A4-0095/98

Resolution om transnationella fackliga rättigheter i Europeiska unionen

Europaparlamentet utfärdar denna resolution

- med beaktande av artikel 148 i arbetsordningen,

- med beaktande av betänkandet från utskottet för sysselsättning och socialfrågor och yttrandet från utskottet för institutionella frågor (A4-0095/98), och av följande skäl:

A. Alla EU:s femton medlemsstater har undertecknat gemenskapsstadgan om arbetstagares grundläggande sociala rättigheter, vars artikel 11 garanterar föreningsrätt för arbetstagare och arbetsgivare.

B. Det råder motstridighet mellan bestämmelserna i 1989 års gemenskapsstadga, där det talas om erkännande på gemenskapsnivå av föreningsrätten, och artikel 2.6 i avtalet om socialpolitik, där föreningsrätten inte faller inom EU:s behörighetsområde.

C. Europeiska unionen arbetar för att alla länder skall respektera mänskliga och sociala rättigheter, till vilka hör föreningsrätten och rätten till kollektiva förhandlingar.

D. Enligt beslut i samband med Agenda 2000 skall Europeiska unionen under följande sekel utvidgas med nya medlemsstater.

E. Europaparlamentet hoppas att också unionens nya medlemsstater skall uppfylla samtliga villkor som nämns i Europeiska konventionen om mänskliga rättigheter, i Europarådets Europeiska sociala stadga samt i gemenskapens stadga från 1989.

F. De fackliga rättigheterna och föreningsrätten garanteras visserligen inte uttryckligen i grundfördragen, men som beståndsdel av medlemsstaternas gemensamma författningstradition är de gällande grundläggande rättigheter i gemenskapen.

G. Man skulle kunna öka medborgarnas Europamedvetande bland annat genom att främja symboler för en tillhörighet till Europeiska unionen, till exempel en europeisk helgdag, genom att i alla medlemsstater ge undervisning om en gemensam stam av europeisk historia och kultur och genom att inrätta en europeisk volontärtjänst.

H. I Amsterdamfördraget har möjligheten till kollektivt samråd och kollektiva förhandlingar på europeisk nivå fastslagits.

I. Rådet kan enligt artikel 2 i avtalet om socialpolitik på förslag av kommissionen och efter att ha hört Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén enhälligt besluta om företrädande och kollektivt tillvaratagande av arbetstagarnas och arbetsgivarnas intressen inbegripet medbestämmande, om inte annat följer av punkt 6.

J. Gemenskapens mål är att «befästa de framsteg som gjorts på det sociala området genom åtgärder, med hjälp av medlemsstaterna, arbetsmarknadens parter och gemenskapen» ((Stadgan, tolfte stycket i ingressen.)), och gemenskapen måste fastställa grundläggande gränsöverskridande fackliga rättigheter för att fullt ut kunna förverkliga en europeisk inre marknad,

K. På grund av den vertikala och horisontella subsidiaritetsprincipen ligger ansvaret för de initiativ som skall vidtas vad gäller «genomförandet av dessa sociala rättigheter hos medlemsstaterna eller de enheter som de består av och, inom ramen för dess befogenheter, hos Europeiska gemenskapen; genomförandet får ske i form av lagar, kollektivavtal eller förekommande praxis på olika lämpliga nivåer och kräver inom många områden ett aktivt deltagande av arbetsmarknadens parter» ((Stadgan, femtonde stycket i ingressen.)).

L. Garantin för «grundläggande sociala rättigheter på europeisk gemenskapsnivå får inte vid genomförandet ge anledning till en försämring jämfört med de förhållanden som för närvarande råder i varje medlemsstat» ((Stadgan, sextonde stycket i ingressen.)).

M. En medlemsstat kan på gemensam begäran av arbetsmarknadens parter överlåta åt dessa att genomföra direktiv om företrädande och kollektivt tillvaratagande av arbetstagarnas och arbetsgivarnas intressen inbegripet medbestämmande, varvid medlemsstaten kontinuerligt skall kunna säkerställa de resultat som föreskrivs i de berörda direktiven.

1. Parlamentet anser att den ekonomiska och monetära unionen kommer att stimulera den europeiska kollektiva förhandlingsprocessen,

2. anser att ILO-konventionerna 87 och 98, vilka utarbetades på 40-talet, och Europarådets Europeiska sociala stadga, vilka fastställde föreningsrätt och rätt till kollektiva förhandlingar på nationell nivå, måste tillämpas på gemenskapsnivå och uppmanar kommissionen att undersöka hur detta kan uppnås på bästa sätt,

3. anser att övervinnandet av intressemotsättningar genom förhandlingar och socialt samförstånd bidrar till att stärka konkurrensen mellan företag, stärka ekonomin som helhet och det kan också bidra till ökad sysselsättning; i detta avseende är det ett grundläggande förutsättning för att garantera hållbar social och ekonomisk utveckling,

4. upprepar sitt krav att i synnerhet grundläggande gränsöverskridande fackliga rättigheter (föreningsrätt, inklusive rätt till kollektiva förhandlingar och fackliga åtgärder) skall integreras i Fördraget om Europeiska unionen,

5. anser att de fackliga organisationerna bör vara delaktiga i upprättande av fackliga rättigheter på europeisk nivå,

6. uppmanar arbetsmarknadens parter att, antingen själva eller inom ramen för dialogen mellan arbetsmarknadens parter, utarbeta förslag till förhandlingsregler och -principer,

7. uppmanar kommissionen att avsätta tillräckligt med tid, resurser och personal till stöd för den sociala dialogen,

8. uppmanar med eftertryck Europeiska kommissionen att spela en underlättande medlarroll och låta utföra en undersökning utgående från vilken arbetsmarknadens parter kan nå fram till avtalsrelationer och eventuellt överenskommelser på basis av artikel 139,

9. uppmanar med eftertryck Europeiska kommissionen att verkställa utredningar och undersökningar om detta före utgången av 1998,

10. anser att följande punkter bör ingå i de fackliga rättigheterna på europeisk nivå:

- tillräckligt skydd för arbetstagare i det fall de missgynnas när de ansluter sig till en fackförening eller är aktiva i en fackförening, så att det inte leder till personliga eller yrkesmässiga nackdelar,

- rätt att fritt välja att ansluta sig till fackliga organisationer i företag,

11. anser att arbetsmarknadens parter måste inleda en dialog om inrättandet av lämpliga instrument för att undvika kollektiva arbetsmarknadskonflikter,

12. anser att det är viktigt att ansträngningar görs för införande och användning av förliknings-, medlings- och frivilliga skiljeförfaranden på lämpliga nivåer, så att det skall bli lättare att lösa transnationella konflikter,

13. anser att artikel 137.6, i Amsterdamfördraget i synnerhet vad gäller förenings- och strejkrätt, bör försättas ur kraft, om de grundläggande fackliga rättigheterna integreras i Fördraget om upprättande av Europeiska gemenskapen och anser att följande ändringar bör göras vid nästa fördragsöversyn: tillämpningsområdet för artikel 137.3 överförs till majoritetsbeslut/medbeslut,

14. anser att rådet bör använda de möjligheter som står till buds enligt artikel 138.1, 138.2 och 138.3 samt artikel 139.2 i Amsterdamfördraget för att stödja arbetsmarknadens parter på europanivå när de utarbetar en handlingsplan för att få till stånd avtal,

15. anser att Europeiska kommissionen i sin årsrapport om genomförandet av målen i artikel 136 i Amsterdamfördraget uttryckligen bör uppmärksamma hur frågan om fackliga rättigheter reglerats på europeisk nivå,

16. kommer vid sin årliga granskning om den sociala stadgan varje år skall ägna ett kapitel åt hur de fackliga rättigheterna utbyggts på europeisk nivå.

17. uppdrar åt sin ordförande att vidarebefordra denna resolution till kommissionen, rådet och arbetsmarknadens parter.