Ändrat förslag till RÅDETS DIREKTIV om genomförandet av principen om likabehandling av enskilda personer oavsett ras eller etniskt ursprung

(framlagt av kommissionen enligt artikel 250.2 i EG-fördraget)

MOTIVERING

I. Inledning

Den 25 November 1999 antog kommissionen ett paket av förslag, under artikel 13 i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, för att motverka diskriminering. Regionkommittén antog sitt yttrande över paketet den 12 april och Ekonomiska och Sociala kommittén antog sitt yttrande den 25 maj i år. Europaparlamentet antog sitt yttrande över förslaget till direktiv om genomförandet av principen om likabehandling av enskilda personer oavsett ras eller etniskt urprung den 18 maj detta år.

Mot bakgrund av dessa yttranden har kommissionen nu modifierat sitt urprungliga förslag.

II. Tillägg

Kommissionen har klargjort att direktivet är tillämpligt på såväl juridiska som fysiska personer genom att ersätta termen "individer" med "personer" genomgående I texten.

Definitionen av indirekt diskriminering har kommit I närmare överenstämmelse med EG-domstolen praxis I fallet O'Flynn.

En anvisning eller uppmaning till diskriminering skall betraktas som diskriminering

När det gäller det materiella tillämpningsområdet har i texten gjorts tillägg för att klargöra att den är tillämplig på den offentliga och privata sektorn, inkluderande offentliga organ, och tillägg har gjorts för att klargöra tillämpningen på oavlönat frivilligt arbete, praktik, hälso- och sjukvård samt bostäder.

Betsämmelsen om positiv särbehandling har kommit i närmare samklang med artikel 141.4 i fördraget.

Värdet av medlingsförfaranden när det gäller tillvaratagande av rättigheter har uppmärksammats.

Artikeln om tillandahållande av information har blivit utvidgad för att komma tillrätta med problemet med särbehandling på grund av nationalitet, religion eller överygelse såsom en dold form av diskriminering på grund av ras eller etniskt urprung.

Artikeln om social dialog har blivit utvidgad till att nu även täcka icke statliga organisationer.

Aktiviteterna för de oberoende organen för att främja lika-behandling har klargjorts.

Rapporteringssystemet har blivit förstärkt, med beaktande av den roll Europeiska centrumet för övervakning av rasism och främlingsfientlighet spelar.

Slutligen, preambeln har blivit modifierat för att komma i samklang med helheten av texten, för att referara till tidigare åtgärder av Rådet och Parlamentet och för att kasta ljus över vikten av integrering och kampen mot diskriminering på grund av kön.

1999/0253 (CNS)

Ändrat förslag till RÅDETS DIREKTIV om genomförandet av principen om likabehandling av enskilda personer oavsett ras eller etniskt ursprung

(Text av betydelse för EES)

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 13 i detta,

med beaktande av kommissionens förslag [1],

[1] KOM(1999) 566 slutlig.

med beaktande av Europaparlamentets yttrande [2],

[2] 18.05.2000

med beaktande av yttrandet från Ekonomiska och sociala kommittén [3],

[3] 25.05.2000

med beaktande av Regionkommitténs yttrande [4], och

[4] 12.04.2000

av följande skäl:

(1) Fördraget om Europeiska unionen markerar en ny fas i processen för att skapa en allt fastare sammanslutning mellan de europeiska folken.

(2) Europeiska unionen bygger på principerna om frihet, demokrati och respekt för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna samt på rättsstatsprincipen. Dessa principer är gemensamma för alla medlemsstater. Enligt artikel 6.2 i Fördraget om Europeiska unionen skall unionen som allmänna principer för gemenskapsrätten respektera de grundläggande rättigheterna, såsom de garanteras i Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna.

(3) Jämlikhet inför lagen och skydd mot diskriminering för alla är grundläggande rättigheter som erkänns i den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna, i FN:s konvention om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor, i den internationella konventionen om avskaffandet av alla former av rasdiskriminering, i FN:s konventioner om medborgerliga och politiska rättigheter och om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter samt i den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, vilka har undertecknats av alla medlemsstater.

(a) Europaparlamentet har antagit flera resolutioner om att bekämpa rasism i Europeiska unionen.

(4) Enligt artikel 13 i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen har rådet befogenhet att vidta lämpliga åtgärder för att bekämpa diskriminering på grund av kön, ras, etniskt ursprung, religion eller övertygelse, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning.

(5) Vid sitt extra möte i Tammerfors den 15 och 16 oktober 1999 uppmanade Europeiska rådet kommissionen att så snart som möjligt lägga fram förslag för att genomföra artikel 13 i EG-fördraget när det gäller kamp mot rasism och främlingsfientlighet.

(6) I 1999 års riktlinjer för sysselsättningen, som Europeiska rådet i Wien enades om den 11 december 1998, framhålls behovet av att utveckla förutsättningarna för en arbetsmarknad som främjar social integrering genom utformning av enhetliga strategier för att motverka diskriminering av sådana grupper som t.ex. etniska minoriteter.

(7) Diskriminering på grund av ras eller etniskt ursprung kan undergräva förverkligandet av målen i EG-fördraget, särskilt förverkligandet av hög sysselsättning och social trygghet, ökning av levnadsstandarden och livskvaliteten, ekonomisk och social sammanhållning och solidaritet. Sådan diskriminering kan även undergräva strävan att utveckla Europeiska unionen såsom ett område där frihet, säkerhet och rättvisa råder.

(8) Kommissionen lade fram ett meddelande om rasism, främlingsfientlighet och antisemitism i december 1995 [5]

[5] KOM(95) 653 slutlig.

(a) Rådet antog den 15 juli 1996 en gemensam åtgärd om åtgärder mot rasism och främlingsfientlighet [6], enligt vilken ett effektivt rättsligt samarbete skall säkerställas när det gäller överträdelser som grundas på rasistiskt eller främlingsfientligt beteende.

[6] EGT L 185, 24.7.1996.

(b) Vid genomförandet av principen om likabehandling oavsett ras eller etniskt ursprung bör gemenskapen sträva efter att undanröja bristande jämlikhet och främja jämställdhet mellan kvinnor och män, i synnerhet eftersom kvinnor ofta utsätts för diskriminering på flera grunder.

(9) För att demokratiska och toleranta samhällen där alla kan vara delaktiga, oavsett ras eller etniskt ursprung, skall kunna utvecklas, bör de särskilda åtgärder som vidtas mot diskriminering på grund av ras eller etniskt ursprung inbegripa mer än tillgång till förvärvsarbete och verksamhet som egenföretagare och även omfatta sådana områden som utbildning, socialt skydd och social trygghet, sociala förmåner, tillgång till och tillhandahållande av varor och tjänster.

(10) I det syftet bör all direkt eller indirekt diskriminering av fysiska eller juridiska personer på grund av ras eller etniskt ursprung på de områden som omfattas av detta direktiv förbjudas i hela gemenskapen. Detta förbud mot diskriminering bör även tillämpas på medborgare i tredje land. Förbudet gäller inte särbehandling på grund av medborgarskap.

(11) Trakasserier på grund av ras eller etniskt ursprung som riktas mot en person eller en grupp av personer och som leder till att hotfulla, fientliga, kränkande eller störande stämningar skapas måste betraktas som diskriminering.

(12) Förbudet mot diskriminering bör inte hindra att bestämmelser får bibehållas eller antas för att förhindra eller kompensera nackdelar för en grupp av personer av en viss ras eller ett visst etniskt ursprung.

(13) Särbehandling kan vara berättigad i de fall då en egenskap som avser ras eller etniskt ursprung utgör en väsentlig yrkesmerit.

(14) Människor som har diskriminerats på grund av ras och etniskt ursprung bör tillförsäkras ett lämpligt rättsligt skydd. För att tillhandahålla ett effektivare skydd bör föreningar, organisationer eller andra juridiska personer också ges befogenhet att på de utsatta personernas vägnar tillvarata deras rättigheter.

(15) För att jämlikhetsprincipen skall kunna genomföras i praktiken krävs ett lämpligt rättsligt skydd mot repressalier och en anpassning av de allmänna reglerna om bevisbörda i civilrättsliga och administrativa mål.

(16) Medlemsstaterna bör tillhandahålla lämplig information om de bestämmelser som antas enligt detta direktiv, särskilt genom att framhålla behovet av att se till att särbehandling på grund av nationalitet, religion eller övertygelse inte utgör någon dold diskriminering på grund av ras eller etniskt ursprung.

(17) Medlemsstaterna bör vidta nödvändiga åtgärder för att ogiltigförklara eller ändra de bestämmelser som strider mot likabehandlingsprincipen i lagar och andra författningar, kollektivavtal, interna bestämmelser i företag eller bestämmelser för egenföretagare och fria yrkesutövare eller för arbetstagar- eller arbetsgivarorganisationer.

(18) Medlemsstaterna bör främja dialogen mellan arbetsmarknadens parter och bland icke-statliga organisationer för att motverka olika former av diskriminering.

(19) Skyddet mot diskriminering på grund av ras eller etniskt ursprung skulle stärkas om varje medlemsstat hade ett oberoende organ med uppgift att analysera vilka problem som finns, undersöka tänkbara lösningar och ge praktiskt stöd till de människor som utsätts för diskriminering.

(20) I detta direktiv bör minimikrav föreskrivas för att ge medlemsstaterna möjlighet att införa eller behålla gynnsammare bestämmelser. Genomförandet av detta direktiv bör inte kunna utgöra något skäl till inskränkningar i det skydd som för närvarande finns i varje medlemsstat.

(21) Medlemsstaterna bör fastställa effektiva, proportionella och avskräckande påföljder som skall tillämpas när skyldigheterna enligt detta direktiv inte iakttas.

(22) I överensstämmelse med subsidiaritetsprincipen och proportionalitetsprincipen såsom de kommer till uttryck i artikel 5 i EG-fördraget kan målet för detta direktiv, nämligen att säkerställa en enhetlig och hög skyddsnivå mot diskriminering i Europeiska unionens medlemsstater, inte i tillräcklig utsträckning uppnås av medlemsstaterna. Detta mål kan därför med hänsyn till den föreslagna åtgärdens omfattning och verkningar bättre uppnås på gemenskapsnivå. Detta direktiv begränsas till minsta möjliga antal åtgärder för att uppnå detta mål och går inte utöver vad som är nödvändigt för detta ändamål.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

KAPITEL I: ALLMÄNNA BESTÄMMELSER

Artikel 1

Syfte

Syftet med detta direktiv är att i alla medlemsstater förverkliga principen om likabehandling av enskilda personer oavsett ras eller etniskt ursprung.

Artikel 2

Begreppet diskriminering

1. I detta direktiv avses med likabehandlingsprincipen att det inte skall få förekomma någon direkt eller indirekt diskriminering på grund av ras eller etniskt ursprung.

2. Enligt punkt 1 skall

a) direkt diskriminering anses förekomma när en person på grund av ras eller etniskt ursprung behandlas mindre förmånligt än en annan person behandlas, har behandlats eller skulle behandlas,

b) indirekt diskriminering anses förekomma när en till synes neutral bestämmelse eller ett till synes neutralt kriterium eller förfaringssätt i sig kan påverka personer av en viss ras eller ett visst etniskt ursprung och om detta kan leda till att dessa personer på något sätt missgynnas, såvida inte bestämmelsen, kriteriet eller förfaringssättet på ett objektivt sätt motiveras av ett berättigat mål som inte har samband med personens eller gruppens rastillhörighet eller etniska ursprung och om medlen för att uppnå detta mål är lämpliga och nödvändiga.

3. Trakasserier som riktas mot en person eller en grupp av personer med avseende på ras eller etniskt ursprung och som syftar till eller leder till att hotfulla, fientliga, kränkande eller störande stämningar skapas på något av de områden som avses i artikel 3 skall betraktas som diskriminering enligt punkt 1.

4. En anvisning om eller uppmaning till diskriminering av enskilda personer på grund av ras eller etniskt ursprung skall betraktas som diskriminering enligt första stycket.

Artikel 3

Materiellt tillämpningsområde

Inom ramen för gemenskapens befogenheter skall detta direktiv gälla både den offentliga och den privata sektorn och offentliga organ i fråga om följande:

a) Villkor för tillträde till anställning, verksamhet som egenföretagare och fri yrkesutövning, oavlönat och frivilligt arbete, inklusive urvalskriterier och anställningsvillkor inom alla sektorer och verksamhetsgrenar på alla nivåer i arbetslivet, inbegripet befordran.

b) Tillträde till all slags yrkesvägledning, yrkesutbildning, fortbildning och omskolning på alla nivåer, inklusive praktik.

c) Anställnings- och arbetsvillkor, inklusive uppsägning och löner.

d) Medlemskap och medverkan i arbetstagar- eller arbetsgivarorganisationer eller i andra organisationer vars medlemmar utövar ett visst yrke inbegripet de förmåner dessa organisationer tillhandahåller.

e) Socialt skydd, inklusive social trygghet och hälso- och sjukvård.

f) Sociala förmåner.

g) Utbildning, utbildningsstöd och stipendier, med full respekt för medlemsstaternas ansvar för undervisningens innehåll och utbildningsväsendets uppbyggnad och deras kulturella och språkliga skillnader.

h) Tillgång till och tillhandahållande av varor och tjänster, inklusive bostäder.

Artikel 4

Väsentliga yrkesmeriter

Utan hinder av artikel 2.1 och 2.2 får medlemsstaterna föreskriva att sådan särbehandling som grundas på en egenskap som har avseende på ras eller etniskt ursprung inte skall utgöra diskriminering, om denna egenskap utgör en väsentlig yrkesmerit på grund av den berörda yrkesverksamhetens art eller på grund av det sammanhang i vilket yrkesverksamheten utövas.

Artikel 5

Positiv särbehandling

För att säkerställa full jämlikhet i praktiken skall principen om likabehandling inte hindra någon medlemsstat från att behålla eller anta särskilda bestämmelser för att förhindra eller kompensera nackdelar för personer av en viss ras eller visst etniskt ursprung.

Artikel 6

Minimikrav

1. Medlemsstaterna får införa eller behålla bestämmelser som är mer långtgående när det gäller att tillvarata likabehandlingsprincipen än de som anges i detta direktiv.

2. Genomförandet av detta direktiv får under inga omständigheter utgöra skäl för att inskränka det skydd mot diskriminering som redan finns i medlemsstaterna på de områden som omfattas av detta direktiv.

KAPITEL II: RÄTTSLIGA MEDEL OCH GENOMDRIVANDE AV BESTÄMMELSERNA

Artikel 7

Tillvaratagande av rättigheter

1. Medlemsstaterna skall säkerställa att alla som anser sig förfördelade på grund av att likabehandlingsprincipen inte har tillämpats med avseende på dem har tillgång till rättsliga och/eller administrativa förfaranden, inklusive eventuella medlingsförfaranden, för att se till att skyldigheterna enligt detta direktiv iakttas, även efter det att det anställningsförhållande i vilket diskrimineringen uppges ha förekommit har upphört.

2. Medlemsstaterna skall se till att föreningar, organisationer eller andra juridiska personer, på den klagande personens vägnar med hans eller hennes tillstånd, kan inleda de rättsliga och/eller administrativa förfaranden som finns för att se till att skyldigheterna enligt detta direktiv iakttas.

Artikel 8

Bevisbörda

1. Medlemsstaterna skall i enlighet med sina nationella rättssystem vidta nödvändiga åtgärder för att se till att svaranden är skyldig att bevisa att det inte föreligger något brott mot likabehandlingsprincipen när personer, som anser sig förfördelade på grund av att likabehandlingsprincipen inte har tillämpats med avseende på dem, inför domstol eller annan behörig myndighet lägger fram sådana fakta som ger anledning att anta att det har förekommit direkt eller indirekt diskriminering.

2. Punkt 1 får inte hindra medlemsstaterna från att införa bevisregler som är förmånligare för den klagande.

3. Punkt 1 får inte tillämpas på straffrättsliga förfaranden, om inte medlemsstaterna beslutar det.

4. Punkterna 1, 2 och 3 skall tillämpas på de rättsliga förfaranden som inleds enligt artikel 7.2.

Artikel 9

Repressalier

Medlemsstaterna skall i sina rättsordningar införa nödvändiga bestämmelser för att skydda enskilda personer mot sådan ogynnsam behandling eller sådana ogynnsamma följder som utgörs av motåtgärder till följd av ett klagomål eller ett rättsligt förfarande för att se till att likabehandlingsprincipen följs.

Artikel 10

Tillhandahållande av information

1. Medlemsstaterna skall se till att lämplig information om de bestämmelser som antas enligt detta direktiv tillhandahålls inom hela deras territorier, särskilt inom yrkesutbildningsområdet, till utbildningsorgan och på arbetsplatser.

2. Medlemsstaterna skall se till att de behöriga offentliga myndigheterna på lämpligt sätt informeras om alla nationella åtgärder som vidtas enligt detta direktiv. De skall särskilt framhålla behovet av att se till att särbehandling på grund av nationalitet, religion eller övertygelse inte utgör någon dold diskriminering på grund av ras eller etniskt ursprung.

Artikel 11

Social dialog

1. Medlemsstaterna skall i syfte att främja lika behandling vidta lämpliga åtgärder för att öka den sociala dialogen mellan arbetsmarknadens parter, även genom att övervaka tillämpningen på arbetsplatser och i kollektivavtal, etiska regler, forskning eller utbyte av erfarenheter och god praxis.

2. Medlemsstaterna skall uppmuntra arbetsmarknadens parter att på lämplig nivå, inklusive på företagsnivå, sluta överenskommelser om bestämmelser mot diskriminering på de områden som avses i artikel 3 och som faller inom ramen för förhandlingar om kollektivavtal. Dessa överenskommelser skall följa de minimikrav som föreskrivs i detta direktiv och motsvarande nationella genomförandeåtgärder.

3. Medlemsstaterna skall även uppmuntra dialogen med lämpliga icke-statliga organisationer som har ett berättigat intresse av att bidra till att motverka diskriminering på grund av ras och etniskt ursprung i syfta att främja principen om likabehandling.

KAPITEL III: OBEROENDE ORGAN FÖR ATT FRÄMJA LIKABEHANDLING

Artikel 12

Oberoende organ

1. Medlemsstaterna skall inrätta ett eller flera oberoende organ för att främja lika behandling av personer av olika ras eller etniskt ursprung. Dessa organ får utgöra en del av oberoende organ som på nationell nivå har till uppgift att tillvarata de mänskliga rättigheterna eller att säkerställa enskildas rättigheter.

2. Medlemsstaterna skall se till att dessa oberoende organ bland annat har till uppgift att bistå personer som utsatts för diskriminering med att framföra sina klagomål om diskriminering på grund av ras eller etniskt ursprung, inleda undersökningar eller utföra studier om diskriminering på grund av ras eller etniskt ursprung samt lämna rekommendationer i frågor som rör diskriminering på grund av ras eller etniskt ursprung.

KAPITEL IV: SLUTBESTÄMMELSER

Artikel 13

Efterlevnad

Medlemsstaterna skall vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att

a) de lagar och andra författningar som strider mot likabehandlingsprincipen upphävs,

b) de bestämmelser som strider mot likabehandlingsprincipen i individuella eller kollektiva avtal eller överenskommelser, i interna regler för företag samt i regler för vinstdrivande eller icke-vinstdrivande föreningar, för fria yrkesutövare och för arbetstagar- och arbetsgivarorganisationer förklaras ogiltiga eller ändras.

Artikel 14

Påföljder

Medlemsstaterna skall bestämma det påföljdssystem som är tillämpligt på överträdelser av nationella bestämmelser som har utfärdats enligt detta direktiv och skall vidta alla åtgärder som behövs för att säkerställa att dessa påföljder kan införas. Påföljderna skall vara effektiva, väl avvägda och avskräckande. Medlemsstaterna skall anmäla dessa bestämmelser till kommissionen senast den dag som anges i artikel 15 och alla senare ändringar som gäller dem utan dröjsmål.

Artikel 15

Genomförande

Medlemsstaterna skall anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den 31 december 2002. De skall genast underrätta kommissionen om detta.

När en medlemsstat antar dessa bestämmelser skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda.

Artikel 16

Rapportering

Medlemsstaterna skall inom två år från den dag som anges i artikel 15, och därefter vart femte år, till kommissionen överlämna all information som kommissionen behöver, inklusive uppgifter om synpunkter från arbetsmarknadens parter och relevanta icke-statliga organisationer, för att utarbeta en rapport till Europaparlamentet och rådet om tillämpningen av detta direktiv.

I enlighet med principen om integrering av jämställdhetsperspektivet skall denna rapport bland annat innehålla en bedömning av de vidtagna åtgärdernas inverkan på kvinnor och män.

Rapporten skall på lämpligt sätt även beakta de synpunkter som Europeiska centrumet för övervakning av rasism och främlingsfientlighet lämnar i sin årliga lägesrapport om rasism och främlingsfientlighet i gemenskapen, särskilt de slutsatser och synpunkter i rapporten som riktas till gemenskapen och dess medlemsstater.

Mot bakgrund av den information som mottagits skall kommissionens rapport vid behov även innehålla förslag till översyn och uppdatering av direktivet.

Artikel 17

Ikraftträdande

Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.

Artikel 18

Adressater

Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

Utfärdat i Bryssel den

På rådets vägnar

Ordförande

KONSEKVENSANALYS

FÖRSLAGETS KONSEKVENSER FÖR FÖRETAGEN, SÄRSKILT FÖR DE SMÅ OCH MEDELSTORA FÖRETAGEN

Förslagets titel:

Förslag till rådets direktiv om genomförandet av principen om likabehandling av personer oavsett ras och etniskt ursprung

Dokumentets referensnummer: 99010

Förslag

1. Varför krävs det mot bakgrund av subsidiaritetsprincipen EG-lagstiftning på detta område och vilka är lagstiftningens huvudsyften-

Europeiska unionen bygger på principerna om de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Genom Amsterdamfördraget har Europeiska unionens förpliktelser ökat på detta område, särskilt till följd av ändringarna av artiklarna 6 och 7 i EU-fördraget och införandet av artikel 13 i EG-fördraget. I den senare föreskrivs bland annat en särskild befogenhet att vidta åtgärder för att bekämpa diskriminering på grund av ras och etniskt ursprung.

Medlemsstaterna har det huvudsakliga ansvaret för att motverka rasism. Såsom angavs i motiveringen har de flesta medlemsstater infört bestämmelser i sina konstitutioner och/eller rättsordningar för att befästa rätten för den enskilde att inte bli diskriminerad på grund av ras eller etniskt ursprung. Tillämpningsområdet för dessa bestämmelser, möjligheterna att se till att de följs och att den enskilde kan få sin sak prövad varierar emellertid mycket från medlemsstat till medlemsstat. När det gäller den grundläggande rätten att inte utsättas för diskriminering på grund av ras eller etniskt ursprung krävs det EG-lagstiftning för att säkerställa ett gemensamt rättsligt minimiskydd med rätt för den enskilde att få sin sak prövad.

EG-lagstiftningen måste naturligtvis ligga inom ramen för de befogenheter som gemenskapen medges genom fördraget. I det föreslagna direktivet föreskrivs därför allmänna principer med ett gemensamt minimiskydd inom ramen för gemenskapens befogenheter samtidigt som medlemsstaterna ges möjlighet att bibehålla ett mer omfattande skydd i enlighet med sina egna politiska och historiska val och traditioner.

Valet av direktiv som form innebär en avvägning mellan de åtgärder som behöver vidtas på europeisk nivå och den hänsyn som måste tas till de skillnader som föreligger när det gäller medlemsstaternas olika konstitutioner, lagar och rättsliga förfaranden. I direktivet fastställs de gemensamma mål som skall uppnås samtidigt som medlemsstaterna ges den möjlighet till flexibilitet som krävs för att uppnå dessa mål. Direktivet begränsas därför till vissa allmänna principer som endast innebär att det skall finnas ett minimiskydd.

Förslagets huvudsyften är följande:

- Att införa en gemensam definition av diskriminering på grund av ras eller etniskt ursprung som skall gälla i hela gemenskapen och som skall ligga till grund för likabehandling.

- Att inom ramen för fördragets räckvidd fastställa vissa samhällsområden där likabehandlingsprincipen måste säkerställas.

- Att föreskriva ett minimiskydd och en rätt att få sin sak prövad för de personer som anser sig ha blivit utsatta för diskriminering.

- Att säkerställa ett lämpligt sätt att övervaka diskriminering i företag och i samhället mer allmänt.

Konsekvenser för företagen

2. Vilka kommer att påverkas av förslaget-

Alla företag kommer att omfattas av den nationella lagstiftning som krävs enligt direktivet.

3. Vilka åtgärder kommer företagen att bli tvungna att vidta för att följa bestämmelserna i förslaget-

Företagen måste se till att beslut om anställning, befordran, utbildning, arbetsvillkor - inklusive uppsägnings- och lönevillkor - och om medlemskap i arbetstagar-, arbetsgivar- och branschorganisationer fattas i överensstämmelse med principen om likabehandling med avseende på ras och etniskt ursprung. I regel sker detta redan i alla medlemsstater. Direktivet kommer därför snarare att innebära att de befintliga kraven befästs än att helt nya bestämmelser införs.

4. Vilka ekonomiska effekter är det sannolikt att förslaget får-

Inom arbetslivet får lagstiftning om skydd för den enskilde mot diskriminering på godtyckliga grunder tre konsekvenser. Den bidrar för det första till att säkerställa delaktighet i samhället och till att undvika social utslagning genom att se till att människor kan förverkliga sina möjligheter i ekonomiskt hänseende och på bästa sätt kunna försörja sig själva och sina familjer samt till att minska deras beroende av staten. För det andra säkerställs genom lagstiftningen att företagen får de mest kvalificerade arbetstagarna, vilket bidrar till företagens konkurrenskraft och styrka och till ekonomin i sin helhet. För det tredje blir arbetsgivarna skyldiga att motivera sina beslut i frågor gäller t.ex. anställning, befordran, utbildning och övriga arbetsvillkor.

Uppgifter [7] från medlemsstaterna visar att arbetslösheten i de grupper som tillhör en annan ras och har ett annat etniskt ursprung är mellan två till tre gånger högre än genomsnittet för hela arbetsmarknaden.

[7] Uppgifter finns inte för alla medlemsstater. I vissa medlemsstater samlas uppgifter in endast på grundval av medborgarskap, inte på grundval av ras eller etniskt ursprung.

Diskriminering på grund av ras eller etniskt ursprung - särskilt diskriminering på flera grunder - kan medföra att diskrimineringen kommer att gå i en ond cirkel som ofta överförs från generation till generation. Om exempelvis utbildningsmöjligheterna, bostadsutbudet, hälso- och sjukvården, miljöförhållandena och sysselsättningsmöjligheterna för en viss grupp är dåliga, kommer nästa generation att växa upp med sämre förutsättningar för att lösa de problem de stöter på och kommer därför att stanna kvar i sina dåliga jobb och bostäder och stöta på problem med hälsan.

Genom att motverka diskriminering leder detta förslag till en ökad ekonomisk och social delaktighet och en minskad social utslagning. Detta kommer direkt att gagna den ekonomiska tillväxten genom att de offentliga utgifterna för social trygghet och socialt stöd minskar, genom att de enskilda hushållens köpkraft ökar och genom att företagens konkurrenskraft främjas när det säkerställs att de på bästa sätt utnyttjar de resurser som finns på arbetsmarknaden.

a) Hur påverkar förslaget

- sysselsättningen-

Direktivet kommer att bidra till ökade sysselsättningsmöjligheter för alla arbetstagare, oavsett ras eller etniskt ursprung, enligt kraven i den europeiska sysselsättningsstrategin. På så sätt kommer det också att bidra till en ökad kvalitet i arbetet och på medellång sikt sannolikt leda till ökad sysselsättning till följd av de europeiska företagens ökade konkurrenskraft.

- investeringar och antalet nystartade företag-

Direktivet kommer att skapa bättre förutsättningar för människor av annan ras och/eller annat etniskt ursprung att starta företag.

- företagens konkurrensläge-

Såsom nämnts ovan kommer direktivet att öka de europeiska företagens konkurrenskraft genom att säkerställa att de i förhållande till nuvarande situation får ökade kunskaper och resurser till sitt förfogande och att dessa kunskaper utnyttjas utan åtskillnad på grund av ras eller etniskt ursprung.

b) Måste några nya administrativa rutiner införas-

Företagen kommer att vara tvungna att kunna motivera beslut i frågor som rör exempelvis anställning, befordran, utbildning och övriga arbetsvillkor för att styrka att dessa beslut inte har fattats på grund av ras eller etniskt ursprung. I regel är detta redan fallet i omkring hälften av medlemsstaterna. Det kommer att ligga i företagets eget intresse att i begränsad omfattning dokumentera dessa beslut i de fall då det inte redan görs.

c) Kvantitativa och/eller kvalitativa kostnader och fördelar-

Företagen kommer att få vissa begränsade kostnader på kort sikt, dels när det gäller nödvändig utbildning om tillämpningen av likabehandlingsprincipen för beslutsfattare i företagen i de fall då sådan utbildning saknas, dels när det gäller hanteringen av klagomål om diskriminering. Anpassningen till de nya kraven i de medlemsstater där motsvarande bestämmelser för att motverka diskriminering på grund av ras och etniskt ursprung ännu inte finns kommer att underlättas av att företagen redan är förtrogna med gemenskapens ramar för lika möjligheter för kvinnor och män, som redan funnits i över tjugo år.

På medellång sikt kommer företagen att dra nytta av ett ökat engagemang från alla arbetstagares sida, oavsett ras eller etniskt ursprung, och av den ökade konkurrenskraft som följer av att resurserna utnyttjas på ett bättre sätt (se ovan).

d) Vilka kostnader kommer att följa av direktivet-

I direktivet fastställs flexibla och allmänna ramar för genomförandet av principen om likabehandling med avseende på ras och etniskt ursprung. Medlemsstaterna och arbetsmarknadens parter skall sedan bestämma med vilka praktiska medel detta skall genomföras i praktiken. Kostnaderna kommer dock att bli begränsade (se ovan).

e) Vad kommer företagen att vara skyldiga att göra när det gäller övervakning och utvärdering-

I direktivet finns ingen direkt skyldighet för företagen att övervaka och utvärdera hur de följer direktivet. Det ligger emellertid i företagens egna intressen att dokumentera beslut om anställning, befordran, utbildning och andra arbetsvillkor för att kunna styrka att besluten fattades utan hänsyn till ras och/eller etniskt ursprung. Större företag kanske föredrar en mer planerad övervakning för att se till att likabehandlingsprincipen tillämpas på alla nivåer.

5. Innehåller förslaget åtgärder för att ta hänsyn till de små och medelstora företagens situation (t.ex. lägre eller annorlunda krav)-

I förslaget görs ingen åtskillnad mellan företag med avseende på storlek, eftersom diskriminering på grund av ras eller etniskt ursprung förekommer i alla typer av företag oavsett antalet anställda. I direktivet föreskrivs dock endast minimikrav med utgångspunkt i flexibla ramar med principer. Medlemsstaterna och arbetsmarknadens parter kan därför anpassa kraven till företagens storlek under förutsättning att man följer kraven i direktivet.

Samråd

6. Förteckning över de organisationer som konsulterats och redogörelse för deras viktigaste synpunkter.

Kommissionen har konsulterat representativa organisationer bland arbetsmarknadens parter på europeisk nivå [8] och det europeiska forumet för icke-statliga organisationer i samband med en rad möten på gemenskapsnivå.

[8] Kommissionen har konsulterat en rad organisationer, inklusive företrädare för de små och medelstora företagen, i enlighet med kommissionens meddelanden om genomförandet av avtalet om socialpolitik (KOM(93) 600, 14.12 1993) och enligt meddelandet om att anpassa och främja den sociala dialogen på gemenskapsnivå (KOM(1998) 322 slutlig, 20.5.1998).

Alla organisationer som konsulterats medgav att frågan var viktig och att det fanns behov av att fastställa krav på gemenskapsnivå. Det förelåg dock skilda uppfattningar om vissa delar av förslaget.

Företrädarna för de icke-statliga organisationerna och fackföreningsorganisationerna välkomnade förslaget, men beklagade att dess räckvidd inte var mer omfattande, eftersom de ville att förslaget skulle tillämpas på det ekonomiska, sociala och kulturella området i sin helhet. De framhöll att bestämmelserna om bevisbörda och om rättslig prövning genom behörig ställföreträdare skulle bibehållas, eftersom de ansåg att dessa bestämmelser var viktiga för att tillvarata de diskriminerade personernas rättigheter.

Företrädarna för arbetsgivarorganisationerna var emellertid tveksamma till att bevisbördan skulle överföras. De ansåg att detta skulle medföra problem för arbetsgivarna, eftersom det skulle uppmuntra till klagomål utan grund. Kommissionen noterar att den föreslagna bestämmelsen grundas på det EG-direktiv om könsdiskriminering som redan har antagits och genomförts av många medlemsstater (rådets direktiv 97/80/EG om bevisbörda vid mål om könsdiskriminering) och att identiska regler redan har tillämpats utan större svårigheter när det gäller mål om rasdiskriminering i vissa medlemsstater. Kommissionen anser därför att arbetsgivarnas synpunkter på denna punkt saknar grund.