I kommissionens ursprungliga förslag angavs möjligheten – utan någon angiven tidsram – att utarbeta ett elektroniskt system för att underlätta det administrativa samarbetet mellan de myndigheter i medlemsstaterna som ansvarar för att genomföra förordningen. På begäran av Europaparlamentet och rådet under antagningsförhandlingarna infördes dock ett krav på att kommissionen ska upprätta ett centraliserat elektroniskt system inom en angiven tidsram.

Förordningens räckvidd har inspirerats av Unescos konvention från 1970 och fastställs i dess bilaga genom förteckningar av de kategorier av kulturföremål som omfattas av den allmänna förbudsregeln (del A), av krav på importlicens (del B) respektive krav på importörsförklaringar (del C).

Enligt förordningen ska vissa kulturföremål som anses vara en del av ett särskilt hotat kulturarv omfattas av importlicenser, medan andra, som anses vara mindre hotade, ska omfattas av importörsförklaringar. I förordningen föreskrivs också att föremålen ska omfattas av enhetliga kontroller i samband med införseln till unionen. Dessutom förbjuds all införsel till unionen, exempelvis genom transitering, av kulturföremål som förts bort från territoriet tillhörande det tredjeland i vilket de skapats eller upptäckts i strid med det landets lagar och andra författningar (den så kallade allmänna förbudsregeln).

Projektstrukturen grundas på den metodik som anges i MASP-C rev. 2019 och bilagorna till denna, bland annat styrramen (Governance Scheme), EU:s policy för tullmyndigheternas affärsmodell (EU Customs Business Process Modelling Policy) och it-strategin (IT strategy). I bilaga II finns en övergripande projektplan med de huvudsakliga projektfaserna och avgörande etappmålen.

Import av kulturföremål innebär i själva verket ett nära samarbete mellan de behöriga nationella myndigheter som utfärdar importlicenser och tullmyndigheterna som behöver dessa licenser för att klarera kulturföremålen vid gränsen. Kommissionen har (med början under första kvartalet 2017) genomfört en preliminär analys av möjliga sammankopplingar mellan ICG-systemet och tullmyndigheterna. Analysen har använts som bakgrundsmaterial under utformningen av ICG-systemet och fortsätter parallellt med de etappmål som beskrivs i tabell 1 (se bilaga I).

Efter antagandet av genomförandebestämmelserna kommer utvecklingsfasen för det elektroniska systemet att pågå i cirka två år. Därefter tar den tredje fasen vid, under vilken ICG-systemet ska kopplas samman med EU-CSW CERTEX för att möjliggöra utbyte av dokument med medlemsstaternas tullsystem. Utbildningstillfällen kommer att anordnas för att förvaltningarna ska kunna bekanta sig med systemets operativa funktioner.

Det elektroniska systemet ska vara driftklart senast den 28 juni 2025, eftersom det från och med den dagen blir obligatoriskt för alla operatörer att skaffa importlicens eller lämna en importörsförklaring via det elektroniska systemet för att kunna importera kulturföremål lagligt till unionen.

Det här är den första av dessa lägesrapporter. Den är i huvudsak fokuserad på fas 1 och beskriver utvecklingen under det första år som förordningen varit i kraft. I rapporten analyseras de framsteg som gjorts. Dessutom beskrivs målsättningarna, projektstrukturen och planeringsmetoden. Utifrån detta anges potentiella förseningar och planerade åtgärder för att ta itu med dem.

·Fas 1 – Utformning: Under denna fas måste kommissionen undersöka hur ICG-systemet ska fungera. Detaljerade regler kring inlämning, behandling och förvaring av informationen mellan medlemsstaternas myndigheter ska utarbetas. Resultatet av denna fas kommer att vara att kommissionen lägger fram en genomförandeakt och en parallell uppsättning tekniska dokument enligt tabell 1 (se bilaga I).

Därefter utarbetas en visionsbeskrivning som ger mer detaljerade uppgifter om utformningen av projektet i form av struktur, kostnader, tid och risker samt information om etappmål, leveranser och projektorganisation. För att underlätta en gemensam förståelse och analys görs sedan en affärsprocessmodellering (Business Process Modelling, BPM) där affärsprocesserna från lagstiftningen presenteras grafiskt i processflöden eller processmodeller, som underlag för att ta fram funktionsspecifikationerna för systemet.

Fas 2 – Systemutveckling:

Därefter utarbetas de tekniska specifikationerna som mer i detalj fastställer hur systemet kommer att konstrueras, vilken arkitektur som kommer att användas, vilka meddelanden som kommer att skickas av de ekonomiska aktörerna, gränssnitten mot andra system, testplaner osv.

När systemets utformning är klar ur ett konceptuellt perspektiv och de leveranser som förtecknas i tabell 1, etappmål 1 och 3 (se bilaga I) har producerats, tar ett mer djupgående arbete vid. Här beaktas fler tekniska aspekter i tillämpnings- och tjänstespecifikationerna och de tekniska specifikationer för systemet, som en naturlig vidareutveckling av de leveranser som producerats under faserna affärsanalys och projektinitiering.

Fas 3 – Införande och idrifttagande:

Slutligen inleds den faktiska it-utvecklingsfasen (anläggningsfasen), som följs av en övergångsfas där de tidiga versionerna av systemet gradvis byggs ut i de olika användargrupperna och tester utförs. Parallellt med utbyggandet och testningen genomförs utbildningar och kommunikation om systemets funktioner.

När det gäller det elektroniska systemet för import av kulturföremål (ICG-systemet) planerar man varken någon integrering av tjänsten med de nationella licensieringssystem för kulturföremål som redan finns i vissa medlemsstater, eller något nationellt tekniskt genomförande, eftersom ICG-systemet kommer att förvaltas centralt av kommissionen. Såväl operatörer som behöriga myndigheter kommer att få åtkomst till systemet och kunna använda det genom det grafiska användargränssnitt som tillhandahålls av kommissionen.

Ur ett politiskt perspektiv anses detta vara den lösning som passar bäst, med tanke på hur komplex handeln med kulturföremål kan vara. Tullsystemen är i sig själva inte utformade för att man ska kunna göra en fullständig detaljerad beskrivning av varje kulturföremål, eftersom föremålen i de flesta fall är unika.

Å andra sidan kommer ICG-systemet att vara sammankopplat med medlemsstaternas tullmyndigheter via EU CSW-CERTEX, vilket gör att tullen kan utföra automatiska kontroller av de handlingar som utfärdats för import av kulturföremål. Verksamheten kommer att kräva överensstämmelsetester.

4.Framstegsöversikt

Samråd och diskussioner

Under den första fasen förbereder kommissionen antagandet av genomförandebestämmelser för inrättandet av det elektroniska systemet. För att få ett bättre perspektiv på det praktiska genomförandet samråder kommissionen regelbundet kring olika politiska alternativ med medlemsstaternas delegater i expertgruppen för tullfrågor i samband med kulturföremål.

Expertgruppen är ett forum för diskussioner kring genomförandet av unionens lagstiftning om tullfrågor i samband med kulturföremål och i synnerhet förordningen om export av kulturföremål, ett regelverk som också föreskriver ett licenssystem – vid export – som har varit i kraft sedan 1993.

För att försäkra sig om att den praktiska tillämpningen av förordningen är väl anpassad till förhållandena på marknaden tar kommissionen varje tillfälle i akt att underrätta konstmarknadens organisationer om hur arbetet fortskrider, lyssnar till deras synpunkter och tar hänsyn till dessa i sitt arbete.

Efterhand som utarbetandet av genomförandeakten fortsätter, kommer kommissionen att genomföra de slutliga samråden med kommittén som inrättats enligt förordning 2019/880, eftersom detta blir det organ som slutligen röstar om genomförandeakten.



Parallellt med detta har kommissionen inrättat projektgruppen ”Customs 2020 Project Group on the import of cultural goods” (PGICG) som är en diskussionsplattform där experter från nationella tullförvaltningar och behöriga kulturmyndigheter med erfarenhet av licensformaliteter i kulturarvsfrågor – särskilt i digital form – samlas för att ge stöd vid upprättandet av genomförandeakten, fastställa parametrar och utarbeta kriterier för systemets funktionsspecifikationer.

Projektgruppen består av 18 delegater från elva medlemsstater (Österrike, Belgien, Bulgarien, Spanien, Lettland, Portugal, Rumänien, Tyskland, Nederländerna, Italien, Frankrike) och har hittills sammanträtt sex gånger.

Projektgruppen ger mer specifikt stöd och expertråd kring följande:

(a)Förberedande och gradvis finjustering av genomförandeakten i frågor som rör inrättandet av ett centraliserat elektroniskt system.

(b)Utveckling av systemfunktioner för ett interoperabelt elektroniskt licensieringssystem på EU-nivå för att säkerställa enhetliga kontroller vid import av kulturföremål när de förs in på unionens tullområde.