Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Förslag till Europaparlamentets och rådets beslut om åtgärder på unionsnivå inom området för satellittjänster för personkommunikation i Europeiska unionen" () (96/C 204/04)

Den 19 februari 1996 beslutade rådet i enlighet med artikel 198 i Romfördraget att rådfråga om ovannämnda förslag.

Sektionen för transport och kommunikation fick i uppdrag att förbereda kommitténs arbete i frågan, och godkände sitt yttrande den 10 april 1996. Föredragande var Michael Mobbs.

Vid sin 335:e plenarsession den 24-25 april 1996 (sammanträdet den 25 april 1996) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 46 röster för, 7 röster emot och 7 nedlagda röster.

1. Inledning

1.1. Införandet av globala satellittjänster för personkommunikation (SPCS) innebär att man kommer att ta ett avsevärt steg framåt i genomförandet av en verkligt världsomfattande infrastruktur. Satellitsystemen kommer att medge världsomfattande kommunikation och rörlighet genom användande av personlig mobil utrustning för telefoni, dataöverföring och i framtiden också för videoöverföringar. De kommer därför att användas inom många olika tillämpningsområden och tjänster. Man kommer vanligtvis att använda sig av låga eller medelhöga omloppsbanor för "konstellationer" som omfattar 10 till 66 satelliter i elliptiska eller i vissa fall geostationära omloppsbanor.

1.2. Satellitsystemen kommer ofta att användas i kombination med, eller istället för, markbaserade mobila eller fasta kommunikationssystem. I regioner där den fasta infrastrukturen är föga eller inte alls utvecklad kommer satellitkommunikation att kunna ersätta dessa infrastrukturer så att alla skicka eller ta emot meddelanden. Detta är i linje med Internationella telekommunikationsunionens (ITU) stöd till en "skarvlös inriktning" på SPCS gentemot befintliga markbundna nätverk runtom i världen.

1.3. Marknadens storlek och behov och frågan hur dessa behov skall mötas är dock långt ifrån klara.

1.3.1. Enorma summor investeras i SPCS-konstellationer: 2 till 4 miljarder ecu per konstellation. Det finns ett stort intresse i att utveckla sådana kapitalintensiva system. Över femtio akter har redan upprättats hos ITU i syfte att samordna tekniska frekvenser för sådana system, även om bara ett fåtal förväntas bli operativa. Detta är ett område där USA leder stort.

1.3.2. Den europeiska industrin ligger redan bra till för att delta i utvecklingen av SPCS, och vissa nätoperatörer och tillverkare av utrustning håller redan på att investera i system för att erbjuda stödtjänster och utrustning till SPCS-operatörer. Det är troligt att den europeiska industrin kommer att öka sitt engagemang för att erbjuda sådana stödtjänster till rymdsegmentoperatörer eller tillhandahållare av tjänster, eller som leverantörer av utrustning (t ex nätportar () och mobil utrustning). Men eftersom marktäckningen redan är omfattande i Europa, särskilt när det gäller GSM-systemet, och med tanke på de ytterligare investeringar som krävs för SPCS, tvivlar många på att det någonsin kommer att uppstå någon större efterfrågan på ett "europeiskt" SPCS-system.

1.3.3. Med tanke på att dessa tjänster är världsomspännande kommer SPCS-operatörer att behöva koppla ihop sig med markbundna operatörer. Detta kräver kommersiella förhandlingar mellan alla parter. Det europeiska GSM-systemets framgång, som har omfattande täckning både i Europa och i många andra delar av världen, kommer att garantera ett europeiskt deltagande. Därför sörjer SPCS-operatörer redan nu för att deras mobila utrustning har en dubbel inställning för att möjliggöra sammankoppling med GSM. Att inte ha detta skulle kraftigt begränsa satellitssystemens användbarhet med förlust av potentiella intäkter som följd på marknader där GSM har en stark ställning.

1.4. När man studerar SPSC måste man beakta följande faktorer, som bara täcker en del av de viktigaste aktuella frågeställningarna.

1.4.1. Den europeiska industrin kommer att tävla mot den amerikanska civila rymdindustrin som är mycket konkurrenskraftigare till följd av tekniköverföringen från den militära till den civila sektorn ("fredsåterbäringen"), särskilt när det gäller vissa satellitsystem.

1.4.2. De internationella aspekterna är en väsentlig del av alla frågeställningar, och de är särskilt viktiga när det gäller SPCS. Man måste på global nivå nå överenskommelser om användningen av radiofrekvensband, tilldelningen av frekvenser och ömsesidigt erkännande av licenser, om dessa globala tjänster skall bli kommersiellt gångbara.

1.4.3. De radiofrekvensband som finns tillgängliga för SPCS är begränsade. Detta förutsätter globala överenskommelser för att garantera kompatibilitet (att de olika nätverken skall vara sammankopplingsbara och kunna samtrafikeras) inom alla områden som täcks av satelliterna. Radiofrekvensbanden reserverades ursprungligen vid ITU:s världskonferens för radioadministrativa frågor 1992, och nya överenskommelser gjordes under världsradiokonferenserna 1993 och 1995. ITU fastställer den internationellt godkända metoden för att samordna satellitsystem.

1.5. Alla innovativa typer av satellitsystem skapar nya frågeställningar när det gäller administrationen av internationella radiofrekvensband.

1.5.1. Varje föreslaget satellitsystem har relativt olika egenskaper och påverkar därför allt från operatörens investeringsprofil till storleken på satellitens datautrymme och systemets tillförlitlighet, liksom vilka tjänster som erbjuds.

1.5.2. Varje aspekt av SPCS och dess funktionssätt väcker olika juridiska frågor som idag behandlas under befintliga internationella och nationella lagar och bestämmelser. Detta är mest tydligt inom rymdsegmentslicensiering, nätportslicensiering, licensiering av föreslagna tjänster och typgodkännande av den mobila utrustning som skall användas. Förutom licensieringsfrågor uppkommer frågor beträffande konkurrens eller antitrustlagstiftning.

1.5.3. "Rymdsegmentslicenser"

ITU:s konvention och radiobestämmelser etablerar principen om rättvis tillgång till knappa kommunikationsresurser. Beträffande SPCS är det policyn "först till kvarn får först mala" som gäller. Detta är ett av kommissionens största orosmoment eftersom huvuddelen av tilldelningen av attraktiva SPCS-frekvenser åtminstone inledningsvis kan komma att gå till de licensinnehavare hos de nationella licensgivningsadministrationer som först begärt frekvenstilldelning.

1.5.3.1. Parallellt med tillkännagivelsen från US Federal Communications Commission (FCC) vid ITU om ett amerikanskt system har Storbritanniens motsvarande författning påbörjat nödvändiga åtgärder för upprättandet av systemet Inmarsat-P (Internationella mobila satellitorganisationen - en fördragsgrundad internationell organisation) vars operatör är ett kommersiellt bolag, ICO. Andra regeringar har meddelat ITU att de planerar olika system.

1.5.4. "Nätportslicensiering"

Är en fråga för de nationella tillsynsmyndigheterna. ITU ger inte en SPCS-operatör rätt att upprätta markbundna nätportstationer eller att koppla samman sitt system med det allmänna telenätet i ett land, eller att erbjuda tjänster till slutanvändarna. De nationella tillsynsmyndigheternas tillstånd kommer att krävas för att koppla ihop ett rymdsegment med berörda telenät.

1.5.5. "Tjänstelicensiering"

Den nationella lagstiftningen kan komma att kräva att SPCS-operatörerna erbjuder "avstängningsservice" och mobil utrustning i ett visst land. På grund av den mobila utrustningens rörlighet blir det svårt att i praktiken bemyndiga användningen på en rent nationell basis. Det är viktigt att man regionalt samordnar frekvensanvändningen genom Europeiska post- och telesammanslutningen (CEPT).

1.5.6. "Typgodkännande"

Man har kommit långt när det gäller typgodkännande av SPCS-utrustning både i USA och Europa genom CEPT/ETSI (Europeiska institutet för telestandarder). Tillvägagångssättet i Europa liknar det vid introduktionen av GSM.

1.5.7. Dessa fyra typer av bemyndigande håller på att utarbetas och befinner sig i olika stadier av godkännande inom varje nationell tillsynsmyndighet.

1.6. För att SPCS-systemen skall fungera bra kommer operatörerna att behöva förhandla fram sammankopplingsavtal med de nationella allmänna teleoperatörerna. Detta kommer att vara en nationell angelägenhet som kan skötas på olika sätt i olika länder. Det kan ske genom ensidiga eller bilaterala förhandlingar med operatörerna i varje land, eller i ett större geografiskt område som CEPT-området. Operatörer i olika länder kommer också att behöva sluta avtal om användning av utrustning i varandras nät, på samma sätt som skett med GSM.

1.7. Signalerna från den mobila utrustningen överförs via en satellit till en annan mobil enhet eller till sin slutdestination som kan vara en s k nätport (fasta markstationer av avsevärd storlek) som styr signalerna in i det allmänna telenätet eller andra mobila enheter. Nätportarna kommer att fungera som kontakt- och växelenheter. Man tror bara att det kommer att finnas ett begränsat antal nätposter och antalet kan komma att variera mellan olika satellitsystem. I genomsnitt räknar man med två eller tre nätportar för varje system i Europa.

1.8. Den europeiska marknaden förväntas skilja sig från omvärldens till följd av befintliga eller planerade digitala markbundna mobiltelefonisystem (GSM, DECT, DCS 1800). Icke desto mindre tror SPCS-operatörerna att det kommer att finnas en relativt stor primärmarknad i de områden där de markbundna systemen är mindre utvecklade, särskilt i Central- och Östeuropa samt vissa delar av Medelhavsområdet, dvs områden där dålig fast infrastruktur och/eller en ogynnsam topografi har hindrat att man dragit fördel av den tekniska utvecklingen inom mobiltelefoni eller andra radiobaserade system.

1.9. Det största intresset i Europa kommer att finnas bland GSM-användare, som vill kunna använda mobilutrustning utanför EU:s territorium, och inom den europeiska industrin inför exportmöjligheterna (ett område där den europeiska industrin är stark). Världsmarknaden för mobilutrustning uppskattas (enligt kommissionen) öka till 20-30 miljoner abonnenter och försäljningen väntas uppgå till 2-3 miljarder ecu per år.

1.10. Kommunikationstjänster via satellit faller utanför kommissionens vanliga definition av telefoni. Icke desto mindre kan medlemsstaterna kräva licensiering, allmänna tillstånd (klasslicenser) och liknande för SPCS-tjänster, i syfte att garantera att de grundläggande kraven uppfylls ().

1.11. Kommissionen anser inte att SPCS är liktydigt med mobila tjänster i traditionell mening. Man har därför inte låtit tjänsten omfattas av tillägget till kommissionens direktiv 90/388/EEG. SPCS kommer därför att underställas de grundläggande krav som finns i direktiv 94/46/EG.

1.12. Detta visar att SPCS är ett tekniskt komplicerat ämne som förutsätter ett globalt perspektiv redan på planeringsstadiet. Europas frekvenstillgång kommer att inbegripa alla medlemsstater.

1.13. En relevant politisk fråga är det arbete som Europeiska unionen hittills gjort när det gäller harmonisering av licenser, som kan tillämpas på tjänster inom områdena mobil- och personkommunikation, inklusive satellittjänster. När en operatör får licens för en viss tjänst i en medlemsstat finns det enligt förslaget mekanismer ("One Stop Shop" eller bestämmelser för alleuropeiska tjänster) som underlättar licensieringen i enlighet med gemensamt överenskomna principer, inklusive "väsentliga krav", vilket skulle leda till att tjänster utvecklas i hela unionen på basis av detta.

1.14. Med tanke på att tillgången på radiofrekvensband är begränsad, särskilt när det gäller tjänster som SPCS, har kommissionen aktivt verkat för en all-europeisk policy när det gäller tillgången till rymdsegment, i motsats till nationell reglering. I meddelandet av den 10 juni 1994, "Tillhandahållande av och tillträde till satellitkapacitet" (dok. KOM(94) 210, som inte remitterades till kommittén), föreslog kommissionen "att rymdsegmenten i framtiden skulle administreras som en gemensam resurs för unionen, särskilt beträffande framtida tillämpningar för ITU" och ett nära samarbete med Europeiska kommittén för regler på telekommunikationsområdet (ECTRA) och Europeiska radiokommittén (ERC).

1.15. De befintliga internationella institutionernas roll kan inte ignoreras. Man har hänvisat till ITU, men Världshandelsorganisationen (WTO) är också av betydelse. Efter Uruguay-rundan inom GATT kom man överens om en internationell politisk ram i en bilaga om telekommunikationer, där en av hörnstenarna är ett krav på alla WTO:s nuvarande medlemsstater att internationellt ge tillträde till sina "allmänna telekommunikationsnät och tjänster". EU:s medlemsstater tar tillsammans upp aktuella frågor inom WTO:s arbete inom detta område.

2. Kommissionens förslag

2.1. Kommissionens förslag på detta komplexa område omfattar drygt sextio sidor, men endast ett tiotal är rättsliga artiklar (inklusive en inledning om fyra sidor). Återstoden är en introduktion till tekniska, juridiska och politiska aspekter.

2.2. Kommissionen föreslår att åtgärderna på EU-nivå skall grundas på detta beslut genom samordnade åtgärder. De skall vara tidsbegränsade till tre år med en möjlig förlängning på ytterligare två år.

2.3. Kommissionens angreppssätt grundas på erkännandet av det faktum att bara ett begränsat antal europeiska nätportar kommer att behövas för SPCS, och att marknaden kommer att domineras av USA-styrda konsortier med tanke på USA:s och Storbritanniens försprång med ICO, om inte EU utvecklar ett angreppssätt.

2.4. Kommissionen anser att det krävs åtgärder på EU-nivå.

2.5. Med tanke på den begränsade tillgången på frekvensresurser anser kommissionen att det kan komma att krävas ett urval och ett jämförande anbudsförfarande för införandet av SPCS. Ett enda urvalsförfarande på unionsnivå krävs för att minimera oförenliga nationella beslut vid val av satellitsystem.

2.6. De viktigaste målsättningarna är att:

2.6.1. Välja ut operatörer till satellitrymdsegmenten genom att använda en "infordran av intresseförklaring" som skall publiceras i Europeiska gemenskapernas offentliga tidning.

2.6.2. Anta enhetliga regler för tillståndsgivning av rymdsegmentoperatörer.

2.6.3. Anta gemensamma villkor för tillståndsgivning, vilka fastställts av direktiv 96/46/EG (för leverantörer av SPCS-system och nätportsoperatörer), om nödvändigt tillsammans med valda rymdsegmentoperatörer.

2.6.4. Upprätta internationellt samarbete för att främja utvecklingen av SPCS och för att undanröja hinder för deras utveckling i Europa.

2.6.5. Fastställa en urvalsprocess för rymdsegmentoperatörer tillsammans med medlemsstaternas tillsynsmyndigheter.

2.6.6. Engagera olika europeiska organ såsom CEPT och ETSI och dess kommittéer (ERC, ECTRA) för att studera nödvändiga tekniska kriterier och villkor till hjälp för antagandet av gemensamma och harmoniserade villkor.

2.6.7. Upprätta och bli assisterad av rådgivande och kontrollerande kommittéer.

2.6.8. Vidta åtgärder på internationell nivå genom förhandlingar på Europeiska unionens vägnar med tredje land och internationella organisationer, som ITU och WTO.

2.7. Kommissionen hävdar att det brådskar på grund av att den första generationen av SPCS snart är verklighet, under 1997 eller däromkring.

3. Allmänna iakttagelser

3.1. Man har hänvisat till satellittjänster i ett antal av rådets resolutioner och i vissa tidigare förslag från kommissionen och i ett meddelande om "satellittjänster för personkommunikation" (dok. KOM(93) 171), som inte remitterats till kommittén. Detta är alltså första gången som kommittén har möjlighet att avge ett yttrande i ämnet.

3.2. Kommittén ser positivt på kommissionens initiativ i frågan med hänsyn till den bakgrund som presenterats. ESK ser dock med oro på framtiden med tanke på Europeiska unionens sena utveckling inom området. Kommittén anser därför att kommissionen, utöver de åtgärder som skall vidtas utifrån detta förslag, bör utveckla ett riktigt civilt forskningsprogram i syfte att på medellång sikt försöka åstadkomma ett program för att utveckla en europeisk satellittjänst för telekommunikation. Detta skulle göra det möjligt för unionen att följa med i utvecklingen inom denna högteknologiska sektor. Man skulle därmed på ett mycket mer dynamiskt sätt bädda för den industriella utvecklingen i jakten på att producera satellittjänster för personkommunikation.

3.3. Kommittén anser att EU bör reagera effektivt på de möjligheter till ett europeiskt deltagande som erbjuds av SPCS. Detta gäller särskilt eftersom arbete i marksegment kan ge mycket bättre möjligheter för europeiska tillverkare av utrustning att till exempel bygga marksegmentsinrättningar eller ägna sig åt tillverkning av kringutrustning. Som nämndes i inledningen investerar redan ett antal europeiska företag i olika USA-styrda konstellationer och även i ICO. Europeiska företag har alltså inte uteslutit möjligheten att investera i dessa system.

3.4. Eftersom de USA-styrda konsortierna och ICO har arbetat upp ett stort försprång när det gäller utvecklingen av sådana satellitsystem, uppstår frågan om vilka åtgärder Europa skall vidta. Detta framkallar både politiska frågor och praktiska överväganden.

3.4.1. En viktig politisk fråga är kommissionens begäran att alla medlemsstater skall ge den behörighet att agera å deras vägnar i alla internationella frågor som rör SPCS. Om medlemsstaterna godtar denna idé måste de vara införstådda med att de ger upp sin självständighet i ett antal frågor.

3.4.2. En annan aspekt av självständighetsfrågan (som därför är en politisk fråga) är om ett beslut av tillsynskommittén (som föreslås upprättas enligt direktivförslagets artikel 9) att välja en SPCS-operatör inkräktar på de nationella tillsynsmyndigheternas rätt att fatta beslut beträffande licenser. Kommissionen förslår att meningskiljaktigheter mellan medlemsstaterna och kommissionen kan enligt "kommitologi"-förfaranden remitteras tillbaka till rådet för beslut med kvalificerad majoritet. Den politiska fråga som direkt väcks av detta är att en medlemsstat som inte samtycker kan se sig överkörd med kvalificerad majoritet, och dess tillsynsmyndighet skulle därefter vara tvungen att utfärda licensen utan hänsyn till sina protester. Detta strider mot ett tidigare rådsbeslut att sådana frågor skall hanteras av tillsynsmyndigheterna i enlighet med subsidiaritetsprincipen. Det väcker också praktiska frågor såsom hur kommissionens tidtabell (1997) skall hållas.

3.5. Med tanke på den grundläggande fråga det hela handlar om, är det en god idé att sammanställa argumenten för och emot kommissionens förslag.

3.6. Kommissionens argument för tycks vara:

3.6.1. Tidsfaktorn kan vara avgörande (USA:s första SPCS planeras starta 1997), vilket innebär att endast åtgärder som samordnas och leds av kommissionen har någon chans att lyckas.

3.6.2. Det begränsade radiofrekvensband som är tillgängligt för SPCS (i hela världen) kräver att en samordnad urvalsprocess äger rum snarast.

3.6.3. Vissa aspekter i kommissionens förslag stöds till fullo av branschen.

3.6.4. De viktigaste åtgärderna som inbegriper CEPT är frivilliga och inte juridiskt bindande.

3.6.5. Förordning 94/46/EG innebär att tillhandahållande av satellittjänster och -utrustning redan omfattas av EU-lagstiftningen.

3.6.6. Satellittjänster och dylikt kommer att vara föremål för internationella förhandlingar och avtal, vilket bäst sköts på EU-nivå.

3.6.7. Åtgärder på EU-nivå är en förutsättning då man försöker erhålla en licens för att verka i USA.

3.7. Motargumenten inbegriper:

3.7.1. Förslaget är inte förenligt med den etablerade principen om att licenser för telekommunikations- och radiokommunikationstjänster är en fråga för medlemsstaterna.

3.7.2. Tillämpning, teknik och lagstiftningsfrågor inom området för satellit- och mobilkommunikation överlappar Europeiska post- och telesammanslutningens (CEPT) nuvarande arbetsuppgifter. Varför skapa dub- belarbete? CEPT har bevisligen fungerat som fokuseringspunkt för hela Europa och inte bara för de 15 medlemsstaterna. Kommissionen måste i vilket fall använda sig av CEPT och besitter inte den sakkunskap som krävs.

3.7.3. Samtidigt som branschen stöder kommissionen på vissa områden är den orolig för att genomförandet måste ske av helt självständiga nationella tillsynsmyndigheter som samarbetar, vilket skulle göra det möjligt för medlemsstaterna att skydda sina intressen. Teknisk samordning av satellitsystem görs inom ITU men genom nationella tillsynsmyndigheter; typgodkännande av utrustning av CEPT/ETSI; konkurrensfrågor enligt artiklarna 85 och 86. Så hur hjälper direktivförslaget till på områden som redan kommit en bit på vägen?

3.7.4. Det finns redan handelsavtal mellan den europeiska industrin och USA-baserade SPCS-konsortier och med ICO. Vinner man något genom att vrida tillbaka klockan?

3.8. Kommittén anser att det finns många grundläggande frågor att finna svar på innan den kan avge ett uttömmande yttrande:

3.8.1. Har USA och Storbritannien kommit alltför långt för att det skall finnas några realistiska möjligheter att påverka ländernas agerande?

3.8.2. Även om FCC har gett tillfälliga licenser för ett antal system, finns det ändå tekniska, finansiella och juridiska frågor som måste besvaras. Dessutom måste man ändå på nationell nivå förhandla om villkoren för att verka på global nivå. De nationella tillsynsmyndigheterna har kompetens för att hantera inhemska licenser och Generaldirektorat IV för att hantera konkurrensfrågor. Stärker kommissionens förslag medlemsstaternas förhandlingsposition?

3.8.3. Det kommersiella urvalet av deltagande företag är i många fall på god väg att ta form. Vad har kommissionen att erbjuda under sådana omständigheter?

3.8.4. Vem skall ombesörja det tekniska stöd som behövs för att genomföra kommissionens förslag? Om svaret är att man kommer att anlita dem som redan är involverade med CEPT och ETSI, innebär då inte kommissionens förslag bara ytterligare en administrativ nivå?

3.8.5. Det finns en poäng i att harmonisera licensieringsförhållandena, men kan det ske före 1997?

3.8.6. Vad är det som är så fel med de nuvarande europeiska samordningsarrangemangen, och vad säger att kommissionen skulle göra det bättre?

3.8.7. I rådets förordning av den 28 juni 1990 () underströks behovet av att man använder sig av CEPT:s mekanismer för att hantera frågor som rör tilldelningen av frekvenser inom ITU. Man erkände också CEPT som den rätta ramen för att finna gemensamma ställningstaganden. Varför skapa ytterligare en administrativ nivå?

3.9. Kommittén beklagar att slutdatumet för förslagets genomförande helt plötsligt flyttades fram när man kommit en bit med att förbereda yttrandet. Detta har inverkat kraftigt på kommitténs diskussioner.

4. Särskilda iakttagelser

4.1. Kommittén anser att kommissionen med fördel skulle kunna hjälpa till att utveckla SPCS inom unionen och främja Europas branschintresse i allmänhet genom att:

4.1.1. Garantera att USA inser att det finns andra länder, även om USA är "farthållare" vad beträffar SPCS. Övriga världen beaktar också det Europa uträttar. (Detta gäller även andra handelsgrupperingar som Japan.)

4.1.2. Rådfråga länder utanför unionen, särskilt USA, om det samordnade allmänna införandet av SPCS.

4.1.3. Övervaka de nationella tillsynsmyndigheternas licenstilldelning i enlighet med befintlig EU-lagstiftning om telekommunikationer (inklusive lämpliga åtaganden om globalt tillträde, väsentliga krav och liknande), konkurrenslagstiftning och vidtagande av nödvändiga åtgärder gentemot medlemsstater som inte uppfyller kraven.

4.1.4. Samordna insamlingen av information, etc, tillsammans med CEPT, som när det gäller kommissionens "infordran av intresseförklaring" ().

4.1.5. Koncentrera sig på principer och en juridisk ram för satelliter på världsmarknaden. Detta för att garantera ett rättvist och öppet tillträde till marknaderna (i till exempel Japan eller USA) inom:

- GATS ()/NGBT () och dialog över Atlanten.

- Olika bi- eller multilaterala handelsdiskussioner.

- Fördrag mellan EU och USA om samarbete mellan konkurrensmyndigheter.

4.1.6. Ge stöd till CEPT, men inte bli inblandad i verksamhetsdetaljer utöver licensieringen för "marksegment"-aspekter (se kommissionens förslag till direktiv om gemensamma ramar för allmänna tillstånd och enskilda licenser inom området för telekommunikationstjänster, KOM(95) 545, referens till satellittjänster). För närvarande behandlar kommittén detta ämne i ett yttrande.

4.2. När det gäller andra aspekter av förslaget anser dock kommittén att förslaget troligtvis inte kommer att åstadkomma mer än vad de nationella tillsynsmyndigheterna och kommissionen (inklusive Generaldirektorat IV) kan hantera.

5. Slutsatser

5.1. Kommittén är nöjd med att kommissionen uppmärksammar SPCS och är medveten om tidsfaktorns betydelse. Kommittén anser att kommissionen spelar en viktig roll, vilket anges i punkt 4.1.

5.2. Kommittén anmodar kommissionen att klargöra:

- nyckelaspekter av förslaget som kan anses vara öppna för olika tolkningar,

- hur kommissionen avser att fortsätta inom de områden där den har en roll att spela, särskilt när det gäller hur medlemsstaterna skall uppnå ett samordnat angreppssätt.

Bryssel den 25 april 1996.

Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Carlos FERRER

() EGT nr C 15, 20. 1. 1996, s. 6.

() En enhet som kopplar samman två digitala nätverk med olika utformning.

() Rådets direktiv 90/387/EEG av den 28 juni 1990 om upprättandet av den inre marknaden för telekommunikationstjänster genom tillhandahållande av öppna nät.

() General Agreement on Telecommunications Services.

() Förhandlingsgruppen om grundläggande telekommunikation (Negotiating Group on Basic Telecommunications).

() EGT nr C 166, 1990.

() EGT nr C 347, 28. 12. 1995, s. 24.