EUROPEISKA KOMMISSIONEN 
Bryssel den 13.7.2011 
SEK(2011) 892 slutlig 
  
ARBETSDOKUMENT FRÅN KOMMISSIONENS AVDELNINGAR 
SAMMANFATTNING AV KONSEKVENSBEDÖMNINGEN 
Följedokument till 
kommissionens förslag till Europaparlamentets och rådets förordning  
 om den gemensamma fiskeripolitiken 
 
{KOM(2011) 425 slutlig} 
{SEK(2011) 891 slutlig}  
 
SV 1   SV 1. PROBLEMFORMULERING  
1.1. Den gemensamma fiskeripolitiken har misslyckats  
Den nuvarande gemensamma fiskeripolitiken  har misslyckats med att säkra hållbart 
utnyttjande av levande akvatiska resurser, trot s de nya förvaltningsverktyg som infördes 2002. 
Då introducerades långsiktiga förvaltningsplaner, som syftar till att säkra ett hållbart utnyttjande av fiskbestånd och att återställa överfi skade bestånd, och regionala rådgivande 
nämnder som ska uppmuntra till dialog mellan berörda aktörer och kommissionen.  
De problem som ligger bakom  misslyckandet hänger ihop, me n överkapacitet är den 
viktigaste faktorn bakom överfiske. Fiskekvoter na sänktes för att fö rhindra överfiske, men 
åtgärden har tvärtom bidragit till att överkapaci teten ökat ytterligare. Överkapacitet medför 
dessutom låg ekonomisk avkastning för fångstsekto rn, vilket stimulerar till överfiske som ett 
sätt att kortsiktigt kompensera för minskande intäkter. Det leder även till branschens upprepade krav på offentligt finansiellt stöd, som bevarar överkapaciteten och uppmuntrar till 
avsteg från vetenskapliga råd när den totala tillåtna fångs tmängden (TAC) fastställs. Med 
dessa samband i minnet kan problemen rangordnas på följande sätt:  
• Den gemensamma fiskeripolitikens största pr oblem är att överfiske medför bristande 
miljömässig hållbarhet . Alla andra problem bidrar till de tta. Överkapacitet i flottorna, 
avsteg från vetenskapliga råd när TAC fast ställs och bristande prioritering när målen 
bestäms är de främsta orsakerna till överfiske. Relativ stabilitet, de stora mängder fisk som 
kastas överbord (utkast), dålig  regelefterlevnad och avsaknad av  tillräckliga vetenskapliga 
rekommendationer är andra drivkrafter. 
• Det andra problemet är dålig ekonomisk hållbarhet , särskilt för fångstsektorn. Många 
flottor är olönsamma och känsliga för exte rna chocker (t.ex. höga  bränslepriser).  
• Det tredje problemet är br isten på social hållbarhet , som främst påverkar fångstsektorn och 
fiskeberoende områden. Låga löner och allvarli ga säkerhetsrisker innebär att fångstsektorn 
inte erbjuder attraktiva arbetstillfällen för pot entiellt nya generationer av fiskare. Av den 
orsaken har sysselsättningen, särskilt i fångsts ektorn, fallit under de senaste 15 åren i 
många områden som är beroende av fiske. 
• Det fjärde är att den gemensamma fiskeripolit iken har en mycket kom plicerad rättslig ram , 
som främjar mikroförvaltning och hämmar miljömässig hållbarhet. 
• Den gemensamma fiskeripolitikens externa dimension  har också åstadk ommit mindre än 
väntat, särskilt i fråga om miljöhållbarhet, me n även när det gäller internationell styrning. 
1.2. Vem berörs av den gemensamma fiskeripolitiken och hur? 
Intressenter  Beskrivning  Centrala intressen  
Fångstsektor i EU  Fartygsägare och besättning från EU  Bibehålla lönsam het och utkomst  
Beroende verksamheter 
och samhällen  Fiskeberoende verksamheter och samhällen  Bibehålla lönsam het och utkomst  
Förädlingssektorn  De som förädlar råvaror som importerats eller 
fångats inom EU:s vatten  Bibehålla lönsamhet och utkomst, stabil 
tillförsel  
Tillsynsmyndigheter för Nationella, regionala och lokala organ som Trygga en effektiv, verkningsfull och praktisk 
 
SV 2   SV sektorn  reglerar fiske  förvaltningsram som balanserar en rad olika 
intressentbehov  
Forskning  Vetenskapliga forskningsorgan som bidrar till 
bestånds bevarande och förvaltning  Bidra till ett effektivt fiskeriförvaltningssystem 
genom tillgång till aktuell högkvalitativ, robust 
statistik  
Konsumenter  De som konsumerar fiskeriprodukter  Fiskeriprodukternas tillgänglighet, kostnad, 
kvalitet och näringsvärd en med varierande 
grad av miljögranskning  
Länder utanför EU  Fiskesektorn i konkurrens med EU:s flottor. 
Vattenbruksproducenter som exporterar till EU. 
Myndigheter i länder utanför EU som får betalt 
genom fiskepartnerskapsavtalen (FPA)  Motstridiga intressen mellan dem som ser EU 
som en mycket viktig exportmarknad och 
inkomstkälla och små l okala fiskesamhällen 
som utsätts för konkurrens från EU-flottor 
utanför EU om loka la fiskeresurser  
Frivilligorganisationer, 
det civila samhället och 
EU-medborgare  Frivilligorganisationer som propagerar för 
hållbar fiskeförvaltning 
Den bredare allmänheten som intresserar och 
oroar sig för fiske och den marina miljön  Att bibehålla fiskpopula tionen, marinbiologisk 
mångfald och skönhetsvärd et i hav, floder och 
sjöar 
1.3. Varför är offentliga interventioner nödvändiga? 
Fiske karakteriseras av ”de allmänna tillgån garnas tragedi”. Enskilda som verkar i eget 
intresse tenderar att överutny ttja en gemensam resurspool oc h konkurrera med andra då de 
fångar ”sin” del. Det som en fiskare tar upp i dag kan inte fångas i morgon av någon annan. 
Fiskarna tar inte hänsyn till de skördekostnader som åläggs andra (färre fiskar att fånga, 
skador på livsmiljöerna etc.) när de fattar sina fiskebeslut. Om tillträdet inte regleras, utnyttjas 
bestånden i en omfattning som leder till best åndens nedgång och kommersiella utrotning. 
Detta motiverar regleringar och innebär att alte rnativet ”ingen EU-åtgärd” måste utmönstras. 
2. EU:S RÄTT ATT AGERA  
Enligt artikel 3 d i fördraget om Europeiska  unionens funktionssätt  (FEUF) ska EU ha 
exklusiv befogenhet för bevarandet av havets  biologiska resurser inom ramen för den 
gemensamma fiskeripolitiken. Enligt artikel 4.2 d har EU delade befogenheter för resten av 
den gemensamma fiskeripolitiken.  
Den senaste reformen av den gemensamma fi skeripolitiken gjorde s 2002 och genomfördes 
genom rådets förordning (EG) nr 2371/2002 av  den 20 december 2002. Artikel 35 innehåller 
en särskild bestämmelse om en översyn före utgången av 2012 med avsee nde på kapitlen II 
[Bevarande och hållbarhet] och III [Anpassning av fiskekapaciteten] . Slutsatserna i 
revisionsrättens särskilda rapport om de n gemensamma fiskeripolitiken 2007 och 
kommissionens egen utvärdering av den nuvarand e politiken fick kommissi onen att gå ett steg 
längre och föreslå en djupgående  reform av fiskeripolitiken . 
3. DEN GEMENSAMMA FISKERIPOLITIKENS MÅL  
3.1. Den gemensamma fiskeripolitikens mål enligt fördraget 
Den gemensamma fiskeripolitikens mål fastställs i artiklarna 3 d, 4 d, 38 och 39 i fördraget 
om Europeiska unionens funktionssätt. Även artik el 11 är relevant, efte rsom den fastslår att 
miljöskyddskraven ska integreras i utformningen och genomförandet av unionens politik och 
 
SV 3   SV verksamhet, särskilt i syfte att främja en hå llbar utveckling. Enligt artikel 39 är den 
gemensamma fiskeripolitikens mål, som även är jordbrukspolitikens mål, att 
• höja produktiviteten inom jordbruket genom att främja tekniska framsteg och 
genom att trygga en rationell utvecklin g av jordbruksproduktionen och ett 
optimalt utnyttjande av produktionsfa ktorerna, särskilt arbetskraften, 
• tillförsäkra jordbruksbefolkningen en skä lig levnadsstandard, särskilt genom en 
höjning av den individuella inkomsten för dem som arbetar i jordbruket, 
• stabilisera marknaderna, 
• trygga försörjningen, 
• tillförsäkra konsumenterna tillgång till varor till skäliga priser. 
Den gemensamma jordbrukspolitiken och fiskerip olitiken delar alltså dessa mål, som dock 
måste ses mot bakgrund av de speciella  förhållandena i fiskerisektorn. 
3.2. Reformens allmänna mål 
Den reformerade gemensamma fiskeripolitiken syftar till miljömässi g, ekonomisk och social 
hållbarhet i utnyttjandet av fiskeresurserna. Ur ett rättsligt perspekt iv är samtliga mål lika 
viktiga och inget kan uppnås isolerat.  
Likväl är miljöhållbarhet grundvalen  för en framgångsrik fiskeripolitik. 
Konsekvensanalysen bekräftade att om inte tillståndet för bestånden förbättras markant 
kommer den ekonomiska och sociala hållbarheten att förbli begränsad.  I 
problemformuleringen beskrevs de t allvarliga läget för många be stånd. Om problemet ska få 
en lösning måste fisketrycket anpassas till miljömässig hållbarhet.  
3.2.1.  Miljöhållbarhet 
Miljömässig hållbarhet fordrar att utnyttjandet av  bestånd sker på ett sätt som inte skadar 
deras framtida utnyttjande. Detta innebär att fisketrycket måste vara förenligt med den 
maximala hållbara avkastningen ” i syfte att, snarast och om möjligt inte senare än 2015, nå 
dessa mål för utfiskade bestånd ”. Miljöhållbarhet borgar även för efterlevnad av kravet att 
senast 2020 skapa ett gott miljötil lstånd i den marina miljön enligt ramdirektivet om en marin 
strategi. 
Miljömässig hållbarhet handlar om att a) undanröja överfiske på kort sikt, b) minska överkapaciteten och bruket att kast a fångst överbord (utkast) så mycket som 
möjligt, 
c) inrätta ett beslutssystem som är förenligt med långsiktig hållbarhet, flexibelt och möjligt att 
anpassa till lokala förhållanden,  
d) uppmuntra branschen att ta mer ansvar  för utfallet och följa lagstiftningen, 
 
SV 4   SV e) förbättra tillgången på vetenska pliga råd och ekonomisk statistik. 
3.2.2.  Ekonomisk hållbarhet 
Ekonomisk hållbarhet innebär at t flottorna är lönsamma och ekonomiskt bärkraftiga på lång 
sikt. Detta gäller även närliggande verksamhet er inom förädling, binäringar och vattenbruk 
som agerar inom de gränser som miljöhållb arheten sätter, och som verkar på den 
konkurrensutsatta globala marknaden och påverk as av framväxande konsumtionsmönster. 
3.2.3.  Social hållbarhet  
Social hållbarhet innebär att fiske och närliggande verksamh eter omvandlas till attraktiva 
arbetstillfällen, som möjliggör en  skälig levnadsstandard för dem som är beroende av fisket, 
och att fiskesamhällenas livskraft säkras. De n sociala hållbarheten måste grundas på såväl 
själva fisket som ekonomisk diversifie ring till andra maritima verksamheter. 
3.2.4.  Andra mål: förenkling och minskn ing av den administrativa bördan 
Reformen av den gemensamma fiskeripolitiken bör bidra till EU:s allm änna mål att minska 
byråkratin. Förenkling  innebär att såväl antalet bestämmels er som deras komplexitet minskas. 
Offentlig finansiering integreras i ett enda  finansiellt instrument. Vad gäller den 
administrativa bördan  innehåller reformen inga kvantifierbara övergripande mål, eftersom den 
nuvarande kommissionens politik på om rådet löper ut vid utgången av 2012. 
4. POLITISKA ALTERNATIV  
Status quo-alternativet är att fortsätta den nuvarande geme nsamma fiskeripolitiken men med 
hänsyn till ny lagstiftning. Det gä ller särskilt de långsiktiga förvaltningsplaner som håller på 
att utarbetas, kontrollförordningen och förordning en om olagligt, orapporterat och oreglerat 
fiske. Status quo-alternativet motsvarar hur fi skeripolitiken kommer att se ut i januari 2013. 
Det utgör riktmärke för samtliga reformalternativ. 
Alternativ 1 eftersträvar milj ömässig hållbarhet inom en flexibel tidsram, samtidigt som 
negativa kortsiktiga ek onomiska och sociala effekter begränsas .  
Alternativets främsta komponenter är följande: a) Att uppnå fiske med maximalt hållbart utta g (FMSY) snarast möjligt, men den totala 
tillåtna fångstmängden minskas med högst 25 pro cent från ett år till ett annat (såsom i 
nuvarande långsiktiga förvaltningsplaner). Ti ll följd av detta uppnår somliga bestånd FMSY 
efter 2015 (men inte senare än 2020). 
b) Användning av regeln om ”det me st värdefulla” för blandat fiske. 
c) Användning av individuella överlåtbara kvoter för att undanröja överkap acitet. Kvoterna är 
tvingande för industriflottor men frivilliga för småskaliga flottor. De införs under fyra år. 
Överlåtelse kan endast ske inom medlemsstaterna. 
d) Offentligt finansiellt stöd inriktas på reform en. Stödet till flottor (prioritering 1 för den 
nuvarande Europeiska fiskerifonden) avbryts. 
 
SV 5   SV e) Den gemensamma organisationen av markna den inriktas på saluförande, marknadsföring 
och marknadsdifferentiering för lokala produkter. 
f) Kostnader för fiskelicenser enligt fiskep artnerskapsavtalen överförs successivt på 
fartygsägarna.  
Alternativ 2 eftersträvar miljömässi g hållbarhet utan flexibel tidsram . Alternativets syfte 
är att uppnå miljömässig hållbarhet till slutet av 2015, oberoende av kortsiktiga ekonomiska 
och sociala effekter. Detta föruts ätter att tillräckliga vetenskap liga råd finns tillgängliga inom 
denna mycket korta tidsram.  
Alternativets främsta komponenter är följande: a) Fiske med maximalt hållbart uttag ska uppnås inom fyra år från reformens införande. 
b) Användning av regeln om ”det känsligaste” för blandat fiske. 
c) Användning av individuella överlåtbara kvoter  för att undanröja öv erkapacitet, men med 
överlåtbarhet mellan medlemsstaterna. 
d) Offentligt finansiellt stöd och den gemensam ma organisationen av marknaden avbryts.  
e) Avtalen om fiskepartnerskap avslutas successivt. 
Alternativ 3 eftersträvar m iljömässig hållbarhet inom en viss tidsram, samtidigt som 
negativa sociala effekter minimeras.  Enligt alternativet mini meras kortsiktiga ekonomiska 
och sociala effekter genom att sektorn ges ex tra tid att uppnå fiske med maximalt hållbart 
uttag och införa individu ella överlåtbara kvoter. 
Alternativets främsta komponenter är följande: Att uppnå fiske med maximalt hållbart uttag snarast möjligt, men den totala tillåtna 
fångstmängden minskas med högst 15 procent från e tt år till ett annat, så fler bestånd uppnår 
hållbara uttagsnivåer först mot slutet av perioden. 
b) Användning av regeln om ”det me st värdefulla” för blandat fiske. 
c) Användning av individuella öv erlåtbara kvoter enligt alternativ 1, men med en längre 
genomförandeperiod. 
d) Offentligt finansiellt stöd inriktas på reformen men större vikt läggs vid sociala frågor. e) Begränsad översyn av den gemensamma organi sationen av marknaden, varvid vissa former 
av marknadsintervention avvecklas. 
Alternativ 4 eftersträvar milj ömässig hållbarhet inom en flexibel tidsram, samtidigt som 
negativa kortsiktiga ek onomiska och sociala effekter be gränsas, men utan EU-bestämda 
individuella överlåtbara kvoter.  Detta alternativ motsvarar alternativ 1, men utan att 
överkapacitet hanteras genom i ndividuella överlåtbara kvoter. De t står medlemsstaterna fritt 
att besluta om de ska införa individuella överlåtbara kvoter. 
Ytterligare två alternativ analyserades också: 
Alternativ 1a motsvarar alternativ 1, men använder rege ln om ”det känsligaste” för blandat 
fiske i alternativ 2. 
 
SV 6   SV Alternativ 2a  motsvarar alternativ 2, men med en maximal minskning av den totala tillåtna 
fångstmängden från ett år till ett anna t på 25 procent, som i alternativ 1. 
5. BEDÖMNING AV ALTERNATIVEN  
I den metod som användes fastställdes 
a) mätbara riktmärken för målen och b) en uppsättning påverkansindikatorer för att fastställa vilka framsteg som gjorts. Andra 
indikatorer är inriktade på st yrning, administrativ bör da och förenkling. Indikatorernas värde 
mäts och jämförs för 2012, 2017 och 2022 (2020 fö r miljöprestanda). Konsekvensanalysen 
kombinerar kvantitativ och kvalitativ analys. 
5.1. Miljöhållbarhet 
Samtliga reformalternativ överträffar med bred marginal status quo-alternativet i fråga om 
miljöhållbarhet. Alternativ 2 tycks uppnå bä st resultat på både kort och lång sikt. 
Miljökomponenten är dock ogenomförbar på gru nd av den mycket korta tid som kvarstår för 
att utarbeta de vetenskapliga råd som krävs. Alternativ 1a
 presterar bäst. Alternativ 1, 2a och 
3 leder till mycket goda resultat, men sämre än alternativ 1a, särskilt till 2020. I alternativ 4 
består överkapaciteten, vilket i hög grad reducerar miljöprestandan. 
Alternativ 1a har störst potential att mins ka oönskad fångst genom att kombinera bäst 
miljöprestanda, regeln om ”det känsligaste” fö r blandat fiske, indivi duella överlåtbara kvoter 
och regionaliseringskomponenten. Regeln om ”det mest värdefulla” i alternativ 1 begränsar 
dess potential att minska utkast. 
Status quo-alternativet och alternativ 4 resulterar i de största flottorna, både på kort och lång 
sikt. Alternativ 1 och 3 visar de största flottminskningarna. 
5.2. Ekonomisk hållbarhet 
Status quo-alternativet  leder inte till ekonomisk hållbar het. Alternativ 1 (och 1a)  uppnår bäst 
resultat på såväl kort som lång sikt. Alternativ 2 presterar något  bättre än altern ativ 2a och 3. 
Alternativ 4 presterar avsevärt sämre til l följd av att överkapaciteten bibehålls. 
Förädlingssektorn som är bero ende av importerade råvaror skulle vara opåverkad. För 
förädling av lokala landningar ger alternativ 1 och 1a bäst kort- och långsiktiga resultat. 
Beroende på flottstorlek bör det bästa result atet för anknutna tjänste r uppnås med status quo-
alternativet, följt av alternativ 4. 
5.3. Social hållbarhet 
Samtliga alternativ innebär en markant mins kning av arbetstillfällena för fångstsektorn. 
Förutsatt att det gäller en mindre flottredukti on blir minskningen med status quo-alternativet 
relativt sett minst, nära följt av alternativ 4. När det gäller lönerna är emellertid resultatet för status quo-alternativet mycket klent, medan det för alternativ 1 (och 1a) är mycket gott. 
Kombinationen av sysselsättning och löner visar att alternativ 1 (och 1a) skulle ge bäst 
resultat.  
 
SV 7   SV 5.4. Förenkling och administrativ börda 
Samtliga alternativ skulle överträffa status quo när det gäller förenkling . De regionala 
ansatserna i alternativ 1 (och 1a), 2 (och 2a) samt 4 bör även ytterligare förenkla den 
gemensamma fiskeripolitiken.  
Vad gäller förvaltningskostnader  skulle tillgång till vetenskap liga råd och ekonomisk statistik 
vara ett viktigt tillsko tt. Införandet av indivi duella överlåtbara kvoter  skulle medföra viss 
administrativ börda  för medlemsstaterna och EU, men en del av dessa kostnader kan 
överföras på sektorn. På EU-nivå skulle förvaltningskostnaderna reduceras när 
fiskepartnerskapsavtal löper ut eller när kostnad erna för tillgång till fiskeresurserna betalas av 
fartygsägarna. Sammanfattningsvis skulle status  quo-alternativet vara det billigaste, följt av 
alternativ 4, eftersom det inte skulle vara  några kostnader förkni ppade med individuella 
överlåtbara kvoter. Alternativ 1a skulle vara det dyraste på grund av behovet av vetenskapliga 
råd om de känsligaste bestånden. 
5.5. Extern dimension 
Alternativ 1 (och 1a)  uppvisar bäst resultat. 
 
SV 8   SV  
6. JÄMFÖRELSE AV ALTERNATIVEN : FÖRORDAT ALTERNATIV  
Figur 1 — Jämförelse av alternativen: EU 2017  
Status
quoAlternativ
1Alternativ
2Alternativ
3Alternativ
4Alternativ
2aAlternativ
1a
1. Miljö 2. Ekonomi 3. Sociala 4. Styrning 5. Andra interna0%50%75%Procent av indikatorerna som 
uppfyller målet
Figur 2 — Jämförelse av alternativen: EU 2022  
Status quo Alternativ 1 Alternativ 2 Alternativ 3 Alternativ 4 Alternativ
2aAlternativ
1a
1. Miljö 2. Ekonomi 3. Sociala 4. Styrning 5. Andra interna0%50%75%Procent av indikatorerna som 
uppfyller målet
Sammantaget erbjuder alternativ 1 och 1a de bä sta kombinerade resultaten. En studie av fyra 
fiskeberoende regioner (Bretagne, Galicien, Sicilien  och Skottland) bekräftar dessa resultat på 
regional nivå. Alternativ 1 (och  1a) presterar också bäst i fr åga om den externa dimensionen. 
 
SV 9   SV 7. ÖVERVAKNING OCH UTVÄRDERING  
Årliga framsteg mot målet för fiske med maxi malt hållbart uttag över vakas på grundval av 
vetenskapliga råd, och för ekonomisk och soci al hållbarhet på grundval av ekonomisk och 
social statistik som medlemsstaterna lämnat. 
Det lär ta tid innan den reformerade gemensamma fiskeripolitiken bär frukt, så en 
halvtidsöversyn bör eventuellt utföras för 2017, för vilket en modell har utarbetats. Vid 
översynen ska de beräknade och faktiska vä rdena jämföras för fö ljande indikatorer: 
• Miljökonsekvenser:  Bestånd som uppnått målet för maximalt hållbart uttag, 
flottstorlek och framsteg för individuella överlåtbara kvoter. 
• Ekonomiska konsekvenser:  Inkomst, bruttoförädli ngsvärde, intäkter och 
nollresultat, nettovinstmarginal. 
• Sociala konsekvenser:  Sysselsättning (heltidsekvival enter) och besättningslön per 
heltidsekvivalent. 
Siffror för 2017 bör finnas tillgängliga 2019. Ut värderingen bör därför utföras under 2019.