MOTIVERING

1.BAKGRUND TILL FÖRSLAGET

•Motiv och syfte med förslaget

Den europeiska gröna given (den gröna given) utgjorde startskottet för en ny strategi för att ställa om Europeiska unionen till ett hållbart, rättvist och välmående samhälle med en modern, cirkulär och konkurrenskraftig ekonomi där det 2050 inte längre förekommer några nettoutsläpp av växthusgaser. Den gröna given understryker kommissionens åtagande att ta itu med klimatförändringar och miljöförstöring och uppfylla de mål som fastställdes enligt Förenta nationernas ramkonvention om klimatförändringar (Parisavtalet) för att hålla den globala temperaturökningen under 2 °C och sträva efter att ytterligare begränsa temperaturökningen till 1,5 °C. Kostnaden för att inte vidta klimat- och miljöpolitiska åtgärder skulle bli enorm för folket, särskilt för människor i utsatta situationer, när det gäller levnadsstandard, hälsa och välmående. Med sikte på vägen mot noll nettoutsläpp är en rättvis omställning en viktig del av den gröna given, som understryker att inga människor eller platser ska sättas på undantag. I juni 2021 antog Europeiska unionens råd och Europaparlamentet den ”europeiska klimatlagen” med ett bindande mål för klimatneutralitet i unionen senast 2050 och ett bindande delmål om en inhemsk nettominskning av utsläppen av växthusgaser med minst 55 % fram till 2030 jämfört med 1990 års nivåer. För att uppnå dessa mål lade kommissionen i juli 2021 fram lagstiftningsförslaget ”55 %-paketet”. Paketet består av en enhetlig uppsättning av åtgärder i form av lagstiftningsförslag. Paketet innehåller bland annat ett förslag om att inrätta en ny social klimatfond på 72,2 miljarder euro för perioden 2025–2032 för att stödja utsatta hushåll, utsatta transportanvändare och utsatta mikroföretag som påverkas av införandet av utsläppshandelssystemet för bränslen som används i vägtransporter och byggnader. Rättvisa och solidaritet är vägledande principer för den europeiska gröna given. På internationell nivå har medlemsstaterna särskilt ställt sig bakom FN:s mål för hållbar utveckling och Parisavtalet, där det hänvisas till ”vikten av en rättvis omställning av arbetskraften och skapande av anständigt arbete och arbetstillfällen av hög kvalitet”. Detta bekräftas i Europeiska rådets strategiska agenda 2019–2024 och artikel 2.2 i den europeiska klimatlagen samt den europeiska pelaren för sociala rättigheter, som alla ligger i linje med artikel 2.1 i Parisavtalet. Internationella arbetsorganisationens (ILO) riktlinjer för en rättvis omställning till miljömässigt hållbara ekonomier och samhällen för alla utgör även en internationellt fastställd politisk ram för en rättvis omställning. Medlemsstaterna och arbetsmarknadens parter ställde sig även bakom Schlesienförklaringen om solidaritet och en rättvis omställning från 2018, som antogs vid COP-24-konferensen i Katowice, och 2021 års förklaring om stöd för villkoren för en rättvis omställning internationellt, som antogs vid COP-26-konferensen i Glasgow.

Politiska åtgärder för att stödja människor och deras aktiva deltagande är en förutsättning för en framgångsrik grön omställning. Visionen för en rättvis omställning mot ett starkt och klimatneutralt socialt Europa är ett uttryck för de 20 principerna i den europeiska pelaren för sociala rättigheter, som proklamerades vid toppmötet i Göteborg i november 2017 och omfattar ett ”socialt regelverk” för rättvisa och välfungerande arbetsmarknader och välfärdssystem i 2000-talets Europa. Genomförandet av pelaren för sociala rättigheter kommer att stödja en rättvis omställning, vilket är avgörande för att säkerställa social sammanhållning. Syftet med handlingsplanen för den europeiska pelaren för sociala rättigheter är att samla krafter på alla nivåer för att omsätta principerna i konkreta åtgärder. I handlingsplanen fastställs tre överordnade EU-mål för 2030 på områdena sysselsättning, kompetens och fattigdomsminskning, som välkomnas av EU-ledarna i Portoförklaringen från maj och av Europeiska rådet i juni 2021. Där betonas behovet av att stärka den europeiska sociala dimensionen i all unionspolitik för att säkerställa att omställningen till klimatneutralitet är socialt rättvis och rimlig.

Om omställningen kompletteras med lämpliga politiska åtgärder kan den bidra till att skapa omkring 1 miljon arbetstillfällen i EU till 2030 och 2 miljoner arbetstillfällen till 2050. Den kan i synnerhet bidra till att skapa jobb med medelhög kompetens och med medelhög lön, med varierande inverkan på länder, regioner och sektorer. Detta kan i sin tur bidra till att begränsa polariseringen på arbetsmarknaden till följd av andra megatrender, särskilt digitaliseringen, för att öka inkomsterna och minska fattigdomen överlag. Såsom framhålls i konsekvensbedömningarna av klimatmålsplanen 2030 och i lagstiftningsförslagen i ”55 %-paketet” kommer en omfattande omfördelning av arbetskraften både inom och mellan sektorer att kräva stora investeringar i omskolning och kompetenshöjning. Uppskattningsvis 160 000 ytterligare arbetstillfälle kan till exempel skapas i EU till 2030 genom klimatinställningen, men för närvarande märks kompetensbristen inom miljövänlig design, teknik och miljövänliga material inom denna sektor. Med de rätta politiska åtgärderna är det möjligt att minska – och även förebygga – energifattigdomen, som beror på en kombination av låga inkomster, att en hög andel av hushållets disponibla inkomst spenderas på energi och dålig energieffektivitet. Med sådana politiska åtgärder är det även möjligt att främja tillgång till transport och mobilitetsmöjligheter till rimliga priser och med låga utsläpp, ta itu med social utestängning och socioekonomisk, regional och hälsomässig ojämlikhet, förbättra hälsan och välmåendet och främja jämlikhet generellt, och även för missgynnade personer. För att fullständigt förverkliga den gröna omställningens potential när det gäller sysselsättning och sociala frågor är det viktigt att alla tillgängliga verktyg används och att de rätta kompletterande politiska åtgärderna införs i EU och medlemsstaterna och på regional och lokal nivå. Utan väl utformade kompletterande sysselsättnings- och socialpolitiska åtgärder uppstår socioekonomiska risker. Det är därför mycket viktigt att de ansvariga myndigheterna inför lämpliga strategier, utan att undergräva incitamenten för de förändringar av investeringar och konsumtion som omställningen kräver. Det är även viktigt att sådana mekanismer åtföljs av åtgärder för att säkerställa inkluderande styrelseformer och åtgärder för att aktivt engagera dem som påverkas mest av den gröna omställningen. Medlemsstaterna har infört och förbereder många olika åtgärder för att främja en rättvis omställning mot klimatneutralitet, men det finns utrymme för ytterligare förbättringar av politiken till stöd för en rättvis grön omställning och för att säkerställa att ansträngningarna samordnas mellan de olika verktyg som finns tillgängliga på EU-nivå och nationell nivå (se nästa avsnitt). Som en del av ”55 %-paketet” tillkännagav kommissionen därför ett förslag till rådets rekommendation i slutet av 2021 i syfte att ge ytterligare vägledning till medlemsstaterna om hur de bäst kan hantera de sociala och arbetsmarknadsrelaterade aspekterna av den gröna omställningen. Parallellt med insatserna för att genomföra den europeiska gröna given följer kommissionen även noga den kortsiktiga utvecklingen på energimarknaderna, som främst drivs av utveckling på den globala marknaden. Den 13 oktober 2021 lade kommissionen fram meddelandet Ta itu med stigande energipriser: en verktygslåda för åtgärder och stöd, med omedelbara åtgärder för att skydda konsumenter och företag. Detta kommande förslag nämns även i meddelandet som en politisk ram för att stödja en rättvis grön omställning på medellång sikt och bygga upp resiliens mot framtida prisutveckling.

•Förenlighet med befintliga bestämmelser inom områdena sysselsättning och kompetens samt den gröna omställningens sociala effekter och fördelningseffekter

I linje med kommissionens politiska riktlinjer för 2019–2024 framhåller kommissionen i handlingsplanen för den europeiska pelaren för sociala rättigheter att som ett led av det nya ”sociala regelverket” måste de sociala rättigheterna och den europeiska sociala dimensionen stärkas i all unionspolitik i enlighet med fördragen, särskilt artikel 3 i EU-fördraget och artikel 9 i EUF-fördraget, för att ta steget till ett grönare och mer digitalt decennium där européerna kan utvecklas. Enligt den europeiska gröna given ska hållbarhet integreras i all EU-politik, särskilt genom att sträva efter grön finansiering och investering och säkerställa en rättvis omställning.

I sin rekommendation om effektiva aktiva arbetsmarknadsåtgärder till följd av covid-19-krisen (Ease-åtgärder) framhåller kommissionen att EU och medlemsstaterna bör agera tillsammans för att främja en dynamisk, sysselsättningsskapande och inkluderande återhämtning och underlätta den gröna och digitala omställningen på den europeiska arbetsmarknaden. I riktlinjerna för medlemsstaternas sysselsättningspolitik 2020 anges att de politiska insatserna bör kombinera åtgärder för att främja arbetskraftsefterfrågan, öka arbetskraftsutbudet, förbättra tillgången till sysselsättning, öka arbetskraftens färdigheter och kompetens, förbättra arbetsmarknadens funktion och göra den sociala dialogen mer ändamålsenlig, samtidigt som åtgärdernas miljörelaterade, sysselsättningsmässiga och sociala konsekvenser beaktas. I förslaget till gemensam sysselsättningsrapport 2022 betonas att investeringar i kompetenshöjning och omskolning är högsta prioritet för att främja en inkluderande återhämtning och stödja den digitala och gröna omställningen. Medlemsstaterna uppmanas bland annat att införa stödåtgärder för omfördelning av arbetskraft, till exempel via väl utformade incitament för anställning och utbildning med särskild inriktning på den gröna och digitala ekonomin, samtidigt som arbetstagarna skyddas under omställningen. Detta ligger i linje med tidigare rekommendationer från rådet på området, t.ex. om en förstärkt ungdomsgaranti och om yrkesutbildning för hållbar konkurrenskraft, social rättvisa och motståndskraft.

Inom ramen för förordningen om styrningen av energiunionen och av klimatåtgärder utarbetar medlemsstaterna integrerade nationella energi- och klimatplaner. Planerna omfattar tioårsperioder och beaktar det långsiktiga perspektivet och energiunionens fem dimensioner, dvs. energitrygghet, den inre energimarknaden, energieffektivitet, minskade koldioxidutsläpp, och forskning, innovation och konkurrenskraft. De integrerade nationella energi- och klimatplanerna ska uppdateras vart femte år efter den första inlämningen och därefter vart tionde år. Artikel 3.3 d i förordning (EU) 2018/1999 om styrningen av energiunionen och klimatåtgärder föreskriver att om en medlemsstat konstaterar att den har ett väsentligt antal energifattiga hushåll ska den i sin plan ta med ett nationellt vägledande mål om minskning av energifattigdomen med en tidsram för när målen bör vara uppnådda samt de styrmedel och åtgärder som riktar sig mot energifattigdomen, bland annat socialpolitiska åtgärder och andra relevanta nationella program. Flera medlemsstater har tagit fram konkreta initiativ för att hantera energifattigdom och/eller stödja utsatta konsumenter. Sådana initiativ kan även bidra till att hantera potentiella fördelningseffekter. I sin bedömning 2020 av de slutliga integrerade nationella energi- och klimatplanerna konstaterar kommissionen dock att ”en stor majoritet av medlemsstaterna behöver fortfarande utarbeta tydligare strategier och mål genom en övergripande metod för att identifiera och mäta energiomställningens konsekvenser för samhälle, sysselsättning och kompetens och dess andra fördelningseffekter, och vederbörligen överväga hur dessa utmaningar ska hanteras”.

Enligt förordningen om gemensamma bestämmelser, som bland annat omfattar Europeiska regionala utvecklingsfonden (Eruf), Europeiska socialfonden+ (ESF+), Sammanhållningsfonden och Fonden för en rättvis omställning (FRO), förväntas medlemsstaterna beakta innehållet i sina integrerade nationella energi- och klimatplaner och kommissionens rekommendationer avseende dessa planer i sina program, även i samband med halvtidsöversynen. De territoriella planerna för en rättvis omställning inom ramen för Fonden för en rättvis omställning bör inriktas på att hantera de socioekonomiska konsekvenserna av omställningen i utvalda territorier som är beroende av fossila bränslen eller växthusgasintensiva industriella verksamheter. Planerna ska innehålla ett allmänt avsnitt om den nationella omställningsprocessen baserat på den integrerade nationella energi- och klimatplanen. Plattformen för en rättvis omställning inrättades för att hjälpa alla berörda aktörer att använda resurserna i mekanismen för en rättvis omställning. Förutom Fonden för en rättvis omställning (första pelaren) innehåller den ett särskilt program inom ramen för InvestEU (andra pelaren) och en lånefacilitet för den offentliga sektorn (tredje pelaren).

Tre av de sex pelarna som fastställer omfattningen av faciliteten för återhämtning och resiliens inriktas alltså på sociala frågor. I återhämtnings- och resiliensplanerna inom ramen för faciliteten för återhämtning och resiliens anges dessutom ett stort antal reformer och investeringar som rör en rättvis omställning, både när det gäller reformer och investeringar. De nationella planerna och operativa programmen ska genomföras inom den nuvarande finansieringsperioden. Reformerna och investeringarna är utformade för att ha en bestående inverkan, men på grund av den begränsade varaktigheten utgör de inte heltäckande strategier för en rättvis omställning på nationell nivå efter 2027, särskilt inte när det gäller EU:s klimatmål.

Andra tillgängliga källor till finansieringsstöd stöder ytterligare kompletterande åtgärder på detta område, bland annat Erasmus+, Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter för uppsagda arbetstagare (EGF), återhämtningsstöd för sammanhållning och till Europas region (React-EU), moderniseringsfonden och auktionsintäkter inom EU:s utsläppshandelssystem, Life+-programmet och Horisont Europa-programmet. I ESF+-förordningen anges i synnerhet att ESF+ i linje med de specifika målen i artikel 4.1 ska sikta på att bidra till de mål som avser ett grönare, koldioxidsnålt Europa genom förbättring av utbildningssystemen på det sätt som behövs för att kompetens och kvalifikationer ska motsvara behoven, kompetenslyft för alla, inklusive arbetskraften och skapande av nya arbetstillfällen i sektorer som rör miljö, klimat och energi samt den cirkulära ekonomin och bioekonomin,

Flera andra strategier och handlingsplaner bidrar till en rättvis grön omställning. Kompetensagendan för Europa 2020 syftar till att ge människor möjlighet att lära och säkerställa att deras kompetens är anpassad till den gröna och den digitala omställningen. I kompetensagendan tillkännager kommissionen en uppsättning åtgärder för att stödja förvärvandet av kompetens för den gröna omställningen, bland annat individuella utbildningskonton, en europeisk strategi för mikromeriter och lärande för miljömässig hållbarhet. Syftet med kompetenspakten är att stimulera privata och offentliga aktörer att bidra på ett konkret sätt till kompetensutveckling och omskolning för personer på arbetsmarknaden. Aktörerna uppmuntras också att i lämpliga fall gå samman i partnerskap för gemensamma satsningar. I slutet av november 2021 hade fem partnerskap inrättats för kompetenshöjning och omskolning av 1,5 miljoner människor under de kommande åren. I slutet av november 2021 hade kompetenspakten samlat över 500 medlemmar, bland annat branschorganisationer, stora och små företag, universitet, anordnare av yrkesutbildningar, arbetsmarknadsparter, handelskammare, regionala och lokala myndigheter och offentliga och privata arbetsförmedlingar. Den nya uppdaterade industristrategin för EU stöder jobbskapande i den gröna ekonomin. Strategin lyfter fram betydelsen av investeringar i kompetens, flexibla former av offentlig-privata partnerskap, samarbete för att stimulera social dialog och skapandet av gröna jobb, bland annat via de olika Europaomfattande allianserna, och särskilt om batterier, förnybar vätgas, cirkulär plast och råvaror. Den nya strategin för konsumentpolitiken siktar på att stödja den gröna omställningen för att stärka och stödja konsumenterna och göra det möjligt för var och en, oavsett ekonomisk situation, att spela en aktiv roll i den gröna omställningen utan tvång att lägga sig till med någon särskild livsstil och utan social diskriminering.

Den långsiktiga visionen för EU:s landsbygdsområden syftar till att göra EU:s landsbygdsområden starkare, mer sammanlänkade, resilienta och välmående, även genom den gröna omställningen. I EU:s strategiska ram för romers jämlikhet, inkludering och deltagande 2020–2030 ställs slutligen sju mål upp på EU-nivå för perioden fram till 2030, bland annat att öka romers reella lika tillgång till adekvat och desegregerat boende och grundläggande tjänster.