[pic] | EUROPEISKA KOMMISSIONEN |

Bryssel den 1.12.2010

KOM(2010) 701 slutlig

RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN

Resultattavla för statligt stödRapport om statligt stöd som beviljats av EU-medlemsstaterna- Uppdatering hösten 2010 -

SEK(2010) 1462 slutlig

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

Inledning 3

Statligt stöd mot bakgrund av den ekonomiska krisen 3

1. Statligt stöd under 2009 3

2. Tendenser och mönster vad gäller medlemsstaternas utgifter för statligt stöd 3

2.1. Trenden i fråga om nivån på det statliga stödet till industri- och tjänstesektorn 3

2.2. Statligt stöd som öronmärkts för branschövergripande mål av gemensamt intresse 3

3. Statligt stöd mot bakgrund av ekonomi- och finanskrisen 3

3.1. Kommissionens vägledning i krisärenden 3

3.2. Totalvolym för statliga stödåtgärder som godkänts inom finanssektorn 3

3.3. Faktiskt genomförande av statligt stöd och utnyttjandenivå 3

3.4. Stöd som beviljats på grundval av den tillfälliga ramen 3

4. Förenkling av reglerna för statligt stöd 3

4.1. En ny struktur för kontrollen av statligt stöd 3

4.2. Bedömningen av individuella ärenden har fokuserats på ett fåtal stora, potentiellt snedvridande stödåtgärder 3

4.3. Cirka 19 % av stödet till industri- och tjänstesektorn omfattas av gruppundantag 3

5. Kontroll av stödreglernas tillämpning 3

Inledning

Denna uppdatering av resultattavlan för statligt stöd (nedan kallad resultattavlan ) för hösten 2010 redovisar situationen i fråga om statligt stöd i de 27 medlemsstaterna för år 2009. Den ger en översikt över stödnivåer och de mål som eftersträvats genom de stöd som beviljats av medlemsstaterna. Rapporten innehåller ett kapitel om statligt stöd som beviljats finansinstitut och realekonomin med anledning av finans- och ekonomikrisen.

Vidare rapporteras i resultattavlan om de framsteg som gjorts med att utarbeta ett omfattande och sammanhängande reformpaket för statligt stöd som inleddes 2005 med handlingsplanen för statligt stöd (nedan kallad handlingsplanen ). Slutligen noteras de framsteg som gjorts när det gäller att genomföra reglerna om statligt stöd.

Resultattavlan består av två delar: För det första en sammanfattande rapport, antagen av kommissionskollegiet, som presenterar fakta, slutsatser, tendenser och mönster när det gäller statligt stöd som beviljats av medlemsstaterna samt viktiga politiska utvecklingstendenser på området för kontroll av statligt stöd. För det andra ett åtföljande arbetsdokument från kommissionens avdelningar, ” Fakta och siffror om statligt stöd i EU-medlemsstaterna ”, som ger faktabakgrunden.

Eftas övervakningsmyndighet offentliggör en årlig resultattavla[1] över det statliga stöd som beviljats i Island, Liechtenstein och Norge.

Statligt stöd mot bakgrund av den ekonomiska krisen

I upptakten till finanskrisen hade EU haft en stabil årlig ekonomisk tillväxt. Mellan 2002 och 2007 minskade det statliga stödet till industri- och tjänstesektorn med i genomsnitt 2 % per år och uppgick 2007 till 65 miljarder euro, dvs. mindre än 0,5 % av BNP. Samtidigt minskade underskottet i de offentliga finanserna till i genomsnitt 0,8 % av BNP 2007, vilket är det bästa resultat som uppnåtts under de senaste 30 åren[2]. Under samma period minskade arbetslösheten inom EU till 7 %, och låg 2008 på den lägsta nivån på mycket länge.

Finanskrisen avbröt tvärt den period av stadig BNP-tillväxt, låga nivåer av statligt stöd och minskande budgetunderskott som varit rådande sedan år 2000. Under 2009 ökade den totala nivån på det statliga stödet ytterligare jämfört med 2008 och utgjorde 3,6 % av BNP, även denna gång framför allt som en följd av krisstödet till finanssektorn. Det stöd till realekonomin som beviljades på grundval av den tillfälliga ramen[3], som medlemsstaterna började genomföra 2009, bidrog endast obetydligt till den totala ökningen av stödvolymen.

När utlåningen mellan bankerna stoppade upp i september 2008 började medlemsstaterna skjuta till stora stödbelopp till banksektorn för att se till att utlåningen till ekonomin skulle kunna fortsätta. Vägledda av den tillfälliga ramen började medlemsstaterna också lindra företagens finansieringsproblem. Europeiska kommissionens politik för statligt stöd har varit en starkt bidragande orsak till att denna – i stort sett framgångsrika – räddningsprocess har kunnat genomföras på ett samordnat sätt. Denna politik har gjort det möjligt att snabbt genomföra stödåtgärder i en helt ny omfattning och garanterat att den inre marknaden inte har störts.

1. Statligt stöd under 2009

Det totala statliga stöd[4] som under 2009 beviljats av medlemsstaterna uppgick till 427,2 miljarder euro eller, i relativa termer, till 3,6% av BNP i EU-27[5]. Av detta totalbelopp hänförde sig 353,9 miljarder euro eller 3 % av BNP i EU-27 till krisåtgärder som rapporterats av medlemsstaterna. År 2009 genomförde 22 medlemsstater krisstöd till förmån för finanssektorn (2,98 % av BNP i EU-27). Den 1 oktober 2010[6] hade kommissionen godkänt finanskrisåtgärder för alla EU-15-medlemsstater[7] samt för Cypern, Ungern, Lettland, Litauen, Polen, Slovakien och Slovenien, och alla medlemsstater utom Cypern hade beviljat stöd på grundval av den tillfälliga ramen.

Om man undantar krisåtgärderna uppgick det totala stödbeloppet till ca 73,2 miljarder euro 2009 eller 0,62 % av BNP i EU-27. Stöd till industri och tjänster utgör 79,3 % av det totala statliga stödet, dvs. 58,1 miljarder euro eller 0,49 % av BNP i EU-27[8]. Stödet till jordbrukssektorn uppgick till 11,6 miljarder euro eller 15,9 % av det totala stödet, medan fiskesektorn fick 0,2 miljarder euro eller 0,3 % och transportsektorn[9] 3,3 miljarder euro eller 4,5 % av det totala stödet.

Stödet till järnvägar[10] uppgår enligt medlemsstaternas rapporter till 33,1 miljarder euro eller 0,3 % av BNP i EU-27[11].

De fem länder som beviljat mest stöd står för 39,8 miljarder euro eller 68,2 % av det totala stödet i absoluta tal[12]. Tyskland stod för 15,3 miljarder euro eller 26,3 % av det totala stödet, följt av Frankrike (11,7 miljarder euro eller 20,1 %), Spanien (4,9 miljarder euro eller 8,4 %), Italien (4,6 miljarder euro eller 7,9 %) och Förenade kungariket (3,3 miljarder euro eller 5,5 %). Om man ser på stöden i procentandelar av BNP ser situationen helt annorlunda ut: Malta beviljade stöd motsvarande 1,7 % av BNP, följt av Ungern (1,0 %), Portugal och Danmark (0,9 % vardera) och Sverige (0,8 %).

2. Tendenser och mönster vad gäller medlemsstaternas utgifter för statligt stöd

Om man tittar på utvecklingen ur ett långsiktigt perspektiv kan man konstatera att den totala nivån på det statliga stöd som beviljades under 1980-talet låg på ungefär 2 % av BNP, minskade till något under 1 % under 1990-talet och minskade ytterligare till ca 0,5 %–0,6 % av BNP under åren 2003–2007. På grund av åtgärderna mot finans- och ekonomikrisen ökade den totala stödnivån i EU-27 väsentligt och utgjorde såsom konstateras ovan 3,6 % av BNP 2009.

Diagram 1[13]: Statligt stöd totalt i % av BNP (EU-27, uppgifter fr.o.m. 1992)

[pic]

Minskningen av utgifterna för statligt stöd från 2000 till 2007 kan tillskrivas tre viktiga omständigheter: För det första har medlemsstaterna på grund av den ekonomiska tillväxten sedan år 2000 beviljat betydligt mindre undsättnings- och omstruktureringsstöd till företag i svårigheter. För det andra har det statliga stödet till kolsektorn fortsatt att minska, särskilt i Polen, Frankrike, Tyskland och Spanien. För det tredje bidrog både åtagandena inför anslutningen och de fortsatta insatserna efter anslutningen till minskningen, eftersom medlemsstaterna i EU-12[14] fortsatte att anpassa sin politik och praxis på området statligt stöd till kraven i EU:s lagstiftning och politik på detta område.

Dessa insatser kan ses som resultatet av ett allmänt erkännande av att alltför mycket statligt stöd inte bara hindrar en effektiv resursfördelning utan också gör ekonomin som helhet mindre konkurrenskraftig. Redan under mitten av 1980-talet påbörjades arbetet med att göra en effektiv kontroll av statligt stöd till en nyckelfråga i inremarknadsprogrammet. Kontrollen av statligt stöd utvidgades och förstärktes under 1990-talet i samband med EMU och fick ny dynamik genom Europeiska rådets möte i Lissabon 2000 och handlingsplanen för statligt stöd 2005. Det har resulterat i ett reformpaket för statligt stöd som i huvudsak har varit koncentrerat på ett bättre riktat stöd[15], samtidigt som det säkerställs att snedvridningarna reduceras till ett minimum i syfte att bevara den inre marknadens funktion.

Om man bortser från de exceptionella åtgärderna med anledning av krisen utgjorde stödet sammanlagt 0,62 % av BNP (73,2 miljarder euro) 2009. Även om stödet ökade igen under 2009 jämfört med året innan låg det fortfarande inom snittet för de tio senaste åren. Det verkar för det första tyda på att medlemsstaterna fortsatte att upprätthålla disciplinen i fråga om statligt stöd[16], och för det andra att den stränga disciplinen i fråga om statligt stöd under åren före krisen kan ses som ett viktigt bidrag till att man på ett snabbt, konkret och målinriktat sätt kunde hantera krisen utan att undergräva den allmänna enigheten om att statligt stöd bör användas försiktigt och efter moget övervägande när det är nödvändigt för att uppnå ett allmänt accepterat mål samtidigt som stödet står proportion till det målet.

Eftersom stödet till jordbruk, fiske och transporter har vissa särdrag omfattar följande avsnitt om stödnivåer och stödets inriktning (‎2.1 och ‎2.2) endast stöd till industri- och tjänstesektorn.

2.1. Trenden i fråga om nivån på det statliga stödet till industri- och tjänstesektorn

För att man ska kunna göra en korrekt bedömning av utvecklingen när det gäller statligt stöd till industri och tjänster tas krisåtgärderna inte med i beräkningen i detta sammanhang. De diskuteras i stället separat i kapitel 3.

För EU som helhet har utvecklingen vad gäller nivån på det stöd som beviljas industri- och tjänstesektorn inom EU varit ganska stabil under de båda treårsperioderna 2004–2006 och 2007–2009 när stödnivån jämförs som andel av BNP. I genomsnitt uppgick stödutgifterna till 55,1 miljarder euro eller 0,45 % av BNP under perioden 2007–2009, medan genomsnittet under perioden 2004–2006 uppgick till 53 miljarder euro eller 0,45 % av BNP. Om man bortser från de specifika åtgärderna med anledning av finans- och ekonomikrisen visar detta att många medlemsstater har fortsatt sina ansträngningar för att hålla de totala stödnivåerna under kontroll.

Elva medlemsstater kunde hålla sitt stöd på oförändrad nivå eller t.o.m. sänka den ytterligare under perioden 2007–2009 jämfört med perioden 2004–2006. Många av länderna i EU-12 klarade en betydande minskning på 0,5 % av BNP eller mer. Resultatet blev att de genomsnittliga utgifterna i EU-12 minskade med 0,12 %, dvs. från 0,69 % av BNP under perioden 2004–2006 till 0,57 % under perioden 2007–2009. Vissa länder i EU-15 kunde också sänka sina stödnivåer så att de utgjorde ca 0,44 % av BNP under perioden 2007–2009. Det är samma siffra som för perioden 2004–2006.

Trots den positiva nedåtgående trenden i dessa medlemsstater ökade stödutgifterna i vissa andra medlemsstater under perioden 2007–2009 jämfört med perioden 2004–2006[17]. Varje ökning beror till stor del på att stöd beviljats för branschövergripande ändamål, främst för regional utveckling samt forskning och utveckling. Ökningen av stödvolymerna 2008 och 2009 möjliggör dock ännu inga slutsatser om huruvida den långvariga nedåtgående trenden har vänt när det gäller utgifter för statligt stöd i EU-27. Uppgifterna omfattar bara två år och ligger inom genomsnittet för perioden 2000–2007.

Utvecklingen på kort sikt (från 2007 till 2009) visar en liten rörelse uppåt. Utgifterna för statligt stöd till industri- och tjänstesektorn ökade med ca 0,03 % av BNP. T.ex. Frankrike beviljade mer stöd till regional utveckling samt forskning och utveckling, medan Tyskland beviljades mer regionalstöd och stöd till små och medelstora företag. Denna kortsiktiga uppåtgående trend visar att det nuvarande systemet för kontroll av statligt stöd fortfarande ger medlemsstaterna möjlighet att reagera snabbt på förändrade ekonomiska behov utan några ytterligare individuella anmälningar till kommissionen. De viktigaste instrumenten för medlemsstaterna i detta avseende är åtgärder som omfattas av gruppundantag och anmälda stödordningar som godkänts. De gör det möjligt att bevilja individuellt stöd till ett stort antal företag (se närmare om detta i kapitel 4).

2.2. Statligt stöd som öronmärkts för branschövergripande mål av gemensamt intresse

Det bör erinras om att statligt stöd för branschövergripande ändamål, dvs. stöd som inte beviljas specifika sektorer, i regel anses vara bättre lämpat för att korrigera marknadsmisslyckanden och därmed mindre konkurrenssnedvridande än branschspecifikt stöd och stöd för särskilda ändamål. Forskning, utveckling och innovation (nedan kallat FoUI ), miljöskyddsåtgärder som omfattar energisparande och förnybar energi, stöd till små och medelstora företag, skapande av sysselsättning, främjande av utbildning och stöd till regional ekonomisk utveckling för att främja territoriell sammanhållning är de viktigaste övergripande målen för det statliga stödet.

För att få en överblick över den bakomliggande trenden när det gäller medlemsstaternas insatser för att omorientera stöd som inte är krisrelaterat mot övergripande mål av gemensamt intresse omfattar denna analys inga ”krisärenden”[18].

Utifrån denna beräkning uppgick stöd som avsatts för branschövergripande mål till 48,7 miljarder euro 2009 och utgjorde grovt räknat 84 % av det totala stödet till industri- och tjänstesektorn. Detta ska jämföras med mycket lägre nivåer 2004 (74 %) och i mitten av 1990-talet (50 %). De tre viktigaste mål som medlemsstaterna eftersträvade under 2009 var regionalstöd (24 %), stöd som bedöms på grundval av miljöstödsriktlinjerna (23 %)[19] och stöd till forskning, utveckling och innovation (18 %). Den bakomliggande trenden bekräftar en rörelse uppåt för stöd som orienterats mot branschövergripande mål. Om man tittar på antalet medlemsstater som avsätter 90 % eller mer av sitt stöd till industri- och tjänstesektorn för branschövergripande mål av gemensamt intresse kan dock en minskning iakttas. Under 2009 beviljade 15 medlemsstater 90 % eller mer stöd som avsatts för branschövergripande mål jämfört med 17 medlemsstater 2008[20] och 2007[21]. Inga orsaker eller mönster som är viktigare än några andra har kunnat identifieras som skulle kunna förklara denna utveckling.

I EU som helhet var stödet för sektorutveckling inklusive undsättnings- och omstruktureringsstöd[22] under 2009 större jämfört med 2008 och uppgick till 9,4 miljarder euro eller 16 % av det totala stödet till industri- och tjänstesektorn[23]. Utanför ekonomi- och finanskrisens sammanhang uppgick undsättnings- och omstruktureringsstödet, som regleras av undsättnings- och omstruktureringsriktlinjerna[24], till knappt 398 miljoner euro 2009, vilket ska jämföras med ett årligt genomsnitt på 872 miljoner euro under perioden 2006–2008.

Generellt visar den långsiktiga trenden att medlemsstaterna fortsätter att rikta en stor andel av stödet till branschövergripande mål. Vissa medlemsstater i EU-15 beviljade mer sektorstöd 2009 än 2008, men framför allt medlemsstaterna i EU-12 omorienterar gradvis allt mer stöd mot branschövergripande mål.

3. Statligt stöd mot bakgrund av ekonomi- och finanskrisen

3.1. Kommissionens vägledning i krisärenden

Statligt stöd har varit ett av de viktigaste instrumenten till hjälp för medlemsstaterna i kampen mot den värsta finanskrisen i modern tid. Eftersom de befintliga undsättnings- och omstruktureringsriktlinjerna inte möjliggjorde snabba åtgärder i det allt sämre läget lade kommissionen mycket snart efter krisens början fram flera meddelanden med artikel 107.3 b i EUF-fördraget som rättslig grund[25]. I dessa meddelanden, som syftar till att upprätthålla rättvisa villkor, garantera finansiell stabilitet och rättslig förutsebarhet, anger kommissionen sin syn på hur reglerna om statligt stöd skulle tillämpas på statliga åtgärder på området statligt stöd[26]. Dessa meddelanden som gällde finanssektorn kompletterades med vägledning om bedömningen av krisrelaterade åtgärder till stöd för realekonomin (den s.k. tillfälliga ramen, se nedan).

Medlemsstaternas exceptionella åtgärder, som samordnades av kommissionen, bidrog till att effekterna av finanskrisen kunde mildras 2009. Delvis tack vare statliga stödåtgärder har förhållandena inom finanssektorn stabiliserats, och primärkapitalet överstiger 10 % för större banker. Dessutom uppvisade finanssektorn goda inkomst- och vinstresultat under 2009 och priserna på finansiella tillgångar återhämtade sig gradvis. Trots att dessa förbättringar inte har känts av i hela Europa[27], ger de ändå en signal som inger marknaderna, medlemsstaterna och kommissionen tillförsikt.

Vid sitt möte den 2 december 2009[28] betonade Ekofinrådet behovet av att olika former av tillfälligt stöd till finanssektorn avvecklas. I slutsatserna betonades särskilt att garantiordningarna är de statliga stödåtgärder som bör avvecklas först. I detta sammanhang presenterade kommissionen en analys där man motiverar införandet av särskilda villkor för garantiåtgärder efter den 30 juni 2010[29]. Kärnan i dessa ändringar är en regel som gör garantiavgifter beroende av bankens kreditvärdighet. Detta är ett första steg mot en avveckling av garantiordningar inom en enhetlig ram och som en del av ett samordnat tillvägagångssätt i olika medlemsstater för att slå vakt om de framsteg som gjorts med att öka stabiliteten på finansområdet. Ekofinrådet välkomnade den 18 maj 2010 kommissionens analys[30], och därefter inleddes arbetet med att uppmuntra sunda finansinstitut att avstå från statliga garantier samtidigt som andra finansinstitut uppmanades att bedöma sin lönsamhet på lång sikt. Som resultat av den diskussionen har kommissionen godkänt eller förlängt stödordningar i 14 medlemsstater. Cypern, Finland och Slovakien har valt att fasa ut sina garantiordningar.

3.2. Totalvolym för statliga stödåtgärder som godkänts inom finanssektorn

Mellan den 1 oktober 2008 och den 1 oktober 2010 fattade kommissionen på grundval av artikel 107.3 b i EUF-fördraget sammanlagt 200 beslut om statliga stödåtgärder rörande finanssektorn[31]. Genom dessa beslut godkändes, ändrades eller förlängdes 41 stödordningar och i enskilda beslut behandlades situationen för mer än 40 finansinstitut. Syftet med besluten var att avhjälpa en allvarligt störning av medlemsstaternas ekonomier. Finanskrisen krävde en mångfald åtgärder, och kommissionen godkände finansiella krisåtgärder på området statligt stöd i 22 medlemsstater. Endast ett litet fåtal medlemsstater (nämligen Bulgarien, Tjeckien, Estland, Malta och Rumänien) beviljade inte stöd till sina finansinstitut.

Det maximala beloppet för åtgärder som kommissionen har godkänt sedan krisens början och fram till den 1 oktober 2010 (omfattar både stödordningar och stöd för särskilda ändamål) uppgår till 4 588,90 miljarder euro. Det totala belopp som godkänts för stödordningar (3 478,96 miljarder euro) var betydligt större än stödbeloppet för enskilda finansinstitut (1 109,94 miljarder euro). De stora stödbelopp som godkänts inom ramen för stödordningarna förklaras av att vissa medlemsstater[32] antog stora allmänna garantiordningar som täckte hela skulden för banken.

Av de stödinstrument som behandlades under den referensperioden godkändes de flesta som garantier (inklusive garantiordningar och ingripanden i enskilda fall) som uppgick till sammanlagt 3 485,25 miljarder euro eller 76 % av maximalbeloppet. Det godkända beloppet för rekapitaliseringsåtgärder uppgick till 546,08 miljarder euro, medan det godkända beloppet för ingripanden rörande nedskrivna tillgångar uppgick till sammanlagt 401,79 miljarder euro. Den högsta stödvolym som godkänts i samband med likviditetsinstrument är 155,77 miljarder euro. Dessa siffror visar att medlemsstaterna i första hand förlitat sig på garantiordningar som inverkat stabiliserande på finanssektorn utan att belasta de offentliga finanserna alltför tungt, jämfört med instrument som innebär hårdare ingripanden, t.ex. rekapitalisering eller utrensning av nedskrivna tillgångar ur balansräkningen.. Dessutom står endast fem medlemsstater (Förenade kungariket, Irland, Danmark, Tyskland och Frankrike[33]) för nästan 70 % av maximivolymen, och skillnaderna mellan medlemsstaterna är stora när det gäller godkända stödbelopp[34].

3.3. Faktiskt genomförande av statligt stöd och utnyttjandenivå

I samband med finanskrisen 2009 beviljades finanssektorn statligt stöd på sammanlagt 351,7 miljarder euro, dvs. 2,98 % av BNP i EU-27

De berörda medlemsstaterna utnyttjade inte alls allt det stöd som godkändes under perioden mellan krisens början och fram till slutet av 2009[35]. År 2009 uppgick mängden stöd som medlemsstaterna rapporterat till kommissionen till 1 106,56 miljarder euro eller 9,3 % av BNP i EU-27 (727,38 miljarder euro för stödordningar och 379,18 miljarder euro för stödåtgärder för särskilda ändamål), medan motsvarande siffra för 2008 var 1 236 miljarder euro[36]. Utnyttjandegraden 2008 och 2009 var 65 % för garantier och 62 % för rekapitaliseringsåtgärder. Likviditetsåtgärderna uppvisar samma mönster med en utnyttjandegrad på 67 %, medan utnyttjandegraden för nedskrivna tillgångar var 32 %[37].

Enligt de årliga rapporterna om utgifter för statligt stöd för 2009[38], uppgick stödinslaget (eller bruttobidragsekvivalenten)[39]) i det ovannämnda beloppet till 351,7 miljarder euro, vilket motsvarar 2,98 % av BNP i EU-27[40]. Omkring hälften av det statliga stödet i samband med finanskrisen beviljades i form av rekapitaliseringsåtgärder (139,43 miljarder euro) och de näststörsta andelarna i form av garantier (128,15 miljarder euro), åtgärder rörande nedskrivna tillgångar (75,27 miljarder euro) och likviditetsåtgärder (8,8 miljarder euro).

Totalsiffrorna visar att medlemsstaterna beviljades mer statligt stöd genom tillfälliga åtgärder (240,4 miljarder euro) än genom stödordningar (174,41 miljarder euro).

I kapitel 3 i det bifogade arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar ges en detaljerad översikt över de krisåtgärder som kommissionen godkände 2008–2010 och över stöd som beviljats på grundval av reglerna om statligt stöd.

3.4. Stöd som beviljats på grundval av den tillfälliga ramen

Sammanhang och tillämpningsområde

Den tillfälliga ramen antogs av kommissionen den 17 december 2008 som åtgärd mot den försämrade tillgången till krediter för företagen[41]. Den tillfälliga ramen var för det första inriktad på att garantera kontinuitet i företagens tillgång till finansiering och för det andra att lägga grunden till en hållbar tillväxt på lång sikt genom att främja investeringar. Dessutom förenklade man reglerna i befintliga riktlinjer t.ex. genom att införa högre tak för riskkapitalinvesteringar. Den tillfälliga ramen möjliggör stöd till alla branscher men omfattar inte stöd som är avsett att avhjälpa strukturella problem som funnits redan tidigare. Den är således inte tillämplig på företag som var i svårigheter redan före krisen.

Den tillfälliga ramen ska ses som en del av de mer övergripande åtgärder som kommissionen vidtagit med anledning av den ekonomiska krisen, dvs. den ekonomiska återhämtningsplanen för Europa[42].

Åtgärder som godkänts på grundval av den tillfälliga ramen

Mellan den 17 december 2008 och den 1 oktober 2010 godkände kommissionen 73 stödordningar[43] och 4 tillfälliga stödåtgärder på grundval av den tillfälliga ramen, vilket innebar en godkänd stödvolym på sammanlagt 82,5 miljarder euro (0,7 % av BNP i EU-27). Största delen av stödordningarna gällde stöd på högst 500 000 euro per företag (23 stödordningar i 23 medlemsstater), 18 gällde subventionerade garantiåtgärder (14 medlemsstater), 8 stödordningar gällde subventionerade låneräntor (7 medlemsstater), 5 stödordningar erbjöd lågräntelån till företag som investerar i tillverkning av miljövänliga produkter (5 medlemsstater) och slutligen fanns det 6 riskkapitalordningar (5 medlemsstater). Dessutom underlättade 12 medlemsstater exporten med hjälp av 13 exportkreditordningar[44].

Statligt stöd som beviljades 2009

År 2009 godkände kommissionen åtgärder på sammanlagt omkring 81,3 miljarder euro på grundval av den tillfälliga ramen. Utifrån medlemsstaternas årliga rapporter och deras svar på kommissionens frågeformulär rörande den tillfälliga ramen beräknas det sammanlagda stödinslaget för alla de stödåtgärder som kommissionen genomfört uppgå till 2,2 miljarder euro, dvs. 0,018 % av BNP i EU-27. Medlemsstaterna verkar ha varit mycket försiktiga när de utarbetade budgeten på grund av ovissheten om hur djup och långvarig krisen skulle bli och eftersom marknaderna behövde ges en tydlig signal om myndigheternas vilja att tillgodose ett eventuellt stödbehov, som ju sedan visade sig bli betydligt mindre än väntat. Dessutom verkar medlemsstaterna ha tillämpat villkoren för beviljande av stöd mycket strikt, till stor del på grund av budgetbegränsningar, vilket sannolikt hållit nere antalet stödmottagare.

På grundval av den valmöjlighet som den tillfälliga ramen erbjuder föredrog de flesta medlemsstaterna alternativet med ett begränsat stödbelopp, medan näst flest valde subventionerade garantier och lån med subventionerad ränta.

För mer om detta läs kapitel 3.4 i det bifogade arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar.

4. Förenkling av reglerna för statligt stöd

4.1. En ny struktur för kontrollen av statligt stöd

Kommissionen har exklusiv behörighet att bedöma statliga stödåtgärders förenlighet med EUF-fördraget. Därmed är medlemsstaterna skyldiga att anmäla alla åtgärder till kommissionen innan de genomförs[45].

I handlingsplanen för statligt stöd tillkännagavs i juni 2005 kommissionens avsikt att främja användningen av politiken för statligt stöd som ett effektivt redskap för tillväxt och sysselsättning. Genom handlingsplanen inleddes en översyn av nästan alla regler och förfaranden på området statligt stöd[46]. Reformprogrammet bygger på följande fyra vägledande principer:

- Mindre, men bättre riktat statligt stöd.

- En vidareutvecklad ekonomisk metod.

- Effektivare förfaranden, bättre tillämpning, större förutsägbarhet och ökad öppenhet.

- Ett delat ansvar mellan kommissionen och medlemsstaterna.

I vissa fall har det konstaterats att hela stödkategorier sannolikt inte har några betydande konsekvenser för konkurrensen på unionsnivå utan i stället bidrar till uppnåendet av mål av gemensamt intresse. Därför har man antagit s.k. gruppundantag som gör det möjligt att bevilja stöd utan förhandsanmälan till kommissionen, förutsatt att de uppfyller kriterierna i dessa instrument[47]. När en medlemsstat har anmält en stödordning som kommissionen har godkänt kan den i regel bevilja individuella stöd utan att anmäla dem till kommissionen. Bara stora individuella stöd över vissa tröskelvärden som beviljas inom ramen för stödordningar och stöd som beviljas utanför en stödordning[48] måste anmälas individuellt.

Trestegssystemet: Gruppundantag, standardbedömning och detaljerad bedömning

För att garantera ett effektivt och snabbt förfarande och beslutsfattande gjorde kommissionen 2008 väsentliga ändringar i strukturen för kontroll av statligt stöd. För de olika stödåtgärderna fastställdes en kontrollnivå som speglar deras respektive potentiella effekter på konkurrens och handel. Den nya strukturen bygger på ett trestegssystem: gruppundantag (och stöd av mindre betydelse), standardbedömning och detaljbedömning. Samtidigt som antalet åtgärder som omfattas av gruppundantag har ökat betydligt de senaste åren omfattas största delen av de anmälningspliktiga individuella stöden eller stödordningarna av en standardbedömning som säkerställer en smidig bedömning. År 2009 gjordes en detaljbedömning i 4 av sammanlagt 16 riskkapitalärenden och i 9 av sammanlagt 30 FoU-ärenden. Inte ett enda miljöskyddsärende och endast ett av 59 regionalstödsärenden blev föremål för en detaljbedömning. Ingen detaljbedömning gjordes i ärenden som omfattas av något annat övergripande mål.

Det nya förenklade förfarandet och reglerna för bästa praxis

För att göra anmälningsförfarandet ännu smidigare för sådana åtgärder som på förhand kan anses vara förenliga med den inre marknaden införde kommissionen i september 2009 ett förenklat förfarande[49]. Kommissionen avser att säkerställa att stöd som är uppenbart förenligt med den inre marknaden godkänns snabbt inom en månad på grundval av en fullständig anmälan från medlemsstaten.

Den andra delen av förenklingspaketet var reglerna för bästa praxis vid kontroll av statligt stöd[50]. De grundar sig på kommissionens och medlemsstaternas gemensamma åtagande om att åstadkomma effektivare, mer förutsebara förfaranden i varje skede av granskningen av statligt stöd. Tack vare detta bör kommissionen kunna fatta snabbare beslut i ärenden om statligt stöd inom den rättsliga ram som reglerar förfarandena.

4.2. Bedömningen av individuella ärenden har fokuserats på ett fåtal stora, potentiellt snedvridande stödåtgärder

Medlemsstaterna använder sig i allt högre grad av möjligheten att bevilja stöd på grundval av gruppundantag och använder i synnerhet stödordningar utifrån vilka stöd till enskilda företag kan beviljas utan ytterligare anmälan till kommissionen. År 2009 omfattades 964 eller 76 % av de nyligen införda åtgärderna[51] av gruppundantag. Av dessa åtgärder var 225 stödordningar (18 %) och 86 individuella stödåtgärder (6 %) sådana som kommissionen fattade beslut om 2009. Det innebär att 94 % av de stödåtgärder som var avsedda för industri- och tjänstesektorn, även om de omfattades av kontrollen av statligt stöd, beviljades av medlemsstaterna utan krav på en individuell bedömning av kommissionen på stödmottagarnivå. Vad gäller rapporterade stödbelopp[52] uppgick det individuella stödet till endast 12 % av det totala stödet till industri- och tjänstesektorn (6,9 miljarder euro), medan stöd som beviljats på grundval av stödordningar uppgick till 69 % (40,4 miljarder euro) och stöd som omfattas av gruppundantag till 19 % (10,8 miljarder euro).

4.3. Cirka 19 % av stödet till industri- och tjänstesektorn omfattas av gruppundantag

Det stöd som omfattas av gruppundantag ökade med omkring 2 miljarder euro till 10,8 miljarder euro eller 19 % av det totala stödet till industri och tjänster 2009 jämfört med 2008 (8,9 miljarder euro eller 19 %) och 2007 (6,1 miljarder euro eller 13 %). Största delen av ökningen utgjordes av stöd som var öronmärkt för regional utveckling[53], följt av stöd till små och medelstora företag, utbildning och sysselsättning. Vissa medlemsstater fasade ut stödåtgärder som beviljats på grundval av de tidigare gruppundantagsförordningarna och ersatte dem med motsvarande åtgärder enligt den allmänna gruppundantagsförordningen. I samband med detta utvidgade medlemsstaterna ofta åtgärdens tillämpningsområde med stöd av bestämmelserna i den allmänna gruppundantagsförordningen.

5. Kontroll av stödreglernas tillämpning

Olagligt stöd

Enligt artikel 108.3 i EUF-fördraget måste medlemsstaterna inte bara anmäla statliga stödåtgärder till kommissionen innan de genomförs utan också invänta resultatet av kommissionens granskning innan de genomför de anmälda åtgärderna. Om någondera av dessa skyldigheter inte fullgörs anses den statliga stödåtgärden vara olaglig.

Under perioden 2000–2009 fattade kommissionen 910 beslut rörande olagligt stöd. I ungefär 22 % av de ärenden som gällde olagligt stöd[54] ingrep kommissionen genom att fatta ett negativt beslut om en stödåtgärd som är oförenlig med den inre marknaden. Detta negativa beslut kräver normalt att den berörda medlemsstaten återkräver det olagligt beviljade stödet. I 2 % av fallen med olagligt stöd[55] fattade kommissionen ett villkorligt beslut. Denna interventionsnivå på ungefär 24 % för olagligt stöd är ungefär tio gånger högre än nivån för negativa och villkorliga beslut i vederbörligen anmälda ärenden. Över hälften av ingripandena gjordes inom industri- och tjänstesektorn, något mindre än en fjärdedel inom jordbrukssektorn och resten inom fiske-, transport- och kolsektorn.

Återkrav av stöd

Ytterligare framsteg har gjorts med att verkställa pågående beslut om återkrav. Det totala antalet pågående återkravsärenden var 54[56] (jämfört med 94 ärenden i slutet av 2004). Mängden olagligt och oförenligt stöd som återkrävts sedan år 2000 har ökat ytterligare och uppgick till 12 miljarder euro den 30 juni 2010[57]. Det innebär att procentandelen olagligt och oförenligt stöd som ännu ska återkrävas minskade från 75 % i slutet av 2004 till ca 11 % den 30 juni 2010.

Dessutom har kommissionen vidtagit en del återkravsbeslut på områdena jordbruk, fiske och transporter.

Kontroll av efterlevnaden av lagstiftningen om statligt stöd: Samarbete med nationella domstolar

Efter det att tillkännagivandet om nationella domstolars tillämpning av reglerna om statligt stöd[58] utfärdats har informationsinsatserna intensifierats t.ex. genom att ett informationspaket offentliggjorts på GD Konkurrens webbplats[59] och genom att ett häfte[60] publicerats som samlar sådant EU-material som har den största relevansen för domstolarnas dagliga arbete när de tillämpar lagstiftningen om statligt stöd.

Efterhandskontroll

Efter att den allmänna gruppundantagsförordningen trätt i kraft är det allt fler stödåtgärder som inte längre behöver anmälas. Artikel 10 i den förordningen är rättslig grund för stickprovskontroller som görs i efterhand. Resultatet visar att den del av kontrollen av statligt stöd som ger möjlighet att godkänna stödordningar och ger medlemsstaterna möjlighet att genomföra stödåtgärder på grundval av den allmänna gruppundantagsförordningen eller andra gruppundantagsförordningar fungerar tillfredsställande.

BILAGA

Kommissionens arbetsdokument ”Fakta och siffror om statligt stöd i EU-medlemsstaterna”

[1] http://www.eftasurv.int/information/sascoreboard/

[2] Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet och rådet - Långsiktigt hållbara offentliga finanser för ekonomisk återhämtning, KOM(2009) 545, 14.10.2009 (http://ec.europa.eu/economy_finance/thematic_articles/article15994_en.htm)

[3] Tillfällig ram för statliga stödåtgärder för att främja tillgången till finansiering i den aktuella finansiella och ekonomiska krisen, Konsoliderad version EUT C 83, 7.4.2009, Ytterligare ändrad i EUT C 261, 31.10.2009, s. 2, och EUT C 303, 15.12.2009, s. 6.

[4] Det täcker stöd till tillverkning, tjänster, kol, jordbruk, fiske och en del av transportsektorn, men inte stöd till järnvägssektorn och stöd för ersättning av tjänster av allmänt ekonomiskt intresse på grund av bristen på jämförbara uppgifter. Stödbeloppen avser stödinslaget (eller bruttobidragsekvivalenten i fråga om garantier eller lång) i en statligt stödåtgärd om inget annat anges (se metodanmärkningar i det arbetsdokument som åtföljer denna rapport).

[5] I EU-27 ingår samtliga EU-medlemsstater.

[6] För att ge en fullständig bild av krisstödet används hela perioden från och med antagandet av kommissionens krisåtgärder fram till ett ett brytdatum den 1 oktober 2010 som referensperiod för denna del av rapporten.

[7] EU-15 omfattar de medlemsstater som anslöt sig till EU före 2004.

[8] Kol som en del av sektorstödet uppgick till 2,7 miljarder euro eller 3,7 % av det totala stödet.

[9] Med undantag för järnvägar.

[10] Eftersom jämförbara uppgifter saknas ingår detta stöd inte i totalbeloppen.

[11] Se punkt 2.3.5 i kommissionens arbetsdokument ”Fakta och siffror om statligt stöd i EU-medlemsstaterna”.

[12] Krisåtgärder ej medräknade.

[13] Källa: GD Konkurrens BNP-uppgifter: Eurostat.

[14] EU-12 omfattar de medlemsstater som anslöt sig till EU år 2004 eller senare.

[15] Dvs. att branschövergripande stöd främjas på bekostnad av branschspecifikt stöd.

[16] Om man bortser från det krisrelaterade stödet.

[17] Belgien, Danmark, Frankrike, Grekland, Irland, Litauen, Portugal, Slovakien, Tjeckien och Ungern.

[18] Om krisåtgärderna inkluderades skulle andelen branschövergripande stöd minska till 13%.

[19] Två specifika grupper av ärenden ingår i kategorin miljöskydd och energibesparing. Den första gruppen av ärenden är avsedd att direkt gynna miljön. Den andra gruppen omfattar minskningar av eller undantag från miljöavgifter. För denna andra grupp av ärenden kan inte utgifterna för stöd användas som ett mått för att mäta miljövinster, eftersom denna vinst eftersträvas genom avgiften, men inte av undantagen från avgifterna. För närmare upplysningar, se resultattavlan för våren 2008, KOM(2008) 304, 21.5.2008.

[20] Se resultattavlan för hösten 2009, KOM (2009) 661, 7.12.2009, s. 5.

[21] Se resultattavlan för hösten 2008, KOM(2008) 751, 17.11.2008, s. 30.

[22] Undsättnings- och omstruktureringsstödet minskade och bidrar således inte till den totala ökningen av sektorstödet.

[23] Dessa procentandelar inkluderar inte de åtgärder som har ett övergripande mål men ändå har avsatts för tillverknings- och tjänstesektorn.

[24] Gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till undsättning och omstrukturering av företag i svårigheter, (EUT C 244, 1.10.2004, s. 2-17), som förlängts genom EUT C 156, 9.7.2009, s. 3.

[25] Sedan oktober 2008 har kommissionen antagit fyra meddelanden: 1) Meddelande från kommissionen – Tillämpning av reglerna om statligt stöd på åtgärder till förmån för finansinstitut med anledning av den globala finanskrisen (EUT C 270, 25.10.2008, s. 8). 29 Meddelande från kommissionen – Rekapitalisering av finansinstitut under den rådande finanskrisen: begränsning av stödet till minsta möjliga och garantier mot otillbörlig snedvridning av konkurrensen (EUT C 10, 15.1.2009, s. 2). 3) Meddelande från kommissionen om behandlingen av värdeminskade tillgångar inom gemenskapens banksektor, EUT C 72, 26.3.2009, s. 1. och 4) kommissionens meddelande om återställandet av lönsamheten och bedömningen av omstruktureringsåtgärder inom finanssektorn under den rådande krisen enligt reglerna om statligt stöd, EUT C 195, 19.8.2009, s. 9. Det sistnämnda meddelandet är tillämpligt till slutet av 2010.

[26] En mer detaljerad analys av de viktigaste begreppen i dessa meddelanden och en djupare analys av bakgrunden till krisen hittar man i tidigare utgåvor av resultattavlan, dvs. uppdateringen hösten 2008, specialutgåvan våren 2009, updateringen hösten 2009 och specialutgåvan våren 2010. Se också rapporten om konkurrenspolitiken 2009, KOM(2010) 282, 3.6.2010, s. 4–11.

[27] Vissa banker kan fortfarande ha likviditetsproblem på grund av pågående omstruktureringar och osäkerhetsfaktorer på marknaden.

[28] Se 2981:a mötet i rådet (ekonomiska och finansiella frågor), Bryssel den 2 december 2009, 16838/09, (pressmeddelande 352): http://www.consilium.europa.eu/uedocs/cms_Data/docs/pressdata/en/ecofin/111706.pdf.

[29] Arbetsdokument om tillämpningen av reglerna om statligt stöd på statliga garantiordningar som omfattar bankskulder och som tas i bruk efter den 30 juni 2010, http://ec.europa.eu/competition/state_aid/studies_reports/phase_out_bank_guarantees.pdf.

[30] Se 3015:e mötet i rådet (ekonomiska och finansiella frågor), Bryssel den 18 maj 2010, http://www.consilium.europa.eu/uedocs/cms_data/docs/pressdata/en/ecofin/114495.pdf.

[31] För att ta hänsyn till den senaste utvecklingen fastställs referensperioden till 1 oktober 2008–1 oktober 2010 i denna resultattavla när det gäller godkända belopp och beslut om stödåtgärder i samband med finanskrisen. Eventuella skillnader jämfört med andra kommissionsdokument där man analyserar godkända belopp av stöd som beviljats i form av garantier kan förklaras av att olika referensperioder tillämpats.

[32] Allmänna garantiordningar antogs i Danmark och Irland.

[33] Några av dessa medlemsstater har bland de högsta BNP-nivåerna i EU-27.

[34] Som exempel kan nämnas att den maximivolym som kommissionen har godkänt för Förenade kungariket är 850 miljarder euro, medan motsvarande siffra för Litauen är 1,74 miljarder euro.

[35] Kapitel 3 och metodanmärkningarna i det bifogade arbetsdokumentet ger mer information om skillnaden mellan godkända stödvolymer och belopp som faktiskt utnyttjats samt om stödets beståndsdelar.

[36] Observera att 2008 års siffror om faktiskt utnyttjande och stödinslag avviker från siffrorna i resultattavlan hösten 2010 eftersom medlemsstaterna justerat sifforna (eller därför att kommissionen har föreslagit justeringar). T.ex. i fallet Danmark ingick siffrorna för stödordning NN51/2008 i uppgifterna för 2008.

[37] Utnyttjandegraden är det faktiska utnyttjandet av statligt stöd sedan krisen började och fram till den 31 december 2009 i förhållande till det sammanlagda godkända stödbeloppet under den perioden. I det här skedet kan utnyttjandegraden för 2010 inte beräknas, eftersom kommissionen inte har sifferuppgifter om det faktiska utnyttjandet 2010. Dessa siffror kommer att inrapporteras av medlemsstaterna i samband med utarbetandet av resultattavlan för 2011.

[38] Om det saknats uppgifter från medlemsstaterna om faktiska utgifter och/eller beräkningar, har de i vissa fall uppmanats att bekräfta de beräkningar som gjorts av kommissionens avdelningar. Information om de beräkningsmetoder som använts finns i metodanmärkningarna.

[39] Den ekonomiska förmån som uppstår när stöd beviljas t.ex. i form av en garanti eller ett lån.

[40] Uppgifterna om stödinslag är tagna ur medlemsstaternas årliga rapporter om statligt stöd. I resultattavlans metodanmärkningar finns mer information om skillnaden mellan faktiskt utnyttjande och stödinslag och exakta definitioner av stödinslaget för varje stödinstrument (garantier, rekapitaliseringar och nedskrivna tillgångar) i finanskrisärenden.

[41] Konsoliderad version av meddelandet från kommissionen om den tillfälliga ramen, EUT C 83, 7.4.2009, s. 1, ändrat genom EUT C 261, 31.10.2009, s. 1, och EUT C 303, 15.12.2009, s. 6.

[42] Planen antogs i november 2008.

[43] Siffrorna omfattar endast åtgärder som faller under kategorin stöd till industri och tjänster.

[44] Jordbruksproducenter beviljades stöd på högst 15 000 euro på grundval av tolv olika stödordningar.

[45] Artikel 108 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt. Närmare bestämmelser finns i rådets förordning (EG) nr 659/1999 av den 22 mars (EGT L 83, 27.3.1999, s. 1–9.)

[46] Se tabell 2 i bilagan till Fakta och siffror om statligt stöd i EU-medlemsstaterna.

[47] Nedan omfattar gruppundantaget stöd även stöd som beviljats på grundval av de gruppundantagsförordningar som upphört att gälla och ersatts av en enda konsoliderad text, nämligen kommissionens förordning (EG) nr 800/2008 av den 6 augusti 2008 genom vilken vissa kategorier av stöd förklaras förenliga med den gemensamma marknaden enligt artiklarna 87 och 88 i fördraget (allmän gruppundantagsförordning), (EUT L 214, 9.8.2008, s. 3). Dessutom omfattar anmälningsskyldigheten inte heller åtgärder som är förenliga med kommissionens beslut av den 28 november 2005 om tillämpningen av artikel 86.2 i EG-fördraget på statligt stöd i form av ersättning för offentliga tjänster som beviljas vissa företag som fått i uppdrag att tillhandahålla tjänster av allmänt ekonomiskt intresse (EUT L 312, 29.11.2005, s. 67) och Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1370/2007 av den 23 oktober 2007 om Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1370/2007 av den 23 oktober 2007 om kollektivtrafik på järnväg och väg och om upphävande av rådets förordning (EEG) nr 1191/69 och (EEG) nr 1107/70 (EUT L 315, 3.12.2007, s. 1).

[48] Kallas även ”stöd för särskilda ändamål”.

[49] Tillkännagivande från kommissionen om ett förenklat förfarande för handläggning av vissa typer av statligt stöd (EUT C 136, 16.6.2009, s. 3).

[50] Meddelande från kommissionen om regler om bästa praxis vid kontroll av statligt stöd (EUT C 136, 16.6.2009, s. 13).

[51] Krisåtgärder ej medräknade.

[52] Krisåtgärder ej medräknade.

[53] Eftersom detta politiska mål började omfattas av gruppundantag 2007.

[54] 197 ärenden.

[55] 19 ärenden.

[56] Perioden omfattar första halvåret 2010.

[57] Kommissionen rapporterar om återkrav kumulativt halvårsvis.

[58] Kommissionens tillkännagivande om nationella domstolars tillämpning av reglerna om statligt stöd (EUT C 85, 9.4.2009, s. 1).

[59] http://ec.europa.eu/competition/court/state_aid.html.

[60] http://ec.europa.eu/competition/publications/sta[61]-45JKLjklte_aid/national_courts_booklet_en.pdf .