EUROPEISKA KOMMISSIONEN 
Bryssel den 13.7.2011 
SEK(2011) 884 slutlig 
  
ARBETSDOKUMENT FRÅN KOMMISSIONENS AVDELNINGAR 
SAMMANFATTNING AV KONSEKVENSANALYSEN 
Följedokument till 
FÖRSLAG TILL EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING  
om den gemensamma marknadsordningen för fiskeri- och vattenbruksprodukter 
{KOM(2011) 416 slutlig} 
{SEK(2011) 883 slutlig}  
 
 1SAMMANFATTNING  
EU är den främsta världsmarknaden för fisker i- och vattenbruksprodukt er - en marknad på 
55 miljarder euro (eller 12 miljoner ton). EU -medborgare äter i genomsnitt 22 kg fiskeri- 
och vattenbruksprodukter per år, vilket mo tsvarar 15 % av deras proteinintag. 
Konsumtionsmönster varierar kraftigt mella n medlemsstaterna, från knappt 10 kg i vissa 
länder (huvudsakligen länderna i öster) till över 30 kg i andra. Alla EU-länder registrerar 
dock en ökning av konsumtionen. Eftersom produktionen i EU har minskat under de 
senaste tio åren har EU-kvoten av självförsörj ning också sjunkit kraftigt: från 57 procent till 
35 procent.  
Det har funnits en gemensam marknadsordning för fiskeri- och vattenbruksprodukter sedan 
1970. Den är en av grundpelarn a i den gemensamma fisker ipolitiken. Dess nuvarande 
rättsliga grund är förordning 104/2000 som an togs 1999. Den reform av den gemensamma 
fiskeripolitiken som nu pågår är ett utmärk t tillfälle att se över marknadspolitiken och 
eventuellt ändra de mål och instrument som gäller för fiskeri- och vattenbruksprodukter. 
Problemen  
Kommissionen har sedan 2008 genomfört omfa ttande utvärderingar och samråd, i det 
dubbla syftet att bedöma hur det nuvarande rege lverket har fungerat tillsammans med den 
utveckling av EU:s marknad som skett under det senaste decenniet å ena sidan och för att få 
in synpunkter från de berörda parterna å den andra. I denna rapport presenteras och 
analyseras de fem viktiga problemområden so m konstaterats och som kan sammanfattas på 
följande sätt:  
• Vår marknadspolitik har inte i tillräc klig utsträckning bidragit till hållbar 
produktion.  
• EU-produktionens ställning på marknaden har försämrats.  
• Vi har inte kunnat förutspå el ler hantera konjunkturväxlingar.  
• Vår marknadspotential är i stor utsträckning outnyttjad. 
• Marknadspolitikens genomförande försvåras av ett tungrott, alltför invecklat 
regelverk.  
 Än i dag finns det flera EU-fisken som inte utnyttjas på ett hållbart sätt. Incitamenten på marknaden för att använda hållbara metoder är försumbara, och det utdöms inte några 
sanktioner för att hindra ohållbara eller potentie llt ohållbara metoder.  Vår marknadspolitik 
har inte lyckats öka värdet på stagnerade  eller minskade produktionsvolymer. Den har 
heller inte uppmuntras god praxis.  
EU-utbudet både varierar och är frag menterat. Mot bakgrund av den sjunkande 
produktionen och en alltmer globaliserad ma rknad saknar utbudet konkurrenskraft och det 
har varit omöjligt att förutsäga och hantera fluktuationer på marknaden eller att anpassa utbudet till efterfrågan genom att förutse volymer  eller kvalitet och presentation av varor. 
Under de fem viktigaste problemen finns också en rad andra problem. 
Fiskeri- och vattenbruksproducento rganisationer, som skulle kunna spela en viktig roll i det 
dagliga genomförandet av den gemensamma fiskeripolitiken (så länge deras uppdrag, 
resurser och rättigheter och skyl digheter är väl avvägda), saknar vanligen de resurser och de 
 
 2incitament som krävs för att effektiv t organisera produktion och förvalta 
fiskeverksamheten, bjuda ut produktionen på marknaden osv.. Dessutom, om större delen 
av fiskerinäringen är fragmenterad tenderar beredningsföretag och distributörer att vara 
koncentrerade, särskilt i detaljistledet. Genom att utveckla eller främja koncentration av 
utbudet, kommer den ekonomiska ställningen för EU:s fiskare sannolikt att förbättras. En 
bättre organisation av produktionen förefaller va ra en förutsättning för en väl fungerande 
samordning av alla element längs saluföringskedjan. 
Information om efterfrågan på markna den, kundernas preferenser, trender och 
prisbildningen är inte allmänt tillgänglig för alla aktörer. Genom bättre förståelse för marknadsdimensionen av sin verksamhet skulle EU:s producenter ha bättre möjlighet att styra fiskare mot produktion som har en större chans att sälja till et t rimligt pris (den 
gyllene regeln bör vara att fisk som troligen inte kommer att säljas bör förbli i vattnet). Detta innebär bättre planering av tillgång och försäljning – me d andra ord aktivt fatta beslut 
om vilken typ av produkt som ska säljas och när och var den ska säljas.  
Beslutsfattare behöver också bakgrundsinforma tion – samt tidig varning om eventuella 
marknadskriser - vid utformningen av politiken. 
I den rådande situationen med överutnyttjade best ånd är det inte längre försvarbart att anslå 
offentliga medel för att förstöra fisk. Det så kallade ”återtagandet” av fiskeriprodukter från 
marknaden bör avskaffas. Effekten av interv entionsmekanismer på marknadens stabilitet 
har ändå varit svag, och endast begränsad till e tt fåtal hamnar och vissa små pelagiska arter.  
Detta beror på att marknadsin terventioner kan hjälpa sympto m på plötsligt prisfall, men 
aldrig angripa orsaken till problemet. Det är dock utan tvivel så att fiske fortfarande är en osäker och riskabel ekonomisk verksamhet. Det kommer alltid att vara en utmaning att 
anpassa tidpunkter och fångstmängder till mar knadens särskilda behov  vid en viss tidpunkt. 
Varje rimlig marknadspolitik måste ta hänsyn ti ll detta problem och åt minstone inrymma de 
inneboende riskerna för yrkesfiskare.  
EU:s handelsnormer, som fastställer standard iserade kommersiella egenskaper, är viktiga 
för en väl fungerande inre marknad för fisk. Bå de i den utvärdering so m gjorts och i denna 
rapport analyseras i vilken utsträckning de nuvarande gemensamma handelsnormerna bör 
ses över. 
Information till konsumenterna är ett viktigt in slag i marknadsordningen, dels på grund av 
den stora mängd fisk och skaldjur  som nu finns på hyllorna, de ls eftersom människor blir 
alltmer medvetna om miljöfrågor och vill kunna göra välinformerade inköpsval. Är denna 
fisk färsk eller tinad? Var exakt har den få ngats? Har den fiskats eller producerats på ett 
hållbart sätt eller handlats med på ett rättvist sätt ? Konsumenterna har rätt att få tillförlitlig 
information om vad de köper från märkningen på produkten.  
Ökande konsumtion i hela EU erbjuder faktis ka ekonomiska möjligheter för både EU:s och 
tredjeländers producenter.  
 
EU:s rätt att agera 
 
 
 3Enligt artikel 3.1 d i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget) ska 
Europeiska unionen ha exklusiv befogenhet när det gäller bevarandet av havets biologiska 
resurser inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken. Enligt artikel 4.2 d i EUF-
fördraget ska EU ha delad befogenhet när det gäller de andra komponenterna i den 
gemensamma fiskeripolitiken. Dessa bestämmelser fastställer tillämpningsområdet för åtgärder när det gäller vad som behöver åtgä rdas på EU-nivå och vilket utrymme som 
återstår för medlemsstaterna att agera. De påverkar också formen av EU-åtgärd när det 
gäller val av instrument. Ma rknadsåtgärder inom den ge mensamma marknadsordningen 
omfattas av artikel 4.2 d i EUF-fördraget,  och det är därför nödvändigt att motivera 
åtgärderna med beaktande av  subsidiaritetsprincipen. 
Inrättandet av en marknadspolitik på EU-nivå är av avgörande betyde lse för att uppnå en 
inre marknad för fiskeri- och vattenbruks produkter och säkerställa sund konkurrens. I 
enlighet med subsidiaritetsprincipen bör medl emsstater och ekonomiska aktörer åtnjuta en 
hög grad av självständighet vid till ämpning av olika mekanismer som rör 
marknadsåtgärder. 
 
Samverkan med reformen av den gemensamma fiskeripolitiken
 
Huvudsyftet med reformen av den gemensamma fiskeripolitiken är att främja hållbar 
förvaltning av fiskeriresurserna genom en e konomiskt livskraftig sektor, som i sin tur i 
ökad utsträckning får ansvaret för sin egen förvaltning. För att uppnå detta mål måste vi 
börja med att hjälpa sektorn att organisera sig effektivare.  
Slutsatserna av konsekvensanalysen av den ge mensamma fiskeripolitiken visade att det 
med hänsyn till de nya målen och instrument en i den gemensamma fiskeripolitiken var 
nödvändigt med en långtgående reform av  marknadspolitiken; marknadsinriktade 
instrument bör, direkt eller indirekt, bidra till att uppfylla den gemensamma 
fiskeripolitikens viktigaste mål. 
För att lösa problemen med överfiske och icke hållbara metoder och frångå 
produktionsstrategier enbart baserade på volym, kommer den nya marknadspolitiken att 
stödja följande:  
• Ökat medinflytande för producentorganis ationer och deras medförvaltning av 
nyttjanderätt samt produktions- och saluföringsverksamhet. 
• Marknadsåtgärder som stärker producente rnas förhandlingsposition (inom fiske och 
vattenbruk), öka förutsebarheten, förebygga och hantera marknads kriser och främja 
insyn och effektivitet på marknaden. 
• Marknadsincitament och premier för hållba ra metoder;  partnerskap för hållbara 
produktions-, inköps- och konsumtionsmöns ter; certifieri ng (miljömärkning), 
säljfrämjande och konsumentupplysning. 
• Kompletterande marknadsåtgärder  mot att kasta fångst överbord. 
 
 
 4Mål 
För var och en av de viktigaste problem områden som anges ovan, fastställs det i 
konsekvensanalysen särskilda mål för den nya marknadspolitiken för fiskeri- och 
vattenbruksprodukter: 
• Förbättra sådana marknadsincitament so m främjar hållbara produktionsmetoder   
• Förbättra marknadsställningen för EU-produktionen  
• Förstärka sambandet mellan EU:s  produktion och EU:s marknad  
• Förbättra EU-produkternas marknadspotential 
• Stödja bättre styrelseformer  och förenkla regelverket 
 
Alternativ  
På grundval av utvärderingar som utförts, be rörda aktörers synpunkter , särskilda mål som 
satts upp och politiska verktyg som identifie rats har fyra alternativ analyserats: 
• Alternativ 1: Behålla den nuvarande marknadsordningen för fiskeri- och 
vattenbruksprodukter.  
• Alternativ 2: Ändra den nuvarande ma rknadsordningen för fiskeri- och 
vattenbruksprodukter.  
• Alternativ 3: Förbättra marknadspolitiken  för fiskeri- och vattenbruksprodukter.  
• Alternativ 4: Upphäva den nuvarande marknadsordningen för fiskeri- och 
vattenbruksprodukter. 
 
Alternativ 1 innebär att den nuvarande markna dsordningen förblir densamma, och att fokus 
huvudsakligen läggs på marknadsåt gärder för att stödja prisstab ilitet (återtag, överföring, 
privat lagring, kompensationsbidrag för tonf isk), autonoma tullförfa rande (befrielse och 
kvoter), handelsnormer (färskhet och stor lek) och obligatorisk information till 
konsumenterna (handelsbeteckning, produktionsme tod: havsfångad, sötvattensfångad eller 
odlad, ursprung (fångstområde eller ursprung sland för sötvattenspr odukter eller odlade 
produkter). 
Alternativ 2 reducerar interventionsmeka nismerna till ett enda lagringsstöd för 
fiskeriprodukter som är avsedda att använda s som livsmedel. Alternativet tar itu med 
inkonsekvenserna mellan minsta tillåtna landnin gsstorlek och handelsstorlek. Alternativet 
innebär större flexibilitet när det gäller att ändra tullkvoter och aut onom tullbefrielse (vart 
tredje år). 
Alternativ 3 är samma som alternativ 2, men det gör producentorganisationer och 
branschorganisationer mer delaktiga med ytte rligare uppgifter och de får ekonomiskt stöd 
 
 5för att utarbeta och genomföra hållbara produktio ns- och saluföringsplaner. Detta alternativ 
även förenklar och anpassar handelsnormernas tillämpningsområde. Det innebär efterlevnaden av internationella konventioner fö r fiskeriförvaltning i det autonoma systemet 
med förmånstullar. Det inrättar en europe isk marknadsobservatör. Det innebär att den 
obligatoriska konsumentinformationen och de ss räckvidd utvidgas till att omfatta alla 
produkter (färska, frysta, konserverade, beredd a). Det utgör en ram för att säkerställa 
riktighet och kontroll av frivillig märkning. 
Alternativ 4: ingen gemensam marknadsor dning. Detta alternativ  innebär att allt 
ekonomiskt stöd avskaffas (intervention och st öd till gemensamma åtgärder) liksom alla 
specifika rättsliga instrument  för fiskeri- och vattenbruksprodukter. Inga villkor för 
importerade fiskeri- och vattenbruksprodukter. 
 
 
 6Bedömning av alternativen  
 
Miljömässig hållbarhet  
Alternativ 1 är fortfarande inriktat på att hantera interventionsmekanismer. Det varken ger 
producentorganisationerna större inflytande att sköta sin fiskev erksamhet på ett hållbart sätt 
eller ser till att vattenbruksverksamheten bedrivs på ett hållbart sätt. 
Avskaffa stöd för återtag i alternativ 2 kommer att ha en ganska begränsad direkt effekt, 
med tanke på de små volymer som har berörts av återtag under de senaste åren. Det sänder 
dock fortfarande ett starkt poli tiskt budskap att större förutsee nde när det gäller efterfrågan 
på marknaden och avsättningsmöjligheterna är nödvändigt.  
Alternativ 3: Bemyndiga producentorganisatio ner med kollektiv förvaltning, övervakning 
och kontroll av de fiskemöjligheter som fö rdelats av medlemsstaterna (inklusive 
individuella fiskerättighete r och de egna medlemmarnas  fiskeansträngningar) skulle 
avsevärt förbättra hållbarheten i EU:s fiskes ektor. Konsumenternas tillgång till mer exakt 
information om alla produkter, oavsett pres entation, kommer att avsevärt öka kunskaperna 
om fiskeri- och vattenbruksprodukter. Detta  kommer att hjälpa konsumenterna att göra 
bättre, välinformerade val och i sl utändan stödja ansvarsfull konsumtion.  
Brist på stöd till producentorganisationer i alternativ 4 skulle negativt påverka deras 
samordning i genomförandet av hållbara fiskem etoder. Det skulle också begränsa de 
förvaltningsansträngningar som producentorgan isationerna för närvarande gör. Även om 
privata initiativ mot en hållbar anskaffni ng och konsumtionen ökar i EU, måste denna nya 
marknadsutveckling fortfarande växa och att bygga upp trovärdighet och förtroende. 
Ekonomisk hållbarhet  
Med alternativ 1 kommer mervär det av producentorganisationer att förbli begränsat till 
möjligheten att dra fördel av interventions mekanismer. Producentorganisationer kommer 
sannolikt inte att tillhandahålla ytterligare tjäns ter till sina medlemmar, i synnerhet för att 
bättre knyta sin produktion till efterfrågan på ma rknaden och öka värdet  på sina produkter. 
I fråga om konsekvenser av alternativ 2 fö r priserna vid första försäljningen, kommer 
producenterna sannolikt att förbli ”pristagare” tills de lär sig gruppera sitt utbud på ett 
effektivt sätt och bättre främja sina produkter. 
När det gäller alternativ 3 så visar riktmär kning med frukt och grönsaker ett klart samband 
mellan produktionsstrukturnivå, prisstabilitet och mervärde. Planering och koncentration av 
utbudet bör därför leda till större prisstabil itet i första försäljnin gsledet. Tillräcklig 
sakkunskap om marknaden bör stärka markna dsställningen och förmågan att förutse 
marknadstrender eller kriser. Producenternas fö rstärkta förhandlings position bör leda till 
mer balanserad fördelning av mervärdet. Me r korrekt information till konsumenterna om 
ursprung (t.ex. om bestånd, FAO-delomr åde, definierade havsområden såsom 
Biscayabukten, Engelska kanalen osv.) kommer att stödja lokala inköp och fokusera på 
hållbar konsumtion. Småskaliga fiskeflottorna skulle kunna marknadsföra sin produktion 
bättre och konsumenternas förtroende skulle  återställas eller uppr ätthållas. Utvidgade 
informationskrav för beredda produkter s kulle också tillfredsst älla konsumenternas 
förväntningar och hjälpa till att förebygga bedrägerier. 
 
 7Avskaffandet av marknadspolitiska instrument som i alternativ 4 skulle ta bort varje 
incitament att strukturera sektorn. Det skulle försvaga producenternas förhandlingsposition och begränsa deras förmåga att anpassa utbudet  till efterfrågan (sp littrat utbud, bristande 
samordning mellan producenter). Information til l konsumenterna på frivillig basis är en 
fungerande lösning, eftersom operatörerna gjort åtaganden om hållbar produktion. Det 
uppfyller dock inte målet att informera EU :s konsumenter bättre och öka deras kunskaper 
om fiskeri- och vattenbruksprodukter. Det har funnits fall då falska påståenden om 
miljöhänsyn har vilselett eller förvirrat konsum enterna, och detta unde rgräver varje försök 
att återställa bilden av sektorn.  
Social hållbarhet
 
I alternativ 1 och 2 förblir effe kterna på inkomsterna mycket begränsade, dels eftersom de 
endast avser fall där prisfall måste förebygga s, dels eftersom stödnivån är mycket låg 
(0,2 % av EU:s produktionsvärde).  
Med alternativ 3 förväntas den förbättrad e produktionsstruktureringen att förbättra 
krismedvetandet och öka mervärdet genom att di versifiera marknadsföringsstrategier. Detta 
bör upprätthålla sysselsä ttning och inkomstnivåer. 
I alternativ 4 kommer avskaffandet av mar knadsinstrument sannolikt att påverka vissa 
sektorer (små pelagiska fiskkons ervindustrier) som kan flytta utanför EU. I dessa fall skulle 
effekterna på sysselsättning och i nkomst kunna bli stora på lokal nivå. 
Jämförelse av alternativen  
Utifrån de analyserade konsekvenserna och de identifierade riskerna jämförs alternativen 
med grundscenariot (status quo) i fråga om effe ktivitet och ändamålsenlighet i förhållande 
till målen och i fråga om överensstämmelse med EU:s övergripande mål (dvs. den gemensamma fiskeripolitikens mål, men även  andra övergripande frågor). Analysen kan 
sammanfattas på följande sätt: 
Alternativ 1, eller status quo, ut värderades i detalj och bedömde s delvis vara ineffektivt och 
alltför komplicerat för att uppf ylla dess nuvarande mål. Hittills har huvudinriktningen på 
den gemensamma marknadsordningen varit pri sstabilitet genom marknadsinterventioner. 
Detta har visat sig ha liten effekt och låg prestationsförmåga. Marknadsordningen tog itu 
med symtomen snarare än de faktiska orsakern a, den har sänt fel politiska signaler och den 
la lite om något ansvar alls  på aktörerna. I dag, tolv år  efter det att den antogs, kan 
marknadsordningen inte tackla de utmaningar som EU-marknaden står inför. Status quo 
skulle innebära ännu större ineffektivitet oc h möjligen även oförenlighet med målen i den 
reformerade gemensamma fiskeripolitiken. 
Alternativ 2 syftar ti ll att avhjälpa de största bristerna i de n nuvarande gemensamma 
marknadsordningen genom anpassningar och förenklingar som skulle förbättra dess 
funktion. Dess betydelse för de huvudsakliga må len med reformen av den gemensamma 
fiskeripolitiken skulle dock förbli ifrågasatt.  
Alternativ 4 skulle avskaffa EU:s marknads politik helt och hållet.  Visserligen har den 
marknadsdrivna utvecklingen och incitamenten  för hållbarhet ökat. De åtaganden som 
förädlingsföretag och återförsäljare gjort bör , i kombination med ett ökat tryck från icke-
statliga organisationer och det civila samhä llet att få tag i hållbara produkter, föra oss 
 
 8närmare våra miljömål. De största problem som identifierats, nämligen den komplicerade 
och fragmenterade EU-utbudssektorn och risk erna med vilseledande eller förvirrande 
information till konsumenterna, skulle endast de lvis lösas. Faktum är att industrin kommer 
att ges mer ansvar att förvalta sin verksamh et, men brist på stöd fö r att strukturera sin 
produktion och kompletterande marknadsåtgärder skulle stå i strid med reformens mål att 
stödja marknadsbaserade instrument (snarare  än dyrbara struktur åtgärder) och hjälpa 
producentorganisationer förbättra sa luföringen av sina produkter.  
Alternativ 3 avser att förbättra marknadspo litiken så att den bistår fiskeri- och 
vattenbrukssektorn i övergången till hållbar a produktionsmetoder. Mycket kan göras på 
områdena organisation och saluföring för att öka förutsebarheten vad gäller tillgången och 
för att minska transaktionskostnaderna. Med detta  alternativ betonar ma n alla de viktigaste 
intressenternas roll när det gäller att främja hållbara metoder. 
Med detta alternativ skulle den nya marknads politikens struktur och mål vara mycket mer 
allmängiltiga och djärvare: 
• Flera verktyg, särskilt mekanismer för marknadsintervention, har övergetts. Detta 
innebär ett starkt politiskt budskap och enorm förenkling.  
• Vissa inslag, såsom handelsnormer och au tonoma tullar, finns kvar men med ökad 
flexibilitet. Ytterligare mål införs (för att stödja utveckli ngen av distansförsäljning 
eller e-handel, lika konkurrensvillkor osv.). 
• Andra inslag lyfts fram: Sektorn omstr uktureras med starkare inriktning på 
producenternas förmåga att förvalta sin pr oduktion och saluföra sina produkter. Ett 
förenklat samlat lagringsst öd planeras (produkter som ska lagras, förädlas och 
återinföras på marknaden), informatione n till konsumenterna utvidgas betydligt i 
omfattning och innehåll.  
• Ett nytt inslag är EU-organet för marknadsbevakning. 
 
Slutsatsen av konsekvensanalysen av reformen av den gemensamma fiskeripolitiken är att 
det krävs en långtgående reform av marknads politiken, en reform so m stärker producent- 
och branschorganisationernas roll och salufö ringsåtgärder i allmänhet. Detta kommer att 
bidra till reformens mål om ekonomisk hållb arhet samtidigt som den hjälper miljömässig 
hållbarhet. Marknadspolitiken  bör inrikta produktionsverksamheten på områden där 
marknadsförhållandena är goda och där de t finns en marknad för fiskeri- och 
vattenbruksprodukter.  
Marknadspolitiken bör bidra till att öka fisk eri- och vattenbruksprodukternas värde i ett 
sammanhang där det ekonomiska stödet till fiskeflottan begränsas (särskilt stöd till 
skrotning och tillfälligt upphörande med fisk everksamhet) till förmån för smarta, 
miljövänliga, innovativa och marknadsin riktade lösningar för fiskeri- och 
vattenbrukssektorn. Vissa aspekter av ma rknadsreformen bör åtfölja och stödja 
genomförandet av den nya gemensamma fiskeripolitiken: 
• Ge producentorganisationerna rätt att säkers tälla förvaltning, ti llsyn och kontroll av 
sina medlemmars fiskeverksamhet. 
 
 9• Marknadsbaserade överlå tbara fiskerätter (TFS, transferable fishing shares ) ger 
fiskeindustrin möjlighet att anpassa flottk apaciteten till de til lgängliga marina 
resurserna utan att det behövs offentlig intervention. Producentorganisationerna kan 
ha ansvaret för den gemensamma förvaltn ingen av de överlåtbara fiskerätterna 
• Marknadsåtgärder som åtföljer en aktiv politik för obligatorisk landning av all 
fångst av bestånd som omfattas av fångstb egränsningar bör defi nieras noggrant och 
kunde genomföras av producentorganisationer. 
• Värdesätt mer selektiv och hållbar produk tion och överge en strategi baserad på 
volym där producentorganisationerna har en  bättre planering av produktion och 
saluföring och där EU:s konsumenter spelar en mer aktiv roll när de kan göra 
välinformerade val. 
 
Variationer i fördelningsmässi ga effekter mellan områden eller regioner är mycket 
begränsade eftersom producentorganisationerna har samma tillgång till finansiella 
instrument och alla regler.  
Ett stort antal intressenter kommer att i stor utsträckning gynnas av alternativ 3. 
Producentorganisationerna ökade ansvar  och resurser kommer att skapa nya 
affärsmöjligheter för producenter av fiskeri-  och vattenbruksprodukter, som kommer att 
anse medlemskap mer lockande. Den ny a tullpolitiken kommer att förbättra 
förutsägbarheten när det gäller ti llgång till råvaror och detta kommer att göra det möjligt för 
branschen att bättre förutse sin verksamhet. He la sektorn kommer att vara bättre samordnad 
och uppmuntras att inleda initiativ av gemens amt intresse i synnerhet för att främja ett 
hållbart fiske. Konsumenterna att kunna fatta bättre underbyggda beslut genom bättre och 
mer exakt märkning av fiskeri- och vattenb ruksprodukter. Slutligen kommer förenkling och 
minskad administrativ börda att ha en positiv inverkan på kommissionen, medlemsstaternas 
förvaltningar och ekonomiska aktörer. 
 
Mot bakgrund av konsekvensanalysen stöder GD MARE alternativ 3 om att inrätta en 
förstärkt marknadspolitik för fiskeri- och vattenbruksprodukter.