ORDFÖRKLARINGAR

Ackrediteringsorgan : Offentligt eller privat organ som ger formellt erkännande om att ett kontrollorgan är behörigt att genomföra inspektioner och ge certifiering i enlighet med ekologiska standarder. I Europeiska unionen måste ekologiska kontrollorgan ackrediteras enligt den europeiska standarden EN 45011 eller ISO-Guide 65.

Aktör : Individ eller företag som producerar, lagrar, bearbetar, transporterar, exporterar eller importerar ekologiska produkter.

Behörig myndighet : Den centrala myndighet i en medlemsstat som ansvarar för att anordna officiella kontroller på området för ekologisk produktion eller någon annan myndighet som detta ansvar har överlåtits till. Det omfattar även i tillämpliga fall motsvarande myndighet i ett tredjeland.

Bristande överensstämmelse : Inträffar då ett särskilt krav för en standard eller en certifiering inte är uppfyllt.

Ekologisk produktion : Övergripande system för jordbruksverksamhet och livsmedelsproduktion vars syfte är att uppnå hållbart jordbruk, produktion av högkvalitativa produkter och användning av processer som inte är skadliga för miljön, människor och växter eller för djurs hälsa och välbefinnande.

Erkänt kontrollorgan när det gäller efterlevnad : Kontrollorgan som verkar i ett tredjeland och som erkänts av kommissionen som ett organ som kan garantera att målen och principerna för ekologisk produktion och produktions- och märkningsreglerna i tredjelandet är desamma som gäller för ekologisk produktion och märkning i gemenskapen.

Erkänt kontrollorgan när det gäller likvärdighet : Kontrollorgan som verkar i ett tredjeland och som erkänts av kommissionen som ett organ som kan garantera att produktions- och märkningsreglerna i tredjelandet och de kontrollåtgärder som tillämpas på aktörer i tredjelandet är likvärdiga med dem som gäller för ekologisk produktion och märkning i gemenskapen.

Erkänt likvärdigt tredjeland : Tredjeland som erkänts av kommissionen som ett land som uppfyller produktionsregler och kontrollstandarder som är likvärdiga med dem som tillämpas på ekologisk produktion i gemenskapen och som därigenom kan uppnå samma mål och följa samma principer genom tillämpning av regler som garanterar samma grad av säkerhet i fråga om överensstämmelse.

Extra kontrollbesök : Ett kontrollorgans kontrollbesök hos en aktör utöver det obligatoriska årliga kontrollbesöket hos samma aktör.

Kontroll av restsubstanser : Laboratorieanalys av ekologiska produkter för att kontrollera om det finns några substanser som inte är tillåtna vid ekologisk produktion eller för att kontrollera produktionsmetoder som inte stämmer överens med reglerna för ekologisk produktion, t.ex. användning av syntestiska bekämpningsmedel och gödselmedel, antibiotika, vissa livsmedelstillsatser och processtekniska hjälpmedel.

Kontrollorgan : Oberoende privat tredje part som genomför inspektioner och ger certifiering på området för ekologisk produktion.

Spårbarhet : Avser förmågan att spåra och följa livsmedel, foder, livsmedelsproducerande djur eller substanser som ska eller kan komma att tillsättas ett livsmedel eller foder genom alla stadier i produktionen, bearbetningen och distributionen.

Stadier i produktionen, beredningen och distributionen : Avser alla stadier från det att en ekologisk produkt först produceras till det att den lagras, bearbetas, transporteras, säljs eller levereras till slutkonsumenten, och i tillämpliga fall märkning, marknadsföring, import, export och underentreprenad.

FÖRKORTNINGAR

EJFLU : Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling.

FVO : Europeiska kommissionens kontor för livsmedels- och veterinärfrågor.

GMO : genetiskt modifierade organismer.

MANCP : flerårig nationell kontrollplan.

OFIS : informationssystem för ekologiskt jordbruk.

SCOF : ständiga kommittén för ekologiskt jordbruk.

SAMMANFATTNING

I. Ekologisk produktion är ett övergripande system för jordbruksverksamhet och livsmedelsproduktion vars syfte är att uppnå hållbart jordbruk, produktion av högkvalitativa produkter och användning av processer som inte är skadliga för miljön, människor och växter eller för djurs hälsa och välbefinnande. Den ekologiska marknaden har utvecklats snabbt och haft en årlig tillväxttakt på mer än 10 % de senaste två årtiondena. Den europeiska marknaden för ekologiska livsmedel uppgår till cirka 20 miljarder euro per år, vilket motsvarar uppskattningsvis en andel på 1,5 % av den totala livsmedelsmarknaden.

II. Syftet med EU:s rättsliga ram, som reglerar sektorn för ekologisk produktion, är att ge en grund för hållbar utveckling av ekologisk produktion samtidigt som den garanterar sund konkurrens, inger förtroende hos konsumenterna och skyddar deras intressen och sörjer för en väl fungerande inre marknad. I det syftet har ett kontrollsystem införts som omfattar alla stadier i den ekologiska försörjningskedjan, t.ex. produktion på lantgård, bearbetning, distribution och import av livsmedel samt detaljhandelsverksamhet. Varje aktör i kedjan måste följa samma uppsättning regler för ekologisk produktion, bearbetning, distribution, märkning och kontroller.

III. Revisionsrättens revision var inriktad på ändamålsenligheten i kontrollsystemet och på hur de olika berörda institutionerna (kommissionen och behöriga myndigheter, ackrediteringsorgan och kontrollorgan i medlemsstaterna) har fullgjort sitt ansvar både när det gäller kontrollsystemet inom EU och förvaltningen av det nu gällande importförfarandet.

IV. Revisionsrätten ställde följande övergripande granskningsfråga: Ger kontrollsystemet för ekologiska produkter tillräckliga garantier för att huvudkraven för ekologisk produktion, bearbetning, distribution och import är uppfyllda?

V. Syftet med det kontrollsystem för ekologiska produkter som fastställs i EU-förordningarna är att garantera produktionsprocesserna men inte den ekologiska karaktären på själva produkterna. Det beror på att man inte på vetenskaplig väg kan avgöra om en produkt är ekologisk eller inte. Revisionsrätten anser att det vore bra om man kom till rätta med de brister som lyfts fram i revisionsrättens revision så att man kan ge tillräckliga garantier för att systemet fungerar ändamålsenligt och se till att konsumenternas förtroende inte undergrävs.

VI. Utifrån resultatet av revisionen drog revisionsrätten följande slutsatser:

a) Ett antal behöriga myndigheter uppfyller inte fullt ut sin tillsynsroll gentemot kontrollorganen. Detta har medfört att vissa kontrollorgan inte uppfyller ett antal EU-krav och att de inte har tagit tillfället i akt och infört viss god praxis.

b) Informationsutbytet inom medlemsstaterna och mellan medlemsstaterna och kommissionen och andra medlemsstater är ännu inte tillräckligt som garanti för att systemet fungerar korrekt.

c) Behöriga myndigheter i medlemsstaterna stöter på svårigheter när de ska se till att de ekologiska produkterna är spårbara inom det territorium som de har befogenhet över. Spårbarheten är ännu svårare att uppnå när det gäller produkter som korsar gränserna.

d) Kommissionen har inte prioriterat övervakning, bland annat revisioner, tillräckligt för att kunna garantera att medlemsstaternas kontrollsystem fungerar ordentligt.

e) Kommissionen har inte haft tillräckligt med information för att kunna försäkra sig om att de kontrollsystem för ekologisk produktion i tredjeländer som erkänts som likvärdiga fortsätter att uppfylla de lagstadgade kraven så länge de har den ställningen. Revisionsrätten noterar vidare att bedömningen av ansökningar om likvärdighet från tredjeländer släpar efter betydligt.

f) Det system som används för att bevilja importtillstånd innehåller brister.

VII. På grundval av de brister som konstaterats lämnar revisionsrätten följande rekommendationer:

a) Behöriga myndigheter bör stärka sin tillsynsroll gentemot kontrollorganen genom att tillämpa lämpliga dokumenterade förfaranden för godkännande och tillsyn av kontrollorgan, se till att definitionen av överträdelser, oegentligheter och motsvarande påföljder harmonieras och genom att främja den goda praxis som finns.

b) Informationsutbytet inom medlemsstaterna, mellan medlemsstaterna och kommissionen och mellan medlemsstaterna bör förbättras så att det garanterar att kontrollerna och övervakningen håller god kvalitet.

c) Kontrollerna bör stärkas så att man kan garantera att aktörerna uppfyller de lagstadgade kraven för spårbarhet; i det avseendet bör kommissionen klargöra de olika aktörernas roller och ansvarsområden.

d) Kommissionen bör stärka sin tillsyn av medlemsstaternas kontrollsystem genom att göra granskningsbesök och samla in och använda sig av de uppgifter och den information som krävs.

e) När det gäller import bör kommissionen sörja för en tillräcklig tillsyn av de länder som finns på förteckningen över dem som erkänts som likvärdiga för ekologisk produktion och i tid bedöma ansökningar från tredjeländer som ansöker om att föras upp på förteckningen.

f) Revisionsrätten välkomnar den förenkling som kommissionens initiativ att avveckla importtillståndssystemet indirekt innebär, men så länge det är i bruk bör medlemsstaterna se till att det tillämpas korrekt. Behöriga myndigheter i medlemsstaterna bör stärka de kontroller som genomförs av kontrollorgan som har behörighet att utfärda kontrollintyg.

INLEDNING

EKOLOGISK PRODUKTION I EU

1. Ekologisk produktion är ett övergripande system för jordbruksverksamhet och livsmedelsproduktion vars syfte är att uppnå hållbart jordbruk, produktion av högkvalitativa produkter och användning av processer som inte är skadliga för miljön, människor och växter eller för djurs hälsa och välbefinnande. Ekologiska produkter framställs således enligt en särskild uppsättning regler, t.ex. växelbruk, förbud mot användning av genetiskt modifierade organismer och mycket strikta gränsvärden för användning av kemiska, syntetiska bekämpningsmedel och syntetiska gödelsmedel, antibiotika till djur, livsmedelstillsatser och processhjälpmedel. Eftersom ekologiska produkter anses vara förstklassiga produkter säljs de i regel till ett högre pris än konventionella produkter.

DIAGRAM 1

EUROPEISKA MARKNADEN FÖR EKOLOGISKA LIVSMEDEL OCH DRYCKER: DE TIO EU-LÄNDER SOM HADE STÖRST FÖRSÄLJNING 2009 (MILJARDER EURO)

+++++ TIFF +++++

Källa: Willer H., The European Market for Organic Food in 2009: Production and Market (europeiska marknaden för ekologiska livsmedel 2009: produktion och marknad) http://orgprints.org/18365/2/willer-2011-european-market.pdf.

2. Den ekologiska marknaden har utvecklats snabbt och haft en årlig tillväxttakt på mellan 10 och 15 % de senaste två årtiondena [1]. EU är en av de största producenterna och konsumenterna av ekologiska produkter i världen. Under perioden 2000–2008 ökade det totala området för ekologisk odling [2] i de 27 EU-medlemsstaterna (EU-27) med i genomsnitt 7,4 % per år. År 2008 motsvarade detta område 4,3 % av den brukade jordbruksmarken (UAA), dvs. uppskattningsvis 7,6 miljoner hektar mark. Man beräknar att det samma år fanns ungefär 197000 jordbruksföretag som sysslade med ekologiskt jordbruk i EU-27 [3]. Cirka 15 % av de ekologiska produkter som konsumeras i Europa importeras från länder utanför EU, det handlar främst om produkter som inte odlas eller som sällan odlas i EU (kaffe, bananer, bomull osv.) [4]. Den europeiska marknaden för ekologiska livsmedel uppgår till ungefär 20 miljarder euro [5] per år, vilket motsvarar uppskattningsvis en andel på 1,5 % av hela livsmedelsmarknaden [6]. Diagram 1 visar de EU-medlemsstater som har den största försäljningen av ekologiska livsmedel och drycker [7] och diagram 2 visar de EU-medlemsstater som har störst jordbruksmark med ekologisk odling.

DIAGRAM 2

DE TIO EU-MEDLEMSSTATER SOM HADE STÖRST JORDBRUKSMARK MED EKOLOGISK ODLING (UNDER OMSTÄLLNING OCH HELT OMSTÄLLDA) 2009 (1 000 HA)

+++++ TIFF +++++

Källa: Willer H., The European Market for Organic Food in 2009: Production and Market (europeiska marknaden för ekologiska livsmedel 2009: produktion och marknad) http://orgprints.org/18365/2/willer-2011-european-market.pdf.

EKONOMISKT STÖD TILL EKOLOGISKT JORDBRUK I EU

3. EU ger ekonomiskt stöd till ekologiska jordbruksmetoder via sina betalningar för miljövänligt jordbruk inom Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (EJFLU). Betalningarna för miljövänligt jordbruk genomförs i allmänhet genom kontrakt mellan ett offentligt organ i medlemsstaterna och en stödmottagare (jordbrukare eller markförvaltare). Kontrakten innebär att stödmottagaren åtar sig att tillämpa särskilda jordbruksmetoder. En av de jordbruksmetoder som stödmottagarna kan välja är ekologiskt odling. Vid utgången av 2010 uppgick det offentliga stödåtagandet för ekologiskt jordbruk inom åtgärderna för miljövänligt jordbruk till mer än 690 miljoner euro (EU-27) [8]. EJFLU-stödet utgör 58 % av det totala offentliga stödet medan återstoden består av nationella bidrag.

4. Ekologisk produktion kan också få indirekt stöd via andra åtgärder inom EJFLU (som modernisering av jordbruksföretag, utbildning osv.) eller via ett särskilt stöd [9]. Vissa medlemsstater har prioriterat att ge stöd till företag eller projekt som utvecklar den ekologiska produktionen.

RÄTTSLIG RAM

5. Syftet med EU:s rättsliga ram, som reglerar sektorn för ekologisk produktion, är att ge en grund för hållbar utveckling av ekologisk produktion samtidigt som den garanterar sund konkurrens, inger förtroende hos konsumenterna och skyddar deras intressen och sörjer för en väl fungerande inre marknad.

BILD 1 – EXEMPEL PÅ EKOLOGISK PRODUKTION

+++++ TIFF +++++

+++++ TIFF +++++

© Europeiska unionen.

Källa: Europeiska revisionsrätten.

6. Den ekologiska produktionen omfattar alla stadier i försörjningskedjan, t.ex. produktion på lantgård, bearbetning och distribution av livsmedel samt detaljhandelsverksamhet. Varje aktör i kedjan måste följa samma uppsättning regler för ekologisk produktion, bearbetning, distribution, märkning och kontroller. Inom EU fastställs dessa regler i flera förordningar:

- Rådets förordning (EG) nr 834/2007 av den 28 juni 2007 om ekologisk produktion och märkning av ekologiska produkter och om upphävande av förordning (EEG) nr 2092/91 [10].

- Kommissionens förordning (EG) nr 889/2008 av den 5 september 2008 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EG) nr 834/2007 om ekologisk produktion och märkning av ekologiska produkter med avseende på ekologisk produktion, märkning och kontroll [11].

- Kommissionens förordning (EG) nr 1235/2008 av den 8 december 2008 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EG) nr 834/2007 vad gäller ordningen för import av ekologiska produkter från tredjeländer [12].

Dessutom måste de ekologiska livsmedlen följa den allmänna livsmedelslagstiftningen (förordning (EG) nr 178/2002 [13]), och den ekologiska produktionen lyder under förordning (EG) nr 882/2004 [14], som är en allmännare lagstiftning om officiella kontroller av livsmedel och foder [15].

BILD 2 – EU-LOGOTYPEN FÖR EKOLOGISK ODLING

+++++ TIFF +++++

© Europeiska unionen.

Källa: kommissionens förordning (EU) nr 271/2010 av den 24 mars 2010 om ändring av förordning (EG) nr 889/2008 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EG) nr 834/2007 vad gäller Europeiska unionens logotyp för ekologisk produktion (EUT L 84, 31.3.2010, s. 19).

7. I EU kan ekologiska produkter således certifieras som "ekologiska" och märkas som sådana när produktionsreglerna uppfyller kraven i de EU-förordningar som nämns ovan. Sedan den 1 juli 2010 är det obligatoriskt att använda EU-logotypen på färdigförpackade livsmedel, men däremot frivilligt på importerade produkter.

8. I enlighet med artikel 37 i förordning (EG) nr 834/2007 har kommissionen inrättat en ständig kommitté för ekologisk odling (SCOF). Kommittén är kommissionens föreskrivande kommitté för ekologisk produktion, den leds av kommissionen och består av företrädare för medlemsstaterna. Syftet med den är att se till att Europeiska kommissionens ansvar för genomförandet av sekundärrätten utövas i nära samråd med medlemsstaternas regeringar.

9. Kommissionen har i samarbete med medlemsstaterna färdigställt ett arbetsdokument från kommissionens avdelningar om officiella kontroller i den ekologiska sektorn (Working document of the Commission services on official controls in the organic sector) [16]. Dokumentet är visserligen inte rättsligt bindande, men visar att kommissionen har ansträngt sig för att ta fram konkretare riktlinjer till medlemsstaterna när de tillämpar förordningarna för ekologisk produktion.

KONTROLLSYSTEMET FÖR EKOLOGISK PRODUKTION

10. Ett kontrollsystem har införts som för varje aktör i försörjningskedjan (jordbrukare, bearbetare och importörer) verifierar och intygar att produktionsreglerna tillämpas korrekt. Syftet med kontrollsystemet är att garantera produktionsprocessen, inte själva produkterna, eftersom man inte på vetenskaplig väg kan avgöra om en produkt är ekologisk eller inte [17]. Marknaden för ekologiska produkter är starkt beroende av konsumenternas förtroende och därmed också av certifieringssystemet, som garanterar att produkterna verkligen är ekologiska. Enligt kommissionen ska konsumenterna varje gång de köper t.ex. ett ekologiskt äpple eller en bit ekologiskt nötkött i sin lokala butik vara säkra på att dessa produkter har producerats i enlighet med strikta regler som respekterar miljön och djuren.

11. I EU:s rättsliga ram fastställs att medlemsstaterna ska inrätta ett kontrollsystem (se diagram 3). Kommissionen ansvarar för granskningen av medlemsstaternas kontrollsystem.

12. Medlemsstaterna får välja mellan att inrätta ett offentligt, privat eller blandat kontrollsystem och utser en eller flera behöriga myndigheter som ansvarar för kontrollerna. Den behöriga myndigheten utser, beroende på vilket system den har valt, offentliga kontrollmyndigheter, privata kontrollorgan eller en blandning av båda. En majoritet av medlemsstaterna (18) har ett system av privata kontrollorgan medan fem medlemsstater har utsett offentliga kontrollmyndigheter och fyra har en blandning av en utsedd offentlig kontrollmyndighet och godkända privata kontrollorgan. Behöriga myndigheter ansvarar för att godkänna och övervaka kontrollorgan och kontrollmyndigheter. Behöriga myndigheter är skyldiga att anordna revisioner eller inspektioner av kontrollorgan när så krävs och vid behov dra tillbaka ackrediteringen för kontrollorgan som inte uppfyller kraven.

DIAGRAM 3

INSTITUTIONER OCH ORGAN SOM VERKAR INOM KONTROLLSYSTEMET FÖR EKOLOGISKA PRODUKTER

+++++ TIFF +++++

Källa:Economic concepts of organic certification (ekonomiska begrepp för ekologisk certifiering) 29.7.2009, CERTCOST – Economic analysis of certification systems in organic food and farming (ekonomisk analys av certifieringssystemen för ekologiska livsmedel och ekologisk odling).

13. När en medlemsstat väljer ett system med privata kontrollorgan måste dessa organ ackrediteras [18]. Varje medlemsstat har utsett ett enda nationellt ackrediteringsorgan. De kontroller som utförs av dessa ackrediteringsorgan avser kontrollorganens tekniska kompetens, oberoende, opartiskhet och yrkesintegritet. Offentliga kontrollmyndigheter behöver inte ackrediteras.

14. Kontrollorgan (eller kontrollmyndigheter som de kallas i offentliga system) utgör kontrollsystemets kärna. De utför kontroller hos de enskilda aktörerna. Konsumenter, medlemsstaternas myndigheter och kommissionen förlitar sig i stor utsträckning på dessa organs arbete. En typisk kontroll av ekologiska aktörer innefattar fysiska inspektioner i produktions- eller bearbetningslokalerna, granskning av dokumentation och stickprov på slutprodukter, skördade produkter, löv eller jord för att kontrollera att inga otillåtna substanser har använts. De intyg som utfärdas av kontrollorganen betalas av de enskilda aktörerna.

IMPORT AV EKOLOGISKA PRODUKTER FRÅN TREDJELÄNDER

15. När det gäller ekologiska produkter som produceras utanför EU fastställs fyra olika importförfaranden i förordning (EG) nr 834/2007 (se tabell 1), men endast två av dem var i bruk när revisionen genomfördes.

TABELL 1

IMPORTFÖRFARANDEN SOM FASTSTÄLLS I FÖRORDNING (EG) NR 834/2007

Importförfaranden | Förvaltas av | I bruk när revisionen genomfördes |

Förteckning över erkända likvärdiga tredjeländer | Europeiska kommissionen | JA |

Förteckning över erkända kontrollorgan/kontrollmyndigheter när det gäller likvärdighet | Europeiska kommissionen | NEJ – den första förteckningen över likvärdiga kontrollorgan hade inte offentliggjorts av kommissionen när granskningen genomfördes. |

Förteckning över erkända kontrollorgan/myndigheter när det gäller efterlevnad | Europeiska kommissionen | NEJ – tidsfristen för när ansökningarna ska vara inne och en första förteckning ska göras har skjutits upp till den 31 oktober 2014. |

Importtillstånd | Medlemsstater | JA |

16. Eftersom produktionsvillkoren i tredjeländer kan se helt annorlunda ut än inom EU kan det bli omöjligt att tillämpa exakt samma regler för produktion eller kontroll. Kommissionen erkänner därför tredjeländer vilkas produktions- och kontrollsystem för ekologiska produkter anses vara likvärdiga, vilket betyder att produkter som certifierats som ekologiska i ett sådant tredjeland godtas som ekologiska i EU. De länder som för tillfället finns på förteckningen över erkända likvärdiga tredjeländer är Argentina, Australien, Kanada, Costa Rica, Indien, Israel, Japan, Schweiz, Tunisien, Nya Zeeland och från och med den 1 juni 2012 Förenta staterna.

17. Dessutom håller två nya importförfaranden på att införas som ska garantera att ekologiska produkter kan importeras från tredjeländer som ännu inte har erkänts. Dessa finns på förteckningen över erkända kontrollorgan/kontrollmyndigheter när det gäller likvärdighet (hade inte offentliggjorts när granskningen genomfördes) och förteckningen över erkända kontrollorgan/kontrollmyndigheter när det gäller efterlevnad (tidsfristen för när ansökan ska vara inne har skjutits upp till oktober 2014).

18. Det fjärde systemet, systemet för importtillstånd, fastställdes genom rådets förordning (EEG) nr 2083/92 och skulle endast gälla under en övergångsperiod. Sedan dess har möjligheten att bevilja importtillstånd förlängts flera gånger [19]. Enligt den nuvarande förordningen (EU) nr 1267/2011 av den 6 december 2011 ska det inte längre vara möjligt att bevilja importtillstånd från och med den 1 juli 2014. Enligt samma förordning måste tillstånd som beviljats från den 1 juli 2012 upphöra att gälla senast efter tolv månader. Trots detta används detta importförfarande fortfarande i stor utsträckning eftersom cirka 4000 importtillstånd utfärdas varje år av de olika EU-medlemsstaterna (främst av Tyskland, Frankrike, Italien, Nederländerna och Storbritannien).

19. Det är viktigt att kontrollförfarandena för import (som garanterar att importerade produkter minst uppfyller likvärdiga produktions- och kontrollvillkor) tillämpas korrekt för att man ska kunna garantera att den inre marknaden fungerar väl med sund konkurrens mellan produkter som produceras utanför och produkter som produceras inom EU.

REVISIONEN

REVISIONENS INRIKTNING OCH OMFATTNING

20. Revisionen var inriktad på kontrollsystemets ändamålenlighet och hur de olika berörda institutionerna och organen (kommissionen och behöriga myndigheter, ackrediteringsorgan och kontrollorgan i medlemsstaterna) har fullgjort sitt ansvar. Vid revisionen ställdes följande övergripande granskningsfråga:

Ger kontrollsystemet för ekologiska produkter tillräckliga garantier för att huvudkraven för ekologisk produktion, bearbetning, distribution och import är uppfyllda?

21. Mer specifikt var syftet med revisionen att besvara följande frågor:

a) Är genomförandet av de kontrollförfaranden som reglerar den ekologiska produktionen inom EU lämpligt i följande fall:

- När medlemsstaterna godkänner och övervakar kontrollorganen?

- När medlemsstaterna utbyter information internt, med kommissionen och med andra medlemsstater?

- När det gäller att garantera produkternas spårbarhet?

- När kommissionen övervakar medlemsstaternas kontrollsystem?

b) Är genomförandet av kontrollförfarandena för import av produkter lämpligt i följande fall:

- När kommissionen hanterar förteckningen över likvärdiga tredjeländer?

- När medlemsstaterna beviljar importtillstånd?

- När EU:s kontrollorgan kontrollerar specifika krav för importörer?

22. När det gäller de kontrollförfaranden som reglerar den ekologiska produktionen i EU omfattade revisionen perioden från det att förordning (EG) nr 834/2007 trädde i kraft, dvs. från januari 2009. När det gäller kontrollförfarandena för import av produkter omfattade revisionen perioden från det att rådets förordning (EEG) nr 2092/91 [20] och ändringar trädde i kraft (dvs. från juni 1991 när det gällde förteckningen över erkända likvärdiga tredjeländer och från juli 1992 när det gällde importtillstånd).

REVISIONSMETOD

23. Revisionsbevis samlades in på följande sätt:

- En granskning av kommissionens handlingar, bland annat en granskning av den dokumentation som kommissionen har fått från tredjeländer i samband med olika importförfaranden, och möten med avdelningar vid generaldirektoratet för jordbruk och landsbygdsutveckling (GD Jordbruk och landsbygdsutveckling) och vid generaldirektoratet för hälso- och konsumentfrågor (GD Hälso- och konsumentfrågor – kontoret för livsmedels- och veterinärfrågor).

- Granskningsbesök i sex medlemsstater (Storbritannien – England, Tyskland – Nordrhein-Westfalen, Italien – Emilia-Romagna, Spanien – Andalusien, Frankrike och Irland [21]). I besöken ingick dokumentgranskningar, möten med de behöriga myndigheterna, med ackrediteringsorganen och med två privata kontrollorgan per medlemsstat samt besök på plats hos producenter, bearbetare och importörer. Vid besöken på plats följde revisorerna med inspektörerna för att utvärdera inspektionens kvalitet och ta reda på hur inspektörerna utför dokumentgranskningar och kontrollerar produktionsmetoder.

- Spårbarhetskontroller av 85 produkter där revisorerna kontrollerade a) huruvida det gick att identifiera hela kedjan av aktörer som hade varit inblandade i leveransen av produkterna, b) huruvida alla aktörer hade ett ekologiskt intyg och c) huruvida alla aktörer hade fått ett kontrollbesök under det föregående året (närmare uppgifter finns i bilaga I).

- Laboratorietest genomfördes på 73 produkter för att revisorerna skulle kontrollera kontrollorganens förfaranden när de tog stickprov och tolkade laboratorieresultat (närmare uppgifter finns i bilaga II).

- En bedömningsrapport gjordes av en internationellt erkänd expert som revisionsrätten anlitade (rapporten var inriktad på kvaliteten på kontrollorganens förfaranden när de genomförde laboratorietest och tolkade laboratorieresultaten för 73 produkter).

- En granskning av tillgängliga fleråriga nationella kontrollplaner (MANCP) och tillhörande årliga rapporter som de 27 medlemsstaterna hade skickat till kommissionen.

TIDIGARE REVISIONER

24. Revisionsrätten har offentliggjort särskild rapport nr 3/2005 om landsbygdens utveckling: verifiering av utgifter för miljövänligt jordbruk [22] som omfattade delar av kontrollsystemet för ekologisk produktion (se punkt 43) och särskild rapport nr 7/2011 om utformningen och förvaltningen av stödet för miljövänligt jordbruk [23].

IAKTTAGELSER

TILLÄMPNING AV KONTROLLFÖRFARANDEN SOM REGLERAR DEN EKOLOGISKA PRODUKTIONEN I EU

BRISTER KONSTATERADES I MEDLEMSSTATERNAS RUTINER NÄR DE GODKÄNNER OCH ÖVERVAKAR KONTROLLORGAN

25. Behöriga myndigheter i medlemsstaterna bör ha dokumenterade förfaranden för godkännande och övervakning av kontrollorgan så att de kan se till att de lagstadgade kraven är uppfyllda. De bör också främja tillämpning av god praxis. Kontrollorgan (eller kontrollmyndigheter i offentliga system) utgör kontrollsystemets kärna. Kontrollorganen måste följa EU-förordningarna när de granskar ekologiska aktörer.

RUTA 1

EXEMPEL PÅ FÖRSENADE ELLER INTE TILLRÄCKLIGT DETALJERADE FÖRFARANDEN FÖR BEHÖRIGA MYNDIGHETERS GODKÄNNANDE OCH ÖVERVAKNING

I Storbritannien antogs den behöriga myndighetens förfaranden för godkännande och övervakning av kontrollorgan formellt först den 18 oktober 2010 trots att förordning (EG) nr 834/2007 om ekologisk produktion trädde i kraft i januari 2009.

I Frankrike hade den behöriga myndigheten inte fastställt några förfaranden eller checklistor för godkännandet av kontrollorganens kontrollplaner som är ett mycket viktigt dokument som kontrollorganen lämnar in.

I Spanien (Andalusien) hade den behöriga myndigheten inga checklistor för övervakning av kontrollorgan i enlighet med artikel 27.8 och 27.9 i förordning (EG) nr 834/2007 (t.ex. kontroll av att varje aktör inspekteras minst en gång om året) eller i enlighet med andra förfaranden som skulle utgöra god praxis, t.ex. kontroll av provtagningsmetoder, analysresultat eller informationsutbytet mellan kontrollorganet och andra enheter.

I Irland specificerade man inte i förfarandena för godkännande av kontrollorgan vilka kontroller som skulle genomföras utan tog endast upp det administrativa arbete som krävs när nya ansökningar behandlas. Det fanns inga förfaranden för återkallande av kontrollorganens godkännande.

FÖRFARANDENA FÖR GODKÄNNANDE/TILLBAKADRAGANDE ELLER FÖR ÖVERVAKNING AV KONTROLLORGAN HAR INTE DOKUMENTERATS PÅ ETT TILLFREDSSTÄLLANDE SÄTT

26. Behöriga myndigheter godkänner kontrollorgan och delegerar kontrolluppgifter till dem om de har tillräckliga garantier för att kontrollorganen fungerar i enlighet med kraven i EU-förordningarna. Ett grundkrav för kontrollorgan är att de måste ackrediteras. Ackrediteringsorganen ger en första ackreditering och övervakar sedan hur kraven för ackreditering uppfylls i fortsättningen. Behöriga myndigheter har dock det slutliga ansvaret för att övervaka kontrollorganen och för att se till att kraven i EU-förordningarna uppfylls även i fortsättningen.

27. Revisionsrätten genomförde sin revision i sex medlemsstater som hade ett system med privata kontrollorgan och upptäckte i tre av dem att förfarandena för att godkänna, återkalla eller övervaka kontrollorgan inte var tillräckligt detaljerade (t.ex. förfaranden som beskriver i detalj vilka kontroller som ska utföras när kontrollorganens kontrollplaner godkänns eller när kontroller på plats hos kontrollorganen genomförs). I ett fall hade de inte uppdaterats i tid (se ruta 1).

BEHÖRIGA MYNDIGHETER HAR INTE TILLRÄCKLIGT MED INFORMATION FÖR ATT GARANTERA ATT ALLA AKTÖRER INSPEKTERAS MINST EN GÅNG OM ÅRET I ENLIGHET MED KRAVEN I FÖRORDNINGEN

28. Kontrollorganen ansvarar för att inspektera aktörerna och utfärda ekologiska intyg i enlighet med EU-reglerna. Ett av huvudkraven är att kontrollorganen/kontrollmyndigheterna måste inspektera aktörer, oavsett om de är producenter, bearbetare eller importörer, minst en gång om året (artikel 27.3 i förordning (EG) nr 834/2007). Syftet med detta krav är att garantera konsumenterna att aktörerna fortlöpande uppfyller reglerna för ekologisk produktion.

Förordning (EG) nr 834/2007, Artikel 27 – Kontrollsystem

"3. [...] Minst en gång om året skall det under alla omständigheter kontrolleras om samtliga aktörer följer bestämmelserna, med undantag för grossister som endast saluför färdigförpackade produkter och aktörer som säljer till slutkonsumenten eller slutanvändaren enligt artikel 28.2."

29. Behöriga myndigheter förväntas övervaka att kontrollorganen fullgör denna skyldighet. Behöriga myndigheter har dock inte tillräckligt med information för att kunna övervaka detta ordentligt på grund av följande:

a) Den information som kontrollorganen lämnar i enlighet med artikel 27.14 i förordning (EG) nr 834/2007 är inte tillräcklig för att detta krav ska kunna kontrolleras. Till exempel anges i de sammanfattande rapporter som lämnas till de behöriga myndigheterna det totala antalet kontroller som genomförts under året. I detta tar man inte hänsyn till det faktum att aktörer kan gå in eller ut ur kontrollsystemet under året. Därför går det inte att kontrollera att varje enskild aktör har fått ett kontrollbesök det året.

Förordning (EG) nr 834/2007, Artikel 27 – Kontrollsystem

"14. Kontrollmyndigheterna och kontrollorganen skall senast den 31 januari varje år till de behöriga myndigheterna överlämna en förteckning över de aktörer som hade kontrollerats den 31 december föregående år. En sammanfattande rapport om den kontrollverksamhet som bedrivits under det föregående året skall lämnas senast den 31 mars varje år."

b) Vissa behöriga myndigheter förlitar sig på det arbete som görs av ackrediteringsorganen, men ackrediteringsorganens utvärderingsrapporter innehåller inte tillräckligt med information som visar att det årliga inspektionskravet har uppfyllts. Ofta förlitar sig ackrediteringsorganen enbart på beskrivningen av de förfaranden som kontrollorganen tillämpar och kontrollerar alltså inte huruvida förfarandena tillämpas i praktiken. I samband med ackrediteringscykeln, som varar fyra till fem år, behöver dessutom inte EU-kravet på årlig inspektion kontrolleras varje år.

KONTROLLORGANENS FÖRFARANDEN OCH RUTINER NÄR DE INSPEKTERAR AKTÖRER KAN FÖRBÄTTRAS

30. I linje med bestämmelserna i artikel 27.3 i förordning (EG) nr 834/2007 och artikel 65.4 i förordning (EG) nr 889/2008 ska kontrollorganen göra en systematisk riskbedömning av sina aktörer i förhållande till riskfaktorer som är kopplade till deras verksamhet (t.ex. kvantiteten på de aktuella produkterna och risken för att ekologiska produkter byts ut mot konventionella produkter) för att kunna besluta om extra kontrollbesök (dvs. utöver de årliga kontrollbesöken, se punkt 28). En stor förekomst av oriktigheter i en särskild produkt- eller företagstyp bör då leda till utökad tillsyn i form av stickprovsbesök hos aktörer med samma profil. Sju av de tolv kontrollorgan som besöktes under revisionen tog dock inte hänsyn till de riskfaktorer som var kopplade till vilken typ av aktör det var frågan om när de beslutade om extra kontrollbesök.

Förordning (EG) nr 834/2007, Artikel 27 – Kontrollsystem

"3. Inom ramen för denna förordning skall kontrollernas utformning och frekvens fastställas på grundval av en bedömning av risken för att det förekommer oegentligheter och överträdelser när det gäller efterlevnaden av kraven i förordningen. [...]".

Förordning (EG) nr 889/2008, Artikel 65 – Kontrollbesök

"4. Kontrollmyndigheten eller kontrollorganet ska dessutom genomföra stickprovsbesök, i första hand oanmälda, som ska grundas på en allmän riskbedömning när det gäller bristande efterlevnad av reglerna för ekologisk produktion, med beaktande av minst resultaten från tidigare kontroller, mängden berörda produkter och risken för att produkterna byts ut mot andra produkter."

31. Även om det inte krävs i förordningarna utgör roterande inspektörer god förvaltningspraxis vid kontrollorganen som minskar risken för att inspektören och aktören blir alltför bekanta med varandra. Granskningsresultaten visar dock att endast fyra av de tolv kontrollorgan som besöktes hade fastställt förfaranden för roterande inspektörer (se ruta 2).

RUTA 2

EXEMPEL PÅ ETT KONTROLLORGAN UTAN ROTERANDE INSPEKTÖRER

I Italien krävde inte ett av de kontrollorgan som besöktes en obligatorisk rotering bland sina inspektörer efter ett visst antal år trots den korrigerande åtgärd som det borde ha vidtagit efter en varning 2009 från en av de behöriga myndigheterna i den aktuella regionen inom ramen för dess övervakningsverksamhet. Kontrollorganet uppgav att det håller på att införa ett förfarande där inspektörerna roterar exempelvis vart fjärde år.

KONTROLLER AV RESTSUBSTANSER KAN ANVÄNDAS BÄTTRE SOM ETT VERKTYG VID KONTROLL AV PRODUKTIONSPROCESSER

32. Begränsningar av hur mycket kemiska och andra substanser som får användas är ett huvudkrav i ekologiska produktionsmetoder. Kontroll av restsubstanser kan, om det finns tvivel, ge bevis på om otillåtna substanser används, t.ex. förbjudna bekämpningsmedel, genetiskt modifierade organismer, livsmedelstillsatser eller läkemedel. Kontroller av restsubstanser är ett av de verktyg som kontrollorganen kan använda för att se till att aktörerna följer de produktionsregler som fastställs i de olika förordningarna. Tillämpliga förordningar föreskriver inte ett minsta antal laboratorietest som ska utföras utan kräver endast kontroller i fall där det finns misstanke om att produkter som inte är tillåtna vid ekologisk produktion används. Det innebär att kontrollorganen har olika tolkningar av när misstanke uppstår och använder detta verktyg på olika sätt.

RUTA 3

EXEMPEL PÅ KONTROLLORGAN MED EN BRA PROVTAGNINGSPLAN FÖR LABORATORIETEST

I Italien hade de två kontrollorgan som besöktes en provtagningsplan för att genomföra rutinmässiga laboratorieanalyser av produkter. Deras provtagningsplan fastställdes utifrån en riskanalys. För aktörer med låg risk tas stickprov endast om det finns en misstanke. För aktörer med medelhög risk tas ett stickprov på en procentandel av det totala antalet aktörer inom den kategorin medan stickprov tas på 100 % av aktörerna med hög risk.

I Frankrike utarbetar varje år ett av de besökta kontrollorganen ett laboratorietestprogram utifrån en riskanalys där eventuella varningar och de föregående årens resultat beaktas. Sedan 2009 har certifieringsorganet utarbetat ett preliminärt testprogram där det specificerar det minsta antal stickprov som ska analyseras och det minsta antal tester som ska göras på dessa stickprov.

Ett annat kontrollorgan som besöktes i Frankrike har en strategi för sina tester som beskrivs i kontrollplanen, där det fastställs under vilka förhållanden en analys får göras. Det kan handla om särskilda förhållanden, t.ex. blandade aktörer (ekologiska och konventionella) eller risken för att genetiskt modifierade organismer har använts. Den ansvariga tjänstemannen utarbetar en årlig vägledning med rekommendationer om vilka tester som ska göras inom den ekologiska jordbrukssektorn som används för att antalet och typen av tester ska kunna fastställas bättre. Beslutet att göra en analys är fortfarande inspektörens sak att avgöra. Certifieringsorganet fastställer en årlig budget för testerna, och varje inspektör/revisor tilldelas en egen årlig budget beroende på vilken typ av sektor det gäller.

33. För att utvärdera systemet för kontroll av restsubstanser i de medlemsstater som besöktes köpte revisionsrätten en mängd olika produkter och lät sedan medlemsstaterna genomföra sina vanliga kontroller för att upptäcka otillåtna substanser (närmare uppgifter finns i bilaga II). Resultatet av kontrollerna och de metoder som användes utvärderades sedan av en oberoende expert. Revisionsrätten konstaterade att ett antal kontrollorgan följde god praxis när det gällde kontroll av restsubstanser, som andra kontrollorgan borde ta efter:

a) Förfarandena vid de kontrollorgan som besöktes i två av de besökta medlemsstaterna kan anses utgöra god praxis eftersom de fastställer en riskorienterad årlig eller flerårig provtagningsplan för rutinmässiga laboratorietester, trots att EU-lagstiftningen om ekologiskt jordbruk endast kräver provtagning om det finns en misstanke (se ruta 3). Fem besökta kontrollorgan hade dock inte någon provtagningsplan som fastställer ett minsta antal analyser eller som grundas på en riskanalys.

b) Alla besökta kontrollorgan tar stickprov för att kontrollera förekomst av bekämpnings- och gödningsmedel, som är några av de substanser som inte är tillåtna enligt EU-lagstiftningen om ekologisk produktion, men ett av dem testar inte förekomst av andra substanser som foder- och livsmedelstillsatser eller processtekniska hjälpmedel.

c) Analysresultat behöver alltid en kvalificerad tolkning [24]. Revisionsrätten konstaterade att förfarandena hos två besökta kontrollorgan inte på ett tillfredsställande beskriver sätt hur analysresultatet ska tolkas och vilken uppföljning som behövs om det blir ett positivt analysresultat.

d) Den typ av stickprov som görs (t.ex. av livsmedel, löv, jord) och tidpunkten för stickprovet måste ha en koppling till antagandet om att förbjudna substanser används i något stadium av produktionen eller bearbetningen [25]. Till exempel ger en analys av löv eller jord ofta mycket bättre resultat än en analys av skördade grödor eller bearbetade produkter (t.ex. sylt). De flesta kontrollorgan som granskades avseende detta tar hänsyn till vilken typ av stickprov som görs så att de kan dra maximal nytta av analysen. Ett av de kontrollorgan som besöktes i Spanien begränsar dock när så är möjligt sina stickprov till slutprodukter på bekostnad av kontroller som testar produktionsprocesserna.

34. Revisionsrätten upptäckte också att två av tio kontrollorgan, där denna fråga granskades, inte tillämpade lämpliga förfaranden för provtagning och analys. I Spanien tar de två kontrollorgan som besöktes inte mer än ett stickprov från aktörerna. Detta strider mot artikel 11.5 och 11.6 i förordning (EG) nr 882/2004 och försätter dessutom kontrollorganet i en svag ställning om aktören beslutar att bestrida resultatet eftersom det inte går att göra några tester av ett kontrollstickprov. Revisionsrätten anser att behöriga myndigheter kan förbättra sin roll som godkännare och övervakare genom att se till att EU-krav som det som nämns ovan uppfylls av kontrollorganen.

Förordning (EG) nr 882/2004, Artikel 11 – Provtagnings- och analysmetoder

"5. De behöriga myndigheterna skall inrätta lämpliga förfaranden för att säkerställa rätten för de foder- och livsmedelsföretagare vars produkter är föremål för provtagning och analys att begära ett kompletterande expertutlåtande, utan att det påverkar de behöriga myndigheternas skyldighet att i nödsituationer omedelbart vidta åtgärder.

6. De skall särskilt se till att foder- och livsmedelsföretagarna i detta syfte kan få tillräckligt antal prov för ett kompletterande expertutlåtande, utom när detta är omöjligt när det rör sig om mycket lättfördärvliga produkter eller endast en mycket liten mängd substrat finns att tillgå."

ÖVERTRÄDELSER, OEGENTLIGHETER OCH DE PÅFÖLJDER SOM TILLÄMPAS SKILJER SIG MELLAN MEDLEMSSTATERNA, INOM MEDLEMSSTATERNA OCH TILL OCH MED INOM KONTROLLORGANEN

35. I flera medlemsstater har behöriga myndigheter inte fastställt detaljerade kategorier av fall av bristande efterlevnad och motsvarande påföljder (Storbritannien, Frankrike och Tyskland). Detta har lett till att varje kontrollorgan i en medlemsstat definierar bristande efterlevnad och tillämpar påföljder på olika sätt. Det medför att aktörer straffas på olika sätt också inom en och samma medlemsstat för samma typ av överträdelse.

36. Olika kontrollorgan tillämpar olika påföljder för samma typ av bristande efterlevnad eller tillämpar inte rätt påföljd (enligt sin kontrollplan eller enligt den behöriga myndighetens anvisningar) eller tillämpar påföljder som inte fastställts i kontrollplanen (se ruta 4).

37. Undersökningar som gjorts av erkända forskare har visat att det förekommer stora skillnader i kontrollresultat mellan de olika kontrollorganen [26]. Revisionsrätten noterade att ett kontrollorgan 2009 i en medlemsstat inte hade dragit tillbaka något intyg och beslutat om endast tre avstängningar (motsvarande 0,38 tillbakadraganden eller avstängningar per 1000 aktörer) medan ett annat kontrollorgan i en annan medlemsstat under samma år hade beslutat om 5,26 tillbakadraganden eller avstängningar per 1000 aktörer. Sådana skillnader i kontrollresultat skulle kunna övervakas och följas upp på lämpligt sätt av behöriga myndigheter i första hand och av kommissionen på EU-nivå när den utför sin övervakning.

RUTA 4

EXEMPEL PÅ OLIKA PÅFÖLJDER SOM TILLÄMPAS

Om ett specifikt krav avseende djurproduktion [27] i Italien inte uppfylls leder det till "tillbakadragande av ekologisk märkning"; i ett kontrollorgan i Frankrike skulle det leda till en "varning" medan ett annat kontrollorgan i Frankrike skulle tillämpa "en begäran om korrigerande åtgärd". Revisorerna hittade exempel när det gäller detta krav där aktörer i Italien straffades med ett "återkallande av ekologisk märkning", vilket innebar att de inte fick sälja sina produkter som ekologiska medan aktörer i Frankrike, som hade begått samma överträdelse, kunde fortsätta att göra det.

Ett av de kontrollorgan som besöktes i Italien har i sina inspektionsrapporter om producenter ett avsnitt med "rekommendationer och åtgärder för verkställande av bestämmelserna", utöver det avsnitt där alla fall av bristande efterlevnad listas. Revisorerna hittade ett exempel där ett fall av bristande efterlevnad hade rapporterats i detta avsnitt i stället för att bli klassificerat och bestraffas i enlighet med förfarandena.

BRISTER KONSTATERADES I INFORMATIONSUTBYTET INOM MEDLEMSSTATERNA, MED KOMMISSIONEN OCH MED ANDRA MEDLEMSSTATER

38. Informationsflödet är en väsentlig del av kontrollsystemet. Utan ett ordentligt informationsflöde finns det risk för att kontrollsystemet inte fungerar ändamålsenligt. I följande avsnitt redovisas revisionsrättens resultat på två av de nivåer som revisionsrätten anser vara de mest relevanta, nämligen informationsflödet mellan kontrollsystemet för ekologisk produktion och kontrollsystemet för betalningar för miljövänligt jordbruk samt informationsflödet mellan medlemsstater och mellan medlemsstater och kommissionen.

INFORMATIONSFLÖDET MELLAN KONTROLLSYSTEMET FÖR EKOLOGISK PRODUKTION OCH KONTROLLSYSTEMET FÖR BETALNINGAR FÖR MILJÖVÄNLIGT JORDBRUK BEHÖVER FÖRBÄTTRAS

39. Inom ramen för landsbygdsutvecklingspelaren inom den gemensamma jordbrukspolitiken berättigar vissa ekologiska produktionsmetoder till stöd via Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling. Enligt artikel 36.1 i förordning (EG) nr 1975/2006 [28] ska informationsutbyte ske mellan de avdelningar och organisationer som är inblandade i kontroller av kriterierna för att få detta stöd.

Förordning (EG) nr 1975/2006, Artikel 36 – Kontrollrapporter till utbetalningsstället

"1. Om kontrollerna inte görs av det utbetalande organet skall medlemsstaten se till att detta organ får tillräcklig information om de kontroller som genomförts. Det utbetalande organet skall självt fastställa sitt behov av information.

[…]."

40. I två av de medlemsstater som besöktes var informationsflödet mellan kontrollsystemet för ekologisk produktion [29] och stödordningen för landsbygdsutvecklingsåtgärder [30] om bidrag till ekologiskt jordbruk inom ramen för åtgärder för miljövänligt jordbruk otillräckligt. I Frankrike meddelas inte resultatet av de kontroller som genomförts av kontrollorganen till det utbetalande organet när det gäller bidrag för miljövänligt jordbruk. Därmed finns det risk för att fall av bristande efterlevnad som påverkar villkoren för att få betalningar för miljövänligt jordbruk, vilka upptäckts av ett kontrollorgan, inte leder till att betalningen minskas eller återvinns. På samma sätt är det i Storbritannien där det inte finns något informationsflöde i motsatt riktning, vilket innebär risk för att fall av bristande efterlevnad när det gäller ekologiska jordbruksmetoder, vilka upptäckts av det utbetalande organet efter en inspektion, inte leder till påföljder från kontrollorganets sida. Kommissionen har också medgett brister på detta område (se punkt 53).

MEDLEMSSTATERNAS RAPPORTERING FÖLJER INTE FÖRORDNINGARNA FULLT UT

41. Medlemsstaterna har olika rapporteringsskyldigheter som de ska fullgöra:

- Årlig rapportering om genomförandet av den fleråriga nationella kontrollplanen, däribland information om genomförda kontroller och revisioner, fall av bristande efterlevnad och påföljder (artikel 44.3 i förordning (EG) nr 882/2004).

Förordning (EG) nr 882/2004, Artikel 44 – Årliga rapporter

"3. Medlemsstaterna skall färdigställa sina rapporter och överlämna dem till kommissionen inom sex månader från slutet av det år rapporten avser."

- Rapportering om oegentligheter och överträdelser som påverkar en produkts ekologiska status (artikel 30.2 i förordning (EG) nr 834/2007).

Förordning (EG) nr 834/2007, Artikel 30 – Åtgärder vid överträdelser och oegentligheter

"2. Information om oegentligheter eller överträdelser som påverkar en produkts ekologiska status skall omedelbart meddelas kontrollorganen, kontrollmyndigheterna, de behöriga myndigheterna och de berörda medlemsstaterna samt, i tillämpliga fall, kommissionen.

Nivån på kommunikationen skall bero på hur allvarlig och hur omfattande den konstaterade oegentligheten eller överträdelsen är.

[…]."

42. Merparten av medlemsstaterna rapporterar till kommissionen betydligt senare än inom de lagstadgade tidsfristerna om genomförandet av den fleråriga kontrollplanen. I början av 2011 hade två medlemsstater fortfarande inte lämnat in rapporterna för 2009. När det gäller innehållet i rapporterna är medlemsstaterna skyldiga att följa kommissionens vägledning [31] om utarbetandet av den årliga rapporten, som minst ska innehålla ett antal uppgifter om konstaterade fall av bristande efterlevnad, registrerade aktörer, kontrollbesök, analyserade stickprov och tillämpade påföljder. I praktiken är dock informationen om det ekologiska kontrollsystemet i de årliga rapporterna mycket begränsad. De flesta medlemsstater gjorde ingen analys av de fall av bristande efterlevnad som hade upptäckts och lämnade inte heller några grundläggande uppgifter om den ekologiska sektorn (se diagram 4).

DIAGRAM 4

ANTAL MEDLEMSSTATER SOM I SIN SENAST TILLGÄNGLIGA ÅRLIGA RAPPORT [32] LÄMNADE INFORMATION OM FÖLJANDE PUNKTER [33]

+++++ TIFF +++++

43. I särskild rapport nr 3/2005 om landsbygdens utveckling: verifiering av utgifter för miljövänligt jordbruk konstaterade revisionsrätten flera brister avseende medlemsstaternas rapportering om ekologiskt jordbruk [34]. Vid revisionsrättens granskning 2005 föreskrev förordning (EEG) nr 2092/91 att medlemsstaterna skulle lämna in en särskild rapport om ekologisk produktion. Detta krav ändrades dock i förordning (EG) nr 882/2004 där ekologisk odling integrerades i den övergripande rapporteringen om officiella foder- och livsmedelskontroller. I tabell 2 finns en översikt över en del av granskningsresultaten i rapporten och revisionsrättens lägesbedömning 2011. Men medlemsstaternas årliga rapportering är fortfarande otillfredsställande med tanke på de ändrade rapporteringskraven.

TABLE 2

IAKTTAGELSER I SÄRSKILD RAPPORT NR 3/2005 OM MEDLEMSSTATERNAS RAPPORTERING OM EKOLOGISKT JORDBRUK SAMT EN AKTUELL LÄGESBEDÖMNING (EN FULLSTÄNDIG TABELL FINNS I BILAGA III)

Granskningsresultat i SR nr 3/2005 | Revisionsrättens lägesbedömning 2011 |

Årliga rapporter om genomförandet | |

Inte alla medlemsstater lämnar in sådana övervakningsrapporter. | Merparten av medlemsstaterna rapporterar alldeles för sent om sin kontrollverksamhet. |

Det finns ingen slutsats om hur systemet fungerar i de årliga rapporterna. | Informationen om det ekologiska kontrollsystemet i de årliga rapporterna är fortfarande mycket begränsad. |

Kommissionen använder rapporterna endast i begränsad utsträckning. | Kommissionens granskning av de årliga rapporterna och dess återkoppling handlar främst om identifiering av information som saknas och inte om analys av dem med hänsyn till hur kontrollsystemet är utformat och fungerar. |

Kvaliteten är inte alltid tillfredsställande och rapporterna innehåller fel och motsägelser. | Kvaliteten på medlemsstaternas rapporter är fortfarande otillfredsställande. |

Även om dessa rapporter vore fullständiga och korrekta skulle man genom dem inte uppnå säkerhet om att de genomförda inspektionerna varit objektiva och ändamålsenliga. | Kommissionen saknar grundläggande information om hur medlemsstaternas kontrollsystem fungerar. |

44. Enligt den tillämpliga förordningen ska medlemsstaternas anmälningar om oegentligheter och överträdelser som påverkar en produkts ekologiska status omedelbart meddelas övriga medlemsstater och kommissionen. För att en medlemsstat ska kunna anmäla oegentligheter och överträdelser som tros ha sitt ursprung i en annan medlemsstat har kommissionen inrättat ett informationssystem för ekologiskt jordbruk (OFIS). Trots att kravet är att man "omedelbart" ska meddela oegentligheter och överträdelser finns det stora skillnader i hur lång tid det går från det att en oegentlighet eller överträdelse identifieras till det datum då det anmäls via OFIS, från cirka en till sju månader. Ett av skälen till dessa variationer är att medlemsstaterna i praktiken har olika tolkningar av från vilken tidpunkt "omedelbart" gäller. När det t.ex. gäller upptäckt av otillåtna substanser är det oklart om anmälan ska göras i) efter det första laboratorieresultatet eller ii) efter det andra laboratorieresultatet som bekräftar det första.

45. När en anmälan har gjorts i OFIS förväntar sig kommissionen att det anmälda landet utreder möjliga orsaker till oegentligheten och att det svarar via OFIS inom 30 dagar [35]. Medlemsstaternas svar på anmälningarna lämnas inte heller inom tidsfristen. Den 20 januari 2011 var 38 anmälningar fortfarande oavslutade. När det gäller 36 av dessa hade svar inte lämnats inom tidsfristen. Sammanlagt gjordes 100 anmälningar om EU-oegentligheter i OFIS under 2009 och 2010. I de fall där den anmälda medlemsstaten hade lämnat ett svar gick det i genomsnitt 106 dagar mellan anmälan och svaret.

SVÅRT ATT GARANTERA PRODUKTERNAS SPÅRBARHET

46. Medlemsstaterna ska garantera ekologiska produkters spårbarhet i enlighet med artikel 27.13 i förordning (EG) nr 834/2007. Livsmedels spårbarhet anges av kommissionen som en viktig faktor för konsumentens förtroende [36] och gör att man kan kontrollera att alla aktörer som är inblandade i alla stadier i produktions-, bearbetnings- och distributionskedjan har uppfyllt EU-kraven för ekologisk produktion. Detta gör också att man när ett fall av bristande efterlevnad har konstaterats kan spåra det tillbaka till källan och isolera det problem som förhindrar de aktuella produkterna från att nå konsumenterna (se rutorna 5 och 6).

Förordning (EG) nr 834/2007, Artikel 27 – Kontrollsystem

"13. Medlemsstaterna skall se till att det inrättade kontrollsystemet gör det möjligt att spåra varje produkt på alla stadier i produktions-, bearbetnings- och distributionskedjan i enlighet med artikel 18 i förordning (EG) nr 178/2002, särskilt för att garantera konsumenterna att de ekologiska produkterna har producerats i överensstämmelse med kraven i den här förordningen."

47. I samtliga medlemsstater som besöktes kontrollerade kontrollorganen identifieringen av leverantörer och kunder så att de kunde verifiera aktörens skyldigheter i fråga om bokföring [37]. Övervakningskontroller genomförs också av de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna. En del av dessa gör själva kontroller av spårbarheten på slutproduktnivå (Spanien, Frankrike och Italien) medan de behöriga myndigheterna i andra medlemsstater även kontrollerar den obligatoriska dokumentationen av spårbarheten som en del av sin övervakningsverksamhet vid kontrollorganen (Tyskland och Italien).

RUTA 5

GOD PRAXIS: DATABASER ONLINE FÖR EN BÄTTRE SPÅRBARHET

I Italien har flera kontrollorgan tagit fram databaser online som gör att konsumenter och företag som köper ekologiska produkter från aktörer som kontrollorganen har certifierat kan kontrollera riktigheten i aktörens transaktionshandlingar eller intyg om överensstämmelse. Revisionsrätten betraktar sådana förfaranden som god praxis när det gäller insyn och spårbarhet.

RUTA 6

IAKTTAGELSER SOM GJORDES VID UNDERSÖKNINGEN AV SPÅRBARHETEN

Genom revisionsrättens undersökning av spårbarheten upptäcktes ett falskt ekologiskt transaktionsintyg. Revisionsrätten köpte ekologiskt mjöl och de efterföljande kontrollerna visade att intygen var förfalskade och därför kunde produktens ekologiska status inte bekräftas. Ärendet ingår i en större utredning om påstått bedrägeri som blev offentligt i slutet av 2011 och som görs av de ansvariga nationella myndigheterna.

48. Trots att de besökta medlemsstaterna har kontrollsystem som gör att det går att kontrollera spårbarhetskraven visar en undersökning av spårbarheten som revisionsrätten gjorde (se bilaga I för närmare uppgifter) av 85 produkter av olika ursprung och med olika sammansättning att spårbarheten tillbaka till producenten inte kan garanteras för alla produkter. Inom den ursprungliga tidsramen för undersökningen (tre månader) [38] kunde 40 % av produkterna inte spåras tillbaka till producenten, och den information som begärdes (identifiering av aktörer ner till producenten och intyg om överensstämmelse för varje identifierad aktör) var fullständig för endast 48 % av produkterna. Beaktar man den kompletterande information som en del medlemsstater lämnade efter det att undersökningen hade avslutats, dvs. inom en total tidsram på sex månader, kunde 32 % av produkterna fortfarande inte spåras tillbaka till producenten, och den dokumentation som lämnades var fullständig för endast 56 % av produkterna (se även diagram 5 där det finns en sammanfattning av resultaten, indelade efter produktens ursprung). En viktig förklaring till denna situation är att medlemsstaterna inte har några befogenheter över aktörerna utanför det egna territoriet när det gäller produkter eller ingredienser i produkterna som korsar EU:s inre och yttre gränser.

DIAGRAM 5

SAMMANFATTNING AV RESULTATEN AV REVISIONSRÄTTENS UNDERSÖKNING AV SPÅRBARHETEN (PRODUKTER FÖR VILKA DEN BEGÄRDA INFORMATIONEN VAR FULLSTÄNDIG) [39]

+++++ TIFF +++++

49. Dessutom visade denna undersökning av spårbarheten att ett antal faktorer försvagar kontrollsystemets tillförlitlighet, t.ex. att det saknas tydlig hänvisning till producenter eller producentgrupper om gruppintyg, gruppcertifiering för andra länder än utvecklingsländer eller förekomst av dokument som liknar intygen om överensstämmelse men som inte har samma giltighet [40].

BILD 3 - EXEMPEL PÅ EN SPECIALISERAD BUTIK I ENGLAND SOM SÄLJER EKOLOGISKA PRODUKTER

+++++ TIFF +++++

© Europeiska unionen.

Källa: Europeiska revisionsrätten.

DE ÅTGÄRDER SOM KOMMISSIONEN VIDTOG FÖR ATT SE TILL ATT MEDLEMSSTATERNAS KONTROLLSYSTEM FUNGERADE ORDENTLIGT VISADE SIG VARA OTILLRÄCKLIGA

50. Enligt artikel 45 i förordning (EG) nr 882/2004 ska kommissionen utföra revisioner av medlemsstaternas officiella kontroller. Kommissionen har allmänt ansvar för tillsyn och samordning av kontrollsystemet för ekologisk produktion och ska se till att medlemsstaterna fullgör sitt ansvar. Ett första villkor för verkställanet av ett kontrollsystem är att man har tillgång till information om hur det fungerar. Ett andra villkor är att det finns proportioneliga efterlevnadsåtgärder som kan tillämpas på medlemsstaterna.

51. Såsom nämns i punkterna 41–45 är medlemsstaternas rapportering till kommissionen mycket begränsad, ofta ofullständig och kraftigt försenad. Det innebär att kommissionen inte har de grundläggande uppgifter som den skulle behöva för att förbättra sin egen tillsyn, informera allmänheten eller svara på frågor från parlamentet och skapa tillförlitlig grund för den politiska processen. När det gäller de fleråriga nationella kontrollplanerna och tillhörande årliga rapporter har kommissionens avdelningar inte vidtagit någon åtgärd för att få in de årliga rapporterna i tid från medlemsstaterna. När rapporterna väl har tagits emot går generaldirektoratet för jordbruk och landsbygdsutveckling igenom dem, identifierar vilka uppgifter som saknas, analyserar dem och kommenterar vid behov de uppgifter som lämnats.

52. Sedan 2001 har kommissionen inte utfört några revisioner i medlemsstaterna [41] för att kontrollera att officiella kontroller avseende ekologisk produktion genomförs i enlighet med EU-förordningarna. Enligt kommissionen fortsätter diskussionerna om arbetsformerna mellan GD Jordbruk och landsbygdsutveckling och GD Hälso- och konsumentfrågor, och från 2012 ska ekologiskt jordbruk ingå som en fast del i FVO:s [42] årliga inspektionsprogram. FVO:s revisionsprogram är dock i första hand riskbaserat och den främsta riskfaktorn anses fortfarande "livsmedelstrygghet" vara. När granskningen genomfördes ingick ännu inte ekologiska produktionsfrågor i det årliga inspektionsprogrammet.

53. Kommissionen (GD Jordbruk och landsbygdsutveckling) besöker medlemsstaterna när den granskar utgifter för landsbygdsutveckling. En genomgång av granskningsrapporterna från de besöken [43] visar dock att uppgifterna inte går att jämföra mellan medlemsstaterna.

54. Om EU-lagstiftningen för ekologisk produktion inte tillämpas har kommissionen i allmänhet möjlighet att skicka en skrivelse för att meddela att ett överträdelseförfarande ska inledas till medlemsstaterna eller att inleda ett överträdelseförfarande. De förordningar som gäller för ekologisk produktion innehåller dock inga särskilda efterlevnadsåtgärder som kommissionen skulle kunna vidta när en medlemsstat inte fullgör sitt ansvar. Kommissionen skickade sex skrivelser för att meddela att ett överträdelseförfarande skulle inledas till fyra medlemsstater [44]. Detta förfarande är dock mycket omständligt och tidskrävande.

TILLÄMPNING AV KONTROLLFÖRFARANDEN FÖR IMPORT AV PRODUKTER

BRISTER KONSTATERADES I HANTERINGEN AV FÖRTECKNINGEN ÖVER LIKVÄRDIGA TREDJELÄNDER

55. Enligt artikel 33.2 i förordning (EG) nr 834/2007 får kommissionen erkänna de tredjeländer vilkas produktionssystem är likvärdiga med de principer och produktionsregler som fastställs i förordning (EG) nr 834/2007 och vilkas kontrollåtgärder är lika effektiva som de som fastställs i samma förordning samt upprätta en förteckning över dessa länder. De länder som för närvarande erkänns som likvärdiga är Argentina, Australien, Kanada, Costa Rica, Indien, Israel, Japan, Schweiz, Nya Zeeland, Tunisien och från och med den 1 juni 2012 Förenta staterna. De produkter som certifierats som ekologiska i dessa tredjeländer godtas därför som ekologiska inom EU.

56. Kommissionen hade det övergripande ansvaret för hanteringen av denna förteckning, men delar det till viss del med medlemsstaterna som hjälper kommissionen i processen för erkännande och övervakning. En korrekt hantering av förteckningen bör innefatta att man på lämpligt sätt inför tydliga förfaranden för att inkludera tredjeländer i enlighet med EU-förordningens syfte och tillämpningsområde och att man ger tillräckliga garantier för att tredjeländer som en gång har erkänts som likvärdiga fortsätter att uppfylla kraven.

KOMMISSIONENS FÖRMÅGA ATT BEHANDLA ANSÖKNINGAR OM ATT FÖRAS UPP PÅ FÖRTECKNINGEN ÖVER LIKVÄRDIGA TREDJELÄNDER ÄR BRISTFÄLLIG

57. När kommissionen granskar ansökningar om likvärdighet ska den bedöma den information [45] som tredjelandet lämnar och den får besluta om att granska det aktuella tredjelandets produktionsregler och kontrollförfaranden på plats.

58. I praktiken bedömer kommissionen de ansökande länderas likvärdighet i allmänhet enligt bestämmelserna i förordningen. Kommissionen använder en standardiserad "jämförelsetabell" för att dokumentera vilka kontroller som genomförts när den bedömer om de produktionsstandarder som tillämpas är likvärdiga och om det kontrollsystem som tillämpas i tredjeländerna är effektivt. Med undantag av Argentina, Australien, Nya Zeeland och Schweiz (se tabell 4) har den dessutom gjort minst ett besök i varje ansökande land innan det förs upp på förteckningen. Sedan 2010 har kommissionen använt sig av standardiserade checklistor vid sina besök i tredjeländer.

59. Antalet tredjeländer som ansöker om att föras upp på förteckningen över likvärdiga tredjeländer ökar. Tjugofem ansökningar togs emot mellan 2000 och 2011, av vilka kommissionen har kunnat pröva endast åtta. Dessutom har flera av de länder som redan finns på förteckningen ansökt om att utöka omfattningen av likvärdigheten. Det stora och stigande antalet områden som kommissionen måste ansvara för i ett läge där endast begränsade resurser finns tillgängliga har lett till mycket stora förseningar av hanteringen av särskilda ansökningar (Bolivia skickade t.ex. sin ansökan 2006 och Chile skickade sin första ansökan 2000 och kompletterande information 2009, men kommissionen har ännu inte granskat klart de uppgifter som kommit in).

OTILLRÄCKLIGA KOMMISSIONSFÖRFARANDEN FÖR ATT GARANTERA ATT TREDJE-LÄNDER SOM ERKÄNTS SOM LIKVÄRDIGA FORTSÄTTER ATT UPPFYLLA KRAVEN I FÖRORDNINGEN

60. Erkända likvärdiga tredjeländer är skyldiga att varje år rapportera till kommissionen om sin kontrollverksamhet under det föregående året [46]. I förordningen anges att medlemsstaterna ska bistå kommissionen vid bedömningen av årsrapporterna [47]. Utifrån uppgifterna i dessa årsrapporter ska kommissionen, biträdd av de medföredragande medlemsstaterna, sörja för lämplig tillsyn av de erkända tredjeländerna. Tillsynens art ska fastställas på grundval av bedömning av risken för att det förekommer oegentligheter eller överträdelser av bestämmelserna i EU-förordningen [48]. Kommissionen saknar dock detaljerade förfaranden för hur förteckningen över likvärdiga tredjeländer ska hanteras och granskas, och riskbedömningen av tredjeländerna är inte formaliserad.

61. Kommissionens analys av årsrapporterna är inte standardiserad (t.ex. används inga checklistor eller standardiserade rapportformat) och analysen leder inte till några särskilda åtgärder (t.ex. en notering från kommissionen). I en del fall (t.ex. Israels rapport 2008/2009 och Argentina) gick det inte att hitta några bevis för att kommissionen hade granskat rapporten (t.ex. inga handskrivna noteringar eller andra styrkande dokument). Ofta gick det inte att hitta några bevis för att utnämnda medföredragande medlemsstater bistod kommissionen och därmed garanterade en lämplig tillsyn (t.ex. genom att ge återkoppling på årsrapporterna) såsom anges i förordningen. Kommissionen har inte gett de medföredragande medlemsstaterna någon vägledning om vad deras rapporter förväntas innehålla.

62. Revisionsrätten analyserade ett urval av årsrapporter från tredjeländer som för närvarande erkänns som likvärdiga. Dessa årsrapporter är inte fullständiga då de saknar information om tillsynsverksamheten, om antalet och typen av inspektioner som kontrollorganen har genomfört eller om antalet laboratorietest som gjorts och resultaten av dessa. I två fall saknades en förklaring om de korrigerande åtgärder som vidtagits till följd av konstaterade oegentligheter under rapporteringsperioden och som det har förekommit kontakter med kommissionen om (se tabell 3). Kommissionen skickade först nyligen (2011) ut riktlinjer till tredjeländer om innehållet i dessa årsrapporter.

TABELL 3

RESULTAT AV REVISIONSRÄTTENS ANALYS AV INNEHÅLLET I DEN RAPPORT SOM SENAST FANNS TILLGÄNGLIG NÄR REVISIONEN GENOMFÖRDES

Ämne | Argentina | Israel | Indien | Nya Zeeland | Tunisien [9999] | Costa Rica |

Övervakning och tillsyn som utförts av den behöriga myndigheten i tredjelandet | Ja | Nej | Ja | Ja | e.t. | Ja |

Korrigerande åtgärder som vidtagits av den behöriga myndigheten i tredjelandet | Ja | Nej | Ja | Ja | e.t. | Nej |

Antal kontrollorgan som verkar i tredjelandet | Ja | Ja | Ja | Ja | e.t. | Ja |

Antal och typ av inspektioner som gjorts av kontrollorganen | Nej | Nej | Nej | Nej | e.t. | Nej |

Antal laboratorietest som genomförts och resultaten av dem | Nej | Ja | Nej | Nej | e.t. | Ja |

63. Eftersom kommissionens avdelningar inte har några interna förfaranden för hur tillsynen av erkända tredjeländer ska genomföras är det osäkert när kommissionens kontroller på plats ska utföras efter det att tredjeländer har förts upp på förteckningen. Revisionsrätten konstaterar på denna punkt att inga regelbundna kontroller på plats har utförts i tredjeländer (t.ex. gjordes det senaste besöket i Israel 1999 och det senaste besöket i Costa Rica 2000) (se tabell 4).

64. Det faktum att informationen i årsrapporterna från de likvärdiga tredjeländerna är bristfällig och det faktum att kommissionen inte regelbundet besöker de likvärdiga tredjeländerna på plats gör att kommissionen inte kan garantera att produktionsstandarder och effektiviteten i kontrollsystemen i de tredjeländer som finns på förteckningen fortfarande är likvärdiga.

TABELL 4

UPPGIFTER OM KOMMISSIONENS BESÖK PÅ PLATS I TREDJELÄNDER

Tredjeländer som erkänts som likvärdiga | År då de fördes upp på förteckningen | Besök på plats som gjorts (år) innan tredjelandet fördes upp på förteckningen över likvärdiga tredjeländer | Besök på plats som gjorts (år) efter det att tredjelandet fördes upp på förteckningen över likvärdiga tredjeländer [8888] |

Argentina | 1996 | – | 1999 och 2000 |

Australien | 1996 | – | 1999 |

Kanada | 2011 | 2010 | – |

Costa Rica | 2003 | 2000 | – |

Indien | 2006 | 2004 | – |

Israel | 1996 | 1994 | 1999 |

Japan | 2010 | 2001 och 2009 | – |

Nya Zeeland | 2002 | – | 2003 |

Schweiz | 1996 | – | 2001 |

Tunisien | 2009 | 2008 | – |

BRISTER KONSTATERADES I HANTERINGEN AV IMPORTTILLSTÅNDSSYSTEMET

65. Ekologiska produkter som produceras utanför EU får importeras via systemet för importtillstånd. Importtillstånd utfärdas för specificerade perioder av den behöriga myndigheten i varje enskild medlemsstat, de är giltiga i högst ett år [49] för en särskild importör och för väl identifierade produkter och kan dras tillbaka om kraven i artikel 33.1 a och b i förordning (EG) nr 834/2007 inte längre är uppfyllda.

Förordning (EG) nr 834/2007, Artikel 33 – Import av produkter som ger motsvarande garantier

"1. En produkt som importerats från ett tredjeland får också saluföras som ekologisk produkt på gemenskapens marknad förutsatt att

a) produkten har framställts i enlighet med produktionsregler som är likvärdiga med dem som avses i avdelningarna III och IV,

b) aktörerna omfattas av kontrollåtgärder vars effektivitet är likvärdig med effektiviteten hos de kontrollåtgärder som avses i avdelning V, och kontrollåtgärderna har tillämpats permanent och verkningsfullt,

[…]."

66. Kommissionen har en tillsynsroll och får kräva av en medlemsstat som beviljat ett tillstånd att dra tillbaka det när den anser att kraven inte är uppfyllda (se ruta 8).

67. Cirka 4000 importtillstånd beviljas varje år av EU:s 27 medlemsstater. Det är extremt svårt att se till att de behöriga myndigheterna i de 27 medlemsstaterna använder samma förfaringssätt när de utfärdar importtillstånd. På grund av dessa svårigheter är tanken att systemet för importtillstånd ska avvecklas till utgången av juni 2015. Revisionsrättens besök i medlemsstaterna i samband med denna revision har visat på följande brister både när det gäller de kontroller som utförs av behöriga myndigheter och av kommissionen.

MEDLEMSSTATERNA GÖR OTILLRÄCKLIGA KONTROLLER NÄR DE BEVILJAR IMPORTTILLSTÅND

68. Varje sändning av ekologiska produkter som importeras via detta system måste åtföljas av ett kontrollintyg. Detta kontrollintyg ska utfärdas av ett kontrollorgan i tredjelandet. Kontrollorganet ska godkännas av den behöriga myndighet i medlemsstaten som beviljar importtillstånd. När ett importtillstånd beviljas måste den behöriga myndigheten i den medlemsstat som gett godkännandet därför godta det kontrollorgan som föreslås av den importör som ansöker om importtillstånd som behörigt att utfärda kontrollintyg. I EU-förordningarna fastställs dock inte på vilken grund detta godtagande kan göras.

69. I praktiken grundar de flesta behöriga myndigheter beslutet om att godta ett kontrollorgan i ett tredjeland som behörigt att utfärda kontrollintyg på kontroller av om det berörda kontrollorganet är ackrediterat. Behöriga myndigheter i medlemsstaterna kontrollerar dock inte aktivt huruvida de kontrollorgan som ansvarar för att utfärda kontrollintyg har sin ackreditering aktuell och huruvida det område som ackrediteringen omfattar är relevant och garanterar likvärdighet med EU-standarderna.

70. Revisionsrätten konstaterade att endast vissa medlemsstater (Irland, Spanien och Italien) utför kompletterande kontroller och kräver att importörer som ansöker om importtillstånd ska lämna in inspektionsrapporter utfärdade av berörda kontrollorgan i tredjeländerna så att de kan kontrollera om kontrollrutinerna är likvärdiga med dem som fastställs i EU-förordningen. Alla medlemsstater förlitar sig enbart på dokumentgranskningar och ingen av de medlemsstater som besöktes genomför inspektioner på plats.

71. När ett importtillstånd beviljas förlitar sig berörda aktörer i EU på det kontrollintyg som åtföljer varje sändning av importerade produkter där det anges (i fält 15 på intyget och i enlighet med artikel 13.4 i förordning (EG) nr 1235/2008) att likvärdiga produktionsregler och likvärdiga kontrollåtgärder har tillämpats i tredjelandet.

Förordning (EG) nr 1235/2008, Artikel 13 – Kontrollintyg

"4. Den myndighet eller det organ som utfärdar kontrollintyget ska endast utfärda intyget och påteckna intygandet i fält 15 efter

a) en kontroll av alla relevanta inspektionsdokument, inbegripet särskilt produktionsplanen för de berörda produkterna, transportdokument och kommersiella dokument, och

b) sedan myndigheten eller organet antingen har genomfört en fysisk kontroll av sändningen, eller har fått en uttrycklig försäkran från exportörens sida om att de varor som sändningen omfattar har tillverkats och/eller bearbetats i enlighet med artikel 33 i förordning (EG) nr 834/2007. Myndigheten eller organet ska göra en riskorienterad kontroll av denna försäkran.

Myndigheten eller organet ska dessutom förse varje certifikat som utfärdas med ett serienummer samt registrera alla utfärdade certifikat."

72. Särskilt påtecknandet i fält 15 i intyget är i själva verket en självförsäkran av samma kontrollorgan i det tredjeland som utfärdar kontrollintyget. Behöriga myndigheter i medlemsstaterna utför inga kontroller för att bedöma om denna försäkran är tillförlitlig. Detta visar tydligt hur extremt viktigt det är att de behöriga myndigheterna i de medlemsstater som gett godkännandet kontrollerar att det kontrollorgan som utfärdar intyget är behörigt innan de beviljar ett importtillstånd.

KOMMISSIONEN HAR INTE TILLGÅNG TILL TILLRÄCKLIGA OCH TILLFÖRLITLIGA UPPGIFTER FÖR ATT KUNNA BEDÖMA HURUVIDA IMPORTTILLSTÅND SOM BEVILJAS AV MEDLEMSSTATERNA UPPFYLLER VILLKOREN I FÖRORDNINGEN

73. I kommissionens vägledning om innehållet i de årsrapporter som medlemsstaterna skickar till kommissionen sägs ingenting om att årsrapporten ska innehålla information om importtillstånd som beviljas av medlemsstaterna.

74. OFIS tar hand om överföringen av information om importtillstånd mellan medlemsstaterna och kommissionen, såsom föreskrivs i artikel 19.2 i förordning (EG) nr 1235/2008. Resultaten från de besök i medlemsstaterna som gjordes i samband med denna revision har visat exempel där den information som medlemsstaterna lämnat i OFIS om importtillstånden var otillförlitlig och ofullständig (se ruta 7).

Förordning (EG) nr 1235/2008, Artikel 19 – Övergångsbestämmelser för likvärdig import av produkter som inte har sitt ursprung i registrerade tredjeländer

"2. Varje medlemsstat ska informera de andra medlemsstaterna och kommissionen om varje sådant tillstånd som beviljats enligt denna artikel, och lämna information om de aktuella produktionsreglerna och kontrollsystemen."

75. En granskning av protokollen från ständiga kommittén för ekologiskt jordbruk (2010 och 2011) visade att kommittén inte fyller sin roll på ett tillfredsställande sätt när det handlar om att utbyta information om hur importtillståndssystemet fungerar.

RUTA 7

INFORMATIONEN OM IMPORTTILLSTÅND I OFIS ÄR OTILLFÖRLITLIG

Revisionen visade att av de 26 importtillstånd som drogs in av Tyskland 2009 hade endast elva registrerats korrekt i OFIS, elva hade märkts som "utgångna" i stället för "tillbakadragna" och fyra hade inte registrerats alls i OFIS.

År 2009 drog Tyskland tillfälligt in åtta importtillstånd på grund av att man hade upptäckt bekämpningsmedelsrester i vissa sändningar. Enligt den nuvarande EU-förordningen kan man dock inte dra in ett importtillstånd. Eftersom OFIS inte har någon kod för statusen "indraget" hade fyra tillstånd märkts som "utgångna" och ett som "tillbakadraget". Tre av importtillstånden hade inte registrerats alls i OFIS.

Ett importtillstånd från Italien för 2009 märktes felaktigt som "tillbakadraget" när det borde ha fortsatt vara aktivt.

76. Sedan 2001 har kommissionen inte genomfört några revisioner i medlemsstaterna för att kontrollera att dessa endast beviljar importtillstånd när villkoren i förordningen är uppfyllda. Eftersom det inte har gjorts några besök på plats i medlemsstaterna de senaste tio åren saknar kommissionen aktuell information och kan därför inte bedöma huruvida importtillstånden kunde och borde ha beviljats.

77. När man vid en granskning av importtillstånd upptäcker att likvärdiga produktionsregler och likvärdiga kontrollåtgärder inte har tillämpats i tredjelandet [50] kan kommissionen begära att den medlemsstat som beviljade tillståndet drar tillbaka det [51]. Under de nästan 20 år som detta importförfarande har funnits har kommissionen hittills aldrig använt detta förfarande. I ett fall rekommenderade dock kommissionen (men begärde inte) att medlemsstaterna skulle dra tillbaka importtillstånd för en viss produkt, men den rekommendationen följdes inte av alla medlemsstater (se ruta 8).

RUTA 8

EN PRODUKT SOM IMPORTERATS FRÅN ETT TREDJELAND

I oktober och november 2009, efter ett ökande antal iakttagelser om otillåtna substanser i en viss produkt som importerats från ett tredjeland, utfärdade kommissionen två meddelanden till de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna via SCOF. I dessa meddelanden rekommenderade kommissionen att importtillstånden för denna produkt skulle dras tillbaka från det aktuella tredjelandet. De flesta medlemsstater följde rekommendationen och drog tillbaka de aktuella importtillstånden. Revisionsrätten noterade att tre medlemsstater inte följde rekommendationen. Den 1 mars 2010 utfärdade kommissionen ett meddelande till SCOF-delegater som gjorde det möjligt med nya tillstånd för de aktuella produkterna. En del medlemsstater hade vid den tidpunkten redan börjat bevilja nya importtillstånd för samma produkter.

GEMENSAMMA IMPORTBESTÄMMELSER – KONTROLLORGANENS KONTROLLER AV IMPORTÖRER VAR OFULLSTÄNDIGA

78. När det gäller importerade produkter ska de första stadierna i produktionskedjan kontrolleras i tredjelandet i enlighet med likvärdiga produktionsregler och likvärdiga kontrollåtgärder (se punkterna 55–77). När dessa produkter sedan kommer till EU har det kontrollsystem som är i bruk inom EU endast möjlighet att kontrollera det sista stadiet i produktionskedjan, dvs. importören. Revisionsrätten noterade att de kontroller som görs i detta avseende ofta är ofullständiga.

KONTROLLORGANENS KONTROLLER AV IMPORTÖRER OCH AV IMPORTERADE PRODUKTER ÄR OFTA OFULLSTÄNDIGA

79. Revisionsrättens besök i medlemsstaterna i samband med denna revision gav följande resultat när det gäller de skyldigheter som kontrollorganen ska fullgöra enligt artiklarna 82 och 84 i kommissionens förordning (EG) nr 889/2008:

- När det gällde tre av de åtta kontrollorgan där denna fråga granskades såg kontrollorganen inte till att importörerna lämnade en fullständig beskrivning av enheten samt ett åtagande från dessa att se till att de lagringslokaler som de tänker använda för att lagra produkter kontrolleras (artikel 82 i förordning (EG) nr 889/2008).

Förordning (EG) nr 889/2008, Artikel 82 – Kontrollarrangemang

"1. När det gäller importörer ska den fullständiga beskrivningen av enheten enligt artikel 63.1 a innefatta importörens lokaler och importverksamhet, med uppgift om var produkterna förs in till gemenskapen och eventuella andra lokaler som importören tänker använda för att lagra de importerade produkterna innan de levereras till den förste mottagaren.

Den deklaration som avses i artikel 63.2 ska även innehålla ett åtagande från importören att se till att de lagringslokaler som importören tänker använda för att lagra produkter kontrolleras [...]".

- När det gällde fem av de sju kontrollorgan där denna fråga granskades krävde inte kontrollorganen att importörerna informerade dem om varje varuparti som skulle importeras (artikel 84 i förordning (EG) nr 889/2008).

Förordning (EG) nr 889/2008, Artikel 84 – Information om importerade varupartier

"Importören ska i tillräckligt god tid informera kontrollorganet eller kontrollmyndigheten om varje varuparti som ska importeras till gemenskapen [...]".

BILD 4 - EXEMPEL PÅ EN IMPORTERAD PRODUKT SOM MÄRKTS SOM EKOLOGISK OCH SÄLJS I EU

+++++ TIFF +++++

© Europeiska unionen.

Källa: Europeiska revisionsrätten.

SLUTSATSER OCH REKOMMENDATIONER

80. Syftet med kontrollsystemet för ekologiska produkter såsom det fastställs i EU-förordningarna är att garantera produktionsprocesserna men inte själva produkternas ekologiska karaktär. Detta beror på att det inte går att på vetenskaplig väg avgöra om en produkt är ekologisk eller inte. För att få tillräckliga garantier för att systemet fungerar ändamålsenligt och se till att konsumenternas förtroende inte undergrävs vore det lämpligt om man kom till rätta med de brister som lyfts fram i revisionsrättens revision.

81. Revisionsrätten fann exempel när behöriga myndigheter inte fyllde sin tillsynsroll gentemot kontrollorganen i tillräcklig omfattning. Detta medför att vissa kontrollorgan inte lyckas uppfylla ett antal EU-krav och inte heller tar tillfället i akt och inför viss god praxis (punkterna 27, 29–31, 33–37 och 79). Revisionsrätten rekommenderar följande:

REKOMMENDATION 1

Behöriga myndigheter bör stärka sin tillsynsroll gentemot kontrollorganen genom att tillämpa lämpliga dokumenterade förfaranden för godkännande och tillsyn av kontrollorgan, se till att definitionen av överträdelser, oegentligheter och motsvarande påföljder harmonieras och genom att främja den goda praxis som finns.

82. Informationsutbytet inom medlemsstaterna och mellan medlemsstaterna och kommissionen och andra medlemsstater är ännu inte tillräckligt för att garantera att systemet fungerar korrekt (punkterna 40 och 42–45.). Revisionsrätten rekommenderar följande:

REKOMMENDATION 2

Medlemsstaterna bör se till att det finns ett direkt flöde av all relevant information om överträdelser och oegentligheter från kontrollorganen till de utbetalande organen och vice versa; och kommissionen bör precisera formen och tidpunkten för meddelanden om överträdelser och oegentligheter, vidta lämpliga åtgärder som garanterar att medlemsstaterna fullgör sina rapporteringsskyldigheter och se över det informationssystem som används för att meddela överträdelser och oegentligheter samt överväga att även ta med meddelanden som påverkar tredjeländer.

83. Behöriga myndigheter i medlemsstaterna har svårt att garantera de ekologiska produkternas spårbarhet inom det territorium som de har befogenhet över. Spårbarheten är ännu svårare att uppnå för produkter som korsar gränser (punkterna 48–49). Revisionsrätten rekommenderar följande:

REKOMMENDATION 3

Kontrollerna bör stärkas så att man kan garantera att aktörerna uppfyller de lagstadgade kraven för spårbarhet; i det avseendet bör kommissionen klargöra de olika aktörernas roller och ansvarsområden.

84. Kommissionen har inte prioriterat övervakning, bland annat revisioner, tillräckligt för att kunna garantera att medlemsstaternas kontrollsystem fungerar ordentligt (punkterna 51–54). Revisionsrätten rekommenderar följande:

REKOMMENDATION 4

Kommissionen bör stärka sin tillsyn av medlemsstaternas kontrollsystem genom att göra granskningsbesök och samla in och använda sig av de uppgifter och den information som krävs.

85. Kommissionen har inte tillräckligt med information för att kunna försäkra sig om att kontrollsystemet för ekologisk produktion i tredjeländer som erkänts som likvärdiga fortsätter att uppfylla de lagstdagade kraven så länge de har den statusen. Revisionsrätten noterar vidare att bedömningen av ansökningar om likvärdighet från tredjeländer släpar efter betydligt (punkterna 59–64). Revisionsrätten rekommenderar följande:

REKOMMENDATION 5

Kommissionen bör sörja för en tillräcklig tillsyn av de länder som finns på förteckningen över dem som erkänts som likvärdiga för ekologisk produktion och i tid bedöma ansökningar från tredjeländer som ansöker om att föras upp på förteckningen.

86. Revisionsrätten konstaterade brister i det system som används för att bevilja importtillstånd (punkterna 68–77). Revisionsrätten välkomnar den indirekta förenkling som följer av kommissionens initiativ att avveckla systemet för importtillstånd och rekommenderar följande:

REKOMMENDATION 6

Så länge importtillståndssystemet är i bruk bör medlemsstaterna se till att det tillämpas korrekt. Behöriga myndigheter i medlemsstaterna bör stärka de kontroller som genomförs av kontrollorgan som har behörighet att utfärda kontrollintyg.

Denna rapport har antagits av revisionsrättens avdelning II, med ledamoten Ioannis SARMAS som ordförande, vid dess sammanträde i Luxemburg den 28 mars 2012.

För revisionsrätten

+++++ TIFF +++++

Vítor Manuel da Silva Caldeira

Ordförande

[1] Källa: http://ec.europa.eu/agriculture/organic/consumer-confidence/consumer-demand_en.

[2] Helt omställd + under omställning.

[3] Källa: En analys av den ekologiska sektorn, juni 2010, Europeiska kommissionen. Uppgifterna gäller 2008 och EU-27.

[4] Det finns inga konsoliderade statistiska bevis som styrker detta eftersom EU:s handelsdatabaser inte skiljer på ekologiska och konventionella jordbruks- och livsmedelsprodukter.

[5] Källa: Willer, H., Organic Agriculture in Europe 2009: Production and Market (ekologiskt jordbruk i Europa 2009: produktion och marknad) http://orgprints.org/18365/2/willer-2011-european-market.pdf.

[6] Källa: Research Institute of Organic Agriculture (FiBL) (forskningsinstitut för ekologiskt jordbruk), Agricultural Market Information Service (AMI) (Agrarmarkt Informations-Gesellschaft), Bonn, TyskIand. Uppgifter för 2008.

[7] Ekologiska livsmedel är bara en typ av ekologiska produkter. Andra ekologiska produkter är t.ex. ekologisk kosmetika, ekologisk textil och ekologisk djurmat.

[8] Enligt de uppskattningar som beräknades utifrån övervakningsuppgifter som medlemsstaterna hade lämnat i sina årliga lägesrapporter.

[9] Artikel 68 i rådets förordning (EG) nr 73/2009 av den 19 januari 2009 om upprättande av gemensamma bestämmelser för system för direktstöd för jordbrukare inom den gemensamma jordbrukspolitiken och om upprättande av vissa stödsystem för jordbrukare, om ändring av förordningarna (EG) nr 1290/2005, (EG) nr 247/2006 och (EG) nr 378/2007 samt om upphävande av förordning (EG) nr 1782/2003 (EUT L 30, 31.1.2009, s. 16). Den 15 mars 2012 hade 348 miljoner euro planerats för 2010–2013 enligt denna artikel. Det finns inga uppgifter om det indirekta EJFLU-stödet.

[10] EUT L 189, 20.7.2007, s. 1. Förordningen ändrades genom förordning (EG) nr 967/2008 (som innebar att den obligatoriska användningen av EU:s logotyp för ekologisk odling sköts upp) (EUT L 264, 3.10.2008, s. 1).

[11] EUT L 250, 18.9.2008, s. 1. Förordningen ändrades genom förordning (EG) nr 1254/2008 (som införde nya regler för produktion av ekologisk jäst) (EUT L 337, 16.12.2008, s. 80).

[12] EUT L 334, 12.12.2008, s. 25. Förordningen ändrades genom förordning (EG) nr 537/2009 (EUT L 159, 20.6.2009, s. 6), förordning (EU) nr 471/2010 (EUT L 134, 1.6.2010, s. 1) och genomförandeförordning (EU) nr 590/2011 (EUT L 161, 21.6.2011, s. 9).

[13] Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 178/2002 av den 28 januari 2002 om allmänna principer och krav för livsmedelslagstiftning, om inrättande av Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet och om förfaranden i frågor som gäller livsmedelssäkerhet (EGT L 31, 1.2.2002, s. 1).

[14] Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 882/2004 av den 29 april 2004 om offentlig kontroll för att säkerställa kontrollen av efterlevnaden av foder- och livsmedelslagstiftningen samt bestämmelserna om djurhälsa och djurskydd (EUT L 165, 30.4.2004, s. 1).

[15] Ekologiska livsmedel måste också följa den särskilda lagstiftning som gäller relevanta råvaror, t.ex. förordning (EG) nr 852/2004 om livsmedelshygien, förordning (EG) nr 853/2004 om fastställande av särskilda hygienregler för livsmedel av animaliskt ursprung och förordning (EG) nr 1760/2000 om upprättande av ett system för identifiering och registrering av nötkreatur samt märkning av nötkött och nötköttsprodukter för att nämna några.

[16] Versionen från den 8 juli 2011 – presenterades i ständiga kommittén för ekologiskt jordbruk den 27 och 28 september 2011.

[17] Se även punkterna 32–33.

[18] Enligt den senaste versionen av Europastandard EN 45011 eller ISO-guide 65 (Certifieringsorgan – Allmänna krav för organ som verkar inom system för produktcertifiering).

[19] Rådets förordning (EEG) nr 2083/92 (EGT L 208, 24.7.1992, s. 15) tillät importtillstånd fram till den 31 juli 1995; rådets förordning (EG) nr 1935/95 (EGT L 186, 5.8.1995, s. 1) sköt upp tidsfristen till den 31 december 2002; rådets förordning (EG) nr 1804/1999 (EGT L 222, 24.8.1999, s. 1) sköt upp tidsfristen till den 31 december 2005; rådets förordning (EG) nr 1567/2005 (EUT L 252, 28.9.2005, s. 1) sköt upp tidsfristen till den 31 december2006; rådets förordning (EG) nr 1991/2006 (EUT L 411, 30.12.2006, s. 18) sköt upp tidsfristen till tolv månader efter det att den första förteckningen över inspektionsorgan och inspektionsmyndigheter som erkänts som likvärdiga hade offentliggjorts. I kommissionens förordning (EG) nr 1235/2008 (EUT L 334, 12.12.2008 s. 25) fastställdes tidsfristen till den 1 januari 2013.

[20] Rådets förordning (EEG) nr 2092/91 av den 24 juni 1991 om ekologisk produktion av jordbruksprodukter och uppgifter därom på jordbruksprodukter och livsmedel (EGT L 198, 22.7.1991, s. 1).

[21] De medlemsstater som besöktes valdes ut för sin relevans inom EU-marknaden (se punkt 2). Irland valdes ut för att revisionsrätten skulle testa och optimera revisionsmetoden.

[22] EUT C 279, 11.11.2005, s. 1.

[23] http://eca.europa.eu

[24] Vid ett positivt analysresultat är det viktigt att identifiera den möjliga smittkällan och ta fram åtgärder för att undvika smitta i framtiden.

[25] Man har utvecklat moderna bekämpningsmedel som bryts ner snabbt, och rekommendationerna för hur de ska användas är utformade för att minimera bekämpningsmedelsrester. De flesta bekämpningsmedel lämnar inga påvisbara bekämpningsmedelsrester i slutprodukterna.

[26] Supervision of an organic control system in Europe – an analysis of German control data (övervakning av ett ekologiskt kontrollsystem i Europa – en analys av tyska kontrolluppgifter), CERTCOST-projektet, presentation vid Biofach Nürnberg, 19.2.2010; Zorn et al., Monitoring of the organic control system in Germany – an opportunity to increase consumers’ trust (övervakning av det ekologiska kontrollsystemet i Tyskland – ett tillfälle att öka konsumenternas förtroende) Jahrbuch der Österreichischen Gesellschaft für Agrarökonomie (årsbok från Österrikes sällskap för jordbruksekonomi), 2010, band 19.1:71-80.

[27] Enligt artikel 24.5 i förordning (EG) nr 889/2008 ska karenstiden mellan den sista dosen av ett allopatiskt veterinärmedicinskt läkemedel som ges till djur vid normal användning och produktionen av ekologiskt producerade livsmedel från sådana djur vara dubbelt så lång som den lagstadgade tiden eller, om denna karenstid inte specificeras, 48 timmar.

[28] Kommissionens förordning (EG) nr 1975/2006 av den 7 december 2006 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EG) nr 1698/2005 i fråga om kontroller och tvärvillkor i samband med stöd för landsbygdsutveckling (EUT L 368, 23.12.2006, s. 74).

[29] Regleras i förordning (EG) nr 834/2007 och dess genomförandeförordningar.

[30] Regleras i rådets förordning (EG) nr 1698/2005 av den 20 september 2005 om stöd för landsbygdsutveckling från Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (EJFLU) (EUT L 277, 21.10.2005, s. 1) och dess genomförandeförordningar.

[31] Kommissionens beslut 2008/654/EG av den 24 juli 2008 om en vägledning för att bistå medlemsstaterna i utarbetandet av den årliga rapport om den samlade fleråriga nationella kontrollplanen som föreskrivs i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 882/2004 (EUT L 214, 9.8.2008, s. 56).

[32] I februari 2011 hade följande rapporter gjorts tillgängliga för revisionsrätten – i) Årlig rapport för 2009: Estland (rapporten kunde emellertid inte analyseras på grund av tekniska problem med läsningen av filerna), ii) Årlig rapport för 2008: Österrike, Frankrike, Lettland, Malta, Polen och Sverige, iii) För 19 medlemsstater gällde den senast tillgängliga årliga rapporten 2007, men den årliga rapporten från Bulgarien kunde inte analyseras på grund av tekniska problem med läsningen av filerna, iv) Ingen rapport fanns tillgänglig för Portugal.

[33] De årliga rapporterna från Bulgarien, Estland och Portugal analyserades inte (se slutnot 1 i diagram 4).

[34] I förordning (EG) nr 1698/2005 ingår ekologiskt jordbruk som en av åtgärderna för miljövänligt jordbruk.

[35] Såsom fastställs i förfarandet för uppföljning av anmälningar från medlemsstater enligt artikel 92.2 i förordning (EG) nr 889/2008 om åtgärder vid överträdelser och avvikelser, som man enades om vid SCOF den 28– 29 januari 2009.

[36] http://ec.europa.eu/agriculture/organic/the-farm/farm-fork_en and http://www.trace.eu.org/doc/TRACE_consumer-info-EA.pdf.

[37] Såsom fastställs i artikel 66 i förordning (EG) nr 889/2008.

[38] Tyskland lämnade information efter nio veckor (13 produkter), Spanien efter fyra veckor (21 produkter), Frankrike efter åtta veckor (23 produkter), Italien efter nio veckor (15 produkter) och Storbritannien efter 13 veckor (15 produkter).

[39] 31 produkter producerades och såldes i samma medlemsstat, 26 produkter producerades i en medlemsstat men såldes i en annan, 20 produkter innehöll minst en ingrediens som hade importerats via importtillståndssystemet och åtta produkter innehöll minst en ingrediens som hade importerats från ett land som betraktas som likvärdigt.

[40] I Italien utfärdar kontrollorganen ett "intyg om företagets lämplighet" (attestato di idoneità aziendale) som intygar att aktören ingår i kontrollsystemet. I Frankrike utfärdar kontrollorganen en "licens", en förklaring där aktörerna åtar sig att följa de ekologiska produktionsmetoder som gäller den ekologiska verksamheten som helhet. I dessa dokument ingår inte en förteckning över de produkter som certifieras.

[41] Före 2001 visade revisioner som utfördes av kontoret för livsmedels- och veterinärfrågor (FVO) på stora brister i kontrollsystemet för ekologisk produktion.

[42] FVO är en avdelning inom GD Hälso- och konsumentfrågor.

[43] En brist som konstaterades av kommissionen var att det saknas verkligt informationsutbyte mellan kontrollsystemet för ekologisk produktion och stödordningen för betalningar till miljövänligt jordbruk.

[44] Fyra skrivelser gällde ackrediteringen av kontrollorgan. En femte gällde antalet och resultaten av genomförda kontroller, uppföljningen av konstaterade oegentligheter, uppföljningen av ett särskilt fall av avstängning och uppföljningen av ett granskningsbesök av FVO år 2000. Ytterligare en skrivelse skickades i juli 2011 medan revisionsrättens revision pågick.

[45] Såsom fastställs i artikel 8.2 i förordning (EG) nr 1235/2008.

[46] Artikel 12.1 b i förordning (EG) nr 1235/2008.

[47] Artikel 16.2 i förordning (EG) nr 1235/2008.

[48] Artikel 33.2 i förordning (EG) nr 834/2007.

[9999] Tunisien fördes upp på förteckningen över likvärdiga länder 2009 men hade inte lämnat in någon årsrapport i september 2010. Landet lämnade in årsrapporten för 2009 i november 2010.

[8888] Markerade i rött är de länder där ett besök på plats inte har gjorts sedan de fördes upp på förteckningen eller där det senaste besöket på plats gjordes för mer än sju år sedan; markerade i grönt är de länder där ett besök på plats nyligen har gjorts efter det att de erkändes som likvärdiga eller som nyligen har förts upp på förteckningen.

[49] Nyligen begränsades den giltighetstiden till högst tolv månader (förordning (EU) nr 1267/2011). Tidigare preciserades inte den exakta giltighetstiden för importtillstånd i EU-förordningarna.

[50] Artikel 33.1 a och b i förordning (EG) nr 834/2007.

[51] Artikel 19.3 i förordning (EG) nr 1235/2008.

--------------------------------------------------

BILAGA I

UNDERSÖKNING AV SPÅRBARHETEN – METOD

1. I artikel 27.13 i förordning (EG) nr 834/2007 fastställs följande: "13. Medlemsstaterna skall se till att det inrättade kontrollsystemet gör det möjligt att spåra varje produkt på alla stadier i produktions-, bearbetnings- och distributionskedjan i enlighet med artikel 18 i förordning (EG) nr 178/2002, särskilt för att garantera konsumenterna att de ekologiska produkterna har producerats i överensstämmelse med kraven i den här förordningen."

2. Den undersökning av spårbarheten som revisionsrättens revisorer gjorde i samband med revisionen bestod i att de begärde in ett antal dokument för 85 produkter som de hade köpt under besöken i medlemsstaterna för att spåra produkterna till deras ursprung. Den information som begärdes var följande:

Identifieringsuppgifter för alla aktörer som hade varit inblandade i leveransen av produkten (tillbaka till producenten) – för produkter som innehöll mer än en ingrediens begärdes denna information för de två huvudsakliga ekologiska ingredienserna (i fråga om vikt).

Det ekologiska intyget för var och en av de aktörer som identifierats enligt föregående punkt.

Den senaste inspektionsrapporten för var och en av de identifierade aktörerna.

3. Revisorerna valde ut olika typer av produkter till undersökningen så att de skulle täcka flera risker som är kopplade till följande variabler:

Olika sammansättning (produkter som består av en enda ingrediens av vegetabiliskt ursprung, som består av en enda ingrediens av animaliskt ursprung eller som består av fler än en ingrediens).

Olika ursprung (produkter som produceras i samma medlemsstat som där de köps, som produceras i en annan medlemsstat än den medlemsstat där de köps eller som produceras i ett tredjeland).

Olika system som används vid import av produkterna (produkter som importeras via nationella importtillstånd eller produkter som importeras via förteckningen över likvärdiga tredjeländer).

4. För att kunna genomföra denna undersökning gjorde revisionsrättens revisorer följande när det gällde varje medlemsstat som besöktes:

De upprättade en förteckning över vilka produkter som skulle köpas (med avseende på den täckning som nämns i punkt 3), som innefattade produkter som certifierats av kontrollorganen i den besökta medlemsstaten eller i någon av de medlemsstater som skulle besökas av revisionsrätten, och köpte produkterna.

Från den behöriga myndigheten i den besökta medlemsstaten begärde de in de handlingar som gällde spårbarheten för de produkter som hade inhandlats under granskningsbesöket och för vilka det kontrollorgan som var synligt på märket på produkten verkade i den medlemsstaten.

Från den behöriga myndigheten i den besökta medlemsstaten begärde de in de handlingar som gällde spårbarheten för de produkter som hade inhandlats i andra medlemsstater under tidigare granskningsbesök men för vilka det kontrollorgan som var synligt på märket var ett kontrollorgan som verkade i den medlemsstaten.

5. Följande tabeller ger en översikt över hur de produkter som ingick i undersökningen var fördelade:

TABELL 1 – FÖRDELNING AV PRODUKTER EFTER URSPRUNG OCH TYP AV IMPORTFÖRFARANDE

Land som produkten köptes i | Producerades och konsumerades i samma medlemsstat | Producerades i en annan medlemsstat | Producerades i ett land på förteckningen över likvärdiga tredjeländer | Producerades i ett land som exporterar via nationella importtillstånd | Totalt antal produkter som köpts per land |

DE | 3 | 5 | 3 | 5 | 16 |

ES | 15 | 5 | 0 | 3 | 23 |

FR | 7 | 7 | 0