (EG) nr 883/2004 skall anmälan om arbetssjukdomen översändas antingen till den behöriga institutionen för arbetssjukdomar i den medlemsstat enligt vars lagstiftning den drabbade personen senast var sysselsatt i en verksamhet som kan ha förorsakat sjukdomen eller till institutionen på bosättningsorten, som skall vidarebefordra anmälan till den behöriga institutionen.

Om den behöriga institutionen konstaterar att personen senast var sysselsatt i en verksamhet som kan ha förorsakat arbetssjukdomen enligt en annan medlemsstats lagstiftning, skall den översända anmälan med bifogade handlingar till motsvarande institution i den medlemsstaten.

2. Om institutionen i den medlemsstat enligt vars lagstiftning den drabbade personen senast var sysselsatt i en verksamhet som kan ha förorsakat arbetssjukdomen konstaterar att den drabbade personen eller dennes efterlevande inte uppfyller kraven i denna lagstiftning, skall denna institution utan dröjsmål till institutionen i den medlemsstat enligt vars lagstiftning den drabbade personen tidigare var sysselsatt i en verksamhet som kan ha förorsakat arbetssjukdomen översända anmälan med alla bifogade handlingar, inklusive undersökningsresultat och specialistutlåtanden från de läkarundersökningar som gjorts genom den förstnämnda institutionen, samt en kopia av det beslut som avses i andra stycket.

Institutionen skall samtidigt underrätta den försäkrade personen om sitt beslut och då särskilt ange skälen till att den inte beviljar förmåner, förfaranden och tidsfrister för överklagande samt den dag då ärendet överlämnades till institutionen i den medlemsstat enligt vars lagstiftning den försäkrade personen tidigare var sysselsatt i en verksamhet som kan ha förorsakat arbetssjukdomen.

3. Vid behov skall ärendet, enligt samma förfarande, återföras till motsvarande institution i den medlemsstat enligt vars lagstiftning den drabbade personen först var sysselsatt i en verksamhet som kan ha förorsakat arbetssjukdomen.

Artikel 37 Informationsutbyte mellan institutionerna och utbetalning av förskott vid överklagande av ett beslut om avslag

1. Vid överklagande av ett beslut om avslag på en ansökan som fattats av institutionen i en av de medlemsstater enligt vars lagstiftning den drabbade personen var sysselsatt i en verksamhet som kan ha förorsakat arbetssjukdomen, skall denna institution lämna en underrättelse om överklagandet till den institution till vilken anmälan har översänts, enligt det förfarande som anges i artikel 36.2, och därefter underrätta den om det slutgiltiga beslutet.

2. Om rätt till förmåner har förvärvats enligt den lagstiftning som tillämpas av den institutionen till vilken anmälan har översänts, skall denna institution betala ut förskott med ett belopp som vid behov skall fastställas efter samråd med den institution vars beslut har överklagats. Den sistnämnda institutionen skall återbetala förskottsbeloppet om den efter överklagandet är skyldig att utge förmånerna. Detta belopp skall sedan dras av från de förmåner som personen har rätt till, i enlighet med det förfarande som föreskrivs i artikel 71.

Artikel 38 Förvärrande av en arbetssjukdom

I de fall som avses i artikel 39 i förordning (EG) nr 883/2004 är den sökande skyldig att lämna alla upplysningar om förmåner som tidigare har beviljats för den berörda arbetssjukdomen till institutionen i den medlemsstat hos vilken han ansöker om förmåner. Denna institution får vända sig till alla andra institutioner som tidigare har varit behöriga för att få de upplysningar som den anser nödvändiga.

Artikel 39 Bedömning av graden av arbetsoförmåga vid tidigare eller senare olycksfall i arbetet eller arbetssjukdom

1. Om det vid tillämpningen av artikel 40.3 i förordning (EG) nr 883/2004 föreligger en tidigare eller senare arbetsoförmåga förorsakad av ett olycksfall som inträffade då personen i fråga omfattades av lagstiftningen i en medlemsstat där frågan om arbetsoförmågans ursprung saknar betydelse, skall den institution som är behörig för den tidigare eller senare arbetsoförmågan eller det organ som den behöriga myndigheten i den berörda medlemsstaten har utsett, på begäran av en annan medlemsstats behöriga institution, lämna upplysningar om graden av den tidigare eller senare arbetsoförmågan och, i möjligaste mån, upplysningar som gör det möjligt att fastställa om arbetsoförmågan var en följd av ett olycksfall i arbetet enligt den lagstiftning som tillämpas av institutionen i den sistnämnda medlemsstaten.

I detta fall skall den behöriga institutionen, enligt den lagstiftning den tillämpar, för förvärv av rätt till förmåner och för fastställande av förmånsbelopp, beakta graden av arbetsoförmåga som dessa tidigare eller senare fall har förorsakat.

Artikel 40 Inlämnande och behandling av ansökningar om pension eller tilläggsbidrag

1. För att få rätt till en pension eller ett tilläggsbidrag enligt lagstiftningen i en medlemsstat skall en anställd eller egenföretagare eller hans efterlevande som är bosatta inom en annan medlemsstats territorium ansöka om detta antingen hos den behöriga institutionen eller hos institutionen på bosättningsorten, som skall vidarebefordra ansökan till den behöriga institutionen. Ansökan skall åtföljas av nödvändiga handlingar och den skall göras enligt bestämmelserna i den lagstiftning som den behöriga institutionen tillämpar.

2. Den behöriga institutionen skall direkt eller genom den behöriga statens förbindelsesorgan underrätta den sökande om sitt beslut och sända en kopia av detta beslut till förbindelseorganet i den medlemsstat inom vars territorium den sökande är bosatt.

Artikel 41 Särskilda tillämpningsåtgärder

De bestämmelser i avdelning III kapitel 2 i förordning (EG) nr 883/2004 som gäller vårdförmåner skall inte tillämpas på personer som har rätt till vårdförmåner enbart enligt ett särskilt system för offentligt anställda i någon av de medlemsstater som anges i bilaga 2 till den här förordningen.

Kapitel III – Ersättning vid dödsfall

Artikel 42 Ansökan om ersättning vid dödsfall

Vid tillämpningen av artiklarna 42 och 43 i förordning (EG) nr 883/2004 skall ansökan om ersättning vid dödsfall lämnas till institutionen på den sökandes bosättningsort.

Kapitel IV – Invaliditetsförmåner, ålderspension och efterlevandepension

Artikel 43 Beräkning av förmånerna

1. Vid beräkningen av det teoretiska och det faktiska förmånsbeloppet enligt artikel 52.1 b i förordning (EG) nr 883/2004 skall de regler som föreskrivs i artikel 12.3–12.5 i den här förordningen tillämpas.

2. Om perioder av frivillig försäkring eller frivillig fortsättningsförsäkring inte har beaktats enligt artikel 12.3 i den här förordningen skall institutionen i den medlemsstat enligt vars lagstiftning dessa perioder har fullgjorts beräkna det belopp som dessa perioder motsvarar enligt den lagstiftning som den tillämpar. Det faktiska förmånsbeloppet, beräknat enligt artikel 52.1 b i förordning (EG) nr 883/2004, skall höjas med det belopp som motsvarar perioderna av frivillig försäkring eller frivillig fortsättningsförsäkring.

3. Institutionen i varje medlemsstat skall, enligt den lagstiftning som den tillämpar, beräkna det belopp som svarar mot de perioder av frivillig försäkring eller frivillig fortsättningsförsäkring som enligt artikel 53.3 c i förordning (EG) nr 883/2004 inte omfattas av en annan medlemsstats bestämmelser om indragning, minskning eller innehållande.

Artikel 44 Beaktande av barnperioder

Utan att det påverkar behörigheten för den medlemsstat som fastställts enligt bestämmelserna i avdelning II i förordning (EG) nr 883/2004, skall institutionen i den medlemsstat där pensionstagaren har varit bosatt den längsta tiden under de tolv månaderna efter barnets födelse beakta barnperioder i en annan medlemsstat, såvida inte någon annan medlemsstats lagstiftning blir tillämplig på den berörda personen med anledning av arbete som anställd eller verksamhet som egenföretagare.

Artikel 45 Ansökan om förmåner

A) Inlämning av ansökan om förmåner enligt artikel 44.2 i förordning (EG) nr 883/2004

1. För att få rätt till förmåner enligt artikel 44.2 i förordning (EG) nr 883/2004 skall den sökande lämna in en ansökan till institutionen i den medlemsstat vars lagstiftning han omfattades av när den arbetsoförmåga som följts av invaliditet eller förvärrad invaliditet uppkom.

2. Om kontantförmåner vid sjukdom har utgetts, skall den dag då dessa förmåner upphörde att utges i förekommande fall anses som den dag då ansökan om pension lämnades in.

3. I det fall som avses i artikel 47.1 b i förordning (EG) nr 883/2004 skall den institution hos vilken den berörda personen senast var försäkrad underrätta den institution som först svarade för utbetalningen av förmånerna om beloppet och den dag från och med vilken förmånerna betalats ut enligt den lagstiftning som den tillämpar. Från och med den dagen skall de förmåner som betalades ut innan invaliditeten förvärrades dras in eller minskas till det belopp som motsvarar det tillägg som avses i artikel 47.2 i förordning (EG) nr 883/2004.

B) Inlämning av andra ansökningar om förmåner

4. I andra fall än de som avses i artikel 44.2 i förordning (EG) nr 883/2004 skall den sökande lämna in ansökan antingen till institutionen på sin bosättningsort om han vid en viss tidpunkt har omfattats av den lagstiftning som denna institution tillämpar, eller till institutionen i den medlemsstat vars lagstiftning han senast omfattades av i övriga fall.

5. Dagen för inlämning av ansökan gäller för alla berörda institutioner.

6. Om den sökande i sin ansökan inte har angett alla försäkrings- eller bosättningsperioder som fullgjorts enligt lagstiftningen i andra medlemsstater trots att han uttryckligen uppmanades att göra detta, skall, med avvikelse från punkt 5, den dag då den sökande fyllde i sin ursprungliga ansökan eller lämnade in en ny ansökan för de perioder som saknades anses som den dag då ansökan lämnades in för den institution som tillämpar den berörda lagstiftningen, om inte förmånligare bestämmelser gäller enligt denna lagstiftning.

7. En ansökan om förmåner som lämnats in till en institution i en medlemsstat skall automatiskt medföra att förmåner beviljas samtidigt enligt lagstiftningen i alla berörda medlemsstater vars villkor den sökande uppfyller.Ett sådant samtidigt beviljande av förmåner skall dock inte ske i de fall då den sökande, i enlighet med artikel 50.1 i förordning (EG) nr 883/2004, har begärt att beviljandet av de förmåner som han skulle ha rätt till enligt lagstiftningen i en eller flera medlemsstater skall skjutas upp.

Artikel 46 Handlingar och uppgifter som den sökande skall bifoga sin ansökan

1. Den sökande skall lämna in sin ansökan enligt bestämmelserna i den lagstiftning som tillämpas av den institution som avses i artikel 45.1 och 45.4 och den skall åtföljas av de handlingar som krävs. Den sökande skall antingen ange den institution eller de institutioner i varje medlemsstat som administrerar försäkringen för invaliditet, ålderdom eller dödsfall (pensioner) hos vilken eller vilka han har varit försäkrad, eller, när det gäller en anställd, ange den eller de arbetsgivare för vilka han har arbetat inom varje medlemsstats territorium samt visa upp de anställningsintyg som han har.

2. Om den sökande enligt artikel 50.1 i förordning (EG) nr 883/2004 begär att beviljandet av de förmåner vid ålderdom som han skulle ha rätt till enligt lagstiftningen i en eller flera medlemsstater skjuts upp, skall han ange enligt vilken lagstiftning han ansöker om att skjuta upp beviljandet av förmånerna.

Artikel 47 Institutionernas behandling av ansökningar

A) Utredande institution

1. Ansökan om förmåner skall behandlas av den institution till vilken den har lämnats eller vidarebefordrats enligt bestämmelserna i artikel 45.1 eller 45.4. Denna institution kallas nedan ”utredande institution”.

B) Behandling av ansökningar om förmåner enligt artikel 44 i förordning (EG) nr 883/2004

2. I det fall som avses i artikel 44.3 i förordning (EG) nr 883/2004 skall den utredande institutionen vidarebefordra alla uppgifter om den berörda personen till den institution hos vilken personen tidigare var försäkrad, vilken i sin tur skall behandla ärendet.

3. Artiklarna 48–52 skall inte tillämpas vid behandlingen av de ansökningar som avses i artikel 44 i förordning (EG) nr 883/2004.

C) Behandling av andra ansökningar om förmåner

4. I andra fall än de som avses i artikel 44 i förordning (EG) nr 883/2004 skall den utredande institutionen omedelbart vidarebefordra ansökningarna om förmåner till alla berörda institutioner så att alla institutioner kan behandla dem samtidigt och utan dröjsmål. Den utredande institutionen skall underrätta dem om de försäkrings- eller bosättningsperioder som fullgjorts enligt den lagstiftning den tillämpar och bifoga de eventuella intyg som den sökande har uppvisat.

5. Var och en av övriga berörda institutioner skall underrätta den utredande institutionen om de försäkrings- eller bosättningsperioder som fullgjorts enligt den lagstiftning som den tillämpar. Utom i det fall som avses i artikel 46.2 i den här förordningen, skall varje institution även underrätta den utredande institutionen om beloppet på den oberoende förmån som avses i artikel 52.1 a i förordning (EG) nr 883/2004 om rätt till förmåner finns med beaktande av enbart nationell lagstiftning.

6. Den utredande institutionen skall vidarebefordra alla uppgifter den fått till alla berörda institutioner. På grundval av detta skall var och en av de institutioner som berörs beräkna förmånernas teoretiska och faktiska belopp i enlighet med artikel 52.1 b i förordning (EG) nr 883/2004 och underrätta den utredande institutionen om dessa belopp.

7. Så snart den utredande institutionen, på grundval av de upplysningar som avses i punkt 5, konstaterar att bestämmelserna i artikel 46.2, artikel 57.2 eller artikel 57.3 i förordning (EG) nr 883/2004 skall tillämpas, skall den underrätta de andra berörda institutionerna om detta.

8. För att den sökande skall kunna utnyttja den rätt att skjuta upp utgivandet av förmåner som föreskrivs i artikel 50.1 i förordning (EG) nr 883/2004 skall den utredande institutionen lämna alla uppgifter den har till den sökande så att han får kännedom om följderna av det samtidiga beviljandet av de förmåner han har rätt till. Den sökande skall lämna alla eventuella ansökningar om att skjuta upp beviljandet av förmåner till den utredande institutionen, som utan dröjsmål skall vidarebefordra dem till den berörda institutionen.

Artikel 48 Meddelande av beslut till den sökande

1. Varje institution skall enligt de bestämmelser de tillämpar delge den sökande det beslut om beviljande som den har fattat. Varje beslut skall innehålla uppgift om de förfaranden och tidsfrister för överklagan som gäller. En kopia av varje beslut skall överlämnas till den utredande institutionen. När den utredande institutionen har fått kopior av alla beslut skall den, enligt bestämmelserna i artikel 3.4, delge den sökande en sammanfattning av dessa beslut på dennes eget språk. Den utredande institutionen skall också vidarebefordra denna sammanfattning till övriga berörda institutioner.

2. Den sammanfattning som delges den sökande enligt artikel 3.4 skall betraktas som ett nytt beslut som kan överklagas.

Artikel 49 Fastställande av invaliditetsgraden

1. Om bestämmelserna i artikel 46.3 i förordning (EG) nr 883/2004 är tillämpliga skall enbart den utredande institutionen vara behörig att fatta beslut om den sökandes invaliditetsgrad. Den skall fatta detta beslut så snart som den kan avgöra, i förekommande fall med beaktande av bestämmelserna i artiklarna 6 och 51 i förordning (EG) nr 883/2004, om de villkor för rätt till förmåner som anges i den lagstiftning som den tillämpar har uppfyllts. Den skall utan dröjsmål underrätta de andra berörda institutionerna om detta beslut.

Om andra villkor för rätt till förmåner, än villkor som avser invaliditetsgrad, i den lagstiftning som den tillämpar inte är uppfyllda, med beaktande av bestämmelserna i artiklarna 6 och 51 i förordning (EG) nr 883/2004, skall den utredande institutionen omedelbart underrätta institutionen i den medlemsstat vars lagstiftning den sökande senast omfattades av om detta. Om villkoren för rätt till förmåner enligt den lagstiftning som den sistnämnda institutionen tillämpar är uppfyllda skall denna institution vara behörig att fatta beslut om den sökandes invaliditetsgrad. Institutionen skall utan dröjsmål underrätta de andra berörda institutionerna om detta beslut.

Vid behov skall frågan om rätt till förmåner, enligt samma villkor, återföras till den behöriga institutionen för invaliditet i den medlemsstat vars lagstiftning den sökande först omfattades av.

2. Om bestämmelserna i artikel 46.3 i förordning (EG) nr 883/2004 inte är tillämpliga för fastställandet av invaliditetsgraden skall varje institution ha möjlighet att låta den sökande genomgå en undersökning av en läkare som den själv väljer. En medlemsstats institution skall dock beakta de medicinska handlingar, läkarutlåtanden och administrativa upplysningar som den fått från alla andra medlemsstater som om de hade upprättats i den egna medlemsstaten.

3. Om läkarundersökningen äger rum i en annan medlemsstat än den där den berörda personen är bosatt skall utgifterna för resor och uppehälle i samband med detta bekostas av den institution som har låtit personen genomgå läkarundersökningen.

Artikel 50 Utbetalning av provisoriska förmåner och förskott på förmåner

1. Utan hinder av artikel 7 i den här förordningen, skall varje institution som under behandlingen av en ansökan om förmåner konstaterar att den sökande har rätt till en oberoende förmån enligt den lagstiftning som institutionen tillämpar, i enlighet med artikel 52.1 a i förordning (EG) nr 883/2004, omedelbart betala ut denna förmån. Denna utbetalning skall betraktas som provisorisk om det beviljade beloppet kan påverkas av utgången av behandlingen av ansökan.

2. Om ingen provisorisk förmån kan betalas ut till den sökande enligt punkt 1, men det framgår av de uppgifter som mottagits att rätt till förmåner finns enligt artikel 52.1 b i förordning (EG) nr 883/2004, skall den utredande institutionen till den berörda personen betala ut ett förskott som kan återkrävas och vars belopp skall ligga så nära som möjligt det belopp som sannolikt kommer att beviljas vid tillämpningen av artikel 52.1 b i förordning (EG) nr 883/2004.

3. Den institution som skall betala ut de provisoriska förmånerna enligt punkt 1 eller 2 skall omedelbart underrätta den sökande om detta och då särskilt uppmärksamma honom på att den åtgärd som vidtagits är provisorisk och på det faktum att endast det kommande beslutet om beviljande av förmåner kan överklagas.

Artikel 51 Ny beräkning av förmåner

1. Vid en ny beräkning av förmåner enligt artiklarna 48.3 och 48.4, 50.4 och 59.1 i förordning (EG) nr 883/2004 skall artikel 50 i den här förordningen tillämpas.

2. Vid en ny beräkning, indragning eller innehållande av en förmån skall den institution som har fattat detta beslut utan dröjsmål underrätta den berörda personen om detta enligt det förfarande som föreskrivs i artikel 3.4–3.7 samt informera varje institution hos vilken personen har rätt till en förmån.

Artikel 52 Åtgärder för att påskynda beviljandet av förmåner

1. När en medlemsstats lagstiftning blir tillämplig på en person, skall det organ som utsetts av den medlemsstatens behöriga myndighet till det organ som utsetts i den medlemsstat vars medborgarskap person har överlämna alla uppgifter som identifierar personen, inklusive det identifieringsnummer som personen har fått av den behöriga institutionen för pensioner i den förstnämnda medlemsstaten, samt namnet på denna behöriga institution. Till detta organ skall även lämnas alla andra upplysningar som kan underlätta och påskynda ett senare beviljande av pensioner.

2. Vid tillämpningen av punkt 1 skall statslösa och flyktingar samt personer som aldrig har omfattats av lagstiftningen i den medlemsstat i vilken de är medborgare betraktas som medborgare i den medlemsstat vars lagstiftning de först omfattades av.

3. De berörda institutionerna skall, på begäran av personen i fråga eller den institution hos vilken han vid den aktuella tidpunkten är försäkrad, börja sammanställa hans försäkringshistorik senast ett år före den dag då han uppnår pensionsåldern.

4. Administrativa kommissionen skall fastställa tillämpningsföreskrifter till bestämmelserna i föregående punkter.

Artikel 53 Samordningsåtgärder i en medlemsstat

1. Om den nationella lagstiftningen innehåller regler för fastställandet av vilken institution som skall svara för beviljandet av pensionen skall dessa regler tillämpas endast med beaktande av de försäkringsperioder som fullgjorts enligt lagstiftningen i den medlemsstaten.

2. Om den nationella lagstiftningen innehåller regler om samordning mellan de särskilda systemen för offentligt anställda och det allmänna systemet för anställda skall dessa regler inte påverkas av bestämmelserna i förordning (EG) nr 883/2004 och den här förordningen.

Kapitel V – Arbetslöshetsförmåner

Artikel 54 Beräkning av förmåner

1. Vid tillämpningen av artikel 62.3 i förordning (EG) nr 883/2004 skall den behöriga institutionen i den medlemsstat vars lagstiftning den berörda personen omfattades av under sin senaste period av arbete som anställd eller verksamhet som egenföretagare, till institutionen på bosättningsorten på dess begäran överlämna alla uppgifter som behövs för beräkningen av arbetslöshetsförmånerna, bland annat lön eller förvärvsinkomst.

2. Vid tillämpningen av artikel 62 i förordning (EG) nr 883/2004 skall i de fall en sådan arbetstagare som avses i artikel 65.5 i den förordningen, och som inte är gränsarbetare, aldrig har varit en anställd som har omfattats av lagstiftningen i sin bosättningsmedlemsstat, arbetslöshetsförmånerna beräknas på grundval av normallönen i den medlemsstaten för en anställning som motsvarar eller liknar hans senaste anställning inom en annan medlemsstats territorium.

3. Vid tillämpningen av artikel 62 i förordning (EG) nr 883/2004 och utan hinder av artikel 63 i den förordningen skall den behöriga institutionen i en medlemsstat, enligt vars lagstiftning beräkningen av förmånerna skiljer sig åt beroende på antalet familjemedlemmar, också beakta den berörda personens familjemedlemmar som är bosatta i en annan medlemsstat som om de vore bosatta i den behöriga medlemsstaten. Denna bestämmelse skall inte tillämpas när en annan person i den medlemsstat där familjemedlemmarna är bosatta har rätt till arbetslöshetsförmåner som beräknas med beaktande av dessa familjemedlemmar.

Artikel 55 Villkor och begränsningar för bibehållande av rätt till förmåner för en arbetslös person som beger sig till en annan medlemsstat

1. För att omfattas av bestämmelserna i artikel 64 i förordning (EG) nr 883/2004 skall en arbetslös person som beger sig till en annan medlemsstat före avresan underrätta den behöriga institutionen och begära en handling som styrker att han fortfarande har rätt till förmåner enligt de villkor som anges i artikel 64.1 b i förordning (EG) nr 883/2004.

Denna institution skall informera personen om hans skyldigheter och översända ovannämnda handling som skall innehålla uppgift om

a) den dag då den arbetslösa personen upphörde att stå till arbetsförmedlingens förfogande i den behöriga staten,

b) tidsfristen enligt artikel 64.1 b i förordning (EG) nr 883/2004 för registrering som arbetssökande i den medlemsstat till vilken den arbetslösa personen har begett sig,

c) den längsta tid under vilken rätten till förmåner kan bibehållas i enlighet med artikel 64.1 c i förordning (EG) nr 883/2004,

d) förhållanden som kan påverka rätten till förmåner.

2. Den arbetslösa personen skall registrera sig som arbetssökande hos arbetsförmedlingen i den medlemsstat till vilken han beger sig i enlighet med bestämmelserna i artikel 64.1 b i förordning (EG) nr 883/2004 och överlämna den handling som avses i punkt 1 till institutionen i den medlemsstaten. Om handlingen inte överlämnas skall institutionen på den ort till vilken den arbetslösa personen har begett sig vända sig till den behöriga institutionen för att få de upplysningar som krävs.

3. Arbetsförmedlingen i den medlemsstat till vilken den arbetslösa personen har begett sig för att söka arbete skall informera den arbetslösa personen om dennes rättigheter.

4. Institutionen på den ort till vilken den arbetslösa personen har begett sig skall omedelbart underrätta den behöriga institutionen om vilken dag personen registrerades hos arbetsförmedlingen och om hans nya adress.

Denna institution skall till den behöriga institutionen varje månad under den tid som den arbetslösa personen har rätt att behålla förmånerna lämna relevanta upplysningar om uppföljningen av den arbetslösa personens situation och särskilt ange om personen fortfarande är registrerad hos arbetsförmedlingen och om han följer de kontrollförfaranden som fastställts.

5. Institutionen på den ort till vilken den arbetslösa personen har begett sig skall företa eller låta företa kontrollerna som om det gällde en arbetslös person med rätt till förmåner enligt den lagstiftning som institutionen tillämpar. Den skall omedelbart underrätta den behöriga institutionen om alla sådana omständigheter som avses i punkt 1 d.

6. De behöriga myndigheterna eller de behöriga institutionerna i två eller flera medlemsstater får komma överens med varandra om åtgärder som syftar till att underlätta arbetssökandet för arbetslösa personer som beger sig till en av dessa medlemsstater, i enlighet med artikel 64 i förordning (EG) nr 883/2004.

Artikel 56 Arbetslösa som har varit bosatta i en annan medlemsstat än i den behöriga medlemsstaten

1. När en arbetslös person beslutar att, enligt artikel 65.2 i förordning (EG) nr 883/2004, registrera sig som arbetssökande både i den medlemsstat där han är bosatt och i den medlemsstat där han senast arbetade som anställd eller bedrev verksamhet som egenföretagare skall han först underrätta institutionen och arbetsförmedlingen på sin bosättningsort om detta.

På begäran av arbetsförmedlingen i den medlemsstat där han senast arbetade som anställd eller bedrev verksamhet som egenföretagare skall arbetsförmedlingen på bosättningsorten överlämna relevanta upplysningar om den arbetslösa personens registrering och arbetssökande.

2. Om rätten till förmåner är knuten till att den arbetslösa personen måste fullgöra vissa skyldigheter enligt lagstiftningen i bosättningsmedlemsstaten, skall den arbetslösa personens eventuella åtaganden hos arbetsförmedlingen i den andra medlemsstaten beaktas. Det är den arbetslösa personen som är skyldig att informera institutionen på sin bosättningsort om tidsplanen för dessa åtaganden och om deras karaktär.

3. Vid tillämpningen av artikel 65.5 b i förordning (EG) nr 883/2004 skall institutionen i den medlemsstat vars lagstiftning arbetstagaren senast omfattades av, på begäran av institutionen på bosättningsorten, meddela den institutionen om arbetstagaren har rätt till förmåner enligt artikel 64 i förordning (EG) nr 883/2004.

Kapitel VI – Familjeförmåner

Artikel 57 Prioritetsregler vid sammanträffande av förmåner

Vid tillämpningen av artikel 68.1 b i i förordning (EG) nr 883/2004 skall, när prioritetsordningen inte kan fastställas med ledning av var barnen är bosatta, varje berörd medlemsstat beräkna förmånsbeloppen genom att räkna med de barn som inte är bosatta inom det egna territoriet. Den behöriga institutionen i den medlemsstat enligt vars lagstiftning de högsta förmånsbeloppen betalas ut skall bevilja hela detta belopp. Den behöriga institutionen i den andra medlemsstaten skall till ovanstående institution återbetala hälften av detta belopp, dock högst med det belopp som gäller enligt den sistnämnda medlemsstatens lagstiftning.

Artikel 58 Tillämpliga regler för personer som i en följd omfattas av lagstiftningen i flera medlemsstater under samma period eller del av period

1 Om en person i en följd har omfattats av lagstiftningen i två medlemstater under en kalendermånad, oavsett tidpunkterna för utbetalning av familjeförmånerna enligt lagstiftningen i dessa medlemsstater, skall den institution som betalade ut familjeförmånerna enligt den första lagstiftning som tillämpades under den berörda perioden stå för denna kostnad till utgången av den aktuella månaden.

2 Den skall underrätta institutionen i den andra medlemsstaten om den tidpunkt när den upphör att betala ut de berörda familjeförmånerna.

Artikel 59 Förfarande vid tillämpningen av artiklarna 67 och 68 i förordning (EG) nr 883/2004

1. Ansökan om beviljande av familjeförmåner skall i första hand lämnas in

a) till institutionen i sysselsättningsmedlemsstaten, när den sökande har rätt till förmåner med anledning av arbete som anställd eller verksamhet som egenföretagare och dennes make inte har rätt till förmåner med anledning av arbete som anställd eller verksamhet som egenföretagare i en annan medlemsstat,

b) eller i övriga fall till institutionen på den ort där barnen är bosatta eller till en av dessa institutioner om barnen är bosatta i olika medlemsstater.

2. Den institution till vilken ansökan lämnas enligt punkt 1 skall granska ansökan utifrån de närmare upplysningar som den sökande har lämnat och skall varje gång det är nödvändigt fatta ett provisoriskt beslut om de prioritetsregler som gäller med beaktande av alla faktiska och rättsliga förhållanden som kännetecknar den sökandes familjesituation.Den skall underrätta den sökande om detta och provisoriskt betala ut de förmåner som föreskrivs enligt den lagstiftning den tillämpar.

3. Det provisoriska beslutet om de prioritetsregler som gäller i ett särskilt fall skall sändas till varje institution i den eller de medlemsstater vars lagstiftning kan ge rätt till förmåner. Dessa institutioner skall från och med den dag då det provisoriska beslutet sändes ha en månad på sig att invända mot beslutet eller att begära ytterligare upplysningar.

När denna tidsfrist har löpt ut skall det beslut som den institution till vilken ansökan lämnades enligt punkt 1 gälla för de berörda institutionerna. På denna grundval skall var och en av dessa institutioner göra en avräkning av det förmånsbelopp som den sökande har rätt till och så snart som möjligt vidarebefordra den till den institution till vilken ansökan lämnades.

4. Den institution till vilken ansökan lämnades enligt punkt 1 skall till den sökande sända beslutet om prioritetsordningen för beviljandet av förmånerna tillsammans med den avräkning av förmånerna som de berörda institutionerna har upprättat.

5. En institution som har betalat ut provisoriska förmåner till ett belopp som öv