Särskild rapport Program för utrotning, 
bekämpning och 
övervakning för att 
begränsa djursjukdomarSV 2016  nr 06
EUROPEISKA
REVISIONSRÄTTEN
EUROPEISKA REVISIONSRÄTTEN  
12, rue Alcide De Gasperi  
1615 Luxembourg  
LUXEMBOURG
Tfn +352 4398-1
Frågor: eca.europa.eu/sv/Pages/ContactForm.aspx
Webbplats: eca.europa.eu
Twitter: @EUAuditorsECA
En stor mängd övrig information om Europeiska unionen är tillgänglig på internet  
via Europa-servern ( http://europa.eu ).
Luxemburg: Europeiska unionens publikationsbyrå, 2016
Print ISBN 978-92-872-4480-2 ISSN 1831-0990 doi:10.2865/021984 QJ-AB-16-006-SV-C
PDF ISBN 978-92-872-4438-3 ISSN 1977-5830 doi:10.2865/763908 QJ-AB-16-006-SV-N
EPUB ISBN 978-92-872-4491-8 ISSN 1977-5830 doi:10.2865/020083 QJ-AB-16-006-SV-E
© Europeiska unionen, 2016
Kopiering tillåten med angivande av källan.
Program för utrotning, 
bekämpning och 
övervakning för att 
begränsa djursjukdomar
(i enlighet med artikel 287.4 andra stycket i EUF-fördraget)Särskild rapportSV 2016  nr 06
02
 Granskningsteam
I våra särskilda rapporter redovisar vi resultatet av våra effektivitets- och regelefterlevnadsrevisioner av särskilda budget -
områden eller förvaltningsteman. Vi väljer ut och utformar granskningsuppgifterna så att de ska få största möjliga effekt 
och bedömer riskerna när det gäller resultat eller regelefterlevnad, storleken på de aktuella inkomsterna eller utgifterna, 
framtida utveckling och politiskt intresse och allmänintresse.
Denna effektivitetsrevision utfördes av revisionsavdelning I – under ledning av revisionsrättens ledamot Augustyn  
Kubik – som är specialiserad på utgiftsområdet bevarande och förvaltning av naturresurser. Revisionen leddes av ledamo -
ten Bettina Jakobsen, som fick stöd av Katja Mattfolk (kanslichef) och Kim Storup (attaché), Colm Friel (förstechef),  
Armando do Jogo (uppgiftsansvarig), Xavier Demarche, Manuel Dias, Andreas Dürrwanger, Oana Dumitrescu, Laure  
Gatter, Mary Kerrigan, Joanna Kokot, Michela Lanzutti, Joachim Otto, Lucia Rosca och Anna Zalega (revisorer).
Från vänster till höger: K. Mattfolk, A. do Jogo, C. Friel, B. Jakobsen och X. Demarche.

03
 Innehåll
Punkt
 Ordförklaringar och förkortningar
I–X Sammanfattning
1–17  Inledning
1–2 Behandling av djursjukdomar
3–4 EU:s strategi för djurhälsa
5–9 Program för utrotning, bekämpning och övervakning av djursjukdomar
10–12  Samarbete med länder utanför EU
13–17  Huvudroller och huvudansvariga
18–23  Revisionens inriktning och omfattning samt revisionsmetod
24–60  Granskningsiakttagelser
26–33  Kommissionen har generellt tillämpat en stabil metod för utrotning, bekämpning och 
övervakning av djursjukdomar
34–36  Medlemsstaternas program var i allmänhet väl utformade och genomfördes väl
37–47  Det är svårt att fastställa programmens kostnadseffektivitet
48–60 Det finns utrymme för förbättringar
61–72  Slutsatser och rekommendationer
 Bilaga I  — Information om djursjukdomar
 Bilaga II  — Huvudansvariga
 Kommissionens svar
04
 Ordförklaringar 
och förkortningar
ADNS : system för anmälan av djursjukdomar
BSE : bovin spongiform encefalopati 
ECDC : Europeiskt centrum för förebyggande och kontroll av sjukdomar 
Efsa : Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet
FAO : Förenta nationernas livsmedels- och jordbruksorganisation
FVO : kontoret för livsmedels- och veterinärfrågor
Incidens och prevalens : Med en sjukdoms incidens avses sjukdomens förekomst i en avgränsad population under 
en bestämd tidsperiod (antal nya fall). Med en sjukdoms prevalens avses sjukdomens förekomst i en avgränsad 
population vid en bestämd tidpunkt (det faktiska antalet fall).
OIE : Världsorganisationen för djurhälsa
PAFF : ständiga kommittén för växter, djur, livsmedel och foder
Traces : integrerat veterinärdatasystem 
TSE : transmissibel spongiform encefalopati
WAHIS : internationella informationssystemet för djurhälsa
WHO : Världshälsoorganisationen 
Zoonos : sjukdom eller infektion som kan överföras direkt eller indirekt mellan djur och människor
05
 Sammanfattning
I
Djurhälsan inverkar direkt på folkhälsan på grund av aspekter som rör livsmedelssäkerhet och eftersom en del 
djursjukdomar kan överföras till människor. Vidare kan utbrott av djursjukdomar leda till stora ekonomiska kostna -
der i form av förlorade marknadsandelar inom EU och på exportmarknaderna och de direkta kostnader för sjuk -
domsbekämpning som belastar EU:s och medlemsstaternas budgetar.
II
Djursjukdomar kan spridas snabbt och över gränser. EU har en aktiv djurhälsopolitik och finansierar medlemssta -
ternas program för utrotning, bekämpning och övervakning av vissa djursjukdomar. Dessa program finansierades 
med EU-medel i storleksordningen 1,3 miljarder euro mellan 2009 och 2014 och innehåller åtgärder som vaccinering 
av djur, testning och ersättning för slaktade djur. Beroende på typen av sjukdom är utrotning en komplex process 
som kan ta många år. Det måste därför finnas en stabil metod på EU-nivå med lämpliga program som genomförs av 
medlemsstaterna.
III
Revisionsrätten undersökte om programmen för utrotning, bekämpning och övervakning på lämpligt sätt begrän -
sade djursjukdomar genom att bedöma den metod som kommissionen tillämpade och medlemsstaternas utform -
ning och genomförande av program. Vi undersökte också om projektens kostnadseffektivitet beaktades på lämpligt 
sätt.
IV
Revisionsrättens övergripande slutsats var att de granskade djursjukdomsprogrammen på lämpligt sätt begränsade 
djursjukdomar. Eftersom sjukdomar alltid kan bryta ut bör dock kommissionen och medlemsstaterna vara fortsatt 
vaksamma.
V
Vår slutsats var att den metod som kommissionen tillämpade generellt var stabil och byggde på god teknisk 
rådgivning, riskanalyser och en mekanism för prioritering av medel. Kommissionen tillhandahöll vägledning och 
underlättade samordningen av medlemsstaternas insatser samt fastställde minimikriterier för resultaten av med -
lemsstaternas program. Några tydliga framgångar kan konstateras, till exempel minskningen av antalet fall av bovin 
spongiform encefalopati (BSE) hos djur, salmonella hos fjäderfä och rabies hos vilda djur.
VI
Vår slutsats var att de granskade medlemsstatsprogrammen i allmänhet var väl utformade och genomfördes väl och 
att medlemsstaterna hade lämpliga system för att identifiera utbrott av djursjukdomar och underlätta utrotandet av 
dem.
06 Sammanfattning 
VII
Det är dock svårt att avgöra programmens kostnadseffektivitet eftersom det sak -
nas tillgängliga modeller för en sådan analys. Det fanns exempel på att medlems -
stater inte kontrollerade program tillräckligt eller på orimligt höga kostnader. 
I några fall i Italien visade sig de belopp som betalades i ersättning till jordbru -
kare eller de betalningsavdrag som gjordes av kommissionen vara ett begränsat 
incitament för att uppmuntra ändamålsenliga biosäkerhetsåtgärder och genom -
förandet av korrigerande åtgärder.
VIII
Vi identifierade några specifika områden som kan förbättras. Utbytet av epidemio -
logisk information och snabb tillgång till historiska resultat skulle kunna stödjas 
bättre av de aktuella informationssystemen, men detta höll på att förbättras. Vid 
revisionen konstaterade vi också att i några program bör de åtgärder och kontrol -
ler som ska genomföras specificeras bättre.
IX
Vår bedömning av genomförandet av specifika veterinära program var övergri -
pande positiv, men utrotningen av brucellos och tuberkulos hos nötkreatur, och 
brucellos hos får och getter, var fortfarande en utmaning i några medlemsstater. 
Vi konstaterade att EU:s strategi för hantering av sjukdomar hos vilda djur bör 
kompletteras, särskilt när det gäller tuberkulos, och att bristen på vissa vaccin 
kan göra programmen mindre ändamålsenliga.
X
Revisionsrätten rekommenderar att kommissionen gör följande:
a) Underlättar utbytet av epidemiologisk information mellan medlemsstater.
b) Undersöker om den befintliga uppsättningen indikatorer bör uppdateras så 
att den tillhandahåller bättre information om veterinära kontrollåtgärder och 
programmens kostnadseffektivitet.
c) Systematiskt beaktar aspekten vilda djur i veterinära program när det är 
relevant.
d) Stöder tillgången på vaccin som medlemsstaterna kan använda när det är 
motiverat av epidemiologiska skäl.
07
 Inledning
Behandling av djursjukdomar
01 
Djurhälsan inverkar direkt på folkhälsan eftersom en del djursjukdomar kan 
överföras till människor och på grund av aspekter som rör livsmedelssäkerhet. En 
god djurhälsa är också ett grundkrav för EU:s livsmedelsindustri. EU vidtar därför 
sedan många år en omfattande uppsättning åtgärder för att skydda djurhäl -
san. Om de befintliga åtgärderna inte fungerar korrekt kan kostnaderna för att 
hantera akuta situationer och sjukdomar vara betydande och medföra förlorade 
marknadsandelar inom EU och på exportmarknaderna, kostnader för sjukdoms -
bekämpning som belastar EU:s och medlemsstaternas budgetar och kostnader 
för medlemsstaternas hälso- och sjukvårdssystem för behandling av zoonotiska 
sjukdomar (sjukdomar som kan överföras till människor). Utbrottet av mul- och 
klövsjuka 2001 som startade i Storbritannien men spreds till andra länder beräk -
nas ha kostat upp till 12 miljarder euro. BSE-krisen på 1990-talet, som också var 
koncentrerad till Storbritannien, kostade över 3  miljarder  euro bara där och mins -
kade väsentligt både storleken och priserna på EU:s nötköttsexport. På senare år 
har det inte förekommit något utbrott som har lett till så stora kostnader.
02 
Typen och förekomsten av djursjukdomar varierar inom EU beroende på faktorer 
som bland annat klimat, typer av jordbruksföretag, veterinärmedicinska metoder 
och djurförflyttningar. Några av de större djursjukdomarna beskrivs i  bilaga I . De 
nyligen inträffade utbrotten av afrikansk svinpest (Litauen, Estland, Lettland och 
Polen), aviär influensa (Nederländerna och Tyskland) eller blåtunga (som spreds 
från Nordafrika och främst drabbade Grekland, Italien, Spanien och Portugal) 
spreds alla snabbt över gränserna. Några djursjukdomar kan spridas snabbt (se till 
exempel fallet med blåtunga i  figur 1 ) om de inte upptäcks snabbt och behand -
las effektivt. Ändamålsenliga veterinära åtgärder bidrar till att förhindra dessa 
mycket smittsamma sjukdomar och till att man slipper vidta akuta åtgärder.
EU:s strategi för djurhälsa
03 
EU:s rättsliga ram för djurhälsa är komplex. Den innefattar hundratals lagtexter, 
varav några antogs redan 1964. En systematisk EU-metod för utrotning, bekämp -
ning och övervakning av djursjukdomar infördes för första gången 19771 för vissa 
sjukdomar. Från 2009 anger rådets beslut2 om utgifter inom veterinärområdet, 
som ersattes 20143, ramen för dessa program. I EU:s strategi för djurhälsa4 fast -
ställdes mål avseende hälsa, ekonomiska aspekter och jordbruksmetoder, liksom 
en handlingsplan för att uppnå dem. Se ruta 1  för närmare uppgifter.1 Rådets direktiv 77/391/EEG av 
den 17 maj 1977 om införande 
av gemenskapsåtgärder för 
utrotning av brucellos, 
tuberkulos och bovin leukos 
(EGT L 145, 13.6.1977, s. 44).
2 Rådets beslut 2009/470/EG av 
den 25 maj 2009 om utgifter 
inom veterinärområdet (EUT 
L 155, 18.6.2009, s. 30).
3 Europaparlamentets och 
rådets förordning (EU) 
nr 652/2014 av den 
15 maj 2014 om fastställande 
av bestämmelser för 
förvaltningen av utgifter för 
livsmedelskedjan, djurhälsa, 
djurskydd, växtskydd och 
växtförökningsmaterial, och 
om ändring av rådets direktiv 
98/56/EG, 2000/29/EG och 
2008/90/EG, Europa -
parlamentets och rådets 
förordningar (EG) nr 178/2002, 
(EG) nr 882/2004 och (EG) 
nr 396/2005, Europa -
parlamentets och rådets 
direktiv 2009/128/EG samt 
Europaparlamentets och 
rådets förordning (EG) 
nr 1107/2009, och om 
upphävande av rådets beslut 
66/399/EEG, 76/894/EEG och 
2009/470/EG (EUT L 189, 
27.6.2014, s. 1).
4 KOM(2007) 539 slutlig, 
19.9.2007, om en ny strategi för 
djurhälsa för Europeiska 
unionen (2007–2013) enligt 
principen ”det är bättre att 
förebygga än att behandla”.
08 Inledning 
EU:s strategi för djurhälsa
I EU:s strategi för djurhälsa 2007–2013 anges EU:s mål och åtgärder. Strategin har fyra huvudmål:
1. Säkerställa en hög nivå i fråga om folkhälsa och livsmedelssäkerhet genom att minimera förekomsten av 
biologiska och kemiska risker för människors hälsa.
2. Främja djurhälsa genom att förebygga eller minska förekomsten av djursjukdomar och på detta sätt stöd -
ja jordbruket och landsbygdsekonomin.
3. Stärka den ekonomiska tillväxten, sammanhållningen respektive konkurrenskraften och garantera fri 
rörlighet för varor och en proportionell rörlighet för djur.
4. Främja metoder inom jordbruk och för djurens välfärd som förebygger djurhälsorelaterade hot, minime -
rar miljökonsekvenserna och stöder EU:s strategi för en hållbar utveckling.
Målen genomfördes med hjälp av en handlingsplan med fyra huvuddelar:
1. Prioritering av EU-åtgärder.
2. EU:s regelverk för djurhälsa.
3. Förebyggande, övervakning och krisberedskap.
4. Vetenskap, innovation och forskning.Ruta 1 Figur 1Antal utbrott av blåtunga serotyp BTV-1 i EU
2014 2013 2012 2011 2010 20097 000
6 000
5 000
4 000
3 000
2 000
1 000
01 3266 002
121 8 96564
Källa:  Europeiska kommissionen, GD Hälsa och livsmedelssäkerhet.
09 Inledning 
04 
Kommissionen (GD Hälsa och livsmedelssäkerhet) ansvarar för riskhanteringen 
när det gäller djursjukdomar. Medlemsstaterna och EU:s specialiserade byråer – 
Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet (Efsa) och Europeiskt centrum 
för förebyggande och kontroll av sjukdomar (ECDC) – ansvarar för riskbedöm -
ningen. Sedan 1982 har EU ett system för anmälan av djursjukdom för att hindra 
att vissa smittsamma sjukdomar sprids. Medlemsstaterna är skyldiga att anmäla 
sjukdomsutbrott till kommissionen via systemet för anmälan av djursjukdom5 
(ADNS) och även att de har utrotat vissa smittsamma sjukdomar så att de inte 
sprids i EU:s djurbesättningar.
Program för utrotning, bekämpning och övervakning 
av djursjukdomar
05 
Kostnaden för att hantera tidigare sjukdomsutbrott tillsammans med risken för 
att hantera framtida utbrott av kända eller nya sjukdomar visar hur viktiga EU:s 
veterinära åtgärder är. EU finansierar medlemsstaternas veterinära program för 
ett antal sjukdomar och zoonoser (se ruta 2 ) inom den första pelaren av EU:s 
strategi för djurhälsa. Programmen har följande mål:
— Successivt utrota djursjukdomar och införa övervakningsåtgärder i både 
medlemsländerna och EU som helhet.
— Skydda djurs och människors hälsa och värna konsumenterna.
— Garantera ett gott skydd för både människors och djurs hälsa för att främja 
en högre produktivitet i djurhållningssektorn och bidra till den ekonomis -
ka hållbarheten i de sektorer som direkt eller indirekt berörs av utbrott av 
djursjukdomar.5 Infördes med rådets direktiv 
82/894/EEG av den 
21 december 1982 om 
anmälan av djursjukdomar 
inom gemenskapen 
(EGT L 378, 31.12.1982, s. 58).
Program för utrotning, bekämpning och övervakning
Utrotningsprogram:  Målet är att biologiskt utrota djursjukdomar eller zoonoser och erhålla status för det 
geografiska området som sjukdomsfritt eller ”officiellt sjukdomsfritt” i enlighet med unionslagstiftningen (till 
exempel tuberkulos hos nötkreatur).
Bekämpningsprogram:  Målet är att uppnå eller bevara prevalensen för en djursjukdom eller zoonos på en ur 
hälsosynpunkt godtagbar nivå (till exempel salmonella).
Övervakning:  Målet är att samla in och registrera uppgifter i definierade populationer för att kunna bedöma 
sjukdomens epidemiologiska utveckling (till exempel aviär influensa).
Källa:  Kommissionens beslut 2008/341/EG.Ruta 2
10 Inledning 
06 
Programmen är uppdelade i kategorierna utrotning, bekämpning eller övervak -
ning och omfattar flera olika åtgärder, bland annat vaccinering, testning av djur 
och kompensation för slakt eller utslaktning.
07 
Under perioden 2009–2014 anslogs 1,3  miljarder  euro från EU:s budget till dessa 
program (se tabell 1 ), vilket utgör merparten av EU:s utgifter för livsmedels -
säkerhet. EU:s ekonomiska bidrag är vanligen omkring 50 % av medlemsstaternas 
kostnader, upp till ett högsta belopp. De djursjukdomar och zoonoser som är 
berättigade till EU:s ekonomiska stöd förtecknas i bilaga I till rådets beslut 2009 
och från 2014 i bilaga II till förordning (EU) nr 652/2014. Tabell 1EU:s anslag till programkostnader för perioden 2009–2014 per sjukdom 
(miljoner euro)
Program 2009 2010 2011 2012 2013 2014 2009–2014 %
Afrikansk svinpest 0,1 0,1 0,2 0,9 1,1 0,1 2,3 0,2 %
Aujeszkys sjukdom 2,8 2,3 0,0 0,0 0,0 0,0 5,2 0,4 %
Aviär influensa 4,9 4,9 3,5 2,7 2,7 2,6 21,3 1,6 %
Blåtunga 112,0 68,2 13,4 3,7 2,5 3,8 203,5 15,4  %
Bovin brucellos 11,8 8,6 10,1 8,0 7, 3 10,3 56,0 4,2 %
Bovin tuberkulos 26,3 53,4 67,9 70,7 63,9 64,2 346,4 26,2  %
Brucellos hos får och getter (B. melitensis) 9,0 7,7 15,9 15,4 15,3 16,2 79,4 6,0 %
Klassisk svinpest 5,1 4,3 3,7 3,4 3,0 2,6 22,1 1,7 %
Leukos (EBL) 3,0 2,4 0,0 0,0 0,0 0,0 5,3 0,4 %
Rabies 11,7 15,7 20,9 23,4 19,9 20,4 112,0 8,5 %
Salmonellos 18,6 24,4 25,1 19,2 19,2 21,2 127, 8 9,7 %
Vesikulär svinsjuka 0,5 0,3 0,7 0,9 1,1 0,8 4,3 0,3 %
TSE, BSE och scrapie 61,5 81,8 74,6 54,3 38,9 24,0 335,0 25,4  %
Totalt 267,4 274,1 236,0 202,3 174,9 166,1 1 320,8 100,0  %
Årlig budget i procent av den totala 
budgeten för perioden20,2  % 20,8  % 17,9  % 15,3 % 13,2  % 12,6  % 100,0  %
Källa:  GD Hälsa och livsmedelssäkerhet.
11 Inledning 
08 
Över 50 % av kostnaderna är koncentrerade till fyra länder (Spanien, Frankrike, 
Italien och Storbritannien) (se figur 2 ).
09 
I praktiken kan det vara mycket svårt att utrota djursjukdomar. Exempelvis har 
tuberkulos och brucellos hos nötkreatur ännu inte utrotats i flera medlemsstater 
trots att det har gjorts insatser för att kontrollera eller utrota dem i över 50 år. EU 
började finansiera program för utrotning av dessa sjukdomar under 1970-talet då 
några medlemsstater redan sedan många år hade egna nationella program. Av 
tabell 2  framgår att det kan ta årtionden att få status som ”officiellt sjukdomsfri” 
trots medlemsstaternas och kommissionens insatser och fortlöpande veten -
skapliga och tekniska framsteg. Några länder har dock varit snabbare än andra. 
Att sjukdomarna fortfarande finns kvar innebär att utgifterna i EU:s budget för 
utrotningsprogrammen kvarstår. Figur 2Fördelning av programkostnader för perioden 2009–2014 
per medlemsstat
Polen; 7 %
Irland; 8 %Tyskland; 6 %Övriga; 25 %
Italien; 10 %Storbritannien; 14 %Frankrike; 14 %Spanien; 17 %
Källa:  GD Hälsa och livsmedelssäkerhet.
12 Inledning 
Samarbete med länder utanför EU
10 
I sina riktlinjer från 2014 betonar Världsorganisationen för djurhälsa (OIE) vikten 
av internationellt samarbete och anger att länder när det är möjligt bör agera 
regionalt för att harmonisera sjukdomsbekämpningsprogram. Detta är viktigt ef -
tersom sjukdomar kan föras över gränser, i synnerhet av vilda djur. Förordningar -
na innehåller ingen bestämmelse som gör att kommissionen direkt kan finansiera 
veterinära program utanför EU. Medlemsstaterna kan dock enas om veterinära 
åtgärder direkt med länder som gränsar till EU (som vaccinationskampanjer i ett 
gränsområde) och inkludera de tillhörande kostnaderna som delprogram inom 
sina veterinära program som finansieras av kommissionen. Tabell 2Utrotningen av sjukdomar är en långdragen process
Bovin tuberkulos Bovin brucellos
MedlemsstatFörsta EU-finansie -
rade programmetErkännande av 
status som offici -
ellt sjukdomsfriAntal år för att 
bli officiellt 
sjukdomsfriaFörsta EU-  
finansierade 
programmetErkännande av 
status som offici -
ellt sjukdomsfriAntal år för att 
bli officiellt 
sjukdomsfria
Irland 1978bÄnnu inte sjukdomsfri 1978 2009 31
Spanien 1987 Ännu inte sjukdomsfri 1987 Ännu inte sjukdomsfri
Frankrike 1978 2001 23 1978 2005 27
Italien 1980 Ännu inte sjukdomsfric1980 Ännu inte sjukdomsfric
Polen 2004 2009 5d2004 2009 5d
RumänienInga EU-finansierade 
programÄnnu inte sjukdomsfrie Inga EU-finansierade program och erkänt som sjukdomsfri 
2014
Storbritannien 2000fÄnnu inte sjukdomsfri 1978 2015 37
a Tidigare nationella program som genomfördes i de flesta länder i årtionden innan EU-finansieringen först erhölls är inte medräknade.
b Det första EU-finansierade programmet startade 1978 men EU-finansieringen upphörde 2004 och återupptogs igen 2009.
c Många av regionerna är nu officiellt sjukdomsfria.
d  När de EU-medfinansierade programmen startade 2004 var prevalensen i besättningar endast 0,052 % för tuberkulos och 0,005 % för brucel -
los hos nötkreatur.
e Prevalensen i besättningar är obetydlig.
f Det första EU-finansierade programmet startade 2000 men EU-finansieringen upphörde 2004 och återupptogs igen 2010.
Källa:  Kommissionens beslut att finansiera utrotningsprogram och officiellt erkänna status som sjukdomsfri när det gäller de granskade 
medlemsstaterna.
13 Inledning 
11 
När det gäller rabiesprogram pågick 2015 fyra delprogram i länder utanför EU: 
Ryssland (inom ett finskt program), Vitryssland (inom ett lettiskt och ett litauiskt 
program) och Ukraina (inom ett polskt program sedan 2012). Ytterligare fem 
program var på planeringsstadiet: Ryssland (inom ett estniskt program), Ukraina 
(inom ett ungerskt program), Moldavien (inom ett rumänskt program), Bosnien 
och Hercegovina (inom ett kroatiskt program) och Vitryssland (inom ett polskt 
program). Med tanke på de komplexa olika bilaterala förhållandena kan det vara 
en utmaning att se till att det finns tillräckligt samarbete för att delprogrammen 
ska kunna genomföras ändamålsenligt utanför EU.
12 
Kommissionen har vidtagit andra åtgärder för att harmonisera programmen 
för sjukdomsbekämpning med länder utanför EU. GD Utvidgning och GD Hälsa 
och livsmedelssäkerhet lanserade 2011 ett föranslutningsinstrument för stöd till 
bekämpning och utrotning av djursjukdomar (till exempel rabies och klassisk 
svinpest) i sju mottagarländer på västra Balkan: Albanien, Bosnien och Hercego -
vina, Kroatien, f.d. jugoslaviska republiken Makedonien, Montenegro, Serbien och 
Kosovo. Omkring 100 miljoner euro var tillgängliga för projektet.
Huvudroller och huvudansvariga
13 
Kommissionen (GD Hälsa och livsmedelssäkerhet) förvaltar ADNS och samordnar 
akuta åtgärder om en smittsam djursjukdom bryter ut. Kommissionen genomför 
utgifter för veterinära program genom direkt förvaltning. Kontoret för livsme -
dels- och veterinärfrågor (FVO) vid GD Hälsa och livsmedelssäkerhet kontrollerar 
att EU:s krav på säkerhet och livsmedelskvalitet är uppfyllda.
14 
Vilka kriterier som gäller för att medlemsstaternas program ska godkännas för 
EU-finansiering anges i ett kommissionsbeslut från 20086. Där anges att program -
met ska stå under den centrala veterinärmyndighetens kontroll i medlemsstater -
na. Programmen ska ha mål, med årliga delmål om programmet är flerårigt, och 
lämpliga indikatorer (som incidens och prevalens) ska fastställas och rapporteras. 
Själva genomförandet och förvaltningen av programmen, inklusive eventuellt 
delat ansvar mellan offentlig och privat sektor, är medlemsstaternas ansvar.6 Kommissionens beslut 
2008/341/EG av den 
25 april 2008 om fastställande 
av gemenskapskriterier för 
nationella program för 
utrotning, bekämpning och 
övervakning av vissa 
djursjukdomar och zoonoser 
(EUT L 115, 29.4.2008, s. 44).
14 Inledning 
15 
Medlemsstaterna får lägga fram sina förslag på program till kommissionen senast 
den 31 maj7 föregående år. Programmen kan upprättas som årliga eller fleråriga 
program. De flesta program är årliga.
16 
Kommissionen bedömer kvaliteten på medlemsstaternas föreslagna program 
med hjälp av fastställda kriterier och uppmanar, när det är motiverat av epide -
miologiska skäl, till samordning mellan angränsande medlemsstater. Sedan 2013 
tar kommissionen hjälp av experter för denna bedömningsprocess. Listan med 
program presenteras för medlemsstaterna i den ständiga kommittén för växter, 
djur, livsmedel och foder (PAFF). Kommissionen justerar varje år fördelningen 
av medel till olika sjukdomar och medlemsstater utifrån sin bedömning av hur 
behoven utvecklas. Eventuella ändringar diskuteras med medlemsstaterna via 
PAFF. Kommissionens bedömning bygger på medlemsstaternas uppgifter, FVO:s 
rapporter, revisionsberättelser och resultat från en särskild arbetsgrupp beståen -
de av experter från medlemsstaterna. Närmare uppgifter om de huvudansvariga 
finns i  bilaga II .
17 
I ett kommissionsbeslut från 20088 anges standardkrav för rapporter, med mallar 
och scheman för rapportering, som medlemsstaterna ska följa när de rapporterar 
till kommissionen. Under genomförandet av programmen skickar medlemsstater -
na en delrapport som kommissionen bedömer och som kan leda till att pro -
grammets mål och kostnader ändras och till att de ekonomiska medlen fördelas 
om mellan program. Slutrapporter och betalningsansökningar ska lämnas in till 
kommissionen senast den 30 april påföljande år tillsammans med en bedömning 
av uppnådda resultat och en detaljerad redovisning av uppkomna kostnader.7 Artikel 12 i förordning (EU) 
nr 652/2014.
8 Kommissionens beslut 
2008/940/EG av den 
21 oktober 2008 om 
fastställande av standardkrav 
för rapporter inom de 
nationella program för 
utrotning, bekämpning och 
övervakning av vissa 
djursjukdomar och zoonoser 
som medfinansieras av 
gemenskapen (EUT L 335, 
13.12.2008, s. 61).
15
 Revisionens inriktning och 
omfattning samt revisionsmetod
18 
Vid revisionen kontrollerade vi om programmen för utrotning, bekämpning och 
övervakning av djursjukdomar på lämpligt sätt begränsar djursjukdomar.
19 
Vi ställde följande detaljfrågor:
i) Tillämpade kommissionen en lämplig metod för utrotning, bekämpning och 
övervakning av djursjukdomar?
ii) Utformade och genomförde kommissionen lämpliga program för utrotning, 
bekämpning och övervakning av djursjukdomar?
iii) Beaktades kostnadseffektivitetsaspekten på lämpligt sätt i programmen?
20 
Granskningsarbetet utfördes vid kommissionen (GD Hälsa och livsmedelssäker -
het) och i sju medlemsstater (Irland, Spanien, Frankrike, Italien, Polen9, Rumänien 
och Storbritannien) som tillsammans står för 72 % av de totala utgifterna och 
berörs av många olika sjukdomar10. Vi inhämtade även synpunkter från huvudak -
törernas organisationer (jordbrukare, veterinärtjänster och laboratorier) och från 
en expertpanel som vi sammanställt.
21 
Vid revisionen granskade vi kommissionens förfaranden när den fastställde 
strategin och godkände de årliga och fleråriga program som medlemsstater -
na lämnade in. Vi granskade också relevanta yttranden och meddelanden från 
kommissionens avdelningar (däribland FVO), föreskrivande kommittéer (PAFF 
och arbetsgruppen), byråer (Efsa) och expertkontroller som kommissionen tagit 
initiativ till.
22 
Utöver dessa program finansierar EU också akuta åtgärder för att hantera allvarli -
ga utbrott av djursjukdomar. Vi granskade inte dessa åtgärder eftersom utgifter -
na motsvarar omkring 10 % av utgifterna för programmen för utrotning, bekämp -
ning och övervakning.9 I Polen utfördes gransknings -
med landets högre revisions  - 
organ.
10 Totalt granskade vi 24 
medlemsstatsprogram för 
följande sjukdomar: 
tuberkulos hos nötkreatur, 
brucellos hos nötkreatur, 
brucellos hos får och getter, 
transmissibel spongiform 
encefalopati, blåtunga, rabies, 
klassisk och afrikansk svinpest, 
aviär influensa och zoonotisk 
salmonella. Bilaga I  innehåller 
bakgrundsinformation om 
dessa sjukdomar.
16 Revisionens inriktning och omfattning samt revisionsmetod 
23 
Vid revisionen i medlemsstaterna granskade vi nationella strategier för utrotning, 
bekämpning och övervakning av djursjukdomar, de kriterier som medlemssta -
terna använde när de utformade program och hur programmen genomförs 
i praktiken. Vi besökte behöriga veterinärmyndigheter och relevanta regionala 
myndigheter i medlemsstaterna. Vi gjorde också en substansgranskning för att 
kontrollera om de finansierade åtgärderna utfördes som planerat och om kostna -
derna var rimliga.
17
 Granskningsiakttagelser
24 
Enligt OIE11 bör det eftersträvade målet för ett sjukdomsbekämpningspro -
gram definieras från start. Utrotning har traditionellt varit målet för många 
sjukdomsbekämpningsprogram, men det är inte alltid möjligt att nå. Man 
bör fastställa specifika mål och indikatorer som gör att programmet kan 
bli framgångsrikt. I  figur 3  visas de olika stegen vid upprättandet av ett 
sjukdomsbekämpningsprogram.11 OIE, Guidelines for Animal 
Disease Control  (riktlinjer för 
bekämpning av djur -
sjukdomar), 2014.Figur 3Steg vid upprättandet av ett sjukdomsbekämpningsprogram
ProgramplaneringStrategiskt mål och 
strategiska 
målsättningarMotivering
Övervakning, utvärdering och genomgångGenomförande
Källa:  OIE, Guidelines for Animal Disease Control  (riktlinjer för bekämpning av djursjukdomar), 2014.
25 
Eftersom situationen i EU när det gäller djursjukdomar är komplex och heterogen 
är det viktigt att kommissionen har en stabil ram för att prioritera sina finansie -
ringsinsatser, samordna medlemsstaternas insatser, tillhandahålla vägledning 
och underlätta bästa praxis. Här bör lämplig resultatrapportering ingå.
18 Granskningsiakttagelser 
Kommissionen har generellt tillämpat en stabil metod 
för utrotning, bekämpning och övervakning av 
djursjukdomar
26 
Vid revisionen konstaterade vi att kommissionen generellt tillämpade en sta -
bil metod för utrotning, bekämpning och övervakning av zoonoser och andra 
djursjukdomar som byggde på lämplig teknisk rådgivning och riskanalyser för 
hantering av nya risker eller utbrott.
27 
EU:s djurhälsopolitik är väl utvecklad med regler för identifiering, spårbarhet, 
skydd, utbrott och hälsokontroller. Detta är också grundläggande för att un -
derlätta handeln. Men EU:s befintliga rättsliga regelverk för djurhälsa består av 
nästan 50 grunddirektiv och grundförordningar samt cirka 400 sekundärrättsak -
ter – vissa av dem antagna redan 1964. Detta komplexa rättsliga lapptäcke ska 
konsolideras och ersättas av en ny lag om djurhälsa12, om vilken man nådde poli -
tisk enighet i juni 2015. Från 2007 ingick programmen för utrotning, övervakning 
och bekämpning i EU:s strategi för djurhälsa som löpte ut 2013 och som ännu inte 
har ersatts i avvaktan på den nya lagen om djurhälsa.
28 
Sammantaget ansåg vi att kommissionens metod som byggde på finansiering av 
prioriterade program för utrotning, bekämpning och övervakning i medlemssta -
terna var rimlig. Ramen för att rikta resurser till djursjukdomsprogram bygger på 
kommissionens årliga bedömningar av finansieringsprioriteringar (med hänsyn 
till sådana aspekter som effekter på folkhälsa, produktionsförluster och handel) 
som diskuteras med experter från medlemsstaterna. Kommissionen har också 
ett stabilt system för bedömning av kvaliteten på de program som medlemssta -
terna föreslår där man använder heltäckande bedömningskriterier som omfattar 
sådana aspekter som programmålens tydlighet och förvaltning, den historiska 
utvecklingen av den sjukdom som står i fokus och den vetenskapliga motivering -
en till och effektiviteten hos de föreslagna åtgärderna. Kriterierna för prioritering 
av resurser mellan sjukdomar var inte tillräckligt detaljerade när det gällde de 
granskade programmen. I och med att en strategi för fleråriga arbetsprogram 
för 2016–2017 och kommissionens tillhörande vägledning har antagits blir dock 
prioriteringen gradvis bättre.12 COM(2013) 260 final av den 
6 maj 2013, Förslag till 
Europaparlamentets och rådets 
förordning om djurhälsa . 
Förslaget omfattar land -
levande och vattenlevande 
djur och innehåller krav på 
förebyggande av sjukdomar, 
medvetenhet om sjukdomar, 
biosäkerhet, spårbarhet för 
djur, övervakning, bekämp -
ning och utrotning av sjukdom 
samt akuta åtgärder. En 
översyn av de aktuella 
reglerna för identifiering av 
hästar och andra arter för vilka 
det ännu inte finns särskilda 
krav är planerad. I förslaget 
planeras även för en enhetlig 
vaccineringspolitik i EU med 
en ram för banker för 
antigener, vacciner och 
diagnostiska reagens på 
EU-nivå. Den 1 juni 2015 
nådde Europaparlamentet och 
rådet en politisk överens -
kommelse om förslaget.
19 Granskningsiakttagelser 
29 
Djursjukdomar hejdas inte av landsgränser. Sjukdom kan spridas både när pro -
duktionsdjur och vilda djur förflyttar sig och genom andra smittspridare. Pro -
grammen skulle därför förbättras om det fanns god samordning mellan länder 
när det är motiverat av epidemiologiska skäl. Det finns dock inga rättsliga krav 
på att medlemsstaterna ska lämna in samordnade program eller samarbeta vid 
genomförandet av dem.
30 
Vi konstaterade att kommissionen generellt ger lämplig vägledning till medlems -
staterna och underlättar samordning mellan dem:
— Kommissionen och medlemsstaterna har regelbundna kontakter i ständiga 
kommittén för växter, djur, livsmedel och foder13 och vid mötena mellan che -
ferna för veterinärmyndigheterna i medlemsstaterna.
— Experter på specifika sjukdomar från medlemsstaterna samlas i arbets -
grupper14 och lämnar rekommendationer om hur veterinära program kan 
förbättras.
— Kommissionen anlitar externa experter som går igenom föreslagna program 
utifrån heltäckande bedömningskriterier.
— Kommissionens kontor för livsmedels- och veterinärfrågor gör revisioner 
i medlemsstaterna.
— Systemet för anmälan av djursjukdom gör att sjukdomsutbrott kan anmälas 
snabbt.
— EU:s referenslaboratorier15 arbetar för att standardisera och förbättra 
metoderna.
— Kommissionen anordnar utbildningar16 för tjänstemän i medlemsstaterna.
— Från 2014 har GD Hälsa och livsmedelssäkerhet gett vägledning om hur den 
nya elektroniska ansökan ska användas, och de standardformat som med -
lemsstaterna ska använda enligt förordningarna garanterar en viss harmoni -
sering och kvalitet.13 Ständiga kommittén för 
växter, djur, livsmedel och 
foder (PAFF-kommittén) där 
medlemsstaterna och 
kommissionen diskuterar 
veterinära frågor, bland annat 
resultaten av de veterinära 
programmen, träffas minst en 
gång i månaden.
14 En gång om året håller 
arbetsgruppen om utrotning 
av djursjukdomar ett plenar  - 
möte dit alla medlemsstater 
inbjuds att delta. Dessutom 
inrättas regelbundet särskilda 
arbetsgrupper om specifika 
sjukdomar som träffas flera 
gånger per år (till exempel 
undergruppen om 
salmonella).
15 Varje EU-referenslaboratorium 
har till uppgift att 
standardisera metoder på 
EU-nivå, samordna med 
medlemsstaterna när det 
gäller diagnosmetoder, 
organisera jämförande försök 
och anordna årliga work -
shoppar för nationella 
referenslaboratorier där 
experter från medlems -
staterna kan nätverka, 
uppdatera sina kunskaper och 
utbyta information och bästa 
praxis.
16 Better training for safer food  
(BTSF) (bättre utbildning för 
säkrare livsmedel).
20 Granskningsiakttagelser 
31 
Det faktum att det finns en ram för medfinansiering från EU ger medlemssta -
terna ytterligare ett incitament att utrota djursjukdomar och zoonoser och det 
har förekommit några tydliga framgångar. Det har också lett till positiva effekter 
på folkhälsosituationen och därigenom till kostnadsbesparingar. Till exempel 
uppskattade Efsa17 2012 att den samlade ekonomiska bördan för salmonellos hos 
människor kan vara så hög som 3  miljarder  euro per år. På senare år har antalet 
fall minskat markant, vilket framgår av figur 4 . Efsas slutsats18 är att minskningen 
till största delen beror på medlemsstaternas program för bekämpning av sal -
monella hos fjäderfä (Gallus gallus) som har minskat förekomsten av salmonella 
i ägg.17 Källa : Efsas faktablad om 
salmonella.
18 Efsa/ECDC, EU:s samman -
fattande rapport om zoonoser, 
zoonotiska smittämnen och 
livsmedelsburna utbrott, 2012. 
Beloppet på 3 miljarder euro 
är den övre gränsen i upp  - 
skattningen.Figur 4Zoonotisk salmonella – Antal fall hos människor i EU och 
de granskade medlemsstaterna
Fall i de granskade medlemsstaternaFall i EU
2013 2012 2011 2010 2009120 000
100 000
80 000
60 000
40 000
20 000
020 000
18 000
16 000
14 000
12 000
10 000
8 000
6 000
4 000
2 000
083 94890 88396 682101 589110 179
EU
IrlandFrankrike
Spanien
ItalienPolen
RumänienStorbritannien
Källa:  GD Hälsa och livsmedelssäkerhet.
21 Granskningsiakttagelser 
32 
Ett annat exempel är rabies där det totala antalet rabiesfall på EU-nivå mellan 
2005 och 2014 minskade mycket kraftigt från 3 708 fall till 305 i EU-28.
33 
De åtgärder som kommissionen har genomfört för att utrota BSE i EU har varit 
särskilt framgångsrika. Antalet BSE-fall minskade från över 2 000 fall 2001 till 10 
fall 2014, vilket framgår av figur 5 . Bland de viktigaste åtgärder som vidtagits 
kan nämnas att man har tagit bort specificerat riskmaterial19 från foder- och livs -
me delskedjor, förbjudit utfodring av nötkreatur, får och getter med kött- och 
benmjöl av däggdjur och varje år testar flera miljoner djur. Frekventa uppdate -
ringar av lagstiftningen under senare år och finansiering av forskning har lett till 
en mer begränsad och bättre inriktad testning när det gäller BSE. Kommissionens 
samordning på internationell nivå och särskilt med OIE är god när det gäller kate -
gorisering av medlemsstaternas geografiska risknivå avseende BSE. Programmen 
för utrotning av tuberkulos hos nötkreatur följer även en långsiktig strategi där 
trenden i de flesta medlemsstater är att sjukdomsprevalensen sjunker. Dessa två 
sjukdomar står för omkring hälften av utgifterna i EU-programmen (se tabell 1 ).19 Detta är de djurvävnader där 
risken för att smittämnet 
förekommer är störst. Hit hör 
till exempel hjärnan och 
ryggmärgen. Se bilaga I  för 
närmare uppgifter om BSE.Figur 5Antal BSE-fall i EU
2014 2013 2012 2011 2010 2009 2008 2007 2006 2005 2004 2003 2002 20012 500
2 000
1 500
1 000
500
010 7 11 28 45 67 125 1753205618641 3762 137 2 175
Källa:  GD Hälsa och livsmedelssäkerhet.
22 Granskningsiakttagelser 
Medlemsstaternas program var i allmänhet väl 
utformade och genomfördes väl
34 
Medlemsstaterna ansvarar för att utarbeta sina program för utrotning, bekämp -
ning och övervakning som är inriktade på deras specifika prioriteringar när det 
gäller djursjukdomar som bygger på lämpliga indikatorer. I de flesta fall har 
medlemsstaterna många års erfarenhet av att hantera de olika djursjukdomarna. 
Kommissionen kan begära, men inte kräva, att medlemsstaterna både föreslår 
program och ändrar sin strategi. Vid ett utbrott där det finns risk för att smittan 
sprids över gränserna är medlemsstaterna dessutom skyldiga att genomföra spe -
cifika åtgärder i enlighet med sektorslagstiftningen, oavsett om dessa åtgärder 
medfinansieras av EU eller inte.
35 
Medlemsstaternas program måste uppfylla de minimikriterier som fastställts20 av 
kommissionen för att vara berättigade till gemenskapsfinansiering. Enligt dessa 
kriterier måste programmen innehålla information om bland annat mål, varaktig -
het, målsättningar, indikatorer (till exempel sjukdomens incidens och prevalens), 
testning på djur, vaccinering och administration. Programmens komplexitet 
är nära knuten till den aktuella sjukdomens epidemiologiska egenskaper. Pro -
grammen kan innehålla en bred uppsättning åtgärder såsom: ett heltäckande 
övervakningssystem, blodprovstagning, särskilda åtgärder för identifiering av 
reagenter21, obduktion, laboratorieanalyser, ersättningssystem för jordbrukare, 
övervakning av vilda djur och datasystem för testning och sjukdomsbekämpning.
36 
Revisionsrätten konstaterade att de granskade medlemsstatsprogrammen i all -
mänhet är väl utformade och anpassade till den epidemiologiska situationen. De 
godkända programmen uppfyllde kriterierna, beskrev vanligen väl de åtgärder 
som skulle vidtas, följde kommissionens standardmallar och ledde generellt till 
positiva resultat (se ruta 3 ). Medlemsstaterna har lämpliga system för att identi -
fiera utbrott av djursjukdomar i djurbesättningar och underlätta deras utrotning. 
EU:s Traces-system ( TRAde Control and Expert System ) för identifiering av djur och 
kontroll vid förflyttning är väl utvecklat och underlättar sjukdomsbekämpningen.20 Kommissionens beslut 
2008/341/EG.
21 En reagent är ett smittat djur 
som svarar positivt på ett prov 
för sjukdomen.
23 Granskningsiakttagelser 
Det är svårt att fastställa programmens 
kostnadseffektivitet
37 
Enligt rådets beslut22 om veterinära utgifter skulle kommissionen vart fjärde år 
rapportera till Europaparlamentet och rådet om djurhälsosituationen och kost -
nadseffektiviteten i genomförandet av veterinära program.
38 
Enligt OIE:s23 vägledning ska man vid beslutet om vilka interventionsalternativ 
som är lämpligast ta hänsyn till kostnadsnyttoaspekter liksom till zoonotisk 
potential och sannolikheten för att en viss uppsättning sjukdomsbekämpningsåt -
gärder lyckas.22 Artikel 41 i rådets beslut 
2009/470/EG
23 OIE, Guidelines for Animal 
Disease Control  (riktlinjer för 
bekämpning av djur -
sjukdomar), maj 2014.Ett medlemsstatsprogram som har lett till ett gott resultat
TSE-program genomförs och medfinansieras av EU i alla medlemsstater och fick en stor del av EU:s finansie -
ring till veterinära program under den granskade perioden (se tabell 1 ).
I Irland fick programmet totalt 17 miljoner euro från 2009 till 2014. Trots att EU-medlen har minskat från 
4,7 miljoner euro 2010 till 0,8 miljoner euro 2014 har man uppnått goda resultat, särskilt av följande orsaker:
 οDet finns aktiva och passiva övervakningssystem som är inriktade på att upptäcka BSE-fall.
 οOm ett fall av sjukdomen upptäcks görs epidemiologiska undersökningar och kohortdjur och avkomma 
slaktas.
 οDet råder förbud att utfodra produktionsdjur med produkter av animaliskt ursprung.
Under 2014 inträffade inga fall av BSE i Irland. Detta ska jämföras med tre fall under 2012 och 2011, och med 
den högsta noteringen på 400 fall på 1990-talet.Ruta 3
24 Granskningsiakttagelser 
39 
Som framgår av tabell 1  uppgår den direkta kostnaden i EU-budgeten för vete -
rinära program till cirka 200 miljoner euro per år. Utöver detta lägger medlems -
staterna ut ett större belopp för att betala både sin andel av kostnaderna för de 
finansierade programmen och för andra veterinära åtgärder som de har bedömt 
vara nödvändiga. Dessutom har jordbrukarna och livsmedelssektorn kostnader 
för veterinära utgifter, ersättning av besättningar, minskad produktion, restrik -
tioner vad gäller förflyttning av djur och förlorade marknader. De potentiella 
fördelarna med program kan grupperas i två huvudkategorier24:
— Bättre folkhälsa och djurhälsa: minska sjukdomarnas prevalens/incidens, 
skydda folkhälsan (när det gäller zoonoser) och fungera som centralt verktyg 
för att förebygga och hantera sjukdomar inom ramen för EU:s strategi för 
djurhälsa.
— Ekonomiska vinster för EU som helhet: skydda sektorns värde, bidra till mark -
nadsstabilitet, sörja för en säker handel, öka handeln med länder utanför EU 
och minska folkhälsokostnaderna.
40 
När kommissionen genomför EU-budgeten ska den följa principerna om sund 
ekonomisk förvaltning25, och de finansierade åtgärderna ska vara sparsamma, 
effektiva och ändamålsenliga. Det innebär att programresultaten ska kunna moti -
veras i förhållande till kostnaderna för dem. Vi är medvetna om att det i praktiken 
är mycket svårt att kostnadsberäkna de hälsovinster som härrör från djurhälsopo -
litiken, i synnerhet för zoonoser där den största vinsten är att man undviker att 
människor smittas och i några fall räddar liv.
Det saknas tillgängliga modeller för att bedöma 
utrotningsprogrammens kostnadseffektivitet
41 
Vi konstaterade att kommissionen inte hade tillgång till modeller och ekonomis -
ka indikatorer för att göra kostnadseffektivitetsanalyser av föreslagna program, 
och kommissionen gör följaktligen inte någon sådan analys. I sin senaste rapport 
(2014) om djurhälsosituationen och kostnadseffektiviteten i veterinära program, 
som föreskrivs i det underliggande rådsbeslutet, lämnade kommissionen infor -
mation om kostnader och resultat. I rapporten medgav kommissionen att kost -
nadseffektiviteten hos veterinära utgifter behöver påvisas bättre.24 Från slutsatserna i 2014 års 
rapport från kommissionen till 
Europaparlamentets och rådet 
om resultaten av de EU-stödda 
programmen.
25 Artikel 30 i Europa  parla -
mentets och rådets förordning 
(EU, Euratom) nr 966/2012 av 
den 25 oktober 2012 om 
finansiella regler för unionens 
allmänna budget och om 
upphävande av rådets 
förordning (EG, Euratom) 
nr 1605/2002 (EUT L 298, 
26.10.2012, s. 1).
25 Granskningsiakttagelser 
42 
I praktiken innehåller informationen i de godkända programmen och de efterföl -
jande genomföranderapporterna närmare uppgifter om kostnader och även indi -
katorer för verksamhet och resultat. Merparten av kostnaderna (stickprov, labora -
torieanalyser, löner till veterinärer, ersättningskostnader etc.) och den kvalitativa 
nyttan (folkhälsa, bättre exportmöjligheter etc.) angavs i programmen, men det 
saknades tillgängliga modeller och information om de finansierade verksamhe -
ternas kostnadseffektivitet. Till exempel bidrog EU:s reaktion på BSE-krisen till 
att rädda liv, förbättra livsmedelssäkerheten, förbättra kontrollernas kvalitet och 
återställa konsumenternas förtroende – men programmets kostnadseffektivitet 
kan inte bedömas.
43 
Vi undersökte också om det fanns bevis för att de uppkomna kostnaderna i de 
granskade programmen var rimliga. Vid revisionen lade vi märke till några fall, 
som kommissionen tidigare hade identifierat, där vissa kostnader som var orim -
ligt höga eller inte kontrollerades tillräckligt av medlemsstater, vilket framgår av 
ruta 4 . I dessa fall har kommissionen vidtagit korrigerande åtgärder
Otillräckligt kontrollerade åtgärder eller höga kostnader
1. I Polen inköptes de vaccin som användes i de årliga programmen för utrotning av rabies på regional nivå. 
Mellan 2002 och 2009 minskade antalet upptäckta rabiesfall i rävbeståndet mycket kraftigt, från 884 till 
6. Men under 2010 och 2011 steg antalet upptäckta fall snabbt igen, till 117 respektive 103. Fallen var kon -
centrerade till regionerna Małopolska och Podkarpackie. Genomsnittspriset på ett av de rabiesvaccin som 
köptes i Polen för att användas till vilda rävar från 2011 till 2013 var betydligt högre än genomsnittspriset 
i EU, trots att Polen fick den största volymen vaccin i EU (över 10 miljoner doser per år). Med tanke på 
stordriftsfördelarna förefaller detta inte vara logiskt. Kommissionen gjorde finansiella korrigeringar och 
bad de polska myndigheterna att vidta åtgärder för att sänka alltför höga vaccinpriser, särskilt genom att 
anordna ett enda nationellt anbudsförfarande.
2. I Rumänien gjorde de nationella myndigheterna ingen korrekt granskning av genomförandet av kon -
trakten om den geografiska distributionen av rabiesvaccin för användning på vilda rävar 2013, och den 
mängd vaccin som distribuerades räckte inte. Vidare tog inte de nationella myndigheterna tillräckligt 
många prov för att testa om vaccinationskampanjen var ändamålsenlig (förfarandena förbättrades 2014). 
Kommissionen betalade därför ingen ersättning för vaccinationskampanjen.Ruta 4
26 Granskningsiakttagelser 
I några fall hade ersättningsbelopp eller betalningsavdrag 
begränsad stimulanseffekt
44 
Den ersättning som ska betalas till jordbrukare för djur som destruerats inom ett 
sjukdomsutrotningsprogram får enligt lagstiftningen inte överstiga marknads -
värdet på friska djur26. Syftet är att fastställa en rättvis ersättningsnivå, motverka 
bedrägeri och uppmuntra jordbrukare att delta i programmet. I EU-lagstiftningen 
specificeras dock inte hur marknadspriserna ska bestämma vilken ersättning som 
ska betalas; det avgörs av medlemsstaterna i den specifika lagstiftningen. Med -
lemsstaterna måste till exempel inte basera ersättningsbeloppen på gemenska -
pens skalor för klassificering av slaktkroppar och priset på dem27. Överkompensa -
tion kan motverka att biosäkerhetsåtgärder genomförs ändamålsenligt.
45 
I Italien var de ersättningar som betalades för djur som destruerades inom de 
veterinära programmen ibland högre än marknadspriserna på friska djur. Till 
exempel fick jordbrukare 2012 i genomsnitt 87 euro och upp till 111 euro för varje 
får som destruerats inom ett utrotningsprogram samtidigt som det genomsnitt -
liga marknadspriset för kroppar från friska slaktade får då låg under 60 euro28. 
När ersättningen är högre än marknadspriset kan upptäckten av djursjukdomar 
på ett jordbruksföretag ses som en oväntad möjlighet att förnya besättning -
en. Vidare kan jordbrukare som annars kanske skulle ha värdesatt status som 
en ”sjukdomsfri gård” sakna motivation för att genomföra ändamålsenliga 
biosäkerhetsåtgärder.
46 
I Storbritannien baseras ersättningen för boskap i England på de genomsnittliga 
marknadspriserna från föregående månad. Ersättningen för boskap i Nordirland 
och Wales baseras på enskilda värderingar som i allmänhet leder till högre ersätt -
ningar än i England och kan avskräcka jordbrukare som saknar motivation från 
att genomföra ändamålsenliga biosäkerhetsåtgärder.
47 
Efter att de tekniska resultaten av programmen för utrotning av brucellos hos 
nötkreatur och får i en region på Sicilien (Italien) bedömts vara otillfredsställande 
minskade kommissionen betalningarna för åren 2005 till 2012 med över 7 miljo -
ner euro. Hela brucellosprogrammet på Sicilien förklarades 2011 som icke stödbe -
rättigande eftersom man inte hade genomfört en vaccinationsplan. Men genom 
att de italienska myndigheterna tillämpade det nationella systemet för att fördela 
resurser mellan regionerna förde de inte över minskningen till de regionala 
myndigheterna på Sicilien utan delade upp den på alla regioner i Italien (varav de 
flesta hade genomfört utrotningsprogrammet korrekt). De sicilianska myndighe -
ternas incitament för att förbättra de veterinära åtgärderna var därför begränsat.26 Artikel 11 i förordning (EU) 
nr 652/2014.
27 Kommissionens förordning 
(EG) nr 1249/2008 av den 
10 december 2008 om 
tillämpningsföreskrifter för 
gemenskapens skalor för 
klassificering av slaktkroppar 
av nötkreatur, gris och får och 
rapporteringen av priser på 
dessa (EUT L 337, 16.12.2008, 
s. 3).
28 Europeiska kommissionen (GD 
Jordbruk och landsbygds -
utveckling), statistik om 
jordbruksmarknaderna 2014: 
(http://ec.europa.eu/
agriculture/markets-and-
prices/market-statistics/
index_en.htm ).
27 Granskningsiakttagelser 
Det finns utrymme för förbättringar
48 
I följande punkter anger vi områden där vi anser att kommissionens metod och 
medlemsstaternas program kan förbättras.
Anmälan av djursjukdom och utbyte av tillhörande 
information
49 
Syftet med Europas system för anmälan av djursjukdom (ADNS) är att sprida stan -
dardiserad information om sjukdomsutbrott. Det utformades inte för att förvalta 
epidemier eller tillhandahålla historiska resultat och analysera data. Mervärdet är 
därför begränsat jämfört med OIE:s internationella informationssystem för djur -
hälsa (WAHIS) som alla medlemsstater är skyldiga att använda. De två systemen 
tillhandahåller information om antalet nya utbrott och var de äger rum, men 
de har inget gränssnitt som gör det möjligt att automatiskt utbyta information 
mellan dem. För att hantera hot mot djurhälsan bättre har medlemsstaterna tagit 
fram egna informationssystem för epidemiologiska data. Det finns dock inget 
gemensamt system som underlättar informationsutbytet och förbättrar samord -
ningen av kontrollverksamhet mellan medlemsstater.
50 
Sedan 2012 arbetar kommissionen och OIE i ett gemensamt projekt för att koppla 
samman ADNS- och WAHIS-systemen med ett gemensamt gränssnitt till ett sys -
tem kallat systemet för information om djursjukdomar (Adis)29.29 Rapport om analysen av ADNS 
(version 1.4) inom ramen för 
utarbetandet av en informa -
tionsteknisk prototyp för ett 
system för information om 
djursjukdomar (Adis) för 
Europeiska unionen som 
överensstämmer med 
gränssnittet för OIE-WAHIS/
WAHID: För en mer ingående 
analys saknas det referens -
uppgifter om till exempel 
antalet jordbruksföretag och 
djur i en region. För en mer 
ingående rumslig och 
tids mässig analys krävs det 
ytterligare uppgifter, till 
exempel var alla epidemio -
logiska enheter ligger. För att 
vara ett mer relevant verktyg 
för sjukdomsbekämpning eller 
för beslutsfattande krävs det 
ytterligare information om 
sjukdomsbekämpande 
åtgärder. Förteckningen över 
”arter” i ADNS innehåller de 
större produktionsdjurarterna 
och endast den allmänna 
beteckningen ”vilda arter”. Det 
verkar rimligt att begäran om 
uppgifter om diagnosmetod 
utvidgas till att gälla alla 
sjukdomar.
28 Granskningsiakttagelser 
Resultat- och förvaltningsinformation
51 
I ett kommissionsbeslut från 200830 anges outputindikatorer för program som 
medlemsstaterna är skyldiga att rapportera om. Kommissionens angav dessutom 
en metod för att fastställa resultatindikatorer som innebär att medlemsstaterna 
måste förbättra sitt resultat uttryckt i sjukdomarnas prevalens/incidens med ett 
lägsta procenttal under en bestämd period. Kommissionens utarbetade också en 
omfattande uppsättning indikatorer31 (över 100) som medlemsstaterna ska an -
vända. Här ingår indikatorer för output eller verksamhet, såsom antal vaccinerade 
djur och utförda tester, och även indikatorer med koppling till resultat, såsom 
ändrad nivå på incidens eller prevalens. Vi medger att det redan finns en omfat -
tande uppsättning indikatorer men anser ändå att det finns utrymme för ytterli -
gare förbättringar, särskilt när det gäller programmens tekniska genomförande32. 
Det ingår inga ekonomiska indikatorer som skulle göra det möjligt att analysera 
de föreslagna programmens kostnadseffektivitet (se punkterna 41 och 42).
52 
Kommissionen kräver att medlemsstaterna använder en standardmall när de 
utformar förslag till veterinära program. De ska bland annat lämna information 
om hur sjukdomen utvecklats de senaste åren. Ett av kommissionens kriterier 
(se punkt 28) när den bedömer programförslag handlar om kvaliteten på upp -
gifterna om sjukdomsutvecklingen under de senaste fem åren. Vi noterade att 
även om dessa historiska uppgifter i de flesta fall var tillgängliga så konstaterade 
kommissionens oberoende revisorer att nyligen gjorda programförslag inte inne -
höll tillräckligt tillfredsställande historisk information33 om tre av de 24 medlems -
statsprogram som ingick i revisionen. I dessa fall begärde kommissionen att få 
den relevanta informationen, som överlämnades av den berörda medlemsstaten. 
När revisionen gjordes höll kommissionen på att ta fram ett informationssystem 
som ska göra det möjligt att snabbt ta fram och analysera historiska resultat från 
tidigare medlemsstatsprogram. Den införde också ett standardiserat elektroniskt 
rapporteringssystem där medlemsstaterna kan skicka centrala dokument34 om 
sina veterinära program35. Dessa förbättringar bör underlätta kommande analy -
ser av program.30 Kommissionens beslut 
2008/940/EG, ersatt av 
kommissionens genom -
förandebeslut 2014/288/EU av 
den 12 maj 2014 vad gäller 
standardkraven för rapporter 
inom de nationella program 
för utrotning, bekämpning 
och övervakning av vissa 
djursjukdomar och zoonoser 
som medfinansieras av 
unionen och om upphävande 
av beslut 2008/940/EG 
(EUT L 147, 17.5.2014, s. 88).
31 Kommissionens dokument 
WD SANCO/12915/2012.
32 Till exempel tidsintervall 
mellan testning, andelen 
utbrott där smittkällan 
identifierades, vid brucellos – 
spårning av besättningar där 
det inte gjorts besättnings -
prov, procentandel 
vaccinerade djur på jord  - 
bruksföretag och andel 
vaccinerade jordbruksföretag, 
indikatorer för utbildning, 
kostnad och kapacitet 
avseende veterinärtjänster, vid 
brucellos hos får och 
getter – resultat av geno -
typning av brucellastammen.
33 Det gällde Storbritanniens 
förslag till program för 
tuberkulos hos nötkreatur 
2015, Spaniens förslag till 
program för blåtunga 2015 
och Italiens förslag till 
program för blåtunga 2015.
34 Det vill säga programförslag, 
delrapporter, slutrapporter 
och betalningsansökningar.
35 Kommissionens genom -
förandebeslut 2014/288/EU.
29 Granskningsiakttagelser 
Presentation av veterinärkontroller i programmen
53 
I allmänhet innehöll de flesta programmen motiveringar till de åtgärder som 
skulle vidtas och de resultat som skulle uppnås. Vi anser dock att veterinäråtgär -
derna skulle vinna på att beskrivas bättre i några program liksom de åtgärder 
som har vidtagits till följd av FVO:s rekommendationer och arbetsgruppens råd. 
Kommissionens oberoende utvärderare gjorde liknande anmärkningar om två av 
de 24 medlemsstatsprogram som ingick i revisionen36.
Program där framsteg går långsamt
54 
Programmen för utrotning av några sjukdomar i vissa medlemsstater pågår 
i årtionden (se punkt 9). Prevalensen av tuberkulos hos nötkreatur håller visser -
ligen på att minska men är fortfarande relativt hög i Storbritannien och Irland 
(se figur 6 ) jämfört med övriga medlemsstater37. I Storbritannien har man sedan 
2013 ökat frekvensen av testning för tuberkulos i områden med få fall från en 
gång vart fjärde år till en gång per år, vilket har gjort att fler fall har upptäckts. 
Programmet för utrotning av tuberkulos hos nötkreatur i Storbritannien, där före -
komsten är mycket hög i några regioner, står dock inför stora utmaningar.36 Italiens program för blåtunga 
2014 och Irlands program för 
tuberkulos hos nötkreatur 
2014.
37 År 2014 var besättnings -
prevalensen för tuberkulos 
hos nötkreatur i Stor -
britannien, Irland, Spanien och 
Italien 9,04, 3,8, 1,72 respektive 
0,81 %. Frankrike och Polen är 
officiellt fria från sjukdomen 
och i Rumänien är prevalensen 
obetydlig.Figur 6Tuberkulos hos nötkreatur i Irland och Storbritannien
2014 2013 2012 2011 201020
15
10
5
03,80 4,07 4,45 4,37 4,849,0410,1116,20
14,05
11,61
Besättningsprevalens
Storbritannien %
Besättningsprevalens
Irland %
Källa:  GD Hälsa och livsmedelssäkerhet.
30 Granskningsiakttagelser 
55 
I Italien är brucellos hos får och getter svår att utrota eftersom jordbrukare 
inte samarbetar fullt ut i några regioner. Det generösa ersättningssystemet (se 
punkt 45) kan också vara en faktor. På nationell nivå fortsätter dock prevalensen 
att sjunka och den låg på 1,2 % 2014, vilket ska jämföras med 3,7 % 2008. Under 
samma period sjönk prevalensen på Sicilien från 11,9  till 3,4 %.
56 
Vi konstaterar att kommissionen i sin rapport 201438 till Europaparlamentet och 
rådet om resultaten av de EU-stödda veterinära programmen också noterade att 
de resultat som uppnåtts med Storbritanniens program för tuberkulos hos nöt -
kreatur och Italiens program för brucellos var oroväckande. Vi är också medvetna 
om att kommissionen uppmanar medlemsstaterna att vidta åtgärder i sådana fall 
genom uppföljningen av de rekommendationer som lämnas av arbetsgruppen 
och FVO.
Metoden för att behandla vilda djur
57 
Direkta eller indirekta kontakter mellan vilda och tama djur kan leda till att 
sjukdomar sprids eller göra det svårare att på ett ändamålsenligt sätt genomföra 
djursjukdomsprogram. Rabies kan till exempel spridas från vilda rävar, och tuber -
kulos hos nötkreatur kan spridas av grävlingar, vildsvin och hjortar. OIE har gett 
ut flera publikationer39 om övervakning av sjukdomar hos vilda djur, och det finns 
en internationell överenskommelse om anmälan av sjukdom. Inköp av rabiesvac -
cin för vilda djur ingår i medlemsstaternas program, men EU har ingen särskild 
metod för att bekämpa tuberkulos hos vilda djur.
58 
Det finns inga rättsliga bestämmelser på EU-nivå om utrotning av tuberkulos hos 
andra djurarter än boskap (det vill säga vilda getter och andra vilda djur). Särskilt 
i Storbritannien är grävlingar skyddade av nationell lagstiftning, vilket kan göra 
det svårare att genomföra programmet för utrotning av tuberkulos hos nötkrea -
tur på ett ändamålsenligt sätt.38 COM(2014) 115 final, 5.3.2014 
Rapport från kommissionen till 
Europaparlamentet och rådet 
om resultaten av de EU-stödda 
programmen för utrotning, 
bekämpning och övervakning 
av djursjukdomar och zoonoser 
för perioden 2005–201 1 , 
avsnitt 3.3.
39 OIE, Training manual on wildlife 
diseases and surveillance 
(utbildningsmanual om 
sjukdomar hos vilda djur och 
övervakning), 2010.
31 Granskningsiakttagelser 
Tillgången till vissa vaccin
59 
Enligt OIE40 är snabb tillgång till lämpliga veterinära vaccin och antigener grund -
läggande för djurhälsoprogram41. Det finns ett antal EU-initiativ och forsknings -
projekt som syftar till att upptäcka nya virus och öka tillgången till vaccin42. 
Beroende på sjukdomen kan det finnas mycket få, om ens några, lämpliga vaccin 
tillgängliga för användning i EU. Vaccinering är dock ett av de grundläggande 
verktygen för att kunna tillämpa en metod som går ut på att ”det är bättre att 
förebygga än att bota”. Orsakerna till att vaccin inte alltid är tillgängliga är kom -
plexa. Ny forskning tyder på43 att det utöver de tekniska svårigheterna att ta fram 
vaccin inte är tillräckligt ekonomiskt intressant för läkemedelsindustrin att söka 
tillstånd att använda vissa vaccin i EU. Ruta 5  innehåller några praktiska exempel 
på svårigheter som orsakats av brist på lämpligt vaccin.
60 
På europeisk nivå finns det ingen rättslig ram för gemensam upphandling av 
vaccin och inte heller en allmän bank med lager av vaccin. Processen för att köpa 
in vaccin efter att medlemsstater har utlyst ett anbudsförfarande kan ta flera 
månader och under tiden kan viruset fortsätta att spridas i djurpopulationen. 
Vi noterade att den nya lag om djurhälsa som för närvarande diskuteras av de 
lagstiftande myndigheterna skulle bredda kommissionens kapacitet att inrätta 
vaccinbanker.40 OIE, Manual of diagnostic tests 
and vaccines for terrestrial 
animals  (handbok om 
diagnostiska tester och 
vacciner för landlevande djur), 
2014.
41 OIE, Guidelines for Animal 
Disease Control  (riktlinjer för 
bekämpning av djur  sjuk-
domar), maj 2014.
42 EU:s forskningsmedel har till 
exempel finansierat projekt 
för framtagning av vacciner 
mot tuberkulos (NEWTBVAC), 
brucellos (BRU-VAC) och 
klassisk svinpest 
(CSFV-GODIVA).
43 Videnova, K. och Mackay, DKJ, 
Availability of vaccines against 
major animal diseases in the 
European Union  (tillgång till 
vaccin mot större djursjuk -
domar i Europeiska unionen).
Svårigheter orsakade av brist på lämpliga vaccin
Det finns över 20 varianter (serotyper) av blåtungevirus (en virussjukdom som sprids av insekter och drabbar 
idisslare).
I Italien har man identifierat sex varianter. För närvarande är inget polyvalent vaccin (verksamt mot flera stam -
mar av viruset) godkänt i EU. Det är därför svårt att i sådana situationer tänka sig att använda vaccin.
I Frankrike var lagren av vaccinet begränsade under blåtungekrisen 2008. De franska myndigheterna blev 
därför tvungna att snabbt få fram extra leveranser. Detta var både dyrt och tidskrävande, och de nationella 
myndigheterna uppskattade att de 520 fall av blåtunga som upptäcktes i Ille-et-Villaine kunde ha undvikits 
om vaccinet hade funnits tillgängligt tidigare.
Vid det första utbrottet av blåtunga serotyp S4 i Spanien (regionen Extremadura) fanns det inte tillräckligt 
med vaccin mot denna serotyp. Vaccinationskampanjen sköts därför upp till året därpå för att man skulle kun -
na begränsa sjukdomen under nästa möjliga smittspridningsperiod.Ruta 5
32
 Slutsatser och 
rekommendationer
61 
Djursjukdomar medför stora ekonomiska kostnader och är en risk för både män -
niskors och djurs hälsa. Sjukdomar kan spridas över gränser, och tidigare sjuk -
domsutbrott har kostat miljarder euro. EU vill därför skydda djurhälsan och finan -
sierar medlemsstaternas program för utrotning, bekämpning och övervakning av 
specifika djursjukdomar. Programmen innehåller åtgärder som stickprovs  tagning, 
laboratorieanalyser, betalning av ersättning för destruerade djur och vaccina -
tionskampanjer. EU:s utgifter har sjunkit på senare år, och ingen större kris som 
kan jämföras med utbrottet av mul- och klövsjuka 2001 har inträffat på senare 
år. EU måste emellertid vara berett på att hantera framtida kriser, och det kan ta 
många år innan utrotningsprogram leder fram till en sjukdomsfri status.
62 
Vid revisionen undersökte vi om programmen för utrotning, bekämpning och 
övervakning av djursjukdomar på lämpligt sätt begränsade djursjukdomar. Vi 
undersökte därför om kommissionens metod var lämplig, om medlemsstaterna 
utformade och genomförde lämpliga program och om programmens kostnads -
effektivitet beaktades på lämpligt sätt.
63 
Revisionsrättens övergripande slutsats var att de granskade djursjukdomspro -
grammen på lämpligt sätt begränsade djursjukdomar. Eftersom sjukdomar 
alltid kan bryta ut bör dock kommissionen och medlemsstaterna vara fortsatt 
vaksamma.
64 
Kommissionens strategi för djursjukdomsprogrammen var generellt stabil: kom -
missionens åtgärder byggde på bra teknisk rådgivning, det fanns en väl utformad 
politik för djurhälsa och en etablerad ram för att prioritera budgetresurser till 
prioriterade program. Den metod som har använts för att utrota BSE har varit 
särskilt framgångsrik. Andra bra exempel är det minskade antalet fall av zoono -
tisk salmonella och rabies. Den underliggande lagstiftningen var fortfarande 
komplex, och prioriteringen av finansiering mellan sjukdomar blev gradvis bättre 
(punkterna 26–33).
65 
Vi konstaterade att medlemsstaternas program i allmänhet var väl utformade och 
genomfördes väl. Programmen uppfyllde de nödvändiga kriterierna och med -
lemsstaterna hade lämpliga system för att identifiera utbrott av djursjukdomar 
och underlätta utrotandet av dem (punkterna 34–36).
33 Slutsatser och rekommendationer 
66 
Kommissionen var skyldig att rapportera om de veterinära programmens 
kostnadseffektivitet till Europaparlamentet och rådet men vi konstaterade att 
det saknas lämpliga modeller för detta. Godkända program och efterföljande 
genomföranderapporter innehåller information om kostnader och resultat, men 
programmens kostnadseffektivitet är svår att fastställa (punkterna 37–42).
67 
När det gäller kostnader fann vi vid revisionen exempel på otillräckligt kontrolle -
rade eller orimligt höga kostnader, som kommissionen tidigare hade identifierat. 
I några fall i Italien hade de belopp som betalades som ersättning till jordbrukare, 
eller de betalningsavdrag som gjordes av kommissionen, begränsad stimulans -
effekt när det gällde att uppmuntra ändamålsenliga biosäkerhetsåtgärder och 
genomförandet av korrigerande åtgärder (punkterna 43–47).
68 
Vi identifierade några specifika områden som kan förbättras. Utbytet av 
epidemio  logisk information mellan medlemsstaterna skulle kunna underlättas 
med hjälp av informationssystem (punkterna 49 och 50).
69 
Kommissionen fastställde en detaljerad uppsättning minimiindikatorer för 
programmens output som medlemsstaterna skulle använda. Vi konstaterade 
att informationen om veterinäråtgärder eller om åtgärder för uppföljning av 
tidigare rekommendationer från FVO och arbetsgruppen skulle kunna beskrivas 
bättre i några medlemsstaters program. När vi gjorde revisionen gick det inte 
alltid så lätt att få tag i historisk information om sjukdomarnas utveckling. Man 
höll dock på att upprätta en databas för registrering av tekniska programindika -
torer och kommissionen hade infört ett nytt elektroniskt rapporteringssystem 
(punkterna 51–53).
70 
Vi noterade att framstegen gick långsamt i några program, särskilt när det gällde 
att utrota tuberkulos hos nötkreatur i Storbritannien och Irland och brucellos hos 
får och getter i södra Italien (punkterna 54–56).
34 Slutsatser och rekommendationer 
71 
Vilda djur kan sprida sjukdomar till tamdjur (och också till människor) och mås -
te därför beaktas när man utarbetar en strategi för djurhälsa och finansierar 
djursjukdomsprogram. Vi konstaterade att EU:s strategi för hantering av sjukdo -
mar hos vilda djur bör kompletteras, särskilt när det gäller tuberkulos (punkter -
na 57 och 58).
72 
Vaccin är ett centralt verktyg för vissa utrotningsprogram. Revisionsrätten note -
rade att det beroende på sjukdom kan finnas få, om ens några, lämpliga vaccin. 
Vi fann framför allt att bristen på vaccin för behandling av blåtunga inverkade 
negativt på programmen i Italien, Frankrike och Spanien. När vi gjorde revisionen 
fanns det inte heller någon rättslig ram för gemensam upphandling av vaccin och 
inte heller en allmän bank av vaccinlager på europeisk nivå (punkterna 59 och 
60).
Rekommendationer
För att ytterligare förbättra utrotningen, bekämpningen och kontrollen av 
djursjukdomar bör kommissionen göra följande:
a) Underlätta utbytet av epidemiologisk information mellan medlemsstater.
b) Undersöka om den befintliga uppsättningen indikatorer bör uppdateras så 
att den tillhandahåller bättre information om veterinära kontrollåtgärder och 
programmens kostnadseffektivitet.
c) Systematiskt beakta aspekten vilda djur i veterinära program när det är 
relevant.
d) Stödja tillgången på vaccin som medlemsstaterna kan använda när det är 
motiverat av epidemiologiska skäl.
Denna rapport antogs av revisionsrättens avdelning I, med ledamoten Augustyn 
KUBIK som ordförande, vid dess sammanträde i Luxemburg den 3 februari 2016.
 För revisionsrätten
 Vítor Manuel da SILVA CALDEIRA
 ordförande

35
 Bilagor Bilaga IInformation om djursjukdomar
Vad är det? Hur sprids sjukdomen?Vilken risk finns det 
för folkhälsan?Vilka är de kliniska 
tecknen?Hur 
diagnosticeras 
sjukdomen?Hur kan sjukdomen 
förebyggas eller 
kontrolleras?
Aviär 
influensaAviär influensa (AI) 
orsakas av influensavi -
ruset av typ A och kan 
angripa flera fågelarter 
som används för 
livsmedelsproduktion 
(kycklingar, kalkoner, 
vaktlar, pärlhöns etc.) 
och även sällskapsfåglar 
och vilda fåglar varav 
några stammar medför 
hög dödlighet. Viruset 
har även isolerats från 
däggdjursarter, bland 
annat människor, råttor 
och möss, mårddjur 
och illrar, grisar, katter, 
tigrar och hundar.Flera faktorer kan bidra till 
att sprida AI-virus, däribland 
globalisering och interna -
tionell handel (laglig och 
olaglig), försäljningsprax -
is (marknader för levande 
fåglar), jordbruksmetoder 
och förekomst av viruset 
hos vilda fåglar. AI-virus kan 
spridas genom direktkontakt 
med utsöndringar från smit -
tade fåglar, särskilt avföring 
eller genom kontaminerat 
foder och vatten eller 
kontaminerad utrustning och 
klädsel.Även om aviär influen -
sa i första hand är en 
fågelsjukdom kan den 
överföras från fåglar 
till människor. AI-virus 
är mycket artspecifika 
men har vid sällsynta 
tillfällen korsat art -
gränsen och smittat 
människor. Överföring 
till människor har 
skett vid nära kontakt 
med smittade fåglar 
eller i en kraftigt 
kontaminerad miljö.Vid den milda formen 
kan tecken på sjukdom 
vara uppburrad 
fjäderdräkt, minskad 
äggproduktion eller sva -
ga effekter på andnings -
systemet. I sin allvarliga 
form påverkar viruset 
inte bara luftrören som 
i den milda formen utan 
invaderar även flera or -
gan och vävnader vilket 
kan leda till massiv inre 
blödning.AI kan misstänkas 
utifrån kliniska teck -
en och händelser 
som leder till sjuk -
domen. Det krävs 
laboratorietester 
för att bekräfta 
diagnosen.Runt om i världen har man 
infört övervakningsåtgärder 
för att upptäcka förekomst av 
infektion hos fjäderfä i  enlig -
het med OIE:s standarder för 
övervakning av AI.
Afrikansk 
svinpestAfrikansk svinpest är 
en mycket smittsam 
hemorragisk sjukdom 
hos grisar, vårtsvin, 
europeiska vildsvin och 
amerikanska viltlevande 
svin. Alla åldersgrupper 
är lika mottagliga. Vid 
högvirulenta former av 
viruset kännetecknas 
afrikansk svinpest av 
hög feber, aptitlöshet, 
blödningar i  huden och 
inre organ och död inom 
2–10 dagar i genom -
snitt. Dödligheten kan 
vara så hög som 100 %.Vårtsvinet kan fungera som 
naturlig reservoar för viruset 
utan att visa tecken på sjuk -
domen. Smittan sprids från 
reservoaren via den mjuka 
fästingen Ornithodoros 
moubata. Fästingen får i sig 
viruset när den äter en måltid 
i form av blod och sprider 
det sedan när den livnär sig 
på mottagliga djur. Bitande 
flugor och fästingar, konta -
minerade miljöer, fordon, 
kontaminerad utrustning 
eller klädsel kan också sprida 
viruset till mottagliga djur.Afrikansk svinpest 
är inte ett hot mot 
människors hälsa.Hur allvarliga lesio -
nerna är och hur de är 
fördelade varierar också 
beroende på hur viru -
lent viruset är. Allvarliga 
fall av sjukdomen kän -
netecknas av hög feber 
och död inom 2–10 
dagar i genomsnitt. 
Dödligheten kan vara så 
hög som 100 %. Andra 
kliniska tecken kan vara 
aptitlöshet, depression, 
hudrodnad vid öronen, 
på magen och benen, 
andningssvårigheter, 
kräkningar, blödningar 
från näsan och ändtar -
men och ibland diarré. 
Missfall (kastning) kan 
vara det första tecknet 
vid ett utbrott.Afrikansk svinpest 
kan misstänkas på 
grundval av kliniska 
tecken och bekräf -
telse måste fås 
genom föreskrivna 
laboratorietester, 
särskilt för att skilja 
sjukdomen från 
klassisk svinpestDet finns ingen publicerad 
behandling eller något vaccin 
mot afrikansk svinpest. Alla 
framgångsrika utrotnings -
program har inbegripit snabb 
diagnosticering, slakt och 
bortskaffande av alla djur på 
kontaminerade anläggningar, 
grundlig rengöring och desin -
ficering, insektsbekämpning, 
kontroll av förflyttningar och 
övervakning.
36 Bilagor 
Vad är det? Hur sprids sjukdomen?Vilken risk finns det 
för folkhälsan?Vilka är de kliniska 
tecknen?Hur 
diagnosticeras 
sjukdomen?Hur kan sjukdomen 
förebyggas eller 
kontrolleras?
BrucellosBrucellos är en smittsam 
sjukdom hos boskap 
som har betydande 
ekonomisk inverkan. 
Sjukdomen orsakas 
av olika bakterier 
i familjen brucellos som 
tenderar att smitta 
en specifik djurart. De 
flesta arter av brucellos 
kan emellertid också 
smitta andra djurarter. 
Den drabbar boskap, 
svin, får och getter, 
kameler, hästdjur och 
hundar. Den kan också 
smitta andra idisslare, 
marina däggdjur och 
människor.Brucellos sprids oftast när 
djuret får missfall eller föder. 
Bakterienivåerna är höga i ett 
smittat djurs födslovätskor. 
Bakterierna kan överleva 
utanför djuret i miljön under 
flera månader, särskilt under 
kalla och fuktiga omständig -
heter. De är fortfarande 
smittsamma för andra djur 
som smittas när de får i sig 
bakterien. Bakterierna 
koloniserar också juvret och 
kontaminerar mjölken. Bru -
cellos är en utbredd sjukdom 
bland vilda djur som smittar 
viltlevande svin, visenter, 
älg och europeiska harar. 
Det faktum att det finns en 
sjukdomsreservoar hos vilda 
djur gör det svårare att utrota 
sjukdomen.Brucellos är en zoonos 
som är mycket smitt -
sam för människor och 
orsakar en sjukdom 
som ofta kallas 
undulantfeber eller 
Maltafeber. Till sym -
tomen hos människa 
hör intermittent eller 
oregelbunden feber, 
huvudvärk, svaghet, 
kraftiga svettningar, 
frossa, viktnedgång 
och värk. Infektioner 
av organ, även lever 
och mjälte kan också 
förekomma. Veterinä -
rer, jordbrukare och 
personal vid slakthus 
är utsatta för smitta 
eftersom de handskas 
med smittade djur och 
kastade foster eller 
placentor. Sjukdomen 
kan även spridas till 
människor genom 
konsumtion av opas -
töriserad mjölk som 
kommer från smittade 
djur.Sjukdomen är vanligen 
mild och det smittade 
djuret har få symtom 
innan det får missfall. 
Hos handjur kan testik -
larna svullna och ibland 
kan bakterier sätta sig 
i lederna och orsaka 
artrit. Brucellos är viktig 
därför att den leder till 
dålig reproduktions -
förmåga på grund av 
missfall, infertilitet, 
placentaretention, 
dödfödslar eller svag 
avkomma. Den leder 
till stora ekonomiska 
förluster för mjölk-, får-, 
get- och grisbönder.Sjukdomen kan 
misstänkas vid 
kliniska tecken 
som missfall, men 
bekräftelse fås 
genom serolo -
giska tester och 
sedan föreskrivna 
laboratoritester för 
att isolera och iden -
tifiera bakterien.Övervakning med hjälp av 
serologiska tester, liksom 
tester på mjölk såsom 
mjölkringtestet, kan använ -
das för screening och spelar 
en viktig roll i kampanjer för 
att utrota sjukdomen. Man 
testar också djur individuellt 
både för handel och för 
sjukdomsbekämpning.Bilaga I
37 Bilagor 
Vad är det? Hur sprids sjukdomen?Vilken risk finns det 
för folkhälsan?Vilka är de kliniska 
tecknen?Hur 
diagnosticeras 
sjukdomen?Hur kan sjukdomen 
förebyggas eller 
kontrolleras?
BlåtungaBlåtunga är en icke 
smittsam virussjukdom 
som drabbar tama och 
vilda idisslare (främst får 
och boskap, getter, buff -
lar, antiloper, hjortar, 
älg och kameler), och 
den överförs av insekter, 
särskilt stickmyggor av 
arten Culicoides. Viruset 
som orsakar blåtunga 
är identifierat som 
medlem av familjen 
Reoviridae. Tjugofyra 
(24) olika serotyper 
har identifierats och 
varje stams förmåga att 
orsaka sjukdom varierar 
betydligt. Hos mycket 
mottagliga får kan 
dödligheten vara så hög 
som 100 %.Insektsvektorn är nyckeln för 
överföring av blåtungevirus 
mellan djur. Vektorerna 
kontamineras av blåtungevi -
ruset efter att de har intagit 
blod från smittade djur. Utan 
vektorn kan sjukdomen inte 
spridas från djur till djur.Blåtunga innebär ing -
en risk för folkhälsan.Hos smittade får 
varierar de kliniska 
tecknen och kan vara 
feber, blödningar och 
sår i mun- och näs -
vävnad, kraftig diarré, 
kräkningar, lunginflam -
mation, ”blå” tunga som 
ett resultat av cyanos 
(sällsynt), och dräktiga 
tackor kan få missfall.Man kan misstän -
ka blåtunga vid 
typiska kliniska 
tecken, förekomst 
av nödvändiga 
insektsvektorer och 
särskilt i områden 
där sjukdomen är 
endemisk. Det krävs 
laboratorietester 
för att bekräfta 
diagnosen.Inom övervakningsprogram -
men i endemiska områden 
tas aktivt stickprov på djur 
i övervakade besättningar 
för att följa förekomsten av 
viruset. Vaccination är det 
mest effektiva och praktiska 
sättet att minimera förluster -
na i samband med sjukdomen 
och försöka bryta cykeln från 
smittat djur till vektor. Det 
är absolut nödvändigt att 
man använder ett vaccin som 
utformats för att skydda mot 
den specifika stammen (eller 
stammarna) av det aktuella 
viruset i ett särskilt område.
Bovin 
tuberkulos 
(tuberkulos 
hos 
nötkreatur)Bovin tuberkulos är en 
kronisk djursjukdom 
som orsakas av en 
bakterie kallad Myco -
bacterium bovis (M. 
Bovis) som är nära släkt 
med den bakterie som 
orsakar tuberkulos hos 
människor och fjäderfä. 
Sjukdomen kan drabba 
praktiskt taget alla 
däggdjur och leder till 
ett allmänt sjukdoms -
tillstånd, hosta och så 
småningom död.Sjukdomen är smittsam och 
sprids genom kontakt med 
smittade tama och vilda 
djur. Smittan sprids vanligen 
genom inandning av infekte -
rade smådroppar som hostas 
upp från lungorna. Kalvar och 
människor kan också smittas 
genom att dricka obehandlad 
mjölk från smittade kor.Människor kan smittas 
både genom att dricka 
obehandlad mjölk från 
smittade djur eller 
genom att andas in 
infekterade smådrop -
par. Man uppskattar 
att i vissa länder beror 
upp till 10 % av tuber -
kolos hos människor 
på tuberkulos hos 
nötkreatur.Tuberkulos har i regel 
ett utdraget förlopp, 
och det kan ta månader 
eller år för symtomen 
att visa sig. Till de 
vanliga kliniska tecknen 
hör kraftlöshet, aptit -
löshet, viktnedgång, 
febertoppar, intermit -
tent hackhosta, diarré 
och stora framträdande 
lymfkörtlar.Standardmetoden 
för att upptäcka 
tuberkulos är tuber -
kulintestet då en 
liten mängd antigen 
injiceras i huden och 
immunreaktionen 
mäts. Den definitiva 
diagnosen görs ge -
nom bakterieodling 
i ett laboratorium, 
vilket tar minst åtta 
veckor.Den standardiserade 
bekämpningsåtgärden mot 
tuberkulos är testning och 
slakt. Sjukdomsutrotnings -
programmen består av 
köttbesiktning efter slakt, 
intensiv övervakning med 
besök på gårdar, systematisk 
individuell testning av djur 
och avlägsnande av smittade 
djur och djur som varit i kon -
takt med smittade djur samt 
kontroller av förflyttningar, 
och de har varit mycket fram -
gångsrika med att minska 
eller utrota sjukdomen.
Pastörisering av mjölk 
från smittade djur vid en 
temperatur som är tillräckligt 
hög för att döda bakterierna 
har förhindrat att sjukdomen 
spridits till människor.Bilaga I
38 Bilagor 
Vad är det? Hur sprids sjukdomen?Vilken risk finns det 
för folkhälsan?Vilka är de kliniska 
tecknen?Hur 
diagnosticeras 
sjukdomen?Hur kan sjukdomen 
förebyggas eller 
kontrolleras?
Bovin 
spongiform 
encefalopati 
(BSE)BSE är en progres -
siv dödlig sjukdom 
i nervsystemet hos 
boskap. Sjukdomen har 
en lång inkubationstid 
på fyra till fem år och 
det finns för närvaran -
de ingen behandling 
och inget vaccin mot 
sjukdomen. BSE ingår 
i en grupp av sjukdomar 
som är kända under 
namnet transmissibel 
spongiform encefalo -
pati (TSE). Exempel på 
andra TSE-sjukdomar är 
scrapie hos får, kronisk 
avmagringssjukdom 
(CWD) hos hjortar och 
älgar och Creutzfeldt-  
Jakobs sjukdom hos 
människor. BSE liksom 
andra TSE-sjukdomar 
kännetecknas av att 
det finns ett onormalt 
infektiöst protein kallat 
en prion i  nervsyste -
met. Den påföljande 
svampliknande ned -
brytningen av hjärnan 
leder till allvarliga och 
dödliga neurologiska 
tecken och symtom.Forskarna tror att orsaken 
till att sjukdomen sprids hos 
boskap är att konverterat 
material från smittade nöt -
kreatur eller får ges som föda 
till annan boskap. Prionen 
är resistent mot industriella 
inaktiveringsmetoder som 
hetta, vilket innebär att 
den inte kan förstöras helt 
i konverteringsprocessen.Det finns indikationer 
på att en variant av 
sjukdomen Cre -
utzfeldt-Jacob hos 
människor kan orsakas 
av konsumtion av 
nötköttsprodukter 
som kontaminerats av 
infekterad nervvävnad 
eller av medicinteknis -
ka produkter som till -
verkats av infekterad 
djurvävnad.
Mjölk och mjölkpro -
dukter anses vara 
säkra.Eftersom det i  genom -
snitt tar mellan fyra till 
fem år från det att ett 
djur smittats av prionen 
till att de första kliniska 
tecknen framträder 
påträffas kliniska tecken 
på BSE hos vuxna djur. 
Symtomen kan pågå 
mellan två och sex 
månader innan djuret 
dör.BSE kan misstänkas 
utifrån på kliniska 
tecken. Diagno -
sen kan endast 
bekräftas genom 
att man undersö -
ker hjärnvävnad 
i mikroskop.Riktad övervakning av före -
komst av klinisk neurologisk 
sjukdom, transparent rappor -
tering av BSE-fall, skyddsåt -
gärder vid import av levande 
idisslare och produkter från 
dem i enlighet med OIE:s 
hälsokodex, avlägsnande av 
specificerat riskmaterial (hjär -
na och ryggmärg) vid slakt 
och hantering av djurkroppar, 
förbud mot specificerat 
riskmaterial i djurfoder för att 
på så sätt få bort potentiellt 
kontaminerat material från 
livsmedelskedjan, destruk -
tion av misstänkta djur och 
djur som kan ha utsatts för 
kontaminerat foder, lämplig 
deponering av djurkroppar 
och alla animalieprodukter, 
identifiering av boskap för att 
möjliggöra en ändamålsenlig 
övervakning och spårning av 
misstänkta djur.Bilaga I
39 Bilagor 
Vad är det? Hur sprids sjukdomen?Vilken risk finns det 
för folkhälsan?Vilka är de kliniska 
tecknen?Hur 
diagnosticeras 
sjukdomen?Hur kan sjukdomen 
förebyggas eller 
kontrolleras?
Klassisk 
svinpestKlassisk svinpest är en 
smittsam virussjukdom 
som drabbar tama och 
viltlevande svin. Den 
orsakas av ett virus av 
släktet Pestivirus av 
Flavivirus-familjen som 
är nära besläktat med 
de virus som orsakar 
bovin virusdiarré hos 
boskap och Border 
disease  hos får. Det 
finns bara en serotyp av 
CSF-viruset (CSFV).Den vanligaste metoden för 
överföring är genom direkt 
kontakt mellan friska svin 
och svin som har smittats 
av CSF-viruset. Viruset finns 
i saliv, utsöndringar från 
nosen, urin och avföring. 
Kontakt med kontaminerade 
fordon, burar, foder eller 
kläder kan sprida sjukdomen. 
Djur som är kroniska smittbä -
rare av sjukdomen (ständigt 
infekterade) kan sakna 
kliniska tecken på sjukdom 
men sprida viruset genom 
sin avföring. Avkomma till 
smittade suggor kan smittas 
i livmodern och sprida viruset 
i flera månader. Det har 
bevisats att vildsvinspopula -
tionen i delar av Europa kan 
spela en roll i sjukdomens 
epidemiologi.Människor påverkas 
inte av detta virus. 
Svin är den enda art 
som man vet kan 
smittas.Vid sjukdomens akuta 
form förekommer i alla 
åldersgrupper feber, 
sjuka djur som samlas 
i grupp, aptitlöshet, 
slöhet, svaghet, 
konjunktivit, förstopp -
ning med efterföljande 
diarré och ostadig gång. 
Flera dagar efter att de 
kliniska tecknen visat 
sig kan öron, mage och 
innerlår missfärgas 
i lila. Djur med akut 
sjukdom dör inom 1–2 
veckor. Allvarliga fall av 
sjukdomen påminner 
mycket om afrikansk 
svinpest.Eftersom de kliniska 
tecknen inte är 
typiska för CSF och 
kan variera mycket 
krävs det labora -
torieprov för att 
man ska upptäcka 
antikroppar eller 
själva viruset.Behandling görs inte. 
I områden där sjukdomen är 
endemisk kan vaccinering 
förebygga att sjukdomen 
sprids. När man fått kontroll 
över sjukdomen upphör vacci -
neringen och övervakningen 
fortsätter.
I sjukdomsfria områden 
tillämpas en utrotningspolitik 
i form av tidig upptäckt, 
kontroll av förflyttningar, 
korrekt deponering av 
djurkroppar samt rengöring 
och desinficering. Denna 
politik har lett till att klassisk 
svinpest har eliminerats från 
Nordamerika och stora delar 
av Västeuropa.Bilaga I
40 Bilagor 
Vad är det? Hur sprids sjukdomen?Vilken risk finns det 
för folkhälsan?Vilka är de kliniska 
tecknen?Hur 
diagnosticeras 
sjukdomen?Hur kan sjukdomen 
förebyggas eller 
kontrolleras?
RabiesRabies är en virussjuk -
dom som påverkar det 
centrala nervsystemet 
hos varmblodiga djur, 
inklusive människan. 
Sjukdomen har en lång 
inkubationsperiod (sex 
månader) och det kan 
ta flera veckor innan 
symtomen framträder. 
När symtomen blir synli -
ga är rabies alltid dödlig 
hos djur.Rabies överförs genom 
saliven hos ett smittat djur. 
Infektionen uppkommer 
i första hand genom bettsår 
eller genom infekterad 
saliv som kommer in i ett 
öppet sår eller i  slemhinnor 
i munnen, näsan eller ögo -
nen. Kontamination genom 
inandning av virus finns do -
kumenterad, till exempel i  en 
tätbefolkad fladdermusgrot -
ta. Viruset blir i allmänhet 
kvar där det kom in under en 
viss tid innan det rör sig vida -
re längs nerverna till hjärnan. 
I hjärnan mångfaldigas 
viruset snabbt, vilket leder 
till kliniska tecken. Viruset rör 
sig sedan från hjärnan längs 
nerverna till salivkörtlarna. 
Den tid det tar innan kliniska 
tecken uppträder hos ett 
smittat djur kan variera bero -
ende på virusets stam och var 
det kommit in. Det är därför 
viktigt att förstå att sjukdo -
men kan överföras via saliven 
hos ett smittat djur till andra 
djur och människor innan det 
smittade djuret har kliniska 
tecken på sjukdomen.Rabies anses vara en 
av de mest utbredda 
zoonotiska sjukdo -
marna i världen (en 
sjukdom som i första 
hand smittar djur men 
också kan orsaka sjuk -
dom hos människor). 
Varje möte med ett 
tamt eller vilt djur där 
man blir biten måste 
undersökas. Vilda djur 
med rabies förlorar 
sin naturliga rädsla för 
människor, vilket ökar 
risken för att möta 
dem. Kliniska tecken 
hos djur som kraftig 
salivutsöndring, kväv -
ning eller andnings -
svårigheter kan göra 
att människor utan att 
veta om det riskerar 
att smittas när de 
undersöker insidan av 
munnen hos hundar 
och boskap för att se 
om där finns något 
främmande föremål 
eller när de försöker 
ge medicin med sina 
bara händer. Det är 
viktigt att omedelbart 
rengöra ett bitsår eller 
en exponerad yta med 
tvål och vatten och 
rapportera incidenten 
till en läkare eller en 
akutmottagning vid 
ett sjukhus.De kliniska tecknen på 
rabies hos djur varierar 
beroende på virusets 
effekt på hjärnan. Till 
de typiska tecknen hör 
plötsliga ändringar 
av beteendet och 
progressiv paralys som 
leder till döden. I vissa 
fall kan dock ett djur 
dö snabbt utan att visa 
några tydliga kliniska 
tecken. Hos människor 
kan de tidiga tecknen 
vara exempelvis feber 
eller huvudvärk. När 
sjukdomen framskrider 
kan symtomen vara 
förvirring, depression, 
sömnighet, agitation el -
ler förlamning i ansikte, 
hals och nacke. Döden 
följer i allmänhet på 
progressiv paralys.Sjukdomen kan 
misstänkas utifrån 
kliniska tecken, men 
det krävs labora -
torietester för att 
bekräfta diagnosen. 
Prover från döda 
djur måste skickas 
till behöriga labora -
torier för diagnos.I länder där sjukdomen är 
endemisk vidtas åtgärder för 
att hantera och minska risken 
för infektion hos utsatta po -
pulationer (vilda, förvildade 
och tama djur) och skapa en 
buffert mellan sjukdomskäl -
lan hos djuret och människan: 
vaccinationsprogram för tama 
djur, program för kontroll av 
rabies hos vilda djur med vac -
cination (fångst/vaccination/
frisläppande eller distribution 
av oralt vaccin).Bilaga I
41 Bilagor 
Vad är det? Hur sprids sjukdomen?Vilken risk finns det 
för folkhälsan?Vilka är de kliniska 
tecknen?Hur 
diagnosticeras 
sjukdomen?Hur kan sjukdomen 
förebyggas eller 
kontrolleras?
SalmonellaSalmonella är en bak -
terie som kan orsaka en 
sjukdom kallad salmo -
nellos hos människor.
Salmonella finns van -
ligen i tarmarna hos fris -
ka fåglar och däggdjur. 
I livsmedel påträffas den 
oftast i ägg och rått kött 
från grisar, kalkoner och 
kycklingar.Den kan spridas till män -
niskan genom kontaminera -
de livsmedel. Säker hantering 
av rått kött och andra råa 
födoämnen, grundlig tillag -
ning och god kökshygien kan 
förhindra eller minska risken 
för kontaminerade livsmedel.Salmonellos är en 
zoonos: en sjukdom 
eller infektion som 
kan överföras direkt 
eller indirekt mellan 
djur och människor. 
Om den infekterar 
blodet kan den bli 
livshotande.Till de vanliga symto -
men på salmonellos hos 
människor hör feber, 
diarré och magkramper.
Till symtomen på 
salmonella hos fjärderfä 
hör uppburrad fjäder -
dräkt, törst, ovilja att 
röra sig och gul diarré.Sjukdomen hos 
fjäderfä kan 
misstänkas utifrån 
kliniska tecken, men 
det krävs labora -
torietester för att 
bekräfta diagnosen.En samordnad hantering 
med hjälp av alla aktörer i EU 
som har hand om zoonotiska 
sjukdomar har bidragit till 
att minska antalet fall i EU av 
salmonellos hos människor 
med nästan hälften under 
fem år (2004–2009). EU 
inrättade 2003 ett utvidgat 
kontrollprogram för zoonoser 
där salmonella prioriterades. 
Förstärkta program för 
kontroll av salmonella hos 
fjäderfä genomfördes i  alla 
EU-medlemsstater. Man satte 
upp mål för minskningen 
av salmonella hos fjäder -
fäbesättningar (till exempel 
värphöns, slaktkycklingar 
och kalkoner) och grisar. Man 
införde även restriktioner för 
handeln med produkter från 
smittade besättningar.
Källa:  OIE och Efsa.Bilaga I
42 Bilagor 
Huvudansvariga
01 
Kommissionen (GD Hälsa och livsmedelssäkerhet) har ansvaret för att samordna, bedöma och godkänna 
medlemsstaternas förslag till nationella program och ge ekonomiskt stöd till dem med direkt förvaltning. 
Direktorat G – veterinära och internationella frågor – ansvarar för veterinära åtgärder.
02 
En arbetsgrupp arbetar sedan 2000 med att ge medlemsstaterna expertråd om sjukdomsutrotning. Den be -
står av företrädare från medlemsstaterna och kommissionen, och har undergrupper för de större djursjukdo -
marna. Arbetsgruppen och dess undergrupper ger medlemsstaternas experter och kommissionen möjlighet 
att utbyta bästa praxis. Efter mötena i undergrupperna lämnar arbetsgruppen specifika rekommendationer 
om förbättringar av medlemsstaternas program. Arbetsgruppen har ett plenarsammanträden om året.
03 
GD Hälsa och livsmedelssäkerhet förvaltar systemet för anmälan av djursjukdom (ADNS) och samordnar aku -
ta åtgärder om en smittsam djursjukdom skulle bryta ut. Dessutom förvaltar GD Hälsa och livsmedelssäker -
het Traces-systemet för anmälan, godkännande och övervakning av import, export och gränsöverskridande 
handel inom EU när det gäller djur och vissa djurprodukter.
04 
ADNS är ett elektroniskt anmälningssystem som utformats för att registrera och dokumentera hur situatio -
nen utvecklas vid större smittsamma djursjukdomar. Syftet är att se till att det omedelbart skickas ut var -
ningsmeddelanden och detaljerad information om utbrott av djursjukdomar i medlemsstaterna och andra 
länder som är kopplade till systemet. Länderna lägger in uppgifter i systemet. Kommissionen ställer samman 
uppgifterna och överlämnar dagligen informationen om primära och sekundära utbrott till veterinärmyndig -
heterna i medlemsstaterna. På så sätt kan veterinärmyndigheterna i medlemsstaterna bedöma riskerna och 
vidta nödvändiga åtgärder.
05 
FVO är direktorat F vid GD Hälsa och livsmedelssäkerhet. Dess huvuduppgift är att kontrollera att gemen -
skapslagstiftningens krav på säkerhet och kvalitet när det gäller livsmedel och veterinära och fytosanitära 
produkter är uppfyllda. Kontoret gör revisioner i de 28 medlemsstaterna och i tredjeländer som exporterar 
eller vill exportera till EU. Personalen har veterinärutbildning och inspektions- och granskningsuppgifterna 
ingår i ett årligt arbetsprogram som upprättas på grundval av en riskanalys. Utvärdering av system och sub -
stansgranskning ingår i arbetsuppgifterna. Varje granskning resulterar i en rapport som innehåller slutsatser 
och rekommendationer. Granskningsobjekten uppmanas att lämna in en handlingsplan som omfattar samt -
liga konstaterade brister. Genomförandet av planen utvärderas och övervakas. FVO offentliggör sina gransk -
ningsrapporter och en årlig sammanfattande rapport på GD Hälsa och livsmedelssäkerhets webbplats.Bilaga II
43 Bilagor 
06 
Medlemsstaterna administrerar och genomför programmen via sin berörda nationella myndighet. I federala 
eller decentraliserade stater kan genomförandet delegeras till lokal nivå (till exempel county  i Storbritannien 
och Länder  i Tyskland). Varje medlemsstat lägger fram ett enda ersättningsanspråk och en slutrapport till 
kommissionen.
07 
Medlemsstaterna ansvarar för förvaltningen av sina egna program och kommissionen informeras formellt 
om vidtagna åtgärder i årsrapporten och ersättningsanspråket.
08 
PAFF består av företrädare för EU:s regeringar. I kommitténs mandat ingår allmänna djurhälsorisker och hela 
livsmedelsförsörjningskedjan ”från jord till bord”. Företrädaren för Europeiska kommissionen är ordförande. 
Kommissionen kan rådfråga den relevanta kommittén om åtgärder som den planerar att vidta. Kommittén 
kan sedan avge ett yttrande om kommissionens arbete.
09 
Efsa ansvarar för att utvärdera risker avseende livsmedelssäkerhet och anmäla dem till kommissionen. Myn -
digheten ansvarar inte för riskhantering. Den arbetar nära nationella myndigheter och ger vetenskapliga råd 
i frågor som gäller livsmedelssäkerhet. Dess vetenskapliga råd är en viktig källa till information om risker och 
en väsentlig del vid utformningen av kommissionens metod för riskhantering. När det gäller djursjukdomar 
deltar myndigheten framför allt i vetenskapliga studier om sjukdomsutrotning. Efsa kan också rådfrågas om 
akuta åtgärder under ett allvarligt utbrott.
10 
Andra organisationer, till exempel ECDC, OIE och Codex Alimentarius-kommissionen, som inrättats av Fören -
ta nationernas livsmedels- och jordbruksorganisation (FAO) och Världshälsoorganisationen (WHO) bedömer 
frågor som gäller människors och djurs hälsa.Bilaga II
44 Kommissionens  
svar
Sammanfattning
VII
Kommissionen vill lyfta fram den stora mängden bevis för de veterinära programmens övergripande kostnadsnytta, 
till exempel när det gäller att undvika infektion hos människor och i vissa fall rädda liv. Programmens speciella 
karaktär gör att inga modeller finns tillgängliga för att analysera deras kostnadseffektivitet, inte ens på internatio -
nell nivå.
Kommissionen håller med om att en medlemsstats överkompensation kan begränsa incitamenten för att vidta 
effektiva åtgärder för biosäkerhet. Några bevis för att detta inträffat i någon större utsträckning finns dock inte 
enligt kommissionen.
När det gäller betalningsavdragen som gjordes av kommissionen, vill kommissionen klargöra att det uteslutande 
faller under den enskilda medlemsstatens behörighet att fördela kommissionens straffavgifter i enlighet med natio -
nella regler.
VIII
Kommissionen fortsätter att utveckla sina nuvarande IT-verktyg för att bättre kunna stödja medlemsstaternas 
program.
IX
Kommissionen har en specifik strategi för varje enskild sjukdom. Vilda djur innefattas när det är befogat ur epide -
misk synpunkt, vilket är fallet när det gäller fågelinfluensa, klassisk svinpest, afrikansk svinpest och rabies. Kommis -
sionen håller med om att större fokus måste läggas på bovin tuberkulos och att riktade åtgärder behövs för vilda 
djur, där miljön tas med i beräkningen (i Förenade kungariket är till exempel grävlingspopulationen ett problem, 
vilket inte är fallet i övriga Europa). I andra medlemsstater kan andra arter, till exempel hjort, vara mer relevanta.
X a)
Kommissionen godtar denna rekommendation.
X b)
Kommissionen godtar denna rekommendation.
X c)
Kommissionen åtar sig att säkerställa att medlemsstaterna systematiskt inkluderar vilda djur i sina veterinära pro -
gram, när det är relevant.
X d)
Kommissionen godtar denna rekommendation.
Kommissionens svar 45
Inledning
05
Sedan 2007 har EU:s veterinära program betraktats som ett av de politiska instrument som kan utnyttjas i enlighet 
med EU:s övergripande strategi för djurhälsa.
09
På grund av sina specifika egenskaper kan vissa djursjukdomar ta lång tid att utrota. Tuberkulos och brucellos hos 
nötkreatur har dock utrotats i de flesta medlemsstaterna. I de medlemsstater där sjukdomarna fortfarande finns 
kvar är flertalet regioner officiellt kvitt sjukdomarna. Svårigheten att utrota vissa djursjukdomar medför återkom -
mande utgifter från EU:s budget för veterinära program.
Granskningsiakttagelser
27
Sedan 2007 har EU:s veterinära program betraktats som ett av de politiska instrument som kan utnyttjas i enlighet 
med EU:s övergripande strategi för djurhälsa.
41
Kommissionen understryker att några modeller för att analysera hur kostnadseffektiva de vidtagna åtgärderna är 
ännu inte har utvecklats, inte ens på internationell nivå. Samtidigt pekar kommissionen på den stora mängd bevis 
som finns för de veterinära programmens övergripande kostnadsnytta, till exempel när det gäller att undvika infek -
tion hos människor och i vissa fall rädda liv.
Ruta 4 – Otillräckligt kontrollerade åtgärder eller höga kostnader 
1. Den första enskilda nationella anbudsinfordran som utlystes av de polska myndigheterna 2015 på begäran av 
kommissionen hade önskad effekt: vaccinernas genomsnittspriser halverades.
2. Fallet i Rumänien är ett exempel på hur kommissionen upptäckte överträdelsen och omedelbart reagerade genom 
att inte ersätta kostnaderna för programmet. Kommissionen uppmanade Rumänien att vidta ett antal korrigerande 
åtgärder. För att kontrollera att de rumänska myndigheterna vidtagit de åtgärder som behövdes, utförde kontoret 
för livsmedels- och veterinärfrågor (ett direktorat tillhörande GD Hälsa och livsmedelssäkerhet) en granskning av 
det rabiesprogram Rumänien genomförde 2014. Rumänien har sedan dess genomfört de korrigerande åtgärder 
som kommissionen begärt.
44
Kommissionen håller med om att medlemsstaterna inte “måste [...] basera ersättningsbeloppen på gemenskapens 
skalor för klassificering av slaktkroppar”. Detta eftersom skalan bara avser köttdjur redo för kommersiell slakt. De 
djur som slaktas under veterinära program är relativt ofta avelsdjur eller djur som är alltför unga för kommersiell 
slakt. En skala kan därför i många fall inte tillämpas.
Kommissionen understryker att följderna kan bli många för de jordbrukare som inte vidtar korrekta åtgärder för bio -
säkerhet. I händelse av ett utbrott måste jordbrukarna stå för kostnader som inte kompenseras. De kan till exempel 
hamna i ekonomiskt underläge på grund av restriktioner för djurförflyttningar, eller så kan de förlora animaliepro -
duktionen, förlora sitt affärsrykte samt få ökade kostnader för förnyade besättningar, rengöring och desinficering. 
Dessa kostnader skulle kunna uppväga en eventuell överkompensation.
Kommissionens svar 46
45
Kommissionen framhåller svårigheterna med att jämföra marknadspriser med kompensationsvärden (se kommissio -
nens svar avseende punkt 44). I Italien reglerar lagen i detalj kompensationsnivåerna för sjukdomar1.
Den statistik för jordbruksmarknader som revisionsrätten hänvisar till avser dock inte marknadspriser för friska 
levande djur utan marknadspriser för fårkött.
Kommissionens ekonomiska revisioner av veterinära program i Italien kom fram till att kompensationsnivåerna låg 
i linje med de stödberättigade värdena.
46
Kontoret för livsmedels- och veterinärfrågor genomförde en revision av det program för utrotning av tuberkulos 
som utförts i Förenade kungariket2 och fann att i Wales innefattade The Tuberculosis (Wales) Order åtgärder för att 
koppla kompensationen till bästa jordbrukspraxis, vilket inkluderar lämpliga åtgärder för biosäkerhet.
47
Kommissionen anser att lämpliga korrigerande åtgärder vidtagits, där hänsyn tagits till de brister som upptäckts 
i det nationella programmet. Det faller uteslutande under den enskilda medlemsstatens behörighet att fördela 
kommissionens straffavgifter i enlighet med nationella regler.
51
Kommissionen instämmer och har för avsikt att tillsammans med medlemsstaterna se över vilka andra indikatorer 
som kan vara användbara för att utvärdera programmens tekniska genomförande. Men när det gäller kostnadsef -
fektiviteten kommer kommissionen att tillsammans med medlemsstaterna undersöka möjligheten att identifiera 
lämpliga indikatorer när det gäller kostnadseffektiviteten för just veterinära program.
55
Kommissionen pekar på den ekonomiska revision som den gjort av de veterinära programmen i Italien. Vid revi -
sionen drogs slutsatsen att den kompensation Italien betalade var berättigad, och att rekommendationen om 
kompensationsnivåer har behandlats (se även kommissionens svar avseende punkterna 44 och 45). Inga bevis finns 
för någon koppling mellan kompensation och fördröjd utrotning i Italien.
57
Kommissionen har en strategi för bekämpning och övervakning. Denna strategi är anpassad för varje enskild sjuk -
dom. Vilda djur innefattas när det är befogat ur epidemisk synpunkt, som till exempel när det gäller fågelinfluensa, 
klassisk svinpest, afrikansk svinpest och rabies. Kommissionen håller med om att större fokus måste läggas på bovin 
tuberkulos och att riktade åtgärder behövs för vilda djur, där miljön tas med i beräkningen (i Förenade kungariket 
är till exempel grävlingspopulationen ett problem, vilket inte är fallet i övriga Europa). I andra medlemsstater kan 
andra arter, till exempel hjort, vara mer relevanta.
1 Referens: artikel 6 i dekretet av den 28 maj 1981, nr 296 e (” art.6 della legge 28  maggio  1981, n.  296 e ”), dekretet ändrades senast den 11 augusti 2015.
2 GD Hälsa och livsmedelssäkerhet, kontoret för livsmedels- och veterinärfrågors revisionsberättelse ” United Kingdom 201 1-6057 ” http://ec.europa.
eu/food/fvo/audit_reports/index.cfm
Kommissionens svar 47
Kommissionens gemensamma svar avseende punkterna 59 och 60
Kommissionen understryker att vaccin-/antigenbanker redan har etablerats för två sjukdomar, nämligen mul- och 
klövsjuka och klassisk svinpest. Detta gjordes vid behov baserat på en riskanalys för de stammar vars sannolikhet 
för att påträffas i Europa är högst.
Slutsatser och rekommendationer
66
Då inga modeller finns tillgängliga, inte ens på internationell nivå, för att analysera programmens kostnadseffekti -
vitet, vill kommissionen lyfta fram den stora mängd bevis som finns för de veterinära programmens övergripande 
kostnadsnytta, till exempel när det gäller att undvika infektion hos människor och i vissa fall rädda liv.
67
Kommissionen håller med om att en medlemsstats överkompensation kan begränsa incitamenten för att vidta 
effektiva åtgärder för biosäkerhet. Några bevis för att detta inträffat i någon större utsträckning finns dock inte 
enligt kommissionen. Kommissionen anser att den vidtagit lämpliga korrigerande åtgärder, varvid hänsyn tagits till 
de brister som upptäckts i de nationella programmen. Det faller uteslutande under den enskilda medlemsstatens 
behörighet att fördela kommissionens straffavgifter i enlighet med nationella regler.
69
Kommissionen understryker att informationen fanns tillgänglig innan kommissionens utvärderingsarbete avslutats, 
eftersom de tre berörda medlemsstaterna på kommissionens begäran tillhandahållit den historiska information som 
saknades. Eftersom bara tre av 24 medlemsstater var berörda, anser kommissionen att detta rör sig om ett enstaka 
fall.
70
På grund av sina specifika egenskaper kan vissa djursjukdomar ta lång tid att utrota. Detta är normalt fallet för 
tuberkulos och brucellos.
71
Kommissionen har en strategi för bekämpning och övervakning. Denna strategi är anpassad för varje enskild sjuk -
dom. Vilda djur innefattas när det är befogat ur epidemisk synpunkt, som till exempel när det gäller fågelinfluensa, 
klassisk svinpest, afrikansk svinpest och rabies. Kommissionen håller med om att större fokus måste läggas på bovin 
tuberkulos och att riktade åtgärder behövs för vilda djur, där miljön tas med i beräkningen (i Förenade kungariket 
är till exempel grävlingspopulationen ett problem, vilket inte är fallet i övriga Europa). I andra medlemsstater kan 
andra arter, till exempel hjort, vara mer relevanta.
72
Kommissionen understryker att vaccin-/antigenbanker redan har etablerats för två sjukdomar, nämligen mul- och 
klövsjuka och klassisk svinpest. Detta gjordes vid behov baserat på en riskanalys för de stammar vars sannolikhet 
för att påträffas i Europa är högst.
Kommissionens svar 48
Rekommendationer
a) Kommissionen godtar denna rekommendation.
b) Kommissionen godtar denna rekommendation.
c) Kommissionen åtar sig att säkerställa att medlemsstaterna systematiskt inkluderar vilda djur i sina veterinära pro -
gram, när det är relevant.
d) Kommissionen godtar denna rekommendation.
HUR HITTAR MAN EU:s PUBLIKATIONER?
Gratispublikationer
 Ett enskilt exemplar  
genom EU Bookshop (http://bookshop.europa.eu).
 Flera exemplar/aﬃscher/kartor  
hos Europeiska unionens representationer (http://ec.europa.eu/represent_sv.htm),  
hos delegationer i länder utanför EU (http://eeas.europa.eu/delegations/index_sv.htm),  
genom att kontakta nätverket Europe Direct (http://europa.eu/europedirect/index_sv.htm)  
eller ringa 00 800 6 7 8 9 10 11 (gratis inom hela EU) (*).
(*) Varken informationen eller samtalen kostar i regel något (men vissa operatörer, telefonkiosker och hotell kan ta betalt för samtalen). 
Avgiftsbelagda publikationer
 Genom EU Bookshop (http://bookshop.europa.eu).
Djursjukdomar kan spridas snabbt, medföra stora 
ekonomiska kostnader och är en risk för både människors 
och djurs hälsa. EU har en aktiv djurhälsopolitik och 
finansierar medlemsstaternas program för utrotning, 
bekämpning och övervakning av vissa djursjukdomar. 
Revisionsrätten granskade dessa program och drog 
slutsatsen att kommissionens metod och medlems -
staternas program generellt var stabila. Flera framgångar 
har uppnåtts, men utrotning är en komplex process som 
kan ta många år. Det finns dock utrymme för förbättringar. 
Våra rekommendationer till kommissionen handlar om 
utbytet av epidemiologisk information mellan 
medlemsstaterna, de indikatorer som används för 
veterinära kontrollåtgärder och kostnadseffektivitet, 
behandlingen av vilda djur och tillgången till vaccin.
EUROPEISKA
REVISIONSRÄTTEN