[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 3.8.2009

KOM(2009) 415 slutlig

RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN om tillämpningen under 2005–2006 av direktiv 2002/15/EG om arbetstidens förläggning för personer som utför mobilt arbete avseende vägtransporter

(kommissionens första rapport om tillämpningen av arbetstidsregler i fråga om vägtransporter) {SEC(2009)1099}

RAPPORT FRÅN KOMMISSIONENom tillämpningen under 2005–2006 av direktiv 2002/15/EG om arbetstidens förläggning för personer som utför mobilt arbete avseende vägtransporter

(kommissionens första rapport om tillämpningen av arbetstidsregler i fråga om vägtransporter)

1. INLEDNING

I den här rapporten behandlas tillämpningen av direktiv 2002/15/EG[1] om arbetstidens förläggning för personer som utför mobilt arbete avseende vägtransporter.

Direktivet innehåller bestämmelser om arbetstid, raster och nattarbete. Syftet med direktivet är att förbättra vägtrafiksäkerheten, undvika en snedvridning av konkurrensen och sörja för säkerhet och hälsa för mobila arbetstagare. Det kompletterar alltså bestämmelserna i förordning (EG) 561/2006 om körtider och viloperioder som direkt påverkar vägtrafiksäkerheten och konkurrenskraften, eftersom de fastställer maximalt tillåten körtid.

Trots bestämmelserna i artikel 13 i direktivet som säger att medlemsstaterna senast den 30 september 2007 ska lämna in sina rapporter för åren 2005 och 2006, var det bara två medlemsstater som hade lämnat in sina rapporter i tid. Kommissionen inledde därför överträdelseförfaranden mot majoriteten av medlemsstaterna, eftersom de inte uppfyllt sina åligganden. En av orsakerna till denna otillfredsställande situation var att många medlemsstater var kraftigt försenade i fråga om att meddela införlivandet av direktivet i nationell lagstiftning. Även om samtliga medlemsstater nu har införlivat direktivet, förtjänar det att påpekas att mycket få medlemsstater har meddelat ett komplett införlivande inom de fastställda tidsfristerna.

Samtliga medlemsstater, som lämnade in rapporter, använde det standardrapporteringsformat som fastställts i kommissionens beslut av den 22 september 2008[2]. I de flesta fall var rapporterna kompletta och enhetliga, men de saknade information om exakt antal kontroller i enlighet med direktiv 2002/15/EG om arbetstidens förläggning för personer som utför mobilt arbete och om antalet upptäckta överträdelser. Den viktiga informationen måste bli tillgänglig så att det går att bedöma hur effektiva de nationella tillämpningsåtgärderna är.

Eftersom Bulgarien och Rumänien blev EU-medlemmar först den 1 januari 2007, alltså efter slutet av rapporteringsperioden, behövde de inte lämna in några rapporter och har därför inte beaktats.

2. DIREKTIV 2002/15/EG

2.1. Allmän information

Direktiv 2002/15/EG om arbetstidens förläggning för personer som utför mobilt arbete avseende vägtransporter kompletterar förordning (EG) nr 561/2006 om körtider och viloperioder, som styr det mesta av yrkeschaufförers yrkesverksamhet, dvs. att köra lastfordon och personbilar. Den här förordningen gäller alla yrkeschaufförer som utför person- och godstransporter, oavsett art. Tack vare att den digitala färdskrivaren, som registrerar körtider, viloperioder, tid då annat arbete utförs och tillgänglighet, har blivit obligatorisk för alla fordon som registreras efter den 1 maj 2006, har efterlevnaden av de sociala bestämmelserna förbättrats avsevärt. Direktivet är ett lex specialis till direktiv 2003/88/EG[3] om arbetstidens förläggning i vissa avseenden ( grunddirektivet om arbetstid ) och omfattar, förutom körtider och viloperioder, andra aspekter på arbetstider i fråga om vägtransporter. I likhet med grunddirektivet om arbetstid gäller det bara anställda, inte egenföretagare. I en bestämmelse sägs dock att det här sektoriella arbetstidsdirektivet under vissa villkor ska utvidgas från och med den 23 mars 2009 till att även gälla chaufförer som är egenföretagare.

Direktiv 2002/15/EG om arbetstidens förläggning för personer som utför mobilt arbete avseende vägtransporter innehåller bland annat definitioner av ”arbetstid”, ”tid då arbetstagaren är tillgänglig” och ”nattarbete”. Direktivet innehåller även gränser för maximal veckoarbetstid och minimigränser för raster.

Den genomsnittliga veckoarbetstiden bör inte överskrida 48 timmar, men kan förlängas till maximalt 60 timmar av behöriga organ, om genomsnittet under en fyramånadersperiod inte överskrider 48 timmar per vecka.

Medlemsstaterna ska se till att mobila arbetstagare inte arbetar mer än sex timmar i följd utan rast. Rasterna ska vara minst 30 eller 45 minuter, beroende på hur lång dygnsarbetstiden är; rasterna kan delas upp i perioder på minst 15 minuter.

Om det rör sig om nattarbete, bör dygnsarbetstiden inte överskrida tio timmar inom varje 24-timmarsperiod och nattarbetet ska kompenseras på ett sätt som inte äventyrar vägtrafiksäkerheten.

Medlemsstaterna får avvika från dessa bestämmelser på villkor att arbetsmarknadens parter rådfrågats. Dessa avvikelser bör inte leda till en referensperiod för beräkning av den maximala veckoarbetstiden på 48 timmar, som är längre än sex månader.

Medlemsstaterna ska se till att mobila arbetstagare informeras om direktivet och att deras arbetstid registreras på rätt sätt. De ska införa ett påföljdssystem för regelöverträdelser.

För att kommissionen ska kunna fullgöra sitt åtagande att vart annat år utfärda en rapport om direktivets genomförande, måste medlemsstaterna lämna in rapporter senast den 30 september efter utgången av den tvåårsperiod som rapporten omfattar. Tvåårsperioden bör vara samma som den som avses i förordning (EG) nr 561/2006.

2.2. Införlivande i medlemsstaterna

Ett av de största problemen i fråga om tillämpningen av direktiv 2002/15/EG har varit att de flesta medlemsstater varit sena med att införliva det i sin lagstiftning. Man ska komma ihåg att det faktum att vissa medlemsstater inte införlivat direktivet i nationell lagstiftning i tid har försenat harmoniseringen av de sociala bestämmelserna. Detta kan innebära att direktivets mål inte uppfylls så som det var tänkt.

Vid utgången av införlivandeperioden (23 mars 2005) mycket få medlemsstater hade meddelat ett komplett införlivande. Belgien, Tjeckien, Danmark, Irland, Grekland, Spanien, Frankrike, Italien, Lettland, Luxemburg, Nederländerna, Österrike, Portugal och Sverige meddelade införlivande först efter det att kommissionen inlett ett överträdelseförfarande. Övriga medlemsstater meddelade att de införlivat direktivet med fördröjning.

3. KOMMENTARER OCH SLUTSATSER

3.1. Inrapportering av uppgifter

Bara Finland och Förenade kungariket hade lämnat in sina rapporter före den 30 september 2007, som var den dag då alla nationella rapporter skulle ha lämnats till kommissionen i enlighet med artikel 13 i direktivet. Efter påminnelse lämnade Cypern, Sverige och Spanien in sina rapporter, men för övriga medlemsstater var kommissionen tvungen att inleda ett överträdelseförfarande.

Att de flesta medlemsstater inte skickade sina rapporter i tid beror på att vissa av dem meddelade genomförande av direktivet i slutet av, eller till och med efter utgången av den aktuella rapporteringsperioden. Som nämnts ovan var det nästan ingen medlemsstat som införlivade direktivet i nationell lagstiftning till den 23 mars 2005, vilket krävs i artikel 14.

3.2. Kontroller och överträdelser

Bara Slovakien och Ungern har angivit exakt antal kontroller och överträdelser i fråga om direktivet och arbetstider.

Av Ungerns rapport framgick att antalet överträdelser samt antalet inblandade chaufförer minskat mellan 2005 och 2006. Det återstår att se om den utvecklingen håller i sig och hur stor påverkan varit från direktiv 2002/15/EG.

I Slovakien ökade antalet upptäckta brister med mer än 25 % mellan 2005 och 2006.

Bara Grekland (årsrapport från yrkesinspektionen), Lettland (inspektionsrapport om kommersiella operatörer med rekommendationer till operatören), Slovenien (inrättande av ett registersystem och ett register över åtgärder som vidtagits vid förfaranden för administrativa överträdelser) samt Förenade kungariket (intervjuer med mobila arbetstagare och operatörer samt med olika aktörer om vilka resultat direktivet har givit) har rapporterat att de har infört ett system för att mäta hur väl direktivet efterlevs.

I kommande rapporter är det viktigt att man tar med sådana uppgifter så att man kan bedöma hur passa effektiva de rättsliga och administrativa åtgärder som medlemsstaterna vidtagit för att genomföra direktivet är.

3.3. Beslut från EG-domstolen och domstolar i medlemsstaterna

Under rapporteringsperioden har EG-domstolen inte avkunnat någon dom i fråga om direktiv 2002/15/EG om arbetstidens förläggning för personer som utför mobilt arbete avseende vägtransporter.

På det nationella planet har bara följande länder rapporterat fall: Sverige (nio fall som gått till allmän åklagare), Slovakien (flera administrativa förfaranden) och Slovenien (flera administrativa förfaranden som lett till böter för företag som inte registrerat arbetstiden). Slutresultatet av dessa förfaranden har inte rapporterats.

3.4. Kommentarer

Detta är den första rapporten om direktiv 2002/15/EG om arbetstidens förläggning för personer som utför mobilt arbete avseende vägtransporter. Samtliga medlemsstater lämnade in sina rapporter i enlighet med det format som specificeras i kommissionens beslut av den 22 september 2008[4] om utformning av standardformat för rapportering. I praktiken innebär det att medlemsstaterna beskrev följande punkter:

- Hur rapporten har tagits fram, vilka aktörer som har rådfrågats.

- Genomförandet av Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/15/EG.

- Övervakningen av genomförandet.

- Framtidsutsikter.

Bara i fråga om två punkter lämnades otillräcklig information:

- Den juridiska tolkningen, som bara Sverige, Spanien, Slovakien och Slovenien rapporterade om.

- Bedömningen av effektiviteten, som bara Grekland, Lettland, Slovenien och Förenade kungariket tog upp i sina rapporter.

Med tanke på att införlivandeperioden slutade den 23 mars 2005 och att de flesta medlemsstater inte införlivat direktivet i början av rapporteringsperioden, är det inte förvånande att antalet mål som rör direktivet är begränsat, både i medlemsstaterna och i EG-domstolen.

När det gäller bedömningen av hur effektivt direktivet är, måste medlemsstaterna se till att rapporteringens kvalitet förbättras, eftersom detta betonas särskilt i rapporteringsformatet. Medlemsstaterna bör ge mer information om hur direktivet ska genomföras i praktiken. De bör också beskriva hur deras genomförandeåtgärder kan bidra till hur direktivets mål ska uppnås.

I de flesta fall hade medlemsstaterna inte angivit hur kontrollerna skedde. Beroende på det sätt färdskrivarinspelningar är uppbyggda, gav vägkontroller begränsad information om nattarbete och maximal veckoarbetstid.

3.5. Slutsatser

Detta är första rapporten om genomförandet av Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/15/EG. Kommissionen har visserligen fått rapporter från medlemsstaterna, men det är ändå svårt att få en bild av om direktivet påverkat respekten för de sociala bestämmelserna på vägtransportområdet. Detta beror delvis på att få medlemsstater har införlivat direktivet i nationell lagstiftning inom de angivna tidsfristerna, och att få av dem har meddelat kommissionen vilken lagstiftning det rör sig om.

Det krävs åtgärder från medlemsstaterna för en bättre bedömning av hur effektiva medlemsstaternas åtgärder för att genomföra direktivet har varit.

Medlemsstaterna skulle också kunna tjäna på ett utökat utbyte av information om bästa metoder för att öka efterlevnaden.

I samtliga rapporter bör det finnas synpunkter från arbetsmarknadens parter om tillämpningen av direktiv 2002/15/EG i enlighet med direktivet.

De flesta medlemsstater rapporterade inte om i vilken utsträckning chaufförer och arbetsgivare hade följt direktivet. Från den information som inkommit, antar kommissionen dock att direktivet inte respekteras fullt ut.

Ett fåtal medlemsstater kommenterade frågan om direktivets omfattning och frågan att låta det omfatta chaufförer som är egenföretagare.

[1] Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/15/EG av den 11 mars 2002 om arbetstidens förläggning för personer som utför mobilt arbete avseende vägtransporter, EGT L 80, 23.3.2002, s. 35.

[2] Kommissionens beslut av den 22 september 2008 om upprättande av den enhetliga rapporteringsblankett som avses i artikel 17 i förordning (EG) nr 561/2006, K(2008) 5123 slutlig.

[3] Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/88/EG av den 4 november 2003 om arbetstidens förläggning i vissa avseenden, EUT L 299, 18.11.2003, s. 9.

[4] Kommissionens beslut av den 22 september 2008 om upprättande av den enhetliga rapporteringsblankett som avses i artikel 17 i förordning (EG) nr 561/2006, K(2008) 5123 slutlig.