MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET enligt artikel 251.2 andra stycket i EG-fördraget om Gemensam ståndpunkt antagen av rådet inför antagandet av Europaparlamentets och rådets förordning om ändring av rådets förordning (EEG) nr 881/92 och rådets förordning (EEG) nr 3118/93 i syfte att införa förartillstånd

1. Bakgrund

(1) Den 23 november 2000 överlämnade kommissionen till rådet ett förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om ändring av rådets förordning (EEG) nr 881/92 [1] om tillträde till marknaden för godstransporter på väg inom gemenskapen till eller från en medlemsstats territorium eller genom en eller flera medlemsstaters territorier avseende ett enhetligt förartillstånd (KOM (2000) 751 slutlig) [2].

[1] EGT L 95, 9.4.1992, s. 1.

[2] EGT C 96 E, 27.3.2001, s. 207.

(2) Den 25 april 2001 godkändes förslaget av Ekonomiska och sociala kommittén [3].

[3] EGT C 193, 10.7.2001, s. 28.

(3) Den 16 maj 2001 avgav Europaparlamentet vid sin första behandling ett yttrande [4] om kommissionens förslag och antog sju ändringsförslag. Kommissionen beslöt att godta ett ändringsförslag i sin helhet (genom ändringsförslag 7 blir identifieringen av förare mer exakt) och ett delvis (genom ändringsförslag 6 begränsas förordningens räckvidd till förare som är medborgare i tredje land under de första två år som förordningen tillämpas för att därefter gälla samtliga förare som utför godstransporter på väg inom gemenskapen).

[4] EGT C ...

(4) Den 5 juli 2001 överlämnade kommissionen till rådet och Europaparlamentet ett ändrat förslag till förordning (KOM (2001) 373 slutlig) [5].

[5] EGT C 270 E, 25.9.2001, s. 231.

(5) Den 23 oktober 2001 antog rådet formellt den gemensamma ståndpunkt som behandlas i detta meddelande.

2. Syftet med kommissionens förslag

Genom förslaget ändras förordning (EEG) nr 881/92 i syfte att införa ett enhetligt dokument som bestyrker att föraren är berättigad att framföra det fordon som utför internationella godstransporter för transportföretagets räkning. Genom detta enhetliga dokument, dvs. förarintyget, bör de tjänstemän som ansvarar för kontrollerna i hela gemenskapen kunna utföra effektiva kontroller av anställningsvillkoren för de förare som framför ett gemenskapsfordon som utför internationella transporter som omfattas av ett gemenskapstillstånd. Faktum är att förartillståndet endast kommer att utfärdas till förare som är lagligt anställda eller lagligt står till gemenskapstransportföretagets förfogande. Följaktligen blir det tack vare detta tillstånd lättare att effektivt bekämpa olaglig anställning av förare.

3. Kommentarer om den gemensamma ståndpunkten

3.1. Huvudpunkt

Den enda stora skillnaden mellan institutionernas synpunkter avser förordningens räckvidd. Eftersom den administrativa bördan blir alltför tung i samband med införandet av intyget önskar rådet begränsa tillståndet till att endast omfatta förare som är medborgare i tredje land , medan Europaparlamentet anser att förordningen bör tillämpas genast efter att den trätt i kraft för förare som är medborgare i tredje land och två år senare för förare som är medborgare i en medlemsstat i EU. Kommissionen har följt Europaparlamentets linje i denna fråga förutom när det gäller tidsfristen för tillämpningen av förordningen. Kommissionen anser att förordningen bör börja gälla för förare som är medborgare i tredje land sex månader efter att den trätt i kraft och trettio månader efter att den trätt i kraft för alla förare oberoende av deras nationalitet. Rådet förordar en tidsfrist på ett år efter att förordningen trätt i kraft och endast för förare som är medborgare i tredje land.

Rådet har enhälligt antagit en gemensam ståndpunkt enligt vilken det senare kommer att besluta om en eventuell utvidgning av förordningens räckvidd (till att omfatta alla förare) på grundval av kommissionens utvärdering. Men med tanke på att införandet av alla förare i förordningens räckvidd endast utgör en möjlighet och ingen garanti är det i detta skede lämpligt att bekräfta kommissionens ståndpunkt i dess ändrade förslag och Europaparlamentets ståndpunkt vid sin första behandling. Följaktligen godkänns inte den punkt som avser förordningens räckvidd i rådets gemensamma ståndpunkt.

3.2. Ändringsförslag som antagits av Europaparlamentet sin första behandling

Kommissionen godtog två av Europaparlamentets sju ändringsförslag. Ändringsförslag 7 godtogs i sin helhet och avser ett tillägg av personliga uppgifter om föraren, körkortsnummer och socialförsäkringsnummer. Detta ändringsförslag godtogs även av rådet. När det gäller ändringsförslag 6, enligt vilket förordningens räckvidd begränsas till förare som är medborgare i tredje land under de första två år som förordningen tillämpas för att därefter gälla samtliga förare, har det endast godkänts av kommissionen i sitt ändrade förslag.

3.3. Övriga punkter som bör beaktas

(1) Enligt den gemensamma ståndpunkten bör inte endast förordning EEG nr 881/92 utan även rådets förordning (EEG) nr 3118/93 [6] av den 25 oktober 1993 om förutsättningar för transportföretag att utföra inrikes godstransporter på väg i en medlemsstat där de inte är etablerade ändras. Detta tillägg syftar till att obestridligen precisera att föraren, om denne är medborgare i tredje land, även bör inneha ett förartillstånd när denne framför ett fordon som utför cabotagetransporter. Denna precisering är lämplig för att undvika oklarheter.

[6] EGT L 279, 12.11.1993, s. 1.

(2) I texten till den gemensamma ståndpunkten införs några tekniska ändringar med avseende på kommissionens förslag och Europaparlamentets yttrande. Dessa ändringar avser hänvisningen till de allmänna konventionerna, de bestämmelser som avser förarnas yrkesutbildning samt antalet kontroller och hur ofta de skall utföras av medlemsstaterna. Dessa tekniska ändringar föranleder inga anmärkningar.

(3) Frågan om det rör sig om ett brott mot principen om likabehandling i arbetsvillkoren enligt gemenskapslagstiftningen och de avtal som ingåtts med tredje land har ställts när det gäller begränsningen av förordningens räckvidd till att omfatta endast medborgare i tredje land. Kommissionen anser att ett obligatoriskt innehav av ett dokument (arbetstillstånd och arbetsavtal) inte omfattas av definitionen av arbetsvillkoren, men ämnar kontrollera om tillträdeskraven för anställning är lagenliga, dvs. med beaktande av tillämplig lagstiftning. Det är arbets-, ersättnings- och uppsägningsvillkoren som, när det gäller avtal med tredje land, inte får vara föremål för någon typ av särbehandling som grundas på nationalitet.

4. SLUTSATS

Texten till rådets gemensamma ståndpunkt förefaller vara välbalanserad med undantag av följande punkter:

* Gemenskapsförarna bör på sikt inbegripas i räckvidden för förordningen.

* Förordningen bör vara tillämplig sex månader (och inte tolv månader) efter att den trätt i kraft för förare som är medborgare i tredje land och trettio månader efter att den trätt i kraft för alla förare oberoende av deras nationalitet.