SV Europeiska unionens officiella tidning C 67/47

Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om ”Att trygga import som är viktig för EU genom EU:s nuvarande handelspolitik och politik på närliggande områden”

2014/C 67/08

Föredragande: Jonathan PEEL

Vid sin plenarsession den 16–17 januari 2013 beslutade Europeiska ekonomiska och sociala kommittén att i enlighet med artikel 29.2 i arbetsordningen utarbeta ett initiativyttrande om

"Att trygga import som är viktig för EU genom EU:s nuvarande handelspolitik och politik på närliggande områden".

Facksektionen för yttre förbindelser, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 25 september 2013.

Vid sin 493:e plenarsession den 16–17 oktober 2013 (sammanträdet den 16 oktober 2013) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 105 röster för, 1 röst emot och 1 nedlagd röst.

1. Slutsatser och rekommendationer

1.1 EU:s konkurrenskraft, och kanske till och med möjligheterna att vidmakthålla vår levnadsstandard och livskvalitet överlag, är beroende av att det finns en säker och regelbunden tillgång till centrala importvaror av stor betydelse. GD Handel konstaterar i sin andra verksamhetsrapport (1) att få ekonomier är självförsörjande när det gäller råvarutillgång eftersom det krävs så många olika insatsvaror. Sammanfattningsvis sägs att det ömsesidiga beroendet är reellt och oundvikligt för alla ekonomier. Tillgång till dessa material till rimliga priser är av största vikt om EU:s ekonomi och det moderna samhället som helhet ska kunna fungera på ett långsiktigt hållbart sätt.

1.1.1 De viktigaste av världens naturresurser är jordbruksmark/livsmedel, vatten, energi och vissa metaller och viktiga mineraler. Dessa resurser är ändliga och i vissa fall allt mer sällsynta. Trots detta har efterfrågan på dem aldrig varit större eller växt snabbare än i dag. En otillräcklig hantering av klimatförändringarna skulle kunna förvärra saken ytterligare. EU har förmånen att ha ett tempererat klimat som är relativt gynnsamt vad avser livsmedel, vatten och jordbruk, men vi är inte självförsörjande i fråga om energi eller många viktiga strategiska metaller och mineraler.

1.2 Det är därför nödvändigt att EU lägger stor vikt vid att utnyttja resurserna så rationellt och effektivt som möjligt och vid innovation och substitution, genom hållbar användning, återanvändning och återvinning av energi och viktiga strategiska metaller, mineraler och andra naturresurser. Kommittén välkomnar särskilt att man lagt vikt vid detta genom det europeiska innovationspartnerskapet och den granskning som kommissionen nyligen gjorde av råvaruinitiativet (2). Det civila samhället måste också involveras aktivt och fullt ut, inte minst eftersom aktörerna och konsumenterna har en central och ansvarsfull roll när det gäller att säkerställa maximal återanvändning och återvinning och en minimering av avfallet.

1.3 Syftet med detta yttrande är dock att granska hur man kan säkra viktiga importvaror genom handelspolitik och politik på närliggande områden.

1.4 EU har när det gäller hållbar handel redan kommit längre än huvudkonkurrenterna, men hållbarhet måste ligga till grund för alla EU-strategier som syftar till att trygga viktiga importvaror. Strategin måste också stämmas av mot EU:s utvecklingsprogram, med särskild hänvisning till AVS-länderna, de minst utvecklade länderna, utvecklingen av GSP och GSP+ samt de pågående förhandlingarna om avtal om ekonomiskt partnerskap (EPA), vilket kommissionen också konstaterar.

1.5 Kommittén har ofta framfört att det är av största vikt att säkerställa samstämmighet mellan arbetet för att bevara naturresurser och bekämpa fattigdom å ena sidan, och hållbar produktion och konsumtion å andra sidan. Processer som präglas av deltagande – och som inbegriper det civila samhället – måste också etableras eftersom sådana processer tillsammans med den sociala dialogen är viktiga faktorer för gott styressätt och kampen mot korruption.

1.6 Kommittén välkomnar att FN:s högnivåpanel med prominenta personer i sin rapport av den 30 maj 2013 fastställt att hållbar förvaltning av naturresurser ska utgöra ett av de tolv vägledande målen. Kommissionen har i sin tur offentliggjort sitt viktiga meddelande "Ett anständigt liv för alla" (3), som omfattar detta FN-initiativ som kopplar de framsteg som gjorts i fråga om millennieutvecklingsmålen till resultatet av Rio+20, i syfte att fastställa nya mål för hållbar utveckling från 2015. I meddelandet konstaterar kommissionen följande: "Två av de mest akuta utmaningarna som världen står inför är att utrota fattigdomen och säkra ett hållbart välstånd och välbefinnande." Dessa mål kommer dock att bli mycket svårare att uppnå om världen står inför allvarlig brist på strategiska nyckelråvaror.

1.6.1 I meddelandet understryks också följande: "Tillgången minskar på två tredjedelar av de tjänster som har sitt ursprung i naturen – inklusive bördiga jordar, rent vatten och ren luft – samtidigt som klimatförändringar och förluster av biologisk mångfald riskerar att få oåterkalleliga konsekvenser för samhället och den naturliga miljön." I sitt yttrande om detta meddelande, som beskrivs som "en viktig utgångspunkt", betonar kommittén följande: "Mot bakgrund av den ändliga fysiska tillgången på […] många […] naturresurser […], måste målen för hållbar utveckling inbegripa mål för en effektivare användning av dessa resurser och en rättvisare fördelning av dem."

1.7 Kommittén välkomnar de framsteg som gjordes genom kommissionens råvaruinitiativ. Effektiv förvaltning av världens centrala resurser måste dock framförallt skötas på global nivå. Kommissionen hävdar att EU eller till och med det internationella samfundet för att säkerställa hållbar råvaruförsörjning måste utveckla ett samordnat svar i syfte att främja en bättre internationell ram och ett närmare samarbete (4). Problemen är för närvarande mer geopolitiska än geologiska, men kommittén känner besvikelse över att EU:s svar mer tycks vara ett lappverk av initiativ med specifik inriktning än en övergripande global strategi. Kommittén välkomnar dock det nära samarbete som EU har upprättat med USA och Japan, det viktiga strategiska partnerskap som kommissionen hänvisar till i meddelandet "Råvaror och råvarumarknader: Att möta utmaningarna" (5) från 2011, och samarbetet med de länder som omnämns i granskningen av råvaruinitiativet. Där nämns med all rätt vikten av samarbete med Afrikanska unionens kommission och Afrika som helhet.

1.7.1 Kommittén anser att EU aktivt bör eftersträva råvarudiplomati. Framför allt anser vi att man globalt bör göra bättre samordnade satsningar, i första hand genom G20 (där många av de länder som står för den största efterfrågan på strategiska importvaror ingår), som har diskuterat frågan utan större framsteg hittills, och dessutom genom OECD samt FN och dess organ. En "kapplöpning mot botten" gynnar ingen.

1.7.2 Den huvudsakliga nackdelen med en integrerad global strategi är bristen på effektiva kontrollmekanismer. Kommittén rekommenderar därför att man som en del av den sedan länge efterfrågade reformen av WTO, som bygger på internationell rätt, tillfogar särskild behörighet avseende energi och råvaror och hållbart utnyttjande av dem. Man bör också lägga större vikt vid Unctads årliga globala råvaruforum (Unctad Global Commodities Forum). En central fråga är utvecklingsländernas sårbarhet. För länder som är beroende av råvaror är råvarusektorn ofta den viktigaste källan till inkomster och sysselsättning. Deras oförmåga att gå från en tillväxt som bygger på råvaror till en mer hållbar ekonomisk tillväxt med bredare bas och större fördelar för de fattiga gör dock att man måste ifrågasätta deras utvecklingsmodell. Man bör ingående (och med fullständigt deltagande av det civila samhället) överväga vilka förändringar som behövs i politiken, institutionerna och infrastrukturen för att kunna koppla inkomsterna från råvaror till utvecklingsresultat, inte minst millenniemålen och de framtida målen för hållbar utveckling.

1.8 Den privata sektorns roll är också av kritisk betydelse eftersom det mesta av mineral- och energiutvinningen nu är en marknadstransaktion. Utvinning och bearbetning är mycket kapitalintensiva verksamheter som i hög grad är beroende av stora multinationella företag. Det är därför viktigt att de centrala ILO-konventionerna, OECD:s riktlinjer för multinationella företag och OECD:s särskilda riktlinjer för att säkra ansvarsfulla leveranskedjor (6) genomförs fullt ut och respekteras, inbegripet arbetsmarknadsparternas aktiva deltagande. Som kommissionen fastställer i sitt meddelande "Europa i världen" är det av största vikt att fördelarna med öppnare marknader "förs vidare till medborgarna. Eftersom vi arbetar för att skapa social rättvisa och sammanhållning på hemmaplan, bör vi också sträva efter att förmedla våra värderingar – inbegripet sociala och ekologiska standarder och kulturell mångfald – i kontakterna med andra länder." (7)

1.9 EU:s import av energi och råvaror uppgår till en tredjedel av EU:s totala import (528 miljarder euro 2010) (8). EU försöker för närvarande ta itu med olika hinder för sådan import, t.ex. exportförbud, nya restriktioner, extra exporttullar eller dubbel prissättning, i samband med handelsförhandlingar (t.ex. om frihandelsavtal, avtal om ekonomiskt partnerskap, partnerskaps- och samarbetsavtal samt Världshandelsorganisationens anslutningsförhandlingar), med användning av tvistlösningsmekanismer som sista utväg.

1.9.1 Kommittén hyser dock stor oro för att dessa handelspolitiska instrument används taktiskt och inte utgör en övergripande strategi, och inte skulle vara verksamma i händelse av kris. Tvistlösningsmekanismer kräver tid och måste förlängas, något som skett bl.a. vad gäller sällsynta jordartsmetaller. Vi efterlyser tydliga beredskapsmekanismer eller krishanteringsförfaranden på EU-nivå för ett läge där en viktig importvara plötslig blir otillgänglig, oavsett orsak.

1.10 Om man ser på energitillgångar står Ryssland, Norge och Algeriet tillsammans för 85 % av EU:s import av naturgas och nästan 50 % av råoljan. Fram tills helt nyligen har de stora energiproducenterna varit motvilliga att ansluta sig till Världshandelsorganisationen, som är en regelbaserad organisation som verkar för ökad stabilitet och förutsägbarhet. Kommittén uppmanar därför EU att utnyttja tillfället i samband med Rysslands anslutning till Världshandelsorganisationen 2012 för att injicera välbehövlig ny dynamik i förhandlingarna mellan EU och Ryssland om ett nytt handels- och investeringsavtal och utveckla ett djupare och mer gediget förhållande.

1.10.1 På samma sätt uppmanar kommittén kommissionen att göra sitt yttersta för att bidra till att Kazakstans anslutning till Världshandelsorganisationen slutförs och att ytterligare stimulera både Algeriet och Azerbajdzjan i deras förhandlingar om anslutning till Världshandelsorganisationen. Ny kraft behövs också i EU:s förhandlingar med Turkiet om anslutning till unionen, eftersom detta land är ett viktigt energicentrum och transitland.

1.11 Kommittén uppmanar också kommissionen att vid nästa ministermöte göra sitt yttersta för att bidra till att säkra den föreslagna "early harvest"-överenskommelsen inom WTO om handelslättnader och andra frågor som rör jordbruk och som inte på något enkelt sätt kan täckas in genom bilaterala avtal. Dödläget i Doha-förhandlingarna innebär att också dessa satsningar går framåt mycket långsamt. Om man inte lyckas nå ens detta begränsade mål skulle det kunna få mycket allvarliga konsekvenser för Världshandelsorganisationens övergripande förhandlingsroll: Om man till slut misslyckas på multilateral nivå skulle detta kunna få svåra följder för livsmedelstryggheten i världen generellt sett.

1.12 Kommittén stöder helt kommissionens initiativ för en ansvarstagande leveranspolitik för "konfliktmineraler" (mineraler som kommer från konfliktdrabbade områden eller andra högriskområden) och andra alternativ för att bistå resursrika utvecklingsländer och fokusera på öppenheten i försörjningskedjan för mineraler. Eftersom spårbarheten ofta är omöjlig att garantera helt hyser vi emellertid fortfarande oro för att handeln antingen kommer att "avledas" till grannländer eller att företagen föredrar att avveckla sin verksamhet framför att ställas inför oönskade anklagelser. Frivillighet på grundval av OECD:s riktlinjer för multinationella företag bör också övervägas, och initiativ som EITI (9), som rör öppenhet i fråga om betalningar, bör uppmuntras och stödjas helt. Även här är det viktigt att etablera processer som präglas av stort deltagande och som inbegriper det civila samhället.

2. De viktigaste importvarorna – bakgrund

2.1 Många faktorer bidrar till att efterfrågan på naturresurser ökar exponentiellt, till exempel att världens befolkning i framtiden beräknas uppgå till 9 miljarder, att den snabba industrialiseringen och urbaniseringen inneburit att mer än hälften av världens befolkning nu för första gången bor i städer, och att så mycket som 2 miljarder människor fler än i dag kommer att betrakta sig som medelklass år 2030 och därmed efterfråga (och kunna betala för) mycket större mångfald och urval av konsumtionsvaror. Inget land kan hävda företrädesrätt till dessa resurser: Användningen av mobiltelefoner ökar redan exponentiellt i världen.

2.1.1 Problemet förvärras ofta av att många viktiga mineraler återfinns i konfliktområden, och viktiga energikällor ofta i länder med andra politiska problem. Det är därför viktigt att förebyggande åtgärder vidtas globalt, innan efterfrågan stiger så högt över tillgången att priserna ökar exponentiellt, vilket i sig självt kan få förödande effekter för tillgången till dessa varor (för att inte nämna konsekvenserna vad avser fattigdom), eller att krig och konflikter blir följden.

2.2 Energi

2.2.1 Energi är en grundläggande strategisk faktor i alla diskussioner om importvaror av stor vikt för EU eftersom det är en fundamental beståndsdel för att upprätthålla vår levnadsstandard och livskvalitet. Den internationella energimarknaden är dock både mycket konkurrensutsatt och fluktuerande. EU:s energimix består till ungefär 55 % av import (10), och EU som helhet importerar 60 % av sin gas och mer än 80 % av sin olja (11), och står inför en snabbt ökande konkurrerande efterfrågan från andra länder, inte minst tillväxtekonomier.

2.2.2 Den globala efterfrågan på energi kan komma att öka med 40 % under de närmaste 20 åren, samtidigt som problemet kan försvåras ytterligare av en otillräcklig hantering av klimatförändringarna. En säker och trygg energiförsörjning är av central betydelse, men många medlemsstater har bara några få tillförlitliga energileverantörer och är därför sårbara för flaskhalsar och prisförändringar, särskilt när det gäller gas och olja. En diversifiering av energiförsörjningen är särskilt angelägen för de tre baltiska staterna.

2.2.3 Energi är ett område där behörigheten delas mellan EU och medlemsstaterna, och frågor om affärshemligheter och nationell suveränitet ökar komplexiteten ytterligare. Kommissionens svar har gått i två riktningar: För det första en mekanism för informationsutbyte om mellanstatliga avtal mellan medlemsstaterna och tredjeländer på energiområdet. Detta har kommittén välkomnat som "ett steg i rätt riktning när det gäller att genomföra EU:s gemensamma yttre energipolitik på ett effektivt sätt", i linje med EU-strategin "Energi 2020". EESK påpekade att "EU:s medlemsstater måste agera samstämmigt för att garantera en lämplig, stabil och trygg energiförsörjning under en överskådlig framtid".

2.2.3.1 Hittills har ingen i EU kunnat ha en helhetsbild av en specifik handelspartner, trots att dessa handelspartner säkert har det. Det finns cirka 30 mellanstatliga avtal mellan medlemsstaterna och tredjeländer i fråga om olja, ungefär 60 om gas, färre om elektricitet.

2.2.4 Den andra delen i kommissionens strategi är energifärdplanen för 2050, som kommittén också har välkomnat. Här betonas det brådskande behovet av att utveckla energistrategier för perioden bortom 2020, och ett antal scenarier granskas, bland annat mycket strikta åtgärder för energieffektivitet, koldioxidprissättning, utveckling av förnybar energi, avskiljning och lagring av koldioxid samt kärnkraft.

2.2.5 När det gäller att säkra viktiga importvaror har EESK efterlyst en helhetsbetonad extern energistrategi för EU (12), och en snabb och gradvis förstärkning av EU:s gemensamma utrikespolitik på energiområdet (13). Dessa farhågor kvarstår. Ur specifik handelspolitisk synvinkel är dock det viktigaste både att identifiera potentiella flaskhalsar vad avser försörjning och infrastruktur och att se till att fler av våra centrala energileverantörer blir medlemmar i Världshandelsorganisationen, inte minst för att öka stabiliteten och förutsebarheten.

2.3 Livsmedel, mark och vatten

2.3.1 Den andra gruppen av viktiga naturresurser som krävs för att upprätthålla en anständig standard och livskvalitet omfattar jordbruksmark, livsmedel och vatten. Även dessa hotas av en otillräcklig hantering av klimatförändringarna.

2.3.2 EU har ett tempererat klimat trots sin höga befolkningstäthet och trots att bara en åttondel av marken lämpar sig för växtodling. De sydligaste medlemsstaterna hotas av ökad torka, men eventuell vattenimport skulle i alla händelser hämtas från andra EU-länder.

2.3.3 Kommittén har redan granskat livsmedelstryggheten (14), särskilt det bredare, globala problemet och livsmedelstryggheten som en av de främsta drivkrafterna bakom reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken

2.3.4 EU importerar mer livsmedel från de minst utvecklade länderna än USA, Kanada, Japan och Australien tillsammans. Även om Copa-Cogeca visar på en negativ handelsbalans i fråga om jordbruk redovisar kommissionen ett överskott totalt sett för EU 2012 på 12,6 miljarder euro genom att räkna in livsmedelsförädling. EU:s främsta jordbruksimportprodukt är soja för djurfoder. Utan denna import skulle kött- och mejeriproduktionen hotas allvarligt (gränsvärdena för genmodifierade organismer är relevanta på detta område). Bland andra produkter som bara framställs i tillräckliga mängder utanför EU återfinns vissa oljeväxter, frukt, kaffe, kakao och te.

2.3.5 Hotet om en begränsning av EU-importen betraktas som litet, och de viktigaste handelsfrågorna är därmed skillnader i sociala och miljömässiga standarder, bl.a. spårbarhet, sanitära och fytosanitära åtgärder (SPS) (hälsa), djurskydd och immateriella rättigheter. För många utvecklingsländer är jordbruksprodukterna viktiga exportprodukter – eventuellt de viktigaste –, och EU ses som den främsta marknaden. Många anser att marknadstillträdet begränsas på ett otillbörligt sätt av EU:s standarder för livsmedelssäkerhet och annat.

2.3.6 Jordbruket är en central beståndsdel i Världshandelsorganisationens Doha-förhandlingar, som har hamnat i ett dödläge (faktum är att man hade bestämt att förhandlingar om jordbruket skulle inledas 1999, innan Doha-rundan inleddes). EESK hyser allvarliga farhågor för att man inte kommer att kunna säkra en "early harvest"-överenskommelse om handelslättnader och andra frågor som rör jordbruk vid nästa ministermöte inom Världshandelsorganisationen, vilket skulle kunna få mycket allvarliga konsekvenser för WTO och – vilket är värre – för livsmedelstryggheten i världen generellt sett.

2.4 Viktiga strategiska mineraler och råvaror

2.4.1 Tillgång till viktiga strategiska mineraler och råvaror är det tredje grundläggande strategiska området när man granskar viktiga EU-importvaror.

2.4.2 Bland dessa viktiga råvaror återfinns metalliska mineraler, industrimineraler, byggmaterial samt oädla metaller som kobolt, gallium, indium och en rad sällsynta jordartsmetaller. Dessa påverkar det dagliga livet i många avseenden, men återfinns framför allt i bilar, flygplan och it-utrustning. I sitt meddelande från 2011 förtecknar kommissionen 14 centrala "råvaror av avgörande betydelse" och anger graden av återvinning och ersättning (substitution). Man håller nu på att uppdatera denna förteckning så att den också omfattar marknadsutvecklingen, den tekniska utvecklingen och utvecklingen på andra områden. Vissa grundläggande beståndsdelar finns förstås redan på plats i många av de produkter som tillverkas innan de importeras, och andra strategiska material är för närvarande inte kritiska, men it-utrustning och annan viktig materiel kan snabbt bli föråldrad och kastas bort.

2.4.3 På Londons metallbörs uppskattar man att bilsektorn står för ca 7 % av den totala kopparförbrukningen, men bilar innehåller också stål, aluminium, platina (60 % av den totala förbrukningen), palladium, rhodium, bly, tenn, kobolt och zink. På samma sätt innehåller en mobiltelefon eller en Ipad koppar, silver, guld, palladium och platina. Att dessa varor ersätts regelbundet (ungefär vartannat år) är redan en källa till oro, men tillväxten globalt är exponentiell – redan finns ca 2 miljarder mobiltelefoner i bara i Kina och Indien. Kinas andel av den globala kopparförbrukningen beräknas också ha stigit från 12 % till 40 % på tio år.

2.4.4 På grund av tekniska framsteg kommer några av de mineraler som är viktigast och mest eftertraktade i dag ofta inte att vara lika viktiga i morgon, medan efterfrågan på andra, t.ex. sällsynta jordartsmetaller (som nu t.ex. utgör en grundläggande beståndsdel i de senaste mobiltelefonerna), plötsligt blir mycket stor. Till exempel införde Kina, som står för ca 97 % av tillgångarna av sällsynta jordartsmetaller, exportrestriktioner (återvinning är ännu inte möjlig och det finns inga ersättningsprodukter). EU har tvingats inleda en andra tvistlösningspanel inom WTO, trots att Kina förlorade i den första.

3. Den strategiska utmaningen för EU vad avser hållbarhet

3.1 Att säkra tillgången till strategiska råvaror har varit ett av de viktigaste utrikespolitiska målen genom historien för stater och imperier – och är det nu också för storföretag och koncerner. Som redan nämnts är ingen ekonomi självförsörjande när det handlar om råvaruförsörjning.

3.2 Det ständiga hotet om oförutsedda, kortsiktiga chocker kvarstår, oavsett om dessa styrs av priset eller andra orsaker som transport- eller infrastrukturproblem, avsiktliga blockader, miljömässiga eller andra kriser som t.ex. i Fukushima. Det finns exempel från senare tid (2006 och 2009) på allvarliga bristsituationer beroende på avbrott i energiförsörjningen från Ryssland, och tidigare under 1970-talet i fråga om olja.

3.2.1 De flesta av de åtgärder som kommissionen kan vidta har långsiktig verkan. Kommissionen har varit medveten om frågan i många år. Den försöker ta itu med olika hinder i samband med handelsförhandlingar. Kommittén är visserligen övertygad om att försörjningstryggheten beaktas i alla förhandlingar, men man tycks inte lägga någon särskild tonvikt vid att säkra viktiga importvaror i händelse av nödfall.

3.3 Behörighetsfrågan är en av de många utmaningar som EU står inför. EU har behörighet i handelsfrågor, men kan inte – till skillnad från USA, enskilda medlemsstater, militära organisationer eller ens enskilda företag – lagra egna strategiska reserver av olja eller andra viktiga råvaror. Som kommissionen påpekar i sin rapport om genomförandet av det europeiska råvaruinitiativet: "Ingen medlemsstat stödjer ett program för lagring som politiskt alternativ".

3.3.1 EU kan bara använda mjuka maktmedel. Utmaningen för EU måste vara att utveckla en övergripande strategisk ram. Här har EU en bra möjlighet att ta ledningen på tre viktiga områden: främja en global ram, främja hållbarhet och se till att det civila samhället involveras aktivt och fullt ut. Dessa behandlas i många av rekommendationerna och det är därför inte nödvändigt att upprepa argumenten här, men kommittén välkomnar att kommissionen två gånger (15) betonar att hållbar gruvdrift "kan och bör bidra till en hållbar utveckling". Hållbarheten är av grundläggande betydelse för varje EU-strategi som syftar till att trygga tillgången till viktiga importvaror.

3.4 Den privata sektorns roll är av kritisk betydelse eftersom det mesta av mineralutvinningen nu är en marknadstransaktion. Detta syns tydligt i öppnare delar av världen, t.ex. EU, USA, Australien, Sydafrika, Brasilien och Indien, och i viss utsträckning de stora ryska energibolagen. EESK välkomnar särskilt åtagandet från IMA (Industrial Minerals Association) i EU att arbeta aktivt för fortlöpande förbättringar vad gäller ekonomi, miljö och sociala frågor.

3.4.1 I meddelandet från 2011 framhålls följande: "Att säkra tillgången till råvaror är först och främst företagens uppgift, och de offentliga myndigheternas roll är att bidra till goda allmänna förutsättningar för företagen att fullgöra denna uppgift".

3.5 Som kontrast till detta finns centraliserade planekonomier, t.ex. Kina, där de flesta av de ekonomiska instrumenten och aktörerna i varierande grad styrs centralt. Kina har ett tydligare och mer genomarbetat strategiskt arbetssätt än alla andra länder när det gäller att säkerställa de viktigaste kommande behoven vad avser livsmedel och foder, vatten, mineraler och energi. Detta har lett till allmänna farhågor, särskilt med avseende på Afrika. EESK har redan påpekat detta: "I sitt sökande efter nya råvarukällor och investeringsmöjligheter har Kina i flera afrikanska länder ingått partnerskap där man riktar in sig på investeringar som affärer snarare än som utvecklingsstöd" (16).

3.5.1 Det finns dock de som menar att Kina har gjort "dåliga" affärer och att landet betalar alltför mycket för sina råvaror, och att man genom att handla med andra länder som skulle kunna orsaka politiska problem för andra faktiskt ökar tillgången till sådana mineraler.

3.6 För många utvecklingsländer som inte är rika på resurser är säkerställandet av tillgång till råvaror en svårighet. Även resursrika exportländer måste vidta åtgärder för att utrota fattigdom. De måste skaffa insatsvaror med större mervärde genom bearbetning och skapa ett fungerande partnerskap med den privata sektorn.

3.6.1 Farhågorna rörande konfliktmineraler har redan nämnts. Kommissionens initiativ berör endast konflikt- och efterkrigsområden, men som den uppger har utvinning, hantering, handel och bearbetning när det gäller mineraler förknippats med missbruk av inkomster, ekonomiska bakslag, politiska konflikter och svaga stater, ofta i kombination med stridande parters missbruk av inkomster – den s.k. resursförbannelsen.

3.6.2 Initiativ som EITI måste uppmuntras och stödjas helt, och processer som präglas av deltagande – och som inbegriper det civila samhället – måste också etableras. Sådana processer tillsammans med den sociala dialogen är viktiga faktorer för gott styressätt och kampen mot korruption. Den övervakande roll som fastställts för det civila samhället i EU:s handelsavtal från senare tid är ett utmärkt prejudikat på detta område. Det civila samhället bör dock också, med vederbörlig hänsyn till öppenhet och insyn, involveras fullt ut och aktivt i alla skeden av förhandlingarna om frihandelsavtal, avtal om ekonomiskt partnerskap samt partnerskaps- och samarbetsavtal innan dessa ingås. Med tanke på den privata sektorns nyckelroll kommer arbetsmarknadsparternas åsikter också att vara av största vikt.

4. Kommissionens nuvarande politik för strategiska mineraler och råvaror

4.1 År 2008 lanserade kommissionen (GD Näringsliv) sitt råvaruinitiativ. Initiativet baseras på tre pelare: Säkerställa råvarutillgången från tredje länder på samma villkor som andra konkurrenter, främja en hållbar råvaruförsörjning från europeiska källor samt främja resurseffektivitet och återvinning.

4.1.1 De två sistnämnda pelarna är av grundläggande betydelse, men faller utanför ramen för detta yttrande. Kommittén undrar emellertid varför en så stor andel av EU:s återvinningsbara metallavfall exporteras till länder utanför EU när metallskrot ofta är betydligt värdefullare och billigare än den ursprungliga råvaran: Vi subventionerar i själva verket Kina.

4.2 Genom sitt meddelande från 2011 antog kommissionen rapporten från den tillfälliga arbetsgruppen för definition av råvaror av avgörande betydelse, som kommittén behandlade i sitt yttrande om "Råvaror och råvarumarknader: att möta utmaningarna" (17), där också finansmarknadernas roll granskades.

4.2.1 Som nämnts förtecknar kommissionen i en bilaga 14 centrala "råvaror av avgörande betydelse" och anger graden av återvinning och ersättning (substitution). Kommittén välkomnar att den nu aktuella översynen utarbetas i nära samråd med de berörda aktörerna trots att man inte granskar politiska alternativ som (i länder som USA eller Storbritannien) skulle kunna förväntas kunna spela en viktig roll.

4.2.2 Kommittén välkomnar den på det hela taget mycket grundliga metod som använts. Bland andra faktorer granskas mineraler (och biprodukter) som har stor ekonomisk betydelse (samtidigt som man jämför mineraler med mycket skilda egenskaper som används i en mängd olika branscher), både sådana som kännetecknas av hög risk på utbudssidan och sådana som inte lätt kan ersättas. Med hjälp av Världsbankens indikatorer identifieras ursprungsländer med bristfällig samhällsstyrning eller stor risk för störningar (från godtyckligt införande av exportkvoter till inbördeskrig), eller länder med låga miljökrav. Den potentiella återvinningsgraden granskas också, liksom malmkvalitet, prisvolatilitet och framtida geografisk tillgänglighet. Detta detaljerade arbete är fortfarande av största vikt.

Bryssel den 16 oktober 2013 Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande Henri MALOSSE

(1) "EU Trade Policy for Raw Materials – Second Activity Report" (andra verksamhetsrapporten om EU:s politik för råvaruhandel), maj 2012.

(2) COM(2008) 699 final och COM(2013) 442 final.

(3) Kommissionens meddelande "Ett anständigt liv för alla: Att avskaffa fattigdom och ge världen en hållbar framtid" (COM(2013) 92 final, 27 februari 2013), EUT C 271, 19.9.2013, s. 144-150.

(4) Se fotnot 1.

(5) COM(2011) 25 final.

(6) OECD:s vägledning om tillbörlig aktsamhet för ansvarsfulla leveranskedjor för mineral från konfliktdrabbade områden och högriskområden (Due Diligence Guidance for Responsible Supply Chains of Minerals from Conflict-Affected and High-Risk Areas), andra upplagan 2012.

(7) COM(2006) 567 final, 4.6.2006, punkt 3.1 iii.

(8) Se fotnot 1.

(9) Extractive Industries Transparency Initiative (initiativet för öppenhet inom utvinningsindustrin).

(10) Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om "Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén – Energifärdplan för 2050", COM(2011) 885 final, EUT C 229, 31.7.2012, s. 126–132.

(11) Kommissionens meddelande COM(2011) 540 final, citerat i kommitténs yttrande om mellanstatliga avtal mellan medlemsstaterna och tredjeländer på energiområdet, EUT C 68, 6.3.2012, s. 65–69.

(12) Yttrande från EESK om "Den externa dimensionen av EU:s energipolitik", EUT C 182, 4.8.2009, s. 8–12.

(13) Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om "Vilket slags grannskapspolitik behöver vi för att trygga energiförsörjningen i EU?", EUT C 132, 3.5.2011, s. 15–21.

(14) EESK:s yttrande om "Handel och livsmedelstrygghet", EUT C 255, 22.9.2010, s. 1–9.

(15) Se fotnoterna 2 och 5.

(16) EESK:s yttrande "En samlad EU-politik för internationella investeringar", EUT C 318, 29.10.2011.

(17) EUT C 318, 29.10.2011, s. 76–81.