Förslag till RÅDETS DIREKTIV (Euratom) om hantering av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall

(Framlagt av kommissionen)

MOTIVERING

1. FÖRORD

Elproduktion genom kärnkraft ger upphov till använt (bestrålat) kärnbränsle och radioaktivt avfall. Det farligaste och mest radioaktiva avfallet lagras idag i anläggningar för mellanlagring. Inget avfall har ännu gått vidare till slutförvaring och det finns inga omedelbara planer för slutförvar i någon medlemsstat. Under tiden blir de samlade mängderna av detta material allt större.

Av kommissionens aktuella grönbok [1] om den framtida försörjningstryggheten för energi i Europeiska unionen (EU) framgår det att den viktigaste frågan när det gäller kärnkraften är att finna godtagbara lösningar för hanteringen av det radioaktiva avfallet. Man betonar också att det krävs maximal öppenhet i samband med framtagningen av olika lösningar samt att ytterligare forskning är viktig för att lösa kvarvarande tekniska frågor och för att öka allmänhetens och beslutsfattarnas förtroende för lösningarna. En aktuell EU-omfattande opinionsundersökning [2] bekräftar att allmänheten uppfattar frågan om det radioaktiva avfallet som mycket viktig.

[1] KOM(2000)0769 av den 29 november 2000. "Mot en europeisk strategi för trygg energiförsörjning", Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer, 2001, ISBN 92-894-0319-5.

[2] Eurobarometer nr 56, 2001 - Europeans and Radioactive Waste (http://europa.eu.int/comm/energy/nuclear/ pdf/eb56_radwaste_en.pdf)

Oberoende av vilken framtida strategi som väljs för energiproduktionen måste det avfall som redan finns tas om hand på ett sätt som följer de grundläggande principerna om hälso- och miljöskydd. Vi måste vidta snara åtgärder för att undvika att hanteringsbördan och ansvaret för den växande mängden använt kärnbränsle och radioaktivt avfall i mellanlagring läggs över på kommande generationer.

Den politik som förs i de flesta medlemsstater och kandidatländer tar inte tillräcklig hänsyn till dessa frågor.

2. SITUATIONEN I EU:S MEDLEMSSTATER OCH KANDIDATLÄNDERNA

Alla medlemsstaterna och kandidatländerna producerar radioaktivt avfall. Avfallet uppstår främst genom

- kärnkraftsproduktion, däribland verksamhet i slutet av kärnbränslecykeln och avveckling av kärnkraftsanläggningar,

- drift av forskningsreaktorer,

- användning av strålning och radioaktiva material inom sjukvård, jordbruk, industri och forskning,

- bearbetning av material med naturligt radioaktivt innehåll.

Situationen i Europeiska unionen

Sammanlagt produceras 40 000 m3 radioaktivt avfall per år i hela EU, varav det mesta kommer från verksamhet som har att göra med kärnkraftsproduktion. [3]

[3] Se fotnot 11 för närmare information om källor till avfall i EU.

Trots att slutförvaring av det minst farliga avfallet [4] nu är väl etablerat, praktiseras det bara i fem medlemsstater med aktiva kärnkraftsprogram (Finland, Frankrike, Förenade kungariket, Spanien och Sverige). I Tyskland har man tidigare satsat på slutförvaring av denna typ av avfall, men varken Belgien eller Nederländerna har utvecklat några slutförvaringslösningar för denna avfallskategori. Båda länderna lagrar för närvarande sitt ackumulerade avfall i centrala nationella anläggningar. Liknande mellanlagring på obestämd tid finns också i de medlemsstater som inte har några kärnkraftsprogram.

[4] Se Kommissionens rekommendation av den 15 september 1999 om ett klassificeringssystem för fast radioaktivt avfall [SEC(1999) 1302 slutlig, 1999/669/EG, Euratom]. Det minst farliga avfallet klassificeras vanligen som kortlivat låg- och medelaktivt radioaktivt avfall. Sådant avfall kan i regel slutförvaras i anläggningar för slutförvar på eller nära markytan. Efter anläggningens stängning bibehålls den reglerade (eller institutionella) kontrollen under cirka 300 år för att hålla avfallet ostört från mänsklig verksamhet så länge strålningsrisken kvarstår.

Det farligaste avfallet [5] lagras i anläggningar på eller nära markytan i avvaktan på att mer permanenta lösningar blir tillgängliga. Ingenstans i världen finns det ännu något slutförvar för detta avfall, och hur långt man har kommit mot att hitta en permanent lösning varierar kraftigt från land till land. I EU är kanske Finland och Sverige de länder som har kommit längst med sedan länge etablerade program för utveckling av djup slutförvaring. I vissa medlemsstater omprövar man alla sina alternativ och även beslutsprocessen. I andra medlemsstater väljer man emellertid att avvakta tillsvidare.

[5] Se också fotnot 4. Det farligaste avfallet klassificeras som högaktivt och långlivat radioaktivt avfall. Använt kärnbränsle kan bearbetas genom att man tar bort avfallsmaterial så att oanvänt uran och plutonium kan återvinnas och användas för att tillverka nytt kärnbränsle. Processen kallas upparbetning. Det högaktiva avfallet inkapslas vanligtvis i (s.k. förglasning eller vitrifiering) för att ge det en form som är lämplig för längre lagring och, slutligen, slutförvaring. Det förglasade avfallet (eller det använda kärnbränslet om man väljer att inte upparbeta) betraktas som högaktivt radioaktivt avfall). Denna typ av avfall är radioaktivt i tusentals år.

Situationen i kandidatländerna

I de kandidatländer som har ryskbyggda kärnkraftverk och forskningsreaktorer har kärnbränslehanteringen blivit en fråga av central betydelse under det senaste årtiondet eftersom det inte längre är möjligt att transportera tillbaka det använda kärnbränslet till Ryssland för upparbetning eller lagring. Dessa länder har varit tvungna att snabbt bygga tillfälliga lagringsanläggningar för sitt använda kärnbränsle.

Små eller inga framsteg har gjorts för att införa program för långsiktig hantering och slutförvar av detta använda kärnbränsle.

När det gäller det minst farliga driftavfallet från kärnkraftverk har endast Tjeckien och Slovakien slutförvaringsanläggningar som är i bruk. Flera länder har ryskinspirerade förvar för institutionellt radioaktivt avfall (dvs. avfall som inte härrör från bränslecykeln). Dessa anläggningar uppfyller emellertid inte dagens säkerhetsnormer. I vissa fall kan det vara nödvändigt att återta avfallet och slutförvara det på något annat ställe.

3. AKTUELLA ÅTGÄRDER INOM GEMENSKAPEN OCH INTERNATIONELLT

Den viktigaste principen för all hantering av farligt avfall är att garantera ett högt hälso-, arbets- och miljöskydd. När det gäller använt kärnbränsle och radioaktivt avfall leder tillämpningen av denna princip till att enskilda, samhället och miljön måste garanteras skydd från de skadliga effekterna av joniserande strålning.

Under de senaste åren har denna princip också stått i fokus för åtgärder på gemenskapsnivå och internationell nivå i form av initiativ till forskning, lagstiftning och politik.

Harmoniseringen av denna grundläggande princip bygger på de grundläggande säkerhetsnormerna för skydd av arbetstagarnas och allmänhetens hälsa mot de faror som uppstår till följd av joniserande strålning. Normerna innebär en gemensam och internationellt godkänd strålskyddsnivå i hela EU. Den senaste versionen av de grundläggande säkerhetsnormerna är 1996 [6] års version, med genomförande i nationell rätt senast den 13 maj 2000. Ett gemenskapssystem för övervakning och kontroll av internationell transport av radioaktivt avfall har även inrättats enligt avdelning 3 i Euratomfördraget [7]. Direktivet om miljökonsekvensbeskrivningar med ändringar [8], [9] enligt avdelningen om miljö i EG-fördraget har också stor betydelse för sektorn för radioaktivt avfall.

[6] Rådets direktiv 96/29/Euratom av den 13 maj 1996.

[7] Rådets direktiv 92/3/Euratom av den 3 februari 1992.

[8] Rådets direktiv 85/337/EEG av den 27 juni 1985.

[9] Direktiv 97/11/EEG av den 3 mars 1997.

Den valda ansatsen i gemenskapens åtgärdsplan [10] och den tillhörande strategin har varit att uppmuntra harmonisering och samarbete mellan medlemsstaterna för att garantera en jämn och tillräcklig skyddsnivå för hela EU. Den senaste rapporten om situationen för hanteringen av radioaktivt avfall i EU offentliggjordes 1999 [11]. Kommissionen har även nyligen offentliggjort en liknande rapport för kandidatländerna [12].

[10] Rådets resolution (92/C 158/02) av den 15 juni 1992 om förnyelse av gemenskapens åtgärdsplan inom området radioaktivt avfall.

[11] Meddelande från kommissionen till rådet: Kommissionens meddelande och fjärde rapport om nuläge och framtidsutsikter för hanteringen av radioaktivt avfall inom Europeiska unionen, KOM(98) 799, 11.1.99.

[12] "Radioactive Waste Management in the Central and East European Countries", EUR19154, Rapport från Europeiska kommissionen, juli 1999, ISBN 92-828-7760-4.

Inom Euratoms ramprogram är och förblir frågan om hantering av radioaktivt avfall ett av de viktigaste forskningsområdena. En viktig del är stöd till forskning i underjordiska forskningsanläggningar. Genom forskningen får man de data och den kunskap om processerna som krävs för att man skall kunna bekräfta genomförbarheten av framtida djupförvar. Avancerad teknik för kemisk och nukleär separering och minimering av långlivat avfall (separering och transmutation) är också ett viktigt forskningsområde.

Det finns dessutom ett antal internationella konventioner som är mycket viktiga för att fastställa gemensamma metoder och säkerhetsnivåer på internationell nivå. Den viktigaste är Konventionen om säkerheten vid hantering av använt kärnbränsle och om säkerheten vid hantering av radioaktivt avfall [13] (nedan kallad "konventionen"), som var öppen för undertecknande av Internationella atomenergiorganet (IAEA) från den 29 september 1997 och som trädde i kraft den 18 juni 2001. Frågan om Europeiska gemenskapens och Euratoms undertecknande av denna konvention är för närvarande föremål för ett förslag från kommissionen [14]. IAEA håller även på att avsluta en serie dokument om säkerheten vid hantering av radioaktivt avfall, däribland rekommendationer om säker slutförvaring av alla kategorier radioaktivt avfall.

[13] TEXTEN FINNS TILLGÄNGLIG HOS IAEA - INFCIRC/546 (24 DECEMBER 1997).

[14] . KOM(2001) 520 SLUTLIG AV DEN 15 OKTOBER 2001.

4. BEHOV AV YTTERLIGARE ÅTGÄRDER

Betydande mängder [15] (nästan 2 000 000 m3) av de minst farliga avfallskategorierna har redan lämnats till slutförvar i EU, men alla länder har inte tillgång till slutförvar. Detta avfall, som volymmässigt utgör en betydligt större mängd än de farligaste kategorierna, innebär inte någon större teknisk utmaning när det gäller slutförvaret, men det kräver likväl noggrann tillsyn under mellanlagringen.

[15] Se fotnot 11 för närmare information om källor till avfall i EU.

För hantering av det farligaste avfallet är de flesta internationella tekniska experter överens om att slutförvar genom isolering i djup stabil berggrund är det bästa alternativet. Genom ett system med flera kapslar och väl valda djupförvarsplatser [16] kan avfallet isoleras under ytterst långa tidsperioder. Detta innebär att eventuell resterande radioaktivitet endast kan läcka ut efter många tusentals år, och då i koncentrationer som är obetydliga jämfört med de naturliga bakgrundsnivåerna.

[16] Lämpliga geologiska formationer är t.ex. torra eller vulkaniska bergarter, ler- eller saltlager.

Många undersökningar har bekräftat att de metoder som övervägs idag kommer att kunna räcka till för att isolera avfallet på denna mycket långa sikt. Djupförvarsstrategin innebär en kraftigt minskad risk för oavsiktliga intrång. Lösningen är i huvudsak passiv och permanent och kräver inga ytterligare mänskliga insatser eller institutionell tillsyn.

Ett problem är emellertid att flera medlemsstater dröjer med att identifiera och godkänna lämpliga platser för slutförvar, särskilt djupförvar. Under tiden fortsätter mängden använt kärnbränsle och radioaktivt avfall som mellanlagras på eller nära markytan att växa. Dessa ytanläggningar kräver tillsyn och underhåll, för att man skall kunna garantera hög säkerhet och miljöskydd. Det är inte godtagbart att lämna över denna börda till kommande generationer som inte har någon glädje av elektriciteten från de reaktorer som gav upphov till avfallet. Dessutom har händelserna den 11 september 2001 förstärkt behovet av att agera snarast på grund av dessa anläggningars sårbarhet vid terroristattacker.

Forskning och teknisk utveckling måste fortsätta så att man kan göra noggranna platsundersökningar och få kunskap om de geologiska, geokemiska och hydrogeologiska processerna och det långsiktiga beteendet hos de tillverkade kapslarna i den faktiska slutförvarsmiljön.

Slutförvar djupt nere i berggrunden kan isolera radioaktivt avfall från människan och miljön under den extremt långa tid som är nödvändig. Sådant förvar krävs för ett ganska stort antal avfallstyper som redan har uppkommit och för andra avfallstyper som kommer att genereras i framtiden. Detta är det bästa tillgängliga alternativet för långsiktig hantering av många av de farligaste avfallstyperna. Det är emellertid viktigt att geologiska slutförvar inte betraktas som den slutliga lösningen på frågan om hantering av radioaktivt avfall. Framsteg när det gäller slutförvar i djup berggrund får därför inte innebära att man drar ned på forskningsinsatserna på andra områden inom avfallshanteringen, t.ex. ny teknik för att minimera avfallsmängden vilken kan erbjuda nya möjligheter i framtiden.

Det finansiella stödet måste bibehållas eller t.o.m. ökas i vissa medlemsstater, och det krävs effektivare samverkan mellan de enskilda programmen eftersom framsteg på detta område är viktiga för hela unionen. Genom att skapa en ram för bättre samordning och samarbete på området kan man förbättra den totala kostnadseffektiviteten samt öka den nödvändiga trovärdigheten och allmänhetens acceptans för forskningen generellt sett, vilket är en absolut nödvändig aspekt.

Gemenskapens ramprogram kommer att spela en fortsatt viktig roll för att främja forskning inom dessa områden, men enbart ramprogrammet räcker förmodligen inte för att nå säker framgång. En del medlemsstater har egna forskningsprogram som finansieras antingen genom den nationella budgeten eller av kärnenergisektorn. För närvarande är det dock inte klart om dessa enskilda nationella program räcker till för att lösa de återstående frågorna. Sannolikt krävs betydligt större finansiering. Kommissionen kommer att fortsätta att uppmuntra samarbete mellan medlemsstaterna inom gemensamma områden inom forskning och teknisk utveckling. Vidare planerar kommissionen att föreslå rådet att inrätta ett gemensamt företag enligt avdelning II kapitel 5 i Euratomfördraget för att förvalta medlen och organisera forskningen. Industrin och medlemsstaterna kan delta på frivillig basis i detta gemensamma företag som för samman finansiering från det gemensamma forskningscentret, medlemsstaterna och industrin.

5. SLUTSATSER

Det går inte att försvara ytterligare dröjsmål med besluten om att utveckla slutförvar för radioaktivt avfall. Det finns tvärtemot goda etiska, miljömässiga och kärnsäkerhetsmässiga skäl för att snabbt utveckla dessa anläggningar. Förseningar som skulle kunna tolkas som att vi lämnar över ansvaret för att hantera vårt avfall till kommande generationer bör undvikas, särskilt eftersom förseningar också kan öka risken för olyckor och terroristattacker, framförallt när det gäller den farligaste avfallstypen.

Medlemsstaterna bör därför ta fram lämpliga handlingsplaner och utarbeta detaljerade program för långsiktig hantering av alla typer av avfall under sin jurisdiktion. Gemenskapen som helhet bör behålla sin kapacitet för avfallslagring, men tyngdpunkten i programmen bör ligga på utveckling av slutförvar av radioaktivt avfall. En viktig aspekt inom programmen är att allmänheten engageras och ges öppen och uttömmande information, samt att principen om att förorenaren betalar respekteras.

Medlemsstaterna bör se till att genomföra de forskningsåtgärder som krävs för att de skall kunna hålla tidsfristerna för genomförandet av sina program. För en ökad användning av kärnkraften vore det också ändamålsenligt att utforska nya tekniska lösningar som minskar avfallsmängden och som skulle kunna tas i bruk i framtiden.

Vissa medlemsstater bör självklart satsa på att själva kunna hantera sitt eget radioaktiva avfall, men samarbetet dem emellan bör ändå förbättras, särskilt om detta skulle bidra till att garantera och stärka den nödvändiga höga nivån på kärnsäkerheten och miljöskyddet. Regionalt samarbete mellan två eller flera länder skulle också kunna vara fördelaktigt, särskilt för länder som har begränsade kärnkraftsprogram eller inga alls, eftersom det skulle leda till en säkrare och billigare lösning för alla inblandade parter. Ingen av medlemsstaterna bör dock vara skyldig att ta emot radioaktivt avfall från andra medlemsstater.

6. BESTÄMMELSERNA I DETTA FÖRSLAG

Ingress

Den rättsliga grunden för förslaget är Euratomfördraget, särskilt artiklarna 31 och 32.

I artikel 2 b i Euratomfördraget fastställs det att gemenskapen skall "uppställa enhetliga säkerhetsnormer för befolkningens och arbetstagarnas hälsoskydd samt övervaka tillämpningen av dessa normer". I artikel 31 i samma fördrag fastställs förfarandet för att fastställa normer, och för att ompröva eller komplettera dem enligt artikel 32.

Giltigheten hos denna rättsliga grund stärks genom domstolens färska dom i mål C-29/99 av den 10 december 2002. Ärendet gäller gemenskapens behörighet på kärnsäkerhetsområdet och i domen fastställs det att "... prövningen av gemenskapens behörighet inte [skall] göras utifrån någon konstlad åtskillnad mellan skydd för befolkningens hälsa och säkerhet i fråga om källor till joniserande strålning." Inom ramen för detta förslag omfattar dessa källor allt radioaktivt avfall och använt kärnbränsle.

Syfte och tillämpningsområde (artikel 1)

Syftet med detta direktiv är att bidra till att finna de bästa metoderna för att hantera använt kärnbränsle och radioaktivt avfall i medlemsstaterna med hänsyn till följande grundläggande principer:

- Skydd av miljön och människors hälsa, både idag och i framtiden (punkt 1 a).

- Kärnsäkerhet och miljöskydd genom tillämpning av försiktighets- och skyddsåtgärder (punkt 1 b).

- Information till och dialog med allmänheten och, vid behov, allmänhetens deltagande i beslutsprocessen som en väsentlig del av tillämpningen av bättre styrelseformer inom sektorn för radioaktivt avfall (punkt 1 c).

En redogörelse för de allmänna kraven ges i artikel 3. Mer specifika krav rörande radioaktivt avfall tas upp i artiklarna 4 och 5.

Medlemsstaterna och kandidatländerna har olika politik för hantering av använt kärnbränsle. En del betraktar det som avfall och andra betraktar det som en resurs från vilken man kan utvinna värdefulla mängder klyvbart och fertilt material. En tredje grupp har ännu inte definierat någon politik. Med tanke på dessa skillnader betraktas inte allt använt kärnbränsle som avfall i direktivet. Bestämmelserna i direktivet gäller dock material som har deklarerats som avfall samt allt använt kärnbränsle som har producerats inom EU:s medlemsstater. Oberoende av vilken politik som medlemsstaterna antar för hantering av använt kärnbränsle måste materialet underkastas likvärdig kontroll och tillsyn i alla medlemsstater.

I likhet med konventionen avser detta förslag fast, flytande och gasformigt radioaktivt avfall. Programmet för hantering av radioaktivt avfall enligt artikel 4 i detta förslag omfattar alltså även radioaktiva utsläpp. Till skillnad från definitionen i konventionen avser termen slutförvaring i detta förslag endast placering av fast eller inkapslat avfall, däribland använt kärnbränsle, i en lämplig anläggning.

I överensstämmelse med bestämmelserna i konventionen omfattar förslaget inte avfall som endast innehåller naturligt förekommande radioaktiva ämnen, om det inte också härrör från kärnbränslecykeln. Detta innebär att avfall från brytning och anrikning av uran omfattas av direktivets bestämmelser, medan avfall från till exempel oljeutvinning inte omfattas såvida det inte har deklarerats som radioaktivt avfall av medlemsstaterna i enlighet med artikel 40 i avdelning VII i direktiv 96/29/Euratom om grundläggande säkerhetsnormer.

Definitioner (artikel 2)

Den terminologi som används i detta direktiv följer i möjligaste mån terminologin i konventionen (observera emellertid den särskilda anmärkningen om slutförvaring i punkt 6.4).

Allmänna krav för hantering av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall (artikel 3)

I de allmänna kraven anges åtgärder som medlemsstaterna måste vidta för att uppnå målet i artikel 1.

Man kan i princip säga att åtgärderna motsvarar de bästa internationella metoderna för hantering av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall. De omfattar aspekter som allmän hälsa, miljöskydd, kärnsäkerhet, finansiering och styrelseformer. Sådana åtgärder ingår redan i flera medlemsstaters nuvarande politik.

Program för hantering av radioaktivt avfall (artikel 4)

Programmet inriktar sig på upphovet till problemen i EU med avseende på hanteringen av nuvarande och framtida mängder av radioaktivt avfall, inklusive använt kärnbränsle om upparbetning inte planeras. Alla medlemsstater kommer att bli tvungna att fastställa långsiktiga avfallshanteringsprogram som tar hänsyn till de grundläggande och internationellt överenskomna principerna om sådan hantering. I linje med resonemanget i avsnitt 4 bör dessa program i möjligaste mån inriktas på slutförvaring. Långsiktig lagring på eller nära markytan för det farligaste avfallet, i anläggningar som kräver fortlöpande aktiva åtgärder, t.ex. regelbundet underhåll och löpande övervakning och tillsyn, anses inte vara miljömässigt hållbart på lång sikt och innebär att en oacceptabel börda lämnas över till kommande generationer. I artikeln fastställs tidsgränser för när de olika nationella tillsynsmyndigheterna måste utfärda tillstånd både för utveckling av eventuella nya slutförvar och ibruktagande av dessa anläggningar. Med tanke på att det krävs betydligt mer tid för att göra platsundersökningar för djupförvar har datumet satts senare för geologisk förvaring än för markanläggningar. De datum som föreslås i denna artikel har fastställts mot bakgrund av den rådande situationen i medlemsstaterna samtidigt som hänsyn har tagits till frågans akuta karaktär. Alla datum kan ses över och ändras av rådet på kommissionens förslag. I bilagan till direktivet finns mer information om de olika stegen vid utveckling av nya anläggningar för slutförvar.

I vissa länder har slutförvaren för använt kärnbränsle och radioaktivt avfall utformats så att platsen lätt skall kunna återställas till sitt ursprungliga tillstånd och avfallet kunna genomgå ytterligare behandling om detta är möjligt och ger goda resultat. En av fördelarna med den slutförvaringsmetod som går ut på att koncentrera och isolera avfallet jämfört med en metod som går ut på att späda ut och sprida det, ligger i det faktum att avfallet förblir isolerat under långa tidsperioder och att det under den tiden är möjligt att återta avfallsbehållarna, även om kostnaderna för en sådan operation skulle vara mycket höga.

Genom bestämmelserna i denna artikel och rapporteringsbestämmelserna enligt artikel 7 beaktas även det behov av större öppenhet på området som belystes i kommissionens grönbok.

Export av avfall tas också särskilt upp i artikeln. Det konstateras att för vissa medlemsstater med mycket små avfallsmängder är export till andra länder troligen det mest hållbara alternativet ur miljö-, säkerhets-, och kostnadssynvinkel. Sådana överföringar kan emellertid bara godkännas om de mycket stränga villkoren i artikeln respekteras. Villkoren innefattar de begränsningar och kriterier för export av radioaktivt avfall till tredje land som anges i direktiv 92/3/Euratom. Förslaget har inte till syfte att begränsa ett lands rätt att själv sköta hanteringen av sitt avfall, men uppmuntrar ändå till gemensamt utnyttjande av anläggningar och tjänster om detta är möjligt.

Forskning och teknisk utveckling inom hanteringen av radioaktivt avfall (artikel 5)

Det är nödvändigt med specialiserad och grundlig forskning och teknisk utveckling både för att genomföra programmen för avfallshantering inom tidsramarna och för att uppnå den föreslagna lagstiftningens allmänna mål.

Medlemsstaterna skall se till att det finns tillräckliga medel för forskning och teknisk utveckling. Helt i enlighet med principen om att förorenaren betalar kan denna summa tas ut genom en avgift på den el som produceras från kärnkraft. På detta sätt kan man garantera att medlen står i proportion till mängden el från kärnkraft. Med tanke på hur mycket medlemsstaterna avsätter idag, det totala belopp som behövs, samt hur stora framsteg som har gjorts inom avfallshanteringens olika sektorer, uppskattar man att 0,5 miljoner euro per TWh elektricitet, som produceras med kärnkraft, är tillräckligt för att finansiera den nödvändiga FoTU-verksamheten. Denna finansieringsnivå kommer emellertid troligen att minska i framtiden i takt med att länderna börjar utnyttja möjligheterna till slutförvaring. Med hänsyn till betydelsen av denna FoTU-verksamhet och för att uppnå ett så intensivt samarbete och så god samordning som möjligt av insatserna i medlemsstaterna kommer kommissionen att uppmuntra samarbete mellan medlemsstaterna inom gemensamma områden inom forskning och teknisk utveckling, allt i linje med bestämmelserna i avdelning II kapitel 1 i fördraget. För detta ändamål kommer vissa uppgifter att kunna ges åt ett eller flera gemensamma företag som bildas i enlighet med avdelning II kapitel 5 i fördraget. Företagen kommer att ansvara för genomförandet av forskning och teknisk utveckling inom områden av gemensamt intresse.

Investeringar (artikel 6)

Bestämmelserna i avdelning II kapitel 4 i Euratomfördraget kommer att tillämpas fullt ut på investeringar inom hantering av radioaktivt avfall. I detta sammanhang är det självklart att ytterligare utveckling inom kärnenergisektorn endast bör stödjas om det har gjorts betydande framsteg mot att upprätta ett program för långsiktig hantering av allt använt kärnbränsle och radioaktivt avfall.

Rapportering (artikel 7)

Rapporteringsbestämmelserna kommer att ersätta bestämmelserna i punkt 1 i gemenskapens åtgärdsplan och full hänsyn kommer att tas till diskussionerna inom ramen för den gemensamma konventionen. Information om forskning och teknisk utveckling utgör en viktig del av rapporteringen. Enligt artikel 5 i Euratomfördraget har medlemsstaterna möjlighet att informera kommissionen om de aktuella forskningsinsatserna.

Genomförande (artikel 8)

Mot bakgrund av behovet av snabba framsteg på området bör genomförandet ske så snart som möjligt. Den 1 maj 2004 skulle kunna föreslås som sista dag för genomförande.

2003/0022(CNS)

Förslag till RÅDETS DIREKTIV (Euratom) om hantering av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska atomenergigemenskapen, särskilt artiklarna 31 och 32 i detta,

med beaktande av kommissionens förslag [17], som har utarbetats med hänsyn till yttrandet från den grupp av personer som utsetts av Vetenskapliga och tekniska kommittén bland medlemsstaternas vetenskapliga experter i enlighet med artikel 31 i Fördraget om upprättandet av Europeiska atomenergigemenskapen, och efter att ha inhämtat Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande [18],

[17] EGT C [...], [...], s. [...].

[18] EGT C [...], [...], s. [...].

med beaktande av Europaparlamentets yttrande [19], och

[19] EGT C [...], [...], s. [...].

av följande skäl:

(1) I artikel 30 i fördraget föreskrivs det att man skall fastställa grundläggande normer för befolkningens och arbetstagarnas hälsoskydd mot de faror som uppstår till följd av joniserande strålning.

(2) I rådets direktiv 96/29/Euratom [20] fastställs sådana grundläggande normer.

[20] EGT L 159, 29.6.1996, s. 1.

(3) I rådets direktiv 92/3/Euratom [21] fastställs redan ett system för övervakning och kontroll av transport av radioaktivt avfall mellan medlemsstaterna samt till och från gemenskapen, inklusive obligatoriska gemensamma förfaranden för att anmäla transport av sådant avfall, och mycket stränga begränsningar och kriterier gällande de länder utanför EU som radioaktivt avfall får exporteras till.

[21] EGT L 35, 12.2.1992, s. 24.

(4) Enligt rådets direktiv 85/337/EEG [22] om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt, däribland projekt som rör slutförvaring och långsiktig lagring av radioaktivt avfall, skall medlemsstaterna "vidta alla nödvändiga åtgärder för att säkerställa att projekt som kan antas medföra en betydande miljöpåverkan bland annat på grund av sin art, storlek eller lokalisering blir föremål för en bedömning av denna påverkan innan tillstånd ges".

[22] EGT L 175, 5.7.1985, senast ändrat genom direktiv 97/11/EG, EGT L 073, 14.3.1997, s. 5.

(5) Nuvarande gemenskapslagstiftning inrymmer inga specifika bestämmelser som garanterar att använt kärnbränsle och radioaktivt avfall hanteras på ett säkert, effektivt och enhetligt sätt i hela Europeiska unionen. Den bör därför kompletteras.

(6) I kommissionens grönbok "Mot en europeisk strategi för trygg energiförsörjning" [23] betonas det att man måste finna en tillfredsställande lösning på problemet med radioaktivt avfall och att detta måste redovisas så öppet som möjligt.

[23] KOM(2000)0769.

(7) I kommissionens slutrapport om grönboken [24] betonas det att man kan säkerställa snabba framsteg mot varaktiga lösningar för hanteringen av radioaktivt avfall genom att på gemenskapsnivå fastställa exakta tidsfrister för införande av effektivare system på nationell nivå för slutförvaring av radioaktivt avfall.

[24] KOM(2002) 321 slutlig.

(8) Konventionen om säkerheten vid hantering av använt kärnbränsle och om säkerheten vid hantering av radioaktivt avfall som trädde i kraft den 18 juni 2001 syftar till att uppnå och bibehålla en hög säkerhetsnivå i hela världen för hanteringen av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall genom stärkta nationella åtgärder och internationellt samarbete.

(9) Vid elproduktion med kärnkraft bildas radioaktivt avfall, och använt kärnbränsle blir kvar som en restprodukt.

(10) Radioaktivt avfall uppstår också vid användning av radionuklider inom sjukvård, industri och forskning.

(11) Utsläpp av radionuklider från använt kärnbränsle och radioaktivt avfall kan ge konsekvenser som sträcker sig över landsgränserna.

(12) Varje medlemsstat ansvarar själv för hanteringen av allt använt kärnbränsle och radioaktivt avfall som faller under dess jurisdiktion.

(13) Säkerheten i hanteringen av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall skulle kunna förbättras genom mer samarbete och samordning mellan medlemsstaterna.

(14) Genom rådets resolution av den 15 juni 1992 [25] uppmanades kommissionen att ta fram en gemensam strategi och att arbeta tillsammans med medlemsstaterna för en harmonisering på gemenskapsnivå av avfallshanteringsstrategier och -metoder där så är möjligt.

[25] EGT C 158, 5.7.1985, s. 3.

(15) De flesta tekniska experter är överens om att geologiskt slutförvar är det lämpligaste alternativet på nuvarande kunskapsnivå för långsiktig hantering av de farligaste formerna av fast eller inkapslat radioaktivt avfall.

(16) Genom att på gemenskapsnivå fastställa tidsgränser för genomförandet av lämpliga slutförvaringssystem kan man se till att inga orimliga bördor lämnas över till kommande generationer samtidigt som man både i dag och framtiden följer de grundläggande principer för strålskydd som fastställs i avdelning 1 i direktiv 96/29/Euratom.

(17) När det gäller forskning och teknisk utveckling inom olika områden som rör radioaktivt avfall, bland annat minimering av avfallsmängden, är många problem gemensamma för flera medlemsstater och kan därför vinna på att behandlas på gemenskapsnivå på ett sätt som kompletterar de forsknings- och utvecklingsinsatser som samordnas genom gemenskapens ramprogram.

(18) För att stödja nödvändig forskning och teknisk utveckling inom hanteringen av radioaktivt avfall bör kommissionen uppmuntra samfinansiering mellan medlemsstaterna, och för detta syfte vore det lämpligt att överväga möjligheten att överlåta forsknings- och utvecklingsverksamhet inom områden av gemensamt intresse på gemensamma företag.

(19) Direktivets genomförande bör övervakas genom regelbunden rapportering från medlemsstaterna.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1 Mål och tillämpningsområde

1. Genom detta direktiv fastställs krav för säker hantering av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall i syfte att

a. säkerställa att allt använt kärnbränsle och radioaktivt avfall hanteras på ett säkert sätt så att arbetstagare, allmänheten och miljön skyddas från skadliga verkningar av joniserande strålning, både idag och i framtiden,

b. uppnå och upprätthålla en hög säkerhetsnivå för hanteringen av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall för att skydda miljön och människors hälsa, genom nödvändiga försiktighets- och skyddsåtgärder och med sikte på att en erforderlig säkerhetsnivå uppnås i hela gemenskapen på ett verkningsfullt och enhetligt sätt,

c. informera allmänheten på ett effektivare sätt och - i tillämpliga fall - engagera den mer i frågorna för att säkerställa den nödvändiga öppenheten i beslutsprocessen.

2. Direktivet omfattar alla skeden i hanteringen av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall.

Direktivet omfattar inte avfall som uteslutande innehåller naturligt förekommande radioaktiva ämnen som inte härrör kärnbränslecykeln; detta undantag gäller dock inte i medlemsstater som förklarar att avfall även av detta slag är radioaktivt enligt definitionen i direktivet.

Artikel 2 Definitioner

I detta direktiv används följande beteckningar med de betydelser som här anges:

1. avveckling: innefattar alla skeden som leder till att en kärnteknisk anläggning - slutförvar undantagna - inte längre omfattas av tillsynsmyndigheters kontroll. Bland skedena ingår dekontaminering och rivning.

2. utsläpp: tillåtna planerade och kontrollerade direkta utsläpp i miljön, utgörande en tillåten åtgärd, inom de gränser som har godkänts av tillsynsorganet, av flytande eller gasformiga radioaktiva ämnen som härrör från kärntekniska anläggningar under normal drift vilka står under föreskriven tillsyn.

3. slutförvaring: deponering av fast eller inkapslat radioaktivt avfall, innefattande använt kärnbränsle, i en lämplig anläggning utan avsikt att återvinna det.

4. geologisk slutförvaring: slutförvaring i en geologisk formation.

5. geologiskt slutförvar: slutförvar för radioaktivt avfall som byggs i stabil berggrund på ett sådant djup att risken för erosion genom naturliga processer som t.ex. väderpåverkan och nedisning kan anses försumbar under den tid som avfallet fortfarande är farligt ur strålningssynpunkt, och att risken för intrång av människan minimeras även om det inte längre finns någon institutionell kontroll över platsen.

6. joniserande strålning: överföring av energi i form av partiklar, eller i form av elektromagnetiska vågor med en våglängd under 100 nm (nanometer) eller en frekvens över 3 x 1015 Hz (Hertz), varvid partiklarna eller vågorna direkt eller indirekt kan ge upphov till joner.

7. kärnteknisk anläggning: en anläggning och dess tillhörande område, byggnader och utrustning i vilka radioaktiva ämnen framställs, behandlas, används, handhas, lagras eller slutförvaras i sådan omfattning att hänsyn till säkerheten måste tas.

8. kärnbränslecykel: alla stadier inom produktion, användning och behandling av bränsle som används i kärnreaktorer, däribland sådana moment som mineralutvinning, konvertering, anrikning, bränsletillverkning, energiproduktion, mellanlagring av använt kärnbränsle och/eller upparbetning följd av återvinning av klyvbart eller fertilt material och mellanlagring av förglasat eller annat radioaktivt avfall, konditionering och inkapsling av använt kärnbränsle och/eller annat radioaktivt avfall och, slutligen, slutförvaring.

9. radioaktivt avfall: radioaktivt ämne som föreligger i gasform, vätskeform eller fast form, som inte längre avses att utnyttjas av medlemsstat - eller av fysisk eller juridisk person vars beslut därom godkänts av medlemsstaten - och som i sin egenskap av radioaktivt avfall omfattas av kontroll som utförs av en tillsynsmyndighet i enlighet med respektive medlemsstats lagar och andra författningar. [26] De olika kategorier av fast radioaktivt avfall som skall användas vid utarbetandet av rapporter är beskrivna i kommissionens rekommendation av den 15 september 1999 om ett klassificeringssystem för fast radioaktivt avfall [SEK (1999) 1302 slutlig, 1999/669/EG, Euratom].

[26] EGT L 265, 13.10.1999, s. 37.

10. hantering av radioaktivt avfall: åtgärder, innefattande åtgärder för avveckling, som är knutna till handhavande, förbehandling, behandling, konditionering, lagring eller slutförvaring av radioaktivt avfall, med undantag för transport utanför anläggningens område; åtgärderna kan även omfatta utsläpp.

11. tillsynsorgan: varje organ som av medlemsstaten tilldelats rättslig befogenhet att utöva tillsyn över varje aspekt som gäller hanteringen av använt kärnbränsle eller radioaktivt avfall. Bland befogenheterna ingår rätt att utfärda tillstånd.

12. upparbetning: en process eller verksamhet vars syfte är att utvinna kärnmaterial från använt kärnbränsle för vidare användning.

13. transport: arbetsoperationer som fordras för att förflytta radioaktivt avfall från en ursprungsort till en bestämmelseort. Hit hänförs även lastning och lossning för slutförvaring eller lagring.

14. använt kärnbränsle: kärnbränsle som har bestrålats i en reaktorhärd och avlägsnats därifrån permanent.

15. lagring: förvaring av använt kärnbränsle eller radioaktivt avfall i en anläggning som tillgodoser behovet av inneslutning; syftet med lagringen är att återvinna materialet längre fram i tiden.

Artikel 3 Allmänna krav för hantering av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall

1. Medlemsstaterna skall vidta alla erforderliga åtgärder för att se till att använt kärnbränsle och radioaktivt avfall hanteras på ett sådant sätt att människor, samhälle och miljö skyddas i tillräcklig grad mot strålningsrisker.

2. Medlemsstaterna skall se till att det uppstår så litet radioaktivt avfall som möjligt.

3. Medlemsstaterna skall vidta alla de lagstiftande, föreskrivande och förvaltningsmässiga mått och steg som är nödvändiga för att garantera en säker hantering av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall.

4. Medlemsstaterna skall inrätta eller utse ett tillsynsorgan som skall ansvara för tillämpningen av lagar och andra författningar och som tilldelas den makt och de befogenheter, ekonomiska resurser och personalresurser som erfordras för att organet skall kunna fullgöra sina ålagda uppgifter.

5. Medlemsstaterna skall se till att det finns tillräckliga finansiella medel för en säker hantering av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall, däribland avfall som härrör från avveckling, och att finansieringssystemen tar hänsyn till principen om att förorenaren betalar.

6. För att garantera en öppen redovisning i frågor som rör hanteringen av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall på sitt territorium skall respektive medlemsstat se till att information sprids till allmänheten på ett verkningsfullt sätt och att allmänheten i tilllämpliga fall ges möjlighet att delta i hanteringen av frågorna.

Artikel 4 Program för hantering av radioaktivt avfall

1. Respektive medlemsstat skall upprätta ett klart fastlagt program för hantering av radioaktivt avfall som omfattar allt radioaktivt avfall inom dess territorium och alla steg inom avfallshanteringen. Inom ramen för programmet skall radioaktivt avfall omfatta även allt använt kärnbränsle, för vilket det inte ingåtts upparbetningskontrakt, eller - när det gäller bränsle för forskningsreaktorer - avtal med tillverkningslandet om återtagande.

2. Programmet skall främst omfatta alla aspekter av långsiktig hantering och - i fråga om fast och inkapslat avfall - slutförvaring med en fast tidsplan för varje skede av processen.

3. Om det inte finns något lämpligt alternativ till slutförvaring, och slutförvaring ännu inte är möjlig, skall medlemsstaterna ta med följande punkter i sina program:

a. Tillstånd för anläggning av en eller flera ändamålsenliga förvaringsplatser skall ges senast år 2008; när det gäller geologisk slutförvaring av högaktivt långlivat radioaktivt avfall kan tillståndet villkoras av att utförliga underjordiska undersökningar görs under ytterligare en period.

b. När det gäller kortlivat låg- och medelaktivt avfall, om detta inte skall slutförvaras tillsammans med det långlivade högaktiva avfallet, skall tillstånd för drift av slutförvaringsanläggningen ges senast år 2013.

c. När det gäller högaktivt långlivat radioaktivt avfall som skall läggas i geologiskt slutförvar skall tillstånd för drift av slutförvarsanläggningen ges senast år 2018.

4. Utifrån de rapporter som medlemsstaterna och kommissionen enligt artikel 7 skall lämna med jämna mellanrum får rådet på kommissionens förslag besluta att ändra de tidpunkter som anges i punkt 3 för att förbättra kärnsäkerheten i Europeiska unionen.

5. I programmet skall man särskilt ta hänsyn till de allmänna kraven i artikel 3 och de olika skeden i slutförvaringsprocessen som anges i bilagan till detta direktiv. I detta sammanhang räknas inte förvaring på obestämd tid av använt kärnbränsle, som inte är avsett att upparbetas, i anläggningar på eller nära markytan som ett godtagbart och långsiktigt alternativ till slutförvaring.

6. Programmet kan innefatta transport av radioaktivt avfall eller använt kärnbränsle till en annan medlemsstat eller ett tredje land om transporten är fullt förenlig med befintliga EU-bestämmelser - särskilt direktiv 92/3/Euratom - och internationella åtaganden, omfattas av bindande avtal och bara sker till länder med lämpliga anläggningar som uppfyller normer, som är vedertagna i ursprungslandet, och - när det gäller transport av material som omfattas av artikel 197 i fördraget - transporten är underkastad erforderliga åtgärder för kärnämneskontroll.

Artikel 5 Forskning och teknisk utveckling inom hanteringen av radioaktivt avfall

1. Inom programmet för hantering av radioaktivt avfall enligt artikel 4 i detta direktiv skall hänsyn tas till forskning och teknisk utveckling inom området.

2. Utifrån de rapporter som medlemsstaterna med jämna mellanrum skall lämna in enligt artikel 7 i detta direktiv skall kommissionen kartlägga gemensamma områden för forskning och teknisk utveckling som skulle kunna samordnas på gemenskapsnivå, med hänsyn till den verksamhet inom de forsknings- och utbildningsprogram som har fastställts i enlighet med artikel 7 i fördraget.

3. Kommissionen skall uppmuntra samarbete mellan medlemsstaterna inom områden för forskning och teknisk utveckling som är av gemensamt intresse i linje med bestämmelserna i avdelning II kapitel 1 i fördraget. För detta ändamål kan vissa uppgifter ges åt ett eller flera gemensamma företag som upprättas i enlighet med avdelning II kapitel 5 i fördraget.

Artikel 6 Investeringar

När kommissionen utövar sina befogenheter enligt Euratomfördraget, särskilt de som anges i avdelning II kapitel 4, skall den ta hänsyn till de framsteg som medlemsstaterna har gjort med att uppnå målen i artikel 4 vad gäller tillstånd för slutförvar för olika typer av radioaktivt avfall.

Artikel 7 Rapportering

1. Vart tredje år med början ett år efter det datum som anges i artikel 8.1 skall varje medlemsstat lämna en rapport till kommissionen om situationen vad gäller hanteringen av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall inom respektive medlemsstats territorium och om hur långt man kommit i fråga om tillämpningen av detta direktiv; i rapporterna skall i tillämpliga fall ingå de uppgifter som omnämns i bilagan.

2. Rapporten skall dessutom, i enlighet med artikel 5 i fördraget, innehålla en beskrivning av all den forskning och tekniska utveckling inom området hantering av radioaktivt avfall som bedrivs eller planeras inom medlemsstaten; här skall ingå uppgifter om kostnader, finansieringskällor samt beräknade löptider och tidpunkter för slutförande.

3. Kommissionen skall sammanställa uppgifterna i dessa rapporter i en lägesrapport om hanteringen av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall i Europeiska unionen som skall offentliggöras vart tredje år.

Artikel 8 Genomförande

1. Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv [senast den 1 maj 2004]. De skall genast underrätta kommissionen om detta.

2. När en medlemsstat antar sådana bestämmelser skall dessa innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Varje medlemsstat skall själv utfärda närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras.

3. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texterna till de centrala bestämmelser i lagar och andra författningar som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.

Artikel 9

Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.

Artikel 10

Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

Utfärdat i Bryssel den [...]

På rådets vägnar

Ordförande

[...]

BILAGA

Slutförvaring av radioaktivt avfall

Det anses både nödvändigt och ofrånkomligt att man måste tillämpa en stegvis metod för utveckling, teknisk demonstration och införande av ett system för slutförvaring av radioaktivt avfall.

De senaste erfarenheterna visar att ett lyckat resultat uppnås genom en så genomblickbar och öppen beslutsprocess som möjligt. Alla steg måste därför definieras så tydligt som möjligt redan från början. Det krävs dessutom en detaljerad tidsplan med bestämda milstolpar.

En central del av processen är slutförvarets lokalisering. Detta är en komplicerad och kontroversiell fråga som kräver mycket detaljerat tekniskt arbete och diskussioner och samråd med många olika intressenter, särskilt lokalsamhällena.

Viktiga steg och milstolpar kommer i de flesta fall att utgöras av följande:

- Val av principer och koncept för slutförvaring.

- Utvärdering av modellen (t.ex. av olika barriärmaterial, bergarter etc.).

- Definition av kriterierna för modellen i sin helhet och för säkerheten hos de valda barriärerna.

- Anpassning av systemet till tänkbara platser och modelloptimering.

- Detaljerade undersökningar av en eller flera tänkbara platser.

- Tillstånd för utveckling av den utvalda platsen (när det gäller geologisk slutförvaring kommer troligtvis en förutsättning att vara att detaljerade underjordiska undersökningar görs, bland annat konstruktion och drift av ett underjordiskt laboratorium).

- Konstruktion av slutförvar.

- Tillstånd för drift av slutförvar (när det gäller geologiskt slutförvar kan det i ett första skede bli fråga om en pilotanläggning).

Det kan finnas fler steg i processen beroende på olika nationella bestämmelser och föreskrifter. Det är särskilt viktigt att de lokala samhällena i området kring tänkbara eller utvalda platser får möjlighet att delta i beslutsprocessen. Det måste också finnas tillräcklig tid för uttömmande samråd och åsiktsutbyte med alla berörda. Dessutom är det oftast mer tidskrävande att finna en plats för slutförvaring av långlivat högaktivt radioaktivt avfall än för kortlivat låg- och medelaktivt radioaktivt avfall eftersom det i det första fallet krävs utredning av ett större antal geologiska faktorer och konstruerade barriärer.

Det är anledningen till att det är omöjligt att fastställa någon optimal tidsgräns för denna process. Medlemsstaterna måste emellertid fastställa realistiska riktdatum för varje steg i processen.

Två viktiga milstolpar i processen är tillståndet för utveckling av den utvalda platsen och tillståndet för drift av anläggningen. Medlemsstaterna skall se till att deras tidsplaner för hantering av radioaktivt avfall och använt kärnbränsle som inte omfattas av upparbetningskontrakt överensstämmer med de tidsgränser som anges i artikel 4 i detta direktiv.

FINANSIERINGSÖVERSIKT FÖR RÄTTSAKT

Politikområde(n): Kärnsäkerhet

Verksamhet(er): Hantering av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall

Åtgärdens beteckning: Rådets direktiv om hantering av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall

1. BERÖRDA BUDGETPOSTER (nummer och beteckning)

2. ALLMÄNNA FINANSIELLA UPPGIFTER

2.1 Sammanlagda anslag för åtgärden (avsnitt B): ... miljoner euro inom ramen för åtagandebemyndiganden

2.2 Tillämpningsperiod: (start- och slutår)

2.3 Flerårig total utgiftsberäkning:

a) Förfalloplan för åtagandebemyndiganden/betalningsbemyndiganden (finansiellt stöd) (se punkt 6.1.1)

Miljoner euro (avrundat till tre decimaler)

>Plats för tabell>

b) Tekniskt och administrativt stöd och stödutgifter (se punkt 6.1.2)

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

c) Total budgetkonsekvens i form av personalutgifter och övriga administrativa utgifter (se punkt 7.2 och 7.3)

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

2.4 Förenlighet med den ekonomiska planeringen och budgetplanen

|X| Förslaget är förenligt med gällande ekonomisk planering.

| | Förslaget kräver omfördelningar under den berörda rubriken i budgetplanen,

| | i nödvändiga fall med stöd av bestämmelserna i det interinstitutionella avtalet.

2.5 Budgetkonsekvenser: inkomster

|X| Inkomsterna påverkas inte (gäller tekniska aspekter på genomförandet av en åtgärd)

eller

| | Budgetpåverkan - följderna för inkomsterna blir som följer:

Anm: Alla närmare uppgifter om och kommentarer till metoden för att beräkna effekterna på inkomsterna bör ges i en separat bilaga.

>Plats för tabell>

(Om flera budgetrubriker påverkas skall var och en av dessa beskrivas och varje rubriks nummer anges i tabellen)

3. BUDGETTEKNISKA UPPGIFTER

>Plats för tabell>

4. RÄTTSLIG GRUND

Euratomfördraget, särskilt artiklarna 31 och 32.

5. BESKRIVNING AV ÅTGÄRDEN

5.1 Behovet av gemenskapsåtgärder

Det krävs åtgärder på gemenskapsnivå för att undvika ytterligare förseningar med att genomföra program för säker långsiktig hantering av radioaktivt avfall och använt kärnbränsle i Europeiska unionens medlemsstater.

5.2 Planerad verksamhet och villkor för finansiering via budgeten

5.3 Former för genomförande

6. BUDGETKONSEKVENSER

INGA

6.1 Totala budgetkonsekvenser för del B (för hela programperioden)

(Den beräkning som ligger till grund för nedanstående tabell skall redovisas genom uppdelningen i tabell 6.2. )

6.1.1 Finansiellt stöd

Åtaganden i miljoner euro (avrundat till tredje decimalen)

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

6.2 Kostnadsberäkning per åtgärd för avsnitt B (för hela programtiden) [27]

[27] Närmare information finns i den separata förklaringen.

(Om det rör sig om flera konkreta insatser skall det för var och en av dessa redovisas detaljer som gör det möjligt att bedöma omfattning och kostnad för genomförandet).

Åtaganden i miljoner euro (avrundat till tredje decimalen)

>Plats för tabell>

Redogör vid behov för beräkningsmetoderna.

7. KONSEKVENSER FÖR PERSONALRESURSER OCH ADMINISTRATIVA UTGIFTER

7.1 Personalbehov för åtgärden

>Plats för tabell>

7.2 Total budgetkonsekvens av ytterligare personalbehov

>Plats för tabell>

Beloppen avser totala utgifter för tolv månader.

7.3 Övriga administrativa utgifter till följd av åtgärden

>Plats för tabell>

Beloppen avser totala utgifter för tolv månader.

(1) Ange vilken typ av kommitté samt vilken av de två kategorierna den tillhör.

>Plats för tabell>

Personalbehov och administrativa behov kommer att täckas av de medel som tilldelas GD TREN genom det årliga förfarandet för resurstilldelning

8. UPPFÖLJNING OCH UTVÄRDERING

8.1 Uppföljningsmetod

8.2 Planerad form och tidsplan för utvärderingar

9. BESTÄMMELSER OM BEDRÄGERIBEKÄMPNING