Förordningen om krisstöd ger konkret uttryck för solidaritet på EU-nivå genom att involvera medborgarna och det civila samhället i kampen mot krisen. Vad gäller utgiftssidan gör instrumentet det möjligt att involvera icke-statliga och internationella organisationer samt regionala och nationella myndigheter (t.ex. hälso- och sjukvårdssektorerna). Vad gäller inkomstsidan förutspås inte bara ytterligare bidrag från medlemsstaterna, utan också donationer från enskilda personer, stiftelser och till och med via gräsrotsfinansiering. Kommissionen undersöker möjligheterna att utföra alla nödvändiga arrangemang för att snabbt kunna samla in bidrag och donationer.

RÅDETS FÖRORDNING

om aktivering av krisstöd enligt rådets förordning (EU) 2016/369 av den 15 mars 2016 och om ändring av dess bestämmelser med anledning av covid-19-utbrottet

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING

med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 122.1,

med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, och

av följande skäl:

(1)Sjukdomen covid-19, som av Världshälsoorganisationen (WHO) den 11 mars 2020 deklarerades som pandemi, har på ett dramatiskt sätt påverkat EU:s samhälle och ekonomi och tvingat medlemsstaterna att vidta en rad exceptionella åtgärder.

(2)Utöver de ekonomiska och sociala konsekvenserna av pandemin är medlemsstaternas hälso- och sjukvårdssystem hårt ansträngda till följd av krisen. Alla medlemsstater ställs inför ökade krav, särskilt när det gäller medicinsk utrustning, grundläggande samhällsservice och produktionskapacitet för sådan materiel.

(3)Det krävs snabba och diversifierade åtgärder för att unionen som helhet ska kunna hantera krisen i en anda av solidaritet inom ramen för de begränsningar som orsakas av den snabba spridningen av viruset. Sådana åtgärder bör särskilt syfta till att bevara liv, förebygga och lindra mänskligt lidande samt slå vakt om människovärdet när så behövs till följd av covid-19-krisen.

(4)Covid-19-utbrottets karaktär och konsekvenser är storskaliga och transnationella och kräver därför en övergripande insats. De åtgärder som föreskrivs inom ramen för unionens civilskyddsmekanism (rescEU), som inrättades genom Europaparlamentets och rådets beslut nr 1313/2013/EU, och andra befintliga unionsinstrument är begränsade till sin omfattning och ger därför inte utrymme för tillräckliga insatser eller möjlighet att på ett effektivt sätt hantera de storskaliga konsekvenserna av covid-19-krisen i unionen.

(5)Det är därför nödvändigt att aktivera krisstödet enligt rådets förordning (EU) 2016/369.

(6)För att ge utrymme för den flexibilitet som krävs för att säkerställa ihållande och samordnade insatser under oförutsedda omständigheter, såsom är fallet för covid-19-krisen, t.ex. tillhandahållande av medicinska förnödenheter och läkemedel, åtgärder för återhämtning och relevant medicinsk forskning, är det nödvändigt att se till att budgetmässiga åtaganden som görs under aktiveringsperioden kan användas för att ingå rättsliga åtaganden under aktiveringsperiodens hela löptid, utan att det påverkar de allmänna finansiella reglerna för unionens allmänna budget som fastställs i artikel 114.2 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU, Euratom) 2018/1046. Kostnader som uppstår inom ramen för sådana rättsliga åtaganden bör vara stödberättigande under hela genomförandeperioden.

(7)För att säkerställa likabehandling och lika villkor för alla medlemsstater är det också nödvändigt att möjliggöra retroaktivt stödberättigande för kostnader från och med dagen för aktivering av stödet, inbegripet för åtgärder som redan har slutförts, förutsatt att de har inletts efter den dagen.

(8)För att bevara den subsidiära karaktären av krisstödet enligt förordning (EU) 2016/369 bör ett sådant stöd enbart komplettera sådant bistånd som tillhandahålls genom andra unionsinstrument.

(9)I samband med covid-19-krisen har det visat sig nödvändigt att utvidga tillämpningsområdet för förordning (EU) 2016/369 för att tillhandahålla finansiering för brådskande behov av medicinsk utrustning och materiel, till exempel respiratorer och skyddsutrustning, kemiska ämnen för provtagning, och för kostnaderna för utveckling, produktion och distribution av läkemedel och andra produkter och materiel. Det bör också göras möjligt att finansiera åtgärder för att stödja de insatser som krävs för att erhålla godkännande för användning av medicinskt utrustning.

(10)För att minska den akuta påfrestningen på medicinsk personal och statliga resurser till följd av otillräcklig kapacitet inom viktig samhällsservice, och för att upprätthålla hälso- och sjukvårdens kapacitet, bör tillfällig förstärkning och tillfälligt utbyte av hälso- och sjukvårdspersonal samt behandling av patienter från andra medlemsstater stödjas ekonomiskt eller på organisatorisk väg.

(11)Yrkesverksamma inom hälso- och sjukvård och logistik bör få utbildning även med tanke på kampen mot förfalskning av hälso- och sjukvårdsprodukter.

(12)Mot bakgrund av de storskaliga konsekvenserna av covid-19 krävs ett snabbt och omfattande engagemang från alla berörda parter, inklusive offentliga myndigheter, offentliga och privata leverantörer av primär- och sjukhusvård samt vårdhem etc. Insatser krävs för att minska trycket på hälso- och sjukvårdsinfrastrukturen och för att hjälpa personer i riskgrupper.

(13)För att åtgärda försörjningsbrist bör produktionskapacitet stödjas för viktiga medicinska produkter som läkemedel, diagnostiska tester, laboratorieutrustning, skyddsutrustning osv., och finansiering tillhandahållas för att lager av dessa produkter ska kunna hållas.

(14)Ytterligare eller alternativa testmetoder för att öka kapaciteten och relevant medicinsk forskning bör stödjas finansiellt och/eller organisatoriskt.