B4-0648, 0655, 0678, 0694, 0700, 0707 och 0708/95

Resolution om Schengenavtalet och asylpolitiken

Europaparlamentet utfärdar denna resolution

- med beaktande av ikraftträdandet av konventionen om tillämpningen av Schengenavtalet den 26 mars 1995, och

A. Den beklagliga förseningen har fått till följd att vissa av Schengenavtalets signatärstater, däribland Italien, inte varit i stånd att genomföra avtalet i praktiken.

B. Detta avtal, som undertecknades för tio år sedan, har framför allt kommit till användning för att dölja bristen på politisk vilja hos rådet och kommissionen att förverkliga invånarnas fria rörlighet.

C. Åtgärderna har förhandlats fram utanför EU:s befogenheter och med en verkställande kommitté sammansatt av regeringsrepresentanter som enda beslutande organ, utan egentlig insyn vare sig från Europaparlamentet eller från de nationella parlamenten - således inom ramarna för avtal mellan regeringar.

D. Konventionen om tillämpningen av Schengenavtalet borde snarast möjligt ersättas av gemenskapsregler.

E. Schengenavtalet indelar för närvarande medlemsstaterna i tre kategorier: de som åtnjuter fri rörlighet för personer, de som i framtiden vill ansluta sig samt de som inte ämnar göra detta, vilket leder till förstärkta gränskontroller mellan unionens medlemsstater.

F. Endast inom gemenskapens ram kan man upprätthålla principerna om parlamentarisk kontroll och domstolskontroll liksom plikten att informera medborgarna.

G. Konventionen om tillämpningen av Schengenavtalet kan sedan den trätt i kraft få allvarliga konsekvenser för skyddet av asylsökande.

H. Parlamentet är bekymrat över att man i vissa situationer inte kommer att kunna avgöra vilken stat som bär ansvaret för att granska en asylsökan, eftersom de kriterier som anges i avdelning II, kapitel 7, artiklarna 28 - 38 i Schengenavtalet kan vara motstridiga.

Parlamentet

1. påpekar att invånarnas fria rörlighet är en väsentlig del av den inre marknaden och av Europeiska unionens målsättning, enligt artikel 7a i Romfördraget,

2. begär att kommissionen, rådet och unionens medlemsstater ska hitta en lösning inom gemenskapen på denna fråga som berör alla unionens medborgare och att de, i syfte att förverkliga den fria rörligheten för alla unionens medborgare och för de medborgare i tredje land som bor lagligt inom unionen äntligen ska fatta beslut om och förverkliga de kompensatoriska åtgärder som krävs för att garantera den inre säkerheten när gränskontrollerna avskaffas, utan att unionen därmed förvandlas till en «Europa-fästning»,

3. erinrar om den demokratiska kontroll som de nationella parlamentarikerna och Europaparlamentet måste utöva som representanter för EU:s medborgare och om den oumbärliga roll som dessa därmed spelar i ett ämne som utgör själva kärnan i det «europeiska medborgarskapet»,

4. efterlyser en effektivare juridisk kontroll av hur konventionen om tillämpningen av Schengenavtalet genomförs, vilket är nödvändigt för att motverka den allvarliga risken för oförenliga tolkningar på nationell nivå, och anser att domstolen är rätt organ för att utöva denna juridiska kontroll,

5. uppmanar Schengenstaterna att garantera möjligheten att söka asyl utan hinder av stränga visumkrav,

6. kräver att medlemsstaterna, i och med att Schengenkonventionen träder i kraft för att så småningom efterträdas av Dublinkonventionen, ska uppfylla minimigarantier för rättvisa och effektiva asylförfaranden, och att de inte bara ska verka enligt den minsta gemensamma nämnaren som rådet för närvarande föreslår,

7. anser att den resolution om minimiföreskrifter som just skall antas av rådet inte respekterar Genèvekonventionens principer och vädjar till rådet att modifiera resolutionen i detta hänseende innan den antas, samt påminner rådet om dess skyldighet att enligt artikel K 6 i Maastrichtfördraget rådfrågar parlamentet innan det antar en resolution i detta ämne,

8. uppmanar rådet att försäkra sig om att den internationella rättens skyldigheter, som Genèvekonventionen av 1951 och dess New York- protokoll från 1967, iakttas när det handlar om asylpolitik,

9. uppmanar medlemsstaterna att se över transportföretagens ansvar för att undvika att deras personal tvingas bedöma åberopade asylskäl utan att vara kvalificerad för detta,

10. uppmanar rådet, kommissionen och medlemsstaterna att ta alla de initiativ och beslut som är nödvändiga för att reglera asylpolitiken genom det förfarande som föreskrivs i artikel 100c i Romfördraget och artikel K 9 i Maastrichtfördraget,

11. uppdrar åt sin ordförande att vidarebefordra denna resolution till kommissionen, rådet, medlemsstaternas regeringar och parlament, FN:s flyktingkommissariat (UNHCR) samt Schengens presidium.