1.Inledning – Att skydda jorden brådskar

Klimatet är en fråga som ger upphov till stor oro hos EU:s medborgare. Den pågående förändringen av jordens klimat ritar om världskartan och mångfaldigar riskerna för instabilitet i alla former. 18 av de senaste 20 åren har varit de varmaste någonsin och tendensen är tydlig. Nu krävs omedelbar och kraftfull handling i klimatfrågan .

Den globala uppvärmningen förändrar vår livsmiljö och för med sig fler och allvarligare extrema väderfenomen. Under fyra av de fem senaste åren har Europa upplevt extrema värmeböljor. Norr om polcirkeln uppmättes i somras temperaturer som låg fem grader högre än vanligt. Stora delar av Europa upplevde allvarlig torka, medan särskilt Central- och Östeuropa har drabbats av torka under de senaste åren. Klimatrelaterade extremhändelser som skogsbränder, intensiva översvämningar, tyfoner och orkaner vållar också massiv förödelse och dödsoffer. Det visade bland annat orkanerna Irma och Maria som under 2017 slog till mot Västindien som inrymmer några av Europas yttersta randområden. Nu drabbas också den europeiska kontinenten, med orkanen Ophelia under 2017 som den första kraftiga ostatlantiska orkanen någonsin över Irland, och stormen Leslie som under 2018 ledde till ödeläggelse i Portugal och Spanien.

Den mellanstatliga panelen för klimatförändringar (IPCC) gav i oktober 2018 ut sin särskilda rapport om effekterna av en global uppvärmning på 1,5 grader över förindustriella nivåer och om riktningar för att hantera de globala utsläppen av växthusgaser. Med stöd i vetenskapliga fakta visar man att den globala uppvärmning som orsakas av människan redan har nått en grad över förindustriella nivåer och ökar med cirka 0,2 grader per tio år. Utan ett kraftfullare internationellt klimatarbete kan den genomsnittliga globala temperaturökningen nå upp till två grader strax efter 2060 och därefter fortsätta att öka.

Om klimatförändringen tillåts fortsätta utan motåtgärder kan jorden förvandlas till ett uppvärmt växthus, med ökad risk för oåterkalleliga klimateffekter. Klimatpanelens rapport visar att cirka 4 % av jordens totala landareal förväntas genomgå en ekosystemsomvandling från en typ till en annan vid en grads global uppvärmning. Vid två graders temperaturförändring ökar denna yta till 13 %. Man uppskattar bland annat att 99 % av världens korallrev kommer att försvinna vid en temperaturökning på två grader. Vid en global uppvärmning på cirka 1,5–2 grader kan bortsmältningen av Grönlands istäcke bli oåterkallelig. Detta skulle i sin tur leda till en höjning av havsnivån på upp till sju meter vilket direkt drabbar världens kustområden, bland annat lågt liggande områden och öar i Europa. Snabb bortsmältning av arktisk havsis under sommaren är ett problem redan i dag, med negativa konsekvenser för den biologiska mångfalden i Norden och för lokalbefolkningens försörjningsmöjligheter.

Allvarliga konsekvenser är också att vänta för den europeiska ekonomins produktivitet, för infrastruktur, livsmedelsproduktion och folkhälsan, och för den biologiska mångfalden och politiska stabiliteten. Kostnaden för väderrelaterade katastrofer uppgick förra året till rekordhöga 283 miljarder euro. Cirka två tredjedelar av Europas befolkning kan 2100 drabbas av effekterna av sådana katastrofer, jämfört med 5 % i dag. Kostnaderna för skador till följd av översvämmade floder i Europa kan till exempel öka till 112 miljarder euro per år, jämfört med nuvarande 5 miljarder euro. 16 % av den nuvarande medelhavsklimatzonen kan bli torrområde i slutet av detta århundrade och i många sydeuropeiska länder kan produktiviteten för utomhusarbete minska med cirka 10–15 % jämfört med dagens nivåer. Man uppskattar också att tillgången på livsmedel kommer att försämras kraftigare vid en global uppvärmning på två grader än vid 1,5 grader, inklusive i områden som är centrala för EU:s säkerhet, som Nordafrika och andra delar av Medelhavsområdet. Då äventyras vår säkerhet och vårt välstånd i vid bemärkelse, med skador på ekonomin och våra livsmedels-, vatten- och energisystem, vilket i sin tur leder till ytterligare konflikter och migrationstryck. Sammantaget kommer det utan klimatpolitisk handling att bli omöjligt att säkerställa en hållbar utveckling i Europa och uppnå de globalt antagna FN-målen för hållbar utveckling.

2.Den europeiska framtidsvisionen: en modern, konkurrenskraftig, välmående och klimatneutral ekonomi

Syftet med denna långsiktiga strategi är att bekräfta EU:s åtagande att vara ledande för globala klimatåtgärder och att lägga fram en vision som kan leda till nettonollutsläpp av växthusgaser senast 2050 genom en socialt rättvis omställning som sker på ett kostnadseffektivt sätt. Strategin framhåller de möjligheter som denna omläggning erbjuder EU-medborgarna och EU-ekonomin, och identifierar även utmaningar som vi står inför. Den föreslagna strategin syftar inte till att lansera någon ny politik, och EU-kommissionen har heller ingen avsikt att ändra målen för 2030. Meningen är i stället att strategin ska staka ut riktningen för EU:s klimat- och energipolitik och ringa in vad EU anser vara sitt långsiktiga bidrag till att uppnå Parisavtalets temperaturmål i linje med FN:s mål för hållbar utveckling. Detta kommer i sin tur att påverka flera av EU:s politikområden. Strategin inleder en djupgående diskussion med europeiska beslutsfattare och den breda allmänheten om hur Europa bör förbereda sig fram till 2050, även med tanke på den europeiska långsiktiga strategi som ska lämnas in till FN:s ramkonvention om klimatförändringar senast 2020.

EU har gått i täten för att ta itu med de bakomliggande orsakerna till klimatförändringarna och varit drivande för kraftfulla och samordnade globala insatser inom ramen för Parisavtalet. 181 parter har ratificerat avtalet där man har kommit överens om att agera snabbt och kraftfullt för att minska utsläppen av växthusgaser. Målet är att hålla nere den globala temperaturökningen så att den med god marginal ligger under två grader, och att sträva efter att begränsa den till 1,5 grader. Avtalet har också som mål att skapa en global balans mellan utsläpp från olika utsläppskällor och upptag i växthusgassänkor under andra hälften av detta århundrade. Avtalets parter måste senast 2020 lägga fram långsiktiga strategier för utveckling mot låga växthusgasutsläpp för att uppnå målen.

Vid Europeiska rådets möte i juni 2017 bekräftades åtagandet från EU och dess medlemsstater att snabbt och fullt ut genomföra Parisavtalet, och man underströk att avtalet är ”en viktig faktor för moderniseringen av den europeiska industrin och ekonomin” och uppmanade senare, i mars 2018, EU-kommissionen att ”senast första kvartalet 2019 lägga fram ett förslag till strategi för långsiktiga minskningar av växthusgasutsläppen i EU i enlighet med Parisavtalet, med hänsyn till de nationella planerna”.

Även Europaparlamentet uppmanade i oktober 2017 EU-kommissionen att ”fram till COP 24 utarbeta en EU-strategi för nollutsläpp till mitten av århundradet”. Vidare måste kommissionen enligt förordningen om styrningen av energiunionen som godkänts av Europaparlamentet och rådet lägga fram en långsiktig EU-strategi senast i april 2019.

EU, som står för 10 % av de globala utsläppen av växthusgaser, är världsledande inom övergången till en koldioxidneutral ekonomi. Redan 2009 fastställde EU målet att minska utsläppen med 80–95 % till 2050. I Europa har man under de senaste decennierna lyckats bryta länken mellan utsläpp och ekonomisk tillväxt. EU:s utsläpp av växthusgaser var som störst år 1979 men har därefter minskat avsevärt tack vare energieffektivitet, politik för bränslebyte och större användning av förnybara energikällor. Mellan 1990 och 2016 minskade därför energianvändningen med nästan 2 % och växthusgasutsläppen med 22 %, samtidigt som BNP ökade med 54 %.

Övergången till ren energi har drivit på moderniseringen av den europeiska ekonomin, främjat hållbar ekonomisk tillväxt och fört med sig stora samhälleliga och miljömässiga fördelar för EU:s medborgare. EU:s strävan att uppnå sina energi- och klimatmål för 2020 har redan lett till framväxt av nya industrier, europeiska arbetstillfällen och ökad teknisk innovation vilket har gett lägre teknikkostnader. Den revolutionerande utvecklingen inom förnybar energi är det bästa exemplet. Andelen förnybar energi i den slutliga energianvändningen har ökat från 9 % 2005 till 17 % i dag. EU-exemplet visar för andra delar av världen att denna övergång både är möjlig och lönsam, utöver det att den bidrar till kampen mot klimatförändringarna.

EU är på god väg att nå sina 2020-mål för växthusgasutsläpp, förnybar energi och energieffektivitet. Men fokus måste ligga kvar på dessa frågor för att man ska kunna komma vidare med tanke på att förbättringarna av energieffektiviteten har avstannat under den senaste tiden, vilket även gäller den nedåtgående trenden för växthusgasutsläppen.

Arbetet med EU:s strategi för energiunionen går framåt och man håller på att upprätta ett modernt, avancerat och kostnadseffektivt regelverk för att klara 2030-målen för minskning av växthusgaser och övergången till ren energi. Därmed förverkligas Junckerkommissionens mål att satsa på energieffektivitet och bli världsledande inom förnybar energi. Detta är en investering i den europeiska ekonomins styrka och hållbarhet. Stabila regler är en viktig förutsättning för såväl offentliga myndigheter som privata aktörer för att uppnå ett fullständigt genomförande av regelverket. Man har enats om ambitiösa politiska åtgärder på EU-nivå, bland annat en reform av EU:s system för handel med utsläppsrätter som stärker prissignalen för koldioxid. För alla andra sektorer har nationella mål för minskade växthusgasutsläpp ställts upp och lagstiftning har antagits för att upprätthålla EU:s mark- och skogssänkor som absorberar mer koldioxid än de ger upphov till. På energiområdet har mål nu antagits om att förbättra EU:s energieffektivitet med minst 32,5 % och öka andelen förnybar energi till minst 32 % av EU:s slutliga energianvändning till 2030, och den föreslagna lagstiftningen för att förbättra koldioxideffektiviteten hos personbilar och lastbilar kommer att ge incitament till en omställning inom transportsektorn.

Tillsammans kommer dessa klimat- och energipolitiska åtgärder att leda till att EU kan uppfylla åtagandet enligt sitt bidrag till Parisavtalet, dvs. att minska utsläppen med minst 40 % fram till 2030 jämfört med 1990. När den antagna EU-lagstiftningen genomförs fullt ut beräknas minskningen av de totala växthusgasutsläppen i själva verket bli omkring 45 % år 2030. De åtgärder som vidtas i dag kommer att ha fortsatt verkan efter 2030 och är därför redan långtgående, med beräknade utsläppsminskningar på cirka 60 % fram till 2050. Men detta är inte tillräckligt som EU-bidrag till Parisavtalets temperaturmål.

Klimatpanelens rapport slår fast att världen måste begränsa klimatförändringarna till 1,5 grader för att minska sannolikheten för extrema väderhändelser. Rapporten betonar också att utsläppen måste minskas mycket snabbare än vad man tidigare har trott. För att begränsa temperaturökningen till 1,5 grader måste nettonollutsläpp för koldioxid uppnås på global nivå omkring 2050 och utsläppsneutralitet för alla andra växthusgaser något senare under 2000-talet. I det skedet måste alla eventuella återstående växthusgasutsläpp inom vissa sektorer kompenseras genom absorption i andra sektorer, och särskilt viktigt är markanvändning, jordbruk och skogsbruk. Detta är ett tillfälle för EU att stärka sina insatser för att visa ledarskap och dra nytta av fördelarna med att vara först på plan. EU måste då uppnå växthusgasneutralitet senast 2050.