Den fleråriga utvecklingsbanan i stabilitetsprogrammet 2019 visar att underskottet kommer att stabiliseras på 0,8 % 2019 och minska till 0,2 % 2020. Den 18 december 2018 lämnade den belgiska premiärministern in sin avskedsansökan. Sedan dess har en övergångsregering antagit budgetar som upprättats enligt antagandet om oförändrad politik. Regeringen hade därför inte fullständiga budgetbefogenheter enligt grundlagen och/eller konventioner när stabilitetsprogrammet lämnades in. Stabilitetsprogrammet presenterar därför en budgetutveckling som inte grundar sig på antagna eller tillräckligt detaljerade åtgärder för att uppnå det medelfristiga målet om en budget som i strukturella termer är i balans 2021. När det gäller 2019 beror skillnaden mellan kommissionens prognos och stabilitetsprogrammet på ett antal åtgärder som inte beaktades i kommissionens prognos eftersom de inte har antagits eller är tillräckligt specificerade, eller för att de anses som tillfälliga (upphörde 2018 och inte längre aktuella 2019). När det gäller 2020 beror skillnaden huvudsakligen på en utgiftsminskning (-0,6 procentenheter av BNP) och en inkomstökning (+0,2 procentenheter av BNP) som inte stöds av specificerade ytterligare åtgärder.

Om en medlemsstat inte uppfyller de krav som gäller enligt det ena av eller båda dessa kriterier, ska kommissionen enligt artikel 126.3 i EUF-fördraget utarbeta en rapport. Rapporten ska även ”beakta huruvida den offentliga sektorns underskott överstiger utgifterna for de offentliga investeringarna samt alla övriga faktorer av betydelse, inbegripet medlemsstatens ekonomiska och budgetmässiga läge på medellång sikt”.

2. Strukturreformer som redan genomförts eller beskrivits utförligt i strukturreformplaner och som genom sin inverkan på tillväxten förväntas förbättra hållbarheten på medellång sikt och därmed bidra till att få skuldkvoten att minska i tillfredsställande takt. Fasthållande vid det medelfristiga målet (eller anpassningsbanan mot detta mål) förväntas överlag tillsammans med genomförandet av strukturreformer (inom ramen för den europeiska planeringsterminen) under normala ekonomiska förhållanden föra in skuldutvecklingen på en hållbar bana genom att både påverka själva skuldnivån (genom att uppnåendet av det medelfristiga målet innebär en sund budgetställning) och den ekonomiska tillväxten (genom reformerna).

1. Efterlevnad av det medelfristiga målet eller anpassningsbanan mot detta mål, vilket under normala makroekonomiska förhållanden antas säkerställa hållbarhet eller snabba framsteg mot hållbarhet. Eftersom utformningen av de landsspecifika, medelfristiga målen tar hänsyn till skuldnivå och implicita skulder bör efterlevnad av det medelfristiga målet eller anpassningsbanan mot detta mål säkerställa att skuldkvoterna konvergerar mot försiktiga nivåer, åtminstone på medellång sikt.

Kommissionen förutser i sin prognos en blygsam minskning av skulden de närmaste åren, till 101,3 % av BNP 2019 och under 100,7 % av BNP 2020. Den årliga nedåtriktade effekten på i genomsnitt 1,3 procentenheter till följd av primära överskott och ”snöbollseffekten” förväntas delvis neutraliseras av uppåtriktade stock-/flödesjusteringar 2019–2020. Dessa beräkningar tar inte hänsyn till effekterna av eventuell försäljning av tillgångar inom finanssektorn.

Inom ramen för kommissionens budgetövervakning de senaste åren har Belgien gynnats av olika flexibilitetsklausuler och tillåtna avvikelser i stabilitets- och tillväxtpakten. Ytterligare utgifter kan enligt förordning (EG) nr 1466/97 godtas om de utgör en ovanlig händelse, om effekten på de offentliga finanserna är betydande och hållbarheten inte skulle äventyras om en tillfällig avvikelse från anpassningsbanan mot det medelfristiga målet tilläts. Belgien tilläts under perioden 2015–2017 avvika med totalt omkring 763 miljoner euro eller 0,18 % av BNP. Den flexibilitet som beviljats Belgien var relevant för att säkerställa att landet (i stort sett) uppfyllde kraven i stabilitets- och tillväxtpaktens förebyggande del enligt utfallsdata för framför allt 2015, 2016 och 2017. Kommissionen betraktade även uppfyllandet av den förebyggande delens krav som en viktig förmildrande omständighet som talade mot inledandet av ett förfarande vid alltför stora underskott, trots att riktmärket för skuldminskning vid första anblicken inte föreföll ha uppfyllts.

För 2019 förutser kommissionen i sin vårprognos en utgiftsökning som överstiger riktmärket med 0,4 % av BNP, vilket pekar på en viss avvikelse. Det strukturella saldot förväntas i sin tur förbli stabilt, vilket pekar på en viss avvikelse (-0,1 % av BNP) från den rekommenderade strukturella anpassningen. För 2018 och 2019 tillsammans pekar utgiftsriktmärket på en risk för betydande avvikelse, med en genomsnittlig avvikelse på 0,6 % av BNP. Den beräknade genomsnittliga avvikelsen när det gäller det strukturella saldot under samma period uppgår enligt kommissionens prognos till -0,3 % av BNP, vilket även det pekar på en risk för betydande avvikelse. Den samlade bedömningen bekräftar därmed att det finns en risk för betydande avvikelse för 2018–2019 tillsammans.

Belgiens utkast till budgetplan åtföljdes av en formell begäran om att få utnyttja flexibiliteten i den förebyggande delen i enlighet med den ”gemensamt överenskomna ståndpunkt om flexibilitet i stabilitets- och tillväxtpakten” som Ekofinrådet godkände i februari 2016. Belgien begärde att tillfälligt få avvika från anpassningsbanan mot det medelfristiga budgetmålet med hänvisning till att landet genomför stora strukturreformer som kommer att ha en positiv inverkan på de offentliga finansernas hållbarhet på sikt. Alla relevanta delar har redan lagstiftats och en trovärdig tidsplan för genomförandet fastställs i stabilitetsprogrammet 2019. De strukturreformer som begäran om flexibilitet hänvisar till omfattar en pensionsreform, en skatteomläggning, en reform av bolagsskatten, en arbetsmarknadsreform och en reform av den offentliga förvaltningen. Eftersom en begäran om tillfällig avvikelse ska lämnas in året innan klausulen tillämpas gjorde kommissionen sin bedömning av om kriterierna för strukturreformsklausulen är uppfyllda från och med 2019. Kommissionens vårprognos 2019 visar att Belgien kommer att respektera det lägsta riktmärket 2019, vilket ger en säkerhetsmarginal i förhållande till underskottsgränsen på 3 % av BNP. På grundval av detta anser kommissionen att Belgien uppfyller kraven för den begärda tillfälliga avvikelsen på 0,5 % av BNP 2019 i samband med genomförandet av strukturreformer. Om hänsyn tas till denna flexibilitet förväntas Belgien därför genomföra en årlig strukturell anpassning mot det medelfristiga målet på 0,1 % av BNP 2019, vilket motsvarar en nominell ökning i primära offentliga nettoutgifter på högst 2,8 %.

·Slutligen, den kvarvarande osäkerheten kring behandlingen av den betydande ökningen av bolagens skatteinbetalningar 2017 och 2018 (omkring 0,5 % 2017 och 0,7 % av BNP 2018). Högre avgifter för underlåtenhet att göra förskottsinbetalningar av skatt infördes 2017. Därmed ändras tidpunkten för återkommande intäkter permanent genom att – åtminstone en del – av skatteuppbörden sker genom förskottsinbetalningar i stället för efter avstämningar i efterhand, vilket har lett till en exceptionell och tillfällig ökning av skatteintäkterna. I sin artikel 126.3-rapport i maj 2018 reserverade kommissionen sig i detta sammanhang beträffande typen av intäktsökning från bolagsskatt. I sin vårprognos 2019 bedömer kommissionen att det skedde en engångsökning på 0,5 % av BNP av intäkterna 2017 och 2018 som under de närmaste åren kommer att neutraliseras av lägre intäkter efter avstämningar i efterhand. Från och med 2018 har det skett ytterligare en strukturell ökning av skatteuppbörden på 0,2 % av BNP.

Även om den minskar råder dock fortsatt osäkerhet kring behandlingen av den kraftiga ökningen av bolagens förskottsinbetalningar av skatt 2017 och 2018 (omkring 0,5 % av BNP varje år). Dessa intäkter beror framför allt på införandet i två steg – 2017 och 2018 – av betydligt högre tilläggsavgifter vid underlåtenhet att göra förskottsinbetalningar av skatt. Genom denna åtgärd görs en permanent ändring av tidpunkten för återkommande intäkter genom att – åtminstone en del – av skatteuppbörden sker genom förskottsinbetalningar i stället för efter avstämningar i efterhand, vilket är skälet till att den lett till en exceptionell och tillfällig topp i skatteintäkterna 2017 och 2018. I referensscenariot i vårprognosen 2019 och med utgångspunkt i samma metod som förra året ansåg kommissionen att all skatteuppbörd utöver den trendmässiga skulle anses utgöra en tillfällig engångsintäkt, som så småningom neutraliseras av lägre intäkter efter avstämningar i efterhand från och med 2019. I andra analyser, bl.a. den som har gjorts av Belgiens centralbank, betraktas en större andel av de ökade bolagsskatteintäkterna 2017 och 2018 som tillfälliga, medan staten betraktar en större andel som strukturell. Även om hänsyn tas till dessa osäkerhetsfaktorer och hela ökningen betraktas som strukturell både 2017 och 2018 verkar det föreligga en betydande avvikelse 2017 och 2018 tillsammans. Samtidigt förefaller överskridandet av tröskelvärdet på 0,25 % av BNP för betydande avvikelser vara mycket litet om hänsyn tas till dessa osäkerhetsfaktorer. Med tanke på att siffrorna är osäkra inser kommissionen att varken uppåt- eller nedåtrisker bör bortses från och att det bara är möjligt att göra en säker uppskattning av de permanenta effekterna efter en viss tid, även om utfallsdata när det gäller bolagsskatteintäkterna 2019 kommer att ge en första tydlig indikation på effekternas omfattning.

Enligt utfallsdata och kommissionens prognos överskred ökningen i den primära offentliga utgifterna, exklusive diskretionära åtgärder på inkomstsidan och engångsåtgärder, utgiftsriktmärket under 2018, vilket ledde till ett gap på 0,7 % av BNP och pekar på en betydande avvikelse. Det strukturella saldot beräknas ha varit fortsatt oförändrat 2018, vilket ledde till ett gap på 0,6 % av BNP i förhållande till den rekommenderade budgetansträngningen och även det pekar på en betydande avvikelse.

I sitt stabilitetsprogram 2019 bekräftade de belgiska myndigheterna sitt medelfristiga mål om en budget som i strukturella termer är i balans. Det medelfristiga målet förefaller vara tillräckligt strängt under vad som kan betraktas som normala ekonomiska förhållanden för att säkerställa att skuldregeln efterlevs på medellång och lång sikt. I stabilitetsprogrammet 2019 skjuter Belgien upp det planerade uppnåendet av målet från 2020 till 2021. Enligt stabilitetsprogrammet krävs en budgetansträngning på 0,9 % för att uppnå det medelfristiga målet. Enligt kommissionens vårprognos 2019 krävs en större ansträngning (1,4 % av BNP), eftersom kommissionen gör en annan (högre) uppskattning av det strukturella underskottet 2018. I kommissionens prognos förväntas dessutom det strukturella saldot förbli oförändrat 2019 och försämras med 0,3 procentenheter av BNP med oförändrad politik 2020, som är slutåret i kommissionens beräkningar. Enligt det höga finansrådet kommer en ytterligare försämring på 0,4 % av BNP äga rum 2021 med oförändrad politik . För att uppnå det medelfristiga målet 2021 kommer det därför att krävas ytterligare, omfattande åtgärder av den nya regeringen efter valet i maj 2019.

Den kraftiga skuldökningen till följd av stock-/flödesjusteringar ägde framför allt rum 2008 och 2011 när den belgiska staten tvingades ingripa i det finansiella systemet. År 2008 gav myndigheterna stöd till Fortis, KBC, Dexia och Ethias. År 2011 förvärvade den belgiska staten Dexia Belgium, nuvarande Belfius. Återvinningen av en del av stödet till finanssektorn ledde till nedåtriktade stock-/flödesjusteringar på 3,9 % av BNP under åren 2012–2017. Övriga ägarintressen är en andel på 7,8 % i BNP Paribas, 100 % av Belfius, 100 % av försäkringsgivaren Ethias (inklusive regionala och kommunala myndigheters andelar) och 51,4 % av Dexia. Utdelningar av finansinstitut utgjorde omkring 0,2 % av BNP 2018.

De viktigaste pådrivande faktorerna bakom denna ökning mellan 2007 och 2014 var den uppåtriktade snöbollseffekten (+10,5 procentenheter) och stock-/flödesjusteringar (+9,4 procentenheter) när tidigare primära överskott hade försvunnit (se diagram 1). Snöbollseffekten visar hur ränteutgifterna generellt överstigit den nominella tillväxten sedan 2008. Den uppåtriktade effekten av denna utveckling på i genomsnitt 1,4 procentenheter om året under perioden 2008–2015 var dock ungefär densamma som 1997–2007, eftersom ”nämnare-effekten” av en lägre nominell tillväxt uppvägdes av ”täljare-effekten” av lägre ränteutgifter i förhållande till BNP. Den sistnämnda kvoten fortsatte att minska efter 2007 då stadigt sjunkande räntor kompenserade för en stigande skuldkvot. En ytterligare minskning av ränteutgifterna resulterade i en något nedåtriktad snöbollseffekt 2016, vilket var första gången sedan 2011.

Offentliga investeringar beräknas under prognosperioden vara fortsatt stabila på 2,4 % av BNP. Från 2009–2016 var de offentliga investeringarna lägre än det offentliga underskottet. År 2017 blev det offentliga underskottet lägre än investeringskvoten och denna situation har sedan dess kvarstått.

Belgien har moderniserat sitt statliga pensionssystem de senaste åren. En första omgång pensionsreformer antogs i lag 2015. De minskade möjligheterna att lämna arbetslivet i förtid genom skärpta standardkrav för både pensionering i förtid och förtidspensionering samt höjningar av den lagstadgade pensionsåldern från 65 till 66 från år 2025 och till 67 från 2030. Till följd av dessa reformer, och med hänsyn till de nya demografiska prognoserna 2018 för Belgien från arbetsgruppen för åldrandefrågor förväntas de offentliga pensionsutgifterna nu stiga med 2,9 procentenheter fram till 2070, främst under de närmaste två decennierna, jämfört med de 3,3 procentenheter som förväntades innan de antogs (över perioden 2013–2060). Den förväntade livslängden förutspås dock stiga snabbare än den faktiska pensionsåldern. Införandet av en koppling mellan å ena sidan åldern för pensionering i förtid och sedvanlig pensionsålder, och å andra sidan ökningar av den förväntade livslängden, skulle göra det lättare att begränsa åldrandekostnaderna efter 2030. För stora grupper offentliganställda är dessutom villkoren för att gå i pension i förtid mer gynnsamma än standardvillkoren. Offentliga utgifter för långvarig vård och omsorg beräknas öka med 1,7 procentenheter fram till 2070, vilket är en större höjning än genomsnittet från en nivå som redan är bland de högsta inom EU.

Landsrapporten tar även upp åtgärder till stöd för den senaste, jobbrika ekonomiska tillväxten genom ökad konkurrenskraft, t.ex. en skatteomläggning, en arbetsmarknadsreform som bl.a. stöder en återhållsam lönebildning, samt en bolagsskattereform. Lagstiftning har antagits om en gradvis sänkning av inkomstskatten och arbetsgivarnas sociala avgifter, med mer än proportionella sänkningar för personer med lägre löner. Fokuseringen på låga löner gynnar unga och lågutbildade arbetstagare som tenderar att ha lägre lön, men även den lägsta sysselsättningsgraden, och främjar därför aktivering bland några av de mest sårbara grupperna. Skatten på arbete som en produktionsfaktor är emellertid fortfarande hög i Belgien. Även om skatteomläggningen minskade skattekilen på arbete (inkomstskatt plus arbetsgivarens och arbetstagarens avgifter) för mycket lågavlönade arbetstagare (50 % av genomsnittslönen), är den fortfarande störst inom EU för löntagare med genomsnittslön. När det gäller den höga inkomstbeskattningen av arbete beror den på snäva inkomstskatteskikt, även om skattomläggningen har breddat basen för 40-procentsskiktet genom att även medellöntagare omfattas av den högsta inkomstskattebasen. Att bredda skattebasen genom att sänka skatteutgifter kan generera de intäkter som krävs för att bredda skatteskiften, eftersom den omfattande användningen av skatteutgifter minskar effektiviteten i det belgiska skattesystemet. I detta hänseende kommer bolagsskattereformen nyligen som innebär en övergång till ett system med lägre lagstadgade skattesatser och färre skattebefrielser att hjälpa till att förenkla skattesystemet och göra den belgiska ekonomin mer attraktiv.

Den relativt låga tillväxten i BNP i löpande priser fram till 2015 hade ett betydande inflytande på skuldkvotens utveckling under dessa år och innebar att det krävdes en större strukturell anpassning för att säkerställa att skuldkvoten fortsatte att sjunka stadigt i enlighet med skuldriktmärket. Även primärsaldot påverkades av dessa konjunkturförhållanden, som slog igenom i den offentliga skulden.

Beräkningarna när det gäller Belgiens potentiella tillväxt uppgår till i genomsnitt 1,3 % under perioden 2016–2019. Nedgången jämfört med situationen före 2009 är bred eftersom den beror på att en fortsatt långsiktig trend med minskade förbättringar av den totala faktorproduktiviteten (som beräknas ha stabiliserats på en låg nivå de senaste åren), en minskning av arbetskraftens bidrag (till följd av en långsammare ökning av befolkningen i arbetsför ålder) och något lägre kapitalbildning. Det negativa produktionsgapet beräknas ha försvunnit 2017 efter att ha varit som störst på -1,6 % 2013. Det förväntas vara fortsatt positivt och stabilt på 0,2 % av BNP under hela perioden 2019–2020.

Den belgiska ekonomin visade sig vara ganska motståndskraftig efter den globala ekonomiska recessionen 2009. BNP återgick snabbt till samma nivåer som före krisen. Återhämtningen under 2010 och 2011 följdes dock av stagnation, med en platt BNP-tillväxt 2012 och 2013. Den starka återhämtningen 2014 och 2015, då tillväxten steg till 1,4 % respektive 1,7 %, följdes av en mindre nedgång till 1,5 % 2016 till följd av ett försämrat omvärldsklimat och den visserligen övergående men negativa effekten av säkerhetsläget efter terroristattackerna i mars 2016. Tillväxten hämtade sig därefter och steg till 1,7 % 2017. År 2018 sjönk den återigen till 1,4 % och förväntas sjunka ytterligare till 1,2 % 2019 och 2020 till följd av en stark inhemsk efterfrågan, som motverkar det krympande negativa bidraget från nettoexporten 2019 och 2020.

Trots att tillväxten har bromsat in på senare tid är de makroekonomiska förhållandena fortsatt gynnsamma och kan inte betraktas som en förmildrande omständighet för att förklara Belgiens avstånd till riktmärket för skuldminskning. Den nominella ekonomiska tillväxten förväntas i själva verket vara fortsatt stadig under hela prognosperioden. Belgien gjorde begränsade framsteg när det gäller att följa de landsspecifika rekommendationerna 2018, men har genomfört viktiga strukturreformer de senaste åren för att stärka pensionssystemets hållbarhet och reformera beskattning och arbetsmarknaden, bl.a. indexering av löner, för att stärka konkurrenskraften.

Sårbarheten för potentiella störningar när det gäller nominell tillväxt och räntor samt ett ogynnsamt utgångsläge leder till höga hållbarhetsrisker på medellång sikt. Med oförändrad politik förutspås skulden öka till som mest 103,4 % av BNP 2029 och därmed ligga långt över fördragets gräns på 60 % av BNP. Ett fullständigt genomförande av stabilitetsprogrammet skulle föra in skulden på en nedåtgående bana 2029, även om den fortfarande skulle ligga över referensvärdet på 60 % av BNP 2029. Det krävs dock en avsevärd budgetansträngning för att uppnå det medelfristiga målet med tanke på att det strukturella underskottet med oförändrad politik beräknas uppgå till 1,4 % av BNP.

Räddningsinsatserna inom finanssektorn förklarar en del av skuldökningen sedan 2007, vilket diskuteras i avsnitt 4.2. Dessa insatsers direkta samlade inverkan på skulden uppgick till nästan 7 % av BNP 2011, men sjönk från och med 2018 till omkring 3 % av BNP till följd av försäljningen av en del av de förvärvade tillgångarna och återbetalningen av lån. Alla eventualförpliktelser till följd av garantier som beviljats finanssektorn rör Dexia. I avvaktan på Dexias fullständiga resolution står den belgiska staten som garant för 51,4 % av Dexias skulder. Dessa garantier uppgick från april 2019 till 7,4 % av BNP, vilket var en minskning från 8,7 % i slutet av 2016.

Enligt artikel 12.1 i förordning (EU) nr 473/2013 ska denna rapport även beakta ”[i] vilken utsträckning den berörda medlemsstaten har beaktat kommissionens yttrande som avses i artikel 7.1” i samma förordning. Kommissionens yttrande om Belgiens utkast till budgetplan för 2019 pekade på en risk att stabilitets- och tillväxtpaktens bestämmelser inte skulle uppfyllas 2018–2019. Framför allt förutsågs en risk för betydande avvikelse från den nödvändiga anpassningen mot det medelfristiga målet och för att riktmärket för skuldminskning inte skulle uppfyllas 2018 och 2019. Kommissionen uppmanade myndigheterna att vidta nödvändiga åtgärder inom ramen för den nationella budgetprocessen för att säkerställa att 2019 års budget överensstämmer med stabilitets- och tillväxtpakten och att använda oförutsedda inkomster för att snabbare minska den offentliga skuldkvoten. En federal budget för 2019 antogs dock inte av parlamentet. Sedan den belgiska premiärministern avgått den 18 december 2018 har en övergångsregering antagit budgetar för aktuella frågor. Sedan mars 2019 har parlamentet konkretiserat resterande åtgärder i jobbpaketet (se avsnitt 4.3).

4.5. Andra faktorer som medlemsstaten åberopat

Den 31 maj 2019 överlämnade de belgiska myndigheterna dokument om relevanta faktorer i enlighet med artikel 2.3 i förordning (EG) nr 1467/97 (nedan kallade de belgiska synpunkterna). De flesta av de faktorer som myndigheterna hänvisar till omfattas av den analys som presenteras i andra avsnitt av denna rapport.

De belgiska synpunkterna framhåller effekten av en skatteomläggning och jobbpaketet för att skapa fler arbetstillfällen genom både arbetskraftsutbudet och efterfrågan på arbetskraft. I detta sammanhang minskar det förstnämnda både arbetskraftskostnader och bördan på förvärvsinkomster. Det sistnämnda främjar å sin sida arbetsmarknadsdeltagande, bl.a. för lediga tjänster i yrken där det råder brist på arbetskraft. Myndigheternas synpunkter tar även upp bolagsskattereformen, som har lett till en kraftig sänkning av skatten på företag, framför allt för små och medelstora företag. De pekar på en strategisk plan för offentliga investeringar (den nationella pakten för strategiska investeringar), som redan har fastställt sex tematiska och fyra övergripande områden där nya tillträdande regeringar måste specificera investeringarna. De framhåller slutligen den pågående reformen av pensionssystemet, bl.a. åtgärder som redan har genomförts av det tidigare parlamentet, för att höja åldern och skärpa karriärvillkoren för pensionering i förtid, samt nya åtgärder för att höja åldern för pensionering i förtid, harmonisera ordningar, motverka vissa typer av missbruk och utveckla incitament för den andra pensionspelaren.

Andra relevanta faktorer som tagits upp av de belgiska myndigheterna är den allmänna enighet som råder i Belgien när det gäller att minska den offentliga skulden och underskotten, vilket framgår av det system för strikt budgetdisciplin som införts av övergångsregeringen sedan december 2018. De belgiska synpunkterna omfattar även en bedömning av utvecklingen av bolags förskottsinbetalningar av skatt. Framför allt delas utvecklingen in i en strukturell komponent och en engångskomponent. Den förstnämnda beror bland annat på det reformerade och sänkta avdraget för beräknad ränta på eget kapital (Notional Interest Deduction) och höjningen av företagens bruttodriftsöverskott. Den sistnämnda beror på övergången från avstämning i efterhand till förskottsinbetalning av skatt till följd av den höjda straffavgiften fr.o.m. den 1 januari 2017 för företag som inte betalar in skatt i förskott. Myndigheternas uppskattar effekten som lika stor (50 %) för dessa två komponenter.

5. Slutsatser

Den offentliga bruttoskulden uppgick till 102,0 % av BNP i slutet av 2018 och låg därmed en bra bit över referensvärdet på 60 % av BNP. Belgien uppfyllde inte riktmärket för skuldminskning 2018. I kommissionens prognos förväntas Belgien med oförändrad politik dessutom inte uppfylla riktmärket för skuldminskning varken 2019 eller 2020. Detta tyder vid första anblicken – innan alla relevanta faktorer har beaktats – på att skuldkriteriet såsom det definieras i fördraget inte uppfylldes 2018. I enlighet med fördraget granskas även relevanta faktorer i denna rapport.

En samlad bedömning av uppfyllandet av den förebyggande delens krav pekar på stor osäkerhet när det gäller centrala delar av den offentligfinansiella utvecklingen 2017 och 2018, framför allt när det gäller i vilken mån de senaste förbättringarna av det samlade saldot är av strukturell karaktär. En betydande avvikelse 2017 och 2018 tillsammans kan inte uteslutas ens när hänsyn tagits till denna osäkerhet. Samtidigt förefaller överskridandet av tröskelvärdet på 0,25 % av BNP för betydande avvikelser vara mycket litet om hänsyn tas till denna osäkerhet. Det finns därför inte tillräckligt starka bevis för att fastställa att det förelåg en betydande avvikelse från anpassningsbanan mot det medelfristiga målet 2018, eller 2017 och 2018 tillsammans. Det bedöms föreligga en risk för viss avvikelse i Belgien 2019 och en risk för betydande avvikelse 2018 och 2019 tillsammans samt 2020. Nödvändiga åtgärder bör följaktligen vidtas från och med 2019 för att följa stabilitets- och tillväxtpaktens bestämmelser. Det vore klokt att använda eventuella oförutsedda inkomster till att minska den offentliga skuldkvoten ytterligare. Belgiens skuldkvot har samtidigt sjunkit med 5,5 procentenheter sedan 2014 och förutspås minska med ytterligare 1,3 procentenheter fram till 2020, trots stora skuldhöjande stock-/flödesjusteringar på senare år och under åren framöver.

Belgien har gjort framsteg i genomförandet av de strukturreformer som aviserats sedan början av 2015, framför allt när det gäller pensioner, konkurrenskraft och beskattning. I fråga om flera av dessa reformer bedöms framstegen vara betydande. De förväntas bidra till att öka ekonomins tillväxtpotential och minska riskerna för makroekonomiska obalanser och därmed ha en positiv inverkan på skuldsättningens hållbarhet på medellång till lång sikt. Den icke-neutrala budgeteffekten av den genomförda skattereformen har dock försämrat budgetställningen 2017 och 2018. I en skrivelse till kommissionen den 31 maj 2019 framhöll de belgiska myndigheterna sitt åtagande att genomföra strukturreformer och en strategisk plan för offentliga investeringar.

Analysen i denna rapport omfattar en bedömning av alla relevanta faktorer, särskilt: i) makroekonomiska förhållanden som inte längre bedöms vara en faktor som förklarar Belgiens avstånd till riktmärket för skuldminskning, ii) genomförandet av tillväxtvänliga strukturreformer de senaste åren, varav flera bedöms vara betydande och förutspås bidra till en mer hållbar skuldsättning, även om de har en tillfällig icke-neutral budgeteffekt, iii) att det inte finns tillräckligt starka bevis för att det förelåg en betydande avvikelse från Belgiens anpassningsbana mot det medelfristiga målet 2018, och 2017 och 2018 tillsammans. Föreliggande analys är sammantagit inte helt entydig när det gäller huruvida det skuldkriterium som definieras i fördraget och i förordning (EG) nr 1467/97 uppfylls eller inte.