[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 11.1.2006

SEK(2006) 23 slutlig

Rekommendation till

RÅDETS YTTRANDE

enligt artikel 5.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Finlands uppdaterade stabilitetsprogram för 2005-2009

(framlagt av kommissionen)

MOTIVERING

Bakgrund

Stabilitets- och tillväxtpakten, som trädde i kraft den 1 juli 1998, syftar till att genom sunda offentliga finanser förbättra förutsättningarna för prisstabilitet och stark hållbar tillväxt som kan leda till ökad sysselsättning. Pakten ändrades för första gången 2005. Reformen bekräftade att pakten har varit till nytta för att befästa budgetdisciplinen, men syftade till att stärka dess effektivitet och ekonomiska underbyggnad och samtidigt slå vakt om de offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt.

Enligt rådets förordning (EG) nr 1466/97 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[1], som utgör en del av pakten, skall medlemsstaterna lägga fram stabilitets- eller konvergensprogram och årliga uppdateringar av dessa för rådet och kommissionen (medlemsstater som redan har övergått till den gemensamma valutan utarbetar (uppdaterade) stabilitetsprogram och medlemsstater som ännu inte har gjort det lägger fram (uppdaterade) konvergensprogram). Finlands första konvergensprogram lades fram i september 1998. I enlighet med förordningen yttrade sig rådet om programmet den 12 oktober 1998 på grundval av en rekommendation från kommissionen och efter att ha hört Ekonomiska och finansiella kommittén. Enligt samma förfarande bedöms uppdaterade stabilitets- och konvergensprogram av kommissionen och granskas av den ovannämnda kommittén. De kan även granskas av rådet.

I programmen skall medlemsstaterna ange sina budgetmål på medellång sikt och beskriva vilka politiska åtgärder de ämnar vidta för att uppnå dessa mål, samt de underliggande ekonomiska antagandena. Till följd av reformen av stabilitets- och tillväxtpakten skall de medelfristiga målen differentieras mellan enskilda medlemsstater mot bakgrund av de olika ekonomiska och finanspolitiska förhållandena i unionen, bland annat med avseende på de finanspolitiska riskerna för de offentliga finansernas hållbarhet. Andra inslag i reformen är att ett mer symmetriskt synsätt bör eftersträvas för finanspolitiken över konjunkturcykeln, genom ökad budgetdisciplin under ekonomiskt goda tider, samtidigt som hänsyn får tas till ”omfattande strukturreformer” med mätbara effekter på de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet, vid en tillfällig avvikelse från de medelfristiga målen eller anpassningsbanan för att uppnå dessa.

Kommissionen har granskat det uppdaterade stabilitetsprogram som Finland nyligen lämnade in med beaktande av kommissionens höstprognos 2005 samt uppförandekoden[2], den allmänt vedertagna metoden för uppskattning av potentiell total produktion och konjunkturrensade saldon och de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken som ingår i de integrerade riktlinjerna för perioden 2005–2008, och har på grundval av nedanstående analys överlämnat en rekommendation till rådets yttrande om programmet.

Bedömning

1. Finlands uppdaterade stabilitetsprogram lades fram den 24 november 2005. Programmet omfattar perioden 2005–2009. Programmet följer i stort sett den struktur för stabilitets- och konvergensprogram som anges i den nya uppförandekoden, även om det finns vissa brister i förhållande till uppförandekodens krav både vad gäller obligatoriska och frivilliga uppgifter (bland annat saknas uppgifter om externa antaganden för år 2007–2009). Vidare redovisas inget medelfristigt mål för de offentliga finanserna, även om detta krävs enligt uppförandekoden.

2. Efter den ovanligt djupa konjunkturnedgången i början av 1990-talet uppvisade den finländska ekonomin en stark tillväxt under 1995–2004. Den genomsnittliga årliga tillväxten under perioden uppgick till 3 ½ %, vilket är ca 1 ½ procentenhet över genomsnittet i euroområdet. Den starka tillväxten har också bidragit till att öka sysselsättningsgraden från ca 60 % i slutet av konjunkturnedgången till 68 % 2004. Den genomsnittliga årliga inflationen under perioden 1995–2004 var 1 ½ %, vilket var en halv procentenhet lägre än genomsnittet i euroområdet. Enligt det makroekonomiska scenario som ligger till grund för programmet förväntas den reala BNP-tillväxten minska från 2,7 % 2005–2006 till 2,3 % i genomsnitt under resten av programperioden. Uppgifterna för BNP-tillväxten under 2005 och 2006 påverkas i betydande grad av de produktionsstopp i pappers- och massaindustrin som följde av en arbetsmarknadstvist. Detta bidrar således till att förklara den plötsliga nedgången 2005 och snabba förväntade återhämtningen 2006. Prognoserna i programmet är mer återhållna än kommissionens egna prognoser, såväl på kort som på medellång sikt. Inflationsberäkningarna i programmet förefaller realistiska och är i linje med kommissionens beräkningar.

3. I sitt yttrande av den 17 februari 2005 över den föregående uppdateringen godkände rådet den finanspolitiska strategi som presenterades i programmet. På grundval av kommissionens egna prognoser förutses ett överskott i den offentliga sektorns finanser på ca 1,9 % av BNP, vilket ligger nära det mål som sattes i den föregående uppdateringen av programmet.

4. Regeringens huvudmål enligt den nya uppdateringen är att uppnå en balanserad utveckling i statens finanser vid en normal konjunkturutveckling samt att försäkra sig om hållbara offentliga finanser på lång sikt med tanke på de påfrestningar som kommer att följa av befolkningens ökande medelålder. Det föreslås också åtgärder för att förbättra de lokala myndigheternas finanser, på så sätt att jämvikt skall kunna uppnås i slutet av programperioden. Överskottet i de offentliga finanserna som helhet förväntas minska successivt, för att hamna kring 1,5 % av BNP i slutet av perioden. Både inkomsterna och utgifterna förväntas minska i förhållande till BNP med cirka 1 procentenhet under perioden, varefter båda dessa kvoter – och därmed det finansiella sparandet – beräknas ligga stabilt under de följande åren. Primäröverskottet förväntas minska något snabbare eftersom ränteutgifterna beräknas sjunka i förhållande till BNP. Det minskade överskottet återspeglar också de skattesänkningar som successivt införs. Utgifterna kommer att hållas under kontroll genom centralt fastställda utgiftstak och genom minskade ränteutgifter. Jämfört med den föregående uppdateringen har de beräknade överskotten under perioden 2006–2009 justerats nedåt med ca 0,5 % av BNP. Detta följer bland annat av skattesänkningar och en mer försiktig bedömning av socialförsäkringsfondernas och de lokala myndigheternas finanser.

5. Det strukturella överskottet beräknas minska något under de följande tre åren, från ca 2 % av BNP 2005 till 1 ¾ % under perioden 2006–2008. Därefter förväntas det åter öka 2009. Denna ökning beror dock helt på att produktionsgapet beräknas växa till ca - 1 % av BNP i slutet av programperioden. Enligt programmet skulle det strukturella överskottet minska till omkring 1 ½ % of BNP vid slutet av programperioden (2009)[3]. Vid denna bedömning används den prognosen som programmets ”medelfristiga mål”. Eftersom det medelfristiga målet för programmet är mer långtgående än minimistandarden (vars målnivå är ett underskott på ca 1 % av BNP) bör det, om det uppnås, uppfylla villkoret att ge en tillräcklig marginal för att förebygga alltför stora underskott. Programmets medelfristiga mål bedöms vara lämpligt satt, då det faller inom de ramar som fastställts för medlemmar i euroområdet och ERM II enligt stabilitets- och tillväxtpakten, och målet är också mer ambitiöst än vad som skulle följa av skuldkvoten och den genomsnittliga potentiella produktionen på medellång sikt. Orsaken till att det medelfristiga målet är betydligt mer ambitiöst satt än minimistandarden motiveras i programmet av behovet av att garantera de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet.

6. De risker som omgärdar programmets prognoser för de offentliga finanserna verkar i stort sett uppväga varandra. Målen överensstämmer till och med 2007 relativt väl med kommissionens prognos från hösten 2005, där den senare rentav är något mer optimistisk. Hittills har de fleråriga utgiftstaken för statens utgifter fungerat effektivt, samtidigt som beräkningarna av skatteintäkter förefaller bygga på en försiktig bedömning. Vad gäller den ekonomiska tillväxten framhålls det i stabilitetsprogrammet att effekterna av befolkningens ökande medelålder och minskat utbud av arbetskraft möjligen kan vara underskattade. Mot bakgrund av att tillväxtantagandena sammantaget ändå är mer försiktiga än kommissionens egna prognoser förefaller riskerna i fråga om tillväxtutvecklingen vara tämligen balanserade.

7. Utifrån denna bedömning av riskerna förefaller den strategi för finanspolitiken som beskrivs i programmet vara tillräckligt solid för att det implicita medelfristiga målet skall kunna uppnås till slutet av programperioden. Den ger också en tillräcklig säkerhetsmarginal för att inte gränsen för underskottet på 3 % av BNP skall överskridas vid normala konjunktursvängningar. Sammanfattningsvis bedöms de offentliga finanserna vara sunda, och den finanspolitiska strategi som presenteras utgör ett gott exempel på en finanspolitik i linje med stabilitets- och tillväxtpakten.

8. Den offentliga sektorns bruttoskuldsättning beräknas enligt prognosen med god marginal kunna hållas under gränsen på 60 % av BNP under hela programperioden. Skuldkvoten beräknas enligt det senaste programmet minska något, från uppskattningsvis 42,7 % av BNP 2005 till cirka 40,1 % fram till 2009. Den minskning av skuldkvoten som de omfattande primära överskotten normalt borde leda till motverkas i viss mån av den skuldgenererande stock-/flödesjustering som följer av den successiva uppbyggnaden av tillgångar i socialförsäkringsfonderna.

9. I fråga om de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet förefaller risken i samband med befolkningens ökande medelålder bli mindre i Finland än på andra håll. Bruttoskuldkvoten ligger för närvarande under referensvärdet 60 % av BNP, och förväntas ligga kvar under referensvärdet under större delen av den period beräkningen grundar sig på, dvs. fram till 2050. De omfattande tillgångar som byggts upp inom socialförsäkringssystemet och det gynnsamma läge som nu råder i de offentliga finanserna bidrar också till att minska riskerna i samband med befolkningens ökande medelålder. Man bör dock inte bortse från att ökande pensionskostnader på lång sikt kan komma att utgöra en viss risk för de offentliga finansernas hållbarhet. För att minska dessa risker bör man framför allt sträva efter att minska de åldersrelaterade utgifterna på lång sikt – bland annat genom att effektivt genomföra de nyligen beslutade reformer som syftar till att höja den faktiska pensionsåldern – samtidigt som man slår vakt om det gynnsamma saldot i de offentliga finanserna.[4]

10. De finanspolitiska åtgärder som föreslås är i stort sett förenliga med de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken, vilka utgör en del av de integrerade riktlinjerna för perioden 2005–2008. Åtgärderna är främst inriktade på att öka hållbarheten i ekonomin och i de offentliga finanserna, samt att befrämja tillväxt och sysselsättning. Bland annat håller en omfattande pensionsreform gradvis på att genomföras.

11. I det nationella handlingsprogram som Finland lade fram den 14 oktober 2005 i samband med den förnyade Lissabonstrategin för tillväxt och sysselsättning framhålls bl.a. följande utmaningar av särskild finanspolitisk betydelse: i) de offentliga finansernas hållbarhet, och ii) arbetsmarknadens funktion. De förväntade effekterna av de åtgärder som föreslås i handlingsprogrammet framgår också av de beräkningar av de offentliga finansernas utveckling som ingår i stabilitetsprogrammet, och de finanspolitiska åtgärder som presenteras i stabilitetsprogrammet är också samstämmiga med dem som redovisas i handlingsprogrammet. I stabilitetsprogrammet redogörs särskilt för de åtgärder som planeras för att effektivisera såväl statliga som lokala myndigheter, och det bekräftas också att man avser att fortsätta tillämpa systemet med utgiftstak i statens finanser även efter den nuvarande mandatperioden.

Rekommendation till

RÅDETS YTTRANDE

enligt artikel 5.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Finlands uppdaterade stabilitetsprogram för 2005-2009

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR AVGETT FÖLJANDE YTTRANDE

med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,

med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[5], särskilt artikel 5.3 i denna,

med beaktande av kommissionens rekommendation, och

efter att ha hört Ekonomiska och finansiella kommittén.

HÄRIGENOM FRAMFÖRS FÖLJANDE.

12. Den 24 januari 2006 granskade rådet Finlands uppdaterade stabilitetsprogram, som omfattar perioden 2005–2009. Programmet följer i stort sett den struktur för stabilitets- och konvergensprogram som anges i den nya uppförandekoden, även om det finns vissa brister i fråga om uppförandekodens krav både vad gäller obligatoriska och frivilliga uppgifter (bland annat saknas uppgifter om externa antaganden för år 2007–2009). Vidare redovisas inte uttryckligen något medelfristigt mål för de offentliga finanserna, även om detta krävs enligt uppförandekoden.

13. Efter den ovanligt djupa konjunkturnedgången i början av 1990-talet uppvisade den finländska ekonomin en stark tillväxt under perioden 1995–2004, då den genomsnittliga årliga tillväxten uppgick till 3,6 %. Uppgången i den ekonomiska aktiviteten bidrog också till att öka sysselsättningsgraden, samtidigt som dock inflationen stannade under genomsnittet för euroområdet. Enligt det makroekonomiska scenario som ligger till grund för programmet förväntas den reala BNP-tillväxten minska från 2,7 % 2005–2006 till 2,3 % i genomsnitt under resten av programperioden. Utifrån den övriga information som finns tillgänglig idag förefaller tillväxtscenariot i programmet bygga på tämligen försiktiga antaganden. Inflationsberäkningarna i programmet bedöms vara rimliga.

14. I sitt yttrande av den 17 februari 2005 över den föregående uppdateringen, för perioden 2004–2008, godkände rådet den finanspolitiska strategi som presenterades i programmet. På grundval av kommissionens egna prognoser förutses ett överskott i den offentliga sektorns finanser på ca 1,9 % av BNP, vilket ligger nära det mål som sattes i den föregående uppdateringen av programmet.

15. Regeringens huvudmål är att bibehålla väl balanserade offentliga finanser vid en normal konjunkturutveckling och slå vakt om de offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt. Den offentliga sektorns överskott beräknas avta något, och hamna på ca 1,5 % av BNP 2008–2009. Det primära underskottet beräknas minska något snabbare, medan ränteutgifterna förväntas minska. Minskningen av överskottet beror främst på förändringar på inkomstsidan, i form av de successiva skattesänkningar som håller på att genomföras. Utgifterna beräknas kunna hållas under kontroll genom centralt fastställda utgiftstak samt genom minskade ränteutgifter. Jämfört med den föregående uppdateringen har de beräknade överskotten under perioden 2006–2009 justerats nedåt med ca 0,5 % av BNP. Detta följer bland annat av skattesänkningar och en mer försiktig bedömning av socialförsäkringsfondernas och de lokala myndigheternas finanser.

16. Det strukturella överskottet (dvs. det konjunkturrensade saldot exklusive effekterna av engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder), beräknat enligt den överenskomna beräkningsmetoden, förväntas minska något under de följande tre åren, från ca 1 % av BNP 2005 till 1 ¾ % under 2006–2008, för att sedan åter stiga 2009 som en följd av en förväntad ökning av produktionsgapet. Enligt programmet beräknas det strukturella överskottet uppgå till ca 1 ½ % av BNP i slutet av programperioden[6]. Detta kan betraktas som programmets medelfristiga mål, eftersom det stämmer med de principer för medelfristiga mål som anges i stabilitets- och tillväxtpakten samt i uppförandekoden. Eftersom det medelfristiga målet för programmet är mer långtgående än minimistandarden (för vilken målnivån är ett underskott på ca 1 % av BNP) bör det, om det uppnås, uppfylla villkoret att ge en tillräcklig marginal för att förebygga alltför stora underskott. Programmets medelfristiga mål bedöms vara lämpligt satt, då det faller inom de ramar som fastställts för medlemmar i euroområdet och ERM II enligt stabilitets- och tillväxtpakten, och målet är också mer ambitiöst än vad som skulle följa av skuldkvoten och den genomsnittliga potentiella produktionen på medellång sikt. Det faktum att det medelfristiga målet är betydligt mer ambitiöst satt än minimistandarden motiveras i programmet av behovet av att garantera de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet.

17. De risker som omgärdar programmets prognoser för de offentliga finanserna verkar i stort sett uppväga varandra. Beräkningarna av framtida skatteintäkter förefaller bygga på försiktiga antaganden, och systemet med utgiftstak har hittills uppfyllt sitt syfte. Vad gäller den ekonomiska tillväxten framhålls det i stabilitetsprogrammet att de tillväxthämmande effekterna av befolkningens ökande medelålder och det därmed minskade utbudet av arbetskraft möjligen kan vara underskattade. Detta balanseras dock av att tillväxtberäkningarna i programmet generellt sett bedöms vara tämligen försiktiga.

18. Utifrån denna bedömning av riskerna förefaller den finanspolitiska plan som presenteras i programmet vara tillräckligt ambitiös för att det medelfristiga målet skall kunna uppfyllas under resten av programperioden. Den ger också den säkerhetsmarginal som krävs för att inte gränsen för underskottet på 3 % av BNP vid normala konjunktursvängningar skall överskridas. Sammanfattningsvis bedöms de offentliga finanserna vara sunda, och den finanspolitiska strategi som presenteras utgör ett gott exempel på en finanspolitik i linje med stabilitets- och tillväxtpakten.

19. Skuldkvoten beräknas ha uppgått till 42,7 % av BNP under 2005, vilket ligger långt under fördragets referensvärde 60 % av BNP. Under programperioden beräknas skuldkvoten minska med 2,6 procentenheter.

20. Befolkningens ökande medelålder och effekterna av denna utveckling på de offentliga finanserna bedöms utgöra en relativt liten riskfaktor i Finland. Bruttoskuldkvoten ligger för närvarande under referensvärdet 60 % av BNP, och förväntas ligga kvar under den nivån under större delen av den period beräkningen grundar sig på, dvs. fram till 2050. De omfattande tillgångar som byggts upp inom socialförsäkringssystemet och det gynnsamma läge som nu råder i de offentliga finanserna bidrar också till att minska riskerna i samband med befolkningens ökande medelålder. Man bör dock inte bortse från att ökande pensionskostnader på lång sikt kan komma att utgöra en viss risk för de offentliga finansernas hållbarhet. För att minska dessa risker bör man framför allt sträva efter att minska de åldersrelaterade utgifterna på lång sikt – bland annat genom att effektivt genomföra de nyligen beslutade reformer som syftar till att höja den faktiska pensionsåldern – samtidigt som man slår vakt om det gynnsamma läget i de offentliga finanserna.[7]

21. De finanspolitiska åtgärder som föreslås är i stort sett förenliga med de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken, vilka utgör en del av de integrerade riktlinjerna för perioden 2005–2008. Åtgärderna är främst inriktade på att öka hållbarheten i ekonomin och i de offentliga finanserna, samt att befrämja tillväxt och sysselsättning. Bland annat håller en omfattande pensionsreform successivt på att genomföras.

22. I det nationella handlingsprogram som Finland lade fram den 14 oktober 2005 i samband med den förnyade Lissabonstrategin för tillväxt och sysselsättning framhålls bl.a. följande utmaningar av särskild finanspolitisk betydelse: i) de offentliga finansernas hållbarhet, och ii) arbetsmarknadens funktion. De förväntade effekterna av de åtgärder som föreslås i handlingsprogrammet framgår också av de beräkningar av de offentliga finansernas utveckling som ingår i stabilitetsprogrammet, och de finanspolitiska åtgärder som presenteras i stabilitetsprogrammet är också samstämmiga med dem som redovisas i handlingsprogrammet. I stabilitetsprogrammet redogörs särskilt för de åtgärder som planeras för att effektivisera såväl statliga som lokala myndigheter, och det bekräftas också att man avser att fortsätta tillämpa systemet med utgiftstak i statens finanser även efter den nuvarande mandatperioden.

Jämförelse av centrala makroekonomiska och finansiella prognoser

2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |

Real BNP (skillnad i %) | SP nov 2005 | 3.6 | 2.1 | 3.2 | 2.6 | 2.3 | 2.1 |

COM nov 2005 | 3.6 | 1.9 | 3.5 | 3.1 | saknas | saknas |

SP dec 2004 | 3.2 | 2.8 | 2.4 | 2.2 | 2.0 | saknas |

Inflation (HIKP) (i %) (%) | SP nov 2005 | 0.2 | 1.0 | 1.3 | 1.5 | 1.8 | 1.8 |

COM nov 2005 | 0.1 | 1.0 | 1.4 | 1.3 | saknas | saknas |

SP dec 2004 | 0.2 | 1.4 | 1.8 | 1.8 | 1.8 | saknas |

BNP-gap (% av BNP) | SP nov 20051 | 0.0 | -0.7 | -0.2 | -0.2 | -0.5 | -0.9 |

COM nov 20055 | -0,2 | -1.2 | -0.7 | -0.5 | saknas | saknas |

SP dec 20041 | -0.3 | -0.1 | -0.2 | -0.4 | -0.6 | saknas |

Saldot i den offentliga sektorns finanser (i % av BNP) | SP nov 2005 | 2.1 | 1.8 | 1.6 | 1.6 | 1.5 | 1.5 |

COM nov 2005 | 2.1 | 1.9 | 1.9 | 1.8 | saknas | saknas |

SP dec 2004 | 2.0 | 1.8 | 2.1 | 2.2 | 2.0 | saknas |

Primärsaldo (i % av BNP) | SP nov 2005 | 3.7 | 3.4 | 3.1 | 2.9 | 2.8 | 2.8 |

COM nov 2005 | 3.8 | 3.8 | 3.7 | 3.6 | saknas | saknas |

SP dec 2004 | 3.7 | 3.4 | 3.8 | 3.9 | 3.7 | saknas |

Konjunkturrensat saldo = strukturellt saldo (i % av BNP) | SP nov 20051 | 2.1 | 2.1 | 1.7 | 1.7 | 1.7 | 2.0 |

COM nov 20054 | 2.3 | 2.7 | 2.3 | 2.1 | saknas | saknas |

SP dec 20041 | 2.2 | 1.9 | 2.2 | 2.4 | 2.4 | saknas |

Offentlig bruttoskuld (i % av BNP) | SP nov 2005 | 44.9 | 42.7 | 41.7 | 41.1 | 40.6 | 40.1 |

COM nov 2005 | 45.1 | 42.8 | 41.5 | 40.6 | saknas | saknas |

SP dec 2004 | 44.6 | 43.4 | 42.5 | 41.7 | 41.1 | saknas |

Anmärkningar: 1Kommissionens beräkningar baserar sig på uppgifterna i programmet. 2Konjunkturrensat saldo exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder. 3Engångsåtgärder och tillfälliga åtgärder enligt uppgifterna i stabilitetsprogrammet. 4Engångsåtgärder och tillfälliga åtgärder enligt kommissionens beräkningar i höstprognosen 2005. 5Baserat på följande beräkningar av potentiell tillväxt: 2004: 2,9 %, 2005: 2,9 %, 2006: 2,8 % och 2007: 2,7 %. Källa: Stabilitetsprogrammet (SP), Kommissionens höstprognos 2005 (COM), samt beräkningar som utförts inom kommissionens avdelningar. |

[1] EGT L 209, 2.8.1997, s. 1. Förordningen ändrad genom förordning (EG) nr 1055/2005 (EUT L 174, 7.7.2005, s. 1). Alla dokument som det hänvisas till i denna text finns tillgängliga på följande webbplats:

http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm

[2] Opinion of the Economic and Financial Committee on the “Specifications on the implementation of the Stability and Growth Pact and guidelines on the format and content of stability and convergence programmes”, endorsed by the ECOFIN Council of 11 October 2005.

[3] Enligt programmets definition Enligt de egna beräkningar som kommissionen gjort på grundval av uppgifterna i programmet och enligt den överenskomna metoden skulle det strukturella överskottet uppgå till 2 % 2009.

[4] Mer detaljerade uppgifter i fråga om de offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt ingår i den tekniska bedömningen av programmet, som kommer att offentliggöras på adressen:

http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm

[5] EGT L 209, 2.8.1997, s. 1. Förordningen ändrad genom förordning (EG) nr 1055/2005 (EUT L 174, 7.7.2005, s. 1). De dokument som det hänvisas till i texten återfinns på webbplatsen

http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm

[6] Enligt programmets definition. Enligt de egna beräkningar som kommissionen gjort på grundval av uppgifterna i programmet och enligt den överenskomna metoden skulle det strukturella överskottet uppgå till 2 % 2009.

[7] Mer detaljerade uppgifter i fråga om de offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt ingår i den tekniska bedömningen av programmet, som kommer att offentliggöras på adressen:

http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm