Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Relationerna mellan EU och Canada"

(97/C 66/16)

Den 23 november 1995 beslutade Ekonomiska och sociala kommittén i enlighet med artikel 23.3 i sin arbetsordning att utarbeta ett yttrande om "Relationerna mellan Europeiska unionen och Canada".

Sektionen för externa relationer, handels- och utvecklingspolitik, som ansvarade för kommitténs arbete i frågan, antog sitt yttrande den 17 oktober 1996. Föredragande var José Isaías Rodríguez García-Caro.

Vid sin 340:e plenarsession den 27-28 november 1996 (sammanträdet den 27 november 1996) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med röstfördelningen 89 för, 2 mot och 7 nedlagda.

1. Inledning

1.1. Canada och Europeiska unionen har ett viktigt gemensamt arv (i fråga om historia, kultur, m.m.) och har av tradition goda relationer. Canada är dessutom medlem i G7 och NATO, och hade i egenskap av NATO-medlem trupper på europeiskt territorium ända fram till 1994. Canada spelar också en aktiv roll i olika fredsbevarande FN-uppdrag och har nyligen gjort insatser i ex-Jugoslavien.

1.2. I samband med konsolideringen av överenskommelserna från Uruguay-rundan och inrättandet av världshandelsorganisationen (WTO) har det skett ett genombrott i relationerna över Atlanten i och med antagandet av en politisk deklaration och en gemensam handlingsplan mellan Europeiska unionen och USA i Madrid i december 1995. Vid det europeiska toppmöte i Madrid som följde på detta bilaterala möte uttryckte rådet förhoppningen att "andra demokratier runt Atlanten kommer att dela målsättningarna i den nya transatlantiska dagordningen".

1.3. Det är dock intressant att notera att Canada i själva verket var ursprunget till den transatlantiska dialogens renässans genom en rapport från 1992 om "relationerna mellan Canada och det nya Europa" som utarbetats av underkommittén för utrikeshandel inom det kanadensiska underhusets ständiga kommitté för utrikesfrågor och utrikeshandel. I denna rapport rekommenderade man att Canada skulle eftersträva närmare ekonomiska förbindelser med Europa, inklusive någon form av frihandel. Efter flera uttalanden för frihandel av den dåvarande utrikeshandelsministern Roy MacLaren, uttalade den kanadensiska premiärministern Jean Chrétien sin önskan om ett liberaliseringsavtal på handelsområdet mellan EU och NAFTA under en diskussion i den franska senaten den 1 december 1994. Därefter har denna entusiasm kommit av sig till följd av fiskebråket mellan EU och Canada under våren 1995, vilket tillfälligtvis kylde ner de bilaterala relationerna.

1.4. Efter lösningen på fiskekrisen antog kommissionen ett meddelande där man förordade en fördjupning av unionens relationer med Canada för att garantera ett bättre samarbete i ekonomiska och politiska frågor såväl som i säkerhetsfrågor. Den 25 mars 1996 uppmanade rådet för allmänna frågor ordförandeskapet och kommissionen att inleda diskussioner med Canadas regering med målet att utarbeta en politisk deklaration och en gemensam handlingsplan mellan EU och Canada.

1.5. Trots många och intensiva diskussioner lyckades man inte komma överens om någon sådan deklaration eller någon handlingsplan vid det senaste toppmötet mellan EU och Canada i Rom den 27 juni 1996. Den största motsättningen ligger i tolkningen av begreppet extraterritorialrätt, ett problem som delvis hänger samman med fiskefrågan.

2. Den politiska situationen i Canada

2.1. Canada är en federation bestående av två territorier och tio provinser, varav de viktigaste är Ontario, Quebec och British Columbia. Provinserna har omfattande befogenheter i frågor som utbildning, sjukvård, skatter och lagstiftning.

2.2. Canada är en parlamentarisk demokrati (vars statsöverhuvud fortfarande är drottningen av Storbritannien) med ett underhus (som väljs på 5 år) och en senat vars medlemmar utses av premiärministern. Varje provins har ett eget enkammarparlament som utser provinsens premiärminister.

2.3. Sedan valen i november 1993 innehas posten som premiärminister av Jean Chrétien från Canadas liberala parti. Detta parti återkom då till makten efter två mandatperioder med en konservativ regering (premiärminister: Brian Mulroney). Oppositionen utgörs bland annat av Bloc Québecois (ett parti som representerar den separatistiska rörelsen i Quebec och vars ledamöter enbart kommer från denna provins) och reformistpartiet (vars ledamöter huvudsakligen har valts i västra Canada och som förespråkar en kraftig minskning av statens roll).

2.4. På det politiska området utgörs den viktigaste händelsen det senaste året av folkomröstningen om självständighet den 30 oktober 1995 i Quebec, där nejsidan vann med en marginal på 53 000 röster bland ungefär 5 miljoner väljare (50,6 % mot 49,4 %). Man kan här notera att valdeltagandet var mycket högt (93,5 %) och att ungefär 60 % av de franskspråkiga röstade ja till självständighet. Femton år efter folkomröstningen 1980 (där nejsidan fick 60 %) och strax efter att Parti québecois kom i regeringsställning i provinsen innebär detta resultat att man är långt från ett slut på denna debatt och att provinsen Quebec är mer splittrad än någonsin i självständighetsfrågan.

2.4.1. Efter denna folkomröstning har två saker skett. För det första har premiärminister Jean Chrétien lyckats få underhuset att anta en motion som erkänner Quebec som ett "särskilt samhälle" och som ger Quebec, Ontario, British Columbia, regionen i mellanvästern samt Atlantprovinserna vetorätt i fråga om varje eventuell framtida förändring av konstitutionen. Man gav också provinserna beslutsrätt i fråga om yrkesutbildning. Dessa åtgärder har kritiserats av separatisterna i Quebec, som dels ifrågasatte deras genomförande och dels ansåg att de inte på långt när uppfyllde Quebecs traditionella krav.

2.4.2. För det andra avgick Quebecs premiärminister Jacques Parizeau till följd av resultatet i folkomröstningen och efterträddes av den karismatiske ledaren för Bloc Québecois, Lucien Bouchard. Han har tydligt uttalat sin intention att leda Quebec mot självständighet och därmed hålla en ny folkomröstning vid ett senare tillfälle. Quebecs regering avser att fullfölja sin mandatperiod (senast fram till 1999) och organisera en ny folkomröstning strax efter nästa val om man skulle bli omvald.

3. Canadas ekonomiska och sociala situation

3.1. Med en yta på nästan 10 miljoner km² är Canada det till ytan näst största landet i världen, men dess befolkning, som är koncentrerad inom ett band på ungefär 25 mil från den amerikanska gränsen, uppgår inte till mer än 26 miljoner invånare. Canada är världens sjunde största ekonomi (med en BNP på 750 miljarder Canada-dollar 1994). Landet har stora naturtillgångar, olika i de olika regionerna, som har varit avgörande för ekonomins utveckling. Alberta är den största producenten av gas och olja. Gruvindustrin är välutvecklad i de västra provinserna, skogsbruket är viktigt i Alberta och British Columbia och jordbruket utgör den viktigaste aktiviteten i Saskatchewan. I Atlantprovinserna är fisket och gruvindustrin viktiga. Ontario och Quebec är de två rikaste och mest industrialiserade provinserna i landet. Man är här specialiserade på varuproduktion (Ontario bidrar till 40 % av landets produktion). Också British Columbia har en välutvecklad industri.

3.2. Under senare år har Canada känt av den ekonomiska krisen med en negativ tillväxt (-1,2 % 1992). 1994 uppnådde man dock den högsta tillväxttakten bland G7-länderna (4,6 %). 1995 hade ansträngningarna att minska de offentliga underskotten, tillsammans med en lägre tillväxttakt i USA och osäkerheten kring folkomröstningen i Quebec, en negativ inverkan på tillväxten, som minskade till ungefär 2 %.

3.3. Tack vare gemensamma insatser från centralbanken och regeringen för att hålla nere inflationen, framför allt genom räntepolitiken, har man lyckats hålla denna på en låg nivå, 2,2 % 1995.

3.4. Ett av Canadas största problem utgörs av den offentliga skuldsättningen och de offentliga underskotten. Den federala offentliga skulden har vuxit från 20 miljarder dollar 1971 (19 % av BNP) till mer än 545 miljarder dollar i mars 1995 (73 % av BNP) - om man räknar in provinsernas skulder blir skuldsättningen lika stor som BNP. I nuläget går 30 % av de federala utgifterna till kostnaderna för statsskulden.

3.4.1. För att råda bot på denna situation som hotar landets framtid har regeringen angripit problemet med det offentliga underskottet genom att privatisera flera statsägda företag (Air Canada, Petro Canada), minska eller avskaffa vissa bidragssystem, minska transfereringarna till andra förvaltningsnivåer och minska antalet statsanställda. Dessa reformer har gett uppmuntrande resultat genom att underskottet har minskat från 5 % av BNP 1994/1995 till 4,2 % 1995/1996 och därmed gjort det möjligt att uppnå målsättningen på 3 % för budgetåret 1996/1997. Målsättningen på längre sikt är naturligtvis att uppnå budgetbalans.

3.5. Regeringen har emellertid deklarerat att man prioriterar kampen mot arbetslösheten. Till skillnad från sin granne i söder har Canada sedan flera år en arbetslöshet kring 10 %; 10,4 % 1994 och 9,6 % 1995. Den federala regeringens strategi går huvudsakligen ut på att säkerställa villkor som ekonomiskt gynnar sysselsättningen inom den privata sektorn genom att minska det offentliga underskottet och räntenivån, stödja innovationer och småföretag samt främja exporten. Den fjärde pelaren för regeringens åtgärder utgörs av reformen av socialförsäkringssystemet och framför allt då av arbetslöshetsförsäkringen, som har gjorts om till en sysselsättningsförsäkring. Man betonar numera återanpassning till arbetsmarknaden samtidigt som man garanterar ett bättre stöd för individer och familjer med låga inkomster.

3.6. Budgetåtstramningens konsekvenser för befolkningen kombinerat med den ekonomiska osäkerheten till följd av den dåliga situationen på arbetsmarknaden och bristen på en institutionaliserad dialog på arbetsmarknaden ligger bakom ett visst mått av socialt missnöje i Canada. Även om opinionsundersökningar visar att de flesta stöder ansträngningarna att minska underskotten har den federala regeringens förslag om att reformera arbetslöshetsförsäkringen och göra den mer restriktiv utlöst flera protestaktioner. Ännu viktigare är den sociala rörelse som har följt på den politik som förs av den nye konservative premiärministern i Ontario, Mike Harris, och som består i att minska socialhjälpen och bidragen till kommunerna och att rationalisera sjukvårdssystemet.

3.7. Konfronterad med samma ekonomiska problem har regeringen i Quebec valt en annan väg innan man fattat några svåra beslut. Man har inlett en samförståndspolitik (som man kallar "Att våga välja tillsammans") tillsammans med alla intressegrupper i Quebec, med målsättningen att nå samstämmighet i fråga om en reform av skattesystemet och främjande av sysselsättningen. Under den första konferensen om Quebecs sociala och ekonomiska utveckling (mars 1996) lyckades man nå en överenskommelse om att eliminera det offentliga underskottet år 2000. Den andra konferensen (oktober 1996) syftar till att komma fram till en ny social pakt. Därefter är det troligt att samarbetet institutionaliseras på något ännu inte bestämt sätt.

3.8. Canadas ekonomiska och sociala intressegrupper

Företagen

3.8.1. Canadas råd för företagsledare är de stora kanadensiska företagens viktigaste språkrör på den politiska arenan inom och utom Canada. Gruppen består av cheferna för 150 av landets större företag, vilka representerar alla viktiga ekonomiska sektorer och står för huvuddelen av alla investeringar, av exporten, yrkesutbildningen och FoU inom den privata sektorn. Rådet har varit en ivrig förespråkare av frihandelsavtalet med USA och Mexico (NAFTA).

3.8.2. Den kanadensiska handelskammaren, det kanadensiska industriförbundet (med sina olika representationer i provinserna) och det kanadensiska förbundet för egenföretagare representerar också arbetsgivarsidan i Canada. Dessutom finns det i provinserna ett antal organisationer som till exempel rådet för arbetsgivare i Quebec.

Fackföreningarna

3.8.3. Den kanadensiska arbetarkongressen (CTC), inklusive dess gren i Quebec - Quebecs arbetarförbund (FTQ) - är den största fackföreningen i Canada (det kanadensiska arbetarförbundet är det näst viktigaste). Man samlar ett stort antal fackföreningar från olika ekonomiska sektorer. Dessutom har CTC nära band med det nya demokratiska partiet och med olika associerade rörelser som till exempel kvinno- och miljögrupper.

3.8.4. CTC motsäger sig den sociala nedrustningen i Canada och har livligt motsatt sig frihandelsavtalet med USA och NAFTA. Även om CTC återfinns över hela Canada, och då även i Quebec genom FTQ, finns det i Quebec en annan allmänt omfattande fackförening: förbundet för nationella fackföreningar (CSN).

3.8.5. Man har i Canada inte samma tradition av arbetsmarknadsdialog som i Europa. Kollektiva förhandlingar sker i regel på företagsnivå med undantag för vissa branscher, till exempel bilindustrin. I syfte att "rädda det som räddas kan" har dock ett visst antal sektoriella råd med representanter för arbetsmarknadsparterna vuxit fram under senare år.

Jordbrukarorganisationer

3.8.6. Det kanadensiska jordbrukarförbundet (FCA) utgörs av olika jordbrukarorganisationer på provinsnivå och av flera föreningar för specialiserade producenter (spannmål, fjäderfä, boskap, mejeriproducenter, m.m.). FCA skall representera olika mycket motstridiga intressen med, å ena sidan, spannmålsproducenter i väst som är mycket konkurrenskraftiga och exportinriktade och, å andra sidan, äggproducenter med en mycket skyddad marknad och ett utbudsstyrt system.

Konsumentorganisationer och andra grupper som representerar allmänheten

3.8.7. Den kanadensiska konsumentföreningen är den enda organisationen på nationell nivå. Även om man har ett icke betydelselöst inflytande tack vare de medvetna kanadensiska konsumenterna lider man dock brist på medel.

3.8.8. Förutom konsumentrörelsen finns det ett antal intressegrupper som representerar allmänheten, särskilt på miljöområdet där allmänheten i Canada är särskilt aktiv. Dessutom, och då framför allt i Quebec, har det utvecklats en sektor som man kallar "den gemensamma sektorn" där människor i allt större omfattning engagerar sig inom olika sociala områden (hälso- och sjukvård, utbildning, kultur ...).

4. Canadas utrikeshandel

4.1. Eftersom exporten utgör mer än 30 % av BNP är den kanadensiska tillväxten starkt beroende av utlandet och den internationella handeln. Detta beroende är en av förklaringarna bakom landets alltid mycket aktiva roll inom GATT och numera inom WTO.

4.2. Tack vare de stora naturtillgångarna exporterar Canada framför allt vete, råolja, pappersmassa och metaller. Genom ett gammalt avtal med USA inom bilindustrisektorn (som befriade den bilaterala handeln med bilar från tullar) är Canada en stor exportör av produkter från bilindustrin. Telekommunikationsutrustning, flygplan m.m. och järnvägsmaterial är andra viktiga exportvaror. I gengäld importerar Canada framför allt förädlade produkter, maskiner, producentvaror, elektroniska produkter och konsumtionsvaror. 1995 uppgick överskottet i den kanadensiska handelsbalansen till rekordhöga 28,3 miljarder dollar tack vare en stark exportökning till följd av det ekonomiska uppsvinget i USA.

4.3. Canadas utrikeshandel domineras kraftigt av handeln med USA. 70 % av importen och mer än 80 % av exporten härrör från denna handel. Dessa siffror har dessutom vuxit under senare år till följd av det frihandelsavtal med USA som trädde i kraft 1989. För Canada var huvudmotivet vid denna tidpunkt att gardera sig mot en ökad amerikansk protektionism.

4.4. Den 1 januari 1994 trädde NAFTA-avtalet mellan Canada, USA och Mexico i kraft. Detta syftade framför allt till att eliminera tullar och de flesta andra handelshinder under en period på tio år, att liberalisera investeringsflödet och att skapa en mekanism för att reglera motsättningar i fråga om antidumpning och utjämningstullar.

4.5. Vidare har Canada för att komma runt USA:s motstånd mot att släppa in Chile i NAFTA påbörjat diskussioner med Chile med målet att sluta ett frihandelsavtal. Dessutom är Canada drivande part för en avreglerad handel inom organisationerna APEC (Asia-Pacific Economic Co-operation) och OAS (Organisation of American States).

5. Relationerna mellan Europeiska unionen och Canada är goda ...

5.1. På initiativ av den dåvarande premiärministern Pierre Trudeau, slöt Canada 1976 ett samarbetsavtal med Europeiska gemenskapen. Detta avtal innebar att parterna förband sig att arbeta för ett ökat och diversifierat handelsutbyte, utveckla det ekonomiska samarbetet och uppmuntra och underlätta skapandet av samriskföretag.

5.1.1. Detta avtal, som i slutet av 70-talet ansågs vara ett viktigt steg i utvecklingen av de bilaterala förbindelserna mellan EG och Canada, fick dock inte önskade effekter och har inte hindrat att det ibland uppstår konflikter. Det har dock möjliggjort upprättandet av en strukturerad dialog i ekonomiska frågor och handelsfrågor genom den gemensamma samarbetskommittén och olika arbetsgrupper (handel och investeringar, telekommunikation och informationsteknologi, mineraler och metaller, skogsprodukter och papper).

5.2. Handelsutbytet mellan EU och Canada grundar sig på klausulen om mest gynnad nation. Canada är unionens nionde viktigaste handelspartner och unionen är Canadas näst största. 1994 uppgick de 15 medlemsstaternas import (av varor och tjänster) från Canada till 12,1 miljarder ecu samtidigt som exporten uppgick till 13,2 miljarder.

5.2.1. Under senare år har handelsutbytet mellan EU och Canada i viss mån stagnerat (detta gäller handeln med varor men inte med tjänster) till följd av de allmänna ekonomiska förutsättningarna och säkert till följd av en viss omdirigering av handeln genom olika preferensavtal. 1994 utgjorde exporten till Canada 1,75 % av de dåvarande tolv medlemsstaternas totala export (2,23 % 1990), samtidigt som importen från Canada utgjorde 1,7 % av den totala importen (2,05 % 1990).

5.2.2. De viktigaste exportvarorna från unionen utgörs av maskiner, transportutrustning, industriprodukter och kemiska produkter. De viktigaste importvarorna är pappersmassa, flygplan, aluminium, tidningspapper och trävaror. Storbritannien och Tyskland är de medlemsstater som har störst handel med Canada.

5.3. Om utvecklingen av handelsförbindelserna är en aning nedslående så är investeringsutbytet mer tillfredsställande. De totala kanadensiska direktinvesteringarna i EU överstiger 15 miljarder ecu. Europeiska unionen är det näst största målet för de kanadensiska utlandsinvesteringarna (efter USA) och uppgick till 20 % av de totala investeringarna 1994 jämfört med 12,5 % 1985. EU-ländernas totala investeringar i Canada uppgår till ungefär 20 miljarder ecu. EU är den näst största investeraren i Canada med ungefär 20 % av de totala investeringarna.

5.4. De politiska förbindelserna mellan Europeiska unionen och Canada lyder under den transatlantiska deklarationen från november 1990. I likhet med den deklaration som aningen tidigare undertecknades mellan unionen och USA uttalar denna deklaration gemensamma målsättningar och utmaningar liksom nödvändigheten att stärka det vetenskapliga, ekonomiska och kulturella samarbetet. Framför allt upprättade man genom deklarationen regelbundna kontakter på högsta nivå mellan den sittande ordföranden i rådet, kommissionens ordförande och Canadas premiärminister. Den mekanism som man upprättade har fungerat relativt väl och medgett en permanent dialog både på politisk och administrativ nivå.

6. ... men det finns ändå vissa problem

6.1. Ett antal gamla problem fortsätter att störa de bilaterala förbindelserna med periodvis ganska stora spänningar.

6.2. Det uppenbart mest kända problemet utgörs av fisket efter krisen våren 1995 i fråga om fisket av svart hälleflundra på internationellt vatten. Denna fråga infekterar de bilaterala relationerna sedan många år. 1981 undertecknades ett avtal efter fyra år av förhandlingar. I december 1992 kom man överens om en dagordning för att på nytt försöka hitta en tillfredsställande lösning när det gäller bevarande, ett optimalt utnyttjande och en rationell styrning av fiskebeståndet inom det område som lyder under NAFO (Northwest Atlantic Fisheries Organisation).

Canada har dock ännu inte ratificerat det memorandum som detta avtal resulterat i, vilket berör gemenskapens fiskesektor huvudsakligen i följande frågor:

a) Tillåtelse för fiskebåtar från EU att anlöpa kanadensiska hamnar och utnyttja deras anläggningar.

b) Tillgång för EU-länderna till eventuella överskott som Canada deklarerar i sin exklusiva fiskezon mot bakgrund av EU:s alltid uttalade intresse av eventuella överskott av vissa arter.

c) Tillåtelse för fiskebåtar från EU att tillsammans med kanadensiska företag ta del av handelsavtal som slutits inom ramen för utvecklingsprogram och andra fiskeriprogram.

6.2.1. I samband med krisen 1995 fördömde unionen de kanadensiska aktionerna som olagliga, framför allt bordningen av en spansk trålare på internationellt vatten, vilket stred mot grundläggande och allmänt erkända normer inom den internationella rätten, och det ensidiga moratoriet i fråga om fiske av hälleflundra inom NAFO-zonen. Efter en period av större spänningar lyckades man komma överens den 16 april 1995.

6.2.2. Överenskommelsen från april 1995, som accepterades av övriga tolv NAFO-medlemmar i september, reglerade frågan om fiskekvotsfördelningen för 1996 och upprättade nya åtgärder för resursbevarande och kontroll. Dessutom öppnades de kanadensiska hamnarna på nytt för fiskebåtar från EU i juni 1996.

6.2.3. Även om spänningarna från början av 1995 har lösts är frågan inte definitivt avgjord. I själva verket konfronteras Canada med en kraftig minskning av fiskeresurserna, med ekonomiska konsekvenser för befolkningen i Newfoundland och med inrikespolitiska följder som försvårar en långsiktig kompromiss. Dessutom har Spanien efter bordningen av det spanska fiskefartyget dragit Canada inför internationella domstolen. I avvaktan på dess domslut (planerat till slutet av 1997) är det föga troligt att Canada skulle förbinda sig till något som skulle kunna skada landets sak.

6.3. Frågan om saxfällor skapar också en rad problem. Rådets förordning (EEG) nr 3254/91 förbjuder användande av saxfällor inom Europeiska unionen sedan den 1 januari 1995. Sedan dess är också import av päls och andra därav tillverkade produkter förbjuden från länder som tillåter användande av saxfällor och andra fångstmetoder som inte motsvarar de internationella kriterierna om djurskydd.

6.3.1. 1995 delgavs Canada en rapport om ikraftträdandet av denna förordning. Man motsatte sig detta förbud med argumentet att urbefolkningen, och då framför allt inuiterna, var starkt beroende av pälshandeln. Frågan kvarstår i brist på någon internationell norm fastställd av den internationella standardiseringsorganisationen, och i brist på konkreta resultat från den arbetsgrupp som skapats av EU, Canada, USA och Ryssland. I sitt yttrande om förslaget till rådets förordning om att senarelägga tillämpningen av förbudet, uttryckte kommittén sin oro över att kommissionen inte i tillräcklig omfattning insisterar på kontrollförfaranden som gör det möjligt att garantera fångstmetoder som inte medför onödigt lidande. Bland annat begär ESK:

- Att man upprättar en tvingande tidsplan för förhandlingarna med tredje land.

- Att kommissionen tar upp frågan om teknisk hjälp till folkgrupper som använder traditionella jaktmetoder, för att få dem att använda sig av fångstmetoder som inte medför onödigt lidande.

- Att man under förhandlingarna tar upp frågan om insyn, det vill säga att en deklaration om fångst- och avlivningsmetoder samt fångstort skall medfölja de importerade produkterna.

- Att kommissionen rent allmänt förbinder sig att arbeta om befintliga avtal med tredje land och att i framtiden förhandla fram avtal som innehåller en klausul om gemensamt engagemang och samarbete för att skydda miljön.

6.4. Några motsättningar på jordbruksområdet, framför allt i fråga om vete, benfritt nötkött och pasta, har man löst genom förhandlingar som syftade till att kompensera Canada för de negativa konsekvenserna av utvidgningen av unionen (artikel 24.6 i WTO:s regelverk).

6.5. Även andra problem kvarstår, till exempel förekomsten av rundmask i barrskog, kalhuggning av kanadensiska skogar som ger upphov till europeiska protester, beteckningar för viner och spritdrycker och handelsmetoder hos de provinsiella organisationer som ombesörjer den kanadensiska alkoholförsäljningen.

7. Sökandet efter nya ansatser för relationerna mellan Europeiska unionen och Canada

7.1. Ekonomiska och sociala kommittén ser positivt på kommissionens initiativ när det gäller relationerna med Canada. Vi anser att man inte kan uppnå fullständiga och balanserade förbindelser över Atlanten utan ett fullständigt deltagande från Canadas sida.

7.2. Kommittén anser det vara nödvändigt att erkänna Canadas särskilda karaktär, som ett slags mellanting mellan den amerikanska och den europeiska modellen. Dessutom anser ESK att det också är nödvändigt att beakta Canadas inre mångfald i de bilaterala relationerna, och då särskilt de två språkgruppernas samexistens.

7.3. Kommittén delar kommissionens och rådets analys att de utmaningar som gäller relationerna mellan EU och Canada och de som gäller relationerna mellan EU och USA är så pass lika att man kan anta samma strategi i de två fallen. Med andra ord behövs inte någon ny institutionell ram. Vi instämmer också med kommissionen i att denna strategi dock måste anpassas till skalan och egenheterna i fråga om relationerna mellan EU och Canada. Kommittén har emellertid beklagat att man vid utarbetandet av handlingsplanen EU-USA utelämnat huvuddelen av tvistefrågorna, och anser att man inte får bortse från meningsskiljaktigheterna i den gemensamma handlingsplanen med Canada.

7.4. Kommittén beklagar att diskussionerna kring utformningen av en gemensam handlingsplan för Europeiska unionen och Canada inte kunde slutföras vid toppmötet i Rom. ESK uppmanar rådets ordförandeskap och kommissionen att snarast återuppta diskussionerna om handlingsplanen med Canada så att man inte förlorar entusiasmen från början av sommaren. Kommittén rekommenderar att unionen vidmakthåller sin fasta hållning i fråga om Canadas tolkning av extraterritorialrätten. Canadas tolkning av denna rätt är avvikande eftersom bordning av ett främmande fartyg är oacceptabelt enligt grundläggande principer i Helms-Burton-lagen.

7.5. I vilket fall som helst måste man, även om man intar en fast hållning i fråga om internationella förordningar, undvika att låta en definitiv lösning på tvistefrågorna på fiskeområdet stå i vägen för ett avtal om handlingsplanen. Kommittén anser också att bristen på handlingsplan varken får störa de pågående förhandlingarna eller påbörjandet av diskussioner i ett antal andra frågor.

7.6. Enligt kommissionens meddelande innehåller den handlingsplan som diskuteras mellan EU och Canada fyra huvuddelar: utrikes- och säkerhetspolitik; internationella problem; handel, samarbete och investeringar samt en del som handlar om en fördjupad och utvidgad dialog mellan Europeiska unionen och Canada.

8. Utrikes- och säkerhetspolitik

8.1. Kommissionen påpekar att

"Europeiska unionens alltmer betydande roll i internationella frågor och Canadas internationella ställningstagande i övergripande frågor, tillsammans med deras gemensamma värderingar, gör det önskvärt att med en bättre samordning och ett bättre samarbete mellan EU och Canada på det utrikespolitiska området."

Vissa områden där man skulle kunna öka samarbetet nämns, till exempel säkerhetsarrangemangen mellan Europa och Nordamerika, de mänskliga rättigheterna i de nya oberoende staterna och reformen och förstärkningen av FN:s organisation.

8.2. Ett närmare samarbete förespråkas också i fråga om humanitära målsättningar. Man kan här notera att de åtgärder som syftar till att minska staternas budgetunderskott olyckligtvis har slagit mot Canadas hjälp och utvecklingsprogram, som på tre år har minskat från 3 miljarder dollar till 2,2 miljarder. Europeiska unionen och Canada delar dock i stort sett synen på humanitärt bistånd och bidrar med en ungefär lika stor andel av respektive parters BNP (0,4 %). Kommittén uppmanar kommissionen att utveckla samarbetet med Canada på dessa viktiga områden. Skapandet av en samordningsstruktur och personalutbyte mellan kommissionen och den kanadensiska byrån för internationell utveckling skulle också kunna främja en bättre samordning av åtgärderna.

8.3. Kommittén har många gånger uttryckt sin oro över den ökande fattigdomen i Afrika och isoleringen av denna kontinent. Canada delar denna oro, och Afrika är (med 44 %) det främsta målet för den kanadensiska utvecklingshjälpen. Man skulle här kunna vidta gemensamma åtgärder.

9. Internationella problem

9.1. Rättsliga och inrikespolitiska frågor

9.1.1. Kommissionen förklarar i sitt meddelande att sedan fördraget om Europeiska unionen trädde i kraft, och då särskilt kapitel VI om samarbete i rättsliga och inrikespolitiska frågor, har många länder utanför unionen, bland dem Canada, uttryckt sitt intresse att aktivt samarbeta med EU på dessa områden. Frågorna om invandring och asylrätt, problemen med den internationella organiserade brottsligheten, narkotikasmuggling och penningtvätt, kampen mot terrorismen samt människosmuggling återfinns bland de möjliga samarbetsområdena.

9.1.2. Kommittén delar fullständigt denna syn. Vi är dock övertygade om att ett effektivt transatlantiskt samarbete, som dessutom är nödvändigt om man skall kunna anta dessa globala utmaningar, inte är möjligt utan en förstärkning av Europeiska unionens förmåga att uppvisa enighet i dessa frågor. Detta är en av de frågor som bör tas upp under regeringskonferensen.

9.2. Miljöfrågor

Kommittén ställer sig positiv till ett närmare miljöpolitiskt samarbete med Canada, då detta är ett område där Canada har goda erfarenheter. Genom gemensamma åtgärder skulle Europeiska unionen och Canada kunna främja internationella miljöavtal. Exempelvis har EU och Canada, till skillnad från USA, en liknande inställning i fråga om miljömärkning, vilket motiverar en fördjupad dialog och sökande efter gemensamma lösningar.

10. Handel, samarbete och investeringar

10.1. Multilateralism

10.1.1. Kommittén påminner om sitt engagemang för multilateralism och en konsolidering av WTO. Vi gläder oss här åt de diskussioner som man på goda grunder avser att inleda med Canada i de frågor som inte slutfördes under Uruguay-rundan. Det handlar om offentlig upphandling, förhandlingarna om utländska direktinvesteringar och de nya handelspolitiska frågorna.

10.2. Samarbetet över Atlanten

10.2.1. Ledande företrädare för Canada har åtskilliga gånger föreslagit diskussioner om ett transatlantiskt frihandelsavtal eller rent av ett frihandelsavtal mellan EU och Canada. Kommittén erkänner att dessa förslag har haft den stora fördelen att de provocerat fram en gemensam europeisk reaktion på denna fråga. Dock tycker vi i likhet med kommissionen att ett sådant initiativ är förhastat, eftersom det dels skulle kunna visa sig inverka menligt på konsolideringen av de avtal man nått fram till under Uruguay-rundan och dels skulle kunna möta stora svårigheter i sitt praktiska genomförande. Man måste också konstatera att inget avtal, inte ens ett frihandelsavtal, kan ändra på den relativt låga och stagnerande nivån på handeln mellan EU och Canada eller den kanadensiska ekonomins mycket starka inriktning på Nordamerika.

10.2.2. Det har föreslagits att Canada och Europeiska unionen skall genomföra en gemensam studie om hur man kan underlätta handeln med varor och tjänster genom att eliminera tullar och andra handelshinder. Kommittén ber kommissionen om fortlöpande information om utvecklingen av denna studie och dess resultat och begär att man också undersöker hur man kan utveckla och underlätta investeringar, framför allt för de små och medelstora företagen. Kommittén undrar också om denna studie har samma inriktning som den studie i frågan som unionen skall genomföra tillsammans med USA. Kommittén frågar sig vidare varför man inte använt sig av begreppet "den nya transatlantiska marknaden" i definitionen av politiken visavi Canada när det utgör ett av de viktigaste kapitlen i det samarbete som beslutats med USA. Kommittén vill ännu en gång dra uppmärksamheten till nödvändigheten i att närmare undersöka en gemensam strategi gentemot alla de tre medlemsstaterna i NAFTA.

10.3. Den bilaterala handeln

10.3.1. De bilaterala handelsförbindelserna mellan EU och Canada har ofta kännetecknats av meningsskiljaktigheter, varav vissa har kunnat utmynna i större konflikter. Även om många av dessa har lösts på senare tid så kvarstår risken för konflikter. Man måste konstatera att en stor del av dessa konflikter hänger samman med olika syn i miljöfrågor. Detta gäller eller har gällt frågor som sälkutar, fiske, handeln med skogsprodukter eller saxfällor. Kommittén vill här att man i högre grad prioriterar sökandet efter en dialog om miljöfrågorna och deras samband med handeln.

10.3.2. Kommittén gläder sig åt kommissionens intention att finna vägar för att undvika att dessa konflikter upprepas, genom att på ett mer effektivt sätt utnyttja de mekanismer som gör det möjligt att upptäcka varningssignaler i fråga om annalkande schismer. Vi beklagar dock att detta förslag bara tycks innebära en förstärkning av de befintliga mekanismerna, som inte har visat några tecken på effektivitet i det förflutna. Man kan konstatera att huvuddelen av de bilaterala meningsskiljaktigheterna är ett resultat av aktioner från olika intressegrupper i Europa respektive Canada. Kommittén föreslår därför en utvidgad dialog mellan dessa intressegrupper på båda sidor Atlanten inom ramen för en konfliktförebyggande mekanism.

10.4. Samarbete på lagstiftningsområdet

10.4.1. Kommittén delar kommissionens syn att man skall prioritera samarbetet på lagstiftningsområdet i syfte att främja handelsutbytet.

10.4.2. Kommittén instämmer i att man snarast skall sluta ett avtal om ömsesidigt erkännande av standarder och göra en konformitetsutvärdering (där certifierings- och prövningsförfaranden skulle ingå). Kommittén vill här upprepa sin åsikt att man i så hög grad som möjligt skall använda sig av internationella standarder. Det är viktigt att alla berörda intressegrupper får delta i processen att fastställa standarder.

10.4.3. Det pågår förhandlingar med målet att sluta avtal på områdena konkurrenspolitik och tullsamarbete. Kommittén begär att man också skall öka samarbetet för att underlätta tillträdet till marknaderna för finansiella tjänster.

10.4.4. Ett förstärkt samarbete på lagstiftningsområdet bör ha en bred grund, med vilket vi menar att man bör rådgöra med de intressegrupper som berörs av lagstiftningsarbetet. Denna rådfrågningsprocess bör inte bara inbegripa kommersiella intressen, utan också fackföreningar, konsumentorganisationer och icke-statliga organisationer.

10.5. Sysselsättnings- och socialpolitiskt samarbete

10.5.1. Främjandet av de sysselsättnings- och socialpolitiska områden som är av gemensamt intresse finns med bland målsättningarna i det utökade samarbetet med Canada. Utbyte av erfarenheter och synpunkter i fråga om kampen mot arbetslösheten, skapande av sysselsättning, sambandet mellan sysselsättning och ny teknik, yrkesutbildning, livslång inlärning, hälso- och sjukvård och försvaret av socialförsäkringssystemen skulle kunna visa sig vara mycket fruktbart, framför allt eftersom Canada och Europeiska unionen idag står inför mycket liknande problem.

10.5.2. I detta sammanhang rekommenderar kommittén att man inte skall begränsa dialogen enbart till förvaltningsnivå, utan att den också skall omfatta arbetsmarknadens parter och andra berörda intressegrupper. Ekonomiska och sociala kommittén, som har stora erfarenheter på dessa områden, skulle med fördel kunna delta i detta utbyte, som syftar till att främja en större ömsesidig förståelse och som skulle kunna leda till gemensamma lösningar.

11. En utvidgad och fördjupad dialog

11.1. Den sista delen av kommissionens strategi består i att utvidga dialogen över Atlanten till att också omfatta nya aktörer från affärsvärlden och samhällslivet, liksom nya områden såsom utbildning, kultur och vetenskap. Det behöver knappast sägas att kommittén till fullo delar denna målsättning. Redan i sitt yttrande om relationerna mellan EU och USA sade vi att

"Ett utvidgat samarbete över Atlanten mellan ekonomiska och sociala intressegrupper, som skulle vara en förlängning av den affärsdialog man nu uppmuntrar, skulle ha fördelen att det innebär en fördjupning av en dialog som hittills till stor del har förts av en relativt liten grupp av politiska och säkerhetspolitiska experter."

11.2. Det föreslås sålunda att man skall skapa en dialog mellan företagen, inspirerad av den dialog som påbörjats med USA. Kommittén gläder sig dessutom åt att man på dagordningen också återfinner utvecklingen av samarbetet på området för det bilaterala avtal som nyligen slöts i fråga om vetenskap och teknik och på området för gemensamma program när det gäller informationssamhället, och då särskilt användandet av multimedia för utbildning och kultur.

11.3. Kommittén ser också positivt på förslaget att gemensamt undersöka regionalpolitiska problem, eftersom EU och Canada står inför liknande problem på detta området.

11.4. ESK rekommenderar vidare att man till fullo utnyttjar de samarbetsmekanismer som erbjuds genom det avtal som nyligen slöts om högre undervisning och yrkesutbildning. Vi frågar oss dock om inte de villkor för att delta i detta samarbete (krav på att institutioner från två olika medlemsstater och två olika provinser deltar) som man fastställt i avtalet inte är alltför restriktiva. Kommittén önskar också att man snabbt skall komma fram till ett ömsesidigt erkännande av studier och examensbevis på universitetsnivå.

11.5. Kommittén begär att man utvidgar dialogen mellan Europeiska unionen och Canada till att också omfatta båda sidors intressegrupper. För att göra den bilaterala dialogen fullständig måste man se till att grupper som representerar arbetstagare, jordbrukare, konsumenter och miljöorganisationer deltar. En konstruktiv dialog skulle kunna inbegripa diverse frågor som till exempel:

- Problem i fråga om ekonomisk politik och penningpolitik.

- Bistånd, situationen i Afrika och främjande av en hållbar utveckling.

- Utbyte av erfarenheter och politiska åtgärder när det gäller att skapa sysselsättning, yrkesutbildning, hälso- och sjukvård och social service.

- Miljöpolitik och sambandet mellan handel och miljö.

- Konsumentinformation och konsumentskydd.

- Skillnader i jordbrukspolitiken, ömsesidiga minskningar av jordbrukssubventionerna och sambandet mellan jordbruk och miljöskydd.

- Utbyte av regionalpolitiska erfarenheter.

- Nyskapande initiativ från de icke-statliga organisationernas sida och former och plats för representanter för samhällslivet att delta i dialogen.

- Kulturutbyte och kontakt mellan ungdomar.

11.6. Med tanke på det kanadensiska samhällets dynamik och det mycket positiva mottagande som idén om en utökad dialog har fått i Canada, rekommenderar kommittén att man organiserar en årlig sammankomst för att diskutera ett antal av de frågor som har nämnts. Dessa årliga möten skulle ha som målsättning att förbättra den ömsesidiga förståelsen, fungera som konfliktförebyggande mekanism och få med samhällslivet och därmed allmänheten i den transatlantiska dialogen, som alltför ofta är förbehållen experter. Kommittén hoppas att den gemensamma handlingsplanen för Europeiska unionen och Canada kommer att uppmuntra till en fortsättning på den inslagna vägen.

Bryssel den 27 november 1996.

Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Tom JENKINS

BILAGA till Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande

Följande ändringsförslag, som fick minst en fjärdedel av alla röster, avvisades under debatten:

Punkt 7.5

Ersätt texten med följande:

"I vilket fall som helst innebär nödvändigheten av att inta en fast hållning i fråga om respekten för internationella principer och förordningar att avtalet om en handlingsplan inte får vara beroende av den absoluta nödvändigheten av att lösa den onormala situation som uppstått genom att Canada inte har ratificerat det fiskeavtal som man skrev under 1992. Detta avtal, som inbegrep öppnandet av kanadensiska hamnar för fiskefartyg från EU, skapande av samriskföretag mellan EU och Canada och tillgång för EU-länderna till eventuella överskott av fisk, skulle innebära ett avsevärt steg framåt i normaliseringen av relationerna mellan EU och Canada, för vilka fiskefrågorna har en fundamental betydelse. Utan att förneka den skulle man då lägga den aktuella tvisten som skall upp i internationella domstolen åt sidan på vägen mot ömsesidig förståelse."

Motivering

Jag menar att mitt förslag, även om det i grunden säger samma sak som originalet, är mer konkret och koncist.

Resultat av omröstning

För: 31, emot: 50, nedlagda: 19.