[pic] | EUROPEISKA KOMMISSIONEN |

Bryssel den 21.4.2010

KOM(2010)173 slutlig

RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET

OM ÖVERSYNEN EFTER HALVA TIDEN AV EIB:s MANDAT FÖR UTLÅNING TILL TREDJELAND

[SEK(2010) 442]

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

1. Inledning 3

2. EIB:s finansieringstransaktioner region för region: relevans och resultat 3

2.1. Föranslutningsländer 4

2.2. Grannländer 5

2.2.1. Grannländer i Medelhavsområdet 5

2.2.2. Grannländer i Östeuropa och Ryssland 6

2.3. Asien och Latinamerika 6

2.4. Sydafrika 6

3. Mervärde av EIB:s transationer och EU:s garanti 6

3.1. Finansiellt mervärde 6

3.2. Icke-finansiellt mervärde 6

4. Samarbete med kommissionen och internationella finansinstitut/europeiska bilaterala finansinstitut 6

4.1. Samarbete med kommissionen 6

4.2. Samarbete med internationella finansinstitut/europeiska bilaterala finansinstitut 6

5. Slutsats 6

INLEDNING

Europeiska investeringsbankens (EIB) verksamhet utanför EU motsvarar ungefär 10 % av den totala verksamheten i EIB. Under 2009 undertecknades lån till projekt utanför EU för 8,8 miljarder euro av den totala EIB-utlåningen det året på 79,1 miljarder euro.

Huvuddelen av EIB:s finansieringstransaktioner i tredjeland omfattas av en garanti från EU:s budget som täcker statsrisken eller den politiska risken. Denna garanti ges genom ett mandat för utlåning till tredje land (det så kallade externa mandatet ) i form av Europaparlamentets och rådets beslut. EU-garantin förnyades senast genom Europaparlamentets och rådets beslut nr 633/2009/EG av den 13 juli 2009[1] ( beslutet ). Det externa mandatet för perioden 2007–2013 omfattar för närvarande 64 länder och/eller territorier i föranslutningsländer, grannländer, länder i Asien och Latinamerika samt Republiken Sydafrika.

EIB:s verksamhet i AVS-länder täcks däremot av det särskilda partnerskapsavtalet mellan AVS-länderna och EU ( Cotonouavtalet ) finansierat genom europeiska utvecklingsfonden (EUF)[2].

Utöver EIB:s utlåning inom ramen för det externa mandatet och den utlåning som täcks av Cotonouavtalet får EIB bedriva utlåning i tredjeländer på egen risk för transaktioner med god kreditvärdering (”investment grade”) på grundval av artikel 16 i dess stadgar.

I artikel 9 i beslutet föreskrivs att kommissionen ska överlämna en rapport efter halva tiden om tillämpningen av beslutet tillsammans med ett förslag till ändring av det, bland annat med beaktande av en extern utvärdering. Detta meddelande ( rapporten ) och det bifogade arbetsdokumentet ( SWD ) – nedan sammantaget kallade utvärderingen – bygger på en extern utvärdering som genomförts av en extern konsult ( COWI ) samt på särskilda utvärderingar som utförts av EIB:s utvärderingsenhet. I utvärderingen beskrivs och bedöms EIB:s finansieringsverksamhet inom ramen för det nuvarande mandatet fram till slutet av 2009. Arbetsdokumentet innehåller också en detaljerad beskrivning av EIB:s finansieringsverksamhet i tredje land under 2009. Hela paketet utgör därför både den rapport efter halva tiden som avses i artikel 9 i beslutet och den årliga rapport som avses i artikel 6 i beslutet. Rapportens slutsatser ligger till grund för det medföljande lagstiftningsförslaget om ändring av beslutet.

EIB:S FINANSIERINGSTRANSAKTIONER REGION FÖR REGION: RELEVANS OCH RESULTAT

Utvärderingens slutsats var att de EIB-transaktioner som genomfördes inom ramen för mandatet under perioden 2000–2009 låg i linje med EU:s politik för yttre förbindelser, samtidigt som det konstaterades att den politiken givits en bred definition som lämnar stort utrymme för EIB att engagera sig inom de flesta investeringsverksamhetsområden. Slutsatsen i utvärderingen var att en strategisk prioritering skulle ha underlättat en tydligare inriktning på EU:s viktigaste politiska mål. Det föreslås därför att en tydligare koppling görs mellan EU:s politiska mål och hur dessa verkställs av EIB på det operativa planet.

I utvärderingen kom man vidare fram till att det nuvarande systemet med att fastställa regionala mål i skälen till beslutet om mandatet är tämligen oflexibelt och inte tar hänsyn till EU:s politiska utveckling, omprioriteringar och förändrade omständigheter. Det befintliga systemet medför samtidigt en risk för att EIB arbetar mot alltför många olika mål, vilket begränsar möjligheten för EIB att tillföra mervärde på de områden där banken har en komparativ fördel.

I nedanstående tabell redovisas beloppen för de finansieringsåtaganden som undertecknats av EIB inom ramen för EU-garantin, uppdelade per region. Vid utgången av 2009, 3 år in på det sjuåriga mandatet, eller när 43 % av tiden förlupit, hade totalt finansieringsåtaganden motsvarande 46 % av mandatets utlåningstak undertecknats. Det finns dock stora regionala skillnader: Utnyttjandegraden av mandatet har varit särskilt stor i föranslutningsländer och i Asien, ungefär genomsnittlig för grannländerna i södra Medelhavsområdet och Latinamerika, samt låg i de östra grannländerna och Ryssland. Med tanke på det hittills framgångsrika genomförandet av mandatet och tidigareläggandet av finansiering från EIB som svar på den finansiella krisen som förväntas fortsätta under hela 2010, är det möjligt att EIB kommer att uppnå vissa regionala mål före mandatperiodens utgång, särskilt i föranslutningsländerna och i Asien och Latinamerika.

Tabell 1 – Ingångna finansieringsåtaganden för mandatperioden 2007–2013 vid utgången av 2009

Tak för finansierings-transaktioner perioden 2007–2013 (miljoner euro) | Undertecknade åtaganden per den 31.12.2009 (miljoner euro) | Undertecknade åtaganden per den 31.12.2009 (i % av taket) |

Föranslutning | 8 700 | 5 262 | 60 |

Grannländer i södra Medelhavet | 8 700 | 3 860 | 44 |

Östra grannländer och Ryssland | 3 700 | 403 | 11 |

Asien | 1 000 | 616 | 62 |

Latinamerika | 2 800 | 1 305 | 47 |

Sydafrika | 900 | 483 | 54 |

Totalt | 25 800 | 11 929 | 46 |

Arbetsdokumentet innehåller en detaljerad analys av hur EIB-finansieringen inom ramen för mandatet fördelar sig per sektor och region samt av utbetalningsnivåer.

Föranslutningsländer

Av de regionala mandaten har mandatet för föranslutningsländerna det bredaste tillämpningsområdet eftersom EIB får stödja de åtgärder som prioriteras i anslutningsavtalen och de europeiska partnerskapsavtalen och i stabiliserings- och associationsavtalen.

EIB-finansiering i aktuella föranslutningsländer växte betydligt under perioden 2000–2009, både med gemenskapsgaranti och på bankens egen risk, särskilt på grund av bankens kraftigt ökade verksamheten i Turkiet (från i genomsnitt 500 miljoner euro per år under de första åren under perioden 2000–2007 till mer än 2,5 miljarder euro per år under 2008 och 2009). Under 2009 uppgick den totala EIB-utlåningen i föranslutningsländer till 4,3 miljarder euro, varav 2,9 miljarder inom ramen för EU-garantin.

Verksamhetens huvudinriktning har legat på transportsektorn som stod för 50 % av utlåningsvolymen under det tidigare mandatet och 39 % av utlåningen hittills under de nuvarande mandatet. Därefter följer globallån, övervägande till små och medelstora företag, som ökade från 22 % till 30 % mellan de båda mandatperioderna. De senaste årens väsentligt ökade finansieringsverksamhet inom sektorn för små och medelstora företag har sammanhängt med behovet att stödja den finansiella sektorn i Central- och Östeuropa för att finansiera den reala ekonomin under den finansiella krisen. Dessa ansträngningar har också föranlett EIB att nära samarbeta med EBRD och Världsbanksgruppen inom ramen för en gemensam handlingsplan för de internationella finansinstituten. Under 2008 och 2009 undertecknades globala lån till finansiering av små och medelstora företag för totalt 3,8 miljarder euro i föranslutningsländer, vilket motsvarade 49 % av EIB:s totala utlåningstransaktioner. På motsvarande sätt fördubblades nivån på de årliga utbetalningarna jämfört med 2007.

Utvärderingen visade att EIB hade givit betydande stöd till föranslutningsländerna inom ramen för utvidgningsprocessen genom att finansiera relevanta projekt och främja EU:s politik. Andelen av utlåningen som gått till infrastruktur på miljöområdet har dock varit låg (4 % respektive 2 % av utlåningsvolymen under de båda mandaten) och bör ökas väsentligt med hänsyn till att denna sektor prioriteras i gemenskapens regelverk och att det krävs stora investeringar för att uppfylla de krav som regelverket ställer. Infrastrukturprojekt på miljöområdet hade en särskilt låg utbetalningsgrad eftersom de till sin natur är komplexa och administrativt tungrodda, vilket gör det nödvändigt att förstärka de resurser som EIB avsätter till projektplanering och uppföljning i denna sektor, även i form av tekniskt bistånd. Utvärderingen gav slutligen vid handen att EIB i flera fall skulle ha kunnat hjälpa projektansvariga att utveckla projekt om banken hade haft mer personal och tekniska resurser till sitt förfogande, även om det i utvärderingen särskilt betonades att EIB inte bör medverka i mer allmän institutionsuppbyggnad, vilket i alla händelser inte i ingår i dess uppdrag.

Grannländer

Grannländer i Medelhavsområdet

I Medelhavsregionen, särskilt efter införandet av FEMIP[3], har EIB inriktat sig på att hjälpa till att utveckla den privata sektorn och skapa en positiv miljö för näringsverksamhet, bland annat genom investeringar i ekonomisk infrastruktur på transport-, energi-, miljö- och teleområdet. Sedan FEMIP inrättades år 2002 och förstärktes 2006 har EIB:s verksamhet fått ett allt större erkännande som en värdefull del av Europa-Medelhavspolitiken och unionen för Medelhavsområdet. Den årliga utlåningen ökade från i genomsnitt 773 miljoner euro per år under perioden 2000–2002 till 1 378 miljoner per år under perioden 2007–2009. Även om EIB:s utlåning nådde upp till det totala taket i det tidigare mandatet och utlåningsnivåerna inom ramen för det nuvarande mandatet ligger i linje med förväntningarna har genomförandet av partnerskapsfaciliteterna för Medelhavsområdet på bankens egen risk gått långsammare. Inom ramen för dessa egna finansieringsfaciliteter på egen risk har totalt 2 miljarder euro[4] avsatts av EIB:s råd för perioden 2007-2013, varar endast 14 % förpliktigats vid slutet av 2009.

FEMIP-ramen, som inkluderar EIB-utlåning nära sammankopplat med bidragsmedel från EU:s budget för tekniskt bistånd och riskkapital, med aktiv samverkan från partnerländer i den strategiska planeringen av EIB-verksamheten, innebär att det finns en stark politisk förankring av EIB:s verksamhet som ett av EU:s prioriterade områden.

Under det nuvarande mandatet stod utlåning till den privata sektorn för 35 % av de totalt undertecknade lånen jämfört med 23 % under det tidigare mandatet. Bakom denna ökning ligger globallån till förmån för små och medelstora företag (som stod för 16 % av den totala utlåningen under det nya mandatet), privata industriinvesteringar (10 %) och främjandet av den privata sektorns medverkan genom offentligt-privata partnerskap (PPP) på miljöområdet och andra infrastrukturprojekt 9 %. Under de senaste tre åren har EIB gått vidare med genomförandet av det särskilda FEMIP-anslaget, inom vilket EIB finansierar mer riskfyllda transaktioner med den privata sektorn i Medelhavsländerna. EIB:s utlåning i Medelhavsländerna kompletterades på ett fördelaktigt sätt med riskkapitalinvesteringar på i genomsnitt 44 miljoner euro per år under de senaste fem åren. Trots denna positiva utveckling bör mer göras för att stödja den privata sektorns utveckling på det lokala planet – en nyckelprioritering för Medelhavsländerna – liksom för att stödja ledande projekt inom ramen för initiativet unionen för Medelhavsområdet.

Kommissionen lade i maj 2008 fram ett lagstiftningsförslag om att ändra artikel 23 i förordningen om det europeiska grannskaps- och partnerskapsinstrumentet (ENPI)[5], som om det antas kommer att göra det möjligt att använda återflöden från tidigare transaktioner inom ramen för FEMIP för att man med denna lånefacilitet ska kunna öka stödet till den privata sektorn i Medelhavsländerna. Detta förslag har antagits av Europaparlamentet, medan rådet har senarelagt sin granskning.

Grannländer i Östeuropa och Ryssland

Det första mandatet för Ryssland[6] och det andra mandatet för Ryssland, Ukraina och Moldavien undertecknades delvis av EIB ( 85 % av avsatta 100 miljoner euro respektive 46 % av avsatta 500 miljoner euro). Under det påföljande och nu gällande mandatet hade endast 11 % av det avsatta beloppet 3,7 miljoner euro undertecknats vid utgången av 2009. Tre nya transaktioner undertecknades under det första kvartalet 2010 vilket ökade det totalt utnyttjade beloppet till 748 miljoner euro eller 20 % av det tillgängliga beloppet. Uttryckt i utbetalda lånemedel har det belopp som undertecknades under det första mandatet helt utbetalats, medan en tredjedel av det belopp som undertecknades under det andra mandatet utbetalades i slutet av 2009. Under det nuvarande mandatet hade 29 % av det undertecknade beloppet utbetalats vid utgången av 2009.

Flera faktorer förklarar denna långsamma upptagning, särskilt mandatens snäva sektoriella inriktning, den politiska och ekonomiska miljön i partnerskapsländerna som har drabbats hårt av krisen, det faktum att regionala projektansvariga har ett begränsat antal projekt i de sektorer som mandatet[7] är inriktat på samt tidsåtgången för att upprätta rutiner för samfinansiering med Europeiska banken för återuppbyggnad och utveckling (EBRD). Flera investeringar har också försenats på grund av undermålig projektplanering och av de regionala projektansvarigas begränsade förmåga att genomföra dem. Dessutom lades flera projekt i transportsektorn på is till följd av oenighet mellan EU och Ryssland om väg- och fraktavgifter och transsibiriska överflygningsrättigheter.

Det relativt oflexibla samförståndsavtal som styr samarbetet mellan kommissionen, EIB och EBRD samt EIB:s begränsade personalresurser har gjort EIB:s insatser i regionen mindre effektiva. Kommissionen, EIB och EBRD håller för närvarande på att se över det ovan nämnda samförståndsavtalet för att stärka sitt samarbete.

Asien och Latinamerika

I beslutet krävs uttryckligen att målen för mandatet för Asien och Latinamerika granskas på nytt. Målen utvidgades inom ramen för det nuvarande mandatet och omfattar inte bara stöd för EU:s närvaro genom utländska direktinvesteringar och överföring av teknik och sakkunskap, utan också miljöhållbarhet, såsom klimatförändringar och energitrygghet. Dessutom krävs att EIB successivt anpassar sin verksamhet till EU:s samarbetsstrategi och utvidgar sin finansiering så att den omfattar fler länder, även de fattigare länderna.

Volymmässigt gjorde EIB åtaganden för hela det belopp som fanns tillgängligt inom ramen för det tidigare mandatet för länderna i Asien och Latinamerika. När det gäller det nuvarande mandatet har banken redan gjort åtaganden för mer än 50 % av det maximala beloppet. I Latinamerika beviljades den största delen av lånen (93 %) inom det nuvarande mandatet för telekommunikations- och produktionssektorerna för att stödja EU:s närvaro. Samtidigt har EIB godkänt några lån för att stödja miljöhållbarhet (7 %), framför allt på området förnybar energi. I Asien beviljades den största delen av lånen på områdena förnybar energi och åtgärder för att begränsa verkningarna av naturkatastrofer (76 %), medan återstoden gick till utländska direktinvesteringar. EIB har också genomfört två större transaktioner på egen risk: ett ramlån på 500 miljoner euro för att stödja projekt på området klimatförändringar i Kina och ett lån för vattenkraftsprojekt i Panama. Övergången vad gäller EIB-ingripanden i riktning mot transaktioner med högre mervärde till stöd för miljöhållbarhet anses vara tillfredsställande i Asien, medan förbättringar bör görs i Latinamerika. Utbetalningsnivåerna i regionerna är de högsta (80 % av de belopp som det gjordes åtaganden för inom det tidigare mandatet), vilket också återspeglar den relativt stora andelen projekt inom den privata sektorn, där utbetalningar ofta sker snabbare än när det gäller t.ex. stora infrastrukturprojekt inom den offentliga sektorn.

Vid utvärderingen konstaterades att den ringa omfattningen av mandatet för Asien och Latinamerika, EIB:s mycket begränsade operativa personal och bristen på subventionerade medel gör att det blir för svårt för EIB att uppnå de många mål som ställts upp för mandatet för Asien och Latinamerika. Det är till exempel svårt för EIB att rikta in sig på fattigare länder, framför allt länder som omfattas av strikta krav på förmånliga lånevillkor. Dessutom konstaterades att det inte finns några skäl att upprätthålla målet att stödja EU:s närvaro, särskilt stöd för utländska direktinvesteringar, som ett mål i sig, eftersom EIB kan finansiera den här typen av verksamhet på egen risk och mervärdet av sådan verksamhet är begränsat jämfört med andra prioriteringar som stöds av EIB inom ramen för mandatet, t.ex. stödet för begränsning av och anpasssning till klimatförändringar liksom resurseffektivitet.

Sydafrika

I Sydafrika ingick EIB finansieringsavtal avseende hela det belopp som fanns tillgängligt inom ramen för det tidigare mandatet och har redan gjort åtaganden för 54 % av det belopp som är tillgängligt inom det nuvarande mandatet. EIB:s verksamhet har inriktats på infrastrukturprojekt i den offentliga sektorn (subventionerade bostäder och tillhörande stadsinfrastruktur) och globallån till små och medelstora företag. Utlåningsverksamheten har kompletterats av EIB:s rådgivande roll i samband med de riskkapitalfonder som kommissionen inrättat.

EIB:s transaktioner i Sydafrika var särskilt effektiva i den offentliga sektorn, där det finns stora investeringsbehov på områdena ekonomisk och social infrastruktur. Transaktionerna i den privata sektorn var mest effektiva när de genomfördes tillsammans med lokala finansiella intermediärer. EIB kan också bidra till regional integrering genom att utnyttja möjliga samverkanseffekter med verksamhet som bedrivs enligt Cotonouavtalet.

MERVÄRDE AV EIB:S TRANSATIONER OCH EU:S GARANTI

Finansiellt mervärde

EIB ger finansiellt mervärde framför allt genom ett erbjuda stora låneblopp med längre återbetalningstider och längre amorteringsfrihet på gynnsamma villkor, som inte erbjuds på marknaden. I utvärderingen konstaterades att additionaliteten var särskilt stor när det gäller transaktioner i den offentliga sektorn, framför allt för infrastrukturinvesteringar. I den privata sektorn medför EIB-lånens längre återbetalningstider additionalitet framför allt i länder där finansmarknaderna än mindre utvecklade. Det finansiella mervärdet av lån med kortare återbetalningstider i den privata sektorn konstaterades fungera mer som en katalysator, genom att lånen bidrar till att locka medfinansiärer. Additionaliteten när det gäller EIB:s garanterade lån var förhållandevis begränsad för utlåning för att stödja EU:s utländska direktinvesteringar, där finansiering från affärsbanker under normala förhållanden är mer lättillgänglig.

Gemenskapsgarantin var det viktigaste instrumentet för att göra det möjligt för EIB att arbeta i ett stort antal länder och med ett stort antal låntagare. Den innebär att EIB kan ingripa i länder och verksamheter med större risk och att de finansiella villkoren blir mer attraktiva för låntagare. Med tanke på detta bör kommissionen och EIB se över de gränser som fastställs i garantiavtalet för transaktioner med lokala/regionala myndigheter som inte garanteras av staten, då dessa gränser konstaterats begränsa tillgången till lån för mindre kommuner, särskilt i vissa länder, såsom Sydafrika.

Enligt beslutet bör EIB utöka sina finansieringstransaktioner utanför EU utan anlitande av gemenskapsgarantin. I föranslutningsländerna, Medelhavsländerna och de östra grannskapsländerna, bland annat Ryssland, har EIB inrättat betydande sektorsövergripande faciliteter på egen risk. Dessutom inrättades en facilitet på egen risk på 3 miljarder euro på området energihållbarhet och försörjningstrygghet, som bland annat inriktats på frågor som rör klimatförändringar. EIB:s utlåning på egen risk är dock begränsad till dels länder med god kreditvärdighet, dels strukturer med god kreditvärdighet i länder med lägre kreditvärdighet (t.ex. Turkiet), inbegripet EU:s utländska direktinvesteringar. Under de tre senaste åren har EIB utökat sina externa transaktioner på egen risk, även om dessa främst har inriktats på föranslutningsländer (pådrivet av den höga absorptionskapaciteten i Turkiet och Kroatien) och Kina.

Tabell 2 – Utveckling för EIB:s utlåningsverksamhet per typ av garanti under perioden 2000–2009[pic]

Vid utvärderingen konstaterades att investeringsbehoven i de regioner som omfattas av EIB-mandatet är så stora att den garanterade utlåningen, som begränsas av en allt mer ansträngd EU-budget, måste kompletteras med en betydande EIB-utlåning på egen risk, framför allt när det gäller länder och transaktioner med god kreditvärdighet. Genom att stärka EIB:s egen risktagningskapacitet vid externa transaktioner kan banken ge ett tydligt mervärde genom att utnyttja egna medel, medan bankens transaktioner inom EU:s garanti koncentreras till länder och transaktioner där svårigheterna är större att skaffa finansiering från kapitalmarknaderna.

Ökat mervärde kan också skapas genom att man utnyttjar möjligheten att ge garantier inom ramen för mandatet, vilket EIB redan gör i AVS-länder, framför allt för att ge finansiella intermediärer garantier och således minska kapitalbegränsningarna. (Denna möjlighet har funnits inom mandatet sedan 2007, men EIB har ännu inte godkänt några sådana transaktioner inom ramen för mandatet.) EIB:s utvärderingsenhet konstaterade också att mervärdet av EIB:s transaktioner skulle öka om banken spelade en större roll i utvecklingen av finanssektorn och när det gäller finansiering i lokal valuta. Det senare kräver dock att det finns en lokal värdepappersmarknad eller en swappmarknad.

Icke-finansiellt mervärde

Förutom det stora finansiella bidraget till låntagare bidrar EIB på ett positivt sätt genom sin bedömningsprocess, som bygger på överensstämmelse med EU-normer (framför allt rörande miljö och upphandling) och den tekniska och ekonomiska sakkunskapen hos bankens projektpersonal. Mervärdet har varit större när EIB bidragit till projektförberedelser via tekniskt bistånd eller höjt projektens standard genom kontraktsvillkor. Vissa svagheter konstaterades i övervakningsfasen, framför allt när det gäller uppföljningen av avtalsförpliktelser och övervakningen av transaktioner via finansiella intermediärer.

Vid utvärderingen konstaterades att det finns potential till ökat mervärde, framför allt genom att mer resurser avsätts till tekniskt bistånd för projektplanering och projektgenomförande liksom till en noggrannare övervakning av projekt. Efter beslutets ikraftträdande i juli 2009 bör EIB dessutom intensifiera sin verksamhet till stöd för målen för EU:s utvecklingspolitik. Detta är en svår uppgift eftersom EIB:s ekonomiska modell inte är inriktad på resursintensiv verksamhet som utvecklingsfinansiering. Detta skulle bland annat kräva en stärkning av EIB:s kapacitet att bedöma sociala och utvecklingsmässiga aspekter av projekt, t.ex. mänskliga rättigheter och konfliktrelaterade risker, och att aktivt främja lokalt samråd genom lokal närvaro. Slutligen borde EIB fastställa prestandaindikatorer som omfattar utvecklingspolitikens mål.

SAMARBETE MED KOMMISSIONEN OCH INTERNATIONELLA FINANSINSTITUT/EUROPEISKA BILATERALA FINANSINSTITUT

Samarbete med kommissionen

Utvärderingen visar att det samarbete mellan EIB och kommissionen som var mycket begränsat före år 2000 successivt intensifierades under perioden 2000–2009. Samarbetet sker på olika nivåer, från politisk dialog till gemensamma program och samarbete på fältet, även med EG-delegationernas deltagande. Villkoren för samarbetet fastställs i ett samförståndsavtal som nyligen ingåtts mellan de två institutionerna. Det har dock konstaterats att det finns möjligheter att förbättra samarbetet genom att bättre avgränsa de två institutionernas verksamhet och genom att förbättra samstämmigheten och integrationen vid planering och genomförande.

Ett exempel på samarbete mellan kommissionen och EIB har varit FEMIP. Samarbetet innefattar en tätare dialog inom FEMIP:s styrkommitté och ministermöten liksom gemensamma program för riskkapital och tekniskt bistånd. Kommissionen har också nyligen infört ett rad finansiella mekanismer inom instrumentet för stöd inför anslutningen (IPA), det europeiska grannskaps- och partnerskapsinstrumentet (ENPI) och finansieringsinstrumentet för utvecklingssamarbete (DCI), för att kombinera bugetbidrag och lån från EIB, EBRD och andra europeiska multilaterala och bilaterala finansinstitut. Dessa mekanismer visar sig vara viktiga för att öka stödets effektivitet, främja samarbete och locka mer resurser, vilket gynnar partnerländerna, även om det finns utrymme att förbättra samstämmigheten.

Slutligen konstaterades vid utvärderingen att systematiska dialoger i ett tidigt skede måste garanteras, bland annat en dialog om centrala strategiska dokument. EU-institutionerna – kommissionen och den nyligen inrättade europeiska avdelningen för yttre åtgärder – bör i större utsträckning se till att EIB deltar vid fastställandet av politiken och utarbetandet av lands- och sektorsstrategier, som i sin tur bör beaktas i strategierna för EIB:s verksamhet. På projektnivå bör samrådsförfarandet enligt artikel 19 stärkas, genom att banken ger mer utförlig information om transaktionens bidrag till EU:s politiska mål. Detta förfarande är utformat för att se till att EIB-projekt överensstämmer med EU:s politik innan EIB ger sitt slutliga godkännande.

Samarbete med internationella finansinstitut/europeiska bilaterala finansinstitut

Enligt beslutet bör EIB:s finansieringstransaktioner i allt högre grad genomföras i samarbete med internationella finansinstitut eller europeiska bilaterala finansinstitut. Det finns ett specifikt krav på samarbete med EBRD (och kommissionen) i östra grannskapsområdet, Ryssland och Centralasien.

Utvärderingen visar att samfinansieringsbeloppet för EIB och internationella finansinstitut/europeiska bilaterala finansinstitut har ökat kraftigt under de senaste åren och uppgick till 60 % av EIB:s totala finansiering under mandatet 2009. Under den period som granskats har EIB successivt ingått en rad samförståndsavtal (bilaterala och multilaterala) med de viktigaste internationella finansinstituten/europeiska bilaterala finansinstituten i de olika berörda regionerna. Vissa av samförståndsvtalen trädde i kraft under det nuvarande mandatet, närmare bestämt det med kommissionen och EBRD i det östra grannskapet, Ryssland och Centralasien; NIF-ramavtalet; det ömsesidiga förtroendeavtalet med KfW och AFD för Medelhavsregionen och Afrika. Dessa samförståndsavtal representerar stärkta åtaganden om operationellt samarbete. Tack vare ökad samfinansiering och ökat samarbete kan de olika internationella finansinstituten lättare fastställa konsekventa projekt- och sektorsvillkor, vilket krävs i beslutet.

Vad gäller typen av operativt samarbete konstaterades vid utvärderingen att gemensam finansiering i stället för parallell samfinansiering i vissa fall dels kan gynna låntagare, dels kan förbättra effektiviteten av det finansieringsstöd som ges av internationella finansinstitut. Såsom nu också görs inom EU:s centrala finansiella mekanismer inom ramen för PA, ENPI och DCI, bör EIB fortsätta att främja det ömsesidiga förtroendet mellan EIB och övriga internationella finansinstitut/europeiska bilaterala finansinstitut. På så vis skulle man minska överlappningen av insatser för samfinansiärer och underlätta utvecklingen, genomförandet och övervakningen av projekt för projektansvariga genom att minska deras administrativa börda. På så vis bör god EU-praxis fortsätta att främjas, t.ex. när det gäller miljö och upphandling, samtidigt som man tar hänsyn till och bättre utnyttjar lokala system i överensstämmelse med principerna och målen i Parisdeklarationen om effektivare bistånd och handlingsprogrammet från Accra.

SLUTSATS

EIB:s externa mandat som understöds av EU:s garanti har visat sig vara effektivt för att främja EU:s politik för yttre förbindelser genom finansiering av relevanta projekt i partnerländer. En utvidgad och allt mer ambitiös EU-dagordning för yttre förbindelser visar samtidigt att det behövs en ökad politisk samstämmighet och ett ökat stöd till partnerländer, t.ex. i deras kamp mot klimatförändringar och när det gäller resurseffektivitet, vilket har blivit en av EU:s högprioriterade frågor.

Politikens konsekvens kan förbättras genom att man bättre anpassar mandatets omfattning till EIB:s befintliga medel och komparativa fördelar, och förbättrar de politiska riktlinjerna så att EIB kan spela en större roll för att stödja EU:s politik.

När det gäller genomförandet konstateras i utvärderingen att EIB har genomfört sina transaktioner på ett effektivt sätt, men att effektiviteten kan förbättras om banken får bättre kapacitet att stödja de projektansvariga under hela projekttiden. Ökat stöd till projektansvariga blir allt viktigare, eftersom Europaparlamentet och rådet lagt ökad vikt vid behovet av att främja den ekonomiska och sociala utvecklingen. För att detta mål ska kunna uppnås måste EIB öka de mänskliga resurser som finns tillgängliga för den externa verksamheten och det måste finnas fler möjligheter till kompletterande bidrag.

På grundval av detta meddelande samt resultaten av styrkommitténs rapport och den externa utvärderingen lägger kommissionen fram ett lagstiftningsförslag som syftar till att förbättra överensstämmelsen med EU:s politiska mål och öka mervärdet av EIB:s externa transaktioner under den andra hälften av den period (2007–2013) som omfattas av beslutet.

[1] Beslut om beviljande av en gemenskapsgaranti till Europeiska investeringsbanken mot förluster vid lån till och lånegarantier för projekt utanför gemenskapen (EUT L 190, 30.12.2006, s. 10).

[2] EIB tillhandahåller därutöver en egnamedelsfacilitet för utlåning till AVS-länder, som täcks av en garanti från medlemsstaterna.

[3] Facilitet för investering och partnerskap för Europa–Medelhavsområdet.

[4] För perioden 2000–2006 avsattes 1 miljard euro inom ramen för den första lånefaciliteten för partnerländerna i Medelhavsområdet, av vilket det gjordes åtaganden för 0,63 miljarder euro.

[5] Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1638/2006 av den 24 oktober 2006 om fastställande av allmänna bestämmelser för upprättandet av ett europeiskt grannskaps- och partnerskapsinstrument

[6] Miljöpartnerskapet för den nordliga dimensionen (NDEP).

[7] Enligt beslutet bör EIB i grannländer i Östeuropa och Ryssland inrikta verksamheten på transporter, energi, telekommunikationer och infrastruktur på miljöområdet. Förmedling av lån till små och medelstora företag har endast nyligen blivit en berättigande sektor för finansiering i de östeuropeiska partnerskapsländerna.