Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Förslag till rådets förordning (EG) om ändring av rådets förordning (EG) nr 3295/94 om åtgärder för att förhindra övergång till fri omsättning, export, återexport eller hänförande till ett suspensivt arrangemang av varumärkesförfalskade och pirattillverkade varor" () (98/C 284/02)

Den 11 maj 1998 beslutade rådet i enlighet med artikel 198 i EG-fördraget att rådfråga Ekonomiska och sociala kommittén om ovannämnda förslag.

Sektionen för industri, handel, hantverk och tjänster, som ansvarade för kommitténs arbete i frågan, antog sitt yttrande den 3 juni 1998. Föredragande var Helmut Giesecke.

Vid den 356:e plenarsessionen den 1-2 juli 1998 (sammanträdet den 1 juli) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 136 röster för och 2 emot.

1. Inledning

1.1. I industriländerna ökar efterfrågan på kvalitet såväl inom varuproduktionen och jordbruket som inom den växande tjänstesektorn. Märkesvaror och innovativa, ofta immaterialrättsligt skyddade produkter som tillfredsställer denna efterfrågan betingar dock ett högt pris. Detta pris beror inte enbart på bättre kvalitet, utan också på utvecklingen och marknadsföringen av produkten.

1.2. Pirattillverkarna drar nytta av fördelaktigare produktionsvillkor, vanligen utomlands. De belastas inte av utvecklingskostnader, licensavgifter, reklamkostnader eller kostnader för säkerhetstest, som ofta föreskrivs. Genom att man avstår från dessa kvalitetskännetecken betjänar man kunder som tror sig göra "fynd" och i synnerhet alla de för vilka märken är viktiga, även om de är förfalskade.

1.3. Förfalskningar och otillåtet tillverkade kopior förekommer inom flera produktionsområden: från kläder, fritidsvaror, klockor och smycken, kosmetika och läkemedel till tekniska produkter såsom verktyg och reservdelar till bilar. De sistnämnda branscherna blir i allt högre utsträckning föremål för pirattillverkning vilket ger upphov till faror för köparna, då de i allt högre grad förlitar sig på produktsäkerheten. Dessutom blir originaltillverkarna ofta utsatta för oberättigade krav vad gäller produktansvaret.

1.4. Piratproduktionens ekonomiska följder drabbar i första hand naturligtvis originaltillverkaren, men också fackdetaljhandeln och exporten. Staten förlorar viktiga inkomster från olika källor. Tyvärr finns det tillsvidare bara schablonmässiga uppskattningar om förlusten av kvalificerade arbetsplatser - som t.ex. i Tyskland beräknas uppgå till 70 000 - samt de höga juridiska kostnaderna (advokat- och domstolskostnader, detektiver) som belastar i synnerhet innovativa små och medelstora företag. Förfalskningar beräknas redan stå för fem till åtta procent av världshandeln.

1.5. För en kontinent vars konkurrenskraft i allt högre grad är beroende av innovationsförmåga och kvalitet är detta en trend som man skyndsamt måste hejda. Till detta bidrar förordningen på ett avgörande sätt.

2. Kommissionens förslag

2.1. Kommissionens dokument består å ena sidan av en rapport om genomförandet av förordningen och å andra sidan av ett förslag till ändringar av förordningen.

2.2. I rapporten beskriver kommissionen de erfarenheter som tullmyndigheterna i gemenskapen har gjort fr.o.m. den 1 juli 1995. De har uppskjutit tullbehandlingen när det vid importförtullningen uppstått misstankar om att varorna är varumärkesförfalskade eller pirattillverkade och omfattas av en immateriell rättighet som rättsinnehavaren tidigare begärt tullskydd för i linje med förordningen.

2.3. Tullmyndigheterna i medlemsstaterna ingrep i sammanlagt 4 133 fall mellan 1995 och juni 1997. Dessa ingripanden gällde såväl kommersiell handel som postförsändelser och turisttrafik.

2.4. På basis av de erfarenheter som gjorts föreslår kommissionen i sitt ändringsförslag att man skall utvidga tillämpningsområdet för förordningen och anpassa den till utvecklingen av gemenskapsrätten när det gäller immaterialrättigheter. Till detta hör:

- en utvidgning av förordningens tillämpningsområde till att omfatta patentskydd för nya uppfinningar, dock så att utvidgningen begränsas till produktpatenter;

- en utvidgning av tullens möjligheter att ingripa till varor som är upplagda i frizoner eller frilager och alla misstänkta varor som är underkastade tullövervakning;

- en förenkling av förordningen och anpassning av denna till gemenskapsvarumärket - som funnits sedan den 1 april 1996 - genom att för innehavarna av gemenskapsvarumärken införa ett förfarande för en enda ansökan om tullskydd i flera medlemsstater.

3. Allmänna kommentarer

3.1. Även om kommissionen i sin första rapport om genomförandet av förordningen (EG) nr 3295/94 är nöjd med utvecklingen, omfattar denna endast toppen av isberget av i verkligheten importerade plagiat. Det låga antalet respektive den totala avsaknaden av ingripanden i vissa medlemsstater tyder enligt kommittén på ett uppenbart behov av förbättringar.

3.2. Efter de första årens inlärningsperiod verkar det också motiverat att utvidga förordningens tillämpningsområde till att omfatta patentskydd och samtliga tullrättsligt relevanta situationer och att anpassa förordningen till förekomsten av ett gemenskapsvarumärke.

3.2.1. Kommittén anser dock att genomförandemöjligheten är begränsad, i synnerhet eftersom olika former av patent är svåra för tullmyndigheterna att känna igen. Effekten av denna utvidgning bör alltså inte överskattas.

3.3. Enligt kommittén visar erfarenheterna hittills att man måste informera båda parter om detta relativt nya instrument i betydligt högre utsträckning. För det första bör rättsinnehavarna (företag) informeras om sina möjligheter, för det andra måste i synnerhet rättsinnehavarna bidra till att förenkla tulltjänstemännens praktiska arbete genom att informera tullmyndigheterna. Endast denna dialog tillsammans med bättre utbildning på detta område för tulltjänstemännen säkerställer framgång vid kampen mot plagiat.

3.3.1. Kommittén uttrycker sin oro över att de personalminskningar inom tullmyndigheterna som man beslutar om i medlemsstaterna står i strid med de förändrade uppgifter som dessa myndigheter står inför. Utvecklingen från ett statligt avgiftsuppbördsställe till en förvaltning av tjänster som främjar ekonomin förtydligas vid handhavandet av uppdrag från privata och offentliga innehavare av skyddade rättigheter.

3.4. Erfarenheterna hittills visar också att systemets funktion är beroende av ett minimiantal fysiska, intelligent placerade kontroller samt en hög utbildningsnivå inom tullväsendet.

3.5. Kommittén anser det viktigt att man i handelskretsar och bland befolkningen ökar medvetenheten om följderna av den ökande mängden plagiat på olika marknader. Medvetenheten om det orätta i denna särskilda typ av ekonomisk brottslighet måste förstärkas. Europeiska kommissionen borde ta initiativ för att förstärka och samordna medlemsstaternas informationsinsatser.

3.5.1. Detta bör beaktas vid bedömningen av den icke-kommersiella trafiken - huvudsakligen turismen. Åtminstone hälften av ingripandena gäller turisttrafik, vilket naturligtvis ger små volymer.

3.5.2. Kommittén anser att man inte skall följa tullfrihetsgränserna som enda kriterium, utan att man i enskilda fall också skall bedöma hur vanligt förfarandet är.

3.5.3. Europeiska kommissionen borde göra sina delegationer i "riskländerna" uppmärksamma på förfalskningsfenomenets omfattning så att delegationerna tillsammans med myndigheterna i medlemsstaterna samt de berörda branschorganisationerna kan fungera som övervakare och larmklocka. Det gäller att agera samfällt så att myndigheterna i de berörda länderna får klart för sig att en alltför släpphänt inställning kan få negativa konsekvenser, bland annat på det handelspolitiska området.

3.6. Ett särskilt problem med systemet är att regleringen på EG-nivå endast har en begränsad räckvidd och att genomförandevillkoren fastställs med nationella lagar. Ur näringslivets synvinkel vore en harmonisering önskvärd för att genomförande av de viktigaste bestämmelserna på detta område skall bli så effektivt som möjligt.

4. Särskilda kommentarer

4.1. Det starkt varierande antalet ingripanden i olika medlemsstater kan återspegla såväl olika nivåer av rättsskydd i olika stater som olika sätt att organisera ingripandena. Kommissionen uppmanas att i samband med beredningen av grönboken reda ut vilket förhållandet är mellan framställda skyddsanspråk och ingripanden i olika medlemsstater.

4.2. Enligt kommittén kan skillnaderna i mängden ingripanden i olika medlemsstater också ha att göra med de olika bestämmelserna om förfarandet efter ingripandet. Det tämligen ineffektiva samarbetet mellan tullstationen och domstolarna kan t.ex. avsevärt minska tulltjänstemännens motivation. Även i detta sammanhang vill kommittén betona betydelsen av att förfarandet är enkelt, transparent och snabbt.

4.2.1. Även om kommissionen inte kan lägga fram några initiativ om förfarandet i nationella domstolar borde kommissionen dock klargöra för regeringarna hur angeläget det vore att införa ett enkelt förfarande så som förutsätts i del 3 i avtalet om handelsrelaterade aspekter av immaterialrätten (TRIPS). Kommittén anser att det finns ett uppenbart samband mellan hur förfarandet organiseras och hur motiverade de lokala tulltjänstemännen är.

4.3. De nuvarande bestämmelserna i Grekland är enligt kommittén synnerligen otillfredsställande. Med hänsyn till Greklands betydelse som en möjlig port till den inre marknaden understöder kommittén kommissionens arbete för att Grekland skall övergå till ett mera praktiskt system.

4.4. Förordningen reglerar endast ingripanden vid handel med tredje land vid gemenskapens yttre gränser. Om plagiaten obemärkt kommer in på den inre marknaden följer man - förutsatt att någon uppföljning överhuvudtaget sker - upp dem enligt nationella regler. Inom ramen för diskussionen om grönboken borde kommissionen också ta fram så samordnade förslag som möjligt för att lösa detta.

4.5. Tider för beslagtagande varierar för tillfället från 3 månader till 2 år i de olika medlemsstaterna. Med hänsyn till att man kan förvänta en effekt först efter en viss tid anser kommittén att man inom gemenskapen borde komma överens om en period på minst ett år.

4.6. Kommittén anser det inte vara förenligt med gemenskapsvarumärkets grundidé att man kan begränsa ansökan om kvarhållande till vissa EU-länder. Gemenskapsvarumärket utgör ett enhetligt märke med enhetliga rättsregler i hela gemenskapen. Om man vidareutvecklar denna tanke konsekvent synes endast en enhetlig ansökan om kvarhållande med verkan i alla EG:s medlemsstater vara motiverad.

4.6.1. Om frågan löses på ett annat sätt och begränsningarna endast gäller vissa länder uppstår faran att pirattillverkare som känner till denna begränsning självfallet försöker föra in varan via de "icke-skyddade" länderna.

Kommittén anser att de medlemsländer som uppbär avgifter bör sänka dessa så mycket att också små och medelstora företag ställer skyddsanspråk.

4.7. Om de förfalskade varorna skall förstöras efter ingripandet skall kostnaderna för detta, som ibland kan vara höga, erläggas av den som begått brottet, dvs. vanligen pirattillverkaren. Om denne inte kan identifieras eller kallas bör importören vara ansvarig såvida han inte har handlat i god tro. Att belasta rättsinnehavaren eller staten med förstöringskostnaderna är enligt kommittén oskäligt i de fall som man kan fastställa vem som är pirattillverkaren eller importören.

4.8. Avgifterna för ansökan om tullskydd och de bakomliggande säkerheterna för förvaltnings- och ansvarskostnader då ett ärende förs vidare fastställs i dag på mycket olika sätt i de olika medlemsstaterna. Kommittén finner att dessa avgifter framför allt inte får vara avskräckande för att också små och medelstora företag skall kunna utnyttja detta instrument.

4.8.1. Vid fastställandet av säkerheter bör det i alla medlemsstater finnas möjlighet att utnyttja bankgarantier i enlighet med lokala handelssedvänjor.

4.9. Direktkontakt mellan rättsinnehavaren (företaget) och tullmyndigheterna är absolut nödvändig. I synnerhet bör man informera tullstationerna om vilka fortsatta resultat ingripandena gett upphov till. Även detta höjer tulltjänstemännens motivation.

4.10. Även sanktionerna fastställs av de nationella domstolarna. Om man inte kan samordna dessa sanktioner inom förutsebar framtid bör de i hög grad vara avskräckande.

Bryssel den 1 juli 1998.

Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Tom JENKINS

() EGT C 108, 7.4.1998, s. 63