EUROPEISKA KOMMISSIONEN 
Bryssel den 18.5.2011 
SEK(2011) 581 slutlig 
  
[…] 
ARBETSDOKUMENT FRÅN KOMMISSIONENS AVDELNINGAR 
Sammanfattning av ko nsekvensanalysen 
Följedokument till 
Meddelande från kommissionen till  Europaparlamentet, rådet, Ekonomiska och sociala 
kommittén och Regionkommittén      
Stärka rättigheter för brottsoffer i EU 
{KOM(2011) 274 slutlig} 
{SEK(2011) 580 slutlig}  
 
EN 1   EN 1. POLITISK BAKGRUND OCH FÖRFARANDE  
I Stockholmsprogrammet (2010-2014) efterfrågade Europeiska rådet ytterligare åtgärder för 
att ställa brottsoffrens behov i centrum fö r rättsväsendet, något som upprepades i 
kommissionens handlingsplan för att genomföra Stockholms programmet. I bilaga I till 
kommissionens arbetsprogram fö r 2011 nämns bland de strategi ska initiativen brottsoffrens 
rättigheter och stöd till brottsoffer. Europaparl amentet har även uppmanat rådet att anta en 
omfattande rättslig ram för att ge brottsoffren ett så omfattande skydd som möjligt. I kommissionens rapport om EU-medborgarskape t av den 27 oktober 2010 vill man undanröja 
hindren för medborgarnas rättigheter genom att lägga kraft bakom de enskilda rättigheter som 
garanteras på EU-nivå. Denna hållning återsp eglas i arbetet med att stärka brottsoffrens 
rättigheter och de processuella  rättigheterna för misstänkta el ler tilltalade i straffrättsliga 
förfaranden. De problem, mål och politiska alternativ som bedöms bygger på resultatet av en offentlig 
remiss, två externa undersökningar och de n sakkunskap som kommi ssionen anlitat. En 
kommissionsintern styrgrupp har också inrättats. 
2. P
ROBLEMFORMULERING  
Det finns ett omfattande brottsofferproblem i Europa, eftersom cirk a 15 procent av EU:s 
befolkning utsätts för direkt brottslighet varje år.1 Konsekvensanalysen avser kvaliteten på 
den behandling brottsoffren får efter hände lsen och i samband med de t rättsliga efterspelet, 
deras rätt till samma miniminormer för behandli ngen, däribland tillgång på lika villkor till 
rättsskipning i alla EU:s medlemsländer, oavset t var brottsoffret bor el ler vilken nationalitet 
han eller hon har.   De nya straffrättsliga bestämmelser som införd es genom Lissabonfördraget ger en klar och 
tydlig rättslig grund för att EU ska kunna fastst älla miniminormer för brottsoffrens rättigheter 
för att säkerställa ömsesidigt förtroende och ömsesidigt erkännande av  domar. Detta innebär 
att rättssystemen bör kunna ha förtroende för va randras rättvise- och rättskipningsstandarder, 
och att EU-medborgarna bör kunna ha förtroende för att samma miniminormer tillämpas när 
de reser eller är bosatta utomlands.  De flesta medlemsstater erbjuder idag brotts offren en viss nivå av skydd och stöd, men 
rättssystemen tar ofta inte i tillräcklig må n hänsyn till brottsoffrens roll i de rättsliga 
förfarandena och deras särskilda behov.   Männis kor som utsätts för brott i EU kan därför inte 
vara säkra på att behandlas med respekt elle r att få lämpligt stöd, skydd eller tillgång till 
grundläggande rättvisa. För att ta itu med detta problem måste medlemsstaterna höja 
normerna för brottsoffrens rättigheter i enli ghet med de normer so m redan införts genom 
internationella instrument och rättspraxis från Europeiska domstolen för mänskliga 
rättigheter.  EU har redan tagit upp frågan om brottsoffrens st ällning i straffrättsliga förfaranden i befintlig 
lagstiftning. Även om lagstiftningens mål och rä ckvidd fortfarande är re levant har samhällets 
syn på brottsoffren utvecklats och nya målsättningar dykt up p som måste lösas. 
Lagstiftningen har vidare genomförts på ett in effektivt sätt. Gällande EU-bestämmelser är 
därför olämpliga för att möta brottsoffrens behov.  
                                                
 
1 Enligt Eurostats uppgifter registrerades cirka 30 miljoner brott (småbrott ej inräknade) i EU:s 
medlemsstater under 2007 (Eurostat, Statistics in fo cus, 36/2009). En genomgång av den internationella 
brottsligheten enligt rapporten ”The Burden of Cr ime in the EU” (www.eur opeansafetyobservatory.eu ) 
tillkommer därutöver cirka 60 % oanmäld brottslighet, vilket alltså ger cirka 75 miljoner regelrätta 
brottsoffer per år (cirka 15 % av EU:s befolkning). 
 
EN 2   EN De frågor som väckts avser följande två typer av problem: 
Problem A : Den befintliga EU-bestämmelserna är otillräckliga  för att förbättra brottsoffrens ställning – 
bestämmelserna är vaga, innehåller inga konkreta förp liktelser och är svåra att tillämpa, varför de inte 
genomförts korrekt av medlemsstaterna. 
Problem B : Brottsoffrens behov  beaktas inte tillräckligt i medlemsstaterna och behandlingen av brottsoffren 
brister därför med avseende på 1) erkännande och respek t, 2) skydd, 3) stöd, 4) faktisk tillgång till rättsskipning 
och 5) faktisk tillgång till ersättning och reparation.   
Brottens konsekvenser och följderna av  att brottsoffrens beh ov inte möts leder också  till väsentliga dolda 
kostnader , däribland stor ekonomisk skada och sjukvårdskostnader.  
2.1. Problem A – EU-bestämmelserna är otillräc kliga för att förbättra brottsoffrens 
ställning 
EU har antagit ett rambeslut 2001 /220/RIF om brottsoffrens stäl lning i rättsliga förfaranden 
(rambeslutet) och ett direktiv 2004/80/EG om ersä ttning till brottsoffer. Dessa båda rättsakter 
tillämpas i varierande grad i medlemsstaterna. Direktivet om ersättning har i stort sett genomförts av medlemsstaterna, men det behöv s ytterligare undersökningar för att fastställa 
om det faktiskt är verksamt. Rambeslutet har dä remot inte genomförts på ett tillfredsställande 
sätt. Rambeslutet omfattar de flesta rättigheter som tillerkänns den som fallit offer för brott och är 
på det stora hela fortfarande relevant, varför eventuella nya  åtgärder bör ha en bredare 
räckvidd med avseende på brottsoffrens rättigheter och medlemsstaternas skyldigheter, med tanke på den ökande medvetenheten och rättssystemets nya tendenser att inte bara se till de tilltalades rättigheter och behov utan även till brottsoffrens behov. Därför bör räckvidden  av 
EU-lagstiftningen om brottsoffrens behov uppdateras mot bakgrund av senaste forskningen 
om brottsoffer, i synnerhet avseende ömsesidi gt erkännande av skyddsåt gärder och tillgången 
till rättvisa. Rambeslutet har inte visat sig verksamt för att fylla brottsoffrens behov, närma sig önskade 
resultat eller införa miniminormer för brotts offren inom hela EU.  Inget medlemsland kan 
med rätta hävda att man helt har genomfört rambeslutet. Bestämmelsernas ineffektivitet beror på att de är tvetydiga utformade, inte ålägger någon konkreta skyldigheter och saknar 
bestämmelser för att hantera öv erträdelser i medlemsstaterna. 
Den nya rättsliga ramen bygger vidare på och kompletterar befintliga instrument, men inför miniminormer  för att se till att brottsoffrens ställning förbättras både rättsligt och i praktiken 
inom hela EU och för att ge brottsoffren samma grundläggande rättig heter, tillgång till 
tjänster och rättvisa i alla EU:s medlemsländer. 
2.2. Problem B – Brottsoffrens behov beakta s inte tillräckligt  i medlemsstaterna   
Brottsoffrens behov kan delas in i fem kategorier,  nämligen  behovet av erkännande och av att 
behandlas med respekt och värdighet, behovet av skydd, behovet av stöd, behovet av att få 
tillgång till rättsskipning och slutligen behovet av ersättning och reparation. Att dessa behov 
vanligtvis inte bemöts i tillräckligt mån elle r på lämpligt sätt i medlemsstaterna är ett 
grundläggande problem som den fö reslagna åtgärden ska lösa. 
• Fråga 1 – Erkännande och en värd ig och respektf ull behandling. Brottsoffren behöver se att 
de tas på allvar och at t deras lidande får erkä nnande. De måste också behandlas med värdighet 
och respekt i alla kontakter med de som berörs av de t rättsliga förfarandet. Särskild 
uppmärksamhet bör ägnas sårbara brottsoffer,  till exempel underå riga, personer med 
funktionsnedsättningar elle r personer som utsatts för sexuellt våld. Indirekta o ffer (till exempel 
familjemedlemmar) bör också erkännas eftersom  följderna av brottet påverkar dem också. 
• Fråga 2 – Behovet av skydd. Brottsoffren måste skyddas för att förebygga upprepad 
brottslighet eller hot från gärningsmannens sida . De som utsatts för våld både behöver och 
 
EN 3   EN oroar sig för att inte få tillräckligt skydd i samband med brottsanmälan. Brottsoffren bör 
också skyddas från sekundär viktimisering i sa mband med förfarandena, på grund av dålig 
behandling i samband med el ler under rättegången.  
• Fråga 3 – Behovet av stöd. Omedelbart efter brottet behöver brottsoffret få stöd, 
huvudsakligen genom akutinsatser och psykol ogisk första hjälp. Brottsoffren, och i 
synnerhet sårbara brottsoffer, är ofta starkt  beroende av att få stöd i samband med den 
därpå följande rättsliga processen,  oavsett om stödet är rättsligt, psykiskt eller praktiskt.  
Stöd kan behövas både på kort oc h lång sikt efter brottet. 
• Fråga 4 – Behovet av tillgång till rättsskipning Brottsoffren måste få tillgång till 
rättsskipning, till exempel tillgång till rättslig a förfaranden, lämplig juridiskt biträde i 
brottmål, tillgång till mer informella rättslig a förfaranden och rätten at begära omprövning 
av åtalseftergift. Br ottsoffren måste även kunna förstå den information de får och 
förhandlingarna.  
• Fråga 5 – Behovet av ersättning och reparation Brottsoffren måste ha möjlighet att välja 
reparativ rättvisa, som ett komplement till de  sedvanliga rättsliga förfarandena. Reparativ 
rättvisa ger brottsoffren mö jlighet att konfrontera förövarna och ger förövarna möjlighet att 
ta på sig ansvaret för gärningen. Detta hjälpe r brottsoffren att gå vidare efter händelsen. 
2.3. Viktimiseringens dolda kostnader   
Alla brott påverkar de som utsä tts, direkt eller indirekt, liksom samhället i stort. Brott har 
väsentliga ekonomiska och hälsomässiga följder  och sådana dolda kostnader kan minskas 
genom att brottsoffrens behov tillgodoses. Brottslighetens sammanlagda kostnader för enskilda och samhället är avsevärda. De omfattar materiella kostnader, huvudsakligen 
ekonomiska, kostnader för sjukvård och det stra ffrättsliga systemet, samt immateriella 
kostnader såsom sveda och värk, li dande och minskad livskvalitet.  
Att tillgodose brottsoffrens behov före, under oc h efter de straffrättsliga förfarandena kan 
väsentligt minska dessa negativa följder och kan förhindra en potentiell förvärrning på grund 
av dåligt bemötande under proces sen. Om ett brottsoffer får lämpligt stöd och skydd kommer 
han eller hon att återhämta sig sn abbare, både fysiskt och psykisk t, vilket i sin tur begränsar 
bortfall av inkomst och utbetala t stöd och kan även minska behovet av ytterligare sjukvård. 
Att tillgodose brottsoffrens behov  bidrar därmed i hög grad till  att minska brottslighetens 
totala kostnad.  
2.4. Problemets underliggande orsaker  
De huvudsakliga underliggande orsakerna till problem et är  att brottsoffren nedprioriteras och 
att det saknas kunskaper om deras behov som bero r på historiska och kulturella attityder, att 
det saknas påtryckningsmetoder avseende br ottsoffrens rättigheter och kunskaper bland 
rättstillämparna om brottsofferfrågor. 
2.5. Baslinjescenario  
Analyserna tyder på att utan åt gärder är det knappast troligt att de nationella lagstiftningarna 
och åtgärderna skulle utvecklas tillräckligt för att se till att brottsoffren  behandlas lika, oavsett 
var i EU de befinner sig, i synnerhet i fråg a om tillgång till tjänst er och tillgång till 
rättsskipning. Inte ens när EU-domstolen år 2014 blir behörig i frågan i enlighet med Lissabonfördraget innebär rambeslutet en tillfred sställande rättslig ram, eftersom beslutet är 
tvetydigt och inte innehåller några faktiska skyldigheter. Uppföljni ngen av genomförandet 
 
EN 4   EN kommer därför att bli svår att genomföra och ofta kommer endast  små justeringar att räcka för 
att efterleva bestämmelsen. 
2.6. Behovet av åtgärder på EU-nivå  
Lissabonfördraget ger en klar och tydlig rättslig  ram för att underlätta det rättsliga samarbetet 
och ömsesidigt erkännande i gränsöverskridan de ärenden, med hjälp av miniminormer om 
brottsoffrens rättigheter.  Det gränsöverskridande inslaget i det rättsliga samarbetet är brett och kan avse många olika 
situationer, framför allt när någon utsätts för br ott i ett annat EU-land. Det finns också ett 
gränsöverskridande inslag när människor utsatt s för brott i det land där dom vistas (till 
exempel när brottsoffret flyttar under det rättsliga förfarandet e ller när vittnen eller tillgångar 
befinner sig utomlands). Det gränsöverskridande inslaget när det gäller brottsoffer är alltså 
betydande. Med tanke på den fria  rörligheten inom EU finns det alltså ett tydligt mervärde i 
att agera på EU-nivå istället för nationellt.  Mervärdet på EU-nivå kan beaktas ur flera olik a synvinklar. För det första kan det hända att 
brottsoffren inte har samma rättigheter i det land där de vistas jämfört med sitt hemland, eller i 
ett land dit de rest på tillfälligt besök. Detta  undergräver den fria rörligheten för människor 
och varor, vilket är en grundl äggande faktor för en väl f ungerande inre marknad. För det 
andra kan bristande miniminorme r inom EU för brottsoffrens rättigheter leda till att 
rättsväsendet inom EU kvalitati vt ligger lägre än den nivå so m krävs enligt internationella 
instrument eller rättspraxis från Europeiska domst olen för mänskliga rätti gheter. Detta är svårt 
att acceptera inom ett område med frihet, säkerhet och rättvisa. Svagheter i EU:s befintliga lagstiftning och tillämpningssvåri gheter med internationella instru ment gör det föga troligt att 
dessa normer kan tillämpas inom hela EU på ett konsekvent sätt. Därför är  åtgärder från EU:s 
sida det bästa sättet att ås tadkomma likvärdiga förutsättningar mellan medlemsstaterna. 
Slutligen minskar avsaknaden av gemensamma normer förtroendet för medlemsstaternas rättsväsenden, vilket i sin tu r gör det svårare att få en fungerande och tillämplig EU-
lagstiftning som bygger på den i fö rdraget fastslagna principen om ömsesidigt erkännande av 
domar, vilket i sin tur försvagar det europeiska  området med frihet, sä kerhet och rättvisa.  
Miniminormerna avser visserligen brottso ffer, men dessa normer kommer dessutom att 
underlätta det polisiära och rättsliga samarbetet  i allmänhet och inte bara det samarbete som 
avser brottsoffer. Detta beror på att behandlin gen av brottsoffer och tilltalade hänger samman 
på många sätt och att brottsoffren påverk as av många allmänna initiativ till 
gränsöverskridande rättsligt samarbete eller ömsesidigt erkännande. Förbättrad behandling 
och skydd av brottsoffer kan därmed förbättra även sådant samarbete. EU-insatserna ska därmed se till att alla EU:s medlemsstater följer de gemensamma 
miniminormerna för alla som utsätts för brott inom unionen, oavsett om de är medborgare i 
landet eller ej.  
3. M
ÅL 
De allmänna målen är att underlä tta inrättandet av ett europeiskt  område med frihet, säkerhet 
och rättvisa och utvecklingen av  ömsesidigt förtroende mella n straffrättsliga myndigheter, 
genom att se till att brottsoffrens rättigheter fullt respekteras inom hela EU, med samtidig 
hänsyn till den tilltalades rätti gheter, och att se till att medbor garna kan röra sig fritt inom 
unionen och behandlas likvärdigt om de skulle utsättas för brott. 
De särskilda och operativa målen beskrivs i nedanstående tabell.  
 
EN 5   EN  
De särskilda målen att se till att brottsoffren s behov respekteras och tillgodoses är breda och 
kan omfatta flera andra av EU:s politikområden, däribla nd människohandel,  sexuella 
övergrepp, sexuellt utnyttjande av  barn och barnpornografi och är förenliga med de åtgärder 
som vidtagits på dessa områden.  De föreslagna  åtgärderna bygger vida re på och kompletterar 
befintliga bestämmelser och inrättar miniminor mer för brottsoffrens rättigheter som ska 
förbättra det allmänna skyddet av alla brot tsoffer genom EU:s lagstiftning och politik, 
däribland offer för terrorism och trafikoffer.  Alla individers grundläggande rättigheter ska respekteras i alla åtgärder som EU och 
medlemsstaterna vidtar när de genomför EU-lagstiftningen. EU :s åtgärder på området ska 
därför höja normerna för brottsoffrens grundlä ggande rättigheter och samtidigt se till att 
eventuella inskränkningar i rätte n till försvar eller a ndra grundläggande rättigheter formuleras 
klart och förutsebart samt att de är nödvändiga och proportione rliga för att skydda 
brottsoffrets fri- och rättigheter.  
4. A
LTERNATIV  
De alternativ som utreds neda n innehåller olika kombinationer och innehåller olika grader av 
detaljer eller skyldigheter, som avser både nya EU-bestämmelser och praktiska åtgärder för att 
genomföra bestämmelserna korrekt. För alla be stämmelser kommer även praktiska åtgärder 
att fastställas för att underlä tta genomförandet och utarbe tandet av goda metoder.  
I konsekvensanalysen övervägdes fem alternativ: Ingen förändring (alterna tiv 1) och tre andra 
lagstiftningsalternativ (alternativ  2, 3a, 3b och 4). Det första alternativet skulle innebära att 
inga åtgärder vidtas  på EU-nivå, något som inte räcker  för att införa miniminormer för att 
skydda brottsoffren inom EU, me dan de fyra andra alternativen  innebär lagstiftningsåtgärder 
för att förbättra brottsoffrens ställning inom EU. De fyra lagstiftningsalternativen delas in Särskilda mål  Operativa mål  
A.1 Se till att indirekta offers behov möts.  
A.2 Se till att polis, åklagare, domare och domstolstjänstemän som kommer i kontakt 
med brottsoffer fått lämplig fortbildning.  A. Se till att 
brottsoffer får 
erkännande och behandlas med respekt 
och värdighet
 A.3 Fastställa ett system för att bedöma behoven hos brottsoffer och särskilt sårbara 
offer. 
B.1 Se till att brottsoffer inte mister skydd de beviljats i samband med resor eller flytt 
utomlands.  B. Skydda brottsoffer
 
B.2 Förebygga kontakter mellan gärningsmannen och brottsoffret i samband med 
rättsliga förfaranden.  
C Stödja 
brottsoffer  C.1 Se till att effektivt stöd erbjuds brottsoffer.  
D.1 Se till att alla brottsoffer får delta i rättegången.  
D.2 Se till att alla brottsoffer får hjälp med a tt förstå sina rättigheter, skyldigheter och 
de rättsliga förfarandena.  D. Ge brottsoffren tillgång till rättslig prövning
 
. D.3 Se till att alla brottsoffer får möjlighet att begära omprövning av beslut om att inte 
väcka åtal.  
E. Ge brottsoffer 
tillgång till ersättning och 
reparation  E.1 Se till att alla brottsoffer har tillgång till effektiva instanser fö r reparativ rättvisa  
 
EN 6   EN efter omfattningen på de skyldigheter de me dför för medlemsstaterna och hur ingående 
skyldigheterna beskrivs.   
Alternativ 1 
Ingen förändring  Ingen ändring. Ingen åtgärd på EU-nivå.  
  
Alternativ 2 
Få skyldigheter  Minst ingripande alternativ. Ålägger medlemsstaterna minimiskyldigheter att upprätta 
system eller tjänster med få beskrivni ngar av vilka normer som ska uppnås. När 
lagstiftning måste antas förutsätter alternativet få förändringar i den nationella 
processrätten.  
  
Alternativ 3a –
Moderata 
skyldigheter  Måttligt ingripande alternativ. Ålägger medlemsstaterna måttliga skyldigheter att inrätta 
tjänster och fastställa rättigheter samt kräver bestämmelser om vilka typer av tjänster 
som avses och uppställer miniminormer som ska tillämpas. Medlemsstaternas 
skyldigheter att inrätta instanser för reparativ rättvisa (se åtgärd 11 nedan) är dock få och kräver inte att sådana instanser inrätta s, utan bara att kontroller och miniminormer 
för kvaliteten tillämpas när sådana instanser finns
. 
  
Alternativ 3b –
Moderata till 
många skyldigheter
 Måttligt ingripande alternativ. Ålägger medlemsstaterna måttliga skyldigheter att inrätta 
tjänster och fastställa rättighe ter avseende alla åtgärderna samt kräver bestämmelser om 
vilka typer av tjänster som avses och uppställer miniminormer som ska tillämpas. Kraven på medlemsstaterna i fråga om repa rativ rättvisa är dock högre ställda än i 
alternativ 3a, eftersom man här kräver att medlemsstaterna ska inrätta instanser för 
reparativ rättvisa och tillämpa miniminormer för arbetet. 
 
  
Alternativ 4 –
Flest skyldigheter
 Det mest ingripande alternativet. Inför en  rad skyldigheter för medlemsstaterna att 
inrätta tjänster och garantera rättigheter.  Alternativet kräver även ingående 
bestämmelser om vilka typer av tjänster som avses och de exakta normer som ska 
tillämpas.  
Varje alternativ har bedömts med hjälp av de nedanstående elva åtgärderna för att se vilket 
alternativ som är effektivast för att nå de ope rativa målen och hur höga kostnader och vilken 
verkan de skulle leda till:  
1 Indirekta brottsoffer omfattas 2 Utbildning 3 Bedömning av brottsoffrens behov 4 Identifiering av sårbara brottsoffer och tillhandahållande av särskilda tjänster 5 Gränsöverskridande skyddsordrar 6 Särskilda väntrum för att undvika kontak ter mellan brottsoffer och gärningsman 
7 Inrättande av en miniminivå för stöd ti ll brottsoffer, däribl and stöd i samband med 
rättsliga förfaranden 
8 Närvaro vid rättegång 9 Tillhandahållande av tolkning och översättning 10 Omprövning av beslut 11 Inrättande av instanser för reparativ rättvisa 
 
EN 7   EN 5. KONSEKVENSANALYS  
En bred konsekvensanalys av vart och ett av al ternativen har genomförts. De relevanta troliga 
resultaten av vart och ett av alternativen är ekonomiska och sociala. De största kostnaderna 
beräknas avse offentliga myndigheter. Inga miljökonsekvenser förväntas inträda. Alla 
alternativ, utom det första, vänt as ha positiva effekter för de grundläggande rättigheterna, och 
de alternativ som är mest ingripande förbättrar de gr undläggande rättigheterna mest. 
De olika alternativens följder för medlemsstater na varierar beroende på deras nuvarande nivå 
av normer för brottsoffrens rättigheter. Efters om befintlig nationell la gstiftning och praxis i 
olika grad avviker från de minimi normer som föreslås skulle de föreslagna åtgärderna troligen 
få störst inverkan i medlemsstater  där brottsoffrens rättigheter inte alls eller i otillräcklig grad 
tillgodoses på ett sätt som likna r de föreslagna miniminormerna,  medan inverkan  skulle bli 
mindre i länder som redan erbjuder ett gott skydd och stöd till brottsoffer.  
6. JÄMFÖRELSE AV ALTERNATIVEN  
Alternativ 1 (ingen åtgärd) är mycket genomför bart, men uppfyller inte de mål som fastställts 
och kommer därför inte i fråga. Alternativ 2 är också undermåligt och uppfyller inte i tillräcklig grad de operativa mål som Europeiska  kommissionen fastställt för antagandet av de 
nya åtgärderna.  Alternativ 4 är det alternativ som på bästa sä tt och i högsta grad uppfyller alla mål. Det är 
dock också det mest ingripande alternativet och ger medlemsstat erna minst flexibilitet. Det 
ålägger också medlemsstaterna ytterligare sk yldigheter. Därför kommer kostnaderna för 
alternativet troligen att vara högr e än för de övriga alternativen, varför det är mindre troligt att 
det kommer att antas. De positiva följderna av förslaget tycks inte stå i proportion till 
merkostnaderna.  Alternativ 3a och 3b kommer oc kså troligen att i hög grad uppfylla målen, även om det inte 
blir i samma grad som alternativ 4. Dessa altern ativ är dock lättare att enas om eftersom de 
erbjuder medlemsstaterna mer flexibilitet och lägre kostnader än alternativ 4. Praktiska 
åtgärder kan minska risken för att alternativen inte blir lika effektiva. Genomförbarheten och 
kostnaderna för de särskilda åtgärderna avseende reparativ rättvisa är sådana att alternativ 3a 
är att föredra. Jämfört med alternativ 3b är alternativ 3a mycket mindre kostsamt att genomföra Alternativ 3a är därför det alternativ som rekommenderas. 
Om det rekommenderade alternativet 3a genom förs bör det leda till följande resultat: 
Antagande av lagstiftning från Europaparl amentet och rådet (operativa mål anges 
inom parentes): 
– Tillgängliga stödtjänster i alla medlemsstater som uppfyller angivna minimikrav 
på tjänsterna (C1).  
– Polis, åklagare och domstolstjänstemän utbildas i brottsofferfrågor i alla 
medlemsstater. Domarutbildning är tillgänglig för domarna (A2).  
– Alla medlemsstater har ett system för att bedöma enskilda brottsoffers behov och 
för att identifiera sårbara brottsoffer (A3).  
– Sårbara brottsoffer erbjuds vissa angivna minimitjänster (A3).  
– Brottsoffren har tillgång till tolkning och översättning vid rä ttsliga förfaranden i 
alla medlemsstater i en omfattning som står i proportion till omständigheterna i 
ärendet (D2).  
 
EN 8   EN – När reparativ rättv isa anlitas tillämpas viss a miniminormer i alla medlemsstater (E1).  
– Personer som omfattas av en skyddsorde r får på begäran efter ömsesidigt 
erkännande behålla skyddet även vid resa eller flytt utomlands (B1).  
– Brottsoffret har i alla medlemsstater rätt  att begära omprövning av beslut om att 
inte väcka åtal. De närmare formerna  för att begära sådan omprövning ska 
fastställas på nationell nivå (D3).  
– Brottsoffer kan uteslutas från deltagande i rättegång efter en in dividuell bedömning, 
men ska informeras om datum för rättegång en och ska få ersä ttning för eventuell 
närvaro (D1).  
– Kontakter mellan gärningsmannen och br ottsoffret i samband med rättsliga 
förfaranden ska förebyggas. Nya domst olsbyggnader ska innehålla separata 
väntrum (B2).  
– Lagstiftningen ska i allmänhet avse direkt a brottsoffer. Alla rättigheter ska dock 
tillämpas på de närmast anhöriga till brottsoffer som avlidit. Stöd och skydd ska 
erbjudas de närmast anhöriga till alla brottsoffer (A1). 
• Praktiska åtgärder som ska å tfölja lagstiftningen för att underlätta genomförandet 
och eventuella ytterligare åtgärd er på EU-nivå, däribland följande: 
– Undersökning om ersättning och åt erbetalning från gärningsmannen. 
– Undersökning om juridiskt bistånd och rättshjälp till brottoffer. 
– Stödprojekt för att utveckla goda metode r som ska ge medlemsstaterna bättre 
insikt i hur målen för lagstiftn ingen bäst ska kunna uppnås.   
– Europeiska kommissionen kommer också att genomföra egna projekt och 
undersökningar för att öka kunskaperna på området. Detta kan även omfatta 
inrättande av interaktiva webbsidor i alla medlemsstater för att ge brottsoffren 
bättre förståelse av den straffrätts liga förfarandet och deras ställning i 
sammanhanget. Det  kan också omfatta  utveckling av utbildningsprogram.  
 
7. ÖVERVAKNING OCH UTVÄRDERING  
En gedigen övervaknings- och utvärderingsmeka nism är avgörande för att se till att de 
planerade rättigheterna omsätts i praktiken och i lagstiftningen. Kommissionen planerar att göra en särskild empirisk undersökning med in riktning på uppgiftsinsamling tre till fem år 
efter det att förslaget genomförts, för att få kva ntitativ och kvalitativ djupinformation om hur 
effektivt förslaget är.  Dessa uppgifter kommer tillsammans med enkäter bland brottsoffer att 
ge kommissionen möjlighet att utvärdera den faktiska efterlevnaden av förslaget i 
medlemsstaterna på ett mer gediget sätt än de  hittillsvarande metoderna och att göra en 
bedömning av brottsoffrens uppfattni ng om  hur deras behov tillgodoses.