Fokus i denna rapport ligger på en fråga som återkom i hela EU och som identifierades under kontrollen av införlivandeförfarandet och en fråga där brister i effektiv tillämpning uppdagades i flera jurisdiktioner.

I detta avsnitt behandlas först kortfattat genomförandet och efterlevnaden av ersättningsreglerna (underavsnitt A). Därefter undersöks den totala omfattningen av deras tillämpning (underavsnitt B). Därefter behandlas reglernas olika komponenter: underavsnitt C fokuserar på de ersättningsregler som har varit i kraft sedan antagandet av CRD III (dvs. med undantag för den maximala kvoten); underavsnitt D fokuserar på den maximala kvoten som infördes först i CRD IV.

Detaljerna i den bedömning som krävs enligt CRD om ersättningsreglernas effektivitet, genomförande och tillämpning i allmänhet anges i kommissionens arbetsdokument SWD(2016)265 som åtföljer denna rapport. Denna bedömning gjorde det möjligt att identifiera ett antal regler för vilka kommissionen överväger ytterligare åtgärder och en detaljerad utvärdering av dessa enskilda regler presenteras i kommissionens arbetsdokument SWD(2016)266. Denna bedömning kommer att beaktas i samband med den mer omfattande översynen av CRD och CRR som nu är under övervägande.

För att genomföra denna översyn inledde kommissionen arbeten på flera områden. Kommissionen studerade tillgänglig vetenskaplig litteratur och beställde en undersökning från en extern leverantör som stöd för sin bedömning. Kommissionen inhämtade intressenters synpunkter genom ett offentligt samråd, via ett informationsuppdrag i samråd med intressenter och via bilaterala möten med branschföreträdare. Dessutom samarbetade kommissionen med företrädare för medlemsstaterna och tillsynsmyndigheterna. I enlighet med CRD-mandatet var Europeiska bankmyndigheten nära knuten till översynsprocessen och bidrog med värdefull information. I synnerhet rapporter från Europeiska bankmyndigheten om höginkomsttagare och benchmarking av ersättningspraxis på EU-nivå utgjorde en värdefull källa till uppgifter för åren 2010–2014.

Utbetalning i aktier eller aktiebaserade instrument gör det möjligt att anpassa identifierad personals intressen till institutägares intressen. Tillsammans med uppskov och extra innehållandeperioder, under vilka den anställde inte kan komma åt eller sälja de tilldelade instrumenten, kan utbetalning i kapitalinstrument bidra till att motverka potentiell kortsiktighet i åtgärder för identifierad personal och säkerställer anpassning av deras ersättning med institutets långsiktiga risker och prestation. Dessutom kan användningen av skuldinstrument som kan nedskrivas bidra till att säkerställa en anpassning till borgenärernas intressen. Bevisen hittills visar dock att institut i praktiken främst använder eget kapital eller aktiebaserade instrument.

CRD:s begränsningar av garanterad rörlig ersättning och avgångsvederlagtycks ha varit effektiva: användning av både sign-on bonus och avgångsvederlag har minskat avsevärt under de senaste åren, vilket tyder på en bättre avgränsad användning av dessa former av ersättning, vilket var avsikten med CRD.

Den första frågan avser medlemsstaternas tolkning av proportionalitetsprincipen som ligger till grund för CRD:s ersättningsregler i enlighet med artikel 92.2 i CRD. Det har visat sig att de flesta medlemsstaterna har infört gränsvärden eller kriterier enligt vilka vissa ersättningsregler inte behöver tillämpas, vilket inte är i linje med direktivets lydelse (denna fråga behandlas närmare i avsnitt III C ii).

I CRD föreskrivs att rörlig ersättning kan minskas eller dras in genom malus eller genom återkrav. Dessa verktyg har i allmänhet fått ett positivt mottagande. Samtidigt som man erkänner att blotta existensen av dessa efterhandsmekanismer har en viss avskräckande effekt på överdrivet risktagande, förblir fortfarande deras faktiska användning för att minska eller avbryta rörlig ersättning i praktiken låg.

(ii) Särskilda farhågor om behovet av en proportionerlig tillämpning av reglerna

Även om kraven på struktur och utbetalning av rörlig ersättning för personal i allmänhet betraktas som effektiva mekanismer för att sammankoppla ersättning med ett instituts långsiktiga resultat, uttryckte många branschföreträdare och nästan alla medlemsstater och tillsynsmyndigheter en allvarlig oro över behovet av en proportionell tillämpning av ersättningsreglerna och varnade för en strategi med en standardlösning som ska passa alla.

De flesta medlemsstaterna har infört gränsvärden eller kriterier enligt vilka vissa ersättningsregler inte behöver tillämpas. Detta baserades på deras tolkning av proportionalitetsklausulen i CRD och de riktlinjer som utfärdats av föregångaren till den Europeiska bankmyndigheten, kommittén för europeiska banktillsynsmyndigheter (CEBS) enligt CRD III. En sådan avsaknad av tillämpning av reglerna kallas vanligtvis för ”undantag”. Omfattningen av dessa undantag skiljer sig avsevärt mellan medlemsstaterna både när det gäller den typ av institut och personal som kan dra nytta av dem och de ersättningsregler som de gäller. Gränsvärden eller kriterier som införts av medlemsstaterna gäller till exempel storleken på ett institut, arten av dess verksamhet och nivån på rörlig ersättning. Regler som har utsatts för sådana undantag är oftast krav på uppskov och utbetalning i instrument och, i vissa medlemsstater (efter antagandet av CRD IV), den maximala kvoten mellan rörlig och fast ersättning för vissa typer av institut.

När Europeiska bankmyndigheten (EBA) och kommissionen bekräftade att sådana undantag inte kan godtas, ledde detta förra året till en stark oro bland många branschföreträdare och nästan alla medlemsstater och tillsynsmyndigheter. Dessutom utfärdade EBA förra året ett yttrande som rekommenderade en ändring av CRD, vilken skulle säkerställa att viss praxis med undantag skulle kunna få fortsätta lagligt. EBA har i synnerhet argumenterat för att i CRD införa möjligheten att göra undantag från tillämpningen av reglerna om uppskov och utbetalning i instrument för institut som är små och icke-komplexa och för personal som tar emot låga nivåer av rörlig ersättning.

EBA:s beräkningar visar att kraven på uppskov och utbetalning i instrument verkligen kan vara alltför kostsamma och betungande för små institut och personal med låg rörlig ersättning. Engångskostnader för små institut för tillämpningen av dessa regler uppskattas till mellan 100 000 euro och 500 000 euro och löpande kostnader till mellan 50 000 euro och 200 000 euro per år. Dessa kostnader hänför sig till det faktum att små institut måste göra betydande investeringar i mänskliga resurser, it och rådgivning. De ställs därför ofta inför svårigheter när det gäller att skapa lämpliga instrument, ofta på grund av deras bolagsordning eller ägarstruktur. Engångskostnader för stora institut för tillämpning av reglerna för personal med låga nivåer av rörlig ersättning uppskattas till mellan 1 miljon euro och 5 miljoner euro och en löpande årlig kostnad på mellan 400 000 euro och 1,5 miljoner euro. Dessa kostnader hänför sig till det faktum att stora institut måste tillämpa reglerna på all identifierad personal, vilket innebär ett stort antal individer.

Dessutom visade kommissionens bedömning av reglernas effektivitet, på grundval av synpunkter från branschen, tillsynsmyndigheter och EBA, att om reglerna om uppskov och utbetalning i instrument faktiskt tillämpas inom små och icke-komplexa institut och personal med en icke väsentlig nivå av rörlig ersättning, skulle detta sannolikt leda till borttagande av den rörliga ersättningen i många fall, och därmed kopplingen mellan ersättning och resultat. I ett sådant fall skulle målet med att anpassa ersättningen till de berörda institutens riskprofil inte uppnås.

När det gäller små och icke-komplexa institut och personal med icke väsentliga mängder rörlig ersättning, kan man dra slutsatsen att tillämpningen av reglerna om uppskov och utbetalning i instrument inte är effektiva med tanke på de särskilda kostnader och bördor som utlöses av dessa regler å ena sidan och frånvaron av tydliga positiva effekter å andra sidan. Med tanke på att den nuvarande CRD-texten inte medger undantag från tillämpningen av reglerna om uppskov och utbetalning i instrument för små och icke-komplexa institut och för personal med icke väsentliga nivåer av rörlig ersättning, kommer kommissionen att överväga att föreslå en lagändring som medger användning av vissa undantag. Innan kommissionen föreslår en sådan ändring kommer det att genomföras en konsekvensbedömning. Eventuell flexibilitet i tillämpningen av uppskov och krav på utbetalning i instrument skulle behöva vara ordentligt genomtänkta och avgränsade för att förhindra kringgående eller en alltför frigjord tolkning av reglerna och för att säkerställa lika villkor i hela EU.

Ett annat problem som identifierades gäller kravet på noterade institut att använda endast aktier (och inte aktierelaterade instrument) för att uppfylla CRD-kravet på utbetalning i instrument.

Kommissionens bedömning av de noterade institutens och tillsynsmyndigheternas synpunkter bekräftade att det finns hinder för upprepad användning av aktier i syfte att betala ut rörlig ersättning. Aktierelaterade instrument är å andra sidan lika effektiva som aktier när det gäller att anpassa de anställdas intresse efter aktieägarnas och institutens långsiktiga intressen, under förutsättning att de noga följer aktievärdet (utan hävstångseffekt). Det är därför acceptabelt att tillåta noterade institut att använda aktierelaterade instrument i enlighet med dessa villkor och kommissionen kommer att överväga att föreslå en lagändring i detta syfte, efter en konsekvensbedömning.

D.Den maximala kvoten mellan rörlig och fast ersättning

Genom CRD IV infördes en maximal kvot mellan fasta och rörliga delar av den totala ersättningen för identifierad personal. Den rörliga delen får inte överstiga den fasta eller, med aktieägarnas godkännande, två gånger den fasta delen. Enligt artikel 161.2 i CRD ska kommissionen rapportera om den inverkan den maximala kvoten har när det gäller konkurrenskraften, stabiliteten i det finansiella systemet och för personal som arbetar vid dotterbolag som etablerats utanför EES av moderinstitut som etablerats inom EES.

I detta underavsnitt behandlas först frågan om rätt mappning av ”fast” och ”rörlig” ersättning (i). Det behandlar därefter den totala inverkan av den maximala kvoten på ersättningspaket (ii). Därefter undersöks inverkan av den maximala kvoten på den finansiella stabiliteten ur två vinklar: inverkan på risktagande och agerande (iii) och inverkan på företagens fasta kostnader och lönsamhet (iv). I detta avsnitt undersöks också inverkan av den maximala kvoten på företagens konkurrenskraft när det gäller att attrahera och behålla duktiga medarbetare (v). Avslutningsvis undersöks om regeln ska fortsätta att gälla för personal som arbetar för dotterbolag i EES-institut utanför EES (vi).

Det är för tidigt att på ett lämpligt sätt och fullt ut bedöma inverkan av den maximala kvoten, med tanke på att regeln har varit i kraft i ett år av den period som denna rapports analys omfattar. Dessutom använde en del medlemsstater proportionalitetsöverväganden för att göra undantag från den maximala kvoten för vissa institut eller personal och institut undvek tillämpningen av regeln genom att använda särskilda ersättningsmekanismer (de rollbaserade ersättningar som diskuteras i punkt i nedan). Analysen påverkas också av det faktum att harmoniserade regler för identifierad personal trädde i kraft 2014. Detta innebär att statistik från före och efter det att den maximala kvoten trädde i kraft (2014) avser en något annorlunda personalpopulation.

Det är därför viktigt att hålla i minnet att nedanstående visar kommissionens slutsatser hittills, endast baserat på de begränsade uppgifter som finns tillgängliga, med tanke på den korta tid som gått sedan regeln trädde i kraft och de begränsade erfarenheterna av dess tillämpning.

(i) Klassificering av ”fast” och ”rörlig” ersättning

Efter ikraftträdandet av CRD IV har institut frekvent tillämpat så kallade rollbaserade ersättningar, vilka behandlas som fast ersättning (vilket möjliggör en mer rörlig ersättning). På kommissionens begäran har EBA undersökt användningen av dessa ersättningar och funnit att de ofta felaktigt klassificerades som ”fast” ersättning. Efter ett yttrande från EBA, har alla medlemsstater under tiden rapporterat att de har vidtagit åtgärder för att säkerställa en korrekt mappning av dessa ersättningar.

(ii) Hur påverkar den maximala kvoten ersättningspaket?

Den maximala kvoten har ingen direkt inverkan på ersättningsnivån, utan fastställer proportionerna mellan rörliga och fasta delar. Andelen anställda som påverkas av regeln är begränsad. Den maximala kvoten gäller endast identifierad personal som 2014 representerade i genomsnitt 2,34 % av all personal. De flesta av dem fick inte rörlig ersättning över CRD:s maximala kvot innan den infördes.