Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om "Förberedelser inför WTO:s 5:e ministerkonferens"

(2003/C 234/23)

Den 18 juli 2002 beslutade Europeiska ekonomiska och sociala kommittén att i enlighet med artikel 29.2 i arbetsordningen att utarbeta ett yttrande om "Förberedelser inför WTO:s 5:e ministerkonferens".

Facksektionen för yttre förbindelser, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 24 juni 2003. Föredragande var Bruno Vever.

Vid sin 401:a plenarsession den 16 och 17 juli 2003 (sammanträdet den 17 juli) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 46 röster för, 2 röster emot och 26 nedlagda röster.

1. Sammanfattning

1.1. WTO:s 5:e ministerkonferens i Cancun i Mexiko den 10-14 september 2003 innebär en betydelsefull etapp mitt i programperioden för genomförandet av Dohadagordningen om utveckling. Den kommer att spela en avgörande roll för att man skall kunna fullfölja förhandlingarna fram till slutet av 2004. Slutsatserna av dessa förhandlingar kan inte endast utgöra en minsta gemensamma nämnare för medlemsstaterna, utan måste, med tanke på vad som står på spel, bygga på en bred gemensam ståndpunkt. Mot bakgrund av nuvarande omständigheter är det särskilt viktigt att konferensen blir framgångsrik, eftersom det är en förutsättning för att

- komma till rätta med den ekonomiska tillväxten som har avtagit betydligt sedan konferensen i Doha,

- stärka investerarnas förtroende som har försämrats på grund av den ihållande börs- och finanskrisen,

- förbättra det allmänna klimatet som alltjämt präglas av oron beträffande den internationella säkerheten och kampen mot terrorismen,

- stödja en mer övergripande vision när det gäller utmaningar och möjligheter i samband med avreglering och utveckling som har större omfattning än enstaka tekniska förhandlingsstrategier,

- ge effektivare stöd åt utvecklingsländerna eftersom de ekonomiska, budgetmässiga och sociala problemen har förvärrats i flera av dessa länder.

1.2. När konferensen nu närmar sig är situationen fortfarande motsägelsefull: Medlemsstaterna har deltagit i förberedelsearbetet och vissa mellanetapper i Dohadagordningen har lett till att arbetsprogram har kunnat presenteras för vissa frågor (jfr differentierad behandling och genomförande) medan andra områden har försummats (jfr hälsofrågor och immaterialrätt). Senareläggningar har inneburit hinder i fråga om de ursprungliga planernas målsättning att genom ömsesidiga eftergifter uppnå jämvikt mellan de olika förhandlingsområdena (tjänster, varor och jordbruk) i början av 2003. På grund av detta råder det alltjämt ganska skilda ståndpunkter i många frågor.

1.3. För att konferensen i Cancun skall bli en avgörande drivkraft i förhandlingarna, vill kommittén framhålla att det är viktigt att alla får känslan av att det råder en övergripande och dynamisk jämvikt i fråga om tillträdet till marknaderna (vilket bör underbyggas av konsekvensbedömningar och proportionalitetstester). För detta krävs bland annat

- en stegvis avreglering av tjänsterna, samtidigt som de allmänna tjänsterna lämnas utanför förhandlingarna,

- en stegvis avreglering av jordbruksmarknaderna under förhållanden som är förenliga med den utveckling som pågår och är planerad inom ramen för EU:s gemensamma jordbrukspolitik,

- välavvägda och rättvisa bestämmelser i syfte att minska tullavgifterna för industriprodukter, som innebär att extremt höga tullsatser avskaffas och som gäller i samtliga medlemsstater.

1.4. EESK understryker vidare att det är viktigt att konferensen leder fram till följande:

- En märkbar minskning av antalet hinder utan anknytning till tulltaxan och större insyn vid offentlig upphandling.

- En överenskommelse om utländska direktinvesteringar som bidrar till arbetet med att harmonisera de olika bilaterala avtalen.

- Bättre anpassade och effektivare bestämmelser mot dumpning och subventioner.

- Framsteg i fråga om miljöskydd, bland annat genom en effektiv hållbarhetsbedömning.

1.5. Kommittén vill även påpeka att utvecklingen är av central betydelse för att Dohadagordningen skall bli framgångsrik, och att detta bland annat förutsätter följande:

- Verkliga framsteg avseende igångsättandet av det arbetsprogram som genom differentierad särbehandling av utvecklingsländerna skall underlätta genomförandet av åtagandena.

- En tydligare kategorisering av förhållandena i de så kallade utvecklingsländerna; man bör göra åtskillnad mellan länder med bestående eftersläpningar och länder som är tillväxtekonomier.

- Ett effektivt stöd i syfte att stärka den administrativa kapaciteten i de minst utvecklade länderna.

1.6. Kommittén vill dessutom erinra om att den alltjämt fäster stor vikt vid framsteg i fråga om de grundläggande sociala rättigheterna som måste gå hand i hand med utvecklingen. Även om dessa frågor faller utanför Dohadagordningen, vill kommittén påpeka följande:

- Vi stöder ILO:s initiativ på området, bland annat beredningsgruppens förslag avseende globaliseringens sociala dimensioner.

- Vi anser det värdefullt att ge ILO status som permanent observatör i WTO.

1.7. Kommittén ställer sig positiv till att förbättra förfarandena inom WTO i enlighet med förslagen i yttrandet "Att ge WTO ett mänskligt ansikte" som EESK nyligen utarbetade. Vid tvistlösning är det viktigt att i största möjliga utsträckning sträva efter alternativa lösningar och undvika att sanktioner drabbar företag och tredje part.

1.8. Kommittén uppmanar slutligen det civila samhällets olika aktörer (företagare, arbetsmarknadsorganisationer, arbetsmarknadens parter och icke-statliga organisationer) att ta initiativ för att

- delta i informationskampanjer om de utmaningar som Dohadagordningen innebär,

- anordna internationella sammankomster mellan olika yrkesgrupper och i olika branscher,

- genom analyser, förslag och medverkan bidra till en hållbar global utveckling.

1.9. Kommittén kommer att bidra till dessa initiativ genom att, innan Doharundan har avslutats 2004, lägga fram konkreta förslag för att förstärka den deltagande demokratin, så att det organiserade civila samhället kan bli delaktigt i WTO:s arbete. Dessa kommer att bygga på analyser och diskussioner där kommitténs samarbetspartner inom och utanför Europeiska unionen deltar.

2. Utsikterna för utvecklingsprogrammet från Doha

2.1. Den 4:e ministerkonferensen i Doha den 9-14 november 2001 utmynnade i en ministerdeklaration som initierade ett arbetsprogram som skall vara avslutat senast den 1 januari 2005. En betydelsefull etapp mitt i programperioden skall emellertid genomföras vid 5:e ministerkonferensen i Cancun i Mexiko den 10-14 september i år. Vid detta tillfälle avgörs om det är möjligt att fortsätta de nuvarande diskussionerna och lansera Singaporepaketet. Detta är den springande punkten.

2.2. Ministerdeklarationen från Doha är ett försök att i ett enda instrument samla ett knippe av olika staters (eller ländergruppers) önskemål om att WTO skall välja olika riktningar. Det skall sägas att texten prioriterar ett tema, nämligen utvecklingen, vilket var ett krav som framfördes av en grupp utvecklingsländer och de minst utvecklade länderna. Denna prioritering har oundvikligen förstärkts efter konferenserna i Monterrey och Johannesburg, som i något högre grad betonade globaliseringens utvecklingsdimension.

2.3. Temat tenderar emellertid att tänjas på olika mer eller mindre acceptabla sätt av de övriga medlemmarna och medlemsstatsgrupperingarna, exempelvis industriländerna:

2.3.1. För det första som en omförhandling av samtliga eller vissa av de åtaganden som avtalades efter den föregående Uruguayrundan, med motiveringen att dessa förhandlingar visat sig ha en slagsida till nackdel för utvecklingsländerna.

2.3.2. För det andra som tekniskt bistånd, samarbete och en förstärkning av dessa länders (administrativa) kapacitet, för att hjälpa dem att klara sina åligganden visavi WTO.

2.3.3. För det tredje som differentierad särbehandling - eller om man så vill asymmetriska åligganden - med avseende på alla områden som behandlas på Dohas utvecklingsdagordning, till att börja med tillträde till marknaden för industrivaror, jordbruksvaror och tjänster samt, ej att förglömma, gamla regler och normer (som skall förbättras) eller nya (investeringar, konkurrens osv.).

2.4. Vid sidan av de krav som ställs från utvecklingsländernas sida bör Dohadagordningen också tillmötesgå prioriterade önskemål från andra länderkategorier:

2.4.1. Tillträde till marknaden för jordbruks- och industrivaror och tjänstemarknaden (Förenta staterna - Cairns - Europeiska unionen, utan att utvecklingsländerna för den skull står utanför denna problematik).

2.4.2. De nya reglerna för handelsutbyte och internationella finansiella överföringar (Europeiska unionen givetvis, men också flera andra stater vilket framkom under ministerkonferensen i Tokyo i februari 2003).

2.4.3. Hänsyn till faktorer som ligger vid sidan av den internationella handeln (miljön osv.) (Europeiska unionen och de civila samhällena).

2.5. För att försöka tillgodose alla dessa önskemål, som kanske inte är motstridiga men åtminstone heterogena, hade man fastställt ett antal diskussionspunkter för olika sammankomster:

2.5.1. I slutet av 2002: genomförande och folkhälsan i relation till upphovsrätten.

2.5.2. Våren 2003: de olika marknadstillträdesfrågorna.

2.5.3. September 2003: ministerkonferens i Cancun i Mexiko, strävan efter konsensus när det gäller förhandlingarna om Singapore-ämnena (investeringar, konkurrens, åtgärder för att underlätta handeln, offentlig upphandling).

2.6. I samband med sina tidigare yttranden(1) har EESK genomgående förespråkat ett balanserat angreppssätt på förhandlingarna inom ramen för WTO. Under perioden fram till Cancun gäller det för kommittén att informera förhandlarna om sin vision om en både allmän och specifik jämvikt i förhandlingarna, som tar hänsyn till

2.6.1. vars och ens hjärtefrågor,

2.6.2. de intressen som bevakas av olika förstarangsmedlemmar, bland andra de minst utvecklade länderna och de egentliga utvecklingsländerna,

2.6.3. önskvärda förbättringar av handels- och finansflödena, inte bara mellan nord och syd utan också mellan syd och syd.

2.7. Dagsläget karaktäriseras av osäkerhet, regionala ekonomiska och finansiella kriser och lågkonjunktur för handelsflöden och utlandsinvesteringar. Mer än någonsin krävs det en stabilisering av den internationella miljön. Det är detta som är den nya uppgiften i Cancun.

2.8. För övrigt har Doha, Monterrey och Johannesburg tydligt och klart visat att man måste ta hänsyn till utvecklingen, och dess hållbarhet och sociala dimension är aktuellare än någonsin. De resultat och framsteg som gjorts bör också mätas - antingen av WTO eller av någon annan internationell institution - eftersom det säkert är något som i stor utsträckning försummats sedan Doha-konferensen. Med hänsyn till att utvecklingen är av central betydelse är det angeläget att avsluta Doha-rundan och överbrygga staternas ofta kortsiktiga intressekonflikter för att väga samman de olika parternas långsiktiga intressen.

2.9. Detta förutsätter eftergifter och kompromisser. I WTO-förhandlingarna försvarar Europeiska unionen

- inte enbart sin framtida ekonomiska tillväxt, sina offensiva strategier för att erövra internationella marknader, sina tekniska framsteg, konsumentskyddet och befolkningens sysselsättning, utan också

- en process för hållbar utveckling som tar hänsyn till de krav som på goda grunder framförts av såväl utvecklingsländerna som industriländerna och framför allt av de civila samhällena.

2.10. Det är sannolikt att den ram som definierats inom WTO - hur välavvägd den än är - inte räcker till för att motsvara parternas alla rättmätiga förväntningar. Det gäller samtidigt att avancera parallellt i andra internationella sammanhang, vid de internationella finansinstituten, i FN:s utvecklingsprogram och ILO, för att hitta lösningar på vissa grundläggande problem som berör miljön, levnads- och arbetsvillkoren och kampen mot underutveckling. Därför föreslår EU ett tillvägagångssätt som innebär att man inom varje förhandlingsområde finner en medelväg som samlar så många av WTO:s medlemmar som möjligt samt att man skall satsa mer på utvecklingsförhandlingar.

2.11. Även här bör Europeiska unionen aktivt driva sådana frågor och i förekommande fall vara en förebild för andra. Dagens internationella politiska spänningar gör att det inte går att undvara dessa processer. Europeiska ekonomiska och sociala kommittén bör här dra upp de grova riktlinjerna för de nationella, gemenskapliga och internationella beslutsfattarna.

2.12. För att Dohadagordningen för utveckling skall bli en framgång krävs det att konferensen i Cancun ger resultat, och detta är i dagsläget särskilt viktigt bland annat i följande syfte:

- Att främja den ekonomiska tillväxten som avtagit påtagligt sedan konferensen i Doha.

- Att stärka investerarnas förtroende som påverkats kraftigt av den ihållande börs- och finanskrisen.

- Att förbättra det allmänna klimatet som sedan den 11 september 2001 präglas av internationella säkerhetsaspekter och kampen mot terrorismen.

- Att stödja en mer tvärgående och gripbar dimension när det gäller avreglering och utveckling, som har större omfattning än enstaka tekniska förhandlingsstrategier.

- Att stärka utvecklingsfrämjande åtgärder eftersom de ekonomiska, budgetmässiga och sociala problemen har förvärrats i flera av utvecklingsländerna.

3. Lägesbeskrivning inför ministerkonferensen i Cancun

3.1. År 2003 blir helt avgörande för att rundan skall bli framgångsrik.

3.1.1. Man kan konstatera att de förberedande arbetena hittills framskridit under godtagbara förhållanden och att medlemsstaterna deltagit förhållandevis aktivt. Dohadagordningen om utveckling väcker därför ett tydligt intresse hos så olika aktörer som Kina, Brasilien, Indien, Afrika och AVS-länderna samt naturligtvis hos Förenta staterna. I dag har ordförandena i de olika förhandlingsgrupperna för övrigt fått in ett avsevärt antal bidrag som bör ge dem möjlighet att i sinom tid utarbeta samlade texter att förhandla om:

3.1.1.1. Förenta staterna har fått uttryckligt mandat av sin kongress, "Trade Promotion Authority", och har formulerat ofta ambitiösa ståndpunkter om både offensiva insatser (marknadstillträde) och försvarspositioner (de olika handelspolitiska instrumenten).

3.1.1.2. Kina, Brasilien och Indien spelar en ytterst viktig roll i alla förhandlingsfrågor och försvarar oftast tillväxtländernas och utvecklingsländernas intressen, vilka lätt förväxlas.

3.1.1.3. De afrikanska länderna och AVS-länderna har en viktigare roll än under föregående runda och lyfter fram ett antal teman som är av särskilt intresse för dem, nämligen genomförandet, särskild och differentierad behandling, läkemedel av avgörande betydelse och tillträde till olika marknader.

3.1.1.4. Allmänt sett kan man säga att utvecklingsländernas aktiva deltagande i Dohadagordningen på intet sätt är synonymt med en genomgående samstämmighet: De kan ge ett selektivt stöd till vissa frågor som är viktiga för industriländerna och därigenom bidra till att finna en utväg ur en låst situation. På andra förhandlingsområden är en "kompromiss" tänkbar, till exempel när det gäller den internationella handeln med tjänster samt offentlig upphandling kontra en skyddsklausul.

3.1.1.5. Andra mer klassiska ämnen är också föremål för hårda förhandlingar, nämligen jordbruket - som utgör en hörnsten i Dohadagordningen - samt tullar och antidumpning.

3.1.2. Vissa frågor kvarstår emellertid som kan leda till att förhandlingarna kör fast om medlemmarna inte tar aktiv del, exempelvis insynen i offentlig upphandling, eller mer allmänt uttryckt "Singapore-ämnena" (investeringar, konkurrens, åtgärder för att underlätta handeln, offentlig upphandling).

3.1.3. Den tvetydighet som Doha-kompromissen bygger på kan för övrigt inte undgå att komma till uttryck under hela året. Detta måste få en lösning snarast, om möjligt före Cancun, men själva Cancun-konferensen kan också ägna hela sin dagordning åt frågan. I så fall kommer Cancun att kunna ge ny drivkraft åt Doha-pakten. För närvarande kan man notera ett helt spektrum av ståndpunkter som ligger alltför långt ifrån varandra, och de avviker på följande områden från de rimliga förhållanden som Doha-överenskommelsen verkade utmynna i:

- Jordbruket.

- Tillträde till varumarknaderna.

- Genomförandet (till förmån för utvecklingsländerna).

- De handelspolitiska instrumenten.

- Singapore-ämnena.

3.2. För tillfället verkar det som om medlemmarna lägger nya överbud i hjärtefrågorna, vilket leder till att avtalade tidsgränser senareläggs.

3.2.1. Den viktiga tidsgränsen i december 2002 kunde till exempel inte respekteras. Normalt hade man kommit överens om att utvecklingsländerna och de minst utvecklade länderna skulle tillgodoses genom att ges prioritet i fråga om sina grundläggande krav:

- Läkemedel av avgörande betydelse och upphovsrätt.

- Genomförande, dvs. godkännande av lösningar som motsvarar deras utvecklingsnivå, av nära nog ett hundratal rubriker.

3.2.2. I det första fallet har emellertid USA intagit en omedgörlig hållning vilket omöjliggjort en balanserad lösning. Det har verkat som om parterna velat komma med överbud och tvister just när förutsättningarna varit som gynnsammast för att erbjuda eftergifter.

3.2.3. I det andra fallet har man föreslagit ett arbetsprogram avseende särskild och differentierad behandling som innehåller ett hundratal förslag.

3.2.4. Att man skjutit upp hälsofrågorna har väckt irritation hos de ansvariga för ministerkonferensen i Doha som planerade att praktiskt taget samtidigt - det vill säga under våren 2003 - definiera villkoren för förhandlingarna om de tre marknadstillträdesfrågorna (kapital, tjänster, varor) för att kunna väga samman värdet av de totala eftergifterna.

3.2.5. Men det kan inte undgå någon att förhandlingarna inom dessa tre kategorier i dagsläget inte ligger i linje med varandra.

- När det gäller tjänster finns det ingen verklig motsvarighet till gemenskapens position hos övriga parter.

- När det gäller varor är en medelväg tänkbar på basis av ett paket - vid behov justerat genom kompletterande sektorsförhandlingar och eventuellt genom ett givande och tagande. Girard-förslaget är ett steg i denna riktning, men att bevara ett asymmetriskt system som ger vissa utvecklingsländer ett hållbart och omfattande skydd förorsakar problem.

- När det gäller jordbruket har det gjorts vissa framsteg i förhandlingarna men tillträdet till marknaden utgör det främsta problemet. Harbinson-förslaget motsvarar inte i tillräckligt stor utsträckning de olika ländernas förväntningar för att kunna utgöra grunden för ett samförstånd.

3.2.6. Detta leder oundvikligen till att hela förhandlingsprocessen förhalas. De medlemmar som inte är nöjda på jordbruksområdet slutar att föreslå eftergifter på tjänste- eller varumarknaderna i avvaktan på fler jordbrukseftergifter, och så länge EU inte får sin vilja igenom när det gäller tjänster kommer inga omfattande framsteg att göras på jordbruksområdet.

3.3. Därför återkommer vi till att Cancun måste bli en ny och avgörande förhandlingsstart på en grund som alla kan uppleva som välavvägd. En effektivare användning av konsekvensbedömningar och proportionalitetstester bör kunna bidra till detta.

4. Kommitténs rekommendationer inför ministerkonferensen

4.1. Till grund för kommitténs rekommendationer ligger bland annat debatterna under de två hearingar som EESK anordnade den 9 april och den 26 maj om förberedelserna inför Cancun med företrädare för europeiska arbetsmarknadsorganisationer och icke-statliga organisationer. Med dessa rekommendationer vill kommittén framhålla att WTO även i fortsättningen bör ha en viktig roll i den långsiktiga övergripande regleringen av de internationella ekonomiska förbindelserna eftersom detta gynnar processen för hållbar utveckling.

4.2. Utan krav på en övergripande överenskommelse ("single undertaking") som alla deltagare måste ta full hänsyn till kan ingenting uppnås inom ramen för Dohadagordningen om utveckling, vilket ju var fallet under Uruguayrundan. För att förhandlingarna skall bli framgångsrika är det nödvändigt att denna princip följs. Om man gör övergripande framsteg i alla ärenden som behandlas kan man också uppnå jämvikt i varje enskild förhandlingsfråga.

Jämvikt i hela marknadstillträdesfrågan

4.3. Uruguayrundan ledde till att WTO fick en helhetssyn på öppnandet av marknaderna och regleringen av handeln. En långsiktig analys av institutionens arbete bekräftar också att WTO arbetar för enhetliga bestämmelser inom handeln. Målet är att utforma i stort sett identiska bestämmelser för handel med varor, tjänster och jordbruksprodukter med så få specialbestämmelser som möjligt för de olika kategorierna. Här ligger dock det största politiska problemet i anslutning till Dohadagordningen, eftersom det med rätta höjs röster för att bevara det som ligger till grund för dessa specialbestämmelser i enlighet med staternas kulturella traditioner. EESK rekommenderar därför att WTO tar dessa åsikter i beaktande.

4.3.1. Detta gäller i första hand handel med tjänster, där det krävs en gradvis avreglering i vilken följande punkter beaktas:

- Kapaciteten hos importländerna och hos de länder som tar emot utländska investeringar.

- Behovet av utveckling; en avreglering av den internationella handeln med tjänster kan i hög grad bidra till utvecklingen.

- Tjänsteföretagens behov i samband med att de expanderar internationellt (export, investeringar och förflyttning av personal).

- Problem som tillfälligt kan uppkomma inom olika sektorer i WTO:s medlemsstater.

- Frågor avseende möjligheten att tillfälligt tillhandahålla en tjänst i en annan WTO:s medlemsstat ("leveranssätt 4"); de omfattas redan av de gemensamma bestämmelserna för inre marknaden och kommittén håller på att utarbeta ett särskilt förberedande yttrande om dessa på begäran av kommissionen.

- Säkerhetsaspekter, terroristbekämpning och penningtvätt, särskilt i samband med finansiella tjänster.

- Nödvändigheten av att även i fortsättningen lämna sådana tjänster som tillhandahålls av myndigheterna utanför förhandlingarna i enlighet med det mandat som WTO:s medlemsstater kommit överens om. Att dessa tjänster inte tas upp till förhandling bör dock inte hindra EU från att fullfölja arbetet med att öppna dessa marknader inom gemenskapen och att diskutera hur man på sikt - och på de områden som kräver detta - kan tillhandahålla offentliga tjänster av en verkligt europeisk dimension.

4.3.2. När det gäller EU beror unionens offensiva strategi på den redan långt framskridna liberaliseringen av den gemensamma marknaden för tjänster (även om avregleringen inom EU i många fall fortfarande är försenad trots det strategiska program som kommissionen försöker driva på sedan två år tillbaka). De framsteg som redan gjorts kräver att de ekonomiska aktörerna i gemenskapen kan komma i åtnjutande av en avreglering, framför allt beträffande industriländerna och övergångsländerna, som så långt det är möjligt kan jämföras med den avreglering som har genomförts i unionen.

4.3.3. Dessutom är det av uppenbara skäl, såsom lika konkurrensmöjligheter och en förbättring av avregleringen, nödvändigt att inrätta ett regelverk. Utgångspunkten för regelverket skall vara en tillnärmning av de nationella bestämmelserna, konkurrens, investeringar, offentlig upphandling och eventuella instrument för en tillfällig och gradvis minskad reglering av importen.

4.3.4. Slutligen är det på grund av de kulturella särdragen inom Europa skäl att

- avstå från att öppna gemenskapsmarknaden för utländska tjänster när det gäller sådana tjänster som tillhandahålls av myndigheterna,

- försöka finna en tillfällig form för fysiska personers fria rörlighet som kan anses vara rimlig, dvs. en form som utesluter utläggning på entreprenad och kringgående av gemenskapens bestämmelser om invandring.

4.4. När det gäller jordbruket anser EESK att WTO:s strävan - även om den stimulerar till en viss liberalisering av marknaden - inte får

- driva på rytmen i den utveckling som pågår och planeras inom ramen för EU:s gemensamma jordbrukspolitik,

- ifrågasätta det europeiska jordbrukets möjligheter att vara konkurrenskraftigt; jordbruket bidrar i mycket stor utsträckning till att tillgodose världens behov både såsom främsta importör och exportör på världsmarknaden,

- kopiera den reform som man förhandlar om inom ramen för Dohadagordningen med utgångspunkt i en modell som har inspirerats av länder som har en särställning i världen (Cairns: Australien och Nya Zeeland),

- blunda för behovet av att bevara särskilda regler för jordbruket, så att jordbrukets mångfunktionella roll kan bevaras och jämvikten på de inhemska marknaderna i WTO:s medlemsstater kan garanteras,

- bortse från att hänsyn måste tas till icke-kommersiella spörsmål i förhandlingarna om handelspolitiska eftergifter.

När allt fler marknader för jordbruksprodukter öppnas bör man således eftersträva en dynamisk balans genom att man tar hänsyn till såväl utvecklingsländernas behov av ökad export som målsättningen att se över EU:s gemensamma jordbrukspolitik. På så sätt kan konkurrensen öka på världsmarknaden samtidigt som man slår vakt om den europeiska landsbygdsmodellen med ett multifunktionellt jordbruk.

4.4.1. När man inom rimlig tid, och med hänsyn tagen till den politiska och sociala genomförbarheten av sådana åtgärder i medlemsstaterna, på global nivå har uppnått det skäliga målet att avlägsna de mest uppenbara snedvridningarna av handeln, tycks det vara nödvändigt att WTO intar en väl avvägd hållning i fråga om hållbar utveckling, social och ekonomisk utveckling samt jordbrukets utveckling.

4.4.2. Vad beträffar den snedvridande aspekten av vissa delar av jordbrukspolitiken är WTO:s ambitioner tillräckligt höga för att organisationen fullt ut skall ägna sig åt följande uppgifter:

- Exportvillkoren liksom alla stöd på detta område bör likställas.

- En tidsplan och realistiska villkor för tillträdet till marknaden för jordbruksprodukter bör fastställas.

- Det bör fastslås vilka former av nationellt stöd som får användas, med beaktande av att dessa inte får snedvrida konkurrensen på internationell nivå.

4.5. När det gäller varor anser EESK att de intressekonflikter som förekommer mellan de olika parterna bör kunna lösas. Detta bör i första hand ske på basis av en kompromisslösning som grundar sig på

- en välavvägd och rättvis minskning av tullavgifterna i samtliga medlemsstater,

- kompletterande åtgärder som tillåter att man reglerar känsliga sektorer samt ett ömsesidigt öppnande av marknaderna på detta område,

- lagstiftning på områden som kommit långt när det gäller liberalisering och där det visar sig tillrådligt att gå längre än formeln i de fall där en kritisk massa (till exempel 80 % av världshandeln) skulle kunna uppnås (till exempel kemi, läkemedel).

4.5.1. Läget i utvecklingsländerna bör tas i beaktande på många olika sätt:

- Marknaderna i de nordliga länderna måste bli öppnare.

- Handeln mellan de sydliga länderna bör öka.

- Preferenssystemens varaktighet måste säkerställas, så att de sydliga och nordliga länderna kan inleda samarbete som är särskilt väl lämpat för en gemensam utveckling.

- Olika koefficienter för minskning av tullavgifterna bör gälla för utvecklingsländerna och industriländerna, även om ett dylikt system också har vissa nackdelar.

- Ett annat alternativ är att dessa minskningar skall kunna genomföras under en längre period.

4.5.2. När det gäller EU är vissa åtgärder nödvändiga för gemenskapsindustrins internationella utveckling:

- Extremt höga tullsatser bör avskaffas.

- Konsolideringsgraden bör ökas avsevärt i syfte att märkbart minska avståndet mellan de konsoliderade tullsatserna och de tullsatser som tillämpas samt att ge utvecklingsländerna en möjlighet att tillämpa längre övergångsperioder.

4.5.3. Inom unionen och dess industri finns ett akut behov av att på alla tänkbara sätt minska antalet hinder utan anknytning till tulltaxan:

- Existerande bestämmelser som inte har anknytning till tulltaxan bör förbättras.

- Det krävs framgångsrika förhandlingar om insynen i offentliga upphandling och förenklade bestämmelser för handel.

- Förhandlingar om paket av utbud och efterfrågan (exportförbud, exportavgifter, dubbla priser, bojkott av utländska produkter).

- Dessa åtgärder bör kvantifieras och deras betydelse minskas överallt där detta är möjligt, i likhet med vad som sker beträffande industritullar.

- De produkter som gynnar miljöutvecklingen i såväl industriländerna som utvecklingsländerna bör liberaliseras.

4.6. Även om en förbättring av tillträdet till marknaderna historiskt sett är WTO:s huvudsakliga uppgift, finns det i dag en allmän önskan om att institutionen i Genève skall komplettera denna bestämmelse med ett regelverk som skapar stabilitet i det internationella handelssystemet, vilket samtidigt gagnar utvecklingsprocessen.

4.6.1. En överenskommelse om utländska direktinvesteringar, även i form av ett ännu inte färdigutvecklat instrument, är mycket önskvärd av följande två orsaker:

- Den skulle tillåta så många företag som möjligt att investera under bästa möjliga förutsättningar (öppenhet och förutsägbarhet samt icke-diskriminering, repatriering av kapital, bestämmelser rörande expropriation, regler för att avgöra tvister).

- Den skulle gynna det mottagande landet, framför allt utvecklingsländerna och de minst utvecklade länderna, vilka skulle ha större möjlighet att själva utan inskränkning styra denna process med hjälp av en metod med så kallade positiva förteckningar.

- Dessutom skulle länderna kunna avpassa öppnandet av sina marknader med hjälp av undantag och skydd, förutsatt att de är tillfälliga och gradvis minskas.

4.6.2. Fördelarna med utländska investeringar för såväl industriländerna som utvecklingsländerna utgör ett tema som blir allt viktigare i Doha-förhandlingarna, även om de bör avpassas med hänsyn till utvecklingsländernas intressen. Nu börjar dock även utvecklingsländerna på goda grunder ta konkurrensen på allvar. Alla är i själva verket överens om att det som man eftersträvar är ett preliminärt avtal som gradvis kan utvecklas med stöd av de länder som är medlemmar i WTO och samtidigt bidra till arbetet med att harmonisera de bilaterala avtalen om investeringsskydd.

4.6.3. Däremot kan det vara av intresse att i Dohadagordningen dra nytta av vissa framsteg, t.ex. öppenhet, och grundläggande principer såsom inrättandet av nationella konkurrensorgan, icke-diskriminering och rättvisa förfaranden. Dessa förenklar å ena sidan marknadsetablering genom avlägsnande av hinder och affärsmetoder som begränsar etableringen (t.ex. i Japan och Sydkorea), och skyddar å andra sidan utvecklingsländerna och de minst utvecklade länderna från otillåten och aggressiv konkurrens.

4.6.4. Dohadagordningen bör även ge möjlighet att reglera handeln med hjälp av nya eller förbättrade bestämmelser som eliminerar protektionistiska metoder och annan politik som snedvrider konkurrensen. I detta sammanhang kan man nämna reglerna om antidumpning och antisubventioner som också behöver uppdateras.

4.6.4.1. Efter Uruguayrundan har antidumpningspolitiken i själva verket formligen blomstrat i flera utvecklingsländer och tillväxtländer och den har bevarat hela sin skärpa i andra länder, till exempel USA. När man nu blickar bakåt - och utan att man för den skull ifrågasätter det legitima i att skydda sig mot dumpning och illojal konkurrens - kan man fråga sig om det inte är tid att agera för att förhindra viss otillbörlig protektionism, som att till exempel diskriminera vissa företag och kräva orimliga kompensationsbetalningar. Man bör i denna fråga sträcka sig längre än till att enbart åtgärda de skador som uppstått och tänka på industri- och slutförbrukarnas intressen.

4.6.4.2. En ny genomgång av subventionerna är också önskvärd: Nya problem har uppstått som till exempel exportstöden och den ekonomiska nivån i de länder som beviljar stöden. Problemen har lett till att ekonomiska aktörer, till exempel EU, har uteslutits från marknaderna utan att det finns någon grund för detta (jfr Proex-fallet i Brasilien rörande luftfartkoster).

4.6.5. Kommittén vill även understryka att det är viktigt med större öppenhet och insyn vid offentlig upphandling, och gemenskapsbestämmelser bör införas för att bekämpa korruption.

4.6.6. Framsteg bör även göras när det gäller handeln och miljön. Man bör bland annat ta hänsyn till den hållbarhetsbedömning (Sustainability Impact Assessment, SIA) som kommissionen har inlett och samarbeta med olika berörda internationella instanser.

Senaste utvecklingen beträffande Dohadagordningen

4.7. En av de främsta orsakerna till att mötet i Seattle blev ett misslyckande och mötet i Doha tvärtom en framgång är att alla medlemsstater enades om att man måste gripa sig an de problem som förekommer i anslutning till utvecklingen. Man bör genast konstatera att WTO endast kan bidra till att tillsammans med andra lösa dessa problem. Man bör dra nytta av de åtgärder som vidtas av andra internationella institutioner och av vissa nationella eller till och med regionala organ.

4.7.1. I detta hänseende vore det ytterst riskabelt att konservera det aktuella läget, som utgör en av WTO:s svagaste punkter. I nuläget räknas ett antal tillväxtländer fortfarande till utvecklingsländerna trots att en del av befolkningen har samma levnadsstandard som i industriländerna och ländernas industriella slagkraft är lika stark som EU-medlemsstaternas. Under dessa förhållanden är det orätt att dessa länder kan tillämpa undantagsbestämmelser som är fördelaktigare än de allmänna bestämmelserna. Läget bör utvecklas framför allt med beaktande av WTO:s viktigaste instrument, dvs. bestämmelsen om en övergripande överenskommelse (single undertaking). Under dessa förutsättningar är det uppenbart att åtgärderna bör få antingen regeringens eller de berörda företagens samtycke i industriländerna.

4.7.2. Kommittén stöder en modernisering av WTO:s förfaranden och större insyn i desamma (som skall ta tillvara samtliga utvecklingsländers intressen) liksom en mer systematisk användning av instrument som gör det möjligt att i större utsträckning mäta effekterna av förhandlingarna, exempelvis:

- Konsekvensbedömningar av de viktigaste förhandlingsfrågorna med beaktande av olika förhållanden.

- Proportionalitetstester med avseende på situationen och utvecklingen när det gäller olika handelshinder (med och utan anknytning till tulltaxan).

- Bedömning av den faktiska utvecklingsnivån i de olika utvecklingsländerna, i synnerhet för att skilja mellan nyindustrialiserade länder och tillväxtekonomier, länder där utveckling pågår och länder som alltjämt tillhör de minst utvecklade.

4.7.3. För att de reformer i utvecklingsländerna som bygger på WTO:s bestämmelser skall bli framgångsrika vill kommittén påpeka att det krävs att den administrativa kapaciteten förstärks. De problem som är specifika för utvecklingsländerna kan också åtgärdas via genomförandet, och en betydande del av de krav som de afrikanska länderna lade fram år 2002 bör tas i beaktande. Hälsofrågan måste tas upp senast i Cancun. WTO kan knappast heller på detta område åstadkomma vad som helst. Allting kan inte skyllas på problemet med patent och tvångslicenser. Ett partnerskap mellan industrin och utvecklingsländer är en nödvändighet och dessutom ett önskemål från läkemedelsföretagens sida. Dessutom bör man behandla de nya problem som uppstått sedan dess, exempelvis när det gäller godkännande av läkemedelslicenser för kemiska komponenter. Läkemedlen är inte allt. Läkarteam och sjukhus är lika viktiga. Man kan konstatera att den enda lösningen för WTO förefaller att vara en som ligger nära den lösning som ambassadör Motta föreslog i slutet av förra året, nämligen följande:

- Utlösande faktorer: det akuta eller ytterst akuta läget på nationell nivå.

- Import- och exportländernas kontroll av ett antal minimikrav för tilldelningen av tvångslicenser, med möjlighet att överklaga vid ett neutralt organ motsvarande WHO.

- Kampen mot omläggning av handeln och missbruk av dessa mekanismer i vissa länder som nyligen har industrialiserats (Indien och Brasilien), framför allt återexport till andra marknader av varor som tillverkats utan licens.

I fråga om immaterialrätten betonar EESK att EU bör verka för att WTO accepterar växtförädlarrätten, enligt konventionen för skydd av nya växtsorter, som ett system för rätt i sitt eget slag ("sui generis").

4.7.4. Kommittén vill även framhålla att det är nödvändigt att hantera handelstvister på ett bättre sätt och framför allt att i största möjliga utsträckning undvika att tredje man drabbas av handelssanktioner. Detta kan bland annat ske genom att man ger möjlighet till ytterligare kompensation.

4.8. Kommittén betonar åter sitt engagemang för att man i högre grad skall ta hänsyn till den internationella handelns sociala dimension. Även om denna fråga inte direkt ingår i Doha-dagordningen, skulle framsteg på detta område bidra till utvecklingen av en hållbar handel(2). Kommittén välkomnar de initiativ som ILO tagit inom ramen för en högnivågrupp avseende globaliseringens sociala dimensioner. Vi anser att ILO i större utsträckning bör delta i WTO:s arbete, bland annat genom att få status som ständig observatör. I likhet med de resultattavlor som kommissionen publicerar över läget på inre marknaden, föreslår kommittén att ILO varje år skall publicera en jämförande beskrivning av den sociala situationen i världen som skall utgöra ett referensdokument för alla: internationella institutioner (bland annat WTO), stater och regeringar, ekonomiska och sociala råd, företag, arbetsmarknadens parter och icke-statliga organisationer.

4.9. Kommittén uppmanar slutligen företagare, arbetsmarknadsorganisationer, arbetsmarknadens parter, icke-statliga organisationer och andra aktörer i det civila samhället att ta initiativ för att

- delta i informationskampanjer om de utmaningar som är en förutsättning för att Dohadagordningen skall bli en framgång,

- bidra till att analysera läget för genomförandet i utvecklingsländerna,

- anordna internationella sammankomster mellan industrin och arbetsmarknadens parter, mellan olika yrkesgrupper och i olika branscher, och bidra till att belysa frågorna, fördjupa analyserna och bereda vägen för gemensamma ståndpunkter vid förhandlingarna,

- att stödja genomförandet av avreglerings- och utvecklingsprogram som WTO stöder,

- att lägga fram förslag för att främja samspelet mellan internationell handel och hållbar utveckling på global nivå.

4.10. Kommittén kommer att förstärka den dialog om internationella handelsfrågor som inletts med arbetsmarknadsorganisationer och särskilt med företrädare för andra ekonomiska och sociala råd inom och utanför unionen, exempelvis inom Mercosur och AVS-länderna och i andra utvecklingsländer. Efter förebild av Europaparlamentets gränsöverskridande initiativ för den representativa demokratin har kommittén för avsikt att bidra till utvecklingen av den deltagande demokratin genom att se till att aktörer i det civila samhället får ökad möjlighet att följa de internationella handelsförhandlingarna och WTO:s arbete i övrigt.

4.11. Innan förhandlingarna om utvecklingsprogrammet från Doha har avslutats 2004 kommer kommittén således att lägga fram konkreta förslag i detta syfte, med utgångspunkt i fortsatta diskussioner och analyser i samarbete med kommitténs samarbetspartner i Europeiska unionen och i länder utanför unionen.

Bryssel den 17 juli 2003.

Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs

ordförande

Roger Briesch

(1) EESK:s yttrande om "Förberedelser inför WTO:s fjärde ministerkonferens" (EGT C 36, 8.2.2002).

EESK:s informationsrapport 326/2001: "Hantera globaliseringen - en nödvändighet för de svagaste", 7 juni 2001.

EESK:s yttrande om "Mänskliga rättigheter på arbetsplatsen" (EGT C 260, 17.9.2001).

(2) EGT C 133, 6.6.2003. "Att ge WTO ett mänskligt ansikte". Konferensen om "Mänskliga rättigheter på arbetsplatsen" organiserad av EESK den 2-3 december 2002 i Bryssel.