EUROPEISKA KOMMISSIONEN Bryssel den 18.5.2022 JOIN(2022) 24 final GEMENSAMT MEDDELANDE TILL EUROPAPARLAMENTET, EUROPEISKA RÅDET, RÅDET, EUROPEISKA EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN SAMT REGIONKOMMITTÉN om analysen av investeringsgapet på försvarsområdet och vidare åtgärder



1.Inledning EU:s stats- och regeringschefer enades vid sitt sammanträdde i Versailles den 11 mars 2022 om att stärka den europeiska försvarsförmågan mot bakgrund av Rysslands militära aggression mot Ukraina. De enades om 1) att öka försvarsutgifterna, 2) att öka samarbetet genom gemensamma projekt, 3) att åtgärda brister och uppnå kapacitetsmålen, 4) att främja innovation, bland annat genom civila/militära synergier, och 5) att vidta åtgärder för att stärka och utveckla EU:s försvarsindustri, bland annat de små och medelstora företagen. De uppmanade dessutom kommissionen att ”senast i mitten av maj, i samordning med Europeiska försvarbyrån, lägga fram en analys av investeringsgapet på försvarsområdet och föreslå alla ytterligare initiativ som krävs för att stärka den europeiska försvarstekniska och försvarsindustriella basen”. Detta upprepades i den strategiska kompass för säkerhet och försvar som antogs av rådet och godkändes av Europeiska rådet i mars 2022. Detta gemensamma meddelande innehåller den analys som begärts av Europeiska rådet för att säkerställa att medlemsstaternas ökade försvarsutgifter leder till en mycket starkare försvarsteknisk och försvarsindustriell bas för EU, vilket ska garantera ökad konventionell avskräckande effekt för alla typer av potentiella motståndare. Det bygger främst på meddelandet om försvarspaketet av den 15 februari 2022 och erbjuder medlemsstaterna nya sätt att öka den gemensamma upphandlingen och samarbeta med industrin för att öka produktionskapaciteten i syfte att tillgodose de ökade behoven, på grundval av en konsoliderad och mer förutsägbar efterfrågan. Befolkningens uppfattning att EU behöver vidta kraftfullare åtgärder på försvarsområdet framhålls i slutrapporten från konferensen om Europas framtid. Sådana åtgärder är viktiga mot bakgrund av att Rysslands oprovocerade militära angrepp på Ukraina har betydande konsekvenser för det europeiska försvaret. Krigets återkomst till Europa har understrukit effekterna av många års underfinansiering av försvaret, vilket har lett till att bristerna och tillkortakommandena har ackumulerats i de gemensamma militära lagren och till att industriproduktionskapaciteten har minskat. Utöver att rätta till denna situation måste även de ökade försvarsutgifterna snarast tillgodose det kortfristiga behovet av att åter fylla på och förstärka lagren av försvarsmateriel och kompensera för det militära biståndet till Ukraina. Medlemsstaterna har tillkännagett ökningar i deras försvarsbudgetar, hittills med ytterligare närmare 200 miljarder euro under de kommande åren. Dessa ökningar är nödvändiga, med det är ändå en stor risk för att detta inte kommer att räcka för att åtgärda de nuvarande bristerna om medlen inte används på ett samordnat sätt. EU:s medlemsstater måste därför inte bara öka utgifterna, utan även göra bättre och mer samordnade investeringar, vilket framhölls i Versaillesförklaringen och i den strategiska kompassen. Endast genom samarbete kan medlemsstaterna maximera stordriftsfördelarna och klara av de stora kostnaderna för avancerad kapacitet och samtidigt undvika konkurrens om begränsad leveranskapacitet och onödigt dubbelarbete. Mot bakgrund av historiska fakta finns det emellertid en risk att medlemsstaterna väljer nationella lösningar med hänsyn till industri- och försörjningspolitiska överväganden, eller om lösningar saknas, väljer färdiga lösningar utanför EU med, hänsyn till det brådskande läget, på bekostnad av möjliga EU-lösningar som kan ha likvärdiga ledtider. Försvarsindustrin kan i första hand komma att betjäna de nationella regeringarna i motsats till en mer europeisk kundkrets. Utan samordning och samarbete skulle de ökade investeringarna öka fragmenteringen av den europeiska försvarssektorn, begränsa möjligheterna till samarbete under utrustningens livscykel, öka beroendet av externa lösningar och sannolikt inskränka interoperabiliteten. Kortsiktiga inköp kommer i detta avseende att få långsiktiga konsekvenser som leder till minskad marknadsstyrka och uteblivna möjligheter för de kommande årtiondena. Kort sagt har en lång tids underfinansiering och avsaknad av samarbete lett till att det uppstått brister i fråga om kritisk försvarskapacitet, särskilt när det gäller mer avancerade produkter och på olika områden, och till fragmentering av den försvarsrelaterade industrin i Europa. Det är viktigt att EU inte upprepar tidigare misstag som lett till ineffektivitet, dubbelarbete och beroendeförhållanden, utan i stället bygger vidare på EU:s försvarsinitiativ och de verktyg för kapacitetsuppbyggnad som införts under de senaste åren i syfte att stärka medlemsstaternas försvarssamarbete. Dessa initiativ syftar till att minska fragmenteringen på den europeiska försvarsmarknaden – särskilt genom Europeiska försvarsfonden – och till att förstärka samordningen av medlemsstaternas politik, planering och kapacitetsutveckling på försvarsområdet – särskilt genom det permanenta strukturerade samarbetet, den samordnade årliga försvarsöversikten och förmågeutvecklingsplanen. I den strategiska kompassen efterlyses dessutom från och med 2022 årliga försvarsministermöten om EU:s försvarsrelaterade initiativ avseende kapacitetsutveckling, vilka ska anordnas och ledas av den höga representanten/kommissionens vice ordförande/Europeiska försvarsbyråns chef, med fullt utnyttjande av befintliga format. Allt detta är viktiga åtgärder i rätt riktning för att åtgärda de nuvarande bristerna, men de måste ytterligare stärkas mot bakgrund av den nya situationen, särskilt när det gäller gemensamma investeringar och gemensam upphandling av försvarskapacitet. Sådana åtgärder är viktiga för att säkerställa att EU uppnår en starkare och mer kompatibel försvarsförmåga och samtidigt stärker den europeiska försvarstekniska och försvarsindustriella basen, vilka båda är viktiga delar av EU:s långsiktiga säkerhet och strategiska oberoende. Det övergripande målet är därför följande: ·Att investera tillsammans, genom att dra nytta av stordriftsfördelar via samarbetsprojekt och gemensamma upphandlingar. Gemensam utveckling och gemensamma inköp sänker priserna och bidrar också till att förhindra att medlemsstaterna konkurrerar om begränsade industriresurser som driver upp priserna ytterligare eller tränger ut mindre eller mer utsatta medlemsstater. Detta säkerställer därmed solidaritet. Det finns likheter med situationen när det gäller covid-vacciner under 2020–2021. ·Att investera på ett bättre sätt genom att få medlemsstaterna att fokusera på fastställda kapacitetsprioriteringar på EU-nivå. Dessa ligger i linje med Natos prioriteringar och kommer också att ses över mot bakgrund av den politiska-strategiska vägledning som ges genom den strategiska kompassen. I denna analys framhålls vissa akuta kapacitetsbrister i det förändrade strategiska sammanhanget. ·Att investera europeiskt, genom att ge incitament till försvarsinvesteringar som stärker industrin, den långsiktiga industriella kapaciteten och den ekonomiska tillväxten inom unionen genom en mer konkurrenskraftig europeisk försvarsindustri. Att stärka den europeiska försvarstekniska och försvarsindustriella basen har blivit en fråga av strategisk betydelse under de försämrade geostrategiska förhållandena. Detta gynnar också Nato, som förblir grunden för dess medlemmars gemensamma försvar. EU:s initiativ för att främja försvarssamarbete bidrar också till en rättvisare transatlantisk bördefördelning och ett effektivare europeiskt bidrag inom Nato. Medlemsstaterna kan använda sina enskilda styrkor nationellt eller inom EU, Nato, FN eller i andra sammanhang. EU:s prioriteringar för kapacitetsutveckling ligger i linje med de prioriteringar som fastställts inom Nato, samtidigt som skillnaderna vad gäller de båda organisationernas karaktär och ansvar beaktas och ömsesidig förstärkning av respektive insatser säkerställs. Utveckling av försvarskapacitet är en hörnsten i den förstärkta dialogen och samarbetet mellan EU och Nato enligt de gemensamma förklaringarna från 2016 och 2018. Detta gemensamma meddelande tar upp a) försvarsutgifter inom EU, b) kapacitetsbrister och industriella brister som måste åtgärdas, inklusive de mest akuta bristerna, c) olika sätt att åtgärda bristerna och d) möjligheter att öka kapacitetsförsörjningen på försvarsområdet. 2.Försvarsutgifter inom EU och underinvestering Mot bakgrund av de nya säkerhetshoten tillkännager de flesta medlemsstater under 2022 betydande ökningar av sina försvarsbudgetar till nivåer som i vissa fall överskrider 2 % av ländernas BNP, vilket bygger vidare på den ökning som inleddes för några år sedan. Under 2020 avsatte medlemsstaterna tillsammans över 200 miljarder euro till försvaret och under 2021 beräknas medlemsstaterna sammanlagda utgifter ha ökat till 220 miljarder euro. Denna senaste utveckling sker dock efter en lång period av en omfattande minskning av försvarsutgifterna efter den ekonomiska och finansiella krisen 2007–2008. Utgifterna minskade från 183 miljarder euro under 2008 till 159 miljarder euro under 2014 och nådde först under 2018–2019 upp till samma nivå som före krisen (se diagram nedan). Mellan 2009 och 2018 motsvarade medlemsstaternas minskning av utgifterna en sammanlagd underinvestering på ca 160 miljarder euro, jämfört med utgifterna under 2008. Tillsammans med den strukturella kostnadsökningen vad gäller försvarssystem och vissa medlemsstaters fokus på expeditionsinsatser har detta lett till stora minskningar vad gäller de nationella styrkevolymerna, utrustningsmängderna och lagerhållningen totalt sett, vilka nu minskar ytterligare genom det stöd som ges till Ukraina. Förmågan att bedriva fullskalig och högintensiv verksamhet har därför negligerats samtidigt som nuvarande brister och avsaknad av avancerad kapacitet vid behov har täckts av Natoallierade utanför EU, särskilt USA.

Under de senaste årtiondena har dessutom USA – och mer oroväckande Ryssland – ökat sina försvarsbudgetar i mycket högre utsträckning än europeiska länder. Det är påfallande att Kina har ökat sin budget ännu mer under samma period. Under perioden 1999–2021 ökade EU:s sammanlagda försvarsutgifter med 19,7 %, jämfört med 65,7 % för USA, 292 % för Ryssland och 592 % för Kina. Här tas inte heller hänsyn till den betydande underskattningen av försvarsutgifterna för Kina och Ryssland, eftersom köpkraften vad gäller deras budgetar är högre än vad en omräkning enligt växelkursen förefaller ge sken av. På grundval av köpkraftsparitet uppskattas 2021 års försvarsbudget i Ryssland till 178 miljarder US-dollar och i Kina till 332 miljarder US-dollar. Till detta kommer att andelen investeringar i form av försvarsutgifter i Förenta staterna, Kina och Ryssland är mycket högre än i EU:s medlemsstater. Det finns inget rättsligt bindande mål för enskilda medlemsstaters nationella försvarsutgifter, men de allra flesta medlemsstater har inom ramen för Nato och/eller det permanenta strukturerade samarbetet godtagit målet att öka sina försvarsutgifter. Exempelvis kan följande nämnas: Om alla medlemsstater hade avsatt 2 % av sin BNP till försvaret och 20 % till investeringar under perioden 2006–2020 skulle detta ha inneburit ytterligare ca 1 100 miljarder euro till försvaret, varav ca 270 miljarder euro i investeringar. De europeiska försvarsutgifterna har historiskt sett utmynnat i lägre effektivitet och sämre resultat än för våra allierade och konkurrenter. Det bristande försvarssamarbetet mellan medlemsstaterna uppskattas kosta tiotals miljarder euro per år. Trots att de europeiska försvarsutgifterna ökade under 2020 nåddes ett nytt lågvattenmärke på bara 11 % i gemensamma investeringar – vilket är mycket lägre än det riktmärke på 35 % som medlemsstaterna kommit överens om inom ramen för Europeiska försvarsbyrån och som fastställts inom det permanenta strukturerade samarbetet – jämfört med 89 % på nationell nivå. Det bristande samarbetet har lett till onödigt dubbelarbete och många olika försvarssystem av samma slag inom EU. Medlemsstaternas sammanlagda utgifter för försvarsforskning och försvarsteknik uppgick dessutom under 2020 till 2,5 miljarder euro, vilket endast motsvarar 1,2 % av deras sammanlagda försvarsutgifter, dvs. mycket lägre än det riktmärke på 2 % som fastställts inom ramen för Europeiska försvarsbyrån och som ett mer bindande åtagande inom det permanenta strukturerade samarbetet. 3.Försvarsindustriella brister Den europeiska försvarsindustriella basen består av många huvudentreprenörer, medelstora börsnoterade företag och små och medelstora företag som utvecklar och producerar merparten av den avancerade teknik och försvarskapacitet som behövs och kan anskaffas för medlemsstaternas väpnade styrkor. Den årliga omsättningen i EU:s försvarssektor uppskattas totalt till nästan 84 miljarder euro, och stöder direkt uppskattningsvis över 196 000 högkvalificerade arbetstillfällen och mer än 315 000 arbetstillfällen indirekt Trots sektorns allmänna konkurrenskraft finns det svårigheter och luckor. Försvarsföretagen är fortfarande främst uppbyggda inom de nationella gränserna och har en nära koppling till de nationella regeringarna. Denna marknadsstruktur har i kombination med de låga investeringarna lett till att det finns ett antal nationella aktörer som verkar på små marknader och därför producerar små mängder. De konsolideringsåtgärder som vidtagits på nationell och europeisk nivå motsvarar inte alls USA:s industriella konsolidering. Den europeiska försvarstekniska och försvarsindustriella basen är därför i hög grad fragmenterad, särskilt utanför flyg- och missilsektorerna. Detta minskar betydligt dess möjlighet att förbättra sin konkurrenskraft genom att sammanföra forskning och utveckling och uppnå stordriftsfördelar i produktionen. Dessutom finns det beroendeförhållanden när det gäller viss viktig försvarsutrustning för vilken den europeiska försvarstekniska och försvarsindustriella basen inte kan tillhandahålla inhemska lösningar. De bakomliggande orsakerna till problemen med den europeiska försvarstekniska och försvarsindustriella basen är den beskrivna underinvesteringen i medlemsstaterna och fragmenterade utgifter, tillsammans med det faktum att en mycket stor del av medlemsstaternas utgifter inte investeras i den europeiska försvarstekniska och försvarsindustriella basen, även om en EU-produkt är tillgänglig. Exempelvis uppskattas att över 60 % av den europeiska upphandlingsbudgeten på försvarsområdet utnyttjades för import från länder utanför EU under perioden 2007–2016, med tillhörande kontroll och begränsningar av dessa länder. Återgången till en högintensiv konfliktsituation och ökad territoriella hot kräver en omställning av försvarsindustrins ekosystem i EU för att säkerställa försörjningstrygghet och utökad tillverkningskapacitet där det behövs eller en större beredskap till ökning. När det gäller disruptiv teknik som på ett radikalt sätt kan förändra framtida slagfält (t.ex. artificiell intelligens och kvantteknik) och framtida utrustning kan dessutom de beskrivna bakomliggande orsakerna komma att påverka konkurrenskraften hos den europeiska försvarstekniska och försvarsindustriella basen på lång sikt och dess förmåga att utveckla avancerad kapacitet (t.ex. hypersoniska system och kollaborativ krigföring). 4.Kapacitetsbrister I den strategiska kompassen anges EU:s övergripande ambition att vidareutveckla ”heltäckande styrkor som är flexibla och rörliga, interoperabla, tekniskt avancerade, energieffektiva och motståndskraftiga”. Där erinras också om de förmågebrister som redan har fastställts och som måste åtgärdas för att unionen ska kunna utföra alla de uppgifter inom den gemensamma säkerhets- och försvarspolitiken som anges i fördraget, särskilt de som är av högre intensitet. Dessa brister ingår i de prioriteringar som medlemsstaterna fastställt i 2018 års förmågeutvecklingsplan, som kommer att ses över mot bakgrund av den strategiska kompassen och förbli en viktig referens för samstämmighet mellan EU:s försvarsinitiativ. För att hantera dessa prioriteringar ger Europeiska försvarsbyrån ekonomiskt stöd som ska bidra till utvecklingen av stödresurser och viktig kapacitet samtidigt som medlemsstaterna också samarbetar med dessa prioriteringar i 60 projekt inom ramen för det permanenta strukturerade samarbetet. Kommissionen och Europeiska försvarsbyrån har analyserat investeringsgapet på försvarsområdet. Mot denna bakgrund har Europeiska försvarsbyrån lagt fram en analys av det investeringsgap som måste åtgärdas på kort, medellång och lång sikt när det gäller 1) att förbereda sig (öka beredskapen, inklusive stödet till Ukraina), 2) att utöka befintliga styrkor och nuvarande kapacitet, och 3) att förstärka och modernisera kapacitet på grundval av EU:s kapacitetsprioriteringar och underlag från den samordnade årliga försvarsöversikten (se bilaga). Mot bakgrund av det förhöjda säkerhetshotet och med utgångspunkt i kommissionens och Europeiska försvarsbyråns samordnade analys föreslår kommissionen och den höga representanten att fokus läggs på följande mest akuta kapacitetsbrister som kan åtgärdas av den europeiska försvarsindustrin: 1.Fylla på lagren: Säkerställa de väpnade styrkornas stridsberedskap och samordna konkurrerande nationell behov och samtidigt undvika prisstegring och se till att de mest utsatta länderna får tillgång till den kapacitet som krävs. 2.Ersätta: Fasa ut de befintliga system från sovjettiden som fortfarande används inom EU:s väpnade styrkor och ersätta dem med europeiska lösningar (t.ex. huvudstridsvagnar, bepansrade stridsfordon, infanteristridsfordon, pansarvagnar och tungt artilleri) som en del av de övergripande insatserna för att öka den befintliga kapaciteten, stödja interoperabilitet och öka försörjningstryggheten. 3.Förstärka: Stärka medlemsstaternas flerskiktssystem för luft- och missilförsvar, till en början med medeldistanssystem för dem som är mest utsatta. Försvaret av samhällen, militära styrkor och/eller kritisk infrastruktur mot hot från luften och missilhot är en kritisk utmaning i den nya säkerhetssituationen. Utöver att tillgodose dessa akuta kapacitetsbehov föreslår kommissionen och den höga representanten att man arbetar med följande strategiska kapacitet på medellång till lång sikt för att förbättra EU:s försvarskapacitet inför det ihållande hotet: ·Luftbaserad kapacitet: Utveckling och operationalisering av ”Eurodrone”, det europeiska fjärrstyrda luftfartygssystemet för medelhög höjd och med lång uthållighet – som ingår i projekt inom ramen för det permanenta strukturerade samarbetet och Europeiska försvarsfonden – har fått ökad betydelse. På kort till medellång sikt prioriteras uppgradering och utvidgning av kapaciteten för lufttankning, befintliga flygplansflottor, uppbyggnad av flerskiktsluftförsvar med möjlighet till integrerad förvaltning samt utveckling och upphandling av utrustning för drönaravvärjning och medelstora beväpnade drönare. På medellång och lång sikt är moderniseringen av avreglingssystemen och flottan av stridsflygplan med flera funktioner i EU ett annat område där medlemsstaterna planerar nya investeringar och där en samordnad strategi skulle bidra till att optimera resurserna, även vid utvecklingen av nästa generations system. ·Markbaserad kapacitet: Uppgradering och utvidgning av den befintliga flottan av huvudstridsvagnar och bepansrade stridsfordon samt nästa generations system har blivit en brådskande angelägenhet för många medlemsstater, mot bakgrund av att storskalig och högintensiv krigföring åter uppkommit i Europa. Förstärkningen av markstridsförmågan bör omfatta stridsstöd, särskilt ett brett spektrum av antistridsvagns- och artillerisystem, med betoning på precisionsinsatser och motartilleri.

·Havsbaserad kapacitet: Att ytterligare stärka medlemsstaternas sjöstridskrafter är fortfarande av avgörande betydelse mot bakgrund av att Svarta havet, Östersjön och Medelhavet i allt högre grad blir till konfliktområden, liksom behovet av att stärka kapaciteten för styrke- och maktprojektion samt för avregling och kustförsvar. Detta inbegriper fregatter, ubåtar och patrullkorvetter för att säkerställa sjöfartsskyddet. På medellång till lång sikt kommer kapacitet för underrättelseverksamhet, övervakning och spaning, samt skydd av sjövägar att gynnas av avancerade sammanlänkade fartyg som förstärks av obemannade plattformar för yt- och undervattenskontroll och elektronisk krigföring. ·Rymdbaserad kapacitet (konnektivitet, övervakning och skydd): Kriget i Ukraina har lyft fram vikten av satellitbaserad säker konnektivitet, inbegripet ett mycket motståndskraftigt europeiskt ultrasäkrat konnektivitetsprogram som inbegriper kvantkryptering, samt rymdbaserad jordobservation som avgörande möjliggörande faktorer. En fördel med att samarbeta i detta sammanhang är att man kan optimera synergierna med EU:s rymdbaserade konnektivitetsprogram. Skyddet av EU:s rymdinfrastruktur mot hot (rymdlägesbild) är också en växande prioritering. Rymdbaserade resurser kan också vara en viktig drivkraft för ett sådant starkt system för tidig varning som behövs för att upptäcka raketuppskjutningar (t.ex. ballistiska eller hypersoniska) och spåra dem. ·Cyberförsvar: För att motverka den ökande risken för cyberangrepp från statliga aktörer i samband med geopolitisk konkurrens skulle EU och dess medlemsstater kunna inleda arbetet för en fullfjädrad cyberförsvarskapacitet (från forskning, upptäckt och skydd till insatser, inbegripet aktiv försvarskapacitet). Detta inbegriper kapacitet för lägesbilder och informationsutbyte på cyberområdet (som också bygger på potentiella synergier med en europeisk cybersköldsinfrastruktur för säkerhetscentrum), cybermotståndskraftig och driftskompatibel ledning och kontroll av militära insatser och uppdrag, cyberövningar och it-utbildning samt it-reservstyrkor på nationell nivå. Här kan EU erbjuda en plattform för samarbete mellan EU:s tjänster och medlemsstaterna, inbegripet synergier med relevanta EU-program. Kriget i Ukraina har dessutom på nytt bekräftat vikten av ändamålsenlig och effektiv logistik, inbegripet underhåll, upprätthållande och förflyttning av styrkor, utrustning och förnödenheter till, från och över insatsområdet. Kommissionen har påskyndat genomförandet av budgeten för militär rörlighet inom ramen för Fonden för ett sammanlänkat Europa och är redo att tidigarelägga finansieringen inom de ramar som fastställs i den fleråriga budgetramen. Ökade investeringar krävs särskilt när det gäller transportinfrastruktur. Samråden med medlemsstaterna om deras projektplanering för transportinfrastruktur med dubbla användningsområden och utfästelserna om medfinansiering i den första ansökningsomgången visar att budgeten behöver och kan utökas. EU bör bygga vidare på sitt arbete med att öka den militära rörligheten, stärka den strategiska och taktiska kapaciteten på marken, i luftrummet och till sjöss, de civila/militära synergierna på transportområdet, motståndskraften och energieffektiviteten, och mer allmänt öka synergierna mellan sådan kapacitet som civilskydd och gränsförvaltning och försvarsbehov. 5.Förstärkt ram för ökat försvarssamarbete För att åtgärda bristerna föreslår kommissionen och den höga representanten följande väg framåt för att samordna och stimulera gemensam upphandling av försvarsutrustning, i första hand genom att vidta åtgärder för att tillgodose de mest akuta behoven. Den skulle komplettera befintligt samarbete genom EU:s försvarsinitiativ, t.ex. inom ramen för Europeiska försvarsfonden och det permanenta strukturerade samarbetet, och synergieffekterna med andra EU-program. Den europeiska försvarsindustrin kan erbjuda kraftfull kapacitet och kraftfulla produkter på alla dessa områden. Hur framgångsrika EU:s försvarsinitiativ blir beror på medlemsstaternas åtagande att använda pengarna på ett bättre sätt och att investera, upphandla och samarbeta i det allmänna intresset. Det samarbete som föreslås är viktigt för att strömlinjeforma och stärka både europeisk efterfrågan (programplanering och upphandling) och europeisk försörjningen (utveckling och produktion) på försvarsområdet. 5.1 Omedelbara åtgärder: särskild arbetsgrupp för stöd till samordning Med hänsyn till det akuta behovet kommer kommissionen och den höga representanten/Europeiska försvarsbyråns chef att snabbt inrätta en särskild arbetsgrupp för gemensam upphandling av försvarsmateriel som ska samarbeta med medlemsstaterna för att stödja samordningen av deras omedelbara upphandlingsbehov i den nya säkerhetssituationen. Arbetsgruppen ska först inrikta sig på konfliktlösning och samordning för att undvika en kapplöpning om beställningar, vilket skulle leda till stigande priser, överdriven koncentration av efterfrågan under samma period, leveransbrist och svårigheter för de mer utsatta medlemsstaterna att säkra oumbärliga produkter. Därigenom ska arbetsgruppen förhindra potentiella konflikter mellan parallella nationella upphandlingar. Detta kan omfatta centraliserad insamling av information, metodstöd och samordning eller hantering av inköp. Arbetsgruppen ska också göra en samlad uppskattning av behoven och kartlägga och stödja den utvidgning av EU:s industriella tillverkningskapacitet som krävs för att tillgodose behoven. Försvarsbyrån kan inom ramen för den särskilda arbetsgruppen och i partnerskap med kommissionen redan nu underlätta en sådan kortfristig gemensam upphandling på grundval av sin sakkunskap och erfarenhet i detta avseende. Arbetsgruppen ska också säkerställa samordning med den clearingcentral som inrättats inom utrikestjänsten/EU:s militära stab för att underlätta samordningen av det militära biståndet till Ukraina, i syfte att stödja medlemsstaternas upphandling av de mest akuta produkter som behövs för att fylla på lagren. 5.2 Kortfristigt EU-instrument för att stärka försvarsindustrins kapacitet genom gemensam upphandling Såsom sagts skulle medlemsstaternas ökade investeringar utan samordning och samarbete fördjupa fragmenteringen av den europeiska försvarssektorn, begränsa möjligheterna till samarbete under utrustningens livscykel, öka beroende av externa lösningar och sannolikt inskränka interoperabiliteten. De kortfristiga inköpen skulle då långsiktiga konsekvenser som leder till minskad marknadsstyrka och uteblivna möjligheter för de kommande årtiondena. Medlemsstaterna måste snarast återställa försvarets stridsberedskap mot bakgrund av säkerhetssituationen och de överföringar som redan gjorts till Ukraina. En påfyllnad av materiellagren skulle framför allt även ge dem möjlighet att tillhandahålla ytterligare bistånd till Ukraina. De medlemsstater som ger Ukraina militärt bistånd kan för närvarande få ekonomisk ersättning via den europeiska fredsfaciliteten. När medlemsstaterna kompletterar sina lager och sin utrustning bör de dock ta tillfället i akt att göra detta på ett samordnat sätt, eftersom det skulle ge mer valuta för pengarna genom att stordriftsfördelar utnyttjas och interoperabiliteten förstärks. Detta kräver också en ytterligare utökning och förstärkning av den europeiska försvarstekniska och försvarsindustriella basen. Kommissionen kommer därför att föreslå ett särskilt kortfristigt instrument, utformat i en anda av solidaritet, för att ge incitament till medlemsstater som vill genomföra gemensamma upphandlingar i syfte att tillgodose de mest akuta och kritiska behoven, särskilt behov som skapats till följd av de åtgärder som vidtagits som svar på den nuvarande aggressionen, på ett samordnat sätt. Det nya instrumentet skulle bidra till att öka den gemensamma upphandlingen av försvarsmateriel och, genom tillhörande unionsfinansiering, stärka och reformera medlemsstaternas industrikapacitet på försvarsområdet. EU:s ekonomiska stöd bör kunna leda till nya investeringar på försvarsområdet av medlemsstaterna, gynna den europeiska industribasen och samtidigt säkerställa medlemsstaternas förmåga att agera och uppnå ökad interoperabilitet. Det nya instrumentet bör vara enkelt och okomplicerat att införa, men det bör villkoras av att medlemsstaterna uppfyller vissa kriterier, t.ex. minst tre deltagande medlemsstater i en gemensam upphandling. För införandet av det nya instrumentet kommer kommissionen ta hjälp av den särskilda arbetsgruppen. Kommissionen är redo att investera 500 miljoner euro under två år (2022–2024) i detta instrument. Kommissionen kommer därför att föreslå att Europaparlamentet och rådet snabbt antar en förordning som gör det möjligt att inrätta instrumentet med den tillhörande ökningen av budgeten. 5.3 En EU-ram för gemensam upphandling av försvarsmaterial Utöver de kortfristiga akuta behoven med koppling till den nya säkerhetspolitiska situationen måste man även gå vidare med en EU-ram för gemensam upphandling av försvarsmateriel. EU har genom Europeiska försvarsfonden ett kraftfullt instrument för att uppmuntra gemensam och kollektiv forskning och utveckling på försvarsområdet upp till prototypnivån. Europeiska försvarsbyrån har befogenhet att genomföra gemensam upphandling och gör redan så. Den måste dock förstärkas om EU ska kunna få en helt ändamålsenlig möjlighet till gemensam upphandling. Mot denna bakgrund kommer kommissionen att under tredje kvartalet 2022 lägga fram ett förslag till förordning om ett europeiskt försvarsinvesteringsprogram. Programmet ska syfta till att fastställa villkor och kriterier för medlemsstaterna i syfte att bilda konsortier som uppfyller kraven för ett europeiskt konsortium för försvarskapacitet som gör gemensamma upphandlingar för de deltagande medlemsstaterna räkning i syfte att anskaffa försvarskapacitet som utvecklas på ett samordnat sätt inom EU och som kommer att omfattas av momsbefrielse. Denna nya mekanism skulle komplettera befintliga närbesläktade alternativ inom ramen för Europeiska försvarsbyrån och samtidigt kunna vara till nytta för projekt inom ramen för det permanenta strukturerade samarbetet.

När det gäller samarbete baserat på forskning och utveckling avseende nya produkter skulle ett europeiskt konsortium för försvarskapacitet också medges sådan flexibilitet som föreskrivs i artikel 13 c i direktivet om försvarsupphandling, i tillämpliga fall även i senare faser av eller delar av produktens livscykel. Ett europeiskt konsortium för försvarskapacitet skulle leda till ett mycket starkt samarbete och ge ytterligare fördelar såsom interoperabilitet under hela livscykeln, harmonisering av förfaranden och utbildning för drift, underhåll, reparation och översyn, liksom stordriftsfördelar. Momsbefrielsen skulle också gälla drift, underhåll och avveckling, vilka står för en stor kostnad under livscykeln för försvarsutrustning. Den kapacitet som anskaffas via ett europeiskt konsortium för försvarskapacitet skulle vara tillgänglig för medlemsstaternas nationella användning och för uppdrag och insatser inom ramen för den gemensamma säkerhets- och försvarspolitiken och inom ramen för FN eller Nato. Ett europeiskt konsortium för försvarskapacitet skulle också kunna utnyttjas för att möjliggöra synergier och aggregera efterfrågan av betydelse för EU:s civilskydd, gränsförvaltning och försvarsbehov. Förordningen om det europeiska investeringsprogrammet på försvarsområdet skulle kunna ligga till grund för framtida utvecklings- och upphandlingsprojekt av stort gemensamt intresse för medlemsstaternas och unionens säkerhet, och genom utvidgning av det kortfristiga instrumentets funktionssätt, för eventuell tillhörande unionsfinansiering i syfte att stärka den europeiska försvarsindustriella basen, särskilt för projekt som ingen enskild medlemsstat ensam skulle kunna utforma eller se till att upphandla. 5.4 Gemensam strategisk programplanering och upphandling på försvarsområdet i EU Utöver verktygen och instrumenten för att uppmuntra samarbete ”nedströms” är det av yttersta vikt att det läggs fram en mer ambitiös samordning uppströms. Samordnade EU-insatser krävs för att förhindra 27 icke samordnade tillvägagångssätt. De nuvarande processerna och tillvägagångssätten omfattar inte allt och möjliggör inte tillräckliga prioriteringar. Eftersom medlemsstaterna kommer att börja anpassa sina planeringsprocesser för att beakta de nya säkerhetsförhållandena är det av yttersta vikt att det införs ett mer strukturerat tillvägagångssätt – en gemensam strategisk programplanering och upphandling på försvarsområdet i EU – så att resultat uppnås med denna nya ambition på ett samordnat sätt. Den bör bygga på befintliga processer och strukturer, och samstämmighet med Natos planering bör säkerställas. För detta ändamål skulle en gemensam EU-funktion för programplanering och upphandling på försvarsområdet kunna övervägas, där medlemsstaterna, den höga representanten/Europeiska försvarsbyråns chef och kommissionen medverkar. Den skulle säkerställa en övergripande gemensam programplanering – som bygger på Europeiska försvarsfondens fleråriga plan och på finjustering av behov och specifikationer – och fungera som central upphandlingsenhet för gemensam EU-upphandling samt stödja medlemsstaternas gemensamma upphandlingar, inklusive nedströms från projekt som finansieras genom Europeiska försvarsfonden. Arbetet i den särskilda arbetsgrupp som beskrivs i avsnitt 4.1 skulle kunna betraktas som ett pilotprojekt för en sådan funktion i framtiden. 5.5 Förstärkning av EU:s försvarsindustriella kapacitet Ett förstärkt europeiska försvarssamarbete kräver också en solid handlingsplan som ger klarhet och synlighet för försvarsindustrin att investera, modernisera och öka EU:s tillverkningskapacitet på försvarsområdet och samtidigt gör det möjligt för försvarsindustrin att förutse och åtgärda potentiella flaskhalsar i leveranskedjorna och säkerställa EU:s försörjningstrygghet när det gäller försvarskapacitet. Kommissionen kommer att stödja försvarsindustrins ansträngningar att modernisera sina produktionslinjer och produktionsprocesser, öka tillverkningskapaciteten, minska de kritiska beroendeförhållandena och åtgärda sina kritiska flaskhalsar. Mot denna bakgrund föreslår kommissionen, i tillämpliga fall i samarbete med Europeiska försvarsbyrån, att flera åtgärder vidtas enligt följande: ·Fördjupad kartläggning av EU:s nuvarande och nödvändiga ytterligare industriella tillverkningskapacitet, bland annat genom vidareutveckling av pågående insatser inom ramen för industristrategin och i andra forum (t.ex. Europeiska försvarsbyråns centrala strategiska verksamhet). Målet skulle vara att ha en gemensam bild av produktionskapaciteten och behovet av att säkerställa europeisk försörjningstrygghet för medlemsstaterna, inklusive de mest utsatta. ·Man bör överväga att ge försvarsindustrin tillgång till råvaror av avgörande betydelse och andra viktiga komponenter i kristider, inbegripet verktygsmaskiner som behövs för produktion. Kommissionen kommer att lägga fram ett initiativ om råvaror av avgörande betydelse, inklusive lagstiftningsåtgärder, som syftar till att stärka EU:s motståndskraft och försörjningstrygghet när det gäller sådana råvaror, även på försvarsområdet. ·Åtgärder kommer att övervägas när det gäller försvarsspecifik kompetens, inbegripet it-färdigheter, för att säkerställa att försvarsindustrin har tillgång till och behåller nödvändig arbetskraft, särskilt inom naturvetenskap, teknik, ingenjörsvetenskap och matematik samt på alla andra områden som är kopplade till den nuvarande extraordinära insatsen för att öka produktionskapaciteten. Särskild uppmärksamhet kommer att ägnas åt att locka till sig talanger och färdigheter. ·Kommissionen kommer att utforma ytterligare åtgärder (såsom samordnade ansökningsomgångar mellan befintliga EU-instrument och lån via Europeiska investeringsbanken) för att stödja kritisk teknik och industriell kapacitet genom utveckling av strategiska projekt. ·Kommissionen kommer att överväga eventuella ändringar av ramarna för forskning och innovation med dubbla användningsområden för att förbättra synergierna mellan civila och försvarsrelaterade instrument. 5.6 Fortsatt forsknings- och utvecklingsarbete Europeiska försvarsfonden utgör för närvarande EU:s program för forskning och utveckling på försvarsområdet. Med hänsyn till de nya säkerhetsförhållandena och den exceptionellt enhetliga ökningen av försvarsutgifterna bör Europeiska försvarsfonden kunna tillgodose de nya behoven. Det är av yttersta vikt att man noga utformar planeringen för stöd till forskning och teknik och till forskning och utveckling och lägger grunden till framtida gemensamma upphandlingar och gemensam kapacitet samt undviker nya beroendeförhållanden i förhållande till länder utanför EU som skulle kunna försvaga försörjningstryggheten och informationssäkerheten för EU:s väpnade styrkor, särskilt vid en militär konflikt.