ARBETSDOKUMENT FRÅN KOMMISSIONENS AVDELNINGAR - Granskningsrapport med medlemsstaternas svar på kommissionens frågeformulär om delaktighet och information för ungdomar

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

INLEDNING

1. Delaktighet

1.1 Fakta

1.1.1 Inledande anmärkningar och grundläggande uppgifter

1.1.2 Rättsliga grunder

1.1.3 Kvalitetsanalys av uppgifterna

1.2 Ungdomars medverkan i samhällslivet

1.2.1 Analys av medlemsstaternas syn på situationen

1.2.2 Åtgärder och strategier på nationell nivå

1.2.3 Medlemsstaternas förväntningar på europeisk nivå

1.2.4 God praxis

1.3 Ungdomars medverkan i den representativa demokratins institutionella system

1.3.1 Analys av medlemsstaternas syn på situationen

1.3.2 Åtgärder och strategier på nationell nivå

1.3.3 Medlemsstaternas förväntningar på europeisk nivå

1.3.4 God praxis

1.4 Lära sig att medverka

1.4.1 Analys av medlemsstaternas syn på situationen

1.4.2 Åtgärder och strategier på nationell nivå

1.4.3 Medlemsstaternas förväntningar på europeisk nivå

1.4.4 God praxis

2. Information

2.1 Fakta

2.1.1 Förutsättningar

2.1.2 Rättslig grund

2.1.3 Kvalitetsanalys av uppgifterna

2.2 Tillgång till information

2.2.1 Analys av medlemsstaternas syn på situationen

2.2.2 Utmaningar och åtgärder på nationell nivå

2.2.3 Medlemsstaternas förväntningar på europeisk nivå

2.2.4 God praxis

2.3 Informationens kvalitet

2.3.1 Analys av medlemsstaternas syn på situationen

2.3.2 Utmaningar och åtgärder på nationell nivå

2.3.3 Medlemsstaternas förväntningar på europeisk nivå

2.3.4 God praxis

2.4 Ungdomars medverkan i utformningen och spridningen av informationen

2.4.1 Analys av medlemsstaternas syn på situationen

2.4.2 Utmaningar och åtgärder på nationell nivå

2.4.3 Medlemsstaternas förväntningar på europeisk nivå

2.4.4 God praxis

3. Samråd med ungdomar vid besvarandet av frågeformulären

4. Samarbete på europeisk nivå

INLEDNING

Enligt kommissionens vitbok "Nya insatser för Europas ungdom", som antogs i november 2001, bör ungdomars delaktighet i samhällslivet och information till ungdomar vara två prioriteringar inom ungdomspolitiken. Delaktighet är ett viktigt krav från ungdomarna och visar sig gå hand i hand med information, som är en nödvändig men inte tillräcklig förutsättning för denna delaktighet. Tillsammans skall dessa två prioriteringar bidra till att uppnå det mer övergripande målet om ungdomars aktiva medborgaransvar och syfta till att "föra medborgarna, i första hand ungdomen, närmare det europeiska projektet och de europeiska institutionerna" [1].

[1] Laekenförklaringen 14-15.12.2001.

Medlemsstaterna har beslutat att använda sig av den öppna samordningsmetoden för dessa två prioriteringar och därmed visat att de vill stärka samarbetet när det gäller att genomföra och följa upp politiken på dessa två områden. Den öppna samordningsmetoden "skall tillämpas på ett flexibelt sätt som är anpassat till ungdomsområdet, med beaktande av medlemsstaternas behörighet och i enlighet med subsidiaritetsprincipen" [2]. I enlighet med det uppdrag som lämnats har kommissionen i samråd med medlemsstaterna tagit fram ett detaljerat frågeformulär för vardera av dessa prioriteringar. Frågeformulären har skickats till medlemsstaterna och till kandidatländerna, eftersom det i rådets resolution anges att kandidatländerna bör delta i det europeiska samarbetet på ungdomsområdet.

[2] Rådets resolution av den 27 juni 2002.

Frågeformulären har utformats enligt samma metod och har samma generella struktur. Först begärdes basfakta om nuläget. Därefter efterfrågades en presentation av de politiska riktlinjerna på nationell nivå samt exempel på god praxis. Slutligen begärdes preciseringar om vilka förväntningar man har på europeisk nivå.

Inom ramen för det åtagande som gjorts att samråda med ungdomar skulle även de metoder som valts för detta samråd på nationell nivå preciseras.

Frågorna har behandlats på olika sätt i medlemsstaterna beroende på hur ungdomspolitiken ser ut på nationell nivå och på vilket sätt ungdomarna har medverkat. De uppgifter som lämnats i svaren, argumenten som framförts, förslagen som lämnats och den goda praxis som lyfts fram har utgjort en rik och intressant grund för utarbetandet av kommissionens granskningsrapport.

Syftet med denna rapport är att presentera en sammanfattning av alla dessa svar, som kan användas som underlag för ett förslag till gemensamma mål för delaktighet och information för ungdomar, vilket skall läggas fram för rådet för antagande. För varje prioritering presenteras först ett antal basfakta. Därefter redovisas svaren, som för varje prioritering har delats upp efter tre stora teman.

I fråga om delaktighet är teman ungdomars medverkan i samhällslivet, ungdomars medverkan i den representativa demokratins institutionella system och att lära sig att medverka.

I fråga om ungdomsinformation är de tre teman tillgång till information, informationens kvalitet och ungdomars medverkan i utformningen och spridningen av informationen.

Kandidatländernas svar har integrerats i analysen av de femton medlemsstaterna.

1. Delaktighet

1.1 Fakta

1.1.1 Inledande anmärkningar och grundläggande uppgifter

Det finns idag 50 miljoner ungdomar i de femton medlemsstaterna, 60 miljoner om man beaktar de tio länder som kommer att ansluta sig 2004 och 75 miljoner om man räknar in alla kandidatländer. Ungdomarna i åldersgruppen 15-25 år utgör mellan 11 % och 19 % av den totala befolkningen i de 27 tillfrågade länderna.

I samtliga länder är rösträttsåldern 18 år för nationella val och val till Europaparlamentet. I vissa länder har rösträttsåldern sänkts till 16 år för lokala val. Ungdomarna utgör mellan 10,5 % och 17,5 % av väljarkåren beroende på vilket land det gäller.

Det finns inte alltid uppgifter om valdeltagandet bland ungdomar och de uppgifter som finns tas fram på olika sätt (t.ex. enkäter, väljarundersökningar, särskilda utredningar) och gäller olika åldersgrupper (18-25 år, 18-30 år osv.).

I länder utan röstplikt håller valdeltagandet bland hela väljarkåren på att sjunka samtidigt som valdeltagandet bland ungdomar ligger under genomsnittet (i storleksordningen tio procentenheter) och klyftan mellan ungdomars och den övriga befolkningens valdeltagande blir större.

Procentandelen valda ungdomar (personer under 30 år) varierar mellan länderna från 0 % till 7 % på nationell nivå, 0 % till 5 % på regional nivå och 0 % till 10 % på lokal nivå. Mellan 0,5 % och 20 % av ungdomarna är medlemmar i ett politiskt parti.

Mellan 0,7 % och 16 % av ungdomarna är fackanslutna. Uppgifterna räcker dock inte till för att ge en helhetsbild av ungdomarnas demokratiska engagemang, särskilt som det ofta är begränsat till vissa områden eller enskilda frågor.

Utbudet av strukturer för deltagande är stort och varierat. De vanligaste är ungdomsråd, ungdomsparlament och ungdomsorganisationer. Vid sidan om dessa strukturer som uteslutande består av ungdomar har, oftast på kommunal nivå, olika råd eller kommittéer inrättats i vilka ungdomar kan delta på samråds- eller på beslutsnivå. Elev- och studentråd är också vanligt förekommande, men är i första hand inriktade på frågor som gäller livet i skolan. Många länder försöker få bättre information om ungdomarnas åsikter och behov och använder sig därvid av olika samrådsformer som enkäter, samtalsfora, rundabordskonferenser, debatter osv.

1.1.2 Rättsliga grunder

Rättsliga grunder kan delas upp efter huruvida de bygger på internationell, nationell eller regional lagstiftning.

När det gäller delaktighet är de rättsliga grunderna enligt denna uppdelning olika från ett land till ett annat.

Ett antal länder grundar sin lagstiftning på internationella rättsliga grunder som FN:s barnkonvention. I vissa länder har ungdomars delaktighet tagits med i grundlagsbestämmelserna.

Vad gäller lagstiftning på nationell nivå är det mycket sällsynt med särskilda ungdomslagar. Däremot har i flera länder bestämmelser om ungdom och delaktighet införlivats i annan lagstiftning som gäller utbildning, familj och arbete, men även medborgarskap, rösträtt och valbarhet. I vissa länder har också lagbestämmelser om frågor som rör ungdomars representation, ungdomsråd och ungdomsorganisationer, bl.a. om lagstadgad finansieringsskyldighet. Även om specifika ungdomslagar på nationell nivå hör till ovanligheterna så finns det i regel i länder med ett federalt statsskick ungdomslagar på regional eller lokal nivå. Vissa länder har inga direkta lagbestämmelser, utan utgår snarare ifrån politiska förklaringar som ibland har antagits av parlamentet.

1.1.3 Kvalitetsanalys av uppgifterna

Samtliga länder förfogar över en stor mängd uppgifter, men de uppgifter som finns, sättet att samla in dem och insamlingsfrekvensen är så olika att de är svåra att jämföra.

När det gäller ungdomars medverkan i den representativa demokratins institutionella strukturer tas uppgifterna fram på olika sätt. Oftast är det frågan om uppskattningar som bygger på en rad olika instrument som t.ex. indikatorer som beräknats inom ramen för ungdomsrapporter, enkätresultat eller enstaka mätningar eller också undersökningar som oftast gjorts av universitet eller föreningar, ibland i samarbete med myndigheterna.

När det gäller ungdomars medverkan i samhällslivet gäller statistiken oftast endast en viss form av samhällsengagemang, som medlemskap i en icke-statlig organisation eller ett fackförbund. Även uppgifter från andra områden, t.ex. fritidssysselsättning, kan användas för att följa utvecklingen på detta område, men har den nackdelen att de endast indirekt visar hur stort detta engagemang verkligen är. Den sortens information finns ibland i nationella rapporter, men hämtas oftast från enkäter, mätningar, studier och undersökningar som gäller specialfrågor eller saknar allmän räckvidd.

Med tanke på hur betydelsefull delaktighet är, tycks det fortfarande finnas ett stort område att utforska för att förbättra kunskapen om olika former av samhällsengagemang och uppvärdera dess fördelar för både samhället och den enskilde individen.

Även om flera länder pekar på bristen på konsekvensutredningar på detta område är alla överens om att ungdomarnas medverkan bidrar till att sätta fart på den offentliga politiken. De tillfrågade länderna anser att det är viktigt att veta mer om ungdomarnas önskemål och behov så att politikens innehåll på olika områden kan anpassas därefter. När ungdomar deltar i den politiska debatten, i utformningen och ännu hellre i genomförandet av politiska åtgärder, även förebyggande sådana, förbättras beslutsfattandet. Denna delaktighet inverkar positivt på beslutsprocessens kvalitet och påverkar dessutom samhällets syn på ungdomar.

Vissa länder oroar sig för att avsaknaden av utredningar som bekräftar dessa positiva effekter kan innebära att detta konstaterande inte uppmärksammas eller delas av alla, särskilt ungdomarna själva.

En annan viktig effekt av delaktighet som borde värdesättas bättre är den kunskap och den kompetensutveckling som den medför. Den tillför ungdomar kunskaper som är värdefulla för deras arbetsliv och sociala liv och har även positiva effekter för samhället som helhet genom att bidra till "att bygga upp medborgerlig kompetens" [3].

[3] Enligt ett citat från Belgien: "la construction d'intelligences citoyennes".

Även om alla länder är överens om att delaktighet har en positiv effekt på ungdomarnas sociala integration, betonar flera länder att mycket återstår att göra för att ungdomar skall kunna få prova dessa färdigheter och framför allt för att se till att så många som möjligt kan förvärva dessa.

Att medverka är något som man måste lära sig och därför måste utbildningen på detta område förstärkas. Detta är det tredje stora tema som länderna vill följa upp bättre och skaffa sig fler uppgifter om så att framstegen kan mätas.

Målet att öka ungdomars delaktighet kan inte uppnås utan utbildning, men för att utbildningen skall vara trovärdig krävs det samtidigt konkreta initiativ för att förbättra ungdomars möjligheter att medverka i samhället och i den representativa demokratins institutionella strukturer.

Kvaliteten på de uppgifter som tas fram på vart och ett av dessa områden måste förbättras.

1.2 Ungdomars medverkan i samhällslivet

Huvudpunkter

* Delaktighet skall vara förankrad i det lokala samhällslivet.

* Rätten till delaktighet är allmänt erkänd, men resurstilldelningen borde ökas.

* Delaktighet är mer än enbart en dialog och måste innebära att ungdomarna deltar i beslutsfattandet.

* De kontaktpersoner som arbetar på fältet med ungdomar har en mycket viktig funktion.

* Samtliga länder vill att så många ungdomar som möjligt skall kunna bli delaktiga.

* En av de största svårigheterna är att samordna de olika aktörerna och insatserna på området.

* De mål som föreslås handlar dels om att förbättra villkoren för olika former av delaktighet, dels om projekt och åtgärder för att främja delaktighet.

1.2.1 Analys av medlemsstaternas syn på situationen

Ungdomarnas delaktighet i beslut som berör dem skall börja i deras egen närmiljö.

Kvalitativt sett kan ungdomars medverkan i beslutsprocessen i första hand förbättras genom större hänsynstagande till deras särskilda behov och personliga utveckling.

Ett sätt att uppnå detta är att utveckla strukturer för medansvar och medbeslutande. Genom att öppna dessa strukturer för ungdomarna tar man vara på deras handlingskraft, entusiasm och initiativförmåga för att förnya, berika och sätta fart på nya åtgärdsmöjligheter.

Man måste se till att ungdomarna får ett verkligt inflytande. Frågan om representativitet är av central betydelse, i synnerhet vad gäller marginaliserade eller socialt utslagna ungdomar. Ungdomarna måste tas på allvar och de politiska åtgärder som vidtas måste vara bestående.

Obefintliga eller svaga rättsliga grunder samt avsaknaden av kvalitetsnormer är ett hinder för ungdomars delaktighet. Dessutom är utvecklingen av ett ökat demokratiskt ansvarstagande från ungdomarnas sida en relativt invecklad process, vilket försvårar samordningen av aktörerna på området och ökar kraven på insatser både i tid och i resurser.

Skolan är en särskilt lämplig plats för att lära sig att bli delaktig. Ungdomarna deltar på olika sätt i beslutsprocessen, till exempel som klassföreträdare. I de flesta länder som svarat på frågeformuläret finns det en rättslig grund för den typen av delaktighet i form av elev- eller studentråd, som i regel bildar nationella sammanslutningar.

Också utanför utbildningssystemet finns det strukturer som företräder ungdomarnas intressen, som lokala ungdomsråd eller ungdomsorganisationer och ibland idrottsföreningar.

I samtliga länder finns det strukturer för att föra en dialog med ungdomar. Formen för dessa samrådsorgan och den typ av dialog som förs skiljer sig från ett land till ett annat, men överallt finner man en kombination av rena ungdomsstrukturer, som till exempel ungdomsråd eller ungdomsparlament, och blandade strukturer bestående av ungdomar, ansvariga politiker, ungdomsarbetare osv. Dialogen med ungdomarna är mer eller mindre fortlöpande och strukturerad i de olika länderna.

Det verkar finnas en allt större tendens till att betrakta delaktighet som ett fullvärdigt mål i sig, vilket leder till initiativtaganden på nationell nivå som manar till efterföljd ända ned till lokal nivå, även utan lagstadgad förpliktelse till det.

Att utveckla ungdomarnas medinflytande är ett sätt att tillämpa principerna om sund förvaltning av offentliga angelägenheter och öppenhet mot det civila samhället.

I ett antal länder finns det särskilda myndigheter på lokal nivå med ansvar för ungdomsfrågor.

1.2.2 Åtgärder och strategier på nationell nivå

Den nyss beskrivna situationen återspeglas på politisk nivå av en lång rad åtgärder för att öka ungdomarnas medverkan i samhället.

Oavsett hur tvingande gällande lagbestämmelserna om medinflytande är stödjer de olika länderna det ungdomsarbete som bedrivs på lokal nivå, antingen det handlar om initiativ, projekt eller diskussioner som organiseras av icke-statliga organisationer, ungdomscenter eller lokala föreningar. Alla länder vill stärka dessa former av föreningsverksamhet som är en grogrund för medborgarnas samhällsengagemang.

Man understryker den betydelse som aktörerna på fältet har, särskilt socialarbetare. De är en viktig länk när det gäller att informera ungdomar om de olika åtgärder och program som sätts igång av myndigheterna, hjälpa dem vid genomförandet av projekt och initiativ samt informera om och ta vara på resultaten. Andra viktiga faktorer som nämns är partnerskap mellan ungdomsråd och ungdomsparlament, lokala myndigheter och skolor.

Inom företagen har de olika formerna av medinflytande oftast att göra med val av personalnämnder, specialkommittéer eller fackrepresentanter. Dessa former av medinflytande utvecklas inte inom ramen för ungdomspolitiken. I regel vidtas inga åtgärder för att informera ungdomar om möjligheterna till medbestämmande i företagen.

Det stöd som ges för att öka ungdomarnas delaktighet består av informationsåtgärder, vägledning och rådgivning, men också av utbildning, bland annat i projektförvaltning, och erfarenhetsutbyte. Vissa instrument utvecklas på nationell nivå, men kan även utnyttjas på lokal nivå och syftar till att öka ungdomarnas samhällsengagemang i deras närmiljö.

De stödinstrument som oftast nämns är Internet, olika typer av möten, debatter och samråd samt program för icke-formellt lärande. Det samrådsförfarande som användes vid utarbetandet av vitboken ges som exempel. Stödet kan också vara finansiellt.

Ett av de största hindren för utvecklingen av en strategi för samhällsengagemang på lokal nivå är svårigheten att samordna de olika områden som är av betydelse för ungdomarna mellan en mängd lokala aktörer som inte nödvändigtvis har börjat samarbeta och att uppnå samstämmighet mellan olika nivåer av beslutsfattande.

En annan svaghet i de politiska åtgärder som vidtas idag beror på den relativa bräckligheten av de olika, bl.a. rättsliga, strukturer som skall ge ungdomarna bättre möjligheter till medinflytande, men också skall se till att ungdomarna verkligen deltar i beslutsprocessen.

En ofta återkommande fråga gäller kvalitet och upprättandet av kvalitetsnormer.

Samtliga länder har som ambition att så många ungdomar som möjligt skall kunna delta i beslutsprocesser. De olika svårigheter och särskilda behov som man stöter på i de olika länderna kräver anpassade lösningar (särskilda projekt, ungdomscenter, arbete på fältet). Ett förslag som har lagts fram är att man i större utsträckning borde använda sig av kontaktpersoner som själva kommer från de berörda grupperna. För att bli framgångsrika måste åtgärderna dock vara ett led i ett integrationsarbete som omfattar alla ungdomar, oavsett om de har sämre förutsättningar eller ej, som t.ex. idrottsevenemang eller kulturella evenemang. När det gäller vissa grupper av utestängda ungdomar är målet att få dem att engagera sig förknippat med målet att bekämpa våld.

Även om jämställdhetsfrågan behandlas på samma sätt som när det rör sig om andra grupper för vilka det är svårare att medverka, framförallt i beslutsfattandet, går åsikterna isär när det gäller de åtgärder som skall vidtas. Ett antal länder föreslår att vissa platser och områden skall förbehållas unga kvinnor. Det bör noteras att vissa länder även föreslår särskilda åtgärder för unga män.

De flesta åtgärder för att främja jämställdhet på detta område vidtas av särskilda offentliga eller privata strukturer som har jämställdhet och inte ungdomsfrågor som specialområde.

1.2.3 Medlemsstaternas förväntningar på europeisk nivå

Att främja ungdomarnas medverkan i samhällslivet är en viktig fråga för samtliga länder.

På europeisk nivå förväntar länderna sig att man tillmötesgår deras intresse av att utbyta erfarenheter, hitta lösningar för snarlika problem och gemensamt slå fast vilka framsteg som har gjorts.

Europa är för ungdomarna en värdegemenskap i vilken de lever, studerar, arbetar och reser och således en lämplig ram för att ta sig an frågor som berör alla unga européer.

De typer av åtgärder som föreslås har olika syften. Vissa syftar till att skapa bättre förutsättningar för demokratiskt inflytande, medan andra mer direkt handlar om projekt och insatser för att införa medbestämmande. Medlemsstaterna föreslår en rad olika instrument för att uppnå dessa två målsättningar.

Information, vägledning och rådgivning måste ges inom ramen för en dialog i vilken ungdomarna medverkar aktivt och ges möjlighet att uttrycka sina åsikter och föra en diskussion.

När det gäller utbildning och vägledning föredrar medlemsstaterna skräddarsydda, individuella lösningar, som de anser borde prioriteras och utnyttjas bättre. Ungdomarna måste kunna få särskild utbildning, bl.a. i projekthantering, eftersom en grundläggande målsättning är att de själva skall kunna ta hand om sina delaktighetsprojekt.

Dessa projekt skall utvecklas i deras närmiljö. Stödet till icke-statliga ungdomsorganisationer som bidrar till utvecklingen av volontärtjänstgöring skulle med fördel kunna förstärkas och kompletteras med åtgärder för nätverksbyggande och utbyte av god praxis.

Programmet Ungdom och ett annat framtida program bör också ge stöd till dessa projekt i vilka enligt medlemsstaterna kvalitet skall prioriteras framför kvantitet.

Medlemsstaterna efterlyser en förstärkning av strategierna för att uppnå dessa två målsättningar, dvs. stödmekanismer och projekt som gäller delaktighet. Detta förutsätter att man skaffar sig större kunskaper om frågor som rör delaktighet (t.ex. observationsorgan, diskussioner om kriterier).

Vissa länder föreslår att åtgärder och insatser för att främja ungdomars delaktighet skall ingå i utvecklingsplaner för ungdomsarbete. Samtliga länder lägger stor vikt vid att man i dessa planer skall ta hänsyn till de särskilda problem som drabbar marginaliserade och missgynnade ungdomar.

1.2.4 God praxis

Det finns en mängd exempel på god praxis i medlemsstaterna och kandidatländerna när det gäller att engagera ungdomar i samhällslivet. Dessa exempel kan delas in i följande fem stora kategorier: kampanjer och evenemang, ungdomsarbete, verksamhet inom ungdomsorganisationer och ungdomsråd, information och kommunikation, direkt medverkan i beslutsprocesser.

Vissa medlemsstater försöker få ungdomarna att delta i det civila samhället genom att i en avspänd och underhållande miljö informera dem om vilka möjligheter som finns. De organiserar således kampanjer och evenemang som är framtidsinriktade och innehåller en hel del originella inslag.

Ganska många länder anser att ungdomsarbete i dess olika former kan användas för att utveckla god praxis när det gäller att få ungdomar att engagera sig, särskilt på lokal nivå. Det finns många exempel på detta, bl.a. projekt för att integrera ungdomar med sämre förutsättningar som riskerar att bli utestängda.

Vissa medlemsstater och kandidatländer har utarbetat eller håller på att utarbeta nationella ungdomsplaner. Nästan alla medlemsstater är överens om att ungdomsorganisationer har en viktig funktion när det gäller att uppmuntra ungdomar att delta i det civila samhället, på alla nivåer. Ungdomsråd har nämnts ganska ofta liksom ungdomsforum. Det finns flera sätt för ungdomsråd att uppmuntra ungdomar att medverka: de kan informera ungdomarna om vilka möjligheter som finns, men de kan också ge dem en möjlighet att få erfarenhet av medbestämmande genom att erbjuda dem vissa arbetsuppgifter och ansvar inom den egna organisationen.

Information och kommunikation är viktiga verktyg för att öka ungdomars engagemang i det civila samhället. Information och kommunikation är övergripande instrument som också kommer till användning i de övriga kategorierna av god praxis, men eftersom dessa medel ofta ligger närmast till hands när det gäller att upplysa ungdomarna om deras möjligheter och rättigheter i fråga om delaktighet har de indelats i en särskild kategori. Internet är ett informations- och kommunikationsverktyg på stark frammarsch. Detta framgår av svaren från ett stort antal länder. Ett värdefullt och stimulerande sätt att få erfarenhet av medbestämmande är att direkt medverka vid beslutsfattandet, t.ex. i samband med projektplanering i det lokala samhället. Vissa medlemsstater erbjuder denna möjlighet och anser att den kan betraktas som ett exempel på god praxis.

Bland alla olika exempel på god praxis på detta område kan följande uppmärksammas särskilt:

* "Les caravanes nationales: les jeunes, des citoyens actifs" (Nationella karavaner: ungdomar, aktiva medborgare), Frankrike: För att öka ungdomarnas valdeltagande och informera dem om sina medborgerliga rättigheter och skyldigheter har s.k. medborgarkaravaner bildats. Tre sådana karavaner har genomkorsat Frankrike i december 2001 för att nå så många ungdomar som möjligt och sprida sina budskap om medborgaransvar. Dessa karavaner har besökt de flesta storstäder. De har rest igenom hela Frankrike för att träffa ungdomar och diskutera, kommunicera och övertyga med hjälp av informationsmaterial, broschyrer, faktablad och affischer under ständig och entusiastisk medverkan av andra ungdomar. Ungdomar har således sökt upp andra ungdomar vid skolporten, i affärsgallerior, i unga arbetares hem, universitet, studentbostäder, biografer och andra miljöer, dvs. på alla platser där unga människor brukar finnas.

* Irlands regering har beslutat att genomföra en nationell plan för utveckling av ungdomsarbete i syfte att uppmuntra utbyggnaden av strukturer och mekanismer för ungdomsdeltagande med hjälp av en särskild statlig plan för ungdomssektorn. Att en regering åtar sig att öka ungdomars delaktighet och gör detta åtagande till ett klart och mätbart politiskt mål sänder onekligen en stark signal till personer som arbetar med ungdomar och ger ett starkt stöd till de ansträngningar som görs på olika håll (ungdomsorganisationer, skolor osv.) för att förmå ungdomar att delta i det civila samhället.

* Många exempel har med ungdomsråd att göra. Det flamländska ungdomsrådet i Belgien är öppet för både enskilda ungdomar och ungdomsorganisationer. Alla ungdomar som känner sig berörda av de frågor som det flamländska ungdomsrådet ägnar sig åt och som är beredda att underteckna rådets demokratiska stadga kan bli medlem i rådet. Generalförsamlingens ledamöter är valda och de viktigaste politiska riktlinjerna fastställs vid rådets stadgeenliga kongress. Generalförsamlingen består av unga privatpersoner, företrädare för erkända nationella ungdomsorganisationer, en företrädare för "Scholierenkoepel" (elevernas paraplyorganisation) samt en företrädare för föreningen av flamländska studerande. Generalförsamlingen bistås av tre utskott: utskottet för ungdomsarbetspolitik, utskottet för ungdomspolitik och utskottet för internationella frågor. Generalförsamlingen, utskottet och arbetsgruppen är öppna för alla.

* Inom ramen för de informations- och kommunikationsmöjligheter som Internet erbjuder har ett antal ministerier, kommuner och icke-statliga organisationer i Finland startat ett projekt för att förbättra såväl ungdomars som allmänhetens möjligheter att delta i beslutsprocessen. Projektet ligger i linje med lagen om insyn i regeringsverksamheten, som innebär att offentliga myndigheter måste ge begriplig information om frågor av allmänt intresse innan ett beslut fattas. Internet erbjuder allmänheten, beslutsfattare och förvaltningar ett virtuellt diskussionsforum för aktuella frågor i beslutsgången. Projektet innebär samarbete med skolor. Tanken är att informera elever om offentliga myndigheters verksamhet och pågående beslutsprocesser samt att förmå dem att skriva rapporter om aktuella beslutsförfaranden och beslutsinnehåll.

* Solidarcité: SOS Jeunes är en stödtjänst för ungdomar i öppen miljö i Bryssel, Belgien. Projektet är inriktat på ungdomar mellan 17 och 25 år, oavsett social bakgrund, som avbrutit skolgången. Man erbjuder dem ett medborgarår som faktiskt är ett slags samhällsservice i bred mening. I ett helt skolår delas ungdomarna upp i blandade grupper om 8 personer med en handledare. 70 % av tiden ägnas åt att utveckla en tjänst för det lokala samhället, medan de återstående 30 % används till utbildningsinsatser, åtgärder för samhällsorientering, stöd till särskilda personliga projekt (t.ex. körkort, språkinlärning, hantverksutbildning osv.) och slutligen stöd till ett internationellt projekt eventuellt med medverkan av andra grupper. Dessa ungdomar får ersättning för sitt arbete och finansiellt stöd för sina projekt.

1.3 Ungdomars medverkan i den representativa demokratins institutionella system

Huvudpunkter

* Ungdomars medverkan i den politiska representationens institutionella system är ett absolut krav för en livskraftig demokrati.

* Att ta mer hänsyn till ungdomarnas behov och intressen, men också till deras idéer och positiva bidrag är ett sätt att uppmuntra dem till större medverkan.

* Att skapa en fortlöpande och strukturerad dialog mellan ungdomar och politiska beslutsfattare är en nödvändighet.

* De olika valda representativa organen måste bli mera öppna för ungdomarna.

* Denna dialog och större öppenhet förordas på alla nivåer av representation, inklusive den europeiska nivån.

* De processer som leder till att ungdomar utestängs från möjligheterna till samhällsengagemang borde undersökas och följas upp bättre.

1.3.1 Analys av medlemsstaternas syn på situationen

Hela samhället måste finna sig till rätta i den representativa demokratin. Detta innebär att ungdomarnas medverkan måste främjas så att större hänsyn tas till deras behov, intressen och idéer. Att detta inverkar positivt på våra samhällens sätt att fungera och bidrar till den allmänna politiska utvecklingen är en uppfattning som delas av majoriteten av medlemsstaterna. I detta avseende är ungdomars medverkan ett sätt att förbättra den offentliga förvaltningen.

Vissa medlemsstater påpekar dock att ungdomar endast har ett begränsat inflytande på politiken och ibland är mer intresserade av allmänna och övergripande politiska problem än av lokalpolitiska frågor som de skulle kunna påverka i högre grad.

För att öka det politiska ansvarstagandet hos ungdomarna måste man först införa eller bygga ut en fortlöpande och strukturerad dialog mellan politiska beslutsfattare och ungdomar.

En sådan dialog kan initieras av ansvariga politiker på olika nivåer, åtminstone med företrädare för redan befintliga och strukturerade ungdomsorganisationer (ungdomsråd och ungdomsparlament). Även förvaltningar, kommittéer och ungdomsgrupper eller -nämnder på alla behörighetsnivåer kan ta initiativet till en sådan dialog.

Politiska organisationer har en uppgift att fylla när det gäller att organisera denna dialog och ta hänsyn till ungdomsfrågor.

Vid sidan om dialog är också frågan om ungdomarnas möjligheter till politiskt ansvarstagande och beslutsfattande mycket viktig, särskilt som utvecklingen mot minskad delaktighet från ungdomarnas sida inte tycks brytas.

Frågan är ännu viktigare när det gäller missgynnade eller marginaliserade ungdomar.

Det verkar dessutom bli allt svårare för de traditionella organisationerna att förnya sig utan att nya strukturer för medbestämmande växer fram. Allt detta innebär att man kan befara att den demokratiska legitimiteten hamnar i en krissituation med risk för uppkomsten av negativa attityder till samhälls- och medborgaransvar eller ökad individualism.

Det är i därför nödvändigt att bättre kartlägga de olika faktorer som hämmar ungdomarnas samhällsengagemang.

1.3.2 Åtgärder och strategier på nationell nivå

Även om alla länder erkänner och beklagar tendensen att ungdomarna i allt mindre grad medverkar i den representativa demokratins strukturer, så analyseras denna utveckling sällan utifrån regelbundna uppgifter i sak och utarbetas ännu mera sällan nationella strategier för att motverka denna tendens. De enda uppgifter som de flesta länder förfogar över består av enstaka utvärderingar eller begränsade undersökningar av ungdomarnas åsikter om vissa specifika frågor.

Man kan dock konstatera att olika former av dialog mellan ungdomar och ansvariga politiker håller på att växa fram enligt mer eller mindre konventionella mönster (t.ex. rundabordskonferenser).

Samråd med ungdomar sker allt oftare och på alla nivåer i form av intervjuer, enkäter, tankesmedjor, i många fall med inriktning på särskilda målgrupper.

Ungdomar bjuds in till debatter, styrgrupper, kommittéer, paneler, konferenser, arbetsmöten eller -seminarier.

De flesta länder använder sig allt oftare av nya hjälpmedel och metoder, t.ex. förslagslådor, kvarterskommittéer, graffiti, rollspel, videoband, fotografier eller öppet hus.

I vissa fall används redan befintliga och strukturerade kanaler som utbildningssystemet eller socialarbetare för att inleda en dialog med särskilda ungdomsgrupper.

Mer omfattande åtgärder på nationell nivå är ofta begränsade i tiden och relaterade till en särskild händelse (t.ex. kampanjer för att uppmana ungdomar att rösta).

1.3.3 Medlemsstaternas förväntningar på europeisk nivå

Frågan om ungdomarnas medverkan i de institutionella strukturerna har med demokratins grundvalar att göra. När det gäller åtgärder som skall vidtas på medlemsstatsnivå förväntar sig medlemsstaterna att gemenskapen erbjuder dem en diskussionsram, en plattform för åsiktsutbyten och om möjligt fastställer gemensamma principer och mål som gäller inom hela EU och accepteras av alla.

I allmänhet anser medlemsstaterna att de organ som företräder ungdomar borde förstärkas och i möjligaste mån borde delta mer i beslutsfattandet. Detta gäller för de ungdomsorganisationer som spelar en viktig roll som företrädare för det civila samhället.

När det gäller ungdomars medverkan i de institutionella strukturerna på europeisk nivå anser vissa medlemsstater, utan att för den delen förneka betydelsen av det europeiska ungdomsforumets uppgift, att det borde bli lättare för gräsrotsorganisationer och för ungdomar som inte är anslutna till någon organisation att få ta del av europeiska angelägenheter.

Andra länder anser att den samrådsmodell som tillämpades vid utarbetandet av vitboken om nya insatser för Europas ungdom kunde vara ett sätt att öka medverkan av ungdomsorganisationer och icke-organiserade ungdomar. Att skapa nätverk som möjliggör debatt mellan olika organisationer anses också vara ett nödvändigt inslag för att åstadkomma ett större engagemang i samhällsfrågor.

När det gäller att stärka ungdomsrepresentationen som en del av det civila samhället anser flera medlemsstater att det europeiska ungdomsforumet i större omfattning borde delta i Ekonomiska och sociala kommitténs verksamhet.

När det gäller att fördjupa ungdomarnas medverkan i den representativa demokratin understryker vissa medlemsstater att det är viktigt att vidta åtgärder som syftar till att föra ungdomarna närmare de offentliga institutionerna, bl.a. genom att anordna regelbundna och samordnade överläggningar med dessa institutioner.

1.3.4 God praxis

Många exempel på god praxis handlar om att öka ungdomarnas valdeltagande, eftersom detta brukar vara lågt. Information och kampanjer i medier, webbplatser på Internet, offentliga debatter med ungdomar är vanligt förekommande åtgärder. De flesta medlemsstater vill också öka intresset för den representativa demokratin genom att skapa strukturer för ungdomsrepresentation som löper parallellt med de officiella representationsstrukturerna, t.ex. genom att inrätta ungdomsparlament på olika nivåer, utse en ungdomsborgmästare osv. Kreativa tillvägagångssätt som att skapa fingerade situationer, t.ex. för att åskådliggöra hur parlament fungerar, visar sig vara mycket lämpliga för att väcka ungdomarnas intresse.

För vissa medlemsstater, regionala och lokala myndigheter har sänkningen av rösträttsåldern till 16 år fått positiva resultat när det gäller att höja ungdomarnas intresse för offentliga angelägenheter.

Initiativen för att uppmuntra ungdomarnas valdeltagande koncentreras till ungdomarnas normala omvärld så att de kan informeras i sin egen närmiljö, t.ex. i skolan, utan att behöva förflytta sig till en bestämd mötesplats. I vissa länder anordnas större evenemang för att attrahera ungdomar med mer mångkulturella och varierande aktiviteter.

Här följer några exempel på god praxis som har uppgivits.

* "Riksdagsspelet" är en simulering av parlamentets sätt att fungera som organiseras av ministeriet för utbildning och idrott i Portugal. Ministeriet har utarbetat en särskild handledning för skolorna om hur man anordnar en riksdag som endast består av ungdomar. Spelet innebär att ungdomarna kan sätta sig in i olika val- och beslutsförfaranden. Det portugisiska parlamentet (Assembleia da República) har institutionaliserat ett projekt som kallas "skola och parlament" och som framför allt riktar sig till högstadiet. Valet av ungdomarna genomförs i skolan. De valda ungdomarna bjuds in till parlamentshuset där de simulerar en parlamentsdebatt.

* Vote4Future, Österrike: Vid de nationella valen i november 2002 uppmanades ungefär en miljon unga österrikare under 30 år att rösta, varav ungefär 250 000 var förstagångsväljare. I samband med valet inledde det nationella ungdomsrådet en kampanj "Vote4Future" för att uppmuntra ungdomarna att rösta. På en särskild webbplats, som stod i centrum för kampanjen, förklarades varför det var viktigt att rösta, och där gavs också detaljerad information om själva valet. På webbplatsen kunde ungdomarna hämta information om de olika partiernas valprogram samt föra diskussioner med partier och kandidater. Kampanjen anordnades inte av ett särskilt politiskt parti, utan stöddes av det nationella rådets ordförandeskap, ett antal medier och välkända österrikare.

* Valdebatt bland ungdomar i Nederländerna. Det nederländska ungdomsrådets (Jeugdraad) valdebatt är ett bra sätt att öka ungdomarnas valintresse. De ungdomar som är med i ungdomsrådet kan själva föra en debatt med partiledarna, som dessutom även når ut till andra ungdomar. Debatten får stor uppmärksamhet i massmedierna. Ungdomarnas kammardebatt ("jongeren-lagerhuisdebat") är ytterligare en framgångsrik debattform. Den sänds på tv varje vecka. Under programmet diskuterar ungdomar aktuella politiska frågor med varandra och med olika gäster t.ex. politiker.

* Ungdomsparlamentet är ett utbildningsprogram som anordnas årligen av det grekiska parlamentet i samarbete med Greklands utbildningsministerium och Cyperns utbildnings- och kulturministerium. Programmet är avsett för studerande mellan 16 och 20 år. Huvudsyftet är att utveckla en positiv attityd till samhällsengagemang bland ungdomar och att informera dem om demokratins värderingar, regler och förfaranden. 350 tonåringar som representerar Grekland, Cypern samt greker som bor utomlands väljs som unga parlamentariker. De parlamentariska förfarandena publiceras och distribueras till samtliga grekiska parlamentariker och ministrar, lokala myndigheter, skolor, kyrkoförvaltningen, pressen och andra intresserade. Ungdomsparlamentets plenarsammanträde direktsänds i tv. En kopia av slutrapporten går till de behöriga parlamentsutskotten, regeringarna för både Grekland och Cypern, olika politiska, sociala och lokala aktörer osv.

* Middlesbrough Young People's Mayor (YPM), Förenade kungariket. När Middlesbroughs vuxna väljare valde en borgmästare i maj 2002 fick ungdomarna samtidigt tillfälle att välja en ungdomsborgmästare. Middlesbrough är den första staden med en vald ungdomsborgmästare. Stadens kommunstyrelse hade avsatt en budget på 30 000 GBP för detta ändamål. Ungdomsborgmästaren är en skuggbild av den riktiga borgmästaren och skall se till att ungdomarnas åsikter läggs fram för kommunens beslutsorgan. Ungdomsborgmästaren är också ansvarig inför Middlesbroughs ungdomsparlament, som består av ett trettiotal personer som företräder stadens skolor och olika samhällsgrupper, och har involverats i beslut som påverkar staden. Eftersom stadens borgmästare har andra uppgifter och ungdomsborgmästaren måste ägna en del av sin tid åt skolarbete och sociala åtaganden har en särskild tjänsteman utsetts för att hjälpa ungdomsborgmästaren med sina uppgifter.

1.4 Lära sig att medverka

Huvudpunkter

* Att lära sig att aktivt medverka i samhället måste vara en del av en individanpassad inlärningsprocess.

* Denna inlärningsprocess skall inte enbart ingå i det formella utbildningssystemet, utan även i den icke-formella eller informella utbildningen, som är mycket betydelsefull för att hjälpa ungdomar att utveckla den sociala kompetens som krävs för ett aktivt samhällsengagemang.

* Banden och komplementariteten mellan formell och icke formell utbildning måste stärkas.

* Det är nödvändigt att man på vart och ett av dessa utbildningsområden skaffar sig större kunskaper om, lägger större vid och ger större spridning åt erfarenheterna och åt delaktighetsprojekt som drivs av ungdomar.

* Vid dessa inlärningsprocesser skall särskild hänsyn tas till ungdomar med problem.

1.4.1 Analys av medlemsstaternas syn på situationen

Skolan är en särskilt lämplig plats för att lära sig att delta i beslutsprocesser. Medbestämmande borde ingå i läroplanen. Men skolan måste också vara en plats där man får prova sina medborgerliga rättigheter och plikter. Man kan låta eleverna delta i beslut som gäller livet på skolan. Detta ger dem tillfälle att lära sig att ta ansvar och bygga upp sitt självförtroende. De kan göra en insats efter egen förmåga och göra det lättare att pröva på nya metoder.

Flera länder anser att samhällsengagemang och medborgaransvar måste få större utrymme i utbildningen. Detta förutsätter att det utbildas lärare på detta område. I detta syfte borde särskilda program och stödåtgärder tas fram. Skolans öppenhet mot närmiljön och omvärlden borde främjas. Detta är en grundförutsättning för att skolan skall kunna fylla sin uppgift att lära ungdomarna att ta sitt medborgaransvar. Banden och broarna mellan skolor (formell utbildning) och platser utan formell utbildningsstruktur måste stärkas. På så sätt tas samtidigt även hänsyn till ungdomar utanför det formella utbildningssystemet.

Att utveckla ungdomarnas medborgerliga kompetens innebär att de får färdigheter som är nyttiga för dem själva och som på längre sikt gagnar hela samhället. De färdigheter som oftast nämns är förmågan att utveckla och tala för sin uppfattning, att tala inför andra, lyssna och förhandla, att ta initiativ och att genomföra projekt med hänsynstagande till vissa gränser och restriktioner.

1.4.2 Åtgärder och strategier på nationell nivå

Även om delaktighet betraktas som ett viktigt inslag i läroplanen får den i praktiken inte alltid något större utrymme i undervisningen. Kurser i samhällskunskap, politiska och sociala frågor finns, men är ojämnt utvecklade beroende på vilka länder och åldersgrupper det gäller.

Att eleverna aktivt deltar i livet på skolan anses visserligen vara värdefullt, men omsätts inte nödvändigtvis i verkligheten. Många ungdomar är inte alls engagerade och ibland är det till och med svårt att få en majoritet att engagera sig.

I vissa länder utvecklas strategier för att ge pedagogiskt stöd åt ungdomar som vill utarbeta och genomföra projekt. "Att lära sig genom att göra" eller att lära sig att medverka inom ramen för spel eller simuleringar är också metoder som är allt mer omtyckta.

Dessa typer av åtgärder utvecklas dock oftast vid sidan om varandra och de olika skolorna eller vägledningstjänsterna saknar ofta strukturer och utrymmen för en mer ingående dialog. Hur det än förhåller sig med detta kvarstår frågan hur den förvärvade kompetensen skall erkännas.

Det finns få strategier för att öka kunskapen och medvetenheten hos beslutsfattare och myndigheter om frågor som har med ungdomars medverkan att göra.

1.4.3 Medlemsstaternas förväntningar på europeisk nivå

Medlemsstaterna har olika förslag för att lära ungdomar att medverka i samhället. De flesta förslag syftar till att uppmuntra dem att delta i det sociala, ekonomiska och politiska livet, att skapa en positiv attityd till delaktighet och samhällsengagemang och att utveckla undervisningen på dessa områden. De åtgärder som förordas för att främja denna inlärningsprocess går ut på att öppna beslutssystemen för ungdomar, allt från simulerad delaktighet inom ramen för olika rollspel (t.ex. val eller ungdomsparlament) till verklig delaktighet i beslutsprocesser i olika former (samråd eller medbeslutande).

Dessa åtgärder vidtas främst inom ramen för den icke-formella utbildningen, vilket föranleder vissa medlemsstater att argumentera för ett erkännande av den typen av kompetens i de formella utbildningssystemen, som ett sätt att uppvärdera ungdomars engagemang i olika former av medbestämmande. Medlemsstaterna förväntar sig att man på europeisk nivå, vid sidan om utbyte av god praxis, skapar förutsättningar för att dessa former av icke-formellt lärande skall få större spridning, värderas högre och erkännas i större omfattning.

En återkommande ambition är att man också vill främja samhällsengagemanget hos ungdomar med sämre förutsättningar. Flera medlemsstater understryker att ungdomarnas utveckling mot större delaktighet vanligtvis börjar i skolan och sedan inriktas på föreningslivet för att eventuellt utmynna i ett politiskt engagemang. Den typen av utveckling gäller dock främst mer privilegierade ungdomar (utbildningsnivå osv.), men ligger inte lika nära till hands för mindre gynnade ungdomar.

1.4.4 God praxis

De exempel på god praxis som ges på detta område handlar om såväl formellt och icke-formellt lärande som utbildning för unga människor, kunskapsspridare och administrativa beslutsfattare.

Inom den formella utbildningen är ämnen som samhällskunskap, social och politisk utbildning ett värdefullt hjälpmedel för att lära ungdomar att medverka. I vissa medlemsstater ingår dessa ämnen i den officiella läroplanen.

Skolorna är i samtliga medlemsstater den plats där delaktighet är av störst betydelse när det gäller att lära ungdomar att engagera sig. Det förblir dock ibland ett rent teoretiskt ämne i läroplanen i stället för ett konkret sätt att lära sig att delta i skolans vardagsliv. I de flesta länder ger valet till skol- eller universitetsrådet de studerande en möjlighet att lära sig att medverka genom konkret handling.

Inom den icke-formella sektorn finns det en rad aktiviteter som ger ungdomar en möjlighet att lära sig att delta och prova på vad detta innebär. I vissa medlemsstater har pilotprojekt en viktig funktion för att lära ungdomar att engagera sig eller för att finna nya och innovativa lösningar för att förbättra strategierna på detta område.

Vissa ungdomsinitiativ som kan kännetecknas som en blandning av formell och icke-formell utbildning har till syfte att integrera ungdomar med sämre förutsättningar och att utforma strategier för att främja socialt utslagna ungdomars medverkan i samhällslivet.

Exemplen på god praxis finns inte enbart inom ungdomsutbildningen, utan ibland även inom utbildningen av unga vuxna, lärare, ungdomsarbetare och ungdomsledare, särskilt vägledare.

Följande konkreta exempel ger en uppfattning av bredden på de goda lösningar som har kartlagts.

* Danmark genomförde ett pilotprojekt som innebär att man håller ett slags "skuggval" för ungdomar. En dansk tv-station anordnade 1998 i samarbete med utbildningsministeriet och politiska ungdomsorganisationer ett parlamentsval för barn och ungdomar parallellt med de "riktiga" allmänna valen. Projektet genomfördes för att ge barn och ungdomar tillfälle att framföra sina åsikter och att få en inblick i den demokratiska valprocessen. Ungefär 40 % av skolorna deltog i projektet och drygt 120 000 barn och ungdomar deltog i valet. Med anledning av den stora framgången upprepades projektet vid de allmänna valen i november 2001.

* Sverige har värdefulla erfarenheter av skolval. Skolval 2002 anordnades av Ungdomsstyrelsen, Skolverket, Valmyndigheten och Sveriges elevråd. Röstförfarandet liknade det för de nationella valen (man röstar på olika politiska partier) och föregicks av politiska debatter i skolorna. Hela 250 000 ungdomar deltog i valet. Detta innebar att valdeltagandet i de deltagande skolorna låg på drygt 90 %, vilket var en betydande ökning jämfört med skolvalen 1998. Röstresultaten i de olika skolorna sammanställdes och lades fram av Ungdomsstyrelsen i form av nationella, regionala och lokala valresultat.

* Tyskland har ett program för utbildning av kvalificerade rådgivare som är specialiserade på barns och ungdomars medinflytande (i delstaten Rheinland-Pfalz). Mellan 1999 och 2002 utbildades sammanlagt 53 rådgivare till experter med uppgift att motivera, vägleda och stödja ungdomar i medinflytandeprocesser, organisera en dialog med vuxenvärlden och lära dem att delta i planerings- och beslutsprocesser. Dessa rådgivare har sin yrkesmässiga bakgrund i framför allt ungdomssektorn där de arbetar i förskolor, ungdomscenter, ungdomsförvaltningar osv. Utbildningen omfattar juridiska och ekonomiska aspekter av delaktighet, projektfinansiering och -planering, presentations- och kommunikationsmetoder, PR och särskilda inlärningsmetoder. I utbildningen ingår en praktikperiod i deltagarnas normala arbetsmiljö som innebär att de skall genomföra ett eget delaktighetsprojekt på fältet.

* Genom att stödja olika pilotprojekt vill ungdomsstyrelsen i Luxemburg särskilt uppmuntra icke-formell utbildningsverksamhet för att stimulera utvecklingen av ungdomarnas färdigheter och kompetens, aktiva samhällsengagemang och socialisation. Stödet beviljas ungdomsföreningar och -organisationer, ungdomsgårdar, ungdomsgrupperingar, alla ungdomar mellan 12 och 26 år, både som grupp och som enskild person. Vid projekturvalet tas hänsyn till kriterier som syfte, målgrupp, relevant kompetens och erfarenhet, utvärderingsplan. Projektet måste vara nyskapande i den mening att man prövar ut nya arbetssätt eller modeller på områden som omfattas av riktlinjerna från ministeriet för ungdom: ungdomars samhällsengagemang, lika möjligheter för alla ungdomar, främjande av grundläggande värderingar som demokrati, solidaritet och tolerans.

* Ungdomsstyrelsen i Spanien arbetar med programmet "Utbildning i medinflytande". Programmets syfte är att utarbeta verktyg och strategier för att utveckla en positiv samhällsattityd hos ungdomarna och bygger på idén att medinflytande är en absolut nödvändig förutsättning för att man skall bli en fullvärdig medborgare. Två åtgärder planeras: framtagning av en handledning för utbildning i medinflytande och genomförande av en rad seminarier för att lära ut handledningen till vägledarna så att man kan uppnå den önskade multiplikationseffekten.

2. Information

2.1 Fakta

2.1.1 Förutsättningar

Endast ett fåtal medlemsstater har en tydligt identifierbar strategi för ungdomsinformation som genomförs genom nationella informationsnätverk inom vilka de olika nationella, regionala och lokala nivåerna samordnas. De flesta medlemsstater och kandidatländer har dock ingen riktig, väl underbyggd, systematisk, sammanhängande och integrerad informationspolicy eller övergripande strategi för ungdomsinformation.

De flesta länder har utvecklat instrument och verktyg (som informationsdialoger med ungdomar, system för utbildning och rådgivning, ungdomsorganisationer, specialiserade icke-statliga organisationer osv.) som utgör drivkraften för den framtida utvecklingen av en riktig och väl samordnad informationspolitik för ungdomar på olika nivåer. Man kan urskilja en allmän tendens till att decentralisera ansvaret för framtagning och spridning av ungdomsinformation till regional och lokal nivå.

De allra flesta medlemsstater och kandidatländer understryker behovet av att utveckla en särskild informationspolitik för ungdomar. Endast en minoritet av länder anser att ett sådant behov inte finns. I länder med en särskild informationspolitik för ungdomar sammankopplas denna politik i flera fall med personlig rådgivning. Nästan alla länder delar uppfattningen att ungdomsinformation måste förbli en del av den allmänna informationspolitiken. Dessa två kompletterar varandra. Den allmänna informationspolitiken utesluter inte utvecklingen av en särskilt informationspolitik för ungdomar och tvärtom.

De flesta länder har fastställt målgrupper för sin informationspolitik för ungdomar. Dessa målgrupper definieras mycket ofta efter ålder, vanligtvis som ungdomar mellan 12 och 30 år. I ett fåtal länder omfattar dessa målgrupper även barn under 12 år.

En annan, om än oftast sekundär målgrupp utgörs av personer som arbetar med ungdomar, t.ex. föräldrar, lärare, instruktörer, vägledare, bibliotekarier, socialarbetare eller ungdomsarbetare. Denna målgrupp har givetvis andra informationsbehov.

2.1.2 Rättslig grund

I de allra flesta medlemsstater och kandidatländer finns det ingen särskild rättslig grund för ungdomsinformation. I de flesta länder är ungdomsinformation ett inslag i en rättsakt (som lagar, förordningar och andra bestämmelser) eller i administrativa föreskrifter som handlar om hur ungdomsmyndigheter skall organiseras och fungera. Ungdomsinformation är mycket ofta ett avsnitt i en rättsakt om utbildning, sociala frågor, medier och relationer med icke-statliga organisationer.

Dessutom hänvisar många länder till FN:s barnkonvention som en allmänt bindande rättslig ram för sin informationsverksamhet. En annan viktig referensram är den europeiska stadgan om ungdomsinformation som antogs 1993 av generalförsamlingen för ERYICA (European Youth Information and Counselling Agency). Nästan alla länder har anslutit sig till de principer som fastställs i ERYICA-stadgan.

2.1.3 Kvalitetsanalys av uppgifterna

De uppgifter som medlemsstaterna och kandidatländerna lämnat i sina svar på frågeformulären om ungdomsinformation är mycket omfattande. De ger en god översikt över situationen på detta område i varje medlemsstat och kandidatland. De gör det också möjligt att fastställa gemensamma tendenser, särskilt vad gäller utmaningar och syften, sättet att organisera informationsförmedlingen och de vanligaste verktyg som används för det.

Det finns dock också stora skillnader. Dessa beror främst på olikheter i grundläggande uppgifter (ekonomiska medel, rättslig grund), de uppgifter som olika aktörer har vad gäller ungdomsinformation, distributionskanaler och förväntningar på europeisk nivå. När det gäller specifika frågor (som finansiering, indikatorer, verksamhet på regional och lokal nivå osv.) saknas det ofta exakta uppgifter eller också är uppgifterna inte jämförbara på grund av att förutsättningarna skiljer sig mellan länderna. Uppgifterna måste således tolkas i sitt nationella sammanhang.

2.2 Tillgång till information

Huvudpunkter

* Information är ett verktyg som skall hjälpa ungdomar att förbereda sin framtid och bidra till att stärka deras aktiva samhällsansvar.

* Den främsta utmaning som många länder står inför är att få bukt med de samhällsekonomiska och kulturella nackdelar och hinder som drabbar ungdomar i avlägsna områden så att alla ungdomar utan åtskillnad kan få tillgång till informations- och rådgivningstjänster på lika villkor.

* Samarbetet och samordningen inom befintliga informations- och rådgivningstjänster på europeisk och nationell nivå måste förbättras för att utnyttja synergieffekter och undvika dubbleringar så att de tjänster som tillhandahålls är sammanhängande, lättillgängliga och anpassade till ungdomarnas behov och levnadsvillkor.

* Användningen av Internet som en viktig informationskanal till ungdomar måste stärkas, särskilt genom att sammankoppla befintliga informationswebbplatser på lokal, regional och nationell nivå med den nya europeiska ungdomsportalen.

2.2.1 Analys av medlemsstaternas syn på situationen

Medlemsstaterna och kandidatländerna delar i stor utsträckning åsikten att det behövs en särskild informationsstrategi för att hantera ungdomarnas behov av vägledning och deras önskan att planera och skapa sin egen framtid. Ungdomar behöver information för att veta vilka möjligheter som står till buds och för att kunna göra välgrundade val.

Detta förutsätter att informationen skall finnas till och vara tillgänglig för alla ungdomar oavsett var de bor och oavsett social eller ekonomisk bakgrund. Emellertid erbjuder inte alla medlemsstater och kandidatländer alla ungdomar en generell tillgång till sådan information.

För att vara lättillgänglig måste informationen finansieras. Samtliga länder följer principen att information och rådgivning till ungdomar skall vara kostnadsfri.

Vissa medlemsstater har börjat decentralisera informationsförmedlingen för att så långt som möjligt föra den närmare ungdomarna. Man har skapat anslutningspunkter till informationsnätverk för ungdomar för att också nå ut med information på regional och lokal nivå och i mer avlägsna områden, dvs. oftast på landsbygden. Syftet är att alla ungdomar på ett enkelt sätt skall kunna få tillgång till informations- och rådgivningstjänster utan att geografiska, sociala eller ekonomiska förhållanden har någon betydelse.

Ett särdrag när det gäller kandidatländer är att det ofta är svårt för ungdomar att få tillgång till information (via datorer, Internet, tidningar, telefon osv.) på grund av den låga levnadsstandarden i vissa områden.

Frågan om tillgång till information hänger ihop med frågan hur ungdomarna skall få de medel och den kunskap som krävs för att komma åt informationen och hur de skall använda den och dra nytta av den. Många medlemsstater påpekar att ungdomarna måste få de kunskaper som krävs i ett informationssamhälle. De måste förstå de olika dimensionerna av de "nya medierna" och hur dessa skall användas (Internet, e-post osv.). Det gäller således att bygga upp kunskap hos ungdomar. Detta är av central betydelse, eftersom förmågan att använda den nya IT-tekniken bidrar till att fördjupa den sociala och ekonomiska integrationen. Vissa länder framhåller att denna IT-kunskap inte enbart är en fråga om rent tekniskt kunnande utan också om mediautbildning, social kompetens, etik, värderingar och personligt beteende (särskilt med avseende på våldsspel, webbplatser med rasistiskt innehåll, Internet-etikett osv.).

På ett mera generellt plan anser majoriteten av medlemsstaterna att tillgång till information och rådgivning hjälper ungdomarna att bli mer kritiska, särskilt i sitt beteende som konsumenter, och således stärker ungdomarnas självständighet och eget ansvarstagande. Det främsta syftet i detta avseende är att med informationens hjälp främja alla ungdomars frigörelse, underlätta deras integration i samhället och således bidra till utvecklingen av ansvarsfulla medborgare.

Vissa länder understryker att information med särskild inriktning på ungdomar speciellt är nödvändig för att göra det lättare för dem att förstå "politiska teman" som t.ex. hur politiska partier eller institutioner fungerar, varför man håller val, hur den politiska beslutsprocessen går till osv. De allmänna informationstjänsterna anses ibland vara byråkratiska och opersonliga och informationen ges inte alltid i en miljö som tilltalar ungdomar eller på ett språk som de förstår.

Dessutom anser många länder att informationen om EU inte är särskilt väl anpassad till ungdomar. Ungdomar vet inte hur beslut fattas på EU nivå och vilka möjligheter den europeiska integrationen innebär. De måste därför få bättre information om de nya möjligheter som EU kan erbjuda dem. Därför måste information om europeiska frågor ges på ett lättillgängligt, användarvänligt sätt och på ett språk som är fritt från jargong.

2.2.2 Utmaningar och åtgärder på nationell nivå

Medlemsstater och kandidatländer är överens om att alla ungdomar skall ges tillgång till relevant information. Mycket ofta är denna information dock svårtillgänglig för mindre välutbildade ungdomar, ungdomar från mindre välbeställda familjer eller med annan kulturell bakgrund eller ungdomar som bor i mer avlägsna orter. För många länder är den viktigaste utmaningen därför att komma till rätta med dessa samhällsekonomiska nackdelar och geografiska hinder.

En annan utmaning har att göra med utvecklingen av informationssamhället. Ungdomarnas tillgång till information beror på deras förmåga och färdigheter i att använda moderna IT-verktyg. Förmågan att utnyttja IT-teknik är en nödvändig förutsättning för att få information som i allt högre grad förmedlas med hjälp av moderna verktyg. Praktiskt taget samtliga länder begär därför att ungdomar skall få IT-utbildning och ha tillgång till Internet där de bor, undervisas och träffas (i hemmet, skolan, ungdomsorganisationer och föreningar osv.). Traditionella informationsprodukter (som broschyrer, foldrar och flygblad) och distributionskanaler (som informationsdiskar, offentliga bibliotek) spelar dock fortfarande en stor roll.

Ytterligare en utmaning som medlemsstater och kandidatländer understryker i detta sammanhang är nödvändigheten att utveckla ungdomarnas förmåga och färdighet i att hantera och kritiskt utnyttja information. Kunskap om användning av IT-teknik måste kompletteras med mer innehållsinriktade kunskaper om hur man hittar information, hur man skiljer ut relevant information (ur ett ofta massivt informationsutbud) och vilka slutsatser man kan dra av den.

Vissa medlemsstater och kandidatländer har utvecklat en rad åtgärder för att ta itu med dessa utmaningar genom att

- underlätta för så många ungdomar som möjligt att skaffa sig tillgång till information, särskilt ungdomar med sämre förutsättningar, genom att erbjuda informationstjänster som är öppna för alla, lättbegripliga, icke-diskriminerande (särskilt mot unga kvinnor och ungdomar med annorlunda social och kulturell bakgrund), anonyma och kostnadsfria,

- utveckla målgruppsanpassade åtgärder för att förbättra vissa gruppers tillgång till information och öka deras kunskap om användning av IT-teknik,

- erbjuda lättillgänglig information genom Internet, särskilt för ungdomar med sämre förutsättningar, genom att tillhandahålla hårdvara, programvara och Internetanslutningar för informations- och aktivitetstjänster till ungdomar inom sektorn för icke-formellt lärande,

- utveckla ungdomars kompetens när det gäller att söka, ta fram, förstå och analysera information och således bli självständiga, kritiska och emanciperade informationsanvändare,

- ge ungdomar större möjligheter att få tillgång till information i sin normala miljö, framför allt genom utveckling av särskilda nätverk för information till ungdomar samt distributionskanaler som är anpassade till lokala och regionala förhållanden och särdragen för specifika målgrupper,

- förbättra samarbetet, samordningen och samstämmigheten mellan offentliga och privata aktörer som sysslar med ungdomsinformation (som skolmyndigheter, kommuner, ungdomsorganisationer, lekskolor, förskolor, skolor, bibliotek, idrottsklubbar osv.) på olika nivåer för att ta vara på synergieffekter och undvika överflödig information,

- förbättra samordningen och samverkan mellan generella informationsåtgärder och informationsåtgärder med särskild inriktning på ungdomar.

2.2.3 Medlemsstaternas förväntningar på europeisk nivå

Än så länge finns det inte särskilt många förbindelser mellan medlemsstaternas och kandidatländernas informationstjänster. Många medlemsstater och kandidatländer vill därför förbättra samarbetet och samordningen mellan sina respektive informationstjänster. Ett viktigt förslag är att utveckla en gemensam struktur för informationstjänster för ungdomar så att de lätt kan komma åt relevant information i andra medlemsstater eller kandidatländer. För att kunna erbjuda den typen av tjänster måste gemensamma standarder för informationstjänster för ungdomar tas fram.

På europeisk nivå vill många medlemsstater och kandidatländer öka stödet till befintliga nätverk som Eryica (European Youth Information and Counselling Agency), nätverket Eurodesk och den europeiska föreningen för ungdomskort (European Youth Card Association). Dessa nätverk måste intensifiera sitt samarbete och bör eftersträva största möjliga synergieffekter. Flera länder understryker dessutom att samarbetet mellan europeiska och nationella nätverk för information till ungdomar måste intensifieras.

I detta sammanhang ställer sig nästan alla medlemsstater och kandidatländer bakom tanken att inrätta en europeisk ungdomsportal. Man förväntar sig att ett sådant verktyg kommer att underlätta informationsförmedling och rådgivning till ungdomar inte enbart på europeisk nivå, utan även på regional och lokal nivå. Portalen kommer att främja ungdomarnas integrering i informationssamhället. Portalen skulle hjälpa ungdomar att förstå hur EU fungerar och vilka möjligheter EU innebär för dem (språk, stipendier, resor, praktikarbete osv.). Dessutom skulle portalen vara en gemensam plattform för information och rådgivning (särskilt vad gäller rörlighet över gränserna, fritidsaktiviteter, allmän och yrkesinriktad utbildning, arbetsplatser osv.) för de olika nationella informationstjänsterna till ungdomar och sammankopplas med informationsnätverk på europeisk, nationell, regional och lokal nivå. Den europeiska ungdomsportalen skulle fungera som en sporre för utvecklingen av ett nätverk av nationella och europeiska ungdomsportaler och stärka samarbetet när det gäller att förmedla informationstjänster för ungdomar. Många medlemsstater understryker att det krävs samordning och lämplig finansiering för att ett sådant initiativ skall kunna lyckas.

Flera medlemsstater påpekar att informationsförmedlingen till ungdomar och deras kunskaper om EU är bristfälliga. Det brister särskilt i informationen till förstagångsväljare om Europaparlamentet och valförfarandet till detta. Informationen om EU måste således förbättras och föras närmare ungdomarna.

Informationen bör vara lättbegriplig, aktuell, kostnadsfri och tillgänglig utan begränsningar. Vissa länder anser att informationen i största möjliga utsträckning bör tillhandahållas på ungdomarnas modersmål. Somliga kandidatländer föreslår att EU bör informera om vad utvidgningen innebär för ungdomarnas vardag.

Nästan alla länder förväntar sig att programmet Ungdom (Ungdom i Europeiska unionen) och kommande program på ungdoms- och utbildningsområdet bör fortsätta att ge stöd till informationsprojekt för ungdomar. Många länder anser att programmet Ungdom bör bidra till byggandet av nätverk av informationstjänster för ungdomar på europeisk och nationell nivå. Vissa länder betonar att man genom programmet måste ge stöd till specifika informationsåtgärder för att nå ut till ungdomar som har svårt att få tillgång till information av geografiska, ekonomiska, kulturella eller sociala skäl.

2.2.4 God praxis

De flesta exempel på god praxis som lades fram av medlemsstaterna och kandidatländerna gäller tillgång till information och rådgivning.

De exempel som beskrivits handlar i huvudsak om ungdomars tillgång till information och rådgivning, medan information till lärare, ungdomsinformatörer och andra personer som arbetar med ungdomar spelar en mindre framträdande roll.

De exempel som nämnts är sällan begränsade till rena frågor om informationstillgång. De flesta exempel handlar om en kombination av olika syften, som tillgång till information och rådgivning, bättre kvalitet på informationen, personalutbildning, ungdomars delaktighet i informationsarbetet, mediautbildning, byggande av nätverk och samarbete mellan olika partner, användning av ny teknik, minskad arbetslöshet osv.

En gemensam tendens är den ökade användningen av ny teknik för att sprida information och ge råd, som persondatorer, Internet, multimediapresentationer, SMS-meddelanden, samråd på Internet osv. Traditionella sätt att sprida information som affischer, broschyrer, seminarier, direkt personlig rådgivning osv. spelar dock fortfarande en stor roll.

Den mest framtidsinriktade modellen när det gäller att informera ungdomar verkar bestå av en kombination av traditionella och moderna informations- och kommunikationsmetoder.

Följande exempel ges som illustration.

* I Tyskland har ett antal privata och offentliga partner på federal nivå och delstatsnivå upprättat en s.k. Jugendserver (ungdomsserver) som är en Internetbaserad plattform för information, kommunikation och samarbete som omfattar en lång rad olika ämnen och tjänster. Den kan anses vara ett exempel på god praxis eftersom den är kopplad till och väl samordnad med liknande tjänster på regional och lokal nivå. Den bidrar till att upprätta en användarvänlig struktur för information till ungdomar och stärker samarbetet mellan leverantörer av information till ungdomar. Denna ungdomsserver kan på ett enkelt sätt sammankopplas med den framtida europeiska ungdomsportalen.

* I Belgien har den flamländska gemenskapen skapat JIP-nätverket (kontaktpunkter för information till ungdomar) som består av ungefär 95 informationscentrer i Flandern och Bryssel. Ungdomar kan ställa alla typer av frågor till JIP, som kommer att hjälpa dem att hitta informationen. JIP-projektet är ett bra exempel på samarbete mellan tjänster och partner som kompletterar varandra dvs. organisationer för ungdomsarbete, barn- och ungdomomsorg. JIP-märket är ett kvalitetsmärke som övervakas och följs upp med hjälp av utbildning, samråd och informationsresurser: informationshandledningar för ungdomar (elektronisk databas), förteckningar över (kvalitetskontrollerade) foldrar, distribution av foldrar och reklammaterial.

* I Frankrike har informationscentrerna för ungdomar i flera år arbetat med att anpassa sig till lokala villkor och förutsättningar för att tillhandahålla informationstjänster i närmiljö. På landsbygden har "informationsbussar" satts in som åker från by till by för att ge information till ungdomar som inte kan åka till de traditionella informationsstrukturer som finns i städerna. Likaså har i socialt känsliga bostadsområden informationsstrukturer för ungdomar inrättats för att nå ungdomar med problem i deras närmiljö.

* Informationsenheter för socialt utslagna ungdomar är en försöksverksamhet som pågår i Palma de Mallorca i Spanien. Detta kan anses vara ett exempel på god praxis, eftersom syftet är att förmedla information till socialt utslagna ungdomar som inte på egen hand kan få tillgång till informationstjänster för ungdomar. Dessa informationsenheter har etablerats inom föreningar och organ som arbetar med socialt utslagna ungdomar, invandrare, funktionshindrade osv. Ungdomarna själva tar hand om dessa informationsenheter med stöd av ungdomsledare.

* Karriärkontor är en ny typ av institutioner vid universiteten i Grekland och ett bra exempel på högkvalitativa informationstjänster för studerande och unga akademiker. Huvudsyftet är att slå en bro mellan högre utbildningsinstitut och samhället. Karriärkontoret vid Aristoteles universitet i Thessaloniki hjälper studerande och akademiker med att få en mjuk övergång till sitt framtida yrkesliv och att finna ett arbete som är i nivå med de kunskaper som de har skaffat sig under sin utbildning. Kontoret har till uppgift att ge studerande upplysningar om frågor som rör deras framtida yrkesliv eller som är av allmänt intresse för ungdomar (t.ex. utbildningsfrågor, kulturella och sociala frågor). Karriärkontoret skall iaktta särskilda etiska riktlinjer som säkerställer full insyn i verksamheten och medverkan av lagstadgade studentorganisationer. Dessa riktlinjer måste godkännas av alla universitetsmyndigheter. Deras korrekta tillämpning övervakas av en etisk kommitté som utses varje år av senaten.

* "Cibercentros" i Portugal är ett nätverk av informationscentrer som omfattar medelstora universitetsstäder. Dessa centrer är öppna för både studerande och allmänheten. De är utrustade med audiovisuella studion, datarum och rum för multimediaproduktioner, ett elektroniskt bibliotek osv. Tack vare ett stipendiesystem kan ungdomar arbeta i dessa centrer, vilket gagnar relationerna mellan användare och personal. Dessutom får dessa unga stipendiater själva producera den information och de informationsinstrument som dessa centrer behöver för att tillgodose ungdomarnas informationsbehov.

2.3 Informationens kvalitet

Huvudpunkter

* Kvalitativ information är riktad information som förmedlas på ett sätt som är anpassat till ungdomarnas miljö, språk och beteendemönster och i former som inte förutsätter några förkunskaper.

* Många länder står inför utmaningen att förbättra sina informations- och rådgivningstjänster till ungdomar, särskilt genom att inrätta effektiva informationskanaler, utbilda den personal som arbetar med information till ungdomar, effektivt använda modern IT-teknik, införa en europeisk dimension i ungdomsinformationen och öka ungdomars intresse för information om demokratiskt inflytande.

* Genom att fastställa normer för förmedling av informations- och rådgivningstjänster till ungdomar kommer man att kunna införa kvalitetskriterier och kontrollmekanismer och bidra till utvecklingen av kvalitetsstandarder för och kvalitetsmärkning av informationstjänster till ungdomar.

* Utbildningen och fortbildningen av personal som arbetar med information och rådgivning till ungdomar måste förbättras, särskilt vad gäller användning av modern IT-teknik, språkfärdigheter och stärkande av den europeiska dimensionen i informationen.

2.3.1 Analys av medlemsstaternas syn på situationen

Ungdomar går ofta vilse i det allmänna informationsflödet. Den information som erbjuds är oattraktiv, svarar inte på deras frågor eller är helt enkelt allt för omfattande. Nästan samtliga medlemsstater och kandidatländer understryker därför att information som särskilt riktar sig till ungdomar måste vara av god kvalitet, vilket betyder att den måste anpassas till målgruppen och att den måste utformas och presenteras på lämpligt sätt (vänligt, sympatiskt). Den skall vara anpassad till hur ungdomar brukar vara, deras förkärlek för en informell atmosfär, deras sätt att uttrycka och att uppföra sig. För att vara av god kvalitet måste informationen vara pålitlig och lättbegriplig utan att ställa krav på förkunskaper, särskilt när det gäller ungdomar med sämre förutsättningar.

Ungdomarna är ingen homogen grupp utan är en ytterst diversifierad samling. Vid informationsförmedling måste därför hänsyn tas till skillnader som gäller ålder och kön, etnisk bakgrund, kultur, religion, lokala förhållanden, språk, sexuell identitet osv. För att informationstjänster skall vara av god kvalitet måste informationen ges på en rad olika sätt, allt från traditionella informationsmetoder (broschyrer, informationsblad, affischer osv.) till modern IT-teknik.

Att skräddarsy information efter en hypotetisk genomsnittsgrupp av ungdomar är därför i regel dömt att misslyckas, eftersom en sådan grupp inte finns i verkligheten. Inte minst missgynnade ungdomar har särskilda informationsbehov. Skräddarsydd information och professionell vägledning är viktigare för missgynnade ungdomar än för andra ungdomar med bättre förutsättningar. En informationstjänst av god kvalitet måste ta hänsyn till olika målgruppers behov och kunskapsnivå. Detta innebär att man måste söka efter det mest slagkraftiga sättet att överföra budskapet och använda den mest lämpliga informationskanalen för att så effektivt som möjligt nå ut till en särskild målgrupp.

Flera medlemsstater och kandidatländer är eniga om att ungdomsinformation inte enbart skall rikta sig direkt till ungdomarna själva, utan även till personer som arbetar med ungdomar (t.ex. lärare, bibliotekarier, ungdomsarbetare, fältassistenter, kamrater). Den sistnämnda gruppen är en viktig målgrupp. De är viktiga kontaktpunkter och hjälper sina kamrater med informationssökning och rådgivning. Personer som arbetar med ungdomar har särskilda informationsbehov, särskilt vad gäller informationskällor, pedagogiska verktyg och medel för att kommunicera med ungdomar.

2.3.2 Utmaningar och åtgärder på nationell nivå

Den främsta utmaningen för alla länder är inte så mycket informationsinnehållet utan sättet att tillhandahålla och sprida information. För att hålla en hög kvalitet måste dessa tjänster tillhandahållas på ett professionellt sätt. Detta betyder att det krävs samordning mellan de utbildnings-, informations- och rådgivningstjänster som erbjuds på olika nivåer av ungdomsorganisationer, kommuner, skolor, icke-statliga organisationer, medier och familjer. Några länder står inför problemet att skolan nästan är den enda kanalen för att komma i kontakt med ungdomar och informera dem. Det finns således risk för att skolor och lärare får dra ett allt för stort lass när det gäller att informera ungdomar.

En annan stor utmaning är behovet av utbildning hos personer vars arbete består i att informera ungdomar. De måste utbildas i hur man väcker ungdomarnas intresse för information, i hur man hjälper dem att tolka, utnyttja och tillämpa informationen och i hur man skall ge dem vägledning och råd. Utvecklingstendensen går mot att kombinera informationstjänster med personliga kontakter och individuell rådgivning genom att ta modern IT-teknik till hjälp. Dessutom måste informationen hela tiden anpassas till samhällets krav på moderna och teknikorienterade informationsmedel, nya vanor, livsstilar och ungdomarnas sätt att kommunicera (mobiltelefoner, Internet osv.). Än så länge kan bara en minoritet av länder erbjuda ungdomar tjänster av denna kvalitet.

Nästan alla medlemsstater och kandidatländer inser att ungdomar måste få tillgång till kvalitetsinformation i ett europeiskt perspektiv på områden som utbildning och sysselsättning för att kunna klara av de snabba förändringarna på dessa områden. Tilltalande informations- och rådgivningstjänster behövs på känsliga områden som hälsa, sexualitet, alkohol, narkotika och trafiksäkerhet. Samtliga länder anser att det är mycket viktigt med utbildning i demokrati och tolerans. En central utmaning när det gäller information till ungdomar är att väcka deras intresse för politiska frågor och politisk delaktighet, bl.a. genom valprocessen.

Det krävs en inlärningsprocess där hänsyn tas till ungdomarnas särskilda sociala och kulturella situation, särskilt vad gäller ungdomar med sämre förutsättningar. Att tillhandahålla kvalitativ information betyder i detta sammanhang att man i de produkter och tjänster som erbjuds skall koppla samman politisk information med ungdomars konkreta livsmiljö och tankesätt.

De flesta medlemsstater och kandidatländer håller med om principen att ju mera specifikt målgruppen definieras desto större är chansen att informationen sprids och anpassas efter den aktuella målgruppens behov. Målgrupperna definieras för det mesta efter ålder och särskild grupptillhörighet (narkotikamissbrukare, invandrare, ungdomar på landsbygden, yngre kvinnor osv.). I många länder inriktas informationen på ungdomar med sämre förutsättningar. En utmaning som flera medlemsstater och kandidatländer står inför är att närmare undersöka ungdomarnas individuella krav och behov, särskilt ungdomar med sämre förutsättningar och de olika uppfattningar, beteendemönster och behov som särskilda grupper har när det gäller information.

För att möta dessa utmaningar har vissa medlemsstater och kandidatländer vidtagit en mängd olika åtgärder, som bl.a.

- att erbjuda information om en rad olika frågor som allmän och yrkesinriktad utbildning, arbetsmarknad, hälsa, sexualitet, narkotika, sociala frågor, bostäder, miljö, lagliga rättigheter, demokrati, bekämpning av rasism, idrott, fritid, resor och EU,

- att anpassa informationens innehåll till den särskilda sociala miljö och de lokala förhållanden som ungdomarna lever i,

- att tillhandahålla praktisk, korrekt, aktuell, opartisk och nyttig information utan förmynderi, på ett språk som ungdomarna begriper och med medel som tilltalar dem (t.ex. SMS-meddelanden, Internet, TV, radio, reklam),

- att ge större ekonomiska resurser till de aktörer som producerar och sprider information av god kvalitet,

- att stärka samarbetet mellan "traditionella" förmedlare av information till ungdomar och den "nya" mediavärlden (bio, TV, radio, reklam),

- att förbättra tillhandahållandet av aktuella informations- och rådgivningstjänster till ungdomar, särskilt under övergången från utbildning till arbetsliv, på nyckelområden som utbildning och arbetsmarknad,

- att tillhandahålla ungdomar informations- och rådgivningstjänster av god kvalitet om riskförebyggande på känsliga områden som födelsekontroll, sexualitet, hälsa, alkohol, narkotika, trafiksäkerhet osv.,

- att erbjuda information och rådgivning som sträcker sig längre än till nationella förhållanden,

- att utbilda personal som ansvarar för information och rådgivning till ungdomar samt andra kunskapsspridare i syfte att erbjuda tjänster som håller hög kvalitet,

- att införa etiska regler för journalister och andra ungdomsinformatörer för att se till att etiska normer som gäller informationsverksamhet iakttas,

- att utveckla enhetliga normer, utvärderingsförfaranden och oberoende mekanismer för kvalitetskontroll av information och rådgivning till ungdomar.

2.3.3 Medlemsstaternas förväntningar på europeisk nivå

Nästan alla medlemsstater föreslår regelbundna utbyten av erfarenheter, nya metoder, standarder och god praxis mellan personer som yrkesmässigt arbetar med information och rådgivning till ungdomar. Sådana utbyten förväntas bidra till att höja kvaliteten på de nationella ungdomsstrategierna. Utbytet av erfarenheter och god praxis bör ske på ett strukturerat, systematiskt och pragmatiskt sätt. Ansvariga beslutsfattare liksom personer som arbetar med information och rådgivning till ungdomar borde dra lärdom av varandras erfarenheter. Utbytet borde inriktas på ett antal topprioriteringar som man har enats om. Kandidatländerna bör delta i erfarenhetsutbytena. Dessa utbyten av erfarenheter och god praxis borde utvärderas fortlöpande för att möjliggöra nödvändiga justeringar.

De viktigaste frågor som medlemsstater vill ta upp på europeisk nivå är användning av ny teknik, utbildning av personal som arbetar med ungdomsinformation, en mer markerad europeisk dimension i ungdomsinformationen, gemensamma informationskampanjer som riktar sig till ungdomar och införandet av standarder, mekanismer för kvalitetskontroll och utvärderingsinstrument (bl.a. indikatorer) vad gäller informations- och rådgivningstjänster för ungdomar.

Några medlemsstater vill gå ännu längre och föreslår att man skall utarbeta etiska regler för informations- och rådgivningstjänster för ungdomar som skall iakttas av alla strukturer som sysslar med den typen av tjänster inom EU. Genom dessa skulle gemensamma kvalitetskriterier och kvalitetssäkringssystem definieras och möjligheten införas till en standardiserad certifiering som gäller i hela EU. Sådana regler anses också kunna bli en sporre för andra aktörer som sysslar med ungdomsinformation, som lokala och regionala myndigheter, skolor, medier och företag.

En mer specifik aspekt som många länder intresserar sig för är att koppla ihop information och rådgivning för att lära ungdomar att bli självständiga informationsanvändare som kan ta sitt eget ansvar.

Ett annat förslag är att det på europeisk nivå skall ges aktuell information på olika språk om vissa EU-frågor, eftersom samma typ av frågor behandlas upprepade gånger på nationell nivå.

Nästan alla medlemsstater räknar med att samarbete på europeisk nivå kommer att leda till en bättre utbildning av ungdomsinformatörer på nationell, regional och lokal nivå i den europeiska dimensionen av ungdomsinformationen. Vissa länder har mer konkreta förväntningar som t.ex. utveckling av en professionell profil för ungdomsinformatörer, skapande av en webbplats för utbyte av erfarenheter och god praxis mellan personer som arbetar med ungdomsinformation, utredningar på EU-nivå och utbildningsmöjligheter för de som är yrkesverksamma inom ungdomsinformation, inte minst vad gäller språk, användning av ny teknik, utbyte av erfarenheter och forskning.

2.3.4 God praxis

Medlemsstaterna och kandidatländerna har ganska många förslag på god praxis vad gäller kvaliteten på ungdomsinformationen. De flesta förslag har att göra med utbildningen av personer som arbetar med ungdomsinformation eller har täta kontakter med ungdomar som lärare, föräldrar, kamrater, ungdomsledare osv.

Några exempel på god praxis handlar om hur ungdomar själva kan lära sig att ta hand om information och hantera modern IT-teknik.

Ett annat viktigt område är produktion och spridning av traditionella informationstjänster av god kvalitet för ungdomar (som kampanjer, broschyrer, handledningar, informationspaket, informationsbussar, seminarier osv.). Dessa tjänster kombineras ganska ofta med mer moderna sätt att presentera och sprida information (som Internet, cd-rom-skivor, databaser, TV, korta videofilmer osv.).

Många exempel på god praxis har också att göra med förbättrat nätverkssamarbete mellan olika förmedlare av ungdomsinformation, samordning mellan ansvariga aktörer på olika nivåer, införande av normer och riktlinjer och utveckling av gemensamma informationstjänster.

Endast ett fåtal exempel på god praxis handlar om kopplingen mellan information och rådgivning och då i synnerhet hur denna effektivt kan förbättras med modern IT-teknik.

Följande exempel ges som illustration.

* I Irland har man utvecklat kvalitetsstandarder för informationscentrer för ungdomar med tillhörande kvalitetskontrollsystem. Detta är ett bra exempel på hur arbetet med ungdomsinformation kan professionaliseras genom införande av kvalitetsnormer.

* I Luxemburg har de ansvariga tagit fram en handledning för ungdomar som ger hållpunkter och klara sökvägar för att underlätta sökandet efter information. Handledningen är gratis. Den vänder sig både till ungdomar och ansvariga och ger svar på en mängd områden som europeiska program för ungdomar, arbetsgrupper, utlandsanställning, semesterjobb, studiemöjligheter, hälsa osv.

* Arbetsgruppen för de österrikiska informationstjänsterna för ungdomar (ARGE österreichische Jugendinfos) beslutade 2001 att utarbeta en egen kurs i ungdomsinformation. Kursen är ett bra exempel på hur man kan förbättra utbildningen av personer som arbetar med ungdomsinformation. Kursen omfattar sex utbildningspaket om tre dagar vardera som måste klaras av inom loppet av ett år. Deltagare som har gått hela kursen får ett intyg. Kursen har inte enbart bidragit till att förbättra färdigheterna hos den personal som arbetar med ungdomsinformation, men också till att skapa ett nätverk mellan de människor och organisationer som är verksamma på detta område.

* Den fransktalande gemenskapen i Belgien tillämpar metoden med individuella samtal för information och vägledning till ungdomar. Metoden har den fördelen att ungdomarna kan ta del av nyttiga upplysningar samtidigt som dessa relateras till deras personliga utveckling. Dessutom använder man sig även av gruppdiskussioner där man både överför information och upplysningar och sätter dessa i ett mer personligt perspektiv.

* "Circumlavorando"-projektet som drivs av ministeriet för arbetsmarknad och socialpolitik i Italien kan anses vara ett bra exempel på hur de nya medierna kan användas för att nå så många ungdomar som möjligt i frågor som rör dem. Projektet har till syfte att på ett informellt sätt sprida information på cd-rom-skiva om hur man kommer in på arbetsmarknaden.

* Den svenska regeringen gav under 1991 Centrumet för internationellt ungdomsutbyte (CIU) i uppdrag att utforma, sammanställa och vidareutveckla en databas med information om studier, arbete, resor och boende utomlands. Projektet har utvecklats till ett bra exempel på hur ny teknik kan användas för att tillgodose behovet av högkvalitativ information. Databasen färdigställdes under 1994 och publicerades på cd-rom under namnet "Orbis". Databasen, som i hög grad har förbättrats och uppdaterats, kan numera nås via Internet och är en av huvudkomponenterna i det funktionspaket som erbjuds. Databasen vidareutvecklas och kvalitetskontrolleras i direkt samarbete med ungdomar.

2.4 Ungdomars medverkan i utformningen och spridningen av information

Huvudpunkter

* Informations- och rådgivningstjänster skall drivas av och för ungdomar.

* Flera länder måste ta itu med frågan hur ungdomar på ett lämpligt sätt kan involveras i utformningen och spridningen av information till ungdomar, särskilt när modern IT-teknik används.

* Ungdomsorganisationer på europeisk, nationell, regional och lokal nivå bör involveras i utformningen och genomförandet av strategier för ungdomsinformation.

* Ungdomarna bör själva medverka vid utformningen och spridningen av begripliga och användarvänliga informationsprodukter för ungdomar och bör engageras i rådgivning till andra ungdomar, särskilt sådana som av sociala eller kulturella skäl har sämre förutsättningar eller svårt att få tillgång till informations- och rådgivningstjänster.

2.4.1 Analys av medlemsstaternas syn på situationen

Den allmänna uppfattningen bland medlemsstater och kandidatländer är att om den skall vara effektiv måste ungdomsinformation bedrivas av och för ungdomar. Detta betyder att ungdomarna själva måste engageras i utformningen, utarbetandet och genomförandet av informationspolitiken för ungdomar. Detta gäller inte enbart definieringen av ungdomspolitiken, utan också frågor som vilken sorts information som krävs, vilken typ av "ungdomsspråk" som skall användas och hur informationen lämpligast skall utformas. Andra områden där ungdomar skall involveras är spridning av information och rådgivning om specifika frågor till andra grupper av ungdomar.

Generellt sett medverkar ungdomar endast till en viss grad i utformningen och genomförandet av nationella informationsstrategier för ungdomar. I vissa länder involveras ungdomarna genom att de nationella ungdomspolitiska myndigheterna samråder med ungdomsorganisationer, ungdomsparlament och särskilda arbetsgrupper bestående av ungdomar. De flesta ungdomsorganisationer och initiativ på regional och lokal nivå samt ungdomar som formellt inte tillhör någon organisation är i allmänhet åsidosatta och har inget inflytande på utformningen och genomförandet av informationsstrategier för ungdomar.

Det vanligaste sättet att låta ungdomar medverka vid framtagningen av informationsinnehållet är att begära in deras synpunkter. Detta sker i huvudsak på två sätt i medlemsstaterna och kandidatländerna beroende på behoven: antingen direkt genom samråd, diskussioner, individuella samtal och enkäter eller indirekt genom ungdomscentrer, ungdomsorganisationer, bibliotekarier och ungdomsarbetare. Moderna kommunikationsverktyg som Internet, telefonundersökningar och videofilmer spelar en allt viktigare roll. I vissa länder har särskilda ungdomsmedarbetare utsetts som kontaktpersoner mellan ungdomar och offentliga myndigheter, särskilt vad gäller informationsutbildning och förmedling. I andra länder har blandade arbetsgrupper tillsatts, bestående av föräldrar, studerande och elever med uppgift att utarbeta särskilda förslag eller strategier. I några länder får ungdomar möjlighet att producera egna ungdomspublikationer, cd-rom-skivor, webbplatser eller radioprogram eller också tillhör de personalen i ett lokalt informationscentrum för ungdomar.

Dessa undantag bekräftar dock den allmänna regeln att ungdomar inte integreras i arbetet med att utforma och genomföra allmänna informations- och rådgivningstjänster för ungdomar. De involveras inte systematiskt i denna process, utan i de flesta länder avgörs deras deltagande från fall till fall. Inte i något land krävs det i lag att ungdomar skall delta i förberedelsen, utformningen och spridningen av ungdomsinformation.

2.4.2 Utmaningar och åtgärder på nationell nivå

Nästan alla medlemsstater och kandidatländer är överens om att ungdomarna bör ha inflytande över både framtagningen och spridningen av information. Samtliga länder måste dock finna en lösning på hur detta skall omsättas i praktiken. Ungdomar är som redan påpekats ingen homogen grupp. Behovet, intresset och förmågan att delta är olika bland ungdomar, men också bland dem som är yrkesverksamma inom ungdomsinformation. Man bör undvika att prioritera eller brännmärka särskilda ungdomsgrupper eller informatörer. Samtliga länder tillbakavisar tanken på ett rent symboliskt deltagande av ungdomar i informationen eller ett deltagande som begränsas till en elit och utesluter ungdomar som av ekonomiska, sociala, kulturella eller geografiska skäl inte har samma möjligheter att delta.

Att ungdomar deltar i informationsprocessen bör bidra till att höja kvaliteten på de produkter och tjänster som levereras. Information och rådgivning till ungdomar har också en pedagogisk funktion och kan på vissa områden endast tillhandahållas av utbildad personal (t.ex. i frågor som aids, familjeplanering, narkotikamissbruk eller psykologisk hjälp). Ungdomsinformation bör bli en högkvalitativ tjänst och även i framtiden stå över ideologiska, partipolitiska eller kommersiella intressen.

Vissa kandidatländer står inför problemet att ungdomarna ofta inte gör någon ansträngning för att själva skaffa sig den information de behöver. Detta gäller i synnerhet förebyggande information på en mängd områden som psykologiskt stöd, narkotika, våld, brottslighet, aids, familjeplanering. Andra åsidosatta områden är aktivt medborgaransvar, deltagande i lokalsamhällen, lagstiftning, ungdomars rättigheter, internationella utbyten, praktiktjänstgöring, politikens allmänna utformning, EU och NATO. I vissa kandidatländer har därför strategier utvecklats för att öka ungdomarnas intresse av information samt deras medverkan i framställningen och spridningen av information.

För att ta itu med dessa utmaningar har vissa medlemsstater och kandidatländer vidtagit en mängd olika åtgärder, som bl.a.

- att väcka ungdomarnas intresse, oavsett bakgrund, för att medverka i utformningen och spridningen av ungdomsinformation på olika nivåer,

- att uppmana ungdomar att aktivt delta i ungdomsinformation, särskilt genom att erbjuda dem fler och bättre möjligheter att involveras och genom att öka deras kunskaper om hantering av information och medier,

- att öka användningen av interaktiva informations- och informationsförmedlingstjänster som ungdomar har inflytande över, särskilt med hjälp av Internet och andra nya medieverktyg,

- att koppla användningen av moderna informations- och kommunikationsverktyg till utvecklingen av nya mekanismer för ungdomars medverkan i politiska åtgärder och beslut,

- att erbjuda fler och bättre program för utbildning av utbildare i ungdomsinformation,

- att omstrukturera och modernisera informationscentrer för ungdomar, särskilt genom ökad medverkan av ungdomar,

- att fördjupa analysen av hindren för en större medverkan av ungdomar i information och rådgivning till ungdomar.

2.4.3 Medlemsstaternas förväntningar på europeisk nivå

När det gäller ungdomars deltagande i utformningen och spridningen av information för ungdomar är förväntningarna på europeisk nivå begränsade. Medlemsstaterna inser att arbetet på detta område till största delen måste göras på nationell, regional och lokal nivå.

Den gemensamma uppfattningen, som också delas av kandidatländerna, är dock att det vore värdefullt med utbyte av erfarenheter och god praxis mellan yrkesverksamma på detta område. Detta kan bidra till nya idéer och tillvägagångssätt för att öka och fördjupa ungdomarnas engagemang i informationsverksamhet som riktar sig till ungdomar. Detta gäller i synnerhet frågan hur samarbetet kan förbättras mellan ungdomar, ungdomsorganisationer och professionella informationsförmedlare. Vissa länder anser att ett sådant utbyte av idéer och god praxis borde få stöd från programmet Ungdom. Ett antal kandidatländer föreslår att ett av de gemensamma mål som skall fastställas inom ramen för den öppna samordningsmetoden borde vara ökad medverkan av ungdomar och ungdomsorganisationer i framtagningen av informationsmaterial, särskilt material som syftar till att öka ungdomars samhällsengagemang.

Vissa medlemsstater vill få utbildningsstöd för att personer som arbetar med information och rådgivning till ungdomar skall bli bättre i att motivera ungdomarna att engagera sig. Detta önskemål täcks i stor utsträckning av de tidigare nämnda åtgärderna för att förbättra kvaliteten på tjänsterna.

Andra medlemsstater har en mer legalistisk syn på det hela och föreslår att det skall säkerställas på europeisk nivå att ungdomar deltar i informationsverksamheten och får stöd för att kunna delta i utformningen och framtagningen av ungdomsinformation. Att medverka i information och rådgivning till ungdomar skulle följaktligen bli en rättighet för ungdomar, som kunde läggas till i Eryica-stadgan om ungdomsinformation.

Flera medlemsstater efterlyser ett ökat samarbete med det europeiska ungdomsforumet. Forumet bör delta i strategierna för informationsbehandling och spridning på europeisk nivå och bör även i fortsättningen delta i utvecklingen och uppdateringen av den europeiska ungdomsportalen.

Några länder förväntar sig få stöd för informations-, utbildnings- och fortbildningsåtgärder på nationell, regional och lokal nivå för att lära ungdomarna att själva ta fram information om Europa och sprida den till sin omgivning.

På ett mer generellt plan anser vissa medlemsstater att ungdomar och ungdomsorganisationer bör involveras mer aktivt i spridningen av information om frågor som gäller Europas framtid och skapandet av en europeisk identitet.

2.4.4 God praxis

När det gäller ungdomarnas medverkan i utformningen och spridningen av ungdomsinformation ges det endast ett fåtal exempel på god praxis. Dessa exempel handlar oftast om att förmå ungdomarna att på ett mer aktivt sätt ge sina synpunkter på befintliga informations- och rådgivningstjänster för ungdomar och delta i informationsspridning till andra ungdomar.

Flera exempel på god praxis påträffas på lokal nivå, som t.ex. i informationscentrer för ungdomar, och vissa är ganska innovativa. Det finns dock inte ett enda exempel på god praxis i fråga om ungdomars delaktighet i politiska beslutsprocesser i frågor som rör ungdomsinformation.

Följande exempel ges som illustration.

* Vid informationscentret för ungdomar i Zaragoza i Spanien väljs varje år 52 ungdomar mellan 15 och 26 år efter en tävling för att bli informationsmedarbetare och ta hand om ett av de 52 miniinformationscentrer för ungdomar som inrättats vid olika universitet, gymnasieskolor och ungdomsklubbar. Åtgärden innebär att ungdomar får möjlighet att själva direkt medverka vid utformningen och spridningen av information avsedd för ungdomar.

* Informationscentret för ungdomar "Nappi" i Uleåborg i Finland har utvecklat Internettjänsten "NettiNappi", som är en interaktiv informationstjänst som omfattar en lång rad olika frågor och tjänster för ungdomar. Den omfattar bl.a. en anslagstavla där ungdomar kan utbyta information och annonsera (köp- och säljannonser), ett forum där ungdomar kan producera sitt eget material samt informations- och rådgivningstjänster på olika språk, vilket innebär att unga invandrare t.ex. har egna tjänstesidor på Internet. NettiNappi kommer att vidareutvecklas av ungdomar efter de egna behoven. Två grupper av ungdomar mellan 14 och 24 år kommer att testa NettiNappi för att försäkra sig om att det fungerar på ett sätt som de själva anser vara praktiskt. Dessa grupper kommer att lämna sina synpunkter till projektledarna för NettiNappi, som kommer att ta hänsyn till dessa och genomföra eventuellt nödvändiga ändringar.

* Vid JIP (kontaktpunkt för information till ungdomar) i Rijnwaarden i Nederländerna deltar ungdomar i verksamheten på ett ganska så nytt sätt. De införskaffar sig kunskaper om ett vist tema på ett modernt sätt genom att producera en egen pratshow där man behandlar olika ämnen. De står själva för presentationen och kan därvid få hjälp om de begär det.

* Projektet "U What?" är ett initiativ från Children's Rights Alliance i Förenade kungariket som inleddes 2002. Det är ett bra exempel på