EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 10.12.1996 
KOM(%) 649 slutlig 
UTKAST 
MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN 
OM TILLÄMPNING AV KONKURRENSREGLERNA 
PÄ TILLTRÄDESAVTAL 
INOM TELESEKTORN 
Konkurrensordningen, relevanta marknader och principer 

Kommissionens tillkännagivande om utkastet till tillkännagivande om tillämpningen 
av konkurrensreglerna på tillträdesavtal inom telesektorn 
Kommissionen godkände ett utkast till tillkännagivande om tillämpningen av 
konkurrensreglerna på tillträdesavtal inom telesektorn. 
Kommissionen avser att anta tillkännagivandet efter att ha tagit del av synpunkter från berörda 
parter. 
Kommissionen uppmanar berörda parter att inkomma med de möjliga invändningar de kan 
tänkas ha mot det nedan offentliggjorda tillkännagivandet. 
Eventuella invändningar skall vara kommissionen tillhanda senast två månader efter 
offentliggörandet av detta tillkännagivande. Dessa skall sändas till kommissionen per fax (nr. 
+32-2-296 98 19) eller brev till nedanstående adress: 
Europeiska kommissionen 
Generaldirektoratet för konkurrens (GD IV) 
Direktorat C 
Kontor 3/48 
150 Avenue de Cortenberg/Kortenberglaan 150 
B-1049 Bryssel 
e-post: acess.notice@dg4.cec.be 
/a. 
UTKAST 
FÖRORD 
Avtal om tillträde till nätresurser (tillträdesavtal) är av 
central betydelse inom telesektorn för att marknadsaktörerna 
skall kunna utnyttja avregleringens fördelar. 
Detta tillkännagivande har följande tre syften: 
• Att redogöra för principerna för tillträdesavtal 
med utgångspunkt i EU:s konkurrenslagstiftning, 
som dessa kommit till uttryck i ett stort antal 
kommissionsbeslut, i syfte att skapa större 
förutsägbarhet på marknaden och stabilare 
förhållanden för investeringar och 
marknadsinsatser inom tele- och 
multimediasektorerna. 
• Att definiera och klarlägga förhållandet mellan 
konkurrenslagstiftningen och sektorspecifik 
lagstiftning inom ramen för artikel 100a i EG-
fördraget (detta avser särskilt förhållandet 
mellan konkurrensreglerna och lagstiftningen om 
tillhandahållande av öppna nät). 
• Att förklara hur konkurrensreglerna kommer att 
tillämpas på ett likformigt sätt inom alla de 
konvergerande sektorer som deltar i 
tillhandahållandet av nya multimediatjänster, 
särskilt när det gäller frågor om tillträde till 
nätresurser och nätgränsstationer. 
Detta utkast till tillkännagivande offentliggörs nu endast 
för allmän konsultation. Den slutliga versionen av 
tillkännagivandet kommer inte att antas förrän direktivet om 
samtrafik på telekommunikationsområdet genom 
tillhandahållande av öppna nät slutligen antagits av 
Europaparlamentet och rådet. Detta kommer att säkerställa 
fullständig samstämmighet mellan ramverket för samtrafik på 
öppna nät och tillämpningen av konkurrensreglerna enligt det 
här utkastet till tillkännagivande och att den slutliga 
versionen av direktivet om samtrafik på öppna nät beaktas, i 
syfte att skapa säkerhet om marknadsvillkoren före den 1 
januari 1998 då avregleringen skall vara genomförd. 
A 
UTKAST 
INNEHÅLLSFÖRTECKNING 
INLEDNING 
DEL 1 : DEN KONKURRENSRÄTTSLIGA RAMEN 4 
1. Konkurrensreglerna och sektorsspecifika regler 4 
2. Kommissionens åtgärder i fråga om tillträdesavtal 8 
3. Klagomål 8 
3.1 Tillämpning av nationella förfaranden och ONP-
förfaranden 
3.2 Skydd av de klagandes rättigheter 
3.3 Interimsåtgärder 
4. Undersökningar och branschutredningar på eget 
initiativ 11 
5. Böter 11 
DEL II : Relevanta marknader 13 
1. Den relevanta produktmarknaden 13 
1.1 Tj änstemarknaden 
1.2 Tillträde till nätresurser 
2. Den relevanta geografiska marknaden 15 
DEL ni : Principer 17 
1. Dominerande ställning (artikel 86) 18 
1.1 Tjänstemarknaden 
1.2 Tillträde till nätresurser 
1.3 Gemensam dominans 
2. Missbruk av dominerande ställning 22 
2.1 Vägran att bevilja tillträde till nödvändig 
infrastruktur och tillämpnade av ofördelaktiga 
villkor 
2.2 Andra former av missbruk 
2.3 Missbruk av gemensam dominans 
3. Tillträdesavtal (artikel 85) 31 
4. Påverkan, på handeln mellan medlemsstaterna 33 
Slutsatser 35 
AL 
UTKAST 
INLEDNING 
1. Tidsplanen för en fullständig avreglering inom telesektorn har 
nu fastställts och medlemsstaterna skall avskaffa de sista 
hindren för tillhandahållande av teletjänster i en 
konkurrensutsatt miljö till konsumenterna före den 1 januari 
19981. Till följd av denna avreglering kommer en rad nya 
angränsande produkter eller tjänster att uppstå så väl som 
behovet av tillträde till den infrastruktur som behövs för att 
tillhandahålla dessa tjänster. Samtrafik med det allmänt 
tillgängliga kopplade datanätet är ett typiskt exempel på 
sådant tillträde till infrastruktur inom denna sektor. 
Kommissionen har meddelat sin avsikt att klargöra behandlingen 
av tillträdesavtal enligt konkurrensreglerna2. Därför behandlas 
i detta tillkännagivande frågan om hur konkurrensreglerna och 
konkurrensförfarandena skall tillämpas på tillträdesavtal inom 
ramen för harmoniserade EU-regler och nationella regler för 
telesektorn. 
2. Regelverket för avreglering av telekommunikationsområdet består 
av de avregleringsdirektiv som utfärdats i enlighet med artikel 
90 i EG-fördraget och regelverket för tillhandahållande av 
öppna nät (ONP). ONP-ramen fastställer harmoniserade regler för 
anslutning till och samtrafik med telenäten och 
taltelefonitjänsterna. Det regelverk som har upprättats genom 
lagstiftningen om avreglering och harmonisering bildar 
utgångspunkten för de åtgärder som vidtas av kommissionen vid 
sin tillämpning av konkurrensreglerna. Lagstiftningen om såväl 
avreglering3 som harmonisering4 har till syfte att säkerställa 
Enligt direktiv 96/19/EG och 96/2/EG får vissa medlemsstater begära undantag från en fullständig 
avreglering för vissa begränsade tidsperioder. Se kommissionens beslut av den 27 november 1996 om 
Irlands begäran om ytterligare tidsfrister som för genomförande av kommissionens direktiv 90/388/EEG 
och 96/2/EG vad gäller full konkurrens på marknaderna för teletjänster. Detta tillkännagivande påverkar 
inte tillämpningen av sådana undantag, och kommissionen kommer att ta hänsyn till att sådana undantag 
finns vid tillämpningen av konkurrensreglerna på tillträdesavtal, vilket beskrivs i detta tillkännagivande. 
Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet och rådet om grönboken om avregleringen av 
teleinfrastruktur och kabeltelevisionsnät, KOM(95) 158 slutlig, 3 maj 1995. 
Kommissionens direktiv 88/301/EEG om konkurrens på marknaderna för teleterminalutrustning, EGT 
nrL131/73 (1988). 
Kommissionens direktiv 90/388/EEG om konkurrens på marknaderna för teletjänster, EGT nr L 192/10 
(1990). 
Kommissionens direktiv 94/46/EG om ändring av direktiv 88/301/EEG och direktiv 90/388/EEG särskilt 
vad avser satellitkommunikation, EGT nr L 268/15 (1994). 
Kommissionens direktiv 95/51/EG om ändring av direktiv 90/388/EEG vad avser avskaffande av 
restriktioner vid användning av kabeltelevisionsnät för tillhandahållande av redan avreglerade teletjänster, 
EGT nr L 256/49 (1995). 
Kommissionens direktiv 96/2/EG om ändring av direktiv 90/388/EEG vad avser mobil- och 
personkommunikation, EGT nr L 20/59 fl996). 
Kommissionens direktiv 96/19/EG om ändring av direktiv 90/388/EEG med avseende på genomförandet 
av full konkurrens på marknaderna för teletjänster, EGT nr L 74/13 (1996). 
/iJL 
UTKAST 
att gemenskapens mål enligt artikel 3 i EG-fördraget uppfylls, 
sårskilt upprättandet av "en ordning som säkerställer att 
konkurrensen inom den inre marknaden inte snedvrids" och en 
inre marknad som kännetecknas av avskaffandet av hinder för den 
fria rörligheten för varor, personer, tjänster och kapital 
mellan medlemsstaterna. 
Kommissionen har tidigare offentliggjort Riktlinjer för 
tillämpningen av EEG:s konkurrensregler inom 
telekommunikationssektorn, EGT nr C 233/2 (1991). Syftet med 
det hår tillkännagivandet är att bygga vidare på dessa 
riktlinjer, som inte uttryckligen behandlar frågor om 
tillträde. 
Avregleringen och harmoniseringen av lagstiftningen inom 
telesektorn gör det möjligt och underlättar för 
gemenskapsföretag att ge sig in på nya marknader och därmed ger 
abonnenterna möjlighet att dra nytta av ökad konkurrens. Dessa 
fördelar får inte äventyras genom konkurrensbegränsande 
förfaranden eller missbruk från företagens sida: gemenskapens 
konkurrensregler är därför nödvändiga för att säkerställa att 
denna utveckling fullföljs. Nya marknadsaktörer måste i 
initialskedet tillförsäkras rätten att få tillgång till de 
befintliga teleoperatörernas nät. Flera olika myndigheter på 
såväl regional och nationell nivå som på gemenskapsnivå har en 
roll att spela vid regleringen av denna sektor. Om 
konkurrensprocessen skall fungera väl på den inre marknaden är 
det nödvändigt att säkerställa att en effektiv samordning 
kommer till stånd mellan dessa institutioner. 
I del I i detta tillkännagivande beskrivs konkurrens-ordningen 
och hur kommissionen avser att uppnå sitt mål att undvika 
onödigt dubbelarbete samtidigt som den skyddar företagens och 
abonnenternas rättigheter enligt konkurrensreglerna. Syftet med 
kommissionens strävan i detta sammanhang att främja en 
decentraliserad tillämpning av konkurrensreglerna från de 
nationella domstolarnas och myndigheternas sida är att skapa 
rättsmedel på nationell nivå, såvida inte ett väsentligt 
gemenskapsintresse berörs i ett enskilt fall. Särskilda 
förfaranden inom ramen för ONP syftar inom telesektorn också 
till att i första hand lösa tillträdesproblem på en 
Samtrafikavtal är den viktigaste typen av tillträdesavtal inom telesektorn. En grundläggande ram för 
samtrafikavtal har upprättats genom reglerna om tillhandahållande av öppna nät (ONP), och 
tillämpningen av konkurrensreglerna skall ses mot denna bakgrund. 
Rådets direktiv 90/387/EEG om upprättandet av den inre marknaden för teletjänster genom att 
tillhandahålla öppna nät, EGT nr L 192/1 (1990). 
Rådets direktiv 92/44/EEG om tillämpningen av tillhandahållande av öppna nät på förhyrda 
förbindelser, EGT nr L 165/27 (1992). 
Europaparlamentets och rådets direktiv 95/62/EG om tillämpningen av tillhandahållande av 
öppna nät på taltelefoni, EGT nr L 321/6 (1995). 
Gemensam ståndpunkt för Europaparlamentets och rådets direktiv om samtrafik på 
telekommunikationsområdet för säkerställande av samhällsomfattande tjänster och samverkan 
genom tillämpning av principerna om tillhandahållande av öppna nät (ONP), EGT nr C 220, 
s. 13, 29.7.1996. 
Utkast till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av rådets direktiv 90/387/EEG 
och 92/44/EEG med sikte på en anpassning till en konkurrensutsatt miljö inom telesektorn, 
Kom(95) 543 slutlig, 14.11.1995. 
UTKAST 
decentraliserad, nationell nivå, med ytterligare möjlighet till 
förlikning på gemenskapsnivå. I del II förklaras kommissionens 
syn på avgränsning av marknaderna inom denna sektor. I del III 
anges de principer som kommer att följas av kommissionen vid 
sin tillämpning av konkurrensreglerna. Syftet här är att hjälpa 
deltagarna på telemarknaden att utforma sina tillträdesavtal 
genom att förklara vilka krav som ställs av 
konkurrenslagstiftningen. 
6. Tillkännagivandet utgår från kommissionens erfarenheter av 
olika fall5 och vissa undersökningar på detta område som 
utförts för kommissionens räkning6. 
7. Detta tillkännagivande innebär inte någon inskränkning i de 
rättigheter som tilldelats enskilda eller företag genom 
gemenskapsrätten och föregriper inte de tolkningar av 
gemenskapens konkurrensregler som kan komma att göras av första 
instansrätten eller EG-domstolen. 
När det gäller telesektorn bl.a. kommissionens beslut av den 18 oktober 1991, Eirpage, EGT nr L 306/22 
(1991) och kommissionens beslut av den 17 juli 1996, Atlas och Phoenix. EGT nr L 239, s. 23 och 57 
(1996). Dessutom har flera ärenden avseende tillträdesfrågor överlämnats för prövning. 
"Competition aspects of interconnection agreements in the telecommunications sector" Juni 1995, 
"Competition aspects of access by service providers to the resources of telecommunications operators", 
december 1995. Se också "Competition Aspects of Access Pricing, december 1995. 
UTKAST 
DEL I: DEN KONKURRENSRÄTTSLIGA RAMEN 
1. Konkurrensreglerna och sektorspecifika regler 
8. Tilltrådesproblem i vid bemärkelse (t.ex. frågor om 
tillhandahållande av förhyrda förbindelser, samtrafik mellan 
nät, tillgång till uppgifter om abonnenter till 
taltelefonitjånster) kan lösas på olika nivåer och med stöd av 
en rad lagbestämmelser, såväl nationella bestämmelser som 
gemenskapsbestämmelser. En tjänsteproducent som har ett 
tillträdesproblem, t.ex. en teleoperatörs omotiverade vägran 
att på skäliga villkor tillhandahålla en förhyrd förbindelse 
som sökanden behöver för att leverera tjänster til,l sina 
kunder, kan då välja mellan en rad alternativa rättsmedel. Det 
är normalt fördelaktigare för en förfördelad part, åtminstone i 
initialskedet, att söka gottgörelse på nationell nivå. På den 
nationella nivån har sökanden i huvudsak två alternativ, 
nämligen 1) de särskilda nationella förfaranden som nu har 
införts i enlighet med gemenskapslagstiftningen och som 
harmoniserats inom ramen för ONP (se fotnot 4) och 2) rättsliga 
åtgärder i enlighet med nationell lagstiftning och/eller 
gemenskapslagstiftning vid en nationell domstol eller 
konkurrensmyndighet7. 
Handläggningen av klagomål som inges till kommissionen i 
enlighet med konkurrensreglerna i stället för, eller förutom, 
till en nationell domstol, en konkurrensmyndighet och/eller en 
nationell tillsynsmyndighet enligt ett ONP-förfarande kommer 
att prioriteras med hänsyn till det aktuella problemets 
angelägenhetsgrad, nyhetsvärde och transnationella karaktär och 
till behovet av att undvika dubbelarbete (se nedan 13 ff.). 
När det gäller ONP-direktivet om förhyrda förbindelser ger ONP den förfördelade parten möjlighet att 
som ett första steg överklaga till den nationella tillsynsmyndigheten. Detta innebär en rad fördelar. Inom 
de områden där erfarenheten har visat att företagen ofta tvekar att framstå som klagande visavi den 
teleoperatör som de i så hög grad är beroende av, inte endast när det gäller den aktuella konflikten utan 
på ett mycket bredare och mera övergripand sätt, är de förfaranden som ONP ger möjlighet till ett 
attraktivt alternativ. Dessutom kan ONP-förfarandena täcka in ett större spektrum av tillträdesproblem 
än vad som är möjligt med hjälp av konkurrensreglerna. Slutligen erbjuder dessa förfaranden också 
fördelen med närhet till och vana vid de nationella administrativa förfarandena. Den språkliga faktorn 
spelar också en roll i det här sammanhanget.. 
Enligt ONP-förfarandet organiseras ett andra steg på EU-nivå (förlikningsförfarande) om ingen 
uppgörelse kan nås på den nationella nivån. Enligt ONP-direktivet om förhyrda förbindelser måste de 
berörda parterna sedan nå en överenskommelse inom två månader, eventuellt med en månads förlängning 
om parterna kan enas om detta. 
Det bör noteras att det i det föreslagna ONP-direktivet om samtrafik, i motsats till direktivet om 
förhyrda förbindelser, föreskrivs ett förliklningsförfarande endast i gränsöverskridande fall, dvs. tvister 
som berör mer än en nationell tillsynsmyndighet. Om de nationella tillsynsmyndigheter som har att lösa 
ett samtrafikproblem inte kan lösa problemet, får en av dem anmäla detta till kommissionen och begära 
förlikning (artikel 17 i det förelagna direktivet). 
, UTKAST 
9. Kommissionen är medveten om att nationella tillsynsmyndigheter8 
har andra uppgifter och verkar inom en annan rättslig ram än 
kommissionen. För det första följer den nationella 
tillsynsmyndigheten den nationella lagstiftningen, även om 
denna ofta genomför gemenskapslagstiftning. För det andra 
skiljer sig målen för denna lagstiftning, som ju är utformad 
med hänsyn till den nationella politiken på 
telekommunikationsområdet, även om de är förenliga med målen 
för gemenskapens konkurrenspolitik. Kommissionen samarbetar i 
största möjliga utsträckning med de nationella 
tillsynsmyndigheterna och uppmanar också dessa att samarbeta 
med varandra i möjligaste mån. Enligt gemenskapslagstiftningen 
får inte nationella myndigheter, inklusive nationella 
tillsynsmyndigheter och konkurrensmyndigheter, godkänna ett 
förfarande eller avtal som strider mot gemenskapens 
konkurrenslagstiftning. 
10. Gemenskapens konkurrensregler räcker inte till för att lösa 
alla de problem som kan uppstå inom telesektorn. Därför är de 
nationella tillsynsmyndigheternas kompetensområde vidare och de 
har en viktig roll när det gäller regleringen av denna sektor. 
Det bör också noteras att de nationella tillsynsmyndigheterna i 
enlighet med gemenskapslagstiftningen måste vara oavhängiga9. 
11. Det är också viktigt att notera att ONP-ramen ålägger de 
nationella teleoperatörerna vissa skyldigheter som går utöver 
dem som normalt skulle följa av artikel 86 i EG-fördraget. De 
nationella tillsynsmyndigheterna kan ställa höga krav vad 
gäller öppenhet, leveransskyldighet och prissättning. Dessa 
myndigheter, som har befogenhet att vidta åtgärder för att 
säkerställa en effektiv konkurrens, kan också se till att dessa 
krav efterlevs10. 
12. För enkelhetens skull har detta tillkännagivande i de flesta 
avseenden skrivits som om lagstiftningen var utformad för en 
situation där det endast finns en teleoperatör som ensam 
kontrollerar det enda rikstäckande allmänt tillgängliga 
kopplade nätet i varje medlemsstat. Detta är inte nödvändigtvis 
fallet. Nya telenät som erbjuder en allt större täckning kommer 
att utvecklas successivt. Man får räkna med att dessa 
alternativa telenät med tiden kan bli tillräckligt omfattande 
för att bli delvis eller till och med helt utbytbara med de 
befintliga nationella näten. 
Med nationell tillsynsmyndighet avses en sektorspecifik nationell tillsynsmyndighet som skapas av en 
medlemsstat inom ramen för tjänstedirektivet i dess senaste lydelse och ONP-reglerna. 
Se artikel 7 i tjänstedirektivet (Kommissionens direktiv 90/388/EEG, enligt hänsvisningen i fotnot 3 
ovan) och kommissionens meddelande 95/C 275/02 till Europaparlamentet och rådet om statusen och 
tillämpningen av direktiv 90/388/EEG om konkurrens på marknaderna för teletjänster, EGT nr C 275, 
20.10.1995, sidan 9 ff. Se också mål C 91/94, Thierry Tranchant och Telephones Stores SARL, 
domstolens dom av den 9 november 1995, som ännu inte har offentliggjorts. 
Artikel 9.3 i det föreslagna ONP-direktivet om samtrafik, som omnämnts i fotnot 4. 
UTKAST 
13. Med hånsyn till sitt ansvar för gemenskapens konkurrenspolitik 
måste kommissionen tillvarata gemenskapens allmänna intressen. 
De administrativa resurser som kommissionen har till sitt 
förfogande för att fullgöra sin uppgift är med nödvändighet 
begränsade och kan inte användas för att behandla alla de fall 
som den får kännedom om. Därför är kommissionen i regel tvungen 
att vidta nödvändiga organisatoriska åtgärder för att fullgöra 
sin uppgift, bl.a. att göra prioriteringar11. 
14. Därför har kommissionen uttalat att den vid utövandet av sina 
beslutsbefogenheter kommer att prioritera anmälningar, klagomål 
och förfaranden på eget initiativ som har särskild politisk, 
ekonomisk eller rättslig betydelse för gemenskapen12. Om dessa 
aspekter saknas i ett visst fall kommer anmälan normalt inte 
att behandlas i form av ett formellt beslut utan av 
administrativ skrivelse om att ärendet inte föranleder någon 
åtgärd, s.k. "comfort letter" (med förbehåll för parternas 
medgivande) , och klagomål bör i regel behandlas av nationella 
domstolar eller andra berörda myndigheter. Det bör noteras i 
detta sammanhang att konkurrensreglerna har direkt verkan13 
vilket innebär att EG:s konkurrenslagstiftning kan göras 
gällande vid de nationella domstolarna. Även om annan 
gemenskapslagstiftning har följts, är detta inte något skäl 
till att inte följa gemenskapens konkurrensregler14. 
15. Det ankommer på andra nationella myndigheter, särskilt 
nationella tillsynsmyndigheter inom ramen för ONP, att pröva 
vissa tillträdesavtal (som måste anmälas till dem). Anmälan av 
ett avtal till en nationell tillsynsmyndighet innebär 
emellertid inte att avtalet inte behöver anmälas till 
kommissionen också. De nationella tillsynsmyndigheterna måste 
se till att de åtgärder som de vidtar är förenliga med EG : s 
konkurrensregler15, vilket betyder att de skall avstå från 
åtgärder som skulle kunna undergräva det effektiva skydd av 
rättigheter enligt gemenskapsrätten som konkurrensreglerna 
Mål T-24/90, Automec ./. Kommissionen, 1992, Reg (EG-domstolens rättsfallssamling) 11-2223, 
690A0090 punkt 77, och BEMIM 1995, Reg II 147. 
Tillkännagivande om samarbete mellan nationella domstolar och kommissionen vid tillämpning av 
artiklarna 85 och 86 i EEG-fördraget, EGT nr C 39/6 (1993) punkt 14. 
Utkast till tillkännagivande om samarbete mellan nationella konkurrensmyndigheter och kommissionen, 
EGT nr C 262, s. 5, 10.9.1996. 
Mål 127/73, BRT ./. SABAM, 1974, Reg 51. 
Mål 66/86, Ahmed Saeed, 1989, Reg 838. 
De får till exempel inte främja eller förstärka konkurrensbegränsande åtgärder: Ahmed Saeed-målet (se 
fotnot 14 ovan), mål 153/93, Förbundsrepubliken Tyskland ./. Delta Schiffahrts, 1994, Reg-1 2517, mål 
267/86, Van Eycke, 1988, Reg 4769. 
UTKAST 
ger16. Därför får de inte godkänna uppgörelser som strider mot 
konkurrensreglerna17. Om de nationella myndigheterna handlar på 
ett sådant sätt att dessa rättigheter undergrävs, kan 
medlemsstaten själv bli skadeståndsskyldig gentemot dem som har 
lidit skada av ett sådant handlande18. Dessutom ankommer det 
enligt ONP-direktiven på de nationella tillsynsmyndigheterna 
att vidta åtgärder för att säkerställa en effektiv 
konkurrens19. 
16. I princip reglerar ett tillträdesavtal tillhandahållandet av 
vissa tjänster mellan självständiga företag och leder inte till 
bildandet av en självständig juridisk person skild från 
parterna i avtalet. Följaktligen omfattas tillträdesavtal i 
regel inte av tillämpningsområdet för förordningen om 
företagskoncentrationer20. 
17. Enligt förordning nr 1721 kan kommissionen behöva avgöra ett 
ärende avseende tillträdesavtal till följd av en anmälan av ett 
tillträdesavtal från en eller flera av de berörda parterna22, 
till följd av ett klagomål från tredje man mot ett 
konkurrensbegränsande tillträdesavtal eller mot ett dominerande 
företags handlande när det beviljar eller avslår ansökningar om 
tillträde23, till följd av kommissionens undersökning av ett 
sådant beviljande eller avslag på eget initiativ eller i 
samband med en utredning av branschen24. Dessutom kan en 
Mål 13/77, GB-Inno-BM/ATAB, 1977, Reg 2115 punkt 33: "artikel 86 gäller visserligen företag, men 
å andra sidan för medlemsstaterna i enlighet medfördraget inte anta eller vidmakthålla bestämmelser 
som skulle kunna göra bestämmelsen verkningslös." 
I fråga om nationella myndigheters vidare skyldigheter, se mål 103/88, Fratelli Costanzo SpA, 1989, Reg 
1839. 
Se Ahmed Saeed-målet i fotnot 14 ovan: "Artiklarna 5 och 90 i EEG-fördraget måste tolkas så att de 
i) förbjuder nationella myndigheter att främja ingåendet av avtal om taxor i strid med artikel 85.1 eller 
artikel 86 i fördraget, alltefter omständigheterna, ii) hindrar dessa myndigheter från att godkänna de 
taxor som fastställs i sådana aytaF. 
De förenade målen C-6 och 9/90 Francovich, 1991-1, Reg 5357, de förenade målen C-46/93, Brasserie 
du Pêcheur SA ./. Tyskland och mål C-48/93, R ./. Transportministern för Factortame Ltd och andra, 
dom av den 5 mars 1996, ännu inte offentliggjord. 
Se till exempel punkt 18 i ingressen till direktivet om förhyrda förbindelser, som nämns i fotnot 4, och 
artikel 9.3 i utkastet till ONP-direktivet om samtrafik. 
Rådets förordning nr 4064/89 av den 21 december 1989 om kontroll av företagskoncentrationer, EGT 
nr L 395/1 (1989). 
Rådets förordning nr 17 av den 6 februari 1962, första förordningen om tillämpning av artiklarna 85 
och 86 i fördraget, EGT 13/204 (1962), i dess senaste lydelse. 
Artiklarna 2 och 4.1 i förordning nr 17. 
Artikel 3 i förordning nr 17. 
Artiklarna 3 och 12 i förordning nr 17. 
; UTKAST 
klagande begära att kommissionen vidtar interimsåtgärder om det 
föreligger en överhängande risk för allvarlig och irreparabel 
skada för klaganden eller allmänintresset25. Om ärendet är 
mycket brådskande bör det dock framhållas att ett förfarande 
vid en nationell domstol normalt leder snabbare till ett 
föreläggande om att företaget skall upphöra med överträdelserna 
än ett förfarande hos kommissionen26. 
18. Det finns ett antal områden där avtal kan bli föremål både för 
konkurrensreglerna och nationella eller europeiska 
sektorspecifika regler, särskilt regler om den inre marknaden. 
Syftet med ONP-direktiven är att för telesektorn upprätta en 
ordning för tillträdesavtal. Med hänsyn till ONP-reglernas 
detaljerade karaktär och det faktum att de kan ställa högre 
krav än artikel 86, bör företag inom telesektorn vara medvetna 
om att det förhållandet att de följer gemenskapens 
konkurrensregler inte innebär att de inte är skyldiga att 
uppfylla sina förpliktelser inom ramen för ONP och vice versa. 
2. Kommissionens åtgärder i fråga om tillträdesavtal27 
19. Tillträdesavtal är som helhet av stor betydelse, och det är 
därför angeläget att kommissionen förklarar så tydligt som 
möjligt det gemenskapsregelverk inom vilket dessa avtal bör 
ingås. Tillträdesavtal som innehåller konkurrensbegränsande 
bestämmelser kommer att beröra artikel 85. Avtal som ingås av 
dominerande företag eller monopolföretag berör artikel 86 
eftersom farhågor som en eller flera parters dominans ger 
upphov till oftast är av större betydelse i fråga om ett 
specifikt avtal än de som berör artikel 85. 
20. Vid sin tillämpning av konkurrensreglerna kommer kommissionen 
att bygga på ONP-reglerna, och de nationella 
tillsynsmyndigheterna handlar inom ramen för dessa regler. I de 
fall avtalen faller inom tillämpningsområdet för artikel 85.1 
måste de anmälas till kommissionen såvida de inte har beviljats 
undantag enligt artikel 85.3. I samband med anmälning av avtal 
har kommissionen för avsikt att i enlighet med nedan angivna 
principer fatta formella beslut om en eller flera anmälningar 
efter det att de fått vederbörlig publicitet i Europeiska 
gemenskapernas officiella tidning. När de juridiska principerna 
väl har fastställts har kommissionen för avsikt att i 
fortsättningen behandla anmälningar genom skriftliga 
meddelanden om att ärendet inte föranleder någon åtgärd 
("comfort letters"). 
Mål 792/79R, Camera Care ./. Kommissionen, 1980, Reg 119. Se också mål T-44/90, La Cinq ./. 
Kommissionen, 1992, Reg II—1 -
Se punkt 16 i tillkännagivandet om samarbete mellan nationella domstolar och kommissionen, som 
nämnts i fotnot 12 ovan. 
Artikel 2 eller 4.1 i förordning nr 17. 
UTKAST 
3. Klagomål28 
21. Fysiska eller juridiska personer som har ett rättmätigt 
intresse i saken kan under vissa omständigheter inge ett 
klagomål till kommissionen med begäran att kommissionen genom 
beslut kräver att en överträdelse av artiklarna 85 eller 86 i 
EG-fördraget skall upphöra. En klagande kan dessutom begära att 
kommissionen vidtar interimsåtgärder om det finns en 
överhängande risk för allvarlig och irreparabel skada29. 
Beroende på omständigheterna har en part som tänker klaga dock 
även andra valmöjligheter, t.ex. att väcka talan vid en 
nationell domstol. Det bör noteras i detta sammanhang att ett 
förfarande vid en nationell domstol kan innebära väsentliga 
fördelar för enskilda och företag, t.ex30 
att en nationell domstol kan avgöra och bifalla ett 
skadeståndsyrkande till följd av en överträdelse av 
konkurrensreglerna, 
att det normalt tar mindre tid för en nationell domstol 
än för kommissionen att besluta om interimsåtgärder och 
om att en överträdelse skall upphöra, 
att det vid en nationell domstol är möjligt att kombinera 
ett yrkande med stöd av gemeskapslagstiftningen med ett 
yrkande enligt den nationella lagstiftningen, 
att en nationell domstol kan tillerkänna den vinnande 
parten rättegångskostnaderna. 
Dessutom erbjuder de särskilda nationella reglerna, 
harmoniserade i enlighet med ONP-principerna, rättsmedel både 
på nationell nivå och, om det är nödvändigt, på gemenskapsnivå. 
3.1 Tillämpning av nationella förfaranden och ONP-förfaranden 
22. Som redan har nämnts ovan31 kommer kommissionen för varje fall 
som den får kännedom om att ta hänsyn till gemenskapens 
intressen. Vid en bedömning av dessa intressen skall 
kommissionen bedöma 
"betydelsen av den påstådda överträdelsen för den 
gemensamma marknadens funktion, sannolikheten för att det 
går att fastställa om en överträdelse föreligger och 
omfattningen av den undersökning som krävs för att på 
Artikel 3.2 i förordning nr 17. 
Camera Care- och La Cinq-målen (se fotnot 25 ovan). 
Se tillkännagivandet om samarbete mellan nationella domstolar och kommissionen, som nämnts ovan 
i fotnot 12 i punkt 16. 
Se punkt 14. 
UTKAST 
bästa sätt fullgöra sin uppgift att se till att 
bestämmelserna i artiklarna 85 och 86 följs... "i2 
Ett annat Väsentligt element i denna bedömning är frågan i 
vilken utsträckning en nationell domare har möjlighet att 
erbjuda en effektiv gottgörelse i fall av överträdelse av 
artiklarna 85 och 86. Detta kan visa sig vara svårt, exempelvis 
i mål med extraterritoriella inslag. 
23. Artiklarna 85.1 och 86 i EG-fördraget kan få direkta följder 
för relationerna mellan individer som de nationella domstolarna 
måste ta hänsyn till33. När det gäller de nationella 
tillsynsmyndigheternas avgöranden ger ONP-direktivet en sådan 
myndighet möjlighet att ingripa och besluta om ändringar både 
vad gäller såväl förekomsten av som innehållet i 
tillträdesavtal. De nationella tillsynsmyndigheterna måste ta 
hänsyn till "behovet av att främja en marknad präglad av 
konkurrens" och kan kräva att en eller flera parter uppfyller 
vissa villkor bl.a. "för att säkerställa en effektiv 
konkurrens"34. 
24. Tvister kan hänskjutas till kommissionen själv antingen i 
enlighet med konkurrensreglerna eller med ett 
förlikningsförfarande inom ramen för ONP. Ett flertal ärenden 
skulle kunna leda till ett onödigt dubbelarbete genom att både 
kommissionen och de nationella myndigheterna genomför 
undersökningar. Om ett klagomål inges till kommissionen med 
stöd av artikel 3 i förordning nr 17 samtidigt som ett ärende 
eller mål med samma bakgrund har överlämnats för prövning till 
en behörig nationell eller europeisk myndighet eller domstol, 
undersöker Generaldirektoratet för konkurrens till en början 
normalt inte om det föreligger någon överträdelse av artikel 85 
eller 86 i EG-fördraget. Detta gäller emellertid på följande 
villkor. 
3.2 Skydd av klagandenas rättigheter 
25. Företag har rätt till ett effektivt skydd av sina rättigheter 
enligt gemenskapsrätten35. Dessa rättigheter skulle kunna 
undergrävas om nationella rättsliga förfaranden tilläts att 
medföra alltför stora dröjsmål med åtgärder från kommissionens 
sida utan att någon tillfredsställande lösning uppnåddes på 
nationell nivå. Inom telesektorn är innovationscyklerna 
relativt korta, och därför kan längre dröjsmål med att lösa 
tvister om tillträde i praktiken innebära att tillgång nekas 
utan att ärendet avgörs i vederbörlig ordning. 
Se Automecmålet, fotnot 11 ovan, punkt 86. 
BRT ./. SABAM, fotnot 13 ovan. 
Artiklarna 1 och 3 i det föreslagna ONP-direktivet om samtrafik. 
Mål 14/83, Von Colson, 1984, Regi 891. 
10 
, UTKAST 
26. Därför anser kommissionen att en tvist om tillträde som 
hänskjutits till en nationell tillsynsmyndighet bör lösas inom 
sex månader från det att ärendet överlämnas till myndigheten 
eller ett ONP-förfarande, inbegripet ett förlikningsförfarande, 
inleds36. Ärendet skulle kunna avgöras antingen genom ett 
slutgiltigt beslut eller någon annan form av gottgörelse som 
skyddar klagandens rättigheter. Om ärendet inte har avgjorts 
inom denna tidsfrist innebär detta att det finns prima-
faciebevis för att parternas rättigheter inte har skyddats 
effektivt och kommissionen bör i princip på begäran av 
klaganden inleda sin undersökning i målet i enlighet med sina 
normala förfaranden, efter samråd och i samarbete med den 
berörda nationella myndigheten. 
3.3 Interimsåtgärder 
27. När det gäller en begäran om interimsåtgärder är det 
förhållandet att ett förfarande har inletts på nationell nivå 
av betydelse för frågan om det finns en risk för allvarlig och 
irreparabel skada. Ett sådant förfarande bör tills vidare 
undanröja risken för sådan skada, och det vore därför inte 
lämpligt att kommissionen beviljade interimsåtgärder i brist på 
bevis för att risken detta oaktat skulle kvarstå. 
28. Möjligheterna till och kriterierna för förelägganden är en 
viktig faktor som kommissionen måste ta hänsyn till innan den 
drar denna preliminära ("prima facie") slutsats. Om möjlighet 
till ett föreläggande inte finns, eller om det inte är 
sannolikt att föreläggandet i tillräcklig utsträckning skulle 
skydda klagarens rättigheter enligt gemenskapsrätten, kommer 
kommissionen att anse att det nationella förfarande inte 
undanröjer risken för skada och därför inleda sin undersökning 
av fallet. 
4. Undersökningar på eget initiativ och branschutredningar 
29. Vid behov kommer kommissionen att inleda en undersökning på 
eget initiativ. Den kan också komma att inleda en 
branschutredning efter samråd med Rådgivande kommittén för 
medlemsstaternas konkurrensmyndigheter. 
5. Böter 
30. Kommissionen kan ålägga böter på upp till 10% av företagets 
världsomspännande årliga omsättningen om det uppsåtligen eller 
av oaktsamhet överträder bestämmelserna i fördragets artikel 
85.1 eller artikel 8637. Om ett avtal har anmälts i enlighet 
Telekommunikationer: Tillhandahållande av öppna nät (ONP) för förhyrda förbindelser, 
Förlikningsförfarande, 94/C 214/04, EGT nr C 214, s. 4, 1994. 
Artikel 15.2 i förordning nr 17. 
11 
UTKAST 
med förordning nr 17 i syfte att erhålla ett undantag enligt 
artikel 85.3, får inte kommissionen för tiden efter anmälan38 
ålägga böter för de åtgärder som beskrivs i anmälan. 
Kommissionen kan dock upphäva bötesimmuniteten genom att 
meddela de berörda företagen att den efter en preliminär 
undersökning anser att fördragets artikel 85.1 är tillämplig 
och att det inte finns skäl att tillämpa artikel 85.339. 
31. I ONP-direktivet om samtrafik finns två särskilda bestämmelser 
som bör beaktas när det gäller frågan om böter enligt 
konkurrensreglerna. För det första fastställs att 
samtrafikavtal måste anmälas till de berörda nationella 
tillsynsmyndigheterna och göras tillgängliga för intresserade 
utomstående, med undantag av de bestämmelser som handlar om 
parternas kommersiella strategier40. För det andra fastställs 
att nationella tillsynsmyndigheter skall ha vissa befogenheter 
som de kan använda för att påverka eller ändra 
samtrafikavtal41. Dessa bestämmelser säkerställer att avtalen 
får lämplig publicitet och ger de nationella 
tillsynsmyndigheterna möjlighet att i lämpliga fall vidta 
åtgärder för att se till att det råder en effektiv konkurrens 
på marknaden. 
32. Om ett avtal har anmälts till en nationell tillsynsmyndighet, 
men inte till kommissionen, anser inte kommissionen i princip 
att det är lämpligt att ålägga böter med anledning av avtalet, 
även om det senare visar sig att avtalet innehåller 
bestämmelser som strider mot artikel 85. Böter är dock lämpliga 
i vissa fall, om 
a. det visar sig att avtalet innehåller bestämmelser som 
strider mot artikel 86, och/eller 
b. överträdelsen av artikel 85 är särskilt allvarlig. 
Böternas storlek kommer att bero på hur pass allvarlig 
överträdelsen är samt på dess varaktighet. 
33. Anmälan till den nationella konkurrensmyndigheten ersätter inte 
anmälan till kommissionen och innebär inte någon inskränkning i 
de berörda parternas möjligheter att inge ett klagomål till 
kommissionen eller kommissionens möjligheter att på eget 
initiativ inleda en undersökning av tillträdesavtal. En sådan 
anmälan begränsar inte heller en parts rätt att föra 
Artikel 15.5 i förordning nr 17. 
Artikel 15.6 i förordning nr 17. 
Artikel 6 c i det föreslagna ONP-direktivet om samtrafik. 
Bl.a. artikel 9 i det föreslagna ONP-direktivet om samtrafik. 
12 
UTKAST 
skadeståndstalan vid en nationell domstol för skador som den 
har åsamkats till följd av ett konkurrensbegränsande avtal42. 
Del II: Relevanta marknader 
34. Vid sin behandling av ärenden inom ramen för den ordning som 
beskrivs i del I ovan, kommer kommissionen att utgå från 
följande syn på avgränsningen av relevanta marknader inom denna 
sektor. 
35. Företagen påverkas av tre huvudorsaker till begränsningar av 
konkurrensen: utbytbarhet på efterfrågesidan, utbytbarhet på 
utbudssidan och potentiell konkurrens, där den första av dessa 
utgör den mest omedelbara och effektiva begränsningen för 
leverantörer av en viss produkt eller tjänst. Utbytbarhet på 
efterfrågesidan utgör därför det viktigaste verktyget för att 
definiera den relevanta produktmarknaden på vilken 
konkurrensbegränsningar enligt artiklarna 85.1 och 86 kan 
urskiljas. 
36. I regel används inte utbytbarhet på utbudssidan för att 
avgränsa relevanta marknader. I praktiken finns det ingen 
tydlig skillnad mellan detta och möjlig konkurrens. Utbytbarhet 
på utbudssidan och möjlig konkurrens används för att bestämma 
huruvida företaget har en dominerande ställning eller om 
konkurrensbegränsningen enligt innebörden i artikel 85 är 
väsentlig enligt artikel 85, eller om det föreligger en 
situation där konkurrensen är satt ur spel. 
37. Vid en bedömning av de relevanta marknaderna är det nödvändigt 
att se på utvecklingen på marknaden på kort sikt. 
1. Den relevanta produktmarknaden 
38. Den relevanta produktmarknaden definieras på följande sätt i 
avsnitt 6 i formulär A/B: 
"En relevant produktmarknad omfattar alla varor och/eller 
tjänster som på grund av sina egenskaper, sitt pris och 
den tilltänkta användningen av konsumenterna betraktas 
som utbytbara". 
39. Avskaffandet av de lagliga monopolen inom telesektorn, vilket 
gör det möjligt för utomstående företag att tillhandahålla 
tjänster för slutanvändare, ger upphov till en ny marknad, 
kopplad till tjänstemarknaden, dvs. marknaden för tillträde 
till den infrastruktur som för närvarande behövs för att 
tillhandahålla dessa tjänster. Samtrafik med det allmänt 
tillgångliga kopplade telenätet är ett typiskt exempel på 
Se fotnot 18 ovan. 
13 
. ; UTKAST 
sådant tillträde inom denna sektor. Utan samtrafik blir det 
kommersiellt omöjligt för utomstående företag att 
tillhandahålla exempelvis heltäckande taltelefonitjänster. 
40. Det kan således konstateras att det inom telesektorn finns 
minst två slags relevanta produktmarkader som måste beaktas: 
marknaden för tjänster till slutanvändare och marknaden för den 
infrastruktur som behövs för att tillhandahålla dessa tjänster 
(information, det fysiska nätet mm.). I det enskilda fallet 
blir det nödvändigt att definiera de relevanta marknaderna för 
tillträde samt tjänstemarknaderna, t.ex. samtrafik med det 
allmänt tillgängliga telenätet respektive tillhandahållande av 
allmänt tillgängliga taltelefonitjänster. 
41. I lämpliga fall kommer kommissionen att använda kriteriet på en 
relevant marknad som består i att undersöka huruvida en ökning 
av leverantörernas priser med 5 - 10 % skulle leda till en 
ökning av de berörda företagens sammanlagda vinst. Enligt detta 
kriterium utgör marknaden i fråga en avgränsad relevant marknad 
om det skulle visa sig att företagens sammanlagda vinst ökar. 
42. Kommissionen anser att de rättsliga principer enligt 
konkurrenslagstiftningen som gäller för dessa marknader blir 
desamma oavsett marknaden. Mot bakgrund av de snabba tekniska 
förändringarna inom denna sektor kan varje försök att i detta 
tillkännagivande definiera särskilda produktmarknader snabbt 
bli missvisande eller irrelevant. Det bästa sättet att avgränsa 
särskilda produktmarknader är att göra en grundlig undersökning 
av ett specifikt fall. 
1.1 Tjänstemarknaden 
43. Denna marknad kan i stora drag definieras som marknaden för 
tillhandahållande av alla slags teletjänster till användare. 
Olika teletjanser kommer att betraktas som utbytbara om de för 
slutanvändaren framstår som tillräckligt utbytbara, vilket 
betyder att en effektiv konkurrens kan komma till stånd mellan 
de olika leverantörerna av dessa tjänster. 
1.2 Tillträde till nätresurser 
44. För att ett företag skall kunna leverera tjänster till 
slutanvändare kommer det ofta att behöva tillgång till resurser 
i såvål tidigare som senare led ("uppströms" respektive 
"nedströms"). Till exempel behöver det för att fysiskt leverera 
tjänster till slutanvändare tillträde till anslutningspunkterna 
i det telenät till vilket dessa slutanvändare är anslutna. 
Detta kan åstadkommas på den fysiska nivån genom härför 
särskilt avsedd eller delad lokal infrastruktur, antingen egen 
utrustning eller utrustning som hyrs av en leverantör av lokal 
infrastruktur. Det kan också erhållas antingen från en 
leverantör av tjänster som redan har dessa slutanvändare som 
abonnenter eller från en leverantör av samtrafik som direkt 
eller indirekt har tillträde till de aktuella 
anslutningspunkterna. 
14 
, UTKAST 
45. Utöver den fysiska nätanslutningen kan en tjänsteleverantör 
behöva tillgång till andra resurser för att göra det möjligt 
för honom att sälja sina tjänster till slutanvändarna: t.ex. 
måste en leverantör kunna marknadsföra sina tjänster för 
slutanvändare. Om denna resurs endast kan erhållas från 
teleoperatören, vilket ofta är fallet i fråga om exempelvis 
upplysningstjänster, uppstår liknande problem som när det 
gäller den fysiska nätanslutningen. 
46. Kommissionen kommer i många fall att bli berörd av frågor om 
fysisk nätanslutning, där det som krävs är samtrafik med 
teleoperatörens nåt". 
47. Vissa befintliga teleoperatörer kan frestas att värja sig mot 
att bevilja tillträde till tredjepartsleverantörer av tjänster 
eller till andra nätoperatörer, särskilt när det gäller områden 
där den föreslagna tjänsten konkurrerar med en tjänst som 
tillhandahålls av teleoperatören själv. Detta motstånd kommer 
ofta att yttra sig som en ovilja att bevilja tillträde eller 
att endast göra det på ofördelaktiga villkor. Det är 
konkurrensreglernas funktion att säkerställa att dessa blivande 
marknader för tillträde får utvecklas och att befintliga 
operatörer inte tillåts utnyttja sin kontroll i fråga om 
tillträde till att kväva utvecklingen av tjänstemarknaderna. 
Det bör betonas att det finns anledning att anta att 
avregleringen inom telesektorn kommer att leda till 
utvecklingen av nya, alternativa nät, som till slut kan komma 
att påverka den befintliga teleoperatörens roll när det gäller 
avgrånsningen av tillträdesmarknaden. 
2. Den relevanta geografiska marknaden 
48. Den relevanta geografiska marknaden definieras på följande sätt 
i avsnitt 6 i formulär A/B: 
"Den relevanta geografiska marknaden omfattar det område 
inom vilket de berörda företagen tillhandahåller varor 
eller tjänster, inom vilket konkurrensvillkoren är 
tillräckligt likartade och som kan skiljas från 
angränsande områden framför allt på grund av väsentliga 
skillnader i konkurrensvillkoren." 
Samtrafik definieras i direktiv 96/19/EG på följande sätt: 
"... den fysiska och logiska sammanlänkningen av teleresurser från organisationer som 
tillhandahåller telenät eller teletjänster för att göra det möjligt för en organisations kunder att 
kommunicera med organisationens och andra organisationers kunder eller att få tillgång till 
tjänster som tillhandahålls av andra organisationer" 
I direktivet om full konkurrens på marknaderna för teletjänster och ONP-direktiven definieras teletjänster 
som 
"tjänster vars tillhandahållande består helt eller delvis i överföring och/eller dirigering av 
signaler via ett telenät" 
Definitionen innefattar således rundradiosignaler och kabeltelevisionsnät. 
Själva telenätet definieras som 
"... den utrustning för överföring och, när detta är tillämpligt, växelutrustning och annan 
utrustning som medger överföring av signaler mellan bestämda anslutningspunkter via tråd, 
radio, optiska eller andra elektromagnetiska överföringssätt". 
15 
UTKAST 
49. När det gäller tillhandahållande av teletjänster och marknader 
för tillträde till nätresurser är den relevanta geografiska 
marknaden det område inom vilket de objektiva 
konkurrensvillkoren för leverantörerna är jämförbara. Det 
kommer därför att vara nödvändigt undersöka dessa leverantörers 
möjlighet att nå en slutanvändare var som helst inom området på 
likvärdiga och ekonomiskt lönsamma villkor. De regelmässiga 
villkoren såsom tillståndsvillkoren och eventuella 
ensamrättigheter eller särskilda rättigheter som innehas av 
konkurrerande lokala nätresursleverantörer är av särskild 
betydelse44. 
Eurotunnel, EGT nr L 354, s. 66, 1994. 
16 
UTKAST 
Del III: Principer 
50. Kommissionen kommer att handlägga ärendena i enlighet med 
följande principer. 
51. Kommissionen är medveten om att 
"Artiklarna 85 och 86 ... utgör gällande lag, som är 
verkställbar inom hela gemenskapen. Eftersom 
gemenskapsrätten utgör ett sammanhängande regelsystem bör 
det inte kunna uppstå någon motsättning mellan detta och 
andra gemenskapsregler ... Det är emellertid klart att 
gemenskapsrättsakter utfärdade för telesektorn skall 
tolkas på ett sätt som är förenligt med 
konkurrensreglerna för att säkerställa att alla aspekter 
av gemenskapens telekommunikationspolitik genomförs på 
bästa möjliga sätt. ... Detta gäller bl.a. förhållandet 
mellan konkurrensreglerna för företag och ONP-reglerna."45 
52. Konkurrensreglerna skall således fortsätta att tillämpas även 
om andra bestämmelser i fördraget eller sekundärlagstiftning är 
tillämpliga. När det gäller tillträdesavtal är 
gemenskapsbestämmelserna om den inre marknaden och om 
konkurrens viktiga för att sektorn skall fungera väl samtidigt 
som de förstårkar varandra härvidlag. Därför kommer 
kommissionen vid sin bedömning av situationen enligt 
konkurrensreglerna att sträva efter att i möjligaste mån bygga 
på de principer som fastställs i harmoniseringslagstiftningen. 
Det bör också beaktas att en rad av de konkurrensrättsliga 
principer som anges nedan också täcks av särskilda regler inom 
ONP-ramen. Den korrekta tillämpningen av dessa regler bör ofta 
leda till att det inte blir nödvändigt att tillämpa konkurens-
reglerna. 
53 . Uppmärksamhet bör inom telesektorn riktas på kostnaden för 
åtagandet om samhällsomfattände tjänster. Undantag från 
principerna i artiklarna 85 och 86 i EG-fördraget kan motiveras 
med hänvisning till artikel 90.2. De närmare detaljerna om 
åtagandet är en fråga för lagstiftning. Tillämpningsområdet för 
artikel 90.2 har definierats i direktiven om genomförande av 
artikel 90 inom telesektorn, och kommissionen kommer att 
tillämpa konkurrensreglerna i detta sammanhang. 
54. Artiklarna 85 och 86 i EG-fördraget skall tillämpas på vanligt 
sätt i fråga om avtal eller förfaranden som en nationell 
tillsynsmyndighet godkänt eller gi^vit tillstånd till46, eller 
där den nationella tillsynsmyndigheten har krävt att villkor 
införs i ett avtal på begäran av en eller flera av de berörda 
parterna. 
Riktlinjer för tillämpningen av konkurrensreglerna inom telesektorn, se 3 ovan punkterna 15 och 16. 
Kommissionens beslut, BNIC/AROW, 82/896/EEG, EFT nr L 379, s. 1, 1982. 
17 
UTKAST 
55. Om en nationell tillsynsmyndighet däremot skulle ställa krav på 
villkor som strider mot konkurrensreglerna, skulle de berörda 
företagen i praktiken inte att bötfallas, även om medlemsstaten 
själv bryter mot artiklarna 3 g och 5 i EG-fördraget47 och 
kommissionen kan anföra besvär mot dess handlande i enlighet 
med artikel 169 i fördraget. Om en nationell tillsynsmyndighet 
kräver eller tillåter att ett företag som åtnjuter särskilda 
eller exklusiva rättigheter i enlighet med artikel 90, eller 
ett statligt företag, handlar på ett sätt som innebär missbruk 
av dess dominerande ställning, skulle medlemsstaten dessutom 
byta mot artikel 90.1 och kommissionen kan i så fall anta ett 
beslut om att överträdelsen skall upphöra48. 
56. Nationella tillsynsmyndigheter kan kräva att stränga normer vad 
gäller öppenhet, leveransskyldighet och prissättning tillämpas 
på marknaden, särskilt om detta är nödvändigt under 
avregleringens inledningsskede. Om det är lämpligt, kommer 
lagstiftning, exempelvis ONP-reglerna, att utnyttjas som ett 
hjälpmedel vid tolkning av konkurrensreglerna49. Eftersom de 
nationella tillsynsmyndigheterna är skyldiga att säkerställa 
att en effektiv konkurrens är möjlig, är tillämpningen av 
konkurrensreglerna i sin tur en förutsättning för en riktig 
tolkning av ONP-principerna. Det bör också noteras att många av 
de frågeställningar som anges nedan även täcks av bestämmelser 
i direktivet om full konkurrens på marknaderna för teletjänster 
och de gällande och föreslagna direktiven om tillhandahållande 
av öppna nät (ONP), tillståndsgivning och dastaskydd. Ett 
effektivt genomförande av denna regelmässiga ram bör förhindra 
att många av de nedan beskrivna konkurrensfrågorna uppstår. 
1. Dominerande ställning (artikel 86) 
57. Ett företag som vill tillhandahålla tjänster inom 
teletjänstmarknaden behöver få tillgång till olika resurser. 
För att tillhandahålla teletjänster är det till exempel normalt 
nödvändigt med samtrafik med det allmänt tillgängliga kopplade 
telenätet. Företagen är nästan alltid beroende av en 
dominerande teleoperatör för att få tillgång till detta nät. I 
fråga om tillträdesavtal kommer dominerande ställning genom 
kontroll av nätresurser att vara den faktor som har störst 
betydelse för kommissionens bedömning. 
58. Svaret på frågan om ett företag är dominerande beror inte 
endast på de lagliga rättigheter som beviljats företaget. 
Avskaffandet av lagliga monopol i sig undanröjer inte 
dominansen. Trots avregleringsdirektiven kommer utvecklingen av 
en effektiv konkurrens från alternativa nätoperatörer med 
tillräcklig kapacitet och geografisk räckvidd att ta sin tid. 
Se fotnot 15 ovan. 
De förenade målen C-48 och 66/90. Nederländerna och andra ./. kommissionen, 1992 Reg 1-565. 
Se Ahmed Saeed-målet, fotnot 14 ovan, där intern marknadslagstiftning om prissättning användes som 
ett hjälpmedel för att bestämma vilken prisnivå som bör anses som oskälig vid tillämpning av artikel 
86. 
18 
UTKAST 
59. Begreppet "nödvändig infrastruktur" inom telesektorn blir i 
många fall av direkt betydelse för fastställandet av de 
dominerande teleoperatörernas skyldigheter. Begreppet nödvändig 
infrastruktur används för att beskriva en resurs eller 
infrastruktur som är nödvändig för att kunderna skall kunna nås 
och/eller göra det möjligt för konkurrenter att bedriva sin 
verksamhet och som inte kan kopieras på något rimligt sätt50. 
Ett företag som kontrollerar tillträdet till nödvändig 
infrastruktur har en dominerande ställning enligt artikel 86. Â 
andra sidan kan ett företag ha en dominerande ställning enligt 
artikel 86 utan att ha kontroll över nödvändig infrastruktur. 
Följande infrastruktur kan för närvarande anses utgöra 
nödvändig infrastruktur inom telesektorn: t.ex. det allmänt 
tillgängliga telenätet för tal- och/eller datatjänster, 
förhyrda kretsar och/eller tillhörande 
nätanslutningsutrustning, grundläggande information om 
abonnenter på den allmänt tillgängliga taltelefonitjänsten samt 
nummerplaner och annan information om kunder eller teknisk 
information. 
1.1 Tjänstemarknaden 
60. En av de faktorer som används för att mäta ett företags 
marknadsmakt är företagets försäljning uttryckt som 
procentandel av den totala försäljningen på marknaden för 
utbytbara tjänster inom det relevanta geografiska området, är 
det gäller tjänstemarknaden kommer kommissionen att bl.a. 
bedöma den omsättning som hänför sig till försäljning av 
utbytbara tjänster, bortsett från försäljning eller intern 
användning av samtrafiktjänster och lokal infrastruktur51, med 
beaktande av konkurrensvillkoren och strukturen på tillgång och 
efterfrågan på marknaden. 
1.2 Tillträde till nätresurser 
61. Begreppet "tillträde" kan, som nämnts ovan under punkt 45, avse 
en rad situationer, inklusive tillgång till förhyrda 
förbindelser som gör det möjligt för en tjänsteproducent att 
bygga upp sitt eget nät, och samtrafik i egentlig bemärkelse, 
dvs. sammankoppling av två telenät, t.ex. ett mobilt nät och 
ett fast nät. De befintliga operatörerna har ofta en 
monopolställning i fråga om tillträde, och även inom områden 
där en avreglering har inletts kommer dessa operatörer också i 
fortsättningen att dominera. Den befintliga operatör som 
Se också definitionen i "Europeiska gemenskapernas och deras medlemsstaters kompletterande åtagande 
om lagstiftningsmässiga principer " som användes av gruppen för basteletjänster vid förhandlingarna 
inom ramen för Världshandelsorganisationen (WTO): "Med nödvändig infrastruktur avses infrastruktur 
för allmänt tillgängliga telenät och tjänster som 
a) uteslutande eller till övervägande del tillhandahålls av en enda eller ett begränsat antal 
leverantörer, och 
b) som av ekonomiska eller tekniska skäl inte kan ersättas i syfte att tillhandahålla en tjänst." 
Mål 6/72 Continental Can, 1973 Reg 215. 
19 
. , UTKAST 
kontrollerar nätresurserna är ofta också den största 
tjänsteleverantören, och dessa operatörer har hittills inte 
behövt skilja mellan överföring av teletjänster och 
tillhandahållande av dessa tjänster till slutanvändare. En 
operatör som också tillhandahåller tjänster tar idag inte 
betalt från sitt dotterföretag i påföljande led för att 
tillhandahålla nätresurser, och det är därför inte lått att 
beräkna den intäkt som kan hänföras till nätresursen. Om en 
operatör tillhandahåller både nätresurser och teletjänster är 
det nödvändigt att så långt som möjligt särskilja intäkterna 
för de båda marknaderna innan intäkterna används som 
beräkningsunderlag för företagets marknadsandel på den 
ifrågavarande marknaden. Artikel 8.2 i det föreslagna 
samtrafikdirektivet bör vara till hjälp i det här sammanhanget, 
eftersom det föreskriver om separat redovisning för "verksamhet 
knuten till samtrafik, vilket omfattar såväl samtrafiktjänster 
som tillhandahålls internt som samtrafiktjänster som 
tillhandahålls andra operatörer, och övrig verksamhet". 
62. Den ekonomiska betydelsen av att få tillträde beror också på 
täckningen hos det nät som man vill sammankoppla sitt nät med. 
Därför kommer kommissionen, då detta är möjligt, att förutom 
omsättningen också beakta antalet konsumenter som har abonnerat 
på tjänster som är jämförbara med dem som den tjänsteleverantör 
som önskar ingå tillträdesavtalet har för avsikt att 
tillhandahålla. Följaktligen kommer ett företags marknadsmakt 
att mätas dels i antalet abonnenter som är anslutna till 
anslutningspunkter i företagets telenät, uttryckt som 
procentandel av det totala antal abonnenter som är anslutna 
till anslutningspunkter inom det relevanta geografiska området. 
Utbytbarhet på utbudssidan 
63. Som anförts ovan (se punkt 37), är också utbytbarhet på 
utbutssidan av betydelse för frågan om dominans på en viss 
marknad. En marknadsandel på över 50%52är normalt ett 
tillräckligt mått på dominans, även om andra faktorer också 
kommer att undersökas. Kommissionen kommer till exempel att 
undersöka utbytbarhet genom att undersöka om det finns andra 
operatörer som tillhandahåller nätresurser på den relevanta 
marknaden för att bedöma om dessa har tillräckligt stor 
täckning för att kunna konkurrera med den befintliga 
operatörens nät och i vilken omfattning det är möjligt för nya 
nätresursleverantörer att komma in på marknaden. 
Andra relevanta faktorer 
64. När kommissionen bedömer om en operatör har en dominerande 
ställning kommer den att undersöka, förutom uppgifter om 
Det bör i detta sammanhang noteras att en teleorganisation kan anmälas som en organisation med 
betydande marknadsmakt. Fastställandet av huruvida en teleorganisation har betydande marknadsmakt 
avhänger av ett flertal faktorer, men det inledande antagandet är att en organisation med en 
marknadsandel på mer än 25 % i normalfallet anses ha en betydande marknadsmakt. Kommissionen 
kommer vid sin bedömning med hänvisning till konkurrensreglerna att beakta huruvida ett givet företag 
har anmälts som en organisation med betydande marknadsmakt enligt ONP-reglerna. 
20 
UTKAST 
marknadsandelar och utbytbarhet, om operatören har förmånlig 
tillgång till utrustning som inte kan dubbleras antingen av 
juridiska skäl eller för att det skulle kosta för mycket. 
65. I takt med att konkurrerande nätresursleverantörer kommer fram 
och utmanar monopoloperatörens dominans kommer omfattningen av 
de rättigheter som de beviljas av medlemsstaternas myndigheter, 
särskilt deras territoriella räckvidd, att spela en viktig roll 
vid bedömning av deras marknadsmakt. Kommissionen kommer att 
noga bevaka marknadsutvecklingen när det gäller dessa frågor 
och kommer, när den bedömer frågor om tillträde mot bakgrund av 
konkurrensreglerna, att ta hänsyn till förändringar i 
marknadsförhållandena. 
1.3 Gemensam dominans 
66. Av ordalydelsen i artikel 86 i EG-fördraget framgår det tydligt 
att artikeln skall tillämpas även när mer en ett företag delar 
på en dominerande ställning. Förutsättningarna för att en 
gemensam dominerande ställning, och missbruk av denna 
ställning, skall anses föreligga har ännu inte klarlagts fullt 
ut genom EG-domstolarnas och kommissionens praxis, och 
lagstiftningen är fortfarande under utveckling. 
67. Uttrycket i artikel 86 ("ett eller flera företags missbruk av 
en dominerande ställning") beskriver något som är skilt från 
förbudet mot konkurrensbegränsande avtal eller samordnade 
förfaranden i artikel 85. Varje annan uppfattning skulle strida 
mot de normala principerna för tolkning av fördraget och skulle 
göra uttrycket meningslöst och utan praktisk betydelse. Detta 
utesluter dock inte möjligheten att tillämpa artiklarna 85 och 
86 parallellt på samma avtal eller förfarande, vilket har 
bekräftats av kommissionen och domstolen i flera fall,53 och 
det finns inget hinder för kommissionen att vidta åtgärder med 
stöd av endast en av artiklarna, om båda är tillämpliga. 
68. Två företag som var för sig är dominerande på skilda nationella 
marknader är inte detsamma som två gemensamt dominerande 
företag. Nationella teleoperatörer inom allmänt tillgänglig 
taltelefoni kommer knappast att bli gemensamt dominerande efter 
det att avregleringen har genomförts inom gemenskapen. För att 
två eller flera företag gemensamt skall ha en dominerande 
ställning måste de tillsammans ha ungefär samma ställning 
gentemot sina kunder och konkurrenter som ett enda företag som 
har en dominerande ställning. När det gäller telesektorn kan 
gemensam dominans uppnås av två infrastrukturoperatörer som 
täcker samma geografiska marknad. 
69. För att två eller flera företag skall ha en gemensamt 
dominerande ställning är det därutöver ett nödvändigt men inte 
tillräckligt krav att det inte föreligger någon effektiv 
Mål 85/76 Hoffmann La Roche, 1979 Reg 461, 
Racal Decca, kommissionens beslut av den 21 december 1988, EGT nr L 43/27 (1989). 
21 
UTKAST 
konkurrens mellan företagen på den relevanta marknaden. En 
sådan avsaknad av konkurrens kan i praktiken beror på att det 
finns ekonomiska band, t.ex. samarbets-, samtrafik- eller 
roamingavtal, mellan företagen. Kommissionen anser dock inte 
att det finns något skäl, vare sig i gemenskapslagstiftningen 
eller i ekonomisk teori, som talar för att ekonomiska band 
mellan företagen är ett rekvisit för gemensam dominans54. 
Förekomsten av den slags ömsesidigt beroende som ofta uppstår i 
oligopolsituationer är ett tillräckligt ekonomiskt band. Det 
tycks det i själva verket inte finnas något skäl, vare sig i 
lag eller i ekonomisk teori, som talar för att det behöver 
finnas några ekonomiska band mellan företagen. Trots detta får 
man i praktiken räkna med att sådana band ofta förekommer inom 
telesektorn eftersom nationella teleoperatörer nästan alltid 
har förbindelser av något slag med varandra. 
70. För att ta marknaden för lokalnät som exempel, kommer detta i 
vissa medlemsstater troligen att i en nära framtid kontrolleras 
av två operatörer - den befintliga teleoperatören och en 
kabeltelevisionsoperatör. För tillhandahållande av särskilda 
tjänster till konsumenterna behövs tillgång till antingen 
teleoperatörens eller kabeltelevisionsoperatörens lokalnät. 
Beroende på omständigheterna i det enskilda fallet och särskilt 
förhållandet mellan dem, är det möjligt att ingen av 
operatörerna kommer att ha en dominerande ställning: 
tillsammans kan de dock ha ett gemensamt monopol i fråga om 
tillträde till dessa nätresurser. 
2. Missbruk av en dominerande ställning 
2.1 Vägran att bevilja tillträde till nödvändig 
infrastruktur och tillämpning av ofördelaktiga 
villkor 
71. En vägran att bevilja tillträde till nödvändig infrastruktur 
kan förbjudas enligt artikel 86 om vägran görs av ett företag 
som dominerar marknaden till följd av sin kontroll i fråga om 
tillträde till nätresurser, vilket torde bli fallet för 
befintliga teleoperatörer under överskådlig tid. 
En vägran kan 
"innebära ett hinder för upprätthållandet av den 
nuvarande konkurrensnivån på marknaden eller för en 
öknincr av denna konkurrens "ss. 
En vägran utgör missbruk endast om den påverkar konkurrensen. 
Tjänstemarknaden inom telesektorn kommer inledningsvis att ha 
få konkurrerande aktörer och tillträdesvägran kommer därför 
vanligtvis att påverka konkurrensen på dessa marknader. Varje 
Nestlé/Perrier , kommissionens beslut av den 22 juli 1992, EGT nr L 356, s. 1, 1992. 
Mål 85/76, Hoffmann La Roche, 1979, Reg 461. 
22 
UTKAST 
motivering kommer i samtliga fall av vägran att noggrant 
undersökas för att fastställa om den är objektiv. 
72. Det handlar i huvudsak om följande tre relevanta fall: 
a. En vägran att bevilja tillträde för en tjänst där en 
annan operatör har beviljats tillträde av denna 
nätresursleverantör för att bedriva verksamhet på den 
aktuella tjänstemarknaden. 
b. En vägran att bevilja tillträde för en tjänst där ingen 
annan operatör har beviljats tillträde av 
nätresursleverantören för att bedriva verksamhet på den 
aktuella tjänstemarknaden. 
c. Återkallande av en befintlig kunds tillträde. 
73. Vad beträffar det första fallet ovan är det klart att en vägran 
av en dominerande ägare av nätresurser att upplåta nätresurser 
till en ny kund när han redan levererar dessa resurser till en 
eller flera kunder som är verksamma i samma marknad i 
efterföljande led utgör en diskriminerande behandling som om 
den begränsar konkurrensen på den marknaden skulle utgöra 
missbruk. Om en nätoperatör erbjuder samma eller liknande 
tjänster i detaljhandelsledet som den som begär tillträde, kan 
han ha både incitament och tillfälle att begränsa konkurrensen 
och på så sätt missbruka sin dominerande ställning. 
Naturligtvis kan en sådan vägran motiveras, t.ex. med 
hänvisning till att en sökande utgör en kreditrisk. Om ingen 
objektiv motivering ges är en vägran normalt att anse som 
missbruk av en dominerande ställning på marknaden för tillträde 
till nätresurser. 
74. Generellt är det dominerande företaget skyldigt att 
tillhandahålla nätresurser på så sätt att de varor och tjänster 
som erbjuds företag i efterföljande led tillhandahålls på 
villkor som inte är mindre fördelaktiga än de som erbjuds andra 
parter, däribland företagets egen motsvarande verksamhet i 
efterföljande led. 
75. I den andra situation som beskrivs ovan uppstår frågan om 
nätresursleverantören bör vara skyldig att ingå avtal med 
tjänsteleverantören så att denne kan bedriva verksamhet på en 
ny tjänstemarknad. Såvida det inte är fråga om kapacitetsbrist 
och såvida företaget som vägrat att upplåta dess nätresurser 
inte har upplåtit dessa nätresurser vare sig till sin egen 
verksamhet i efterföljande led eller till något annat företag 
som är verksamt på den tjänstemarknaden,är det inte klart 
vilken annan objektiv motivering som kan tänkas föreligga. 
76. Om det inte finns några kommersiellt gångbara alternativ till 
det begärda tillträdet till nätresurser, kan inte den som begär 
tillträde bedriva verksamhet på tjänstemarknaden om inte 
tillträde beviljas. I så fall kommer vägran att hämma 
utvecklingen av nya marknader, eller nya produkter på dessa 
23 
UTKAST 
marknader, i strid med artikel 86 b. På transportområdet56 har 
kommissionen funnit att ett företag som kontrollerar en 
nödvändig funktion i vissa fall måste bevilja tillträde57. 
Samma principer gäller för telesektorn. 
77. Principen om att dominerande företag i vissa fall skall vara 
skyldiga att ingå avtal kommer ofta att bli tillämplig inom 
telesektorn. För de flesta teletjänster inom EU råder för 
närvarande monopol, åtminstone i realiteten, när det gäller 
tillhandahållande av nätinfrastruktur. Även där 
konkurrensbegränsningarna redan har avskaffats, eller kommer 
att avskaffas inom kort, kommer konkurrensen på marknaden i 
efterföljande led även i fortsättningen att vara beroende av 
prissättningen och villkoren för tillgång till nättjänster i 
tidigare led och dessa kommer endast gradvis att återspegla 
marknadskrafterna i en konkurrensutsatt miljö. De snabba 
tekniska förändringarna inom denna sektor kan komma att leda 
till situationer där företag vill erbjuda nya produkter eller 
tjänster som inte konkurrerar med produkter eller tjänster som 
redan tillhandahålls av den dominerande operatören, och 
operatören kan visa sig vara ovillig att bevilja tillträde för 
dessa tjänster. 
78. Kommissionen måste säkerställa att den befintliga 
teleoperatörens kontroll över nätresurser inte används för att 
hämma utvecklingen av en konkurrensutsatt 
telekomunikationsmiljö. Ett företag som har en dominerande 
ställning på en tjänste- marknad och som gör sig skyldigt till 
missbruk i strid med artikel 8 6 på denna marknad kan åläggas 
att ge tillträde till dess nätresurser till en eller flera 
konkurrenter på den marknaden i syfte att få detta missbruk att 
upphöra. I synnerhet kan ett företag missbruka sin dominerande 
ställning om det genom sina handlingar förhindrar utvecklingen 
av en ny produkt eller tjänst. 
79. Utgångspunkten för kommissionens analys kommer att vara att 
identifiera en existerande eller potentiell marknad till vilken 
tillträde begärs. För att avgöra om tillträde bör åläggas i 
Kommissionens beslut, Sea Containers ./. Stena Sealink, 94/19/EG, EGT nr L15/8 (1994). 
Kommissionens beslut om tillgång till Rödby hamns anläggningar, 94/119/EG, EGT nr L55/52 (1994). 
Se också bl.a. 
Domstolens domar i följande mål : 
Målen 6 och 7/73, Commercial Solvents ./. Kommissionen, 1974 Reg 223. 
Mål 311/84, Télémarketing, 1985 Reg 3261. 
Mål C-18/88 RTT ./. GB-Tnno, 1991 Reg 1-5941. 
Mål C-260/89, Elliniki Radiophonia Teleorassi, 1991 Reg 1-2925. 
Målen T-69, T-70 och T-76/89, RTE, BBC och 1TP ./. Kommissionen, 1991 Reg 11-485, 535, 575. 
Mål C-271/90, Spanien ./. Kommissionen, 1992 Reg 1-5833. 
Målen C-241 och 242/91P, RTE och ITP Ltd ./. Kommissionen (Magill), 1995 Reg 1-743. 
Kommissionens beslut: 
76/185/EEC - National Carbonizing Company, EGT nr L 35/6 (1976). 
88/589/EEC - London European - Sabena, EGT nr L 317/47 (1988). 
92/213/EEC - British Midland ./. Aer Lingus, EGT nr L 96/34 (1992). 
B& I ./. Sealink, (1992) 5 CMLR 255, EG-bulletinen nr 6 - 1992, punkt 1.3.30. 
24 
. . , UTKAST 
enlighet med konkurrensreglerna, kommer det dominerande 
företagets överträdelse av dess skyldighet att inte 
diskriminera (se nedan) eller följande faktorer att beaktas 
sammantaget : 
a. Tillgång till den aktuella utrustningen är generellt 
nödvändig för att företag skall kunna konkurrera på den 
angränsande marknaden58. 
Nyckelfrågan här är vad som menas med "nödvändig". Det är 
inte tillräckligt att ställningen för det företag som 
begär tillträde förbättras om tillträde beviljas, utan 
vägran att bevilja tillträde måste innebära att den 
planerade verksamheten antingen blir ogenomförbar eller 
fullständigt och ohjälpligt oekonomisk. 
Även om till exempel alternativ infrastruktur från och 
med den 1 juli 1996 kan användas för avreglerade 
tjänster, kommer det i många fall att dröja innan sådan 
infrastruktur utgör ett tillfredsställande alternativ 
till monopoloperatörens infrastruktur. För närvarande 
erbjuder sådan alternativ infrastruktur inte samma 
geografiska täckning som monopoloperatörernas nät. 
b. Det finns tillräcklig tillgänglig kapacitet för att ge 
tillträde. 
c. Ägaren till nätresurserna klarar inte av att möta 
efterfrågan på en befintlig tjänste- eller 
produktmarknad, utestänger uppkomsten av en potentiell ny 
tjänst eller produkt eller förhindrar konkurrens på en 
befintlig eller potentiell tjänste- eller produktmarknad. 
d. Företaget som begår tillträde är berett att betala ett 
rimligt och icke-diskriminerande pris och kommer i övrigt 
på alla sätt att godta icke-diskriminerande 
tillträdesvillkor. 
e. Det finns ingen objektiv grund för att vägra att bevilja 
tillträde. 
Godtagbara skäl skulle i det här sammanhanget kunna inbegripa 
en allt överskuggande svårighet att ge det ansökande företaget 
tillträde, eller behovet för en nätresursägare som har 
investerat i införandet av en ny teknik eller tjänst av 
tillräckligt med tid. och möjlighet att utnyttja resursen för 
att föra ut den nya produkten eller tjänsten på marknaden. 
Varje motivering måste emellertid noggrant undersökas från fall 
till fall. Det är av särskild betydelse inom telesektorn att 
fördelarna för slutanvändarna som kommer att uppkomma i en 
Gemenskapsrätten skyddar konkurrensen men inte konkurrenter, och det är därför inte tillräckligt att visa 
att en konkurrent behöver tillgång till en resurs för att konkurrera på marknaden i efterföljande led. Det 
vore nödvändigt att visa att tillträde är nödvändigt för alla utom exceptionella konkurrenter för att 
tillträde skall kunna göras obligatoriskt. 
25 
, UTKAST 
konkurrensutsatt miljö inte undergrävs av åtgärder som vidtas 
av den tidigare statliga monopolorganisationen som syftar till 
att förhindra uppkomsten och utvecklingen av konkurrens. 
Når det gäller att fastställa om en överträdelse av artikel 86 
har begåtts, kommer hänsyn tas till både den faktiska 
situationen i den och andra geografiska områden och, i 
tillämpliga fall, förhållandet mellan det begärda tillträdet 
och nätresursens tekniska struktur. 
80. Frågan om objektiva skäl kräver särskilt ingående analyser i 
detta sammanhang. Dels måste de berörda myndigheterna bedöma om 
de svårigheter som åberopas i det enskilda fallet är 
tillräckligt allvarliga för att motivera en vägran att 
tillhandahålla nätresurser, dels måste de bestämma om dessa 
svårigheter är tillräckligt stora för att uppväga den skada som 
det innebär för konkurrensen om tillträde nekas så att tjänste­
marknaderna i efterföljande led begränsas. 
81. Tre viktiga faktorer i samband med tillhandahållande av 
nätresurser som kan manipuleras av nätresursleverantören för 
ätt i praktiken förvägra tillträde är tidsaspekten, den 
tekniska strukturen och priset. 
82. Dominerande teleoperatörer är skyldiga att behandla ansökningar 
om tillträde på ett effektivt sätt: onödiga och oförklarade 
dröjsmål med att svara på en ansökan om tillträde kan utgöra 
missbruk. Kommissionen kommer särskilt att jämföra behandlingen 
av en ansökan om tillträde med 
a. den vanliga tidsram och de villkor som gäller när den 
svarande parten beviljar ett eget dotterföretag tillgång 
till sina nätresurser, 
b. behandlingen av ansökningar om tillträde till liknande 
resurser i andra medlemsstater, 
c. de förklaringar som lämnas till eventuella dröjsmål med 
att behandla ansökningar om tillträde. 
83. I de fall den tekniska strukturen åberopas kommer de angivna 
skålen också att undersökas grundligt i syfte att bedöma om de 
år riktiga. I praktiken kräver konkurrensreglerna att ett 
företag som begär tillträde skall beviljas detta vid den punkt 
som är lämpligast för företaget, förutsatt att denna punkt är 
tekniskt genomförbar för nätresursleverantören. Tekniska 
problem - t.ex. måste den trafik för vilken tillgång begärs 
uppfylla de gällande tekniska standarderna för infrastrukturen 
- eller kapacitetsbrist, som kan göra att det blir fråga om 
ransonering, kan utgöra objektiva skäl för leveransvägran59. 
Se punkt 80 ovan. 
26 
UTKAST 
84. En oskälig prissättning för tillträde kan, förutom att det i 
sig utgör missbruk60, i praktiken innebära en vägran att 
tillhandahålla resurser. 
85. Det finns flera element i dessa analyser som kräver en noggrann 
bedömning. Frågor som berör prissättning inom telesektorn 
underlättas av den genom ONP-direktiven ålagda skyldigheten att 
ha genomblickbara system för kostnadsredovisning. 
86. När det gäller den tredje av de situationer som beskrivs i 
punkt 72 ovan har några tidigare kommmissionsbeslut och mål i 
domstolen rört indragning av leveranser till konkurrenter i 
efterföljande led (tredje fallet ovan). I Commercial Solvents-
målet fann domstolen att 
"ett företag som har en dominerande ställning på 
marknaden för råvaror och som, i syfte att förbehålla sig 
dessa råvaror för tillverkning av egna derivat, vägrar 
att leverera till en kund som själv är tillverkare av 
sådana derivat och som därför riskerar att eliminera all 
konkurrens från denna kund missbrukar sin dominerande 
ställning enligt artikel 86. "61 
87. Även om detta fall handlar om vägran att leverera en produkt, 
finns det ingen principiell skillnad mellan detta och 
återkallande av tillträde. Ensidig uppsägning av 
tillträdesavtal berör i huvudsak samma problematik som när det 
gäller vägran att bevilja tillträde. Att säga upp ett sådant 
avtal med en befintlig kund innebär normalt missbruk. Återigen 
kan uppsägning av avtalet motiveras med sakliga skäl. Dessa 
skäl måste stå i proportion till de följder för konkurrensen 
som återkallandet medför. 
2.2 Andra former av missbruk 
Vägran att bevilja tillträde är endast en form av möjligt 
missbruk på det här området. Missbruk kan även uppstå i en 
situation där tillträde har beviljats. Det kan exempelvis vara 
fråga om missbruk om operatören beter sig på ett 
diskriminerande sätt eller om operatörens åtgärder i övrigt 
begränsar marknader eller den tekniska utvecklingen. Här följer 
en icke uttömande lista över exempel på sådant missbruk som kan 
förekomma. 
Nätstruktur 
89. En dominerande nätoperatörs nätstruktur som objektivt försvårar 
tillträde till nätresurser för tjänsteleverantörer62 kan utgöra 
missbruk om den inte är objektivt motiverad. En sådan objektiv 
60 Se punkt 91 nedan. 
Målen 6 och 7/73, Commercial Solvents, 1974, Reg 223. 
Dvs. för att använda nätet för att nå sina egna kunder. 
27 
; UTKAST 
motivering kan bestå i att nätstrukturen som helhet förbättrar 
nätets effektivitet. 
Bindning 
90. Detta är ett sårskilt problem om det innebär bindning av de 
tjänster där teleoperatören är dominerande till sådana tjänster 
där operatören är utsatt för konkurrens.63 Om en vertikalt 
integrerad dominerande nätoperatör tvingar ett företag som 
begär tillträde att utan tillräckliga skäl köpa en eller flera 
tjänster64, kan detta hindra den dominerande 
nätresursleverantörens konkurrenter att själva erbjuda dessa 
delar av paketet. Detta villkor kan således utgöra missbruk 
enligt artikel 86. 
Prissättning 
91. Prissättningsproblem i samband med tjänsteproducenters 
tillträde till en dominerande operatörs (nödvändiga) 
infrastruktur kommer ofta att handla om oskäligt höga priser.65 
När det inte finns något gångbart alternativ till den 
infrastruktur som tjänsteproducenterna söker tillträde till kan 
det finnas en tendens för den dominerande eller monopolistiska 
operatören att ta ut oskäliga priser. 
Å andra sidan kan problem med illojal konkurrens i form av 
omotiverat låga priser uppstå när det råder konkurrens mellan 
olika infrastrukturnät, på så sätt att en dominerande operatör 
kan ta ut omotiverat låga priser för tillträde för att i strid 
med artikel 86 a sätta konkurrensen från andra (framväxande) 
leverantörer av infrastruktur ur spel. Missbruk föreligger i 
regel om priset ligger under det dominerande företagets 
genomsnittliga rörliga kostnader, eller om det ligger under de 
genomsnittliga totala kostnaderna, och utgör ett led i en 
konkurrensbegränsande plan66. 
Detta behandlas också inom ramen för tillhandahållande av öppna nät (ONP). Se artikel 7.4 i 
samtrafikdirektivet, artikel 12.4 i taltelefonidirektivet och bilaga II i ramdirektivet om tillhandahållande 
av öppna nät (ONP). 
Dvs. även de som företaget inte behöver eller till och med sådana som företaget självt skulle vilja 
erbjuda sina kunder. 
Kommissionens meddelande om bedömningskriterier för nationella system för kalkylering och 
finansiering av samhällsomfattande tjänster ocn riktlinjer för driften av sådana system har betydelse för 
att fastställa i vilken utsträckning åtagandet om samhällsomfattande tjänster kan användas för att 
motivera de priser som tas ut. Se också hänvisningen till åtagandet om samhällsomfattande tjänster i 
stycke 53 ovan. 
Se AKZO, mål C-62/86 [1991], Reg-3359. 
I många situationer inom telesektorn går det inte att ta de genomsnittliga rörliga kostnaderna som 
utgångspunkt eftersom de rörliga kostnaderna för att tillhandahålla tillträde till ett befintligt nät är nästan 
lika med noll. Därför gäller det test som kommissionen anser bör tillämpas huruvida ett företag debiterar 
ett pris för varor och tjänster som, med undantag för en ny produkt eller tjänst, även om det överstiger 
den genomsnittliga rörliga kostnaden för att tillhandahålla den specifika vara eller tjänst som priset avser 
är så lågt att de totala inkomsterna för alla de ifrågavarande varorna eller tjänsterna skulle vara mindre 
än hälften av den genomsnittliga totala kostnaden för att tillhandahålla dem om företaget löpande sålde 
samma andel av sin produktion till samma pris, även i de fall där ingen avsikt att utesluta en konkurrent 
är bevisad. 
28 
, . UTKAST 
I ett sådant fall bidrar ONP-reglerna i fråga om krav på 
bokföringen och krav på öppenhet till att säkerställa att 
artikel 86 tillämpas effektivt. 
92. Om operatören dominerar produkt eller tjänstemarknaden, måste 
marginalen mellan det pris för tillträde till nätresurserna som 
tillämpas för samtliga konkurrenter på marknaden i 
efterföljande led, inklusive det dominerande företagets egen 
verksamhet, och det pris som nätoperatören debiterar på 
marknaden i efterföljande led vara tillräckligt stor för att 
tillåta en någorlunda effektiv tjänsteleverantör att bedriva 
verksamhet med normal lönsamhet, såvida inte det dominerande 
företaget kan visa att dess tjänsteföretag i efterföljande led 
är ovanligt effektivt67. I annat fall utsätts konkurrenterna på 
marknaden i efterföljande led för en "prispress" som kan tvinga 
ut dem från marknaden. 
Diskriminering 
93. En dominerande tillträdesleverantör får inte diskriminera 
mellan olika tillträdesavtal om en sådan diskriminering 
begränsar konkurrensen. Diskriminering grundad på ändamålet med 
tillträdet snarare än på de skillnader som olika 
transaktionerna innebär för nätresursleverantören själv strider 
mot artikel 86, om det kan antas att en sådan diskriminering 
begränsar eller snedvrider den faktiska eller möjliga 
konkurrensen. Sådan diskriminering kan ta sig uttryck i 
tillämpningen av olika villkor, inklusive olika priser, eller 
olika behandling av tillträdesavtal i övrigt, utom i de fall då 
det finns objektiva skäl för diskrimineringen, t.ex. 
kostnadsskäl eller tekniska skäl eller det faktum att 
användarna är verksamma på olika nivåer. Sådan diskriminering 
kan antas begränsa konkurrensen i den marknad i efterföljande 
led där det företag som begär tillträde vill vara verksamt, 
eftersom det skulle begränsa företagets möjligheter att komma 
in på marknaden eller utveckla sin verksamhet på marknaden68. 
94. Vad gäller prisdiskriminering förbjuder artikel 86 c ett 
dominerande företag att diskriminera mellan företagets 
kunder69, inbegripet diskriminering med avseende på huruvida 
Kommissionens beslut, Brown Napier/British Sugar, 88/518/EEG, EGT nr L 284/41 (1988): marginalen 
mellan industrins priser och priserna i detaljhandelsledet sänktes så mycket att köpare i grossistledet vars 
förpacknings verksamhet var lika effektiv som leverantörens i samma led inte kunde leverera till 
detaljhandeln med acceptabel lönsamhet. Se också beslutet i National Carbonising-ärendet, fotnot 57 
ovan. 
Om kapaciteten i fråga om infrastrukturen är underutnytjad kan emellertid debitering av ett avvikande 
pris för tillträde beroende på efterfrågan på de olika marknaderna i efterföljande led motiveras i den 
utsträckning en sådan prisdifferentiering medger ett bättre utnyttjande av infrastrukturen och en 
förbättrad utveckling av vissa marknader, och i de fall en sådan differentiering inte begränsar eller 
snedvrider konkurrensen. I ett sådant fall kommer kommissionen att analysera de övergripande 
effekterna av sådan prisdifferentiering på alla marknader i efterföljande led. 
Mål C-310/93 P, BPB Industries PLC och British Gypsum Ltd ./. Kommissionen [1995], Reg 1-865, 
904, om BPB:s diskriminering av kunder i den angränsande marknaden för torrgips. 
29 
UTKAST 
kunderna samtycker till att handla med det dominerande 
företaget på exklusiv basis eller ej. 
95. Diskriminering utan saklig grund avseende varje aspekt eller 
villkor i ett tillträdesavtal kan utgöra missbruk. 
Diskrimineringen kan ha att göra med prissättning, dröjsmål, 
teknisk anslutning, dirigering70, nummertilldelning, 
restriktioner beträffande användningen av nätet utöver de 
grundläggande behoven samt användning av kunddata i nätet. 
Förekomsten av diskriminering kan emellertid endast fastställas 
från fall till fall. Diskriminering strider mot artikel 86 
oavsett om den följer av eller framgår av villkoren i ett visst 
tilltrådesavtal eller ej. 
96. Nätoperatören har i detta sammanhang en generell skyldighet att 
behandla oberoende kunder på samma sätt som ett eget 
dotterföretag eller tjänsteföretag i efterföljande led. Kundens 
karaktär och krav kan spela en viktig roll vid bedömning av 
huruvida transaktioner är jämförbara. Olika prissättning för 
kunder på olika nivåer (t.ex. grossister och detaljister) 
betraktas inte nödvändigtvis som diskriminering. 
97. Fråga om diskriminering kan uppstå till följd av anslutningens 
tekniska struktur med hänsyn till betydelsen av denna struktur 
i samband med tillträde. 
Anslutningens tekniska nivå: restriktioner beträffande typen av 
eller "nivån" på den för anslutningen aktuella växeln i nätets 
hierarki eller denna växels tekniska kapacitet har direkt 
betydelse för konkurrensen. Det kan röra sig om 
anslutningsutrustningen eller den typ av gränssnitt och 
signalsystem som används för att bestämma vilken typ av tjänst 
som år tillgänglig för den som begär tillträde (t.ex. 
intelligenta nättjänster). 
Antalet och/eller placeringen av anslutningspunkter : kravet att 
samla och fördela trafiken för särskilda områden i den växel 
som direkt betjänar det området i stället för en högre nivå i 
näthierarkin kan vara viktigt. Ett företag som begär tillträde 
får större kostnader om det måste tillhandahålla förbindelser 
på ett större avstånd från sin egen växel eller betala högre 
transportavgifter. 
Lika tillträde: möjligheten för kunderna till den som begär 
tillträde att vid utnyttjande av de tjänster som tillhandahålls 
av nätresursleverantören få använda nummer med samma antal 
siffror som dem som används av dennes kunder är avgörande för 
en sund konkurrens inom telesektorn. 
Dvs. till en gynnad grupp korrespondentnätoperatörer. 
30 
UTKAST 
Objektiva skäl 
98. Det kan här röra sig om restriktioner i fråga om själva driften 
av nätresursleverantörens nät eller licensrestriktioner till 
följd av exempelvis immateriella egendomsrätter. 
2.3 Missbruk av gemensam dominans 
99. När det gäller gemensam dominans (se ovan, punkt 66 ff.) kan 
ett beteende av ett av flera företag som har gemensam dominans 
utgöra missbruk av dominerande ställning även om övriga företag 
inte uppträder på samma sätt. 
100. Utöver de rättsmedel som konkurrensreglerna erbjuder, i det 
fall ingen av operatörerna vore villig att bevilja tillträde 
utan att det fanns några tekniska eller kommersiella skäl för 
en sådan vägran, kan man förvänta sig att de nationella 
tillsynsmyndigheterna löser problemet genom att i enlighet med 
bestämmelserna i ONP-direktivet eller den nationella 
lagstiftningen beordra ett eller flera av företagen att 
tillhandahålla nätresurser. 
3. Tillträdesavtal (artikel 85) 
101. Konkurrensbegränsningar till följd av tillträdesavtal kan ha 
följande två skilda effekter: antingen att begränsa 
konkurrensen mellan de båda parterna till tillträdesavtalet 
eller att begränsa konkurrensen från utomstående företag, t.ex. 
genom att den ena parten eller båda parterna i avtalet 
tilldelas ensamrätt. Om den ena parten är ett dominerande 
företag, kan dessutom villkoren i tillträdesavtalet leda till 
att företagets dominerande ställning stärks eller till en 
utvidgning av den dominerande ställningen till en angränsande 
marknad, eller också kan de utgöra ett olagligt utnyttjande av 
den dominerande ställningen genom att avtalet innehåller 
oskäliga villkor. 
102. Tillträdesavtal som erbjuder i princip obegränsat tillträde är 
troligen inte konkurrensbegränsande enligt artikel 85.1. 
Ensamrättsskyldigheter i kontrakt som erbjuder tillträde till 
ett visst företag begränsar troligtvis konkurrensen eftersom de 
begränsar tillträdet till infrastruktur för andra företag. 
Eftersom de flesta telenät har mer kapacitet än en enda 
användare kan förmodas behöva, är detta vanligtvis fallet inom 
telesektorn. 
103. Tillträdesavtal kan ha betydande konkurrensfrämjande effekter 
eftersom de kan förbättra tillträdet till marknaden i 
efterföljande led. När det gäller samtrafik är tillträdesavtal 
nödvändiga för tjänstesamverkan och infrastruktur, vilket ökar 
konkurrensen på tjänstemarknaden i efterföljande led, som 
troligen genererar ett högre mervärde än marknaden för lokal 
infrastruktur. 
31 
UTKAST 
104. Det finns dock en uppenbar risk för att vissa tillträdesavtal 
eller klausuler i sådana avtal kan ha en konkurrensbegränsande 
verkan. Tillträdesavtal kan till exempel 
a) tjäna som ett medel att samordna priser, 
b) innebära att marknaden delas upp, 
c) leda till att andra företag utestängs71, 
d) leda till ett utbyte av kommersiellt känslig information 
mellan parterna. 
105. Riskerna för prissamordning är särskilt överhängande inom 
telesektorn eftersom samtrafikavgifter ofta uppgår till 50% 
eller mer av de levererade tjänsternas totala kostnad och 
samtrafik med en dominerande operatör normalt är nödvändig. 
Under dessa omständigheter är utrymmet för priskonkurrens 
begränsat och risken för (och det allvarliga i) prissamordning 
i motsvarande mån större. 
106. Dessutom kan samtrafikavtal mellan nätoperatörer i vissa 
situationer vara ett sätt att dela upp marknaden mellan den 
nätoperatör som ger tillträde till nätet och nätoperatören som 
erbjuds tillträde, i stället för att ge upphov till 
nätkonkurrens dem emellan. 
107. I en avreglerad telekomunikationsmiljö kommer ovan beskrivna 
typer av konkurrensbegränsningar att övervakas noga av de 
nationella myndigheterna och kommissionen i enlighet med EG:s 
konkurrensregler. Rätten för den som drabbas av någon form av 
konkurrensbegränsande beteende att klaga till kommissionen 
påverkas inte av nationella bestämmelser. 
Villkor som omfattas av artikel 85.1 
108. Kommissionen har identifierat vissa typer av begränsningar som 
kan bryta mot artikel 85.1 i EG-fördraget och därför kräver 
individuella undantag. Dessa klausuler avser oftast den 
kommersiella ramen för tillträdet i fråga. 
109. Inom telesektorn kan exempelvis parter i samtrafik önska utbyta 
uppgifter om kunder och trafik. Ett sådant utbyte kan antas 
påverka de berörda företagens konkurrensbeteende och kan 
användas för sådana förfaranden som marknadsdelning72 .Det 
kommer därför att behövas garantier som både säkerställer att 
förtrolig information endast lämnas ut till de delar av 
Kommissionens beslut, Night Services, EGT nr L 259/20 (1994) och kommissionens beslut, Eurotunnel, 
EGT nr L 354/66(1994). 
Mål T-34/92, Fiatagri UK Ltd och New Holland Ford Ltd ./. Kommissionen och mål T-35/92, John 
Deere Ltd ./. Kommissionen. Kommissionens beslut har överklagats till EG-domstolen i båda fallen. 1 
ärendet UK Agricultural Tractor Registration Exchange, EGT nr L 68/19 (1992), har ett överklagande 
av kommissionens beslut aviserats. 
32 
UTKAST 
företagen som ansvarar för samtrafikavtalen, och att 
informationen inte används i konkurrensbegränsande syften. 
110. Beviljande av ensamrättigheter, som till exempel innebär att 
trafiken överförs endast via den ena parten eller båda 
parternas telenät i stället för via näten hos andra parter med 
vilka tillträdesavtal har ingåtts, kommer.också att kräva 
analys enligt artikel 85.3. Om sådan dirigering inte kan 
motiveras, kommer liknande klausuler att förbjudas. 
111. Det är högst osannolikt att tillträdesavtal som ingås i 
konkurrensbegränsande syfte uppfyller kriterierna för ett 
individuellt undantag enligt artikel 85.3. 
112. Dessutom kan tillträdesavtal inverka på marknads 
konkurrensstruktur. Lokala anslutningsavgifter utgör ofta en 
betydande andel av den totala kostnaden för de tjänster som 
tillhandahålls slutanvändare av den part som begär tillträde 
och lämnar på så sätt begränsat utrymme för priskonkurrens. Med 
hänsyn till behovet att skydda detta begränsade mått av 
konkurrens kommer kommissionen följaktligen att särskilt 
noggrant granska tillträdesavtal med avseende på deras möjliga 
effekter på de relevanta marknaderna, i syfte att säkerställa 
att avtalen i fråga inte fungerar som ett dolt och indirekt 
medel för att fastställa eller samordna slutpriser för 
slutanvändare, vilket utgör en av de allvarligaste 
överträdelserna av artikel 85 i EG-fördraget73. 
113. Dessutom är villkor som innebär kollektiv diskriminering som 
medför att utomstående utesluts likaså konkurrensbegränsande. 
De viktigaste fallen är diskriminering vad gäller pris, 
kvalitet eller andra kommersiellt viktiga komponenter vid 
tillhandahållande av nätresurser till nackdel för den part som 
begär tillträde, vanligen i syfte att ge nätresursleverantörens 
verksamhet orättvisa fördelar. 
4. Inverkan på handeln mellan medlemsstater 
114. En förutsättning för att artikel 85 eller artikel 86 skall vara 
tillämplig är att handeln mellan medlemsstaterna påverkas. 
115. För att ett avtal skall påverka handeln mellan medlemsstater 
måste det vara möjligt för kommissionen att 
"jmed tillräckligt stor sannolikhet, med hänsyn till olika 
objektiva rättsliga eller faktiska förhållanden, förutse 
att det aktuella avtalet, direkt eller indirekt, faktiskt 
eller potentiellt, kan komma att påverka handelsmönstret 
mellan medlemsstaterna. "74 
Mål 8/72 Vereniging van Cementhandelaaren ./. Kommissionen [1972], Reg 977, mål 123/83 Bureau 
National Interprofessionnel du Cognac ./. Clair [1985], Reg 391. 
Mål 56/65, STM, 1966, Reg 235, punkt 249. 
33 
UTKAST 
Det är inte nödvändigt att varje konkurrensbegränsning i 
avtalet kan komma att påverka handeln75, förutsatt att 
avtalet i sin helhet gör det. 
116. När det gäller tillträdesavtal inom telesektorn kommer 
kommissionen inte endast att överväga de direkta verkningarna 
av konkurrensbegränsningar på handeln mellan medlemsstaterna på 
marknaderna för tillträde till nätresurser, utan också på 
handeln med teletjänster i efterföljande led. Kommissionen 
kommer också att överväga vilka möjligheter som dessa avtal 
erbjuder att utestänga konkurrenter från en viss geografisk 
marknad, vilket skulle kunna hindra redan etablerade företag i 
andra medlemsstater från att konkurrera på denna geografiska 
marknad. 
117. Avtal om tillträde till telenät kommer normalt sett att påverka 
handeln mellan medlemsstater, eftersom tjänster som 
tillhandahålls via ett nät köps och säljs över hela EU och 
tillträdesavtal kan vara avgörande för en tjänsteleverantörs 
eller en operatörs möjlighet att erbjuda en viss tjänst76. Även 
i de fall marknader i huvudsak är nationella, vilket oftast är 
fallet för närvarande mot bakgrund av hur långt avregleringen 
fortskridit, kan man normalt utgå ifrån att missbruk av en 
dominerande ställning leder till att marknadsstrukturen 
påverkas, vilket får återverkningar på handeln mellan 
medlemsstaterna. 
118. Ärenden på detta område där det kan bli aktuellt med 
tillämpning av artikel 86 hänför sig antingen till klausuler i 
tillträdesavtal som innebär missbruk eller vägran att ingå ett 
tillträdesavtal på skäliga villkor eller att överhuvudtaget 
göra det. De ovan redovisade kriterierna för bedömning av 
huruvida ett tillträdesavtal kan påverka handeln mellan 
medlemsstater bör i sig vara lika relevanta i detta sammanhang. 
76 Mål 193/83, Windsurfing International Inc ./. Kommissionen, 1986, domstolens domssamling 61 
Se Riktlinjer för telekommunikationssektorn, punkt 3 ovan. 
34 
UTKAST 
Slutsatser 
119. Kommissionen anser att konkurrensregler och sektorspecifik 
lagstiftning utgör en sammanhängande samling åtgärder som 
syftar till att säkerställa en avreglerad och konkurrensutsatt 
miljö för telemarknaderna inom EU. 
120. När kommissionen vidtar åtgärder inom denna sektor kommer den 
att söka undvika en onödig dubblering av förfaranden, särskilt 
konkurrensförfaranden och förfaranden som följer av 
lagstiftning på nationell respektive EU-nivå i enlighet med det 
som föreskrivs i ONP-ramen. 
121. När konkurrensreglerna åberopas kommer kommissionen att ta 
ställning till vilka marknader som är relevanta och tillämpa 
artiklarna 85 och 86 i enlighet med de principer som anges 
ovan. 
35 

ISSN 1024-4506 
KOM(96) 649 slutlig 
DOKUMENT 
SV 08 15 10 
Katalognummer : CB-CO-96-712-SV-C 
ISBN 92-78-13843-6 
Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer 
L-2985 Luxemburg