Bilaga 1 – Sammanfattningar av slutsatserna från rapporterna

Turkiet

Det undantagstillstånd som infördes efter kuppförsöket den 15 juli 2016 är fortfarande i kraft. Syftet är att upplösa Gülen-rörelsen, som de turkiska myndigheterna har utpekat som en terrororganisation med ansvar för kuppförsöket, samt att stödja kampen mot terrorismen, mot bakgrund av upprepade attacker i Turkiet.

EU fördömde omedelbart och kraftfullt kuppförsöket och upprepade sitt fulla stöd för landets demokratiska institutioner. Vidare erkände EU att Turkiet hade ett berättigat behov av att vidta snabba och proportionella åtgärder inför ett sådant allvarligt hot. Omfattningen av och den kollektiva karaktären hos de åtgärder som vidtagits under undantagstillståndet sedan kuppförsöket, såsom omfattande avskedanden, arresteringar och frihetsberövanden fortsätter emellertid att ge upphov till allvarlig oro. Turkiet bör snarast upphäva undantagstillståndet.

Betydande brister är kännetecknande för de 31 dekret som hittills har antagits under undantagstillståndet. De har inte varit föremål för en omsorgsfull och effektiv granskning från parlamentets sida. Som en följd har dekreten under en lång tid inte kunnat bli föremål för rättslig prövning och inget av dem har ännu prövats av författningsdomstolen. Dessa dekret som antagits under undantagstillståndet har särskilt inskränkt vissa medborgerliga och politiska rättigheter, däribland yttrandefriheten, mötesfriheten och processuella rättigheter. Viktig lagstiftning har även ändrats genom dekreten, vilket kommer att ha fortsatt påverkan när undantagstillståndet hävs.

Sedan införandet av undantagstillståndet har mer än 150 000 människor tagits i förvar, 78 000 arresterats och mer än 110 000 offentliganställda avskedats. Enligt myndigheterna har 40 000 av dessa återanställts, av vilka ungefär 3 600 genom dekret.

En kommission har inrättats för att pröva överklaganden i samband med undantagstillståndet, vilken har erhållit sammanlagt ungefär 107 000 ansökningar om överklagande. Denna kommission började först fatta beslut i december 2017 och har hittills endast prövat ansökningar från ett fåtal sökande. De beslut som fattas av denna kommission kan bli föremål för rättslig prövning. Vidare utveckling krävs fortfarande innan den är ett effektivt och transparent rättsmedel för personer som orättfärdigt har påverkats av åtgärder under undantagstillståndet.

Utöver denna kommission för överklaganden har Turkiets förmåga att säkerställa effektiva inhemska rättsmedel i den mening som Europadomstolen avser, ytterligare undergrävts genom ett antal olyckliga prejudikat. I ett mål vägrade en lägre domstol att följa en dom från författningsdomstolen i ett symboliskt mål. En efterföljande dom från författningsdomstolen för en av de svarande följdes sedermera av en lägre domstol. Flera domar som avgjorts till prominenta svarandes fördel, bl.a. människorättsförsvarare, har snabbt ändrats av en annan eller till och med av samma domstol, i vissa fall efter synpunkter från den verkställande makten.

Turkiet måste fortfarande vidta åtgärder vad gäller viktiga rekommendationer från Europarådet och dess organ. Anklagelser om oegentligheter bör fastslås genom insynsvänliga förfaranden i varje enskilt fall. Individuellt straffrättsligt ansvar kan endast utkrävas med full respekt för principen om maktdelning, domstolsväsendets fullständiga oberoende och varje individs rätt till en rättvis rättegång. Turkiet bör snarast upphäva undantagstillståndet.

I april 2017 höll Turkiet en folkomröstning genom vilken konstitutionella ändringar godkändes och ett system för presidentstyre infördes med knapp majoritet. Venedigkommissionen har bedömt att tillräcklig maktfördelning saknas för dessa ändringar samt att de äventyrar maktdelningen mellan den verkställande makten och domstolsväsendet. Folkomröstningen i sig har gett upphov till allvarlig oro i förhållande till undantagstillståndets sammantagna negativa inverkan, de ojämlika villkoren för de båda kampanjsidorna och det undergrävda skyddet för integriteten i valet.

Under undantagstillståndet har parlamentets grundläggande funktion som lagstiftande organ inskränkts, eftersom regeringen har använt dekret som antagits under undantagstillståndet med samma ställning som lagstiftning även för att reglera frågor som skulle ha handlagts under det ordinarie lagstiftningsförfarandet. Mot bakgrund av de ökade politiska konflikterna i landet har utrymmet för dialog mellan de politiska partierna minskat ytterligare i parlamentet. Till följd av det punktvisa upphävandet av immuniteten i parlamentet i maj 2016 har många lagstiftare från oppositionspartiet HDP arresterats och tio av dem har fråntagits sina mandat.

Presidentens roll över den verkställande makten ökade till följd av att flera befogenheter har överförts till presidenten genom undantagsdekret. Den lokala demokratin har försvagats avsevärt genom att förvaltningstjänstemän har utsetts för att ersätta ledamöter i kommunstyrelser och förtroendevalda.

Trycket på det civila samhället har ökat, särskilt efter ett stort antal arresteringar av aktivister, bl.a. människorättsförsvarare, och den återkommande användningen av förbud mot demonstrationer och andra typer av sammankomster, vilket har medfört att utrymmet för grundläggande rättigheter och friheter har minskat snabbt. Många rättighetsbaserade organisationer har förblivit stängda som del av åtgärderna under undantagstillståndet och något effektivt rättsmedel har inte varit tillgängligt vad gäller förverkande.

Regeringen ändrade den rättsliga ramen för förbindelserna mellan det civila och militären och ökade väsentligen den verkställande maktens befogenheter över militären och stärkte därvid den civila tillsynen. Som del av de konstitutionella ändringarna avskaffades i princip högre militärdomstolar. Militären och underrättelsetjänsten har fortfarande inte tillräckligt ansvar inför parlamentet.

Situationen i den sydöstra delen av landet är fortsatt en av de mest akuta utmaningarna för landet. Det försämrade säkerhetsläget har till viss del övergått till att gälla landsbygdsområden. Regeringens utfästelse om fortsatta säkerhetsinsatser mot bakgrund av återkommande våldsdåd av Kurdistans arbetarparti (PKK), som står kvar på EU:s förteckning över personer, grupper och enheter som är inblandade i terroristhandlingar, fortsätter att vara en avgörande faktor för situationen i regionen. Även om regeringen har en legitim rätt att bekämpa terrorism, är det även dess ansvar att säkerställa att detta görs i överensstämmelse med rättsstatsprincipen, mänskliga rättigheter och grundläggande friheter. Åtgärder mot terrorism måste vara proportionella. Regeringens investeringsplan för återuppbyggnaden av skadade områden i den sydöstra delen har lett fram till ett pågående uppförande av tusentals bostäder, men endast ett fåtal internt fördrivna personer har erhållit ersättning så här långt. Det har inte gjorts några framsteg mot återupptagandet av en trovärdig politisk process, vilket krävs för att åstadkomma en fredlig och hållbar lösning.

Turkiet är måttligt förberedd för en reform av den offentliga förvaltningen, med ett starkt engagemang för en mer öppen förvaltning och användning av e-förvaltning. Det har emellertid skett allvarlig en tillbakagång på området offentlig förvaltning och personalförvaltning och inom området för ansvar för förvaltningen vad gäller rätten till förvaltningsrättslig rättskipning och rätten att ansöka om ersättning. Ett transparent och effektivt rättsmedel måste fortfarande tillhandahållas för de omfattande avskedandena.

Turkiets rättssystem befinner sig i ett tidigt skede av förberedelserna. Det har skett en ytterligare allvarlig tillbakagång under det senaste året, särskilt när det gäller domstolsväsendets oberoende. De konstitutionella ändringarna avseende rådet för domare och åklagare trädde i kraft och undergrävde ytterligare dess oberoende från den verkställande makten. Nämnda råd fortsatte att ta del i omfattande suspenderingar och omplaceringar av domare och åklagare. Det har inte gjorts några ansträngningar för att åtgärda betänkligheterna vad gäller bristen på objektiva, meritbaserade, enhetliga och i förväg fastställda kriterier för rekrytering och befordran av domare och åklagare.

Landet har nått en viss nivå av förberedelser i kampen mot korruption, men inga framsteg har gjorts. Den rättsliga och institutionella ramen måste anpassas ytterligare till internationella normer och medger fortfarande otillbörligt inflytande från den verkställande makten på utredningen och lagföringen av högprofilerade korruptionsärenden. Turkiets resultat är fortfarande bristfälliga vad gäller utredningar, lagföring och fällande domar, särskilt i mål om korruption på hög nivå. Inga framsteg har gjorts för att öka ansvaret och transparensen i de offentliga myndigheternas arbete. För en beslutsam bekämpning av korruptionen krävs det ett brett, partiövergripande samförstånd och en stark politisk vilja. Turkiet måste fortfarande följa upp nästan alla rekommendationer från Europarådets grupp av stater mot korruption. Korruptionen är fortfarande allmänt utbredd på många områden och fortsätter att utgöra ett allvarligt problem. Korruptionen uppfattas även fortfarande vara omfattande.

Turkiet har nått en viss nivå av förberedelser i kampen mot organiserad brottslighet och vissa framsteg har gjorts genom antagandet av en ny strategi och förbättrad institutionell kapacitet. Turkiet måste förbättra sin lagstiftning om it-brottslighet, förverkande av tillgångar och vittnesskydd. Det finns en dataskyddslagstiftning men den överensstämmer ännu inte med EU:s normer. Finansiella utredningar används fortfarande i för liten utsträckning. Förebyggande frysning av tillgångar används sällan och få tillgångar förverkas. Det finns ett omfattande regelverk mot terrorismfinansiering. Såväl den straffrättsliga lagstiftningen som antiterrorlagstiftningen bör anpassas till Europadomstolens rättspraxis. Proportionalitetsprincipen måste iakttas i praktiken.