Yttrande av Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om Rättvist arbete i plattformsekonomin

(förberedande yttrande på begäran av det tyska ordförandeskapet)

(2020/C 429/23)

Föredragande: Carlos Manuel TRINDADE

Begäran från det tyska rådsordförandeskapet Skrivelse av den 18.2.2020 Rättslig grund Artikel 304 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt Ansvarig sektion Sysselsättning, sociala frågor och medborgarna Antagande av sektionen 09.7.2020 Antagande vid plenarsessionen 18.9.2020 Plenarsession nr 554 Resultat av omröstningen (för/emot/nedlagda röster) 182/23/8

1. Slutsatser och rekommendationer

1.1 Europeiska ekonomiska och sociala kommittén (EESK) anger att syftet med detta yttrande, som utarbetats på begäran av det tyska ordförandeskapet, är att tillhandahålla en referens till den övergripande ramen för detta ämne och anta ett helhetsperspektiv i syfte att säkerställa anständiga arbetsvillkor i plattformsekonomin .

1.2 Kommittén rekommenderar att frågor som rör arbete via digitala plattformar bör behandlas och besvaras med beaktande av framför allt målen för hållbar utveckling, den digitala agendan och den europeiska pelaren för sociala rättigheter.

1.3 EESK noterar att plattformsekonomin fortfarande har liten betydelse, även om den innebär en tillväxtpotential.

1.4 Kommittén noterar att plattformarna ”har en i allmänhet positiv inverkan på ekonomin” ( 1 ) och bidrar till att skapa arbetstillfällen och innovation, flexibilitet och oberoende för arbetstagare, samt säkerställer (ofta extra) inkomster för arbetstagare och ger utsatta människor tillgång till sysselsättning.

1.5 EESK konstaterar att det finns risker som inte får underskattas: i) för arbetstagarna: att de förnekas grundläggande rättigheter, bland annat rätten att organisera sig och den kollektiva förhandlingsrätten; otrygga anställningar; låga löner; ett allt högre arbetstryck; en ytterst stor fragmentering av arbetet globalt sett; att arbetstagarna inte omfattas av sociala trygghetssystem; ii) för samhället: ökad risk för konkurrens som bygger på att man underskrider sociala normer, vilket även får negativa följder både för arbetsgivarna, som drabbas av ett ohållbart konkurrenstryck, och för medlemsstaterna, som går miste om skatteintäkter och sociala avgifter.

1.6 Kommittén är medveten om diskussionen kring de plattformsrelaterade begreppen, i synnerhet när det handlar om synen på plattformarna som ”arbetsgivare” snarare än ”mellanhänder mellan tillgång och efterfrågan” samt ”arbetstagare” och ”egenföretagare”, eftersom detta får konsekvenser för deras rättigheter.

1.7 EESK uppmanar kommissionen och medlemsstaterna att arbeta för att klargöra dessa begrepp, med tanke på konsekvenserna när det gäller arbetslagstiftningens tillämplighet och en stor uppsättning rättigheter som avser arbetarskydd.

1.8 EESK rekommenderar att EU och medlemsstaterna rör sig mot enhetliga begrepp för att åstadkomma anständiga arbetsvillkor i plattformsekonomin. Kommissionen och medlemsstaterna bör därför anamma följande som måttstock: i) ekonomiskt beroende och underordnad ställning, eftersom arbetstagare vars försörjning främst beror på den betalning som de får för detta arbete är anställda, inte egenföretagare, ii) tillämpningen av principen om att en arbetstagare är att betrakta som anställd tills motsatsen bevisats måste studeras ordentligt i alla sina dimensioner, iii) de algoritmer som används av plattformarna bör också betraktas på samma sätt som muntliga eller skriftliga instruktioner vid konventionellt arbete.

1.9 Med tanke på medlemsstaternas suveränitet i sociala frågor rekommenderar kommittén att riktlinjer utarbetas för att klargöra anställningsstatus på plattformarna. EESK anser man i plattformsekonomin bör vidta åtgärder för att se till att alla arbetstagare har tillgång till en uppsättning rättigheter och till skydd, oavsett anställningsstatus eller typ av avtal, och på så sätt se till att vissa operatörer inte kan skaffa sig en konkurrensfördel genom att inte fullgöra sina skyldigheter eller ta sitt ansvar.

1.10 EESK rekommenderar att man klargör ansvarsområdena för alla berörda parter i frågor som hälsa och säkerhet, dataskydd, försäkringar och rättsligt ansvar, i syfte att utvärdera, anpassa och harmonisera befintliga bestämmelser.

1.11 EESK betonar att social dialog och kollektiva förhandlingar måste spela en nyckelroll på alla relevanta nivåer, med full respekt för arbetsmarknadsparternas oberoende, för att säkerställa arbete av hög kvalitet i plattformsekonomin.

1.12 Kommittén föreslår att uppförandekoder utarbetas i samarbete med plattformar, arbetstagare och konsumenter, i vilka de bästa principerna och riktlinjerna sammanställs i fråga om löner, arbetsvillkor och tjänsternas kvalitet.

1.13 EESK uppmanar kommissionen att beakta rekommendationerna om beskattning i plattformsekonomin från det europeiska forumet för att förbättra samarbetet när det gäller att bekämpa odeklarerat arbete.

1.14 Kommittén hänvisar till sin tidigare rekommendation om att ”kommissionen, OECD och ILO tillsammans med arbetsmarknadens parter på alla lämpliga nivåer och organisationer i det bredare civila samhället ska utarbeta lämpliga bestämmelser för anständiga arbetsvillkor och det skydd som krävs” ( 2 ) . EESK hoppas i detta sammanhang att detta gemensamma arbete kan leda till en ILO-konvention om plattformar.

1.15 EESK anser att det krävs steg för att se till att plattformarna tillhandahåller information som möjliggör insyn och förutsägbarhet för alla berörda parter. Plattformarna bör därför registreras i varje medlemsstat och en databas inrättas i EU i syfte att övervaka plattformsekonomins utveckling.

1.16 EESK stöder det arbete som kommissionen har utfört i sin studie av plattformsekonomin. Det finns dock en allvarlig lucka i fråga om konsekvent och systematisk information i enskilda länder och i EU. EESK uppmanar kommissionen och medlemsstaterna att gemensamt arbeta för att förbättra den statistiskt underbyggda informationen.

2. Bakgrund

2.1 Syftet med detta yttrande är att besvara de frågor som lyfts av det tyska arbetsmarknadsministeriet om arbete via digitala plattformar, identifiera de viktigaste utmaningarna och möjligheterna samt diskutera plattformsarbetarnas status, politiska verktyg för att förbättra arbetstagarnas arbetsvillkor och bästa regleringspraxis.

2.2 Bland de utvecklingstendenser på senare tid som gett upphov till de digitala plattformarna finner vi sådana nya innovationer som internet – en avgörande innovation; storskaliga databaser (stordata) som gör det möjligt att behandla kolossala mängder data; mobila enheter som ger konsumenter, arbetstagare och tjänsteleverantörer tillgång till mobilt internet när som helst och var som helst ( 3 )

2.3 Frågor om arbete via digitala plattformar bör behandlas och besvaras framför allt mot bakgrund av målen för hållbar utveckling, den digitala agendan och den europeiska pelaren för sociala rättigheter.

2.4 EESK hänvisar till ett antal tidigare yttranden ( 4 ) om den digitala omvandlingen av ekonomin och framväxten av nya arbetsformer.

2.5 Plattformarnas komplexitet, bristen på standardiserad terminologi och avsaknaden av statistiska uppgifter gör det svårt att uppskatta deras omfattning och tillväxt. Enligt OECD ( 5 ) visar de flesta studier att arbete via digitala plattformar sysselsätter mellan 0,5 % och 3 % av den totala arbetskraften. I en grupp med 16 europeiska länder har bara 1,4 % av befolkningen mellan 16 och 74 år plattformsarbete som sin huvudsakliga sysselsättning (från 0,6 % i Finland till 2,7 % i Nederländerna) ( 6 ) . Ungefär 11 % av de vuxna har någon gång utfört arbete via digitala plattformar ( 7 )

2.6 Det råder osäkerhet om den framtida tillväxten i arbetet via digitala plattformar ( 8 ) , eftersom denna tillväxt beror på den tekniska utvecklingen, nya affärsmodeller, dataskydd och konsumentpolitik. Vissa författare har räknat ut att värdet av plattformarnas transaktioner och intäkter praktiskt taget trefaldigats mellan 2013 och 2015 ( 9 ) . EESK anser att det bör finnas ett register över plattformar, framför allt när det gäller de ekonomiska, arbetsrättsliga och sociala aspekterna. Detta skulle göra det möjligt att bättre förstå situationen.

2.7 Det utmärkande draget för arbete via digitala plattformar är att det handlar om ett förhållande mellan plattform, arbetstagare och användare. Förmedlingen sker i stor utsträckning med hjälp av teknik och algoritmer, är ofta icke-transparent och påverkar arbetsvillkoren genom att den påverkar hur arbetet fördelas och organiseras och hur arbetstagarna utvärderas. Denna ”förmedlingens svarta låda” är ett utmärkande drag för arbete via digitala plattformar ( 10 )

2.8 Enligt Eurofound ( 11 ) är arbete via digitala plattformar en anställningsform där man använder en onlineplattform för att ge organisationer eller enskilda personer tillgång till andra organisationer eller enskilda personer för att lösa problem eller tillhandahålla tjänster i utbyte mot betalning. De främsta kännetecknen på arbete via digitala plattformar är följande: — Avlönat arbete organiseras genom en digital plattform. — Tre parter är inblandade: den digitala plattformen, kunden och arbetstagaren. — Syftet är att utföra specifika uppgifter eller lösa specifika problem. — Arbetet läggs ut på entreprenad eller utförs via underleverantörer. — Jobben delas upp i arbetsuppgifter. — Tjänster tillhandahålls på begäran.

2.9 Arbetstagarnas status är en av de viktigaste aspekterna av arbete via digitala plattformar. Plattformar framställer sig i allmänhet som mellanhänder mellan tillgång och efterfrågan och följaktligen inte som arbetsgivare, eftersom det inte föreligger någon underordnad ställning. I denna situation anses arbetstagare vara ”egenföretagare” snarare än ”anställda”, vilket innebär att man inte behöver tillämpa lagstiftning om anställning (inklusive hälsa och säkerhet), socialt skydd och beskattning. Kommittén anser att det finns verkliga egenföretagare men menar ändå att EU och medlemsstaterna ordentligt och i alla dess dimensioner bör studera tillämpningen av principen om att en plattformsarbetare ska antas vara en anställd tills motsatsen bevisats. Detta skulle säkerställa intressena för de arbetstagare som har plattformarna som sin främsta inkomstkälla. EESK anser dock att verkliga egenföretagare även i fortsättningen bör ha rätt till denna status om de uttryckligen önskar detta.

2.10 EESK noterar den stora bredden och mångfalden av plattformar. Kriterierna för vilka olika typer av plattformar som ska grupperas tillsammans är typen av uppgift (högre eller lägre kompetenskrav), på vilket utrymme eller vilken fysisk plats tjänsten tillhandahålls (online eller offline) och vem som beslutar om urvalsprocessen (plattformen, arbetstagaren eller kunden). Vissa överväger ytterligare kriterier, såsom skillnader i fördelningen av arbete och arbetstagarnas oberoende ( 12 )

2.11 ILO ( 13 ) anser att plattformar ger upphov till specifika regleringsproblem och nämner ett antal problemområden, bland annat att arbetstagarna har låga löner (i många fall lägre än minimilönen), att de inte omfattas av socialförsäkring (vilket är fallet med 91 % av arbetstagarna på plattformen Amazon Mechanical Turk), att de nekas arbete (detta har drabbat nio av tio arbetstagare), att de i strid med flera ILO-konventioner om skydd av löner får provision på arbetet, att de inte är fackanslutna och att det inte sker några kollektiva förhandlingar.

2.12 Det finns jämställdhets- och åldersaspekter på arbete via digitala plattformar. Generellt sett dominerar männen i tjänster som rör utveckling av programvara och tillhandahållande av transporttjänster, kvinnor i översättningsrelaterade uppgifter och platsbaserade tjänster. Ungdomar är relativt överrepresenterade på plattformarna, särskilt i fall där mer än 50 % av deras inkomst härrör från plattformarna eller där de arbetar på dem i mer än 20 timmar per vecka. Under vissa omständigheter börjar äldre personer delta i plattformsarbete. EESK anser att det behövs ytterligare forskning för att bättre förstå situationen och fastställa lämplig offentlig politik.

3. Utmaningar, möjligheter och risker i plattformsekonomierna

3.1 Plattformarna har ”en i allmänhet positiv inverkan på ekonomin” ( 14 ) och bidrar till att skapa arbetstillfällen och innovation, flexibilitet och oberoende för arbetstagare, samt säkerställer (ofta extra) inkomster för arbetstagare, sänker hindren för inträde på arbetsmarknaden och ger utsatta människor tillgång till sysselsättning ( 15 ) . Kommissionen noterar att ”delningsekonomin skapar nya arbetstillfällen, som ger inkomster även om man inte är i ett traditionellt anställningsförhållande, och möjliggör mer flexibla arbetsformer. Det betyder att även personer för vilka en traditionell anställningsform kanske inte är möjlig eller lämplig kan arbeta” ( 16 ) . Trots dessa nya möjligheter anser EESK dock att det fortfarande behövs ytterligare studier om plattformsekonomins makroekonomiska effekter.

3.2 Det finns dock risker för arbetstagarna – utom för dem som är högkvalificerade – som inte får underskattas, såsom att de förnekas grundläggande rättigheter (bland annat rätten att organisera sig och den kollektiva förhandlingsrätten); otrygga anställningar; låga löner, vilket förvärras av överkvalificering; ett allt högre arbetstryck; en ytterst stor fragmentering av arbetet globalt sett; att arbetstagarna inte omfattas av sociala trygghetssystem.

3.3 En studie från EU-Osha ( 17 ) visar att arbete via digitala plattformar medför ökade både fysiska och sociala risker, i synnerhet otrygga anställningsförhållanden och exponering för olika risker (trafikolyckor, kemiska faror osv.) och risker som är specifika för digital verksamhet (nätmobbning, problem till följd av dålig kroppshållning, visuell trötthet och stress som orsakas av en rad olika faktorer). EESK rekommenderar att man klargör ansvarsområdena för alla berörda parter i frågor som hälsa och säkerhet, dataskydd, försäkringar och rättsligt ansvar, i syfte att utvärdera, anpassa och harmonisera befintliga bestämmelser.

3.4 Samhället är också i fara. Som EESK tidigare har uppgett pekar kommissionen på ”att detta kan leda till en situation med ökad konkurrens som bygger på att man underskrider sociala normer, vilket även får negativa följder både för arbetsgivarna som drabbas av ett ohållbart konkurrenstryck och för medlemsstaterna som går miste om skatteintäkter och sociala avgifter” ( 18 )

3.5 Även konsumenterna löper risk när det gäller kvaliteten på de tjänster som tillhandahålls eftersom de, vid olycksfall eller problem med tjänsten, har svårt att ta reda på vem som är ansvarig. EESK anser att bättre rättsligt skydd för arbetstagarna medför höjd kvalitet för konsumenterna.

3.6 arbete , sysselsättning och sociala förbindelser . De största utmaningarna för plattformar är följande: EESK anser att den senaste tidens debatt om utmaningarna för plattformsarbetare är viktig och innovativ ( 19 ) , i synnerhet genom att det utvecklats en modell för analys som omfattar tre huvuddimensioner:och. De största utmaningarna för plattformar är följande:

3.6.1 Inom dimensionen ”arbete”: ledning, övervakning, utvärdering (via algoritm) och oberoende vid fördelning av arbete och fysisk miljö, framför allt för plattformar med lågkvalificerat, lokalt eller kundbestämt arbete.

3.6.2 Inom dimensionen ”sysselsättning”: status – möjligtvis den största utmaningen – samt fastställande av arbetsgivare och avtal, särskilt för plattformar med lågkvalificerat arbete och låg grad av oberoende. Andra utmaningar är, även om de är gemensamma för alla atypiska arbetsformer, socialt skydd, villkor i fråga om hälsa och skydd på arbetsplatsen, inkomster och arbetstider.

3.6.3 Inom dimensionen ”sociala förbindelser”: representation, även om detta är gemensamt för alla atypiska arbetsformer. Flexibilitet och fragmentering gör det mycket svårt att identifiera, organisera och representera dem som arbetar på atypiska sätt. Dessutom är arbete via digitala plattformar av naturliga skäl ensamt, geografiskt utspritt och till stor del anonymt, samtidigt som det har en hög omsättning av arbetstagare som konkurrerar med varandra och är aktiva på andra plattformar. Som regel tar plattformarna inte på sig rollen som arbetsgivare och de tillhör inte några arbetsgivarorganisationer, vilket innebär att deras arbetstagare, fackföreningarna och de politiska befattningshavarna står utan förhandlingspartner.

3.6.4 Negativt socialt beteende och diskriminerande behandling är också allvarliga utmaningar på plattformar för lågkvalificerat arbete, eftersom arbetstagarna i allmänhet är unga och kommer från missgynnade minoriteter. Användning av algoritmer och situationer där kunderna påverkar fördelningen och utförandet av arbetet stärker skadligt beteende och diskriminering.

3.6.5 Den allt viktigare frågan om dataskydd, i fråga om äganderätt till och användning av data, är en stor och särskild utmaning för plattformsarbetare och konsumenter.

4. Arbetstagarnas status i plattformsekonomin

4.1 För att göra det lättare för plattformsekonomins system att fungera korrekt och smidigt anser EESK att det krävs ansträngningar på EU- och medlemsstatsnivå för att klargöra och röra sig mot en reglering av plattformsarbetarnas status och för att se till att plattformarna tillhandahåller information som säkerställer insyn, förutsägbarhet och rättvis behandling för alla berörda parter.

4.2 Med tanke på medlemsstaternas suveränitet i sociala frågor, men också behovet av att upprätthålla principen om harmonisering i utvecklingen, rekommenderar EESK att det utarbetas riktlinjer där anställningsförhållandena på plattformar fastställs i syfte att ge arbetstagarna tillgång till rättigheter och skydd.

4.3 En europeisk enkät ( 20 ) visar att när arbetstagarna tillfrågades om sitt anställningsförhållande svarade 68,1 % att de var anställda och 7,6 % att de var egenföretagare. Majoriteten av de tillfrågade såg sig själva alltså som anställda, oavsett hur dessa plattformar klassificerade dem.

4.4 Kommissionen tar upp frågan om status ( 21 ) med tanke på att en åtskillnad mellan anställda och egenföretagare kan göras enligt följande tre kriterier: att det föreligger underordnad ställning, arbetets art och att det föreligger ersättning. Dessa kriterier har fastställts för att tillämpa begreppet arbetstagare i EU, men i meddelandet läggs det till att medlemsstaternas domstolar, inom sitt nationella behörighetsområde, tenderar att tillämpa samma uppsättning kriterier.

4.5 EESK har utarbetat ett yttrande och hävdat att man ”med respekt för de nationella befogenheterna, [bör] fastställa en rättslig ram för arbetstagare med detaljerade rättigheter för anställda: en skälig lön och rätten att delta i kollektiva förhandlingar, skydd mot godtycklig behandling, rätten att logga ut för att se till att arbetstiden framför datorn håller sig inom acceptabla gränser, etc.” ( 22 )

4.6 När det gäller definitionen av begreppet arbetstagare har europeisk rättspraxis inriktats på om det föreligger underordnad ställning, tjänstens ekonomiska och verkliga karaktär och om det föreligger ersättning ( 23 )

4.7 EESK framhåller vikten av två domar från Europeiska unionens domstol. I en av dessa gör man ett viktigt undantag i tillämpningen av europeisk konkurrenslagstiftning (C-67/96, Albany) genom att fastställa att kollektivavtal för anställda inte omfattas av konkurrenslagstiftningen när konkurrensprincipen strider mot socialpolitiken. I en annan dom (C-413/13, FNV Kunsten Informatie) bekräftas att den europeiska konkurrenslagstiftningen är förenlig med kollektivavtal om egenföretagarna utgör ”falska egenföretagare”. Detta har särskild betydelse för arbete via digitala plattformar, där falska egenföretagare som utför plattformsarbete ska behandlas som om de vore arbetstagare ( 24 )

4.8 I vissa medlemsstater, t.ex. Italien och Frankrike, finns det också redan rättspraxis där man följer denna riktlinje från Europeiska unionens domstol ( 25 )

4.9 Många plattformsarbetare tillhör inte några sociala trygghetssystem eller har inte ordentliga villkor i fråga om hälsa och säkerhet på arbetsplatsen, trots att dessa rättigheter anses vara grundläggande och är förankrade i nationell lagstiftning, i fördragen, i EU-lagstiftningen och i ILO:s internationella standarder ( 26 ) . Den rådande pandemin har tydligt visat på vikten av sociala trygghetssystem i demokratiska samhällen, eftersom dessa system har fungerat som inkomststöd för en stor del av befolkningen och eftersom de som inte omfattas av sådana system samtidigt har sett sin sårbarhet öka i fråga om socialt skydd och hälsoskydd.

5. Politiska verktyg för att förbättra arbetsvillkoren på digitala plattformar

5.1 EESK noterar den senaste tidens debatt om de många olika nationella instrument som finns för att bemöta de utmaningar som sådana plattformar ger upphov till ( 27 ) . En grupp verktyg är av mer administrativ och ”hårdare” karaktär (lagstiftning, domstolar och arbetsinspektioner), medan den andra är ”mjukare” (kollektivavtal ( 28 ) , åtgärder från plattformarnas sida och åtgärder från arbetstagarnas sida).

5.1.1 Lagstiftning beskrivs som ovanlig och mindre inriktad på att förbättra arbetsvillkoren eller det sociala skyddet än på att lösa konkurrensproblem, även om det sociala skyddet har utvidgats till att omfatta egenföretagare i många länder. När det gäller domstolar råder det osäkerhet om hur man ska lösa konflikter om status, och även om vissa länder har försökt stärka inspektionernas arbete har det uppstått svårigheter med många (online)plattformar när det gäller rapporteringen. EESK anser att lagstiftningen om plattformarna bör var inriktad på de mest relevanta problemen i fråga om ekonomiska, arbetsrättsliga och sociala bestämmelser.

5.1.2 De kollektiva förhandlingarna är mycket begränsade (konkurrenslagstiftningen försvårar kollektiva förhandlingar mellan ”egenföretagare” och plattformar) men förekommer i vissa länder (inom transporter och distribution). Plattformarnas åtgärder handlar framför allt om att de bemöter kritiken mot deras metoder, ansluter sig till arbetsgivarorganisationer, reglerar sig själva, undertecknar uppförandekoder eller upphör med sin verksamhet. Arbetstagarna vidtar olika slags åtgärder, bl.a. protestaktioner och strejker, inte bara på ”on-location skilled platforms”, utan även på andra typer av plattformar, t.ex. i fallet med ett projekt som 2016 inleddes av IG Metall, tillsammans med svenska och österrikiska fackföreningar, och gav upphov till Frankfurtförklaringen (Fair Crowd Work, 2016).

5.1.3 EESK anser att det är viktigt att man i plattformsekonomin främjar uppförandekoder som utarbetats i samarbete med plattformar, arbetstagare och konsumenter.

5.2 EESK noterar att detta breda spektrum av medel som används för att förankra och upprätthålla anständiga arbetsvillkor på plattformar ännu inte har medfört att man lyckats hitta en lämplig lösning. De flesta initiativ har genomförts på nationell nivå: Man uppmärksammar förändringar, antingen i antagandet av specifik lagstiftning eller inom ramen för arbetslagstiftningen, i vissa fall genom att införa en kategori som faller mellan arbete i underordnad ställning (anställd arbetstagare) och verksamhet som egenföretagare (egenföretagare ( 29 ) ). EESK anser att denna lösning är otillräcklig.

5.3 Hur ofta arbetsinspektioner och domstolar anlitas varierar från en medlemsstat till en annan. Anlitande av domstolar har lett till skiftande domar, där man i vissa fall har beslutat att det i arbetsförhållandet föreligger underordnad ställning, medan beslutet i andra fall varit att plattformsarbetare utgör egenföretagare.

5.4 EU och medlemsstaterna måste anamma begreppet ekonomiskt beroende och underordnad ställning som sin måttstock. Plattformsarbetare vars försörjning främst beror på den betalning som de får för detta arbete och som arbetar i underordnad ställning är anställda, inte egenföretagare. I analogi med detta bör de algoritmer som används av plattformarna också betraktas på samma sätt som muntliga eller skriftliga instruktioner vid konventionellt arbete. EESK har redan avgett ett yttrande till stöd för dessa idéer ( 30 )

5.5 Arbetsinspektionerna bör förstärkas för att kunna ägna särskild uppmärksamhet åt plattformsarbetare, så att de inte längre saknar skydd. och stoppa plattformar som ägnar sig åt illojal konkurrens gentemot andra företag ( 31 )

5.6 EESK anser att arbetstagarna måste omfattas av sociala trygghetssystem och korrekta villkor i fråga om hälsa och säkerhet på arbetsplatsen. EU-institutionerna hävdar att alla arbetstagare måste ha tillgång till social trygghet, oavsett vilken typ av avtal de har. I flera länder har särskilda system inrättats för egenföretagare som återspeglar de särskilda villkor som de arbetar under.

5.7 I rapporten från den globala kommissionen om framtidens arbete ( 32 ) föreslås att det ska inrättas ett internationellt styrningssystem för plattformar ( 33 ) . I detta avseende har EESK tidigare rekommenderat att ”[Europeiska] kommissionen, OECD och ILO tillsammans med arbetsmarknadens parter på alla lämpliga nivåer och organisationer i det bredare civila samhället ska utarbeta lämpliga bestämmelser för anständiga arbetsvillkor och det skydd som krävs” ( 34 )

5.8 När det gäller beskattning anser EESK att alla aktörer i den digitala ekonomin bör betala skatt. Här stöder EESK rekommendationerna från det europeiska forumet för att förbättra samarbetet när det gäller att bekämpa odeklarerat arbete ( 35 ) om att EU bör införa ett bindande rättsligt instrument för att ålägga plattformarna att rapportera alla transaktioner till skattemyndigheterna i de länder där de är verksamma, tillhandahålla de behöriga skattemyndigheterna de uppgifter som krävs för att säkerställa efterlevnad av skattelagstiftningen, informera de anställda om deras förmåner och skyldigheter i skattehänseende och skydda arbetstagare från att felaktigt klassificeras som egenföretagare.

6. Bästa praxis för reglering av plattformsarbete

6.1 I linje med internationella studier ( 36 ) anser EESK att kommissionen och medlemsstaterna måste säkerställa lämplig politik för arbetsmarknadsreglering, social dialog och kollektiva förhandlingar samt kompetens.

6.1.1 När det gäller regleringen av arbetsmarknaden måste man vidta åtgärder för att se till att alla arbetstagare, i enlighet med nationella system och nationell praxis, har tillgång till en uppsättning rättigheter och till skydd, oavsett anställningsstatus eller typ av avtal, och på så sätt se till att vissa operatörer inte kan skaffa sig en konkurrensfördel genom att inte fullgöra sina skyldigheter eller ta sitt ansvar.

6.1.1.1 Gråzonen mellan egenföretagande och anställning måste begränsas till ett minimum, genom att dessa definitioner i möjligaste mån standardiseras och förtydligas och osäkerheten för arbetstagare och arbetsgivare minskas.

6.1.1.2 Falskt egenföretagande måste motverkas genom att man förstärker inspektionskapaciteten, minskar incitamenten för företag att göra ”falska” klassificeringar av anställningsförhållandet och utdömer betydande påföljder för sådana felaktiga klassificeringar.

6.1.1.3 På internationell nivå bör kommissionen, OECD och ILO inleda en gemensam arbetsprocess, som eventuellt kan utmynna i en ILO-konvention om plattformar.

6.1.2 Maktobalansen mellan plattformar och arbetstagare måste hanteras genom social dialog och kollektiva förhandlingar. Otillbörlig marknadspraxis måste motverkas, och löner, information, rättigheter, skyldigheter och ansvarsområden måste bli mer transparenta.

6.1.2.1 Den sociala dialogen måste intensifieras på EU- och medlemsstatsnivå, på samma sätt som de kollektiva förhandlingarna inom medlemsstaterna, för att – när så är lämpligt tillsammans med lagstiftning – bidra till bättre arbetsvillkor.

6.1.2.2 Rollen för arbetstagarnas och arbetsgivarnas organisationer är avgörande för att intresserepresentationen ska omsättas i praktiken inom ramen för den europeiska sociala modellen.

6.1.3 Uppförandekoder måste utarbetas i samarbete med plattformar, arbetstagare och konsumenter, i vilka de bästa principerna och riktlinjerna sammanställs i fråga om löner, arbetsvillkor och tjänsternas kvalitet.

6.1.4 Medlemsstaterna måste tillhandahålla utbildning och karriärmöjligheter för arbetstagarna, eftersom de i allmänhet tillhör missgynnade grupper, oavsett om de är migranter eller inte, med problem på utbildningsområdet.

Bryssel den 18 september 2020. Luca JAHIER Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

(1) EUT C 303, 19.8.2016, s. 54.

(2) EUT C 125, 21.4.2017, s. 10, punkt 3.9.

(3) C. Degryse, ”Digitalisation of the economy and its impact on work markets”, arbetsdokument 2016.02, s. 7.

(4) EUT C 303, 19.8.2016, s. 54, EUT C 283, 10.8.2018, s. 39, EUT C 81, 2.3.2018, s. 145, EUT C 125, 21.4.2017, s. 10, EUT C 237, 6.7.2018, s. 1, och EUT C 75, 10.3.2017, s. 33.

(5) OECD, ”Employment Outlook 2019”, s. 55.

(6) Z. Kilhoffer m.fl., ”Study to gather evidence on the working conditions of platform workers”, december 2019, s. 45.

(7) Idem, s. 47.

(8) Z. Kilhoffer, a.a., s. 48.

(9) 2015 års siffror på 28,1 miljarder euro respektive 3,6 miljarder euro, vilket citeras av Z. Kilhoffer, a.a., s. 48.

(10) Z. Kilhoffer, a.a., s. 15.

(11) Eurofound 2018, ”Employment and working conditions of selected types of platform work”, s. 9.

(12) Ibid, s. 15.

(13) ILO, ”Policy responses to new forms of work. International governance of digital labour platforms”, april 2019.

(14) Se fotnot 1.

(15) Se fotnot 1.

(16) Kommissionens meddelande ”Europeisk agenda för delningsekonomin”, COM(2016) 356 final.

(17) EU-Osha 2017, ”Protecting Workers in the Online Platform Economy. An overview of regulatory and policy developments in the EU”.

(18) EUT C 283, 10.8.2018, s. 39, punkt 3.4.

(19) Z. Kilhoffer, a.a., s. 48–98.

(20) COLLEEM (Collaborative Economy and Employment). Se Europeiska kommissionen, ”Platform Workers in Europe”, 2018, s. 4.

(21) Europeiska kommissionen, ”Europeisk agenda för delningsekonomin”, 2016, s. 11–13.

(22) EUT C 75, 10.3.2017, s. 33, punkt 4.4.2.

(23) Z. Kilhoffer, a.a., s. 227.

(24) Z. Kilhoffer, a.a., s. 85.

(25) Avgörande av Högsta domstolen nr 1663/2020 (Italien) och 17-20.079 av den 28 november 2018 (Frankrike).

(26) Inbegripet konvention nr 102 från 1952, med dess senare ändringar.

(27) Z. Kilhoffer, a.a., s. 125–176.

(28) Även om vissa författare betraktar kollektivavtal som ”mjuka” är det ett faktum att dessa i många medlemsstater har laga kraft och är ett ”hårt” instrument.

(29) Z. Kilhoffer, a.a., s. 107.

(30) EUT C 75, 10.3.2017, s. 34, punkt 1.4, och EUT C 283, 10.8.2018, s. 39, punkt 5.1.2.

(31) Z. Kilhoffer, a.a., s. 227.

(32) ILO, a.a.

(33) ILO:s globala kommission om framtidens arbete, ”Work for a Brighter Future”, Genève, 2019.

(34) EUT C 125, 21.4.2017, s. 10, punkt 3.9.

(35) EUT C 458, 19.12.2014, s. 43.

(36) OECD, ”Employment Outlook 2019”, s. 32–36.