SV Europeiska unionens officiella tidning C 198/26

Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om EU:s politik för Arktis som ett redskap för att möta de nya globala utmaningarna i området – det civila samhällets ståndpunkter (yttrande på eget initiativ)

(2013/000/)

Föredragande: Filip HAMRO-DROTZ

Vid sin plenarsession den 11–12 juli 2012 beslutade Europeiska ekonomiska och sociala kommittén att i enlighet med artikel 29.2 i arbetsordningen utarbeta ett yttrande på eget initiativ om

"EU:s politik för Arktis som ett redskap för att möta de nya globala utmaningarna i området – det civila samhällets ståndpunkter".

Facksektionen för yttre förbindelser, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 27 mars 2013.

Vid sin 489:e plenarsession den 17–18 april 2013 (sammanträdet den 17 april) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 163 röster för, 1 röst emot och 6 nedlagda röster.

1. Sammanfattning

1.1 Det arktiska området står inför betydande förändringar. Klimatförändringarna har en betydande inverkan på den globala uppvärmningen och minskning av istäcket i regionen. Detta påverkar i sin tur klimatet och miljöförändringar i andra delar av världen. Samtidigt påverkas världsekonomin eftersom förändringarna innebär nya möjligheter till ekonomisk verksamhet i ett område som är rikt på naturresurser. Världens blickar riktas mot Arktis, som har ett sårbart ekosystem och en befolkning som behöver lämpligt skydd och uppmärksamhet. Förändringarna kan innebära maktpolitiska omvälvningar.

1.2 EESK vill att EU ska ha en målmedveten arktisk strategi och ett trovärdigt engagemang i samarbetet med länderna i Arktis. Det arktiska området har stor betydelse för EU, och unionen kan bidra stort till samarbetet i Arktis. Kommittén vill se satsningar på en ansvarsfull ekonomisk verksamhet som stöder sig på kunskaper om kalla klimatförhållanden. Dessutom bör infrastrukturen byggas ut. Vidare behövs fortsatt forskningssamarbete kring klimatförändringen och ett målmedvetet skydd av den sköra miljön i området.

1.3 Arktiska rådets ställning och EU:s ställning i Arktiska rådet bör förstärkas. Det civila samhället bör på bred bas involveras i det arktiska samarbetet. Det arktiska samarbetet behöver mer öppenhet och en målmedveten förbättring av kommunikationen.

1.4 EESK har dragit stor nytta av den offentliga hearing som anordnades tillsammans med det Arktiska centret (1) vid Lapplands universitet i norra Finland (Rovaniemi). Kommittén har för avsikt att bidra till det arktiska samarbetet och till EU:s politik för den arktiska regionen samt att intensifiera sina kontakter med det civila samhället i regionen.

2. Det civila samhällets viktigaste synpunkter och rekommendationer

I detta yttrande framförs det organiserade civila samhällets synpunkter och rekommendationer avseende EU:s politik för den arktiska regionen, i synnerhet med anledning av det meddelande som Europeiska kommissionen och den höga representanten för utrikes frågor publicerade i juni 2012, samt det gemensamma arbetsdokument (Joint Staff Working Document) som åtföljde meddelandet (2).

2.1 Det arktiska områdets strategiska betydelse har ökat kraftigt, och det är föremål för allt större internationellt intresse. Därför är det viktigt att EU så fort som möjligt ger form åt sin politik för Arktis för att unionen som en trovärdig och konstruktiv part och som initiativtagare ska kunna delta i Arktissamarbetet. EU måste visa prov på engagemang för den arktiska regionen och samarbetet i denna. Primärt bör EU rikta uppmärksamhet på de nordliga delarna av sina arktiska medlemsstater samt på förankring av samarbetet med länderna i Arktis, i synnerhet unionens europeiska grannar (inklusive Grönland). Situationen kräver en fullständig EU-strategi för Arktis. För att kunna genomföra EU:s politik/strategi för Arktis på ett trovärdigt sätt behöver unionens beredningsresurser för de nordligaste regionerna koncentreras till ett enda ställe eller samordnas på ett effektivt sätt, förutom att särskilda anslag för Arktis bör öronmärkas i EU:s budget.

2.2 EU:s politik/strategi för Arktis och motsvarande strategier i den arktiska regionens länder bör stå i samklang med varandra. Förvaltningen av Arktis bör utvecklas och genomföras i konstruktivt samarbete med dessa länder och med centrala aktörer. Samarbetet och samlevnaden i Arktis bör så långt som möjligt stödja sig på internationella avtal och samarbete inom internationella organisationer (FN, IMO, FAO, ILO m.fl.). Samarbetet befrämjas av att de deltagande länderna har ratificerat de mest centrala avtalen som har konsekvenser för Arktis.

2.3 Den påbörjade kapplöpningen till Arktis får inte eskalera till en arktisk konflikt. EU bör främja en dialog om en internationell rättslig mekanism för tvistlösning som skulle vara bindande för samtliga berörda parter. Detta är ett av skälen till att ett toppmöte om den arktiska regionen bör anordnas så fort som möjligt inom ramen för Arktiska rådet, i enlighet med det förslag från 2010 som fått stöd av Europaparlamentet (3). Vid mötet kunde alla centrala parter som är intresserade av regionen och samarbetet tillsammans diskutera områdets framtid och eftersträva en samsyn avseende principerna för samarbetet i regionen. Det är motiverat att även i framtiden anordna regelbundna toppmöten, och ett fungerande samarbete mellan parterna i Arktis förutsätter effektiva verktyg, t.ex. ett gemensamt kommunikations- och uppföljningsnätverk som bygger på modern teknik.

2.4 EESK ansluter sig till synsättet att Arktiska rådets ställning bör förstärkas och att det ska ges mandat att agera som internationellt forum där man kommer överens om frågor som är centrala för den arktiska regionen. Ett gott samarbete i Arktiska rådet förutsätter att samtliga arktiska länder behandlas jämlikt. EU:s ställning i rådet bör förstärkas, eftersom unionen därmed bättre skulle kunna bidra till rådets arbete och genom sitt deltagande förstärka rådets inflytande. EU kan ge viktiga bidrag till samarbetet. Observatörsstatus skulle kunna vara ett sätt att stärka EU:s ställning, och de arktiska EU-medlemsstaterna bör även beakta EU:s ståndpunkter i rådet. EU bör även satsa på stärkt samarbete i Barentsrådet (och Barents regionråd). Dessa har stor betydelse för gränsöverskridande samverkan i det resursrika Barentsområdet med sina tretton delområden i Norge, Sverige, Finland och Ryssland. EU bör främja samarbete mellan – och utnyttja sakkunskapen inom – olika regionala samarbetsforum, inbegripet de som nämns i avsnitt 4, t.ex. Nordiska ministerrådet, Östersjöstaternas råd och Nordic-Baltic Eight.

2.5 EESK ansluter sig till uppfattningen att det behövs mer djupgående och trovärdig kunskap om klimatförändringen i världen och i den arktiska regionen, där miljöförhållandena är unika och ekosystemet sårbart. Man bör målmedvetet ge en fortsättning åt satsningarna på vetenskaplig forskningsverksamhet och uppföljning av nya rön avseende klimatförändring, ekologi, miljö och meteorologi. Katalysatorer för det arktiska forskningssamarbetet kunde vara projektet "Arctic Climate Impact Assessment (ACIA)", projektet "Snow, Water, Ice and Permafrost in the Arctic (SWIPA)", programmet "Ice to Sea (Ice2Sea)", EU-projektet "Arctic Footprint and Policy Assessment" och deltagande i nätverket "Sustaining Arctic Observing Networks (SAON)". Etablerade och fungerande samarbetsnätverk för forskning och uppföljning i EU bör effektiviseras med målet att fördjupa kunnande och kompetens.

2.5.1 Tyngdpunkten inom forskningsverksamheten har än så länge framför allt legat vid att dämpa och tygla klimatförändringen på olika håll i världen, men det verkar som om klimatförändringen och dess effekter redan nu till stor del har nått en punkt (s.k. tipping point) då de knappast kan förhindras (4). Därför vore det värdefullt att i högre grad än nu satsa på forskning om bevarande av den arktiska miljön och hållbar förvaltning av naturresurser, samt om anpassning till samhälleliga och ekonomiska följder av klimatförändringen. Forskningsverksamheten och forskningsresultaten bör offentliggöras. Forskningen måste omfatta alla aspekter av frågan och vara öppen och inkluderande gentemot det civila samhället och forskare från alla EU-länder (se även punkt 2.9).

2.5.2 Arktisforskningen bör ges en mer framträdande ställning i EU:s forskningsprogram och tilldelas särskilda anslag i EU:s budgetram för åren 2014–2020.

2.6 Den arktiska regionen har en stor ekonomisk betydelse för lokalbefolkningen, Europa i stort och resten av världen. Entreprenörskap, inklusive förädlingsindustrin, och landsbygdsföretagande bör på olika sätt främjas i regionen, t.ex. genom projekt som Arctic-Start-Up samt genom utbildning. Investeringar bör uppmuntras. Vid utnyttjandet av naturresurser och i annan ekonomisk verksamhet bör EU satsa på att utveckla och ta i bruk teknik för arktiska förhållanden och därmed sammanhängande kunnande om kalla klimatförhållanden. Detta gäller bl.a. havsbottenborrning offshore, gruv- och havsindustrin, konstruktion och tillverkning av fartyg och maskiner samt teknik i anslutning till hamnar, varv och transporter.

2.6.1 Även utbyggnaden av infrastrukturen – i synnerhet spårtrafik, landtrafik, luftfart, sjöfart och transportnätverk för energi – bör utgå från teknik och kunnande som beaktar de kärva arktiska miljöförhållandena. En fungerande infrastruktur/logistik (såväl nord-sydlig som ost-västlig) är likaså en grundläggande förutsättning för utvecklingen i Arktis.

2.6.2 Andra viktiga utvecklingsområden i regionen som behöver resurser är bland annat bostadsbyggande och utnyttjande av it i glesbygden (t.ex. distansstudier och e-hälsovård) samt turism.

2.6.3 Vid utvecklingen av Nordostpassagen för transporter, som ett kostnadseffektivt och i vissa avseenden säkrare alternativ till den sydliga rutten via Suez, bör EU ta vederbörlig hänsyn till miljöfrågorna. EU bör verka för att nya vattenfarleder i Arktis kan användas för "oskadlig genomfart" i enlighet med internationella avtal (UNCLOS), även då farlederna går genom olika länders exklusiva ekonomiska zoner. Detta har stor betydelse för utvecklingen av såväl frakt- som passagerartrafik i de arktiska områdena.

2.6.4 EU bör mer kraftfullt än tidigare integrera dessa prioriteringar i Europa 2020-strategin för tillväxt och i övriga program, t.ex. Innovationsunionen och Horisont 2020. EU:s regional- och sammanhållningspolitik och Interreg- och ENPI-programmen har stor betydelse för unionens yttersta randområden i norr. Därför är det ytterst viktigt att dessa framöver når dessa områden och närliggande regioner på ett effektivt sätt, och att de utgör ett stöd för ekonomisk och samhällelig verksamhet och främjar gränsöverskridande samarbete.

2.6.5 Det behövs även satsningar på de samarbetsprogram i regionen som EU och dess partner har kommit överens om. Trafikpartnerskapsprojektet inom den nordliga dimensionen bör ges särskild uppmärksamhet och tillräckliga resurser, eftersom man därmed kan främja utvecklingen av transportleder från det naturresursrika Barentsområdet i riktning mot bl.a. den europeiska marknaden. Det är till exempel absolut nödvändigt att omgående bygga landförbindelser mellan EU och viktiga hamnar vid Norra ishavet, såsom Murmansk och Narvik. Dessa projekt bör betraktas som ytterst brådskande (se även punkterna 2.6.1 och 2.6.3). Genom att styra resurser till främjandet av ekonomisk verksamhet i regionen kan man även gynna sysselsättningen, den ekonomiska tillväxten och befolkningens välfärd i regionen.

2.7 Det är synnerligen viktigt att trygga en hållbar balans mellan miljöskyddet och de ekonomiska aktiviteterna i den arktiska regionen. EU bör beslutsamt hjälpa de arktiska länderna att uppnå denna balans, eftersom ekosystemen i regionen är ytterst sårbara. I Arktis bör man efterleva de strängaste internationella standarderna för hållbar utveckling, med hänsyn till de lokala förhållandena. Företagens sociala ansvar spelar en viktig roll, liksom OECD:s riktlinjer för multinationella företag. Företagen bör i sin verksamhet visa prov på ansvarsfull försiktighet i synnerhet i områden som har särskilda naturvärden eller som är heliga för ursprungsbefolkningen. Även inom fisket krävs det ansvarsfull försiktighet. Man måste värna om ett hållbart utnyttjande av djuphavsfiskbeståndet med utgångspunkt i EU:s regler om fiske på öppet hav, FAO:s riktlinjer i frågan, det gemensamma meddelandet JOIN(2012) 19 final och det därtill hörande arbetsdokumentet SWD(2012) 182 final och eventuellt också Nordostatlantiska fiskerikommissionens (NEAFC/CPANE) avtal (5). Detta är viktigt för att livskraften och välfärden i det arktiska området ska kunna tryggas.

2.7.1 EU:s riktlinjer för och erfarenheter av miljökonsekvensbedömningar samt EU:s havspolitik bör beslutsamt ställas till förfogande för samarbetet i Arktis. Förutom att bedöma miljöeffekterna av näringslivsverksamheten i regionen bör man även alltid utreda deras ekonomiska återverkningar.

2.7.2 EU bör verka för att avtalet om bekämpning av oljeläckor, som Arktiska rådet nyligen slöt, genomförs i praktiken och för att förhandlingar om principer vid borrning inleds.

2.7.3 Det är även viktigt att uppnå ett framgångsrikt resultat i förhandlingarna kring IMO:s kod om sjöfart i polarområdena (Polar Code). När det gäller vattenfarlederna i Arktis bör EU även erbjuda tjänster i sitt satellitsystem Galileo i syfte att förbättra navigeringen och säkerheten, och om möjligt kombinera systemet med andra liknande system.

2.8 EESK stöder fullt ut den dialog som EU initierat med sammanslutningar som företräder samerna och övriga ursprungsbefolkningar i Arktis och intresseorganisationer i området. Man bör beslutsamt fortsätta och förstärka denna dialog. Man måste respektera ursprungsbefolkningarnas kulturarv och traditionella utkomst (bl.a. renskötsel). De flesta av invånarna i regionen (ca 90 %) tillhör dock andra grupper än ursprungsbefolkningarna, och därför måste dialogen samtidigt utvidgas till att omfatta hela den berörda befolkningen. EESK ställer sig även bakom meddelandet från juni 2012, där det konstateras att "Arktis innebär både utmaningar och möjligheter, och hur dessa hanteras kommer i hög grad att påverka livet för EU-medborgarna i kommande generationer." Förändringarna i Arktis påverkar människornas livsvillkor såväl i den arktiska regionen och dess närområden som i resten av världen (exempelvis genom den ekonomiska potentialen, de allt vanligare extrema väderfenomenen till följd av klimatförändringen, förändringar i havsströmmarna, höjning av havsvattennivån, torka, kraftiga regn och snöfall o.d.).

2.8.1 Förutom ursprungsbefolkningarna bör man även bjuda in det civila samhället att regelbundet delta i den arktiska verksamheten på bred bas. Olika aktörer i samhället, t.ex. näringslivet, arbetstagarna och miljövårdare, bör involveras både i den europeiska och i den multilaterala arktiska verksamheten. Man bör anordna dialoger, rundabordssamtal och hearingar med olika grupper i det civila samhället.

2.8.2 EESK föreslår att EU ska verka för att det civila samhället involveras i högre grad på flera olika nivåer: — Enskilda länder i Arktis involverar centrala parter i det civila samhället i sin arktiska verksamhet. — De viktigaste parterna i det civila samhället ges en mer framträdande rådgivande roll än nu i Arktiska rådet och Barentsrådet i frågor som rör det civila samhället. — EU inkluderar en rådgivande dialog med de viktigaste parterna i unionens civila samhälle i sin egna framtida arktiska politik/strategi.

2.8.3 EESK har för avsikt att delta i denna verksamhet, och kan i dialogen föra fram synpunkter och förslag från det civila samhället i EU. Kommittén har även för avsikt att förstärka sina förbindelser med det civila samhället i de nordligaste områdena såväl inom som utanför EU:s gränser. Tanken är att hjälpa det civila samhället i de arktiska länderna att få sin röst hörd och att göra samordnade framträdanden. Det vore även skäl att se till att underregionala och lokala aktörer ges möjlighet att föra fram sina synpunkter på EU-nivå.

2.9 EESK ställer sig bakom den åsikt som framförts om att det behövs betydligt mer öppenhet och offentliga data om Arktis och om det samarbete som bedrivs i regionen. EU bör i detta syfte förespråka en välfungerande kommunikationsstrategi inom det arktiska samarbetet. Därför stöder kommittén fullt ut kommissionens förslag från 2008 (6) – som lyfts fram av ministerrådet 2009 (7) och av Europaparlamentet (8) – om att inrätta ett EU-centrum för information om Arktis. Centrumet skulle framför allt ha i uppdrag att informera om resultaten av forskning och annan verksamhet som hänger samman med det arktiska samarbetet. Detta initiativ är viktigt, i synnerhet för att uppnå större öppenhet. Det är positivt att Europeiska kommissionen har gett Arktiska centret vid Lapplands universitet i uppdrag att göra en förberedande utredning om informationscentrumet. Informationscentrumet skulle kunna fungera som ett nätverk med deltagande bl.a. av institutioner både inom och utanför EU som sysslar med arktisk forskning och kommunikation. Även det civila samhället bör ges en roll i sammanhanget.

3. Bakgrund

3.1 Den arktiska regionens främsta särdrag

Med världens arktiska region avses vanligen området mellan Nordpolen och Polcirkeln (breddgrad 66° 33′ 44″). Det är en god definition.

3.1.1 Merparten av detta område består av Norra ishavet, som till stor del är täckt av is. Nordpolen befinner sig mitt i havet. Barents hav, Karahavet, Grönlandshavet, Norska havet, Beauforthavet, Laptevhavet och vissa andra geografiska havsnamn betecknar delar av Norra ishavet. Norra ishavet omges av kontinentalplattorna. Åtta arktiska länder ligger åtminstone delvis norr om Polcirkeln, nämligen Kanada, Danmark (med Grönland), Finland, Norge (med Svalbard), Ryssland, Sverige och Förenta staterna (med Alaska), och deras arealer i Arktis är betydande. Island ligger i närheten av polcirkeln. Av dessa länder ligger åtminstone fem (de s.k. "Arctic Five") vid Norra ishavets kust, nämligen Norge, Ryssland, Kanada, Danmark (Grönland) och Förenta staterna. Tre av EU:s medlemsstater räknas till de arktiska länderna: Finland, Sverige och Danmark. Norge och Island är parter till EES-avtalet men ligger utanför EU, och Island har anhållit om medlemskap i unionen. Förenta staterna, Ryssland och Kanada är strategiska partner till EU. Grönland är en del av Danmark, men har sedan 2009 ett långtgående självstyre. Ön hör inte till EU men har ett partnerskapsavtal med unionen.

3.1.2 Den arktiska regionens areal uppgår till 14,5 miljoner kvadratkilometer, och området bebos av ca 4 miljoner invånare, de flesta av dem i Ryssland. Ca 10 % av befolkningen hör till någon av ursprungsbefolkningarna (samer, inuiter, nentser, aleuter, athabasker, gwich'in osv.). Samerna i Finland och Sverige är den enda ursprungsbefolkningen på EU:s område. Murmansk i nordvästra Ryssland är den största hamnstaden i den arktiska regionen (9). I regionen finns det fungerande samhällen och samhällsplanering, t.ex. landsbygdsprogrammet 2014–2020 från Lapplands förbund i Finland (10). I den arktiska regionen idkas en mångfald näringar, bl.a. jord- och skogsbruk och pälsnäring som lämpar sig i det hårda klimatet (11).

3.2 Centrala utmaningar i Arktis

3.2.1 Arktis har traditionellt varit ett stabilt område, och de arktiska ländernas samlevnad bygger på konstruktivt samarbete och förtroende. Regionen har ett viktigt geopolitiskt läge, och intresset för Arktis har växt märkbart under de senaste årtiondena såväl i de arktiska staterna och Europa som i övriga världen. Området genomgår av olika orsaker en genomgripande förändring.

3.2.2 Klimatförändringen, som orsakats av människan och drabbar hela världen – i synnerhet uppvärmningen av atmosfären – är särskilt framträdande och snabb i den arktiska regionen. Den leder till att istäcket och permafrosten smälter, vilket i sin tur påskyndar växthuseffekten i global skala (bl.a. beroende på att metangas frigörs). Växthuseffekten bidrar å sin sida till allt fler extrema väderfenomen runt om i världen, t.ex. förändringar i vindarnas och havsströmmarnas riktning, höjd vattennivå, ökande ihållande torka och rikliga regn och snöfall. Om isen i synnerhet i Antarktis och på Grönland smälter kan havsvattennivån stiga med 1–2 meter. I september 2012 var istäcket rekordlitet (3,41 miljoner km2). I synnerhet smälter det permanenta istäcket i uppseendeväckande takt (ca 70 % har smält sedan 1980) och ersätts av tunn is som ligger kvar under ett år. Under sommaren 2008 var 65 % av Norra ishavet utan is, och stora delar av det kan redan under de närmaste årtiondena bli huvudsakligen isfritt (12).

3.2.3 Det finns enorma, fortfarande outnyttjade naturresurser i området, såväl till havs som på land. Eftersom den globala uppvärmningen leder till att istäcket förtunnas och krymper, och i och med att ny teknik utvecklas och tas i bruk, finns det nu mångdubblade möjligheter att leta efter och exploatera nya fyndigheter av kolväten (olja och gas) och andra råvaror i havets djup. Till exempel finns en fjärdedel av alla gasfyndigheter i världen och 80 % av Rysslands naturgas i Arktis. Det uppskattas att 13 % av världens oupptäckta oljefyndigheter, 30 % av de oupptäckta gasfyndigheterna och 20 % av all flytande gas finns i området.

3.2.4 De flesta av världens största olje- och gasbolag har verksamhet i Arktis, det finns otaliga platser för offshoreborrning och man letar efter och undersöker nya platser allt längre norrut (t.ex. har Norge 89 borrplatser i Barents hav och börjar under den närmaste tiden borra på 9 nya platser). Skifferenergins ökande betydelse minskar inte dessa energikällors attraktionskraft.

3.2.5 Det har redan i flera årtionden bedrivits en omfattande gruvdrift avseende metaller och mineraler på olika håll i Arktis, där det finns stora outnyttjade fyndigheter. Exempelvis härrör 90 % av EU:s utvinning av järnmalm och 20 % av världens utvinning av nickel från regionen, i synnerhet Barentsområdet. I den arktiska regionen finns det även betydande skogsreserver som utgör en central förnybar naturresurs.

3.2.6 Ungefär en fjärdedel av havens fiskbestånd finns i Arktis. Höjningen av vattentemperaturen påverkar rörelsemönstren för fisk och inverkar därför också på fiskerinäringen. Fisket försiggår allt längre norrut, i områden som hittills varit orörda.

3.2.7 På grund av att istäcket blir allt svagare och atmosfären blir varmare ökar också möjligheterna att öppna/utveckla nya transportleder – Nordvästpassagen och Nordostpassagen – via Norra ishavet till Ostasien. Dessa rutter är ca 40 % kortare än nuvarande sjövägar till kuststaterna vid Atlanten och i Asien. På så sätt är det möjligt att uppnå betydande kostnadsbesparingar för transittrafiken och minska koldioxidutsläppen för denna transportform. En betydande del av frakten till sjöss i världen sker med flottor från EU-länderna, och ca 90 % av den globala frakten till sjöss försiggår för närvarande via den traditionella, södra rutten. År 2012 färdades 46 fartyg via Nordostpassagen från Barents hav till Berings sund. Frakttransporterna ökar trots att det fortfarande finns ett stort antal osäkerhetsfaktorer, i synnerhet vad gäller navigeringsregler, kostnader och säkerhet samt de extrema väderförhållandena i området.

3.2.8 De ekonomiska möjligheterna är mycket stora, och den arktiska regionen kan utvecklas till ett centralt område i världsekonomiskt hänseende tack vare sina energi- och råvaruresurser och de nya sjötransportrutterna.

3.2.9 Miljöförhållandena i Arktis är unika och ekosystemet är skört och sårbart. Några synnerligen viktiga målsättningar för det regionala samarbetet är att förbättra hanteringen av klimatförändringarna och att förhindra miljökatastrofer till följd av ekonomisk och mänsklig verksamhet (oljeutsläpp osv.).

3.2.10 Dessa förändringar påverkar levnadsförhållandena för ursprungsbefolkningarna och andra invånare i Arktis och dess närområden. Förändrade väder- och miljöförhållanden, skönjbara ekonomiska möjligheter och ökande makt- och säkerhetspolitiska intressen påverkar befolkningens liv även i övriga delar av Europa och världen.

3.2.11 Att hitta en strategisk balans mellan hot och möjligheter i Arktis kan anses vara en kritisk fråga för hela världen.

4. Centrala politiska aktörer i Arktis

4.1 Alla åtta stater i Arktis har en egen arktisk strategi (13). De fokuserar till stor del på liknande prioriteringar: den politiska och ekonomiska betydelsen av Arktis för landet, landets särskilda ställning i området, naturförhållanden och ekosystemet samt behovet av att samarbeta för att utveckla förvaltningen av området på ett hållbart sätt. En central utgångspunkt i alla strategier är den arktiska regionens potential när det gäller att utveckla och utnyttja energi, råvaror och transportleder. Staterna har också upprättat bilaterala relationer med varandra för att skydda och främja sina gemensamma intressen i Arktis. NATO:s parlamentariska församling lade för sin del fram en resolution om den arktiska regionen i oktober 2012 (14).

4.2 I norr finns det fyra regionala samarbetsforum. Arktiska rådet (15) är det främsta regionala samarbetsorganet med åtta medlemmar (de arktiska länderna inklusive Färöarna och Grönland som delar av Danmark), sex permanenta deltagare (samarbetsforumen för ursprungsbefolkningarna i Arktis) (16) och ett stort antal observatörer (Nederländerna, Spanien, Storbritannien, Polen, Frankrike, Tyskland samt 18 mellanstatliga organisationer och icke-statliga organisationer). EU, Italien, Kina, Indien, Sydkorea och Singapore har anhållit om status som permanenta observatörer. Under de senaste åren har Kina märkbart ökat sin verksamhet vad gäller Arktis och de arktiska länderna. Medlemsstaterna i Arktiska rådet har bland annat undertecknat ett sjöräddningsavtal (Search and Rescue). Tanken är att ge rådet en mer framträdande roll, utökade befogenheter och större vikt i egenskap av internationellt samarbetsorgan.

4.3 Barentsrådet (17) omfattar europeiska arktiska och subarktiska områden. Rådet arbetar för samarbete i det naturresursrika Barentsområdet där det bl.a. behövs effektivare transportleder exempelvis i riktning mot den europeiska marknaden. Rådet har sju medlemmar, nämligen Finland, Norge, Sverige, Danmark, Island, Ryssland och Europeiska kommissionen. Inom rådet verkar också Barents regionråd, BRC (18), där de 13 underregionerna i området ingår, med uppgift att fokusera på det pragmatiska samarbetet.

4.4 Nordiska ministerrådet (19) (och Nordiska rådet) har en egen strategi för Arktis. De fem nordiska länderna bedriver traditionellt ett nära och brett samarbete och har även kompetens och sakkunskap om de nordliga förhållandena. Grönland deltar i samarbetet som fullvärdig medlem.

4.5 Östersjörådet (Council of Baltic Sea States, CBSS) (20) bedriver samarbete mellan åtta länder kring Östersjön. EU har en egen makroregional strategi för Östersjöområdet (EUSBSR).

4.6 Politikområdet Den nordliga dimensionen (21) är gemensamt för EU, Island, Norge och Ryssland, och det omfattar ett brett geografiskt område som utöver Europas arktiska och subarktiska områden sträcker sig från nordvästra Ryssland i öst till Island och Grönland i väst. Samarbetet bygger på fyra temainriktade partnerskap (NDEP, NDPHS, NDPTL och NDPC) samt en särskild arktisk aspekt ("arktiska fönstret"). Ur det arktiska samarbetets synvinkel är transport- och logistikpartnerskapet NDPTL viktigt. Inom ramen för politikområdet bereds bl.a. ett förslag om regionala transportnätverk. Även miljöpartnerskapet inom den nordliga dimensionen (NDEP) spelar en viktig roll i Arktis. Man har bl.a. lyckats avlägsna kärnavfall från Kolahalvön. Det tredje utrikesministermötet inom den nordliga dimensionen hölls i februari 2013 i Bryssel (22). Näringslivsrådet inom den nordliga dimensionen (23) strävar efter att förbättra investeringsförutsättningarna i området och att höja dess konkurrenskraft. Förenta staterna och Kanada är observatörer vid mötena inom den nordliga dimensionen.

4.7 Parlamentsledamöterna i länderna i Arktis deltar i samtliga ovannämnda samarbetsforum vid sidan av det regelbundna samarbetet inom ramen för den parlamentariska arktiska konferensen (CPAR).

4.8 De sex samarbetsforumen för ursprungsbefolkningarna i regionen samarbetar regelbundet med varandra.

4.9 International Polar Foundation (IPF) är ett organ för internationellt samarbete mellan parter som intresserar sig för Arktisrelaterade frågor. Organisationen anordnade bl.a. konferensen "Arctic Future Symposium 2012" i Regionkommitténs lokaler i september 2012.

5. Riktlinjer för regionalt samarbete

5.1 Samarbetet om frågor som rör Arktis bygger så långt som möjligt på internationella avtal och sker inom ramen för internationella forum.

5.2 Det viktigaste internationella avtal som rör Arktis är FN:s havsrättskonvention (UNCLOS) från 1982 (24), som behandlar havsområden mellan självständiga stater och under vilken Kommissionen för avgränsning av kontinentalsockeln (Commission on the Limits of the Continental Shelf (CLCS)) har inrättats.

5.3 Kuststaterna vid Norra ishavet har utifrån denna konvention strävat efter ett samförstånd i fråga om gränserna för sina territorialvatten och exklusiva ekonomiska zoner (även bortom 200 sjömil från kontinentalsockeln). Man försöker undvika territoriella konflikter, men vissa geografiska tvister är fortfarande olösta. Det finns risk för att konflikterna kan trappas upp. Kuststaterna antog år 2008 i Ilulissat (Jakobshavn), Grönland, en gemensam ståndpunkt där man betonade att varje signatärstat har suverän rätt att reglera verksamheten inom respektive ekonomiska zon.

5.4 Utvecklingen av potentiella farleder i Norra ishavet – Nordvästpassagen (som går genom Kanadas exklusiva ekonomiska zon) och Nordostpassagen (som går genom Rysslands exklusiva ekonomiska zon) – samt beredskapen, villkoren och säkerheten i samband med användningen av dem undersöks och behandlas i omfattande grad i olika samarbetsforum. Målet är att uppnå så stort samförstånd som möjligt mellan parterna om principerna för användning och förvaltning av dessa farleder. Det finns internationella överenskommelser i frågan, bl.a. UNCLOS och Internationella sjöfartsorganisationen IMO:s avtal om oskadlig genomfart (25). IMO:s s.k. Polar Code är under utarbetande.

5.5 Frågor som rör klimatförändringar och hållbar utveckling har särskild prioritet i Arktis. Förenta nationernas ramkonvention om klimatförändringar (UNFCCC) (26) är fortfarande en central utgångspunkt för internationella relationer. Detta skulle ha mycket stor betydelse även för den arktiska regionen. FN:s miljöprogram UNEP (United Nations Environmental Programme (27)) har å sin sida inlett ett uppföljningsprogram för Arktis.

5.6 Miljöskyddsorganisationerna deltar aktivt i ovannämnda verksamhet. Greenpeace har föreslagit att ekonomisk verksamhet inte får bedrivas villkorslöst i Arktis förrän man kommit överens om principerna för skydd av regionens miljö.

6. EU:s verksamhet och den arktiska politiken under utveckling

6.1 EU har stora, kontinuerligt ökande geopolitiska, miljöpolitiska och ekonomiska intressen i Arktis. EU ingår som part i det regionala samarbetet bl.a. för att unionen har medlemsstater i Arktis.

6.2 EU:s politik för Arktis håller fortfarande på att utformas. Arbetet intensifierades 2008, främst på initiativ av Europaparlamentet (28). Kommissionen har lagt fram två meddelanden i frågan 2008 och 2012 (se fotnoterna 2 och 7). Ministerrådet har antagit två resolutioner, 2008 och 2009 (29). Rådet diskuterade nuläget vid sitt möte den 31 januari 2013.

6.3 Enligt meddelandena från 2008 och juni 2012 strävar EU i sin Arktispolitik efter ett övergripande synsätt. Politiken har tre centrala målsättningar: — Skydda miljön i Arktis i samarbete med invånarna i området. — Främja en hållbar användning av naturresurserna. — Främja internationellt samarbete och lyfta fram betydelsen av internationella avtal. Politiken bygger i dag på tre fokusområden: kunskap, ansvar och engagemang.

6.4 I EU:s bilaterala förbindelser med länderna i Arktis behandlas även det arktiska samarbetet. EU har slutit ett separat avtal med Grönland. Den multilateralt inriktade politiken inom den nordliga dimensionen spelar även en viktig roll i Arktis.

6.5 Flera av EU:s nuvarande program lämpar sig också för den arktiska regionen. Under 2007–2013 investerar EU ca 1,4 miljarder euro i att främja hållbar utveckling i Arktis och närliggande områden. Vetenskapligt forskningssamarbete har getts en särställning; det sjätte ramprogrammet för forskning från 2002 innehöll även projekt som avsåg den arktiska regionen. Under de senaste åren har EU satsat över 200 miljoner euro på forskning som rör Arktis, och deltar i många gemensamma forskningsprojekt särskilt inom ramen för det sjunde ramprogrammet för forskning (30). Det finns ett fungerande samarbetsnätverk mellan olika forskningsinstitut, såväl inom som utanför EU. Centrala forskningsprojekt för perioden 2008–2012 och finansieringsprogram som rör regionalt samarbete för perioden 2007–2013 har registrerats (31). Ett flertal projekt har genomförts i Arktis, bl.a. inom ramen för EU:s regionalpolitik och programmen i anslutning till Interreg, Europeiskt territoriellt samarbete, Riktlinjer för regionalstöd (RAG) och Europeiska grannskaps- och partnerskapsinstrumentet (ENPI). Fonden för ett sammanlänkat Europa och TEN-T utsträcker sig inte ända till den arktiska regionen. Europeiska kommissionen har nyligen beslutat att utreda hur informationen om Arktisforskningen kunde organiseras i EU. Man överväger också att inrätta ett EU-centrum för information om den arktiska regionen.

6.6 EU är part i politiken för den nordliga dimensionen och medlem i Barentsrådet. Unionen är också tillfällig observatör i Arktiska rådet och har anhållit om permanent observatörsstatus. EU har i flera år varit fullvärdig deltagare i rådets olika arbetsgrupper.

6.7 Ledamöter i Europaparlamentet deltar i den arktiska regionens parlamentarikerkonferens (CPAR, se punkt 3.3.7), i de fyra regionala samarbetsforumen och i parlamentarikersamarbetet inom den nordliga dimensionen. Europaparlamentet har antagit två resolutioner om det arktiska området 2008 och 2011 (se fotnot 9 samt P6_TA(2008)0474).

6.8 EU har inlett regelbundna samtal med sammanslutningar i Arktis som företräder ursprungsbefolkningarna och andra aktörer i det civila samhället, och unionen deltar även i verksamheten inom International Polar Foundation (IPF).

6.9 EESK har antagit yttranden som är betydelsefulla ur det arktiska samarbetets synvinkel, bl.a. om den nordliga dimensionen, region- och havspolitiken, hållbar utveckling samt relationerna till grannländerna. Kommittén har institutionella kontakter med de civila samhällena i Norge, Island och Ryssland (Rådgivande EES-kommittén, den gemensamma rådgivande kommittén för EU–Island, Ryska medborgarkammaren) och har anordnat två forum för det civila samhället inom den nordliga dimensionen (2002 och 2006) samt ett möte för intressegrupper i anslutning till ministermötet inom den nordliga dimensionen i februari 2013.

Bryssel den 17 april 2013 Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande Henri MALOSSE

(1) Lapplands universitet är den nordligaste högskolan i EU, www.ulapland.fi/InEnglish.iw3 och www.arcticcentre.org/SE.iw3.

(2) Gemensamt meddelande från Europeiska kommissionen och Europeiska unionens höga representant för utrikes frågor och säkerhetspolitik till Europaparlamentet och rådet – Europeiska unionens politik för den arktiska regionen: framsteg sedan 2008 och vägen framåt, Bryssel den 26 juni 2012, JOIN(2012) 19 final.

(3) Europaparlamentets resolution av den 20 januari 2011 om en hållbar EU-politik för de nordligaste regionerna, P7_TA(2011)0024, punkt 52.

(4) Norsk Polarinstitutt, www.npolar.no, och Matthews, J.A., The Encyclopedia of Environmental Change, Sage, London 2013.

(5) EESK:s yttrande EUT C 133, 09.05.2013, s. 41.

(6) Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet och rådet om "Europeiska unionen och Arktis", COM(2008) 763 final, 20.11.2008.

(7) Rådets slutsatser av den 8 december 2009 om arktiska frågor, 2985:e mötet i rådet (utrikes frågor).

(8) Europaparlamentets resolution av den 20 januari 2011 om en hållbar EU-politik för de nordligaste regionerna.

(9) En aktualiserad helhetsbild av den arktiska regionen och dess förvaltning finns i dokumentet Arctic Governance: balancing challenges and development – Regional Briefing, Europaparlamentet, generaldirektoratet för EU-extern politik, politiska enheten, Fernando Garcés de los Fayos, GD EXPO/B/polDep/Note/2012_136, juni 2012.

(10) http://www.lapinliitto.fi/sv.

(11) Exempelvis http://www.arcticbusinessforum.com/.

(12) Arctic Impact Assessment, ACIA.

(13) Norge: The High North: visions and strategies, 2011; Ryssland: The Russian Federation’s main state policy in the Arctic until 2020 and beyond 2008; Kanada: Canada’s Northern Strategy: Our North, Our Heritage, Our Future, 2009; Sverige: Sveriges strategi för den arktiska regionen, 2012; Förenta staterna: US: Arctic Region Policy, 2009; Finland: Finlands arktiska strategi, 2010, omarbetas i april 2013; Danmark, Grönland och Färöarna: Kongeriget Danmarks Strategi for Arktis 2011–2020, 2011. Island: http://www.utanrikisraduneyti.is.

(14) Natos parlamentariska församling, resolution 396.

(15) Se www.arctic-council.org.

(16) Arktiska rådets sekretariat för ursprungsbefolkningarna (IPS), www.arcticpeoples.org.

(17) Se www.beac.st.

(18) Se www.beac.st.

(19) Se www.norden.org/sv.

(20) Se www.cbss.org.

(21) Se http://eeas.europa.eu/north_dim/index_en.htm.

(22) http://www.consilium.europa.eu/uedocs/cms_data/docs/pressdata/en/er/135582.pdf.

(23) http://www.northerndimension.info/component/content/article/10-innerpage/9-ndbc.

(24) www.un.org.

(25) www.imo.org.

(26) www.un.org.

(27) www.unep.org.

(28) Resolution P6 TA(2008)0474, 9.10.2008.

(29) Rådets slutsatser av den 8 december 2009 om arktiska frågor, 2985:e mötet i rådet (utrikes frågor). Se även fotnot 9.

(30) Sjunde ramprogrammet för forskning.

(31) SWD(2012) 182, bilaga I, och Europeiskt territoriellt samarbete, bilaga II.