Kommissionen har emellertid ett visst begränsat utrymme att höja lånebeloppet upp till maxnivån för stödberättigande offentliga investeringar. Detta fastställs även utifrån en formel som avspeglar de stödberättigande offentliga investeringarna i förhållande till BNP i EU under en femårsperiod innan den berörda medlemsstaten begärde stöd och medlemsstatens BNP under samma period.

Såsom diskuterats ovan skulle ett investeringsstabiliseringssystem (alternativ 2) och en försäkringsmekanism (alternativ 3) i första hand få makroekonomiska effekter. Alternativ 2, investeringsstabiliseringsinstrumentet, skulle dessutom förbättra de offentliga finansernas sammansättning genom att skydda den offentliga investeringsverksamheten. Det täcker till viss del in en aspekt av upprätthållande/uppgradering av kompetens och medför därmed vissa sociala fördelar. I alternativ 3, försäkringsmekanismen, skulle de miljömässiga och sociala konsekvenserna vara tämligen indirekta och svårbedömda. I alternativ 4, budgeten för euroområdet, skulle de miljömässiga och sociala konsekvenserna sannolikt vara positiva, men detta alternativ har inte beskrivits tillräckligt i detalj för att det ska gå att göra en ingående bedömning.

4.BUDGETKONSEKVENSER

Förslaget kan komma att påverka unionens budget. De lån som kommissionen skulle kunna bevilja till medlemsstaterna inom ramen för detta föreslagna instrument är en funktion av ett fastställt tak på 30 miljarder euro. Dessa lån utgör ansvarsförbindelser för EU-budgeten för den händelse att en medlemsstat skulle ställa in betalningarna för återbetalning av ett lån som beviljats inom ramen för detta system. Räntesubventionen skulle finansieras genom en stabiliseringsstödsfond som tilldelas årliga nationella bidrag baserade på fördelningen av Eurosystemets monetära inkomster på euroländernas nationella centralbanker. Samma riktmärke skulle användas för medlemsstater utanför euroområdet som deltar i växelkursmekanismen (ERM2). Dessa nationella bidrag utgör inkomster som avsatts externt för särskilda ändamål och påverkar inte EU-budgeten.

5.ÖVRIGA INSLAG

•Genomförandeplaner samt åtgärder för övervakning, utvärdering och rapportering

Enligt rättsakten ska det genomföras en rapportering och översyn av rättsaktens tillämpning vart femte år. För detta ändamål ska kommissionen lägga fram en utvärderingsrapport med bland annat en bedömning av förordningens ändamålsenlighet samt dess bidrag till att medlemsstaterna i euroområdet kan genomföra den ekonomiska politiken på ett sådant sätt att det stärker sammanhållningen i unionen, att unionens strategi för tillväxt och arbetstillfällen uppnås samt att offentliga investeringar genomförs i de medlemsstater i euroområdet som erhåller stöd enligt rättsakten. I rapporten ska det även undersökas om det bör utarbetas en försäkringsmekanism för den makroekonomiska stabiliseringen. Rapporten ska vid behov åtföljas av förslag till ändringar av denna rättsakt. Denna rapport ska överlämnas till Europaparlamentet, rådet och Eurogruppen.

Utvärderingarna ska genomföras i enlighet med punkterna 22 och 23 i det interinstitutionella avtalet av den 13 april 2016, där de tre institutionerna bekräftade att utvärderingar av den befintliga lagstiftningen och politiken bör ligga till grund för konsekvensbedömningar av olika alternativ för vidare åtgärder. I dessa utvärderingar ska programmets konsekvenser bedömas på grundval av programmets indikatorer/mål samt en detaljerad analys av programmets relevans, ändamålsenlighet, effektivitet, mervärde för EU och förenlighet med övrig EU-politik. Utvärderingarna ska inbegripa tidigare erfarenheter för att identifiera eventuella brister/problem eller möjligheter att ytterligare förbättra åtgärderna eller resultaten samt bidra till att de utnyttjas maximalt/får största möjliga genomslag.

•Ingående redogörelse för de specifika bestämmelserna i förslaget

Del I i den föreslagna förordningen (artiklarna 1 och 2) föreskriver att den europeiska investeringsstabiliseringsfunktionen (EISF) ska upprättas som ett instrument för finansiellt stöd enligt artikel [220] i den reviderade budgetförordningen i syfte att stödja offentliga investeringar i medlemsstater vid en stor asymmetrisk chock samt stärka sammanhållningen. Här anges också hur detta finansiella stöd ska vara utformat, närmare bestämt som lån och räntesubventioner. I denna del framhålls även att förordningen ska tillämpas både på medlemsstater i euroområdet och på medlemsstater utanför euroområdet som deltar i växelkursmekanismen (ERM2). I denna del anges dessutom de viktigaste definitionerna i denna rättsakt.

Del II i den föreslagna förordningen (artiklarna 3–5) innehåller de kriterier som en medlemsstat måste uppfylla för att kunna tilldelas stöd inom ramen för EISF. Man bör här skilja mellan två typer av kriterier:

För det första innehåller den föreslagna rättsakten kriterier för stödberättigande som grundas på efterlevnad av de beslut och rekommendationer enligt unionens budgetramverk som föreskrivs i artikel 126.8 och 126.11 i EUF-fördraget och i förordning (EU) nr 1466/97 samt enligt det ramverk för makroekonomisk övervakning som upprättas genom förordning (EU) nr 1176/2011. Det bör även fastställas att de medlemsstater i euroområdet som omfattas av ett program för makroekonomisk anpassning inte ska kunna beviljas stöd inom ramen för detta system, utan att finansieringsbehov som rör offentliga investeringar ska behandlas inom ramen för det programmet. Samma upplägg planeras för de medlemsstater utanför euroområdet som omfattas av den föreslagna rättsakten och tilldelas betalningsbalansstöd. Om medlemsstaterna enas om att ingå ett mellanstatligt avtal för att finansiera räntesubventionen, ska slutligen betalningen av årliga bidrag utgöra ett kriterium för stödberättigande innan en medlemsstat ska kunna beviljas någon räntesubvention inom ramen för systemet.

För det andra bör aktiveringskriterier planeras för att säkerställa att EISF-stödet aktiveras på ett effektivt sätt och i rätt tid. Denna aktivering bör fastställas utifrån en dubbel arbetslöshetsbaserad aktiveringsmekanism, baserat på dels det nationella arbetslöshetstalet jämfört med det tidigare genomsnittet, dels förändringen i arbetslöshet jämfört med ett visst gränsvärde året innan. För det första finns det flera olika skäl att välja att aktiveringskriterierna ska vara baserade på arbetslöshetstalet. Arbetslöshetstalet är en utmärkt indikator på konjunkturcykeln. Chockernas effekter på de offentliga finanserna tenderar dessutom att släpa efter tillväxtcykeln och följer faktiskt mer eller mindre arbetslöshetscykeln. Den eftersläpning som det ger att använda sig av arbetslöshetstalet skulle inte heller äventyra instrumentets stabiliseringssyfte, eftersom medlemsstaterna först skulle behöva ta till sina automatiska stabilisatorer och politiska åtgärder. För det andra skulle användningen av en dubbel aktiveringsmekanism i högre grad säkerställa att den berörda medlemsstaten ställs inför en stor asymmetrisk chock som har ett tillfälligt och landsspecifikt inslag. Den dubbla aktiveringsmekanismen skulle även göra det möjligt att sätta in stödet vid tidpunkter då det ekonomiska läget försämras avsevärt. Den dubbla akriveringsmekanismen skulle avse situationer med stigande arbetslöshet.

I denna del fastställs även att medlemsstater som tar emot stöd enligt den föreslagna förordningen ska vara skyldiga att investera stödet i stödberättigande offentliga investeringar, dvs. den offentliga sektorns fasta bruttoinvesteringar till stöd för de politiska mål som anges i förordningen om gemensamma bestämmelser, samt sociala investeringar (utbildning). De ska även upprätthålla den generella offentliga investeringsnivån jämfört med de senaste fem årens genomsnittliga offentliga investeringsnivå. Vad gäller den andra komponenten bör kommissionen ha ett visst bedömningsutrymme för situationer där en medlemsstats offentliga investeringar har utvecklats på ett sätt som inte är hållbart. En korrigeringsmekanism bör planeras för att undvika att det uppstår icke stödberättigande utgifter och att unionen blir ansvarig för icke stödberättigande lån. Detta framstår som nödvändigt för att skydda unionens finansiella intressen. Om en medlemsstat inte har uppfyllt detta kriterium, bör kommissionen kunna begära att lånet ska återbetalas helt eller delvis eller besluta att den berörda medlemsstaten inte ska kunna erhålla någon räntesubvention i samband med att lånet återbetalas. Resultatet av denna kontroll bör även offentliggöras.

Del III i den föreslagna förordningen (artiklarna 6–8) anger förfarandet för ett snabbt beviljande av EISF-stödet. När en begäran har inkommit bör kommissionen kontrollera att kriterierna för stödberättigande och aktivering är uppfyllda samt besluta om villkoren för stödet i form av ett lån. Aspekter såsom belopp, genomsnittlig löptid, prissättning och stödets tillgänglighetsperiod bör fastställas. Den bidragsmottagande medlemsstaten bör även vara berättigad till en räntesubvention när lånet återbetalas eller när räntebetalningarna förfaller till betalning. I denna del av den föreslagna rättsakten fastställs även de olika formerna av EISF-stöd.

Del IV i den föreslagna förordningen (artiklarna 7–10) fastställer först och främst finansieringsramen för detta instrument. Vad gäller lånen bör kommissionen kunna ta upp lån på de finansiella marknaderna för vidareutlåning till den berörda medlemsstaten. Sådana lån bör begränsas till ett fast tak på 30 miljarder euro. När det gäller räntesubventioner bör deras syfte vara att kompensera för medlemsstaternas räntekostnader för lånet. Kommissionen bör kunna använda sig av stabiliseringsstödsfonden för att finansiera detta. I denna del fastställs även de formler som kommissionen bör använda för att fastställa lånebelopp och räntesubventioner inom ramen för EISF-instrumentet.

För lånekomponenten i detta instrument ska man skilja mellan formeln för att fastställa maxnivån för stödberättigande offentliga investeringar (Is) och formeln för att beräkna stödet (S) i form av ett lån. Dessa båda formler samspelar med varandra. Maxnivån för stödberättigande offentliga investeringar (Is) som kan beviljas stöd genom EISF ska fastställas automatiskt utifrån en formel som avspeglar de stödberättigande offentliga investeringarna i förhållande till BNP i EU under en femårsperiod innan en medlemsstat begärde stöd och den berörda medlemsstatens BNP under samma period. Detta maxbelopp ska även anpassas utifrån tillgängliga medel, närmare bestämt det fastställda tak som anges i förordningen. Lånestödets maximibelopp ska även fastställas automatiskt med hjälp av en formel där vederbörlig hänsyn tas till maxnivån för stödberättigande offentliga investeringar samt till hur allvarlig den stora asymmetriska chocken är. Lånet ska även anpassas efter hur allvarlig chocken är. Skulle det rör sig om en särskilt allvarlig asymmetrisk chock kan lånebeloppet ökas upp till maxnivån för den stödberättigande offentliga investeringen (Is). Här skulle en ökning av arbetslöshetstalet per kvartal kunna användas som indikator. För att säkerställa att så många medlemsstater som möjligt kan ta del av stödet inom ramen för detta instrument bör lånestödet slutligen begränsas till 30 procent av resterande tillgängliga medel enligt det tak som fastställts för att anpassa lånen till de tillgängliga medlen i EU-budgeten.

Räntesubventionsbeloppet bör automatiskt fastställas som en fast procentsats av medlemsstatens räntekostnader för lånet inom ramen för detta instrument.

I denna del av den föreslagna förordningen fastställs slutligen att Europeiska stabilitetsmekanismen (ESM) eller dess rättsliga efterträdare vid någon tidpunkt framöver på egen hand kan komma att besluta om att tillhandahålla finansiellt stöd till offentliga investeringar för den makroekonomiska stabiliseringen. För detta ändamål ska kommissionen sträva efter att säkerställa att ett sådant stöd beviljas enligt villkor som är förenliga med den föreslagna förordningen. Det bör föreskrivas att kommissionen ska ha befogenhet att anta delegerade akter som kompletterar den föreslagna förordningen vad gäller informationsutbyte om de olika lånekomponenterna och reglerna om komplementaritet mellan ESM-stödet och stödet inom ramen för detta instrument som har beräknats på grundval av formlerna för lånet och räntesubventionen.