[pic] | EUROPEISKA KOMMISSIONEN |

Bryssel den 11.11.2010

KOM(2010) 661 slutlig

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET

Granskning av förvaltningen av fiskeansträngningen i de västliga vattnen

SEK(2010) 1367

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET

Granskning av förvaltningen av fiskeansträngningen i de västliga vattnen

INLEDNING

Syfte och bakgrund

Kommissionen är skyldig att granska förvaltningen av den fiskeansträngningsordning som infördes för de västliga vattnen[1] år 2003[2] ur tre aspekter: medlemsstaternas genomförande, tillträdesvillkoren för de yttersta randområdena i Nordostatlanten och de särskilda ansträngningsreglernas effektivitet i ett område väster och söder om Irland som är ett så kallat biologiskt känsligt område[3].

Denna översyn grundar sig främst på kommissionen övervakning av ansträngningsordningen och de förändringar som skett på det politiska planet, på medlemsstaternas bidrag till ett tekniskt frågeformulär och en utvärdering som gjorts av STECF[4], samt på de vetenskapliga utlåtandena från Ices rörande det biologiskt känsliga området[5].

Resultaten av översynen kommer att användas för att fatta beslut om hur ordningen ska se ut i framtiden, vilket kommer att bero på de politiska riktlinjerna för reformen av den gemensamma fiskeripolitiken 2012.

Ansträngningsreglering i de västliga vattnen

Ordningen för de västliga vattnen inrättades 1995 i syfte att bevara den jämvikt som rådde när Spanien och Portugal integrerades helt i den gemensamma fiskeripolitiken, samt för att undvika en ökning av fiskeansträngningen jämfört med nivåerna före sådan integrering[6]. Förordningen från 1995 har därefter ersatts av förordning (EG) nr 1954/2003. Nedan anges huvudpunkterna i dessa på varandra följande ordningar:

Parameter som begränsar | Indelning efter område och typ av fiske | Metod för inledande tilldelning |

Anslutnings-villkoren för Spanien och Portugal | Antal fartyg, och för deras samtidiga närvaro | Irländska boxen: zon kring Irland där tillträde nekas EG:s vatten i Ices-områdena VI, VII, VIIIabd Spaniens vatten i Ices-områdena VIIIc och IXa Portugals vatten kring Azorerna och Madeira Spaniens vatten kring Kanarieöarna Demersala fartyg, specialiserade fisken (flera verksamhetsgrenar) | Anslutningsförhandlingar i syfte att ersätta licenssystemet för utländska fartyg med ett nytt koncept för att undvika störningar i fiskemönstren |

1995 års ansträngnings-ordning | årliga kW-dagar, antal fartyg endast för Spanien med avseende på två delområden kring Irland, uttömmande tilldelning av ansträngning till medlemsstaterna | 16 områden på nivå Ices-sektion/Cecaf-område[7] Bottenlevande arter, djuphavsarter, kammusslor och krabbtaska/spindelkrabba Fasta redskap och släpredskap, fartygslängd över 15 meter | Ansträngning, enligt medlemsstaternas anmälan, som är nödvändig för att utnyttja fiskemöjligheter, även arter som inte omfattas av begränsningar, utan att rubba existerande jämvikt i utnyttjande och relativ stabilitet. |

2003 års ansträngnings-ordning | årliga kW-dagar, uttömmande tilldelning av ansträngning till medlemsstaterna | Nio områden på nivå Ices-sektion/Cecaf-område Bottenlevande arter utom djuphavsarter, kammusslor och krabbtaska/spindelkrabba Fartygslängd över 15 meter och, för ett område söder och väster om Irland, över 10 meter | Genomsnittlig ansträngning som deklarerats för femårsperioden 1998–2002 |

Tabell 1 . Översikt över på varandra följande ansträngningsordningar i de västliga vattnen.

DEN NUVARANDE ORDNINGEN OCH TILLHÖRANDE POLIITK

De nuvarande ordningens kännetecken

Ansträngningsordningen från 2003 innebar totalt sett betydande minskningar i tilldelningen av maximalt tillåten ansträngning till medlemsstaterna. Detta berodde bland annat på ett strängare villkor för fastställande av ansträngningstaket: det fastställdes till den genomsnittliga årliga faktiska ansträngningen mellan 1998 och 2002, ett beslut som Spanien motsatte sig utan framgång[8]. Ordningen innebar även förenkling, eftersom olika områden och verksamhetsgrenar[9] beskrevs mindre utförligt. Vidare uteslöts alla fisken knutna till djuphavsarter. De reglerades hädanefter genom en särskild ordning utan regionala begränsningar[10]. Ansträngningsordningen från 2003 har ett huvudinslag som ingått i samtliga tidigare ordningar och som skiljer den från de flerårliga förvaltningsplanernas ansträngningsordningar: ansträngningstilldelningen är fast och ändras inte från år till år i takt med förvaltningsmål eller kvottilldelningar för underliggande bestånd.

Ordningens enda hänvisning till flottans utseende består i en definition av fartygslängd (15 meter; i det biologiskt känsliga området: 10 meter). Detta har fått två betydande konsekvenser. För det första utesluts småskaliga fartyg som bara gör dagsresor ur förvaltningsordningen förutom i det biologiskt känsliga området, där det på grund av de små fartygens begränsade räckvidd i praktiken bara är mindre fartyg från Irland som omfattas av förvaltningen. För det andra kan kontrollerna baseras på elektroniska realtidsdata, eftersom fartyg över 15 meter måste vara anslutna till ett satellitbaserat fartygsövervakningssystem (VMS) och från och med juli 2011 måste rapportera sina fångster dagligen via elektroniska loggböcker.

Eftersom förvaltningen av 2003 års ansträngningsordning är uppdelad på mycket stora områden, omfattar varje område många vitt skilda fiskeplatser. Vad gäller indelningen i olika fiskeinsatser skiljer ordningen endast mellan tre ”målarter”: bottenlevande arter utom djuphavsarter, kammusslor, och ätlig krabbtaska/spindelkrabba. Detta har fått fyra viktiga konsekvenser: För det första görs i demersala fisken ingen skillnad mellan de i realiteten mycket varierande fångstsammansättningarna (torsk/kolja/vitling; gråsej; kummel/marulk/glasvar; havskräfta). För det andra måste det dras en förvaltningslinje mellan djuphavsfisken och de allmänna demersala fiskena. Denna aspekt kommer att utvärderas ytterligare i den pågående översynen av förordning (EG) nr 2347/2002. För det tredje tar förvaltningen inte hänsyn till de effekter som olika typer av fisketeknik får för de bestånd som fiskas. Slutligen kan det nämnas att ordningen inte alls omfattar det pelagiska fisket efter t.ex. makrill, sill, taggmakrill, långfenad tonfisk eller svärdfisk.

Den parameter som används för begränsning av fiskeverksamheten är antalet dagar till sjöss multiplicerat med det berörda fartygets maskinstyrka. Detta har fått två viktiga konsekvenser: För det första är parametern knuten till fartygets faktiska verksamhet, men den förblir ändå en parameter för ”nominell” verksamhet eftersom ingen skillnad görs mellan restid och fisketid. För det andra tar parametern hänsyn till fartygets kapacitet, men bara i utsträckningen att en starkare motor innebär större ansträngning.

Ordningen gäller inte fiskefartyg från tredjeland.

Övervaknings- och kontrollregler knutna till ordningen

Medlemsstaterna för uppdaterade förteckningar över fartyg som har rätt att fiska enligt 2003 års ansträngningsordning. I och med de kommande tillämpningsföreskrifterna för den nya kontrollförordningen[11] måste dessa fartyg ha ett fisketillstånd, och den motsvarande förteckningen kommer att finnas tillgänglig på medlemsstaternas centraliserade officiella webbplatser. För fiske i internationella vatten kommer det att krävas ett kompletterande fisketillstånd[12].

I kontrollförordningen finns detaljerade föreskrifter för beräkningen av ett fartygs fiskeinsats per område under den tid då fartyget befinner sig ute ur hamn. Data kan insamlas via loggböcker och positionsbestämning ske via VMS. Om en medlemsstat har överskridit ansträngningsbegränsningen kan kommissionen göra avdrag från framtida tilldelning av maximalt tillåten ansträngning. Fartygets maskinstyrka ska omfattas av certifiering och kontroll.

Förvaltning av fiskemöjligheter och bestånd knuten till ordningen

Ansträngningstilldelningen till medlemsstaterna står inte i direkt relation till beståndsförvaltningen. Två mekanismer har dock inrättats: När medlemsstater utbyter fiskemöjligheter kan de också överföra motsvarande ansträngning. Det ges dock inte några riktlinjer för hur den överförda ansträngningen ska beräknas. Kommissionen kan också öka ansträngningstilldelningen eller tillåta överföring av ansträngning mellan områden, så att medlemsstaterna kan utnyttja sina kvoter fullt ut eller utnyttja fisken som inte omfattas av kvoter om detta kan stödjas av vetenskapliga beståndsbedömningar. Inga sådana beslut har hittills fattats av kommissionen.

De demersala fisken som omfattas av 2003 års ansträngningsordning förvaltas i stor utsträckning parallellt med hjälp av totala tillåtna fångstmängder (TAC). Detta gäller särskilt kummel, marulk, glasvar, torsk, kolja, vitling, bleka, gråsej, långa, tunga, rödspätta, rockor och havskräfta. Även om TAC för många av dessa arter har minskat under tillämpningen av ordningen, har den maximala ansträngningsnivån inte ändrats. Flera andra arter med kompletterande handelsvärde inom dessa fisken omfattas inte av TAC, som t.ex. vanlig bläckfisk, sepiabläckfisk, rödtunga, bergtunga, sandskädda, röd mulle, skäggtorsk, havsabborre, slätvar, piggvar, knotar.

De bentiska arter som förvaltas med hjälp av ansträngningstilldelning, dvs. kammusslor och ätlig krabbtaska/spindelkrabba omfattas inte heller av TAC. De förvaltas genom kompletterande åtgärder på nationell, regional och lokal nivå. Det värdefulla kammusselfisket regleras strängare både säsongs- och redskapsmässigt, särskilt i Frankrikes och Wales Atlantregioner. Mycket ofta har självförvaltning av det kustnära fisket införts i syfte att undvika ett för stort marknadsutbud eller för att bygga upp resursunderlaget. Stora delar av båda dessa bentiska fisken faller utanför 2003 års ansträngningsordning eftersom de bedrivs av små fartyg.

Ansträngningstilldelning enligt 2003 års ordning påverkar inte mer restriktiva ansträngningsregler inom ramen för förvaltningsplanerna. I de västliga vattnen gäller för närvarande tre förvaltningsplaner, enligt vilka ansträngningsbegränsningarna förändras i takt med beståndets tillstånd: planen för torsk i vattnen väster om Skottland och i Irländska sjön, planen för tunga i västra Engelska kanalen och planen för sydlig kummel och havskräfta i vattnen kring Iberiska halvön[13].

MEDLEMSSTATERNAS GENOMFÖRANDE AV ANSTRÄNGNINGSORDNINGEN

Alla berörda medlemsstater har tagit fram verktyg för insamling av data samt för övervakning och rapportering med avseende på ansträngningsförvaltning enligt 2003 års ansträngningsordning. För det mesta används loggboksutdrag tillsammans med VMS-data (utom för irländska fartyg under 15 meter i det biologiskt känsliga området) för att fastställa ansträngningsutnyttjandet. Månadsrapporterna om ansträngningsutnyttjandet inkommer i de flesta fall i tid till kommissionen. Medlemsstaterna stänger fiskena när tilldelad ansträngning uttömts, och försöker ibland att undvika eller att skjuta upp stängning genom att begära att få ytterligare ansträngning överförd från andra medlemsstater. Belgien, Nederländerna och Irland har varit mest aktiva när det gäller sådana överföringar.

Beräkningen av fiskeansträngning är inte fullt harmoniserad i praktiken. Ju mer konsekvent metoden är, desto lättare blir det att utnyttja vetenskaplig analys av ansträngningsutvecklingen eftersom denna är baserad på de harmoniserade metoder som fastställs i den gemensamma fiskeripolitikens ordning för uppgiftsinsamling[14].

BEDÖMNING

Ansträngningsordningen har i sin nuvarande form den fördelen att den hindrar att ansträngning förskjuts från ett område till ett annat samt att nya fisken utnyttjas utan föregående vetenskaplig rådgivning. Att tillämpningen begränsats till större fartyg beror endast på proportionalitetsprincipen och på frågan huruvida det annars skulle vara möjligt att genomföra kontroller. Kontrollreglerna har utvecklats: från 2012 måste fartyg som är mer än 12 meter långa ha VMS-utrustning ombord. Att små fartyg utesluts från ordningen har dock en reell betydelse för ordningens geografiska räckvidd, eftersom små fartyg förmodligen fiskar inom gränsen på tolv sjömil största delen av året. Inom dessa geografiska gränser kan kuststaterna i princip själva reglera fisket[15], men det existerar ingen tydlig geografisk gräns mellan internationella och lokala ordningar.

Den geografiska strategin har sina fördelar då den är enkel och förenlig med begreppet ekoregioner, utom när det gäller östra Engelska kanalen som idag anses tillhöra Nordsjöns ekoregion snarare än regionen Keltiska havet.

Då ansträngningsordningen är statisk till naturen kan den inte användas för beståndsförvaltning eller förvaltning av flerartsfisken. Den utformades helt enkelt inte med detta i åtanke. Att ordningen endast definierar ett enda demersalt fiske och att den geografiska indelningen är mycket grov, gör ordningen alltför tung för att en direkt länk till beståndsförvaltning eller förvaltning efter verksamhetsgrenar ska kunna utvecklas. Ansträngningsförvaltningsområdena sammanfaller inte heller alltid med de viktigaste TAC-förvaltningsområdena[16]. En allmän ansträngningsordning skulle dock eventuellt kunna länkas till en uppsättning biologiska parametrar för att därigenom ta hänsyn till framtida förvaltningsbehov, förutsatt att dessa parametrar kan spegla beståndsstatus för flera bestånd samtidigt.

Ordningen kunde ges större tyngd när det gäller förvaltningen av kammussel- och krabbfiskena, eftersom dessa fisken inte omfattas av TAC. Förvaltningsparametern ”kW-dagar” är dock inte tillräckligt meningsfull i förvaltningen av krabbfisken, eftersom fisketrycket i stor utsträckning beror hur stort antal burar, tinor och mjärdar som tas upp[17], och denna parameter har inte mycket att göra med maskinstyrka. Vidare drar ordningen inte nytta av lokala och regionala förvaltningsstrategier som kan gälla både mindre och större fartyg. Policyutvecklingen på lokal nivå kan sin tur stöta på hinder om den är beroende av samarbete med angränsande länders flottor som fiskar ur samma bestånd.

Med ökad tillgänglighet till VMS-data och dagliga fångstuppgifter via elektroniska loggböcker bör det bli möjligt att öka insynen i genomförandet av ordningen. Insamlingen av VMS-data per förvaltningsområde kan kuststaterna numera sköta själva, även när det gäller fartyg från andra medlemsstater som fiskar i deras vatten. Det finns planer på att införa en liknande mekanism för loggboksinformation i samband med genomförandet av kontrollförordningen.

Att kontrollera ansträngningsdata är betydligt svårare än att övervaka fångster, och det finns inga möjligheter att göra korskontroller gentemot marknadsuppgifter. Detta är ett argument för att använda VMS-uppgifterna (som blir alltmer tillförlitliga och exakta i takt med de tekniska standardernas utveckling) som utgångspunkt för förvaltning. Därefter bör det införas en mekanism som garanterar insyn i de nationella myndigheternas beräkning av fiskeansträngningen.

Den vetenskapliga analysen av de ansträngningsdata för de västliga vattnen som sedan 2009 samlas in inom ramen för datainsamlingsordningen medverkar också till att öka insynen i ansträngningsberäkningen.

I och med certifieringen och kontrollen av maskinstyrka kommer felrapporteringarna om maskinstyrka i framtiden att minska, vilket innebär att parametern kW-dagar blir mer tillförlitlig.

ANSTRÄNGNINGSORDNINGEN I NORDVÄSTLIGA VATTEN OCH SYDVÄSTLIGA VATTEN

Nordvästliga vatten

Frankrike och Förenade kungariket har den långt största tilldelningen av ansträngning för demersala fisken i ICES-områdena V-VI (väster om Skottland) och VII (Keltiska havet), följda av Spanien och Irland (se tabell 1a i det arbetsdokument från kommissionens avdelningar som åtföljer detta meddelande) När det gäller det ansträngningsutnyttjande som rapporteras av medlemsstaterna är det bara Tyskland, Spanien och Nederländerna som förefaller utnyttja mer än hälften av den årliga tilldelningen, medan Spanien (väster om Skottland) och Nederländerna (Keltiska havet) under några år har utnyttjat den tilldelade ansträngningen fullt ut.

Diagrammen nedan visar hur ansträngningen inom demersala fisken och fångsterna av relaterade nyckelarter som omfattas av kvoter har utvecklats i områdena V-VI och VII för spanska fartyg och i område V-VI för brittiska fartyg. Samtidigt som förhållandet mellan ansträngning och kvotfångster skiljer sig mycket från en medlemsstat till en annan kan man se att ansträngningsutnyttjandet har varit stabilt i många år, även när (som i Spaniens fall) fångsterna av kvotarter är på tillbakagång.

[pic] Diagram 1 . Jämförelse mellan rapporterad ansträngning och kvotfångster[18] för Spanien i V-VI och VII.

[pic] Diagram 2 . Jämförelse mellan rapporterad ansträngning och kvotfångster[19] för Förenade kungariket i V-VI.

Fartyg som fiskar väster om Skottland efter demersala arter påverkas för närvarande mycket mer av torskplanen. Detta gäller i synnerhet Irland och Storbritannien. I följande tabeller jämförs, som ett exempel, dessa medlemsstaters respektive ansträngningsordningar. Det bör noteras att de båda systemens geografiska tillämpningsområde och flottomfattning inte är identiska, men överlappar varandra till stor del:

Enhet | Ansträngningstilldelning för västliga vatten | Anmält utnyttjande av ansträngning i västliga vatten | Ursprunglig ansträngningstilldelning enligt torskplanen[20] | Anmält utnyttjande av ansträngning enligt torskplanen |

Irland, kilowattdagar under 2009 väster om Skottland | 2.324.932 | 818.595 (35%) | 826.543 | 636.462 (77%) |

Storbritannien, kilowattdagar under 2009 väster om Skottland | 24.017.229 | 6.209.268 (26%) | 7.140.713 | 8.208.153 (115%) |

Tabell 2 : Ansträngningsordning väster om Skottland för demersalt fiske som bedrivs av Storbritannien och Irland.

Så länge som torskplanen medger undantag från ansträngningsordningen för fartygsgrupper som inte fångar torsk, fortsätter ansträngningsordningen för de västliga vattnen att fungera som allmän ram.

När det gäller fiske efter kammusslor och krabba (se tabell 1b i arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar) tog Irland fartyg ur drift för att även fortsättningsvis kunna följa ansträngningstaket för kammusslor.

Sydvästliga vatten utom de yttersta randområdena

Spanien och Frankrike har ojämförligt den största ansträngningstilldelningen för demersalt fiske i Ices-områdena VIII och IX, därefter kommer Belgien (se tabell 2 i arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar). När det gäller medlemsstaternas anmälda utnyttjande av ansträngningen verkar spanska och belgiska fartyg ha utnyttjat hela sin ansträngning, medan franska fartygs ansträngning har minskat avsevärt. I Ices-område IX från södra Galicien till Cádizbukten får endast spanska och portugisiska fartyg fiska efter demersala arter. Spanska fartyg verkar nästan ha utnyttjat hela sin ansträngning, medan portugisiska fartyg förefaller ha minskat sin ansträngning.

Endast Frankrike (område VIII) och Spanien (områdena VIII och IX) har tilldelats ansträngning för fiske efter kammussla och krabba i dessa områden. Åter igen tycks endast spanska fartyg vara i närheten av att utnyttja hela sin ansträngning.

ANSTRÄNGNING OCH VILLKOR FÖR FISKE RUNT AZORERNA, KANARIEÖARNA OCH MADEIRA

Bakgrund

Genom anslutningsakten för Spanien och Portugal 1985 infördes en mekanism som innebar att rådet varje år skulle fatta beslut om reglering av det ömsesidiga tillträdet till de exklusiva ekonomiska zonerna runt Azorerna, Madeira och Kanarieöarna. I de beslut som rådet fattade på grundval av detta förbehölls tillträdet till varje enskilt område de nationella fartygen, med ganska få undantag när det gäller tonfiskfisket. Ansträngningsordningen från 1995 fungerade i praktiken som en fortsättning på den första ordningen, eftersom det nekade moderna tonfiskfiskefartyg tillträde och fastställde hela den tillåtna ansträngningen till samma nivå som för de yttersta randområdena. Med ansträngningsordningen från 2003 öppnades tillträdet till dessa områden upp på grundval av principen om fritt tillträde till gemenskapens vatten genom att för det första skapa ett särskilt tillträdessystem för lokala flottor, som omfattar vattnen upp till 100 sjömil från öarnas baslinjer, och för det andra genom att inte ha med djuphavsfisket i den ansträngningsförordning som gällde för dessa öar. Azorernas regering[21] motsatte sig dessa beslut, dock utan framgång.

Enligt 2003 års ordning får de berörda medlemsstaterna, i vattnen upp till 100 sjömil från Azorernas, Madeiras och Kanarieöarnas baslinjer, begränsa fisket till fartyg som är registrerade i dessa öars hamnar, utom när det gäller fartyg som traditionellt fiskar i dessa vatten. Kommissionen känner inte till att det skulle finnas någon nationell lagstiftning som genomför denna tillträdesbegränsning för icke-lokala fartyg. Det verkar dock som att denna begränsning erkänns som gällande. Spanien och Portugal undertecknade dessutom 2008 ett bilateralt avtal[22] som begränsar det ömsesidiga tillträdet för öarnas flottor till totalt 38 fartyg och fastställer ett antal tekniska specifikationer.

Förvaltning av fiskeansträngningen

Enligt ansträngningsordningen från 2003 är ansträngningstilldelningarna för demersalt fiske förbehållna Portugal i området runt Azorerna, och Spanien och Portugal i de förvaltningsområden som rör både Madeira och Kanarieöarna. Det är endast det demersala fisket runt Kanarieöarna som har fortsatt betydelse. Det är inte möjligt att fiska efter kammusslor i något av områdena, och krabbfiske är endast tillåtet för Spanien runt Kanarieöarna (se tabell 4 i arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar). Eftersom de viktigaste fiskena är djuphavsarter och långvandrande stora pelagiska arter, som båda inte längre omfattas av ordningen, är ansträngningsordningen av mycket begränsad effekt och betydelse. Både regeringen på Azorerna och på Kanarieöarna har påpekat att de åter önskar titta på tillträdessystemet, inklusive dess geografiska räckvidd, i samband med reformen av den gemensamma fiskeripolitiken.

ANSTRÄNGNINGSORDNING I DET BIOLOGISKT KÄNSLIGA OMRÅDET

Bakgrund

Det biologiskt känsliga området är ett delområde i Keltiska sjön inom Irlands och Förenade kungarikets exklusiva ekonomiska zon, som sedan 2004 har omfattats av en särskild ansträngningsförvaltningsordning. Områdets gränser har dragits på grundval av vetenskapliga uppgifter om stora förekomster av ung kummel. Det biologiskt känsliga området överlappar delvis med ett område som omfattas av tekniska åtgärder för att återuppbygga[23] det nordliga kummelbeståndet, som kräver större maskstorlek. Områdets avgränsning framgår av arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar. Spanien har bestridit avgränsningen av detta område, dock utan framgång[24].

Förvaltning av fiskeansträngningen

Frankrike har den största ansträngningstilldelningen för demersalt fiske i det biologiskt känsliga området, därefter kommer Irland, Spanien och Storbritannien (se tabell 3 i arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar). När det gäller medlemsstaternas anmälan av utnyttjad ansträngning verkar spanska fartyg vara de mest aktiva i detta område och därefter kommer Irland. Endast Spanien verkar vara nära att utnyttja hela sin ansträngning.

Fiske efter kammussla bedrivs för närvarande endast av irländska fartyg, trots att Frankrike också har tilldelats ansträngning. När det gäller krabbfisket verkar Irland vara det mest aktiva landet och är nära att fullt utnyttja sin ansträngning, medan Frankrike verkar behålla en stor andel av sin ansträngning som reserv.

Biologisk bedömning

Kommissionen har bett Ices om vetenskapliga utlåtanden om ansträngningsförordningens inverkan på det biologiskt känsliga området tillsammans med andra bevarandeåtgärder. Ices rekommenderade att det biologiskt känsliga områdets gränser skulle sammanfallas med det viktigaste uppväxtområdet för kummel och marulk, och med lekområdet för glasvarar, och i mindre utsträckning kummel. Gränserna sammanfaller dessutom med viktiga lek- och uppväxtområden för kolja och vitling, även om detta mest gäller kustområden och därför i mindre omfattning de internationella flottor som snarare fiskar i den sydliga och västliga delen av det biologiskt känsliga området. Enligt Ices är det oklart vilken inverkan det biologiskt känsliga området har haft på förbättringen av kummelbeståndens tillstånd, men menar att detta system tillsammans med de tekniska åtgärderna kan ha haft en positiv inverkan på glasvar och marulk. Ices betonar att ansträngningsbegränsningarna för de flesta ländernas vidkommande inte verkar ha utgjort någon begränsning, men förordar ändå att åtgärder behålls för att undgå oönskade ändringar i fiskemönstrena. EU bör i samband med detta fastställa tydliga bevarandemål för det biologiskt känsliga området som bör följas upp noggrant och på ett genomblickbart sätt.

SLUTSATS

Med ansträngningsordningen från 2003 lyckades man skapa förutsättningarna för att fullt ut integrera Spanien och Portugal i den gemensamma fiskeripolitikens viktigaste regler. I och med att ordningen är statisk har den inte längre någon begränsande verkan på flottornas verksamhet i ett flertal områden, eftersom den samlade flottkapaciteten[25] har minskat kontinuerligt, och fiskemöjligheterna för arter som omfattas av kvoter också har minskat. Å andra sidan har det sedan dess utarbetats fiskespecifika ansträngningsordningar för flera områden som är kopplade till årliga beståndsrekommendationer. Det kommer kanske att vara möjligt att i framtiden utforma en bred ansträngningsordning baserad på regelbundna beståndsrekommendationer för blandade fisken. Detta skulle dock kräva en mer detaljerad definition av de olika fiskena. När det gäller det biologiskt känsliga området ingår detta system i en rad tekniska åtgärder som tillsammans har visat sig bidra till ett förbättrat tillstånd för vissa viktiga bestånd. Enligt vetenskapliga utlåtanden bör framtida restriktioner vara mer tydligt kopplade till resursförvaltningsmål.

Förvaltningen i form av fiskeansträngning kan spela en viktig roll för fisket efter kammussla och krabba, eftersom det inte fastställts TAC för dessa arter. De förvaltningsparametrar som för närvarande används är dock inte tillräckligt exakta, särskilt när det gäller krabbfisket, och ordningen bör dessutom kunna anpassas efter förvaltningsinitiativ från de berörda parterna, vilket inte är fallet med gällande ordning.

För de yttersta randområdena i östra Atlanten utgör ordningen en bred ram, som endast delvis har kompletterats med nationell lagstiftning. De viktigaste fiskena (stora pelagiska arter och djuphavsarter) regleras inte på regional nivå.

[1] De västliga vattnen omfattar nordöstra Atlanten väster om Nordsjön och Norska havet, inbegripet de exklusiva ekonomiska zonerna för Portugals och Spaniens yttersta randområden.

[2] Rådets förordning (EG) nr 1954/2003, EUT L 289, 7.11.2008, s. 1. Rådets förordning (EG) nr 1415/2004, EUT L 258, 5.8.2004, s. 1.

[3] Jfr artiklarna 3.4, 5.2 och 6.3 i rådets förordning (EG) nr 1954/2003.

[4] STECF, rapport från SGMOS 09-05, arbetsgrupp för fiskeansträngningsordningar, del 3, juli 2010.

[5] Internationella havsforskningsrådet, Ices utlåtande 2009, bok 5, punkt 5.3.3.1.

[6] Se skälen 4 och 5 i kommissionens förordning (EG) nr 685/95, EGT L 71, 31.3.1995, s. 5.

[7] Cecaf: Fiskerikommittén för östra Centralatlanten. De västliga vattnen ligger i Ices-områden (Nordostatlanten) och, vad avser (delar av) de exklusiva ekonomiska zonerna kring Portugals och Spaniens yttersta randområden, i Cecaf-områden (östra Centralatlanten).

[8] Se mål C-36/04 och C-44/04.

[9] En verksamhetsgren är en grupp fiskeinsatser som är inriktade på likartade artgrupper och använder likartade redskap under samma period av året och/eller inom samma område samt kännetecknas av ett liknande fiskemönster.

[10] Rådets förordning (EG) nr 2347/2002, EGT L 351, 28.12.2002, s. 6.

[11] Rådets förordning (EG) nr 1224/2009, EUT L 343, 22.12.2009, s. 1 (se särskilt artiklarna 7–15, 26–32, 39–41, 105, 114–116 och 124). Se även rådets förordning (EG) nr 2103/2004, EUT L 365, 10.12.2004, s. 12.

[12] Se artikel 3 i rådets förordning (EG) nr 1006/2008, EUT L 286, 29.10.2008, s. 33.

[13] Rådets förordningar (EG) nr 1342/2008, EUT L 348, 24.12.2008, s. 20, (EG) nr 2166/2005, EUT L 345, 28.12.2005, s. 5 och (EG) nr 509/2007, EUT L 122, 11.5.2007, s. 7.

[14] Rådets förordning (EG) nr 199/2008, EUT L 60, 5.3.2008, s. 1.

[15] Se artiklarna 9 och 17 i rådets förordning (EG) nr 2371/2002, EUT L 358, 31.12.2002, s. 59.

[16] Förvaltningsområdet Ices VIII omfattar t.ex. kantabriska vatten, samtidigt som dessa förvaltas tillsammans med Portugals kustvatten när det gäller TAC för kummel, marulk och glasvarar.

[17] Anda redskap av betydelse: Garnfartyg och trålare som fiskar efter ätliga krabbor i Frankrike (bifångst), nätfartyg som fiskar efter spindelkrabba i Frankrike och Förenad kungariket.

[18] Följande arter har beaktats: kummel, marulk, glasvar, havskräfta. De lika viktiga arterna långa och rockor kunde inte beaktas på grund av oöverensstämmelse mellan områden eller därför att det saknas tidsserier.

[19] Följande arter har beaktats: Torsk, kolja, vitling, gråsej, marulk, havskräfta.

[20] Denna ursprungliga tilldelning justeras under årets lopp, bland annat kan det tilldelas ökad ansträngning mot att det vidtas åtgärder för att undvika torsk.

[21] Se målen T-37/04 och C-444/08.

[22] Avtal om traditionella fiskeflottors verksamhet i Azorerna, Madeira och Kanarieöarna, undertecknat i Braga den 21 januari 2008.

[23] Kommissionens förordning (EG) nr 494/2002, EGT L 77, 20.3.2002, s. 8.

[24] Se målen C-36/04 och C-442/04.

[25] Se kommissionens årsrapport om medlemsstaternas ansträngningar under 2008 att uppnå en hållbar balans mellan fiskekapacitet och fiskemöjligheter KOM(2010)60 slutlig.