I artikel 3 fastställs rätten till översättning under straffrättsliga förfaranden och förfaranden i samband med en europeisk arresteringsorder. Den innebär att medlemsstaterna inom rimlig tid ska tillhandahålla en skriftlig översättning av handlingar som är väsentliga för att kunna utöva rätten till försvar.

I artikel 2 fastställs rätten till tolkning vid straffrättsliga förfaranden. Den innebär att medlemsstaterna utan dröjsmål ska tillhandahålla en tolk, inte bara under straffrättsliga förfaranden och förfaranden i samband med en europeisk arresteringsorder utan även för kommunikationen mellan misstänkta eller tilltalade och deras försvarare.

2.rätten till tillgång till försvarare och rätten att kontakta tredje parter under frihetsberövandet ,

I de flesta medlemsstater säkerställs när och hur länge rätten till tolkning och översättning är tillämplig genom en allmän bestämmelse om när denna rättighet är tillämplig (t.ex. ”när som helst under det straffrättsliga förfarandet”, ”under hela det straffrättsliga förfarandet”, ”under det straffrättsliga förfarandet” eller ”medan rättegången pågår”). De flesta medlemsstater anger dock inte uttryckligen i sina införlivandeåtgärder när och hur personerna ska göras medvetna om att de är misstänkta eller anklagade för ett brott, men dett detta framgår vid en ingående analys av de olika skedena av det straffrättsliga förfarandet i respektive rättsordning.

I artikel 2.2 föreskrivs rätten till tolkning för kommunikationen mellan misstänkta eller tilltalade och deras försvarare i direkt samband med ett förhör eller en förhandling under förfarandena eller i samband med ett överklagande eller andra framställningar som görs under förfarandet.

De flesta medlemsstater garanterar tolkning under alla skeden av det straffrättsliga förfarandet, både före och under rättegång, genom en allmän bestämmelse i sin nationella lagstiftning. Några medlemsstater har infört olika bestämmelser för varje skede. När det gäller kravet om att misstänkta och tilltalade måste erbjudas tolkning ”utan dröjsmål” är det dock bara elva medlemsstater som uttryckligen angett detta, vilket inverkar på efterlevnaden av direktivet.

Enligt artikel 2.1 är medlemsstaterna skyldiga att se till att misstänkta eller tilltalade som inte talar eller förstår förfarandespråket utan dröjsmål får tolkning under det straffrättsliga förfarandet inför utredande och rättsliga myndigheter, bl.a. under polisförhör, alla domstolsförhandlingar och eventuella nödvändiga interimistiska förfaranden.

I artikel 2 i direktivet föreskrivs rätten till tolkning vid rättsliga förfaranden. Enligt denna ska medlemsstaterna utan dröjsmål tillhandahålla en tolk under straffrättsliga förfaranden och förfaranden i samband med en europeisk arresteringsorder, bl.a. för kommunikationen mellan misstänkta eller tilltalade och deras försvarare. Medlemsstaterna måste även införa en mekanism för att bedöma huruvida den misstänkta eller tilltalade förstår förfarandespråket. De bör även tydligt ange att det finns en möjlighet att angripa både beslutet att inte utse någon tolk och tolkningens kvalitet. Medlemsstaterna bör även se till att den tolkning som tillhandahålls är av tillräcklig kvalitet för att garantera att förfarandena går rättvist till.

I artikel 1.4 föreskrivs att direktivet varken påverkar nationell lagstiftning som avser närvaron av försvarare under något skede av det straffrättsliga förfarandet, eller nationell lagstiftning som avser den misstänktes eller tilltalades tillgång till handlingar i samband med straffrättsliga förfaranden.

I artikel 3.3 föreskrivs att de behöriga myndigheterna från fall till fall måste besluta om huruvida någon annan handling är väsentlig och att de misstänkta, tilltalade eller deras försvarare får ge in en motiverad ansökan i detta hänseende.

I artikel 3 i direktivet fastställs rätten till översättning under straffrättsliga förfaranden och förfaranden i samband med en europeisk arresteringsorder. Den innebär att medlemsstaterna inom rimlig tid ska tillhandahålla en skriftlig översättning av handlingar som är väsentliga för att kunna utöva rätten till försvar. Denna rättighet omfattar möjligheten att angripa både beslutet att neka någon översättning och översättningens kvalitet. Undantagsvis tillåts en muntlig översättning och ett undantag från rätten till översättning under stränga villkor. Medlemsstaterna bör även säkerställa översättningstjänsternas kvalitet.

När det gäller rätten att angripa ett beslut om att det inte finns något behov av tolkning har endast tio medlemsstater i sin lagstiftning infört förfaranden för denna bedömning. Övriga medlemsstater har förlitat sig på befintliga allmänna förfaranden för att överklaga utredande och rättsliga myndigheters beslut och för att inge klagomål eller invändningar under det straffrättsliga förfarandet.

I artikel 3.7 finns ett undantag som innebär att en muntlig översättning eller sammanfattning av väsentliga handlingar får tillhandahållas i stället för en skriftlig översättning, under förutsättning att den muntliga översättningen eller sammanfattningen inte påverkar rätten till en rättvis rättegång.

När det gäller rätten att angripa ett beslut om att det inte finns något behov av översättning av handlingar har endast åtta medlemsstater (precis som för artikel 2.5) i sin lagstiftning infört förfaranden för denna bedömning. Övriga medlemsstater har förlitat sig på befintliga allmänna förfaranden för att överklaga utredande och rättsliga myndigheters beslut och för att inge klagomål eller invändningar under hela det straffrättsliga förfarandet.

Tio medlemsstater går längre än det minimikrav som fastställs i denna bestämmelse och föreskriver ingen möjlighet att avsäga sig rätten till översättning av väsentliga handlingar vid straffrättsliga förfaranden.

3.3.9.Översättningens kvalitet – artikel 3.9

Enligt artikel 3.9 ska översättningen hålla tillräckligt hög kvalitet för att garantera att förfarandena går rättvist till, särskilt genom att säkerställa att misstänkta eller tilltalade förstår vad de anklagas för och kan utöva sin rätt till försvar.

De flesta medlemsstater vidtar åtgärder för att säkerställa att översättningen håller tillräckligt hög kvalitet, även om de inte uttryckligen nämner översättningens kvalitet. Antingen kräver de att de översättare som deltar i förfarandena är registrerade eller auktoriserade translatorer eller att de står med på de listor över översättare som uppfyller en rad kvalitetskriterier som de straffrättsliga myndigheterna har tillgång till. Endast två medlemsstater har inte införlivat denna bestämmelse.

3.4.Kostnader för tolkning och översättning (artikel 4)

Enligt artikel 4 ska medlemsstaterna stå för kostnaderna för tolkning och översättning vid straffrättsliga förfaranden, oavsett vad som är resultatet av förfarandena.

Alla medlemsstater utom tre har införlivat detta krav korrekt. I de flesta medlemsstater framgår kravet på att de ska stå för kostnaderna för tolkning och översättning ”oavsett vad som är resultatet av förfarandena” implicit av andra nationella bestämmelser. Dessa ska säkerställa att misstänkta eller tilltalade har rätt till tolkning och översättning både före och under rättegången och att de inte själva ska stå för dessa kostnader. Några medlemsstater föreskriver att staten ska stå för kostnaderna för tolkning och översättning vid straffrättsliga förfaranden. Några andra medlemsstater föreskriver att vissa specifika myndigheter ska stå för kostnaderna (t.ex. förundersökningsmyndigheter under förundersökningen och domstolar under rättegången).

3.5.Tolkningens och översättningens kvalitet (artikel 5)

I artikel 5 anges medlemsstaternas skyldighet att vidta åtgärder för att säkerställa tolkningens och översättningens kvalitet. Dessutom måste medlemsstaterna sträva efter att föra register över tolkar och översättare och göra dem tillgängliga för försvarare och relevanta myndigheter.

3.5.1.Konkreta åtgärder för att säkerställa kvaliteten – artikel 5.1

Enligt artikel 5.1 ska medlemsstaterna vidta konkreta åtgärder för att se till att den tolkning och översättning som tillhandahålls håller den kvalitet som krävs enligt artiklarna 2.8 och 3.9 i direktivet.

Som nämnts ovan har de flesta medlemsstater framförallt vidtagit åtgärder för att säkerställa tolkningens och översättningens kvalitet genom bestämmelser som reglerar yrket för tolkar och översättare och genom specifika kvalifikationskrav.

Några medlemsstater har vidtagit specifika åtgärder som går längre än bestämmelserna i direktivet för att se till att tolkningen och översättningen håller tillräckligt hög kvalitet. Det handlar om att reglera yrket för tolkar och översättare eller att hänvisa till uppförandekoder eller etiska föreskrifter för tolkar och översättare.

3.5.2.Register över översättare och tolkar – artikel 5.2

Enligt artikel 5.2 ska medlemsstaterna sträva efter att upprätta ett eller flera register över självständiga översättare och tolkar som har lämpliga kvalifikationer.

Även om denna artikel inte medför någon skyldighet för medlemsstaterna att upprätta ett register har de flesta medlemsstater ett eller flera register över tolkar och översättare och endast ett fåtal har ännu inte vidtagit några åtgärder i detta avseende. I sex medlemsstater medges i undantagsfall, ofta när en tolk/översättare inte är tillgänglig, på grund av bristen på tolkar/översättare i ett specifikt språk eller oproportionerliga kostnader, att tolkar/översättare som inte står med i officiella register eller listor kallas in för att delta i förfarandena.

3.5.3.Konfidentialitet – artikel 5.3

I artikel 5.3 föreskrivs att medlemsstaterna måste se till att tolkar och översättare respekterar konfidentialiteten i sin yrkesutövning.

De flesta medlemsstater har ett särskilt konfidentialitetskrav som gäller för tolkar och översättare i straffrättsliga förfaranden, medan några få medlemsstater har ett mer allmänt konfidentialitetskrav. Två medlemsstater har inte införlivat detta krav eftersom de inte har ålagt tolkar och översättare något krav på konfidentialitet, vilket är i strid med direktivet.

3.6.Utbildning (artikel 6)