Meddelande från kommissionen om de räntesatser som är tillämpliga vid återbetalning av stöd som olagligt beviljats

(2003/C 110/08)

Vid negativa beslut i fall av olagligt stöd skall kommissionen enligt artikel 14 i förordning (EG) nr 659/1999 av den 22 mars 1999 om tillämpningsföreskrifter för artikel 93 i EG-fördraget(1) besluta att den berörda medlemsstaten skall vidta alla nödvändiga åtgärder för att återkräva stödet från mottagaren. Det stöd som skall återkrävas enligt ett beslut om återkrav skall innefatta ränta med en lämplig räntesats som fastställs av kommissionen. Räntan skall betalas från det datum då det olagliga stödet stod till stödmottagarens förfogande till det datum då det har återbetalats.

I en skrivelse av den 22 februari 1995 ansåg kommissionen, att om man vill återställa balansen är marknadsmässiga räntesatser ett bättre sätt att åtgärda den fördel som felaktigt kommit mottagaren av det olagliga stödet till godo. I enlighet med detta meddelade kommissionen medlemsstaterna, att den i de beslut som den kan komma att fatta om återkrav av olagligt beviljat stöd avsåg att som grundval för den marknadsmässiga räntan tillämpa samma referensränta som använts vid beräkningen av nettobidragsekvivalenten för regionala stödåtgärder. I flera år har kommissionen alltså haft som standardpraxis att i sina beslut om återkrav inbegripa en klausul om att räntan skall beräknas på grundval av den referensränta som används för att beräkna nettobidragsekvivalenten för regionala stödåtgärder.

Som en del i det solidariska samarbetet mellan kommissionen och medlemsstaterna vid genomförandet av vissa beslut om återkrav, har frågan väckts om denna räntesats skall tillämpas som enkel eller sammansatt ränta(2). Kommissionen anser det därför nödvändigt att nu klargöra sin ståndpunkt i frågan med tanke på målsättningarna med återkrav av olagligt stöd och dess position i det system för kontroll av statligt stöd som föreskrivs i fördraget.

Enligt ett stort antal beslut av gemenskapens domstolsväsende(3) är återkrav den logiska följden av att ett stöd är olagligt. Målet med återkravet är att återupprätta det tidigare rådande förhållandet. Genom att återbetala stödet förlorar stödmottagaren den orättvisa fördel som han haft jämfört med sina konkurrenter på marknaden, och de konkurrensvillkor som förelåg innan stödet utbetalades återupprättas.

Under marknadsmässiga omständigheter skulle enkel ränta normalt beräknas när stödmottagaren inte kan använda räntebeloppet före slutet av perioden, exempelvis när räntan endast betalas i slutet av perioden. Sammansatt ränta skulle normalt beräknas om räntebeloppet kan anses utbetalas till stödmottagaren och därmed läggas till det initiala kapitalbeloppet varje år (eller period). I det fallet skulle stödmottagaren få ränta på den ränta som betalas ut för varje enskild period.

I praktiken kan den typ av stöd som beviljats och den enskilde stödmottagarens situation skilja sig åt. Om stödet innebär överkompensation, kan den fördel som företaget därigenom fått likställas med en deposition som normalt genererar sammansatt ränta. Om stödet är ett investeringsstöd för att täcka en viss stödberättigande kostnad, kan stödet ha ersatt en alternativ finansieringskälla som normalt också skulle ha uppburit sammansatt ränta på marknadsmässig nivå. Om stödet är ett driftsstöd skulle det direkt påverka resultaträkningen och därmed balansräkningen, vilket skulle innebära att medel ställdes till förfogande. Trots de olika förhållandena framstår det alltså som om effekterna av olagligt stöd blir att stödmottagaren får tillgång till finansiering på samma villkor som vid ett medelfristigt lån utan ränta. Av det skälet förefaller sammansatt ränta vara nödvändig för att garantera att de finansiella fördelarna med detta förhållande neutraliseras helt och hållet.

Därför vill kommissionen meddela medlemsstaterna och berörda parter att den i framtida beslut om att begära återkrav av stöd som beviljats olagligt kommer att tillämpa den referensränta som tillämpas för att beräkna nettobidragsekvivalenten för regionalt stöd med sammansatt ränta. I enlighet med normal marknadspraxis skall den effektiva räntan beräknas på årsbasis. Likaså förväntar sig kommissionen att medlemsstaterna tillämpar sammansatt ränta vid fullföljandet av utestående beslut om återkrav, såvida detta inte skulle stå i strid med någon allmän princip i gemenskapslagstiftningen.

(1) EGT L 83, 27.3.1999, s. 1.

(2) Vid beräkningen av enkel ränta används följande formel: ränta = (kapital × räntesats × antalet år). Beräkningen av effektiv ränta som gäller för ett helt år sker enligt följande formel: ränta = (kapital (1 + räntesats) antal år) - kapital.

(3) Se särskilt mål C-24/95, Land Rheinland-Pfalz mot Alcan [1997], REG I-1591, och mål T-459/93, Siemens mot kommissionen [1995], REG II-1675.