Yttrande från Regionkommittén om "Rapport från kommissionen om tillgång till fortbildning inom unionen"

(98/C 315/03)

BAKGRUND

- Kommissionens rapport "Tillgång till fortbildning inom Unionen" ().

- Regionkommitténs beslut av den 11 juni 1997 att i enlighet med artikel 198c, fjärde stycket, i EG-fördraget utarbeta ett yttrande i frågan och ge utskott 6 "Utbildningsfrågor" i uppdrag att bereda ärendet.

- Regionkommitténs yttranden "Lokala och regionala myndigheters roll i samarbetet mellan utbildningsinstitutioner och arbetsliv" (CdR 346/96 fin) (), "Vitbok om utbildning - Lära och lära ut - På väg mot kunskapssamhället" (CdR 115/96 fin) () och "Ett Europaår för utbildning och livslångt lärande" (CdR 244/94) ().

- Regionkommitténs utkast till yttrande (CdR 424/97 rév. 2) som antogs av utskott 6 den 16 januari 1998 (föredragande: Lund).

- Regionkommittén framhöll i sitt yttrande om "Vitbok om utbildning - Lära och lära ut - På väg mot kunskapssamhället" att man skall öka fokuseringen på fortbildningsbehov och åtgärder för att främja deltagandet i utbildningsprogram.

- Europeiska rådet framhöll i sin resolution om tillväxt och sysselsättning som antogs vid Amsterdammötet den 16 juni 1997 att en prioriterad målsättning skulle vara en utbildad, kompetent och anpassningsbar arbetskraft och efterlyste att man skulle ta större hänsyn till de utbildningssystem som omfattar ett livslångt lärande i syfte att öka möjligheterna att få ett arbete.

Regionkommittén antog vid sin 24:e plenarsession den 15-16 juli 1998 (sammanträdet den 15 juli) följande yttrande.

1. Inledning

1.1. Rapporten är en uppföljning av rådets rekommendation från 1993 om tillgång till fortbildning och baseras på en serie rapporter från medlemsstaterna och arbetsmarknadens parter och andra intresseorganisationer på gemenskapsnivå. Denna rapport är den första heltäckande analysen av yrkesutbildningen i Europa och är samtidigt ett diskussionsförslag om framtida målsättningar och åtgärder inom detta område.

1.2. Kommissionen har arbetat med dessa frågor sedan 1991 då man utarbetade en promemoria om fortbildning. Grunden för rapporten har varit rådets rekommendation från juni 1993 där femton rekommendationer gjordes till medlemsstaterna när det gäller åtgärder som rör fortbildning inom unionen.

1.3. I rådets rekommendation kom man bland annat fram till att:

- utveckling av jämförande uppgifter om fortbildningssystem;

- en "stödbestämmelse" för den sociala dialogen om tillgång till fortbildning skulle införas;

- rapporter från medlemsstaterna om deras åtgärder och uppföljning av rådets rekommendation skulle upprättas.

1.4. Det är huvudsakligen på grundval av dessa tre element som kommissionen nu avger denna rapport där man presenterar en total bedömning av tillgången till fortbildning inom medlemsstaterna tillsammans med rekommendationer om framtida åtgärder inom detta område.

1.5. Rapporten är inriktad på den mer beskrivande informationen i rapporterna från medlemsstaterna och från arbetsmarknadens parter och andra intressegrupper liksom på den mer kvantitativa informationen från den stora gemenskapsutredningen om fortbildning (CVTS). De enskilda medlemsstaternas utveckling analyseras på grundval av följande sju faktorer som rör fortbildning inom Europeiska unionen:

- tillgång till fortbildning och företagspolicy;

- tillgång till fortbildning och hänsyn till individuella behov;

- omskolning av arbetstagare;

- särskilda målgruppers tillgång till fortbildning;

- tillgång till fortbildning och nya samarbetsformer;

- tillgång till fortbildning genom ny teknik;

- användning av gemenskapsresurser för att stödja lokala åtgärder.

1.6. Ett flertal konkreta exempel på åtgärder och resultat från enskilda medlemsstater ges under de olika punkterna.

1.7. Dessutom presenteras de viktigaste slutsatserna i rapporterna från Europeiska samarbetsorganisationen för nationella arbetsgivarföreningar och industriförbund (Unice), Europacentret för offentliga affärsverk och företag (CEEP) och Europeiska fackliga samorganisationen (EFS), det vill säga de arbetsmarknadsparter som deltar i den sociala dialogen. Dessa europeiska arbetsmarknadsorganisationer är inte överens i sina bedömningar av situationen när det gäller tillgång till fortbildning inom gemenskapen. Arbetsgivarna anser att situationen är tillfredsställande, medan fackföreningarna anser att knappast något har förändrats sedan rådets rekommendation 1993.

1.8. Slutligen presenterar kommissionen den mer kvantitativa informationen från EG:s utredning om fortbildning (CVTS) och pekar framför allt på följande punkter:

- Endast en arbetstagare av fyra har genomgått någon slags fortbildning (under den aktuella perioden);

- Det finns mycket stora skillnader mellan medlemsstater och olika företags- och arbetstagarkategorier. Dessa skillnader kommer förmodligen att finnas kvar eller rent av att öka.

1.9. På grundval av dessa rapporter anser kommissionen att mycket har förändrats sedan rådets rekommendation 1993 och att många lovande åtgärder har satts igång. Kommissionen betonar dock att det fortfarande finns stora skillnader mellan anställda, företag och medlemsstater när det gäller möjligheter och åtgärder inom detta område. Dessutom verkar man inte ta hänsyn till att det finns en ökad efterfrågan på fortbildning.

1.10. Kommissionen noterar också att den snabba teknologiska utvecklingen och det ökande antalet äldre personer på arbetsmarknaden gör det nödvändigt med mer uttalade ansträngningar för att öka tillgången till fortbildning.

Därför föreslår kommissionen följande tre åtgärder:

- En dialog med arbetsmarknadens parter och andra intresseorganisationer om tillgång till fortbildning;

- Fortlöpande analyser, utbyte av erfarenheter och benchmarking genom rapporter från medlemsstaterna och aktörerna på arbetsmarknaden;

- Fortlöpande utbildning skall prioriteras högre inom gemenskapsprogrammen, det vill säga framför allt Leonardo.

2. Allmänna synpunkter

De lokala och regionala myndigheternas roll

2.1. ReK betonade i sitt tidigare yttrande om "Lokala och regionala myndigheters roll i samarbetet mellan utbildningsinstitutioner och arbetsliv" vikten av tillgång till fortbildning i företagen för den lokala och regionala utvecklingen. I ovannämnda yttrande konstaterades även att de lokala och regionala myndigheterna i många medlemsstater dessutom är direkt ansvariga och har befogenheter inom utbildningsområdet. De tillgodoser både utbildnings- och fortbildningsbehoven och fungerar som stora offentliga arbetsgivare och berörs därför både av tillgång och efterfrågan inom detta område. De har även en central roll när det gäller utformningen av företagens villkor och miljö.

2.2. Fortbildningens betydelse för de lokala och regionala myndigheterna har uttryckligen betonats i Amsterdamfördraget, som inbegriper fortbildning i de nya områden där samråd med ReK är obligatoriskt.

2.3. Den betydelse "Tillgång till fortbildning" har för den lokala och regionala utvecklingen har dessutom betonats av rådet. I sin rekommendation 1993 uppmanade rådet medlemsstaterna att utveckla fortbildningen för att främja lokal och regional utveckling, stödja partnerskap, speciellt på lokal och regional nivå samt att analysera företagens och de anställdas behov för att anpassa tillgång och efterfrågan så mycket som möjligt. Dessutom uppmanade rådet kommissionen att stödja kunskapsöverföring mellan medlemsstaterna, särskilt för att gynna regioner där tillgången till fortbildning är mindre utvecklad.

2.4. I rapporten ägnar kommissionen hela punkt 1.2.6 åt "tillgång till utbildning och nya samarbetsformer" med tonvikt på lokala och regionala angreppssätt för att utveckla tillgång till fortbildning. Kommissionen påpekar att utveckling karaktäriseras av decentralisering som avspeglas i ökande ansvar på lokal och regional nivå. Detta medför att man måste anpassa tillgången till yrkesutbildning efter de regionala och lokala företagens särskilda behov, vidta lämpliga åtgärder och skapa infrastrukturer. På så sätt blir det möjligt med ett tätare samarbete mellan lokala myndigheter, fortbildningsorganisationer, utbildnings- och forskningsinstitutioner samt företag, i synnerhet små och medelstora företag. Kommissionen noterar att detta innebär att många medlemsstater inrättar "regionala utbildningsnätverk".

2.5. Kommissionen påpekar även att fortbildning är en utvecklingsfaktor på lokal och regional nivå som överensstämmer med de allmänna styrmedlen i form av regionala utvecklingsplaner för yrkesutbildningen.

2.6. Kommissionen noterar att det i Tyskland finns en tendens att decentralisera yrkesinriktad fortbildning. I Grekland och Frankrike analyseras lokala behov, och information sprids genom regionala "sysselsättningsobservatorier" som administreras och finansieras av regeringen och de lokala myndigheterna. I Danmark, Finland, Sverige, Norge, Italien, Belgien och Nederländerna inrättas regionala arbetsmarknadsråd som kombinerar åtgärder för inträde i arbetslivet och utbildning. Dessa råd består av representanter för arbetsmarknadens parter och andra intresseorganisationer, kommuner och regioner. Portugal har inrättat ett nätverk av lokala konsulter för att främja de små och medelstora företagens industriella utveckling genom utbildningsprogram. Storbritannien har inrättat lokala "Training and Enterprise Councils" och "Local Enterprise Companies" som kan anpassa regeringens nationella program och organisera åtgärder i enlighet med de lokala behoven.

2.7. Dessutom berör många av de åtgärder för små och medelstora företag som angivits i rapporterna den lokala och regionala nivån.

2.8. Det bör också noteras att man i Unice:s och CEEP:s rapport påpekade att anpassningen av tillgång till och efterfrågan på utbildning på lokal och regional nivå har varit otillfredsställande trots att man vidtagit åtgärder för att få till stånd samarbete mellan företag och utbildningsorganisationer och för att inrätta regionala observationsgrupper. I Europeiska fackliga samorganisationens rapport framhöll man att information om företagens och arbetstagarnas behov finns regionalt och lokalt, men att samarbetet ännu är otillräckligt för att analysera behoven.

3. Särskilda kommentarer

ReK rekommenderar följande:

3.1. Man skall samråda med arbetsmarknadens parter och andra intresseorganisationer och samtidigt engagera lokala och regionala myndighetsrepresentanter för att skapa förutsättningar för bättre utbildningsmöjligheter på gemenskapsnivå och inom olika sektorer.

3.1.1. Trots att kommissionen erkänner att det är viktigt att ha tillgång till fortbildning för lokal och regional utveckling och att lokala och regionala samarbetsformer kan tillföra mycket inom detta område nämner man inte att det är betydelsefullt att samråda med och engagera lokala och regionala myndigheter, och särskilt då Regionkommittén, i debatten.

3.1.2. Därför uppmanar ReK kommissionen att involvera företrädare för regionala och lokala myndigheter i samrådet för att skapa förutsättningar för bättre utbildningsmöjligheter.

3.1.3. När kommissionen presenterar sina förslag till framtida åtgärder påpekar man att dessa så småningom kommer att följas av konkreta förslag som omfattar de rättsliga och operativa styrmedel som krävs. Det är mycket viktigt att ReK rådfrågas om alla efterföljande beslut och åtgärder inom detta område.

3.1.4. Lokala och regionala myndigheters engagemang när det gäller att utveckla tillgång till fortbildning är viktigt för att säkerställa att den kompetens som förvärvas inom yrkesutbildningen svarar mot företagens och - mer allmänt sett - den regionala arbetsmarknadens behov, samt mot industriproduktionens och arbetssystemens nya krav, särskilt med tanke på informationsteknologin. Dessutom är det viktigt att gynna kunskaps- och teknologiöverföring i problemområden. Detta framhölls även i ReK:s yttrande om "Lokala och regionala myndigheters roll i samarbetet mellan utbildningsinstitutioner och arbetsliv".

3.1.5. I det yttrandet angav man dessutom fördelarna med ökat samarbete på lokal och regional nivå mellan utbildnings- och fortbildningsinstitutioner och företag - särskilt med avseende på planering av utbildningsprogram, skräddarsydd utbildning, omskolning etc. Man beaktade även strategier för gemensam finansiering samt lokala och regionala samarbetsformer där man slår samman sina resurser för att kunna erbjuda utbildningsmöjligheter, i synnerhet för små och medelstora företag.

3.1.6. Kommissionen anser att de små och medelstora företagen är den sektor som bereder minst tillfälle till utbildning. Mot bakgrund av den viktiga roll som lokala och regionala myndigheter har när det gäller att stödja små och medelstora företag och öka deras tillväxtpotential skulle dessa myndigheter genom att engagera de små och medelstora företagen i utveckling av tillgång till utbildning underlätta för dem när det gäller att angripa de problem som hindrar dem från att delta i utbildningsåtgärder.

3.1.7. Detta område är oerhört viktigt på grund av att de små och medelstora företagen utgör det stora flertalet företag inom EU och rent generellt anses vara den sektor där flest arbetstillfällen skapas.

3.2. Medlemsstaterna och arbetsmarknadens parter och andra intresseorganisationer bör avge regelbundna rapporter om tillgången till fortbildning, som gör det möjligt att göra jämförande bedömningar av framstegen. Ytterligare rapporter bör omfatta åtgärder från de lokala och regionala myndigheternas sida.

3.2.1. Sådana rapporter skulle vara välkomna eftersom de skulle tillföra en referensram för utvecklingen inom detta område. Regionkommittén efterlyser ytterligare rapporter som omfattar de regionala och lokala myndigheternas initiativ, eftersom många lovande åtgärder som initieras på lokal och regional nivå annars inte skulle uppmärksammas tillräckligt.

3.2.2. Det bör skapas en interinstitutionell kommitté på regional nivå, med lokal medverkan, bestående av arbetsmarknadens parter och offentliga myndigheter och där de utbildningsansvariga fastställer målen och medlen för att underlätta arbetstagares möjligheter att få bättre yrkesutbildning, samtidigt som man särskilt uppmärksammar små och medelstora företag, utbildning för kvinnor, mindre kooperativ och jordbruksföretag.

3.3. Informationsformulär bör innefattas i medlemsstaternas rapporter när de gäller de viktigaste åtgärderna för att underlätta förståelsen i andra länder och bereda tillgång till ytterligare information (däribland telefonnummer och e-postadresser osv.).

3.3.1. Eftersom ett viktigt syfte med medlemsstaternas rapporter är att erfarenheter utbyts och att alla bra idéer och åtgärder sprids och tjänar som inspirationskällor inom EU-länderna, är det viktigt att åtgärderna är lätta att förstå och följa upp om man behöver ytterligare information. Om man fyllde i ett enkelt formulär när det gäller de allra viktigaste åtgärderna och uppgav vem som kunde kontaktas för vidare information skulle detta kunna förhindra att en åtgärd dränks i det stora informationsflödet i de nationella rapporterna. Dessutom skulle man kunna undvika att en åtgärd beskrivs alltför kortfattat i den bifogade rapporten.

3.4. I de fall då ytterligare information om utvärderingarna av de olika åtgärderna finns tillgänglig bör denna information fogas till de nationella rapporterna.

3.4.1. För att man skall få maximal behållning av erfarenhetsutbytet bör dessutom de andra medlemsstaterna få ytterligare information om både positiva och negativa utvärderingsresultat, så snart sådana finns tillgängliga.

3.5. Om ytterligare en gemenskapsundersökning om fortbildning (CVTS) görs senare bör den offentliga förvaltningen inbegripas i undersökningen, eftersom fortbildning inom denna sektor är lika viktig som inom privata företag.

ReK vill i detta avseende betona att det är mycket viktigt att skapa bra förutsättningar för att förbättra fortbildningsmöjligheterna i den offentliga förvaltningen.

3.6. Man bör inrätta ett EU-nätverk som skall sprida bästa praxis genom att främja tillgång till utbildning via lokala och regionala samarbetsformer.

3.6.1. ReK noterar att det är mycket värdefullt att utarbeta rapporter, men med tanke på det aktuella tidsperspektivet (det tar cirka fyra år att utarbeta en rapport som omfattar hela Europa) kan man fråga sig hur ett fortlöpande erfarenhetsutbyte skall kunna äga rum, vilket är en förutsättning när det gäller att främja en positiv utveckling inom detta område. Därför borde en samarbetsram fastställas, till exempel i form av ett EU-nätverk som sammanbinder lokala och regionala aktörer och gör det möjligt för berörda parter att få ny och uppdaterad information om utvecklingen inom detta område. Detta skulle göra det möjligt för företag, särskilt små och medelstora företag, att delta i utbildningsåtgärder och på så sätt förbättra sin konkurrenskraft och produktivitet.

3.6.2. Detta nätverk skulle också kunna sprida metoder för bästa praxis till länderna i Central- och Östeuropa. Man bör lägga märke till att det inte nämns något i kommissionens rapport om att förstärka samarbetet med de central- och östeuropeiska länderna, trots att detta skulle kunna utgöra ett betydelsefullt bidrag i den pågående reformprocessen.

3.6.3. Med tanke på de finansiella begränsningarna skulle de befintliga nätverken som stöds genom Leonardo-programmet och strukturfonderna samordnas och förstärkas genom målinriktade åtgärder hellre än att ett nytt styrmedel skapas.

3.7. Fortbildning och tillgång till kunskap bör prioriteras högre under det framtida Leonardo II-programmet, särskilt genom att man främjar gränsöverskridande pilotprojekt som är inriktade på nya faktorer för att bereda tillgång till fortbildning, exempelvis metoder för att organisera arbetet och arbetstiden. ReK vill i detta avseende understryka behovet av att förenkla Leonardo-programmets administrativa utformning.

3.7.1. Uppmaningen att öka fokuseringen på tillgång till utbildning är förvisso mycket bra, men man måste dock ifrågasätta denna uppmaning om den innebär minskat stöd till redan existerande verksamhetsområden inom Leonardo, vilket verkar troligt om man inte avsätter ytterligare medel.

3.8. Ett antal regionala seminarier bör hållas som en uppföljning av detta yttrande och inom ramen för uppföljningen av ReK:s yttrande om "De lokala och regionala myndigheternas roll när det gäller att länka samman utbildningsanordnarna och företagen" för att belysa den europeiska mångfalden och för att samla konkreta exempel på metoder för bästa praxis där lokala och regionala myndigheter har deltagit i fortbildningsåtgärder inom medlemsstaterna. De har också utvecklat utbildningen för de valda och den administrativa personalen för att förbättra servicen till invånarna.

3.8.1. Det är tänkt att erfarenheterna från dessa seminarier skall sammanställas i en skriftlig rapport, vilket kommer att underlätta ytterligare utbyte av konkreta exempel och spridning av bästa praxis bland medlemsstater, regioner och kommuner.

3.9. Kommissionens handlingsförslag bör dessutom innebära att man utvecklar erkännande av yrkesbehörighet och ett europeiskt perspektiv på yrkesutbildning. Europeiskt centrum för utveckling av yrkesutbildning (Cedefop) skulle med tanke på sitt engagemang inom dessa områden kunna uppmanas att vidta åtgärder.

4. Slutsatser

4.1. ReK ger starkt stöd åt den ökade betoningen på utbildning och fortbildning inom gemenskapen. Dessutom välkomnar man detta initiativ som rör tillgång till fortbildning och som följer på Europaåret för livslång utbildning.

4.2. ReK påpekar än en gång uttryckligen att ansvaret för innehållet i och utformningen av fortbildningen som en del av yrkesutbildningen ligger på medlemsstaterna och att gemenskapen inte har någon behörighet att harmonisera medlemsstaternas rättsliga och administrativa bestämmelser på detta område. Yrkesutbildningens decentraliserade inriktning möjliggör en strategi som är anpassad till de särskilda behoven.

4.3. Regionkommittén framhåller det bidrag som Europaåret för livslång utbildning lämnat och under vilket man givit lika stort utrymme åt de två sidorna av "lifelong learning":

- sysselsättningen och främjandet anställningsbarheten;

- utvecklingen av individen och hans ställning i samhället.

Regionkommittén betonar vikten av att prioritera fortbildning såsom ett sätt att utveckla individen och dennes roll i det egna yrket.

Mer generellt måste politiken för fortbildning syfta till att utveckla individens förmåga att växa i takt med samhällets utveckling och på så sätt kunna agera som en fullvärdig samhällsmedborgare.

Den prioritet som man nyligen inom Europeiska unionen givit fortbildningen bör utgå från en grundläggande utbildning av god kvalitet - fotad på principen om positiv diskriminering - i syfte att säkerställa att alla får tillgång till fortbildning.

Mer generellt måste sambandet mellan grundutbildning och fortbildning stärkas så att man undviker att det uppstår luckor mellan de två systemen och så att en sammanhängande och effektiv utbildningspolitik kan formuleras.

Det kan i första hand åstadkommas genom att man erkänner yrkeserfarenhet och kvalifikationer samt inför nya bestämmelser för detta ändamål.

4.4. ReK anser att fortbildning kommer att vara en avgörande faktor för företagen när det gäller att bli "kunskapscentrum", konkurrera på ett framgångsrikt sätt och skapa framtida sysselsättning. Teknologisk utveckling, globalisering och demografisk utveckling ställer näringsliv och lokala och regionala myndigheter inför nya utmaningar samt tvingar fram en omfattande anpassning av villkoren som råder inom näringslivet och på arbetsmarknaden. ReK instämmer med kommissionen i att det krävs stora ansträngningar för att avsevärt höja nivån på tillgång till fortbildning för att kunna svara mot dessa utmaningar.

4.5. ReK uppmanar kommissionen att inom ramen för det föreslagna samrådet involvera företrädare för regionala och lokala myndigheter i avsikt att skapa förutsättningar för bättre utbildningsmöjligheter.

4.6. ReK välkomnar de många rapporterna och analyserna, eftersom dessa tillför en bra allmän översikt och presenterar många utmärkta exempel på metoder för bästa praxis i fråga om tillgång till fortbildning. Regionkommittén efterlyser emellertid ytterligare rapporter som omfattar de regionala och lokala myndigheternas initiativ. Vidare framhåller man vikten av att innefatta informationsformulär och information om utvärderingar i rapporterna för att dra maximal nytta av erfarenhetsutbytet.

4.7. ReK efterlyser en framtida gemenskapsutredning om fortbildning (CVTS) som omfattar den offentliga förvaltningen.

4.8. ReK framhåller värdet av att sprida bästa praxis på området genom regionala och lokala seminarier.

4.9. ReK anser att Europeiskt centrum för utveckling av yrkesutbildning (Cedefop) skall uppmanas att i synnerhet bidra till utvecklingen av ett kompetenserkännande och ett europeiskt perspektiv på yrkesutbildning.

4.10. ReK betonar att för att etablera ett verkligt fortlöpande erfarenhetsutbyte, måste en ram för samarbete och spridning av metoder för bästa praxis inrättas. Detta skulle göra de möjligt att utnyttja den positiva utveckling som äger rum på lokal och regional nivå inom medlemsstaterna. ReK rekommenderar därför att kommissionen inrättar ett EU-nätverk som skall sprida bästa praxis genom att främja tillgång till utbildning främst via lokala och regionala samarbetsformer. Att engagera lokala och regionala myndigheter i detta nätverk skulle dessutom leda till en samordnad politik för utbildning, fortbildning, sysselsättning och industriell verksamhet. Denna politik skulle inte bara gagna näringslivet utan också hela närsamhället och regionen.

4.11. ReK framhåller att med tanke på de finansiella begränsningarna skulle man hellre än att skapa ett nytt styrmedel kunna använda de befintliga nätverken - som stöds genom Leonardo-programmet och strukturfonderna - som bas och samordna dessa nätverk i ett enda ramverk och förstärka dem genom målinriktade åtgärder.

Bryssel den 15 juli 1998.

Regionkommitténs ordförandeManfred DAMMEYER

() KOM(97) 180 slutlig.

() EGT C 116, 14.4.1997, s. 98.

() EGT C 182, 24.6.1996, s. 15.

() EGT C 210, 14.8.1995, s. 74.