Offentliggörande av en ansökan om registrering av ett namn i enlighet med artikel 50.2 a i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1151/2012 om kvalitetsordningar för jordbruksprodukter och livsmedel

(2022/C 370/08)

I enlighet med artikel 51 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1151/2012 (1) ges rätt att göra invändningar inom tre månader från dagen för detta offentliggörande.

SAMMANFATTANDE DOKUMENT

”Íslenskt lambakjöt”

EU-nr: PDO-IS-2636 – 28.9.2020

SUB (X) SGB ( )

1. Namn [på SUB eller SGB]

”Íslenskt lambakjöt”

2. Medlemsstat eller tredjeland

Island

3. Beskrivning av jordbruksprodukten eller livsmedlet

3.1. Produkttyp

Klass 1.1 Färskt kött (och slaktbiprodukter)

3.2. Beskrivning av den produkt för vilken namnet i punkt 1 är tillämpligt

”Íslenskt lambakjöt” är namnet på kött från renrasiga isländska lamm som har fötts, fötts upp och slaktats på ön Island i Nordatlanten. Slaktkroppen väger 15–17 kg vid 4–6 månaders ålder, när alla lamm slaktas. Köttet är mörkrött och mört och har viltsmak. Lammet får saluföras, färskt eller fryst, som hel slaktkropp eller grovstyckade delar (framkvartspart, rack, filé, stek, kotletter, lägg osv.).

De egenskaper som främst utmärker ”Íslenskt lambakjöt” är följande:

— Smak: viltsmak.

— Procentandel kött som försämras av stress: 1–2 % med pH över 5,8 % efter 24 timmar.

— Endast liten seghet, möra ryggmuskler.

— Andel omega-3-fettsyror i fosfolipiderna: 16 %.

— Andel av muskeln som inte innehåller fosfolipider: 1 % av muskelns vikt.

— Mycket järn och B-vitaminer (se nedanstående tabell). Styckningsdel Ätbart (%) Kcal Protein g/100 g Fett g/100 g Vitamin B1 mg/100 g Vitamin B2 mg/100 g Järn mg/100 g Zink mg/100 g Framkvartspart 76 283 15,1 25,1 0,2 0,3 1 3 Rack 78 335 15,8 30,6 0,1 0,2 1 2 Filé 100 142 21,5 6,2 0,2 0,3 2 2 Stek 64 174 19,2 10,9 0,2 0,3 2 3 Kotletter 69 315 16,6 28 0,1 0,3 2 2 Lägg 76 171 17,9 11,1 0,2 0,3 2 3

3.3. Foder (endast för produkter av animaliskt ursprung) och råvaror (endast för bearbetade produkter)

Lammen betar på odlade gräsmarker eller öppna landområden från vår till höst. Nyfödda lamm utfodras oftast på odlade gräsmarker, tills vilda betesmarker anses lämpliga för bete. De flesta får släpps ut på vilda betesmarker två till fyra veckor efter lamningssäsongen. Vilda betesmarker som används till sommarbete på Island ligger antingen på mark som tillhör jordbruksföretag eller på öppna landområden. Följaktligen kommer allt foder uteslutande från det geografiska området.

3.4. Särskilda steg i produktionsprocessen som måste äga rum i det avgränsade geografiska området

Alla steg måste äga rum i det avgränsade geografiskt området.

3.5. Särskilda regler för skivning, rivning, förpackning osv. av den produkt som det registrerade namnet avser

–

3.6. Särskilda regler för märkning av den produkt som det registrerade namnet avser

Marknadsföringsorganet Icelandic Lamb tillhandahåller ett gemensamt marknadsföringsmaterial, i vilket följande kollektiva märke används: Icelandic Lamb Roaming Free Since 874.

Användningen av såväl logotypen som marknadsföringsmaterialet är frivillig.

4. Kort beskrivning av det geografiska området

Det geografiska området utgörs av ön Island i Nordatlanten.

5. Samband med det geografiska området

På Island finns en lång och rik kulturtradition av fåruppfödning. Många anser att Island utan fåren skulle ha varit obeboeligt för de bosättare som kom till ön för många hundra år sedan. Fåren har burit upp nationen: fårkött har livnärt generation efter generation och djurens ull och hudar har gett människorna skydd mot kylan. Ett av de bästa exemplen på traditionell isländsk matlagning är en soppa med lammkött, som tidigare serverades på söndagar eller vid speciella tillfällen men som nu betraktas som vardagsmat. Islands kulinariska arv är sammanflätat med fåruppfödning och får- och lammprodukter.

De faktorer som påverkar fårens tillväxt och hälsa är födans näringsvärde, möjligheterna att äta och sättet att utnyttja födan. Den långa tradition av fåruppfödning som har gått i arv i generationer på ön har lett till en hög standard inom djurhållning och betesmetoder.

På grund av väderförhållandena håller de isländska jordbrukarna vuxna vinterutfodrade får inomhus på vintern. De utfodras med hö som jordbrukarna samlar in under sommaren. Lamningssäsongen inleds mellan slutet av april och början av maj och pågår fram till i början av juni. Lammen betar på odlade gräsmarker eller öppna landområden från vår till höst. Nyfödda lamm utfodras oftast på odlade gräsmarker, tills vilda betesmarker anses lämpliga för bete. De flesta får släpps ut på vilda betesmarker två till fyra veckor efter lamningssäsongen. Vilda betesmarker som används till sommarbete på Island ligger antingen på mark som tillhör jordbruksföretag eller på öppna landområden. Följaktligen kommer allt foder uteslutande från det geografiska området.

De öppna landområdena har använts till kreatursbete ända sedan Island befolkades. Merparten av dessa landområden ligger i de mellersta högländerna, främst eftersom lamm som betar där i allmänhet växer snabbare. Även om det finns stor variation mellan de vilda betesmarker som används som sommarbete på Island är höglandsvegetationen vanligtvis den som är rikast på protein, vilket är en av faktorerna bakom den snabbare tillväxten. Lamm i låglandsområden växer därför i allmänhet långsammare än lamm i höglandsområden, som har tillgång till spirande vegetation, särskilt tidigt och mitt på sommaren. I slutet av augusti har dock tillväxthastigheterna jämnat ut sig.

I början av september börjar tillväxten för de lamm som betar på vilda betesmarker att stanna av. Om de då ännu inte har nått lämplig slaktstorlek går det att förbättra deras tillväxtmöjligheter genom att placera dem i odlade områden, dvs. på odlade ängar eller i grönfoderområden, i två till sex veckor. I dessa fall har lammen alltid tillgång till andra betesområden som komplement. Syftet med detta system är att uppnå önskad slaktkroppsvikt på hösten och främja en bättre kvantilklassificering på slakterierna.

Jordbrukarna samlar ihop fåren från de vilda öppna landområdena och betesmarkerna på hösten. Proceduren, som beroende på geografisk plats kan ta upp till en vecka, är en tradition som har funnits lika länge som Island har varit bebott. Ända sedan de första bosättarnas tid har jordbrukarna i de olika distrikten slagit sig ihop för driva fåren från de öppna landområdena och privatägda markerna till en gemensam fålla. När fåren har samlats ihop sorteras de, och varje hjord förs hem av ägaren eller ägarens företrädare.

Lammen betar huvudsakligen i bördigare områden, på gräsmarker och hedar, och vilar i de mer oländiga områdena. Vegetationen består av låga växter och det finns relativt få trädslag. Lammens val av växter varierar med årstiderna och växternas mognadsgrad. De isländska fåren väljer helst växter som strandvial, stenbär, kvanne, praktmjölke och rosenrot. Exempel på grässorter, halvgräs (Cyperaceae) och ormbunksväxter (Pteridophyta) som är mycket eftertraktade av fåren är fjälltåtel, rödven, krypven, fjällgröe, rödsvingel och ängsfryle. Blomväxter som de betande fåren uppskattar är bland annat svarthö, fjällruta, midsommarblomster, fjällglim, trift, vitmåra, gårdsskräppa och myrbräcka. Bland de isländska träd och buskar som fåren tycker om att äta av på sommaren märks rönn, ishavsvide, ullvide och grönvide. Det näringsrika vilda betet och höet minskar behovet av foder, och betesmarkens vegetation uppvisar stor mångfald. Islands kyliga klimat gör att bekämpningsmedel inte behöver användas i samma mängder i livsmedelsproduktionen som i många andra länder. Dessa faktorer är av stor betydelse i produktionen av ”Íslenskt lambakjöt”.

I slutsatserna för ett europeiskt projektet om lamm, FAIR CT96-1768 (OVAX), Identifying and changing the qualities and composition of meat from different European sheep types which meets regional consumer expectations, finns en jämförelse mellan den isländska metoden för lammproduktion och produktionsmetoderna i fem andra europeiska länder. Representanterna från alla deltagande länder ansåg att ”Íslenskt lambakjöt” var det möraste. Detta bekräftades också av mätningar av de fysiska egenskaperna hos det kött som ingick i undersökningen. En del av skillnaden förklarades av åldern vid slakt och kollagenets mängd och löslighet vid upphettning. Även besättningarnas skillnader i muskelfibrer ansågs ha betydelse. I slutsatserna konstateras också att ”Íslenskt lambakjöt” främst utmärks av följande egenskaper:

— Viltsmak.

— Låg procentandel kött som försämras av stress (1–2 % med pH över 5,8 % efter 24 timmar).

— Endast liten seghet, möra ryggmuskler.

— Högre andel av omega-3-fettsyror. Andelen omega-3-fettsyror i fosfolipiderna i musklerna hos isländska lamm har uppmätts till 16 %, och andelen av muskeln som inte innehåller fosfolipider är 1 % av muskelns vikt.

— Mycket järn och B-vitaminer.

De främsta egenskaperna hos ”Íslenskt lambakjöt” är stor mörhet och viltsmak. Den goda smaken på ”Íslenskt lambakjöt” kommer av att lammen får ströva fritt i avgränsade vilda, öppna landområden och växa till sig i den isländska vilda, naturliga miljön, där de livnär sig på gräs och andra växter.

I en jämförande studie av lamm från sex europeiska länder (England, Island, Spanien, Frankrike, Italien och Grekland) fann man att ”Íslenskt lambakjöt” är rikare än övriga typer av lamm när det gäller mängden och procentandelen omega-3-fettsyror.

Detta kan spåras till fodrets och betesvegetationens sammansättning av fettsyror, som påverkar procentandelen omega-3-fettsyror i både fettlagren och musklerna hos lammen. En av faktorerna bakom den höga andelen fettsyror är det isländska klimatet. Island ligger i både den arktiska och den subarktiska regionen. I låglandsområdena i den södra och sydöstra delen, och i vissa inlandsområden i landets norra och östra del, är klimatet subarktiskt, med en medeltemperatur omkring eller över 10 °C i juli och över –3 °C i januari. Högländerna och de flesta övriga låglandsområden har ett arktiskt klimat, där medeltemperaturen ligger under 10 °C i juli och under –3 °C i januari. Årsnederbörden i låglandsområdena är 400–2 000 mm. Island har de största glaciärerna utanför polarområdena, och på vissa platser sträcker sig utloppsglaciärer in i låglandsområdena. Låga föroreningsnivåer, ren luft och gott om plats att vistas på är faktorer som påverkar förhållandena för fåruppfödning på Island, och detsamma gäller den låga föroreningen av betesmarkerna och de goda skötsel- och levnadsvillkoren. Det gräs som djuren betar är rikt på omega-3-fettsyran linolensyra och E-vitamin. Vidare har det påvisats att isländska lamm inte upplever stress före eller under slakt, och detta säkerställer en mycket låg nivå av aciditet i köttet.

Hänvisning till offentliggörandet av produktspecifikationen

(1) EUT L 343, 14.12.2012, s. 1.