Förslag till RÅDETS DIREKTIV om ändring av direktiv 77/388/EEG i syfte att förenkla, modernisera och harmonisera kraven på fakturering när det gäller mervärdesbeskattning

(framlagt av Kommissionen)

MOTIVERING

1. Inledning

Fakturan är ett av de viktigaste dokumenten i affärslivet. Den omfattas av olika redovisnings-, skatte- och handelsbestämmelser samt ibland även av språkliga bestämmelser. Dessa bestämmelser sammanhänger huvudsakligen med mervärdeskattelagstiftningen.

Skyldigheten att utställa en faktura är grundläggande för gemenskapens mervärdeskattesystem. I detta sammanhang fyller fakturan tre funktioner, dvs. den innehåller alla uppgifter avseende det tillämpliga mervärdeskattesystemet, den gör det möjligt för skattemyndigheterna att genomföra sina kontroller och i tillämpliga fall ligger den till grund för kundens rätt till avdrag.

Reglerna avseende faktureringen skiljer sig emellertid mycket åt från en medlemsstat i Europeiska unionen till en annan. Kraven på vilka uppgifter och hur många uppgifter fakturorna måste innehålla varierar mellan de olika medlemsstaterna. Det finns inte heller någon enhetlig gemenskapsrättslig ram för elektronisk fakturering eller självfakturering och lagstiftningen i gemenskapens olika medlemsstater omfattar allt från totalförbud till stor flexibilitet.

Detta har lett till en komplex situation för aktörerna och till en lagstiftning som släpar efter i förhållande till den tekniska utvecklingen. Av denna orsak uppgav aktörerna inom ramen för den andra etappen av SLIM [1] att avsaknaden av en harmoniserad lagstiftning hindrade den inre marknaden från att fungera väl. Resultatet av arbetet inom ramen för SLIM-initiativet framlades i en rapport från kommissionen [2]. I denna rapport, vars slutsatser godkändes av rådet (inre marknaden) den 27 november 1997, angavs att SLIM-gruppen skulle "undersöka vilka uppgifter som behövs för att utarbeta en momsfaktura och fastställa de juridiska och tekniska krav som bör ställas på elektronisk fakturering".

[1] Initiativet om en enklare lagstiftning för den inre marknaden.

[2] KOM(97) 618 slutlig, 24.11.1997.

Det framkom dessutom av arbetet med att anpassa gemenskapens mervärdeskattesystem till den elektroniska handelns krav att det var nödvändigt att tillåta en bred användning av elektronisk fakturering, utan onödiga inskränkningar. I juni 1998 underströk således rådet (ekonomiska och finansiella frågor) nödvändigheten av att upprätta en rättslig ram för elektronisk fakturering som säkerställer skattemyndigheternas kontrollmöjligheter.

I slutet av december 1998 inledde kommissionen således en undersökning av vilka krav som ställs på fakturering i samband med mervärdesbeskattning.

Denna undersökning hade i första hand till syfte att för varje medlemsstat i gemenskapen fastställa vilka uppgifter som fakturan måste innehålla samt enligt vilka villkor elektronisk fakturering och självfakturering var tillåtna. Undersökningens andra syfte var att undersöka om det var nödvändigt att harmonisera och modernisera gemenskapslagstiftningen, särskilt i syfte att möjliggöra användningen av de nya faktureringsteknikerna över hela gemenskapen.

Dessa rekommendationer skulle både beakta aktörernas behov av förenklade krav, vilket underströks inom ramen för SLIM, och skattemyndigheternas möjligheter att utöva en effektiv kontroll av mervärdeskatten.

Denna undersöknings slutrapport [3] överlämnades till kommissionen i slutet av augusti 1999. I rapporten drogs den slutsatsen att elektronisk fakturering uttryckligen borde vara tillåten i gemenskapslagstiftningen, även mellan aktörer i olika medlemsstater. Villkoren för elektronisk fakturering borde vara neutrala ur teknisk synpunkt och ta hänsyn till det arbete som redan gjorts på området elektronisk signatur. Varken tillstånd eller förhandsanmälan bör krävas (utan endast en kontroll i efterhand av myndigheterna, vilken eventuellt kan leda till förbud). Det bör även vara tillåtet att på liknande villkor lagra fakturor på elektronisk väg. I rapporten anges slutligen de minimivillkor som krävs för att göra dessa nya metoder lika säkra för myndigheterna som de traditionella metoderna.

[3] Denna rapport som har utarbetats av PriceWaterhouse&Coopers finns tillgänglig på generaldirektoratet för skatter och tullars webbplats på följande adress:

När det gäller de uppgifter som fakturorna måste innehålla dras den slutsatsen i rapporten att gemenskapslagstiftningen bör omfatta en harmoniserad obligatorisk förteckning över de uppgifter som varje faktura måste innehålla (datum för utfärdande, löpnummer, leverantörens registreringsnummer för mervärdeskatt inom gemenskapen, kundens identitet, leveransdag för varan eller tillhandahållande av tjänsten, beskrivning av varan eller tjänsten, mervärdeskattesats och skattepliktigt belopp). Dessutom föreslogs i rapporten att man antar ett relativt flexibelt tillvägagångssätt när det gäller vilket språk respektive valuta som bör tillåtas.

Efter en närmare granskning av dessa förslag och diskussioner både med aktörerna och de nationella myndigheterna har kommissionen beslutat att föreslå en ändring av artikel 22.3 i sjätte momsdirektivet [4], rörande skyldigheten att utställa en faktura, i syfte att harmonisera reglerna om de uppgifter som måste förekomma i fakturorna och att upprätta en gemenskapsrättslig ram för elektronisk fakturering och självfakturering. På dessa två områden har kommissionen försökt hitta en balans mellan en förenkling av aktörernas skyldigheter och skattemyndigheternas legitima behov av skattekontroll.

[4] EGT L 145, 13.6.1977, s. 1. Direktivet senast ändrat genom direktiv 2000/17/EG (EGT L 84, 5.4.2000, s. 24).

2. Nödvändigheten av att förenkla, modernisera och harmonisera sjätte momsdirektivets bestämmelser om skyldigheten att utställa faktura

Det sjätte momsdirektivets nuvarande bestämmelser om skyldigheten att utfärda faktura, vilka finns angivna i artikel 22.3, är ganska summariska och medger en stor tolkningsfrihet för medlemsstaterna. Denna artikel tillkom vid en tidpunkt då det endast fanns fakturor i pappersform och begreppet elektronisk fakturering ännu var helt okänt. De skyldigheter som gäller vid utställande av en faktura har fastställts med utgångspunkt från att fakturor är i pappersform och kan således därför inte lätt överföras på elektronisk fakturering. Så är till exempel fallet när det gäller skyldigheten att bevara en kopia av dokument som är svåra att tyda, när dokumenten överförts på annat sätt än i pappersform.

2.1. Skyldigheten att utställa en faktura

I första hand är det den skattskyldiga personen själv som skall utställa fakturan. Samtidigt anges det i punkt 3.c att "medlemsstaterna skall fastställa kriterier för att bedöma huruvida en handling kan anses motsvara en faktura", vilket måste tolkas som att en faktura utställd av tredje person eller en självfaktura kan anses vara en giltig faktura [5].

[5] Denna tolkning bekräftades för övrigt i Europeiska domstolens dom av den 17 september 1997 (Finanzamt Osnabrück-Land mot Bernhard Langhorst).

Även om dessa faktureringsformer inte nämns uttryckligen i gemenskapslagstiftningen är de vanligt förekommande sedan mycket länge.

Utläggning av faktureringen (outsourcing) är tillåten nästan överallt i Europa, men nämns inte uttryckligen i gemenskapslagstiftningen. Följaktligen bör man i samband med detta förslag till direktiv ta tillfället i akt att klargöra denna punkt.

Självfakturering (selfbilling) är en annan vanlig faktureringsteknik inom många sektorer. Inom till exempel bilsektorn används denna metod eftersom en kund som mottar stora mängder delar då har möjlighet att själv utställa fakturan efter att ha kontrollerat kvaliteten på delarna. Detta system innebär stora ekonomiska vinster för dessa sektorer och det vore skadligt att förbjuda denna metod på gemenskapsnivå, särskilt som den inte förefaller medföra någon större risk för skattebedrägeri. Kommissionen anser följaktligen att gemensamma regler bör fastställas för att tillåta självfakturering på vissa villkor.

I sjätte momsdirektivet fastställs att i de fall det är obligatoriskt att utställa en faktura skall den skattskyldiga personen utställa en faktura för alla varor eller tjänster som han har tillhandahållit någon annan skattskyldig person eller en icke skattskyldig juridisk person (samt för alla därmed sammanhängande betalningar a conto). Det är endast vid viss distansförsäljning (inkluderat i artikel 28b.B(1) eller leveranser av nya transportmedel (artikel 28c.A) som det krävs en faktura för leveranser till en icke skattskyldig person. Dock kan medlemsstaterna på grundval av annan lagstiftning föreskriva att det krävs faktura även i andra fall.

Kommissionen anser att dessa bestämmelser för närvarande inte behöver ändras, eftersom det såvitt den känner till inte har förekommit några större svårigheter i samband med deras tillämpning. Kommissionen anser att uppgifterna bör harmoniseras och anser även att denna obligatoriska nya förteckning endast bör tillämpas i de fall fakturering är obligatorisk enligt sjätte momsdirektivet och inte i andra fall som eventuellt föreskrivs i viss nationell lagstiftning.

2.2. Fakturornas innehåll

Den förteckning över de uppgifter som fakturan måste innehålla som anges i artikel 22.3 är inte uttömmande. Medlemsstaterna kan utöka denna förteckning med andra uppgifter som de anser vara viktiga, under förutsättning att de iakttar proportionalitetsprincipen (dom av den 14 juli 1988 - De förenade målen 123 och 330/87).

Enligt denna artikel skall varje faktura innehålla uppgifter om

- priset exklusive mervärdeskatt samt motsvarande skatt,

- eventuella skattebefrielser,

- den skattskyldiga personens och kundens registreringsnummer för mervärdeskatt inom gemenskapen för de transaktioner som avses i artikel 28b.C, D, E och F [6],

[6] Tillhandahållande av varutransporter inom gemenskapen, tillhandahållande av tjänster med anknytning till tillhandahållande av varutransporter inom gemenskapen, tjänster som tillhandahålls av handelsagenter och tillhandahållande av tjänster vid värdering av eller arbeten på materiell lös egendom.

- den skattskyldiga personens och kundens registreringsnummer för mervärdeskatt inom gemenskapen för de transaktioner som avses i artikel 28c.A a [7],

[7] Leverans av varor inom gemenskapen.

- de uppgifter som anges i artikel 28a.2 för leverans av nya transportmedel [8],

[8] Uppgifter som gör det möjligt att fastställa om det rör sig om ett "nytt transportmedel" i enlighet med sjätte momsdirektivet, vilket skall beskattas på platsen för förvärvet. Dessa uppgifter avser särskilt fordonets ålder och mätarställning.

- registreringsnumret för mervärdeskatt för den skattskyldiga person som förvärvat varorna inom gemenskapen och levererat dem samt en uttrycklig hänvisning till artikel 28c.E 3 i de fall bestämmelserna om trepartshandel [9] tillämpas.

[9] Trepartshandel innebär att företag A, etablerat i medlemsstat A, säljer en vara till företag B, etablerat i medlemsstat B, som säljer varan vidare till företag C, etablerat i medlemsstat C, och att varan transporteras direkt från medlemsstat A till medlemsstat C. I detta fall, och under förutsättning att vissa villkor är uppfyllda, är företag B befriat från mervärdesskatt i medlemsstat C eftersom det är företag C som är skattskyldigt.

Värdet av dessa obligatoriska uppgifter är odiskutabelt. Emellertid skulle det vara mindre lämpligt att lita på en sådan begränsad förteckning med det ofrånkomliga resultatet, såsom klart anges i konsultföretagets rapport till kommissionen, att detta i praktiken leder till stora variationer i uppgiftskraven mellan medlemsstaterna, vilket medför många problem för de aktörer som är verksamma i flera av gemenskapens medlemsstater.

2.3. Elektronisk fakturering

Begreppet elektronisk fakturering förekommer överhuvudtaget inte i sjätte momsdirektivet.

Enligt artikel 22.3 c kan dock medlemsstaterna godkänna detta slags faktura. Däremot är denna rättsliga grund otillräcklig, eftersom det endast innebär en möjlighet för medlemsstaterna.

Detta innebär att medlemsstaterna har full frihet att välja om de vill upprätta en sådan rättslig ram eller inte, dvs. att tillåta eller förbjuda elektronisk fakturering, samt även att denna rättsliga ram kan vara utformad på ett otal sätt. Eftersom det inte finns några minimikrav på gemenskapsnivå kan det vara svårt för vissa medlemsstater att tillåta att dessa nya faktureringstekniker används på en gränsöverskridande nivå, särskilt som fakturan ligger till grund för hela systemet för kontroll av mervärdeskatten.

Det faktum att villkoren för elektronisk fakturering inte är harmoniserade utgör ett hinder för en utbredd användning av denna teknik, vilket särskilt är fallet när det gäller vissa storföretag som önskar låta en enda enhet (eller tredje person) sköta all fakturering för sina filialer i gemenskapens olika medlemsstater som omfattas av olika länders lagstiftning.

Emellertid har den ökade interna specialiseringen inom företagen i Europa på senaste tiden lett till att stora koncerner låter en enda enhet utfärda fakturorna för hela koncernen, oavsett var filialerna är belägna. Förekomsten av femton olika lagstiftningar på faktureringsområdet utgör ett betydande hinder för utvecklingen av denna faktureringsmetod, trots att en sådan utveckling skulle medföra minskade kostnader för de europeiska företagen, vilket i sin tur skulle öka deras konkurrenskraft gentemot företag från tredje land.

Den senaste tekniska utvecklingen gör det dessutom nödvändigt att snabbt upprätta en gemenskapsrättslig ram på detta område. Utvecklingen av EDI [10] har gjort den elektroniska faktureringen säker och denna teknik är numera tillåten i många europeiska länder. Den används emellertid endast av några större företag. För närvarande håller en mer flexibel teknik på att utvecklas, vilken även är tillgänglig för små och medelstora företag och bygger på användningen av Internet. Detta leder oundvikligen till säkerhetsproblem, eftersom överföring av fakturor via ett oskyddat nät såsom Internet medför risker med avseende på fakturornas äkthet och skyddet av deras innehåll. Dessutom leder utvecklingen till en annan avsevärd förändring, nämligen att elektronisk fakturering som länge var ett undantag med största säkerhet blir regel, särskilt som denna faktureringsform medför betydande kostnadsminskningar. I den undersökning som överlämnades till kommissionen underströks även att kostnaden för en elektronisk faktura i genomsnitt uppgick till mellan 0,28 och 0,47, euro jämfört med mellan 1,13 och 1,65 euro för en traditionell faktura.

[10] Electronic Data Interchange.

Dessutom bör det tilläggas att denna genomgripande förändring av handelsbruken på intet sätt utgör ett hot för de nationella skattemyndigheterna. Tvärtom leder den till en effektivare skattekontroll, under förutsättning att myndigheterna kan hantera den nya tekniken. Tack vare den nya programvara för skattekontroll som i dag finns tillgänglig på marknaden är elektroniska fakturor snabbare och enklare att kontrollera än de omfångsrika fakturorna i pappersform.

2.4. Lagring av fakturor

När det gäller lagring av fakturor föreskrivs det för närvarande i sjätte momsdirektivet att alla skattskyldiga måste lagra en kopia av alla utfärdade dokument, vilket inte är förenligt med ett system för elektronisk fakturering. Följaktligen är det nödvändigt att modernisera denna skyldighet genom att införa en mer allmän skyldighet att lagra uppgifter, oavsett vilket medel som används.

3. Föreslagna ändringar

3.1. Artikel 1.1

3.1.1. Skyldigheten att utställa en faktura (artikel 22.3 a)

För det första är det att märka att de förutsättningar under vilka det på gemenskapsnivå finns en skyldighet att utställa faktura förblir desamma. När det gäller mervärdeskatten är de fall som för närvarande avses i sjätte momsdirektivet tillräckliga, men det är inte uteslutet att det enligt annan lagstiftning kan finnas en skyldighet att utställa en faktura eller jämförbar handling. De gemenskapskrav som ställs på faktureringen, särskilt den obligatoriska förteckningen över uppgifter, är självklart endast tillämpliga i de fall då det enligt gemenskapslagstiftningen finns en skyldighet att utställa en faktura för mervärdeskatteändamål. I övriga fall (t.ex. fakturor till privatpersoner som inte avser distansförsäljning eller nya transportmedel) kommer det att vara medlemsstaterna som skall fastställa dessa villkor. I dessa fall skulle det troligen inte vara nödvändigt att kräva alla de uppgifter som tas upp i den gällande lagstiftningen, eftersom alla sannolikt inte vore nödvändiga och följaktligen skulle utgöra ett onödigt hinder för aktörerna.

Däremot föreslås uttryckligen att skyldigheten att utställa faktura skall kunna delegeras till en tredje person (utläggning av faktureringen) eller till en kund (självfakturering). Kommissionen föreslår alltså att den skattskyldiga person som genomför transaktionen i fortsättningen skall ha ansvaret för utställandet av fakturan, utan att i strikt bemärkelse vara tvungen att utställa den själv. Det är emellertid att märka att det under alla omständigheter, och oavsett vem som utställt fakturan, bör vara den skattskyldiga person som genomför transaktionen som har ansvaret för utställandet. Dessutom måste det finnas ett i förväg uttryckligt avtal mellan parterna som de kan hänvisa till när skattemyndigheterna så begär såväl som en metod för antingen underförstått eller uttryckligt godkännande av varje faktura av den skattskyldige som gör tillhandahållandet .

När det gäller självfakturering kan medlemsstaterna införa ytterligare krav. Trots de uppenbara kommersiella fördelarna med denna faktureringsteknik medför den samtidigt vissa risker, eftersom det är den avdragsberättigade som utställer fakturan, vilket strider mot den ansvarsfördelning mellan leverantör och kund som ligger till grund för systemet för kontroll av mervärdeskatten. Risken för att kunden överfakturerar i syfte att dra av en skatt som han aldrig har betalat skall inte överskattas. Denna risk är dessutom större när det gäller leveranser inom gemenskapen, eftersom kunden i dessa fall även är den som är skyldig att betala mervärdeskatten.

Kommissionen anser emellertid att de krav som införs inte får diskriminera de kunder som är etablerade i en annan medlemsstat. Det bör följaktligen inte vara tillåtet att införa strängare krav för gränsöverskridande självfakturering än för självfakturering inom en medlemsstat.

I de fall tredje person eller kund som utställer fakturan för den skattskyldiga personens räkning är etablerad i ett tredje land med vilken ingen rättslig ram för ömsesidigt bistånd har upprättats kan det vara berättigat att (på grund av svårigheter med att erhålla uppgifter från denna tredje person eller kunden) fastställa strängare krav. Detta är självfallet endast en möjlighet för medlemsstaterna.

När det gäller den med fakturan jämförbara handlingen innehåller detta förslag en uttrycklig grund för samlingsfakturering och kredit- och debetnotor.

Samlingsfakturor kan vara ekonomiskt lönsamma till exempel när komponenter levereras regelbundet i stora kvantiteter. Detta måste uttryckligen tillåtas, under förutsättning att de utställs minst en gång i månaden.

När det gäller kredit- och debetnotor föreslår kommissionen att de för mervärdeskatteändamål likställs med de fakturor som de korrigerar. De bör även omfattas av alla bestämmelser i punkt 3 (obligatoriska uppgifter, möjlighet till elektronisk överföring och skyldighet att lagra uppgifter).

3.1.2. Fakturornas innehåll (artikel 22.3 b)

När det gäller de uppgifter som fakturorna skall innehålla anser kommissionen att en harmonisering numera är absolut nödvändig på grund av den ökade internationaliseringen och utvecklingen av den elektroniska handeln. Dessa bägge fenomen har gjort det allt vanligare att en enda enhet etablerad i en medlemsstat utställer fakturor för flera olika företag etablerade i olika medlemsstater eller att en skattskyldig person etablerad i en medlemsstat är skyldig att utställa fakturor i enlighet med flera medlemsstaters lagstiftning (eftersom han bedriver skattepliktig verksamhet i flera länder).

Denna harmonisering omfattar emellertid endast de krav som är nödvändiga för mervärdeskatteändamål, vilket innebär att skattemyndigheterna inte bör kunna kräva ytterligare uppgifter för detta ändamål. Konkret innebär detta att förteckningen är tillämplig i de fall då det är obligatoriskt att utställa en faktura enligt mervärdeskattelagstiftningen. Under alla förhållanden bör angivandet av de uppgifter som krävs enligt detta förslag vara tillräckligt för att berättiga till avdrag. Förslaget innebär dock inget förbud mot att kräva andra obligatoriska uppgifter för andra ändamål än skatteändamål, eftersom sådana krav inte kan harmoniseras genom ett initiativ från kommissionen avseende mervärdeskatt.

Den förteckning som föreslås av kommissionen innehåller tolv allmänna uppgifter, men måste läsas i förening med andra särskilda bestämmelser i sjätte momsdirektivet. Detta är till exempel fallet när det gäller artikel 26a.B.9 enligt vilken det är förbjudet att ange den skatt som skall betalas (eftersom den inte är avdragsgill) för de varor som omfattas av vinstmarginalsystemet. Denna bestämmelse kommer självfallet att fortsätta att vara tillämplig.

Om förslaget godkäns skulle denna förteckning över uppgifter bli obligatorisk för aktörerna i varje medlemsstat. Inga andra uppgifter skulle vara obligatoriska (för mervärdeskatteändamål), vilket naturligtvis inte hindrar att aktörerna lämnar alla övriga uppgifter som de anser nödvändiga, särskilt i de fall då kunden behöver ytterligare upplysningar.

Denna förteckning upptar självklart inte alla de uppgifter som för närvarande krävs enligt lagstiftningen i vart och ett av de femton medlemsstaterna utan är resultatet av en svår avvägning mellan försök till förenkling, myndigheternas behov av att kunna genomföra kontroller och behoven hos de aktörer som måste tillämpa mervärdeskattelagstiftningen på ett korrekt sätt. En alltför kortfattad förteckning skulle både medföra svårigheter för skattemyndigheterna och osäkerhet för de skattskyldiga personerna, samtidigt som en alltför lång förteckning skulle utgöra ett hinder för aktörerna.

Kommissionen anser dessutom att det bör vara möjligt för medlemsstaterna att avvika från denna obligatoriska förteckning när det gäller fakturor som avser mindre belopp samt i fall som de själva kan bestämma, under förutsättning att de har möjlighet att utelämna men inte lägga till uppgifter.

Det bör även erinras om att medlemsstaterna i enlighet med artiklarna 22.9 a och 25.4 alltid kan införa vissa förenklingsåtgärder. Dessa bestämmelser gör det möjligt för medlemsstaterna att stryka vissa obligatoriska uppgifter i de fall då den skattskyldiga personen endast genomför transaktioner som inte är skattepliktiga i enlighet med artiklarna 13 och 15, omfattas av ett system för skattebefrielse för små och medelstora företag, är en schablonbeskattad jordbrukare eller inte genomför några transaktioner inom gemenskapen.

Dessutom föreskrivs det uttryckligen att när flera fakturor sänds samtidigt till samma mottagare behöver dessa obligatoriska uppgifter endast anges en gång om de är gemensamma för samtliga fakturor. Detta tillvägagångssätt är relativt vanligt i samband med elektronisk fakturering, eftersom faktureringsprocessen förenklas av att de gemensamma uppgifterna (namn, adress, registreringsnummer för mervärdeskatt) endast anges en enda gång.

Medlemsstaterna har heller inte rätt att införa krav rörande undertecknandet av fakturor, med undantag för de villkor som fastställs i c och som endast har till syfte att säkerställa säkerheten i samband med elektronisk fakturering. Rättsligt krävs inte att fakturor skall vara undertecknande. Dessutom skulle det vara svårt för aktörerna att uppfylla ett sådant krav endast i vissa medlemsstater, eftersom detta skulle inverka på pappersfakturornas utformning och försvåra den elektroniska faktureringen tekniskt sett och följaktligen omintetgöra detta försök till harmonisering av kraven.

När det gäller den valuta som kan användas har ett mycket flexibelt synsätt tillämpats. Kommissionen ser inga svårigheter med att tillåta användningen av alla valutor, oavsett om det är den nationella valutan [11] eller inte och oavsett om det är en gemenskapsvaluta eller någon annan valuta, under förutsättning att den skatt som skall betalas omräknas till den nationella valutan med användning av de omräkningsmekanismer som anges i artikel 11 C 2.

[11] Euron anses vara den nationella valutan i länderna i euroområdet, liksom de nationella valutor som fortsätter att samexistera med euron under övergångsperioden.

När det gäller frågan om vilket språk som får användas innebär subsidiaritetsprincipen däremot att det är medlemsstaterna som fastställer de eventuella språkliga kraven för faktureringsändamål, under förutsättning att dessa krav endast avser fakturor utställda av deras egna aktörer och inte de fakturor som dessa mottar.

Kommissionen anser till sist att denna harmonisering av fakturornas innehåll inom gemenskapen kommer att göra det lättare att utveckla driftskompatibla standardformat för elektroniska fakturor både på gemenskapsnivå och över hela världen.

3.1.3. Elektronisk fakturering (artikel 22.3 c)

Den rättsliga ramen för fakturering bör även anpassas till den senaste tekniska utvecklingen. Av denna anledning fastställs i artikel 22.3 c numera den allmänna principen att det är möjligt att utställa en faktura på alla sätt ,i materiell form eller, under förutsättning av meddelande i förväg till kunden innan tillhandahållandet, i elektronisk form, i syfte att säkerställa största möjliga neutralitet på det tekniska planet.

Endast genom en princip av detta slag, vilken innebär att en förteckning över godkända tekniker och metoder inte är nödvändig, är det möjligt att upprätta en rättslig ram som är neutral på det tekniska planet och följaktligen kan tillämpas även på lång sikt. EDI [12] är den vanligaste tekniken i dag, men det finns även andra tekniker som grundar sig på Internet och är godkända av vissa skattemyndigheter.

[12] Electronic Data interchange.

I artikel 22.3 c fastställs förutom denna allmänna princip även den rättsliga ram som är tillämplig på elektroniska fakturor.

Något system för förhandsgodkännande kan inte införas enligt de nya bestämmelserna, eftersom ett sådant skulle utgöra ett alltför stort hinder för utvecklingen av elektronisk fakturering. Däremot kan de medlemsstater som så önskar kräva ett system med en enkel förhandsanmälan. Detta system skulle under inga omständigheter kunna innebära ett avslag på förhand eller ha uppskjutande verkan, eftersom detta förfarande inte utgör något större hinder. Kommissionen är inte positiv till förhandsanmälningar, eftersom den inte kan se någon långsiktig nytta med ett sådant system Samtidigt är kommissionen medveten om att elektronisk fakturering är en relativt ny företeelse i vissa medlemsstater och att förhandsanmälningar därför kan vara nödvändiga i ett inledande skede. Dessutom har många av de medlemsstater som i dag ligger relativt långt framme när det gäller elektronisk fakturering först använt sig av förhandstillstånd för att därefter övergå till förhandsanmälningar, vilka de på det hela taget har för avsikt att avskaffa. På sikt är förhandsanmälningar emellertid onödiga och av denna anledning föreslår kommissionen att den möjligheten avskaffas efter den 31 december 2005.

Bortsett från formfrågorna, utgörs kärnan i den föreslagna rättsliga ramen av ett antal grundläggande krav, vilka har till syfte att säkerställa säkerheten i samband med elektronisk fakturering. Dessa krav skyddar både aktörernas intressen, vilka önskar säkerställa en säker överföring av sina elektroniska fakturor, och skattemyndigheternas intressen.

Kraven är de följande:

- Säkerställande av fakturornas äkthet för att mottagaren skall kunna vara helt säker på att fakturan verkligen kommer från utställaren.

- Säkerställande av fakturornas orubblighet (dvs. samtliga uppgifter, vilket även omfattar fakturans nummer).

För att en faktura skall anses uppfylla dessa bägge krav måste den ha en avancerad elektronisk signatur i enlighet med artikel 2.2 i Europaparlamentets och rådets direktiv 1999/93/EG av den 13 december 1999 om ett gemenskapsramverk för elektroniska signaturer [13]. Enligt artikel 2.2 i det direktivet är en avancerad elektronisk signatur en elektronisk signatur som uppfyller följande krav: den är knuten uteslutande till undertecknaren, undertecknaren kan identifieras genom den, den är skapad med medel som undertecknaren kan behålla under uteslutande sin egen kontroll, den är kopplad till de uppgifter den avser på ett sådant sätt att alla efterföljande ändringar av uppgifterna kan upptäckas.

[13] EGT L 13, 19.1.2000, s. 12.

När det gäller elektroniska fakturor från länder med vilka det inte upprättats någon rättslig ram för ömsesidigt bistånd bör medlemsstaterna ha möjlighet att ställa vissa ytterligare krav i samband med godkännandet för mervärdeskatteändamål.

Det är skattemyndigheterna som skall tillse att dessa krav uppfylls av alla skattskyldiga personer som genomför transaktioner på myndighetens territorium. För detta ändamål får skattemyndigheterna använda alla lämpliga kontrollmedel, inbegripet bestämmelser om ömsesidigt bistånd i de fall utställandet av fakturan har lagts ut på en tredje person som inte är etablerad i landet.

Denna förteckning över krav har till syfte att säkerställa en för skattemyndigheterna tillfredsställande säkerhetsnivå på det tekniska planet och att ge en tydlig signal till de aktörer som söker fastställa de kriterier som skall användas för faktureringsprogramvara, vilket kommer att leda till en snabbare utveckling av lämplig och billigare programvara. Den kommer även att underlätta det standardiseringsarbete som för närvarande pågår på detta område, både på europeisk och på internationell nivå.

De aktörer som så önskar kan naturligtvis tillämpa strängare krav. De kan till exempel knyta ett kvalificerat certifikat till den avancerade elektroniska signaturen, vilket ger den elektroniska signaturen samma rättsliga status som en skriftlig signatur. Ett sådant certifikat kan även innehålla uppgifter om den skattskyldiga personens registreringsnummer för mervärdeskatt. Kommissionen anser emellertid att detta inte bör vara obligatoriskt, eftersom det skulle utgöra ett ytterligare och kostnadskrävande hinder för den elektroniska faktureringen, vilket dessutom inte är oumbärligt eftersom pappersfakturorna inte måste vara undertecknade.

Aktörerna kan även välja att säkra innehållet i sina meddelanden ytterligare genom att använda kryptering [14]. Kryptering bör emellertid inte vara obligatoriskt, eftersom den huvudsakligen används för att skydda de uppgifter de sänder på elektronisk väg, vilket inte är absolut nödvändigt när det gäller fakturering.

[14] Närmare uppgifter om dessa metoder anges i kommissionens meddelande till rådet, Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén - Om säkerhet och pålitlighet vid elektronisk kommunikation - Mot en europeisk ram för digitala signaturer och kryptering (KOM(97) 503, 8.10.1997).

3.1.4. Lagring av fakturor (artikel 22.3 d)):

Skyldigheten att lagra en kopia ersätts med en mer allmän skyldighet att "lagra" utställda eller mottagna fakturor i syfte att anpassa denna skyldighet till utvecklingen av elektronisk fakturering.

Det är medlemsstaterna som bestämmer hur länge fakturorna måste lagras, eftersom detta styrs av de nationella bestämmelserna på området skattekontroll.

När det gäller var lagringen skall ske anser kommissionen däremot att aktörerna själva fritt bör få bestämma var de önskar lagra sina fakturor, vilket även kan ske utanför det egna landets territorium, särskilt i de fall då fakturorna sänts av en tredje person som är etablerad i ett annat land.

Denna frihet förutsätter emellertid att följande två villkor är uppfyllda:

- Aktören måste från sina lokaler ständigt ha omedelbar tillgång till alla uppgifter i fakturan för att kunna besvara alla förfrågningar från det egna landets skattemyndigheter. Detta villkor kan självfallet endast uppfyllas vid elektronisk fakturering, eftersom uppgifter i ett fysiskt system för lagring utanför företagets lokaler aldrig kan vara ständigt tillgängliga.

- Uppgifternas orubblighet måste garanteras (dvs. samtliga uppgifter i fakturan, inbegripet fakturans nummer) liksom deras läsbarhet under hela lagringsperioden.

Vid elektronisk fakturering måste uppgifterna lagras elektroniskt och den avancerade elektroniska signaturen lagras samtidigt med fakturan för att säkerställa en effektiv skattekontroll och att uppgifterna lagras i sin helhet.

I de fall lagringen av uppgifter, dvs lagringen av själva det medium på vilket uppgifterna lagras (t.ex. en hårddisk eller en CD-skiva) sker i ett land med vilket det inte har upprättats någon rättslig ram för ömsesidigt bistånd på mervärdeskatteområdet liknande den som finns inom gemenskapen kan medlemsstaterna införa ytterligare krav om de anser detta vara nödvändigt.

3.1.5. Definition av överföring och elektronisk lagring av fakturor (artikel 22.3 e)

I artikel 22.3 e definieras begreppen elektronisk överföring och elektronisk lagring av fakturor med avseende på tillämpningen av c och d. Dessa definitioner grundar sig på definitionen i Europaparlamentets och rådets direktiv 98/48/EG av den 20 juli 1998 [15] om ändring av direktiv 98/34/EG om ett informationsförfarande beträffande tekniska standarder och föreskrifter.

[15] EGT L 217, 5.8.1998, s. 18.

3.2. Artikel 1.2

Enligt artikel 22.8 är det för närvarande tillåtet för medlemsstaterna att fastställa ytterligare krav som de bedömer är nödvändiga för att säkerställa ett korrekt uttag av skatter och för att förhindra skattebedrägerier.

Följaktligen föreslås det att denna punkt ändras så att den inte kan användas för att införa ytterligare krav rörande fakturering, eftersom dessa krav numera är harmoniserade.

4. Slutsats

Bestämmelserna i detta förslag utgör en helhet som har till syfte både att förenkla och att modernisera kraven på fakturering i Europeiska gemenskapen genom upprättandet av en mer harmoniserad rättslig ram.

Harmoniseringen avser dock bara de aspekter av faktureringen för vilka det föreligger ett verkligt behov av harmonisering och det har överlåtits på medlemsstaterna själva att fastställa samtliga ytterligare krav som inte behöver fastställas på gemenskapsnivå. På så sätt iakttas subsidiaritetsprincipen. Icke desto mindre är denna flexibilitet, som getts till medlemsländerna, begränsad av friheterna som omfattas av fördraget och därför måste proportionalitetsprincipen respekteras såsom den kommit till uttryck i europeiska domstolens praxis.

Harmoniseringen avser dessutom endast de krav på fakturering som föreskrivs i mervärdeskattelagstiftningen. Det finns naturligtvis andra krav, vilka inte kan förenklas eller harmoniseras genom detta förslag till ändring av sjätte momsdirektivet. Förslaget har således till syfte att tillse att dessa krav är tillräckliga för mervärdeskatteändamål och gör det möjligt att bevilja avdragsrätt. Detta utesluter emellertid inte att det kan finnas ett behov på gemenskapsnivå eller på nationell nivå av att förenkla andra krav på faktureringen.

Eftersom mervärdeskatten är central för de regler som omgärdar faktureringen innebär detta förslag en betydande förenkling av de krav som ställs på aktörerna, särskilt för de aktörer som har gränsöverskridande verksamhet.

Förslaget kommer även att främja utvecklingen av elektronisk fakturering och följaktligen av elektronisk handel, samtidigt som det säkerställer en för skattemyndigheterna tillfredsställande säkerhetsnivå.

Förslaget passar följaktligen väl in i kommissionens nya mervärdeskattestrategi [16], vilken har till syfte att på kort sikt främja en förenkling och modernisering av gemenskapens mervärdeskattesystem.

[16] Meddelande från kommissionen till rådet och Europaparlamentet - Strategi för förbättring av mervärdeskattesystemets funktion inom ramen för den inre marknaden (KOM(2000)348, 7.6.2000).

Detta förslag har inga verkningar på de av Europeiska gemenskapernas egna medel som härrör från mervärdeskatten.

2000/0289 (CNS)

Förslag till RÅDETS DIREKTIV om ändring av direktiv 77/388/EEG i syfte att förenkla, modernisera och harmonisera kraven på fakturering när det gäller mervärdesbeskattning

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 93 i detta,

med beaktande av kommissionens förslag [17],

[17] EGT C

med beaktande av Europaparlamentets yttrande [18],

[18] EGT C

med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande [19], och

[19] EGT C

av följande skäl:

(1) De gällande kraven på fakturering som anges i artikel 22.3, i dess lydelse enligt artikel 28h, i rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter - Gemensamt system för mervärdeskatt: enhetlig beräkningsgrund [20], senast ändrat genom direktiv 2000/17/EG [21], är relativt få, vilket ger medlemsstaterna möjlighet att fastställa de viktigaste kraven. Dessutom är dessa krav numera inte anpassade till de nya teknikerna och metoderna för fakturering.

[20] EGT L 145, 13.6.1977, s. 1.

[21] EGT L 84, 5.4.2000, s. 24.

(2) I kommissionens rapport om den andra etappen av SLIM [22] (Initiativet om en enklare lagstiftning för den inre marknaden) rekommenderas att det undersöks vilka uppgifter som är nödvändiga på en faktura för mervärdeskatteändamål och av vilka rättsliga och tekniska krav som bör ställas i samband med elektronisk fakturering.

[22] KOM(97) 618 slutlig, 24.11.1997.

(3) I slutsatserna från rådets (ekonomiska och finansiella frågor) möte i juni 1998 underströks att det med hänsyn till den elektroniska handelns utveckling är nödvändigt att upprätta en rättslig ram för användning av elektronisk fakturering som säkerställer skattemyndigheternas kontrollmöjligheter.

(4) För att säkerställa att den inre marknaden fungerar väl är det följaktligen nödvändigt att på gemenskapsnivå fastställa en harmoniserad förteckning över de uppgifter som fakturorna bör innehålla för mervärdeskatteändamål och att fastställa vissa gemensamma bestämmelser om användning av elektronisk fakturering och om elektronisk lagring av fakturor liksom om självfakturering och utläggning av fakturering. Vid elektronisk fakturering bör äktheten säkerställas genom en sådan avancerad elektronisk signatur som avses i artikel 2.2 i Europaparlamentets och rådets direktiv 1999/93/EG av den 13 december 1999 om ett gemenskapsramverk för elektroniska signaturer [23].

[23] EGT L 13, 19.1.2000, s. 12.

(5) Det bör föreskrivas att medlemsstaterna inte längre får kräva fakturor eller sammanfattande dokument i pappersform av sina aktörer i de fall då dessa använder sig av elektronisk fakturering.

(6) Lagringen av fakturor bör följa de villkor som omfattas av Europaparlamentets och rådets direktiv 95/46/EG av den 24 oktober 1995 om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter [24].

[24] EGT L 281, 23.11.1995, s. 31.

(7) Direktiv 77/388/EEG bör ändras i enlighet med detta.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

I artikel 28h i direktiv 77/388/EEG, ändras artikel 22 på följande sätt:

1) Punkt 3 skall ersättas med följande:

"3. a) Varje skattskyldig person skall säkerställa att en faktura eller jämförbar handling utställs av honom själv eller av en tredje person, i hans namn och för hans räkning, för varor och tjänster som han har tillhandahållit eller utfört åt någon annan skattskyldig person eller icke skattskyldig juridisk person. Varje skattskyldig person skall dessutom säkerställa att en faktura eller jämförbar handling utställs av honom själv eller av en tredje person, i hans namn och för hans räkning, för sådan leverans av varor som avses i artikel 28b.B 1 och för varor som levererats på de villkor som anges i artikel 28c.A.

Varje skattskyldig person skall dessutom säkerställa att en faktura utställs av honom själv eller av en tredje person, i hans namn och för hans räkning, för alla betalningar a conto som har gjorts till honom före sådan leverans av varor som avses i första stycket och för betalningar a conto som har gjorts till honom av en annan skattskyldig person eller icke skattskyldig juridisk person innan tjänsten har tillhandahållits.

Varje kredit- och debetnota skall likställas med en faktura och skall uppfylla samma villkor.

Samlingsfakturor får upprättas under förutsättning att de utställs minst en gång i månaden.

Fakturor får utställas i den skattskyldiga personens namn av en tredje person eller av en kund till den skattskyldiga personen, under förutsättning att det finns ett uttryckligt och i förväg träffat avtal mellan de båda parterna som de kan hänvisa till om skattemyndigheterna så begär och på villkor att det finns en ordning för underförstått eller uttryckligt godkännande av varje faktura av den skattskyldige som gör tillhandahållandet.

Under förutsättning att kommissionen underrättas i förväg, får medlemsstaterna införa ytterligare krav på en skattskyldig person som genomför transaktioner på deras territorium i de fall då fakturan utställs av en kund i den skattskyldiga personens namn och för hans räkning. Dessa krav skall under alla förhållanden vara desamma oavsett var kunden är etablerad.

Under förutsättning att kommissionen underrättas i förväg, får även ytterligare krav införas i de fall då den tredje personen eller kunden som utställer fakturan i den skattskyldiga personens namn och för dennes räkning är etablerad i ett land med vilket det inte finns någon överenskommelse som inrättar ett ömsesidigt bistånd liknande det som finns i gemenskapen.

b) Utan att det påverkar tillämpningen av de särskilda bestämmelser som anges i detta direktiv, skall endast följande uppgifter vara obligatoriska för mervärdeskatteändamål på fakturor som utställts i enlighet med bestämmelserna i a:

- Utfärdandedag.

- Ett särskilt nummer.

- Vid behov det registreringsnummer för mervärdeskatt som avses i 1 c, för den skattskyldiga personen och hans kund.

- Fullständigt namn och adress för den skattskyldiga personen och hans kund.

- En beskrivning av varorna eller tjänsterna.

- Mängden levererade varor, eller vid behov de tillhandahållna tjänsternas omfattning.

- Leveransdag för varorna eller datum för tillhandahållandet av tjänsterna.

- Leveransort för varorna eller platsen för tillhandahållande av tjänsterna.

- Beskattningsunderlaget för varje skattesats.

- Tillämplig mervärdeskattesats.

- Den mervärdeskatt som skall betalas.

- Det sammanlagda belopp som skall betalas.

- Vid befrielse från skatt; hänvisning till den bestämmelse i detta direktiv där det finns stöd för denna befrielse.

- Vid leverans av nya transportmedel; de uppgifter som anges i artikel 28a.2.

- Vid tillämpning av vinstmarginalsystemet; hänvisning till artikel 26 eller 26a.

- Vid tillämpning av bestämmelserna i artikel 28c.E 3; en uttrycklig hänvisning till dessa bestämmelser samt det registreringsnummer för mervärdeskatt under vilket den skattskyldiga personen har gjort förvärvet inom gemenskapen och den efterföljande leveransen av varor samt mottagarens registreringsnummer för mervärdeskatt.

Under förutsättning att kommission underrättas i förväg kan emellertid medlemsstaterna när det gäller fakturor på mindre belopp i vissa fall som de själva beslutar fastställa att vissa av de obligatoriska uppgifter som anges i första stycket inte behöver förekomma.

I de fall då flera fakturor sänds samtidigt till samma mottagare skall medlemsstaterna godta att de uppgifter som är gemensamma för samtliga fakturor endast anges en gång.

Utan att det påverkar tillämpningen av bestämmelserna i c, skall de inte ställa några krav i fråga om undertecknandet av fakturorna.

Medlemsstaterna skall godta att beloppen i fakturorna kan anges i vilken valuta som helst, under förutsättning att den skatt som skall betalas omräknas till den nationella valutan.

Under förutsättning att kommissionen underrättas i förväg kan medlemsstaterna fastställa ytterligare krav i fråga om vilket språk som får användas vid upprättande av fakturor som utställs av skattskyldiga personer som genomför transaktioner på deras territorium, eller för deras räkning.

c) Fakturor som utställs i enlighet med bestämmelserna i a får överföras i pappersform eller, under förutsättning att kunden underrättas om detta före transaktionen, på elektronisk väg.

När det gäller fakturor som överförs på elektronisk väg skall äktheten och innehållet säkerställas genom en sådan avancerad elektronisk signatur som anges i artikel 2.2 i Europaparlamentets och rådets direktiv 1999/93/EG(*).

Medlemsstaterna får inte föreskriva några andra krav eller förfaranden rörande användningen av ett system för överföring av fakturor på elektronisk väg för de skattskyldiga personer som genomför transaktioner på deras territorium. Medlemsstaterna får dock till och med den 31 december 2005 föreskriva att en förhandsanmälan skall göras vid användning av ett system för överföring av fakturor på elektronisk väg, utan uppskjutande verkan. Medlemsstaterna skall underrätta kommissionen om när de upphör att tillämpa kravet på förhandsanmälan.

Under förutsättning att kommissionen underrättas i förväg kan ytterligare krav fastställas i de fall då skattskyldiga personer som genomför transaktioner på deras territorium utställer fakturor i ett land med vilket det inte finns någon överenskommelse som inrättar ett ömsesidigt bistånd liknande det som finns i gemenskapen.

d) Varje skattskyldig person skall tillse att de fakturor som har utställts av honom själv eller av en tredje person, i hans namn och för hans räkning, och alla fakturor som han har mottagit, lagras.

Medlemsstaterna skall fastställa hur lång tid de skattskyldiga personer som genomför transaktioner på deras territorium skall lagra dessa fakturor och skall informera kommissionen om detta.

Lagringen kan ske var som helst och i vilken form som helst, under förutsättning att den skattskyldiga personen ständigt har omedelbar tillgång till alla uppgifter och att uppgifternas orubblighet och läsbarhet är garanterad under hela lagringsperioden. Alla fakturor som överförs på elektronisk väg skall dessutom lagras på elektronisk väg tillsammans med den avancerade elektroniska signaturen.

Under förutsättning att kommissionen underrättas i förväg får medlemsstaterna införa ytterligare krav i fråga om hur skattskyldiga personer som genomför transaktioner på deras territorium skall lagra fakturor i ett land med vilket det inte finns någon överenskommelse som inrättar ett ömsesidigt bistånd liknande det som finns i gemenskapen.

e) I c och d avses med överföring och lagring "på elektronisk väg" överföring och lagring som sker genom utrustning för elektronisk behandling (inbegripet digital signalkomprimering) och lagring genom tråd, radio, optiska medel eller andra elektromagnetiska medel.

____________________

(*) EGT L 13, 19.1.2000, s. 12."

2) I punkt 8 skall följande stycke läggas till:

"Den möjlighet som anges i första stycket får inte användas för att införa ytterligare krav utöver dem som anges i punkt 3."

Artikel 2

Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv med verkan från och med den 1 juli 2001 och skall genast underrätta kommissionen om detta.

När en medlemsstat antar dessa bestämmelser skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda.

Artikel 3

Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.

Artikel 4

Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

Utfärdat i Bryssel den

På rådets vägnar

Ordförande

BEDÖMNING AV VERKNINGAR FÖRSLAGETS VERKNINGAR FÖR FÖRETAG, SÄRSKILT DE SMÅ OCH MEDELSTORA FÖRETAGEN

Förslagets beteckning

Rådets förslag till direktiv om ändring av direktiv 77/388/EEG i syfte att förenkla, modernisera och harmonisera kraven på fakturering i samband med mervärdebeskattning.

Dokumentets referensnummer

Förslaget

1. Varför behövs det med hänsyn till subsidiaritetsprincipen, gemenskapslagstiftning på detta område och vilka är i så fall dess huvudsakliga mål-

Kraven på fakturering, oavsett om den sker i pappersform eller i elektronisk form, måste harmoniseras för att den inre marknaden skall fungera väl.

Utvecklingen av gränsöverskridande verksamhet gör det allt vanligare att en aktör måste ta hänsyn till skattelagstiftningen i flera olika länder i samband med sin fakturering. Såsom underströks inom ramen för den andra etappen av SLIM (Initiativet om en enklare lagstiftning för den inre marknaden) är det ett stort problem för aktörerna att de måste ta hänsyn till 15 olika lagstiftningar. Upprättandet av en harmoniserad rättslig ram för elektronisk fakturering kan dessutom att leda till en ökning av den elektroniska handeln i Europa.

Följaktligen måste en åtgärd vidtas på gemenskapsnivå. Detta förslag till direktiv är fullt förenligt med subsidiaritetsprincipen, eftersom det i detta direktiv alltid om möjligt överlåts åt medlemsstaterna att fastställa alla krav som det inte är absolut nödvändigt att fastställa på gemenskapsnivå.

Förslagets verkningar för företagen

2. Vilka berörs av förslaget-

- Vilka sektorer berörs- Alla sektorer berörs.

- Hur stora är de berörda företag som berörs (andelen små och medelstora företag)- Företag av alla storlekar berörs.

- Är dessa företag belägna inom vissa särskilda geografiska områden i gemenskapen- Nej.

3. Vilka åtgärder måste företagen vidta för att följa förslaget-

Företagen måste eventuellt anpassa sin faktureringsprogramvara för att anpassa sig till den nya förteckningen över uppgifter som måste anges i fakturorna.

4. Vilka ekonomiska verkningar kommer förslaget troligen att få på följande faktorer-

- Sysselsättningen

Förslaget kommer att bidra till minskade faktureringskostnader för företagen, eftersom det förenklar och harmoniserar kraven.

Det bidrar dessutom till en ökning av den elektroniska handeln.

Likväl är det omöjligt att bestämma hur sysselsättningen specifikt påverkas.

- Investeringar och nyetablering av företag-

Eftersom detta förslag bidrar till en ökning av den elektroniska handeln och en minskning av företagens kostnader kan det enbart få positiva verkningar när det gäller investeringar och uppkomsten av nya företag.

- Företagens konkurrenskraft

Eftersom detta förslag bidrar till en ökning av den elektroniska handeln och en minskning av företagens kostnader kan det enbart få positiva mycket verkningar när det gäller företagens konkurrenskraft.

5. Innehåller förslaget åtgärder som beaktar de små och medelstora företagens särskilda behov (lägre eller annorlunda krav osv.)-

Samtliga de gällande bestämmelserna om förenkling för småföretagen som anges i artikel 24 fortsätter att gälla, eftersom artikel 22.9 inte har ändrats.

Yttranden från berörda parter

6. Förteckningen över organisationer som har yttrat sig om förslaget och deras viktigaste synpunkter.

I SLIMs momsarbetsgrupp ingick European Tax Confederation, Eurocommerce, Federation of European Accountants, UEAPME och UNICE.

Dessa organisationer stödde en förenkling och modernisering av kraven på fakturering i Europa.

Den slutrapport som överlämnades till kommissionen i augusti 1999 gjordes dessutom lättillgänglig för aktörerna, särskilt genom generaldirektoratet för skatter och tullars webbplats. Kommissionen har mottagit ett stort antal synpunkter av huvudsakligen positivt slag, antingen genom bilaterala kontakter eller vid konferenser i detta ämne i vilka kommissionens tjänstemän deltagit.