A4-0419/96

Resolution om kollektivtrafik och statligt stöd

Europaparlamentet utfärdar denna resolution

- med beaktande av sina resolutioner av den 27 maj 1993 om vitboken om den framtida utvecklingen av gemenskapens transportpoitik ((EGT nr C 176, 28.6.1993, s. 164.)) och den 18 januari 1994 ((EGT nr C 44, 14.2. 1994, s. 53.)) angående den framtida utvecklingen av gemenskapens transportpolitik,

- med beaktande av sin resolution av den 6 juni 1996 om kommissionens meddelande till rådet, Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén om den gemensamma transportpolitiken - handlingsprogram för 1995 - 2000 ((EGT nr C 181, 24.6.1996, s. 21.)),

- med beaktande av kommissionens grönbok «Ett trafiknät för alla» (KOM(95)0601) ((EGT nr C 212, 22.7.1996, s. 77.)),

- med beaktande av subsidiaritetsprincipen,

- med beaktande av sitt yttrande av den 29 februari 1996 om förslag till rådets förordning om ändring av rådets förordning (EEG) 1107/70 om stödåtgärder för transporter per järnväg, landsväg och inre vattenvägar ((EGT nr C 78, 18.3.1996, s. 25.)),

- med beaktande av artiklarna 77, 90, 92 och 222 i EG-fördraget,

- med beaktande av kommissionens meddelande «Tjänster i allmänhetens intresse i Europa»(COM(96)0443) ((EGT nr C 281, 26.9. 1996, s. 3.)),

- med beaktande av kommissionens vitbok om ett återupplivande av järnvägarna i Europa (KOM(96)0421),

- med beaktande av kommissionens yttrande till parlamentet om offentliga tjänster i Europa av den 4 september 1996 ((Fullständiga förhandlingsreferatet 4.9.1996.)),

- med beaktande av sin resolution av den 13 mars 1996 om (i) Europaparlamentets yttrande om sammankallande till regeringskonferensen och (ii) utvärdering av reflektionsgruppens arbete och precisering av Europaparlamentets politiska prioriteringar inför regeringskonferensen ((EGT nr C 96, 1.4.1996, s. 77, punkt 11: «Åtaganden vad gäller offentliga tjänster: En europeisk union som arbetar för det allmännas intresse».)),

- med beaktande av innebörden av begreppet «tillhandahållande av offentliga tjänster», såsom det definieras i rådets förordningar 1191/69 av den 26 juni 1969, ändrad genom förordning 1893/91 av den 20 juni 1991 (om järnvägs- och landsvägstransporter och transporter på inre vattenvägar) och i rådets förordning 3577/92 av den 7 december 1992 (om sjötrafik) och förordning 2408/92 av den 23 juli 1992 (om lufttrafik) samt av att begreppet «tillhandahållande av offentliga tjänster» i dessa förordningar tolkas såsom en «skyldighet att tillhandahålla offentliga tjänster», som medlemsstaterna kan ålägga transportföretagen,

- med beaktande av artikel 148 i arbetsordningen,

- med beaktande av betänkandet från utskottet för transport och turism (A4- 0419/96), och med beaktande av följande:

A. Gemenskapens handlingsprogram för transporter siktar in sig på att förbättra kvaliteten på det europeiska transportsystemet genom att inrätta ett transportsystem som är integrerat, tryggt, tillgängligt, ändamålsenligt, effektivt och miljövänligt och som uppfyller kraven från konsumenterna och arbetstagarna inom transportsektorn.

B. Politiken syftar även till att minska användningen av bilar och förbättra kollektivtrafiken.

C. Kollektivtrafiken utmärker sig genom att den är fritt tillgänglig för varje medborgare och regelbunden i fråga om den service som erbjuds, något som åstadkommes genom tidtabellsbunden trafik över ett fast linjenät.

D. De enskilda linjerna inom kollektivtrafiken ingår vanligen som delar i ett nätverk och att det följaktligen är möjligt att byta till anslutande förbindelser.

E. Offentlig kollektivtrafik kan ske per landsväg och järnväg samt till sjöss och i luften, men alla former för trafik med kollektiva färdmedel är inte offentliga tjänster.

F. Kollektivtrafiken har en högst olikartad organisation, både i de olika medlemsstaterna samt inom medlemsstaterna på regional och lokal nivå och inom de olika sektorerna.

G. Vissa streckor av den kollektiva lands- och järnvägstrafiken på nätverksnivå kommer inte heller i framtiden att helt kunna täcka sina kostnader.

H. Statssubventioner skall vara tillgängliga för insyn och förenliga med målen för gemenskapens transportpolitik samt med de relevanta bestämmelserna i fördraget om Europeiska unionen.

I. Beaktas bör även den pågående undersökningen Isotope angående olika organisationsformer för kollektivtrafiken i Europa, en undersökning som utförs på uppdrag av Europeiska unionen ((Se det fjärde ramprogrammet, EGT nr L 126, 18.5.1994, s. 1.)).

EUROPEISKA UNIONENS KOMPETENS

1. Parlamentet konstaterar att invånarna i unionen i stigande grad företar resor över gränserna, både i samband med arbetet och privat,

2. konstaterar att liberaliseringen av marknaden för kollektivtrafik framskrider allt mer och att en öppen europeisk marknad är på väg att uppstå,

3. anser att utförandet av tjänster inom kollektivtrafiken måste ske i överensstämmelse med principerna i fördraget,

4. påpekar att konsumenten skall ha rätt till effektiva kollektivtrafiktjänster som uppfyller fastställda normer som inom en nära framtid också skall vara gränsöverskridande, vad gäller kontinuitet, regelbundenhet, kapacitet, överkomlighet och kvalitet samt vara optimalt anpassade enligt efterfrågan,

5. uttalar sig med tanke på den kommande regeringskonferensen till förmån för att det i fördraget skall tas med en ny artikel som särskilt behandlar tillhandahållandet av offentliga tjänster,

KOLLEKTIVTRAFIKENS STÄLLNING

6. påpekar att kollektivtrafiken kan och bör ge ett bidrag till lösandet av de säkerhetsproblem, trafikproblem, ekonomiska problem och miljöproblem som förorsakas av den ökade bilismen,

7. påpekar att ett adekvat system med tjänster på kollektivtrafikens område är nödvändigt för att alla medborgare som saknar tillgång till bil, även handikappade, skall kunna fungera i samhället,

8. är av den åsikten att medborgarnas behov av rörlighet så bra som möjligt skall kunna tillfredsställas inom ramen för de begränsningar som uppstår genom miljöhänsyn, fysisk planering samt finansiering (offentlig och privat),

9. anser för övrigt att rätten till rörlighet inte kan få en absolut tillämpning,

HUR KOLLEKTIVTRAFIKEN BÖR ORGANISERAS

10. anser att det behövs innovativ förmåga, kundinriktning och effektivitet inom kollektivtrafiken samt en lämplig ansvarsfördelning mellan myndigheter och näringsliv, varvid den offentliga sektorn skall bära det politiska ansvaret för tillhandahållandet av offentliga tjänster och företagen (inom den offentliga eller privata sektorn) optimalt skall utnyttja sig av marknadens mekanismer för att tillhandahålla service med hög kvalitet,

11. konstaterar att en fullständigt fri marknad för kollektivtrafik inte kan erbjuda någon garanti för att ett integrerat nätverk skapas och upprätthålles; anser därför att ansvaret för kollektivtrafiknätet och integreringen av detta med andra transportformer skall åvila myndigheterna,

12. konstaterar att liberaliseringen av trafikmarknaden inte får innebära en privatisering som inriktar sig på starkt lönsamma sektorer inom denna sektor, så att den offentliga sektorn därefter endast kommer att ha hand om finansieringen av förlustsektorer,

13. anser att det bästa sättet för att åstadkomma effektivitet (och därmed förstärka kollektivtrafikens konkurrenskraft jämfört med privatbilismen) består av att kollektivtrafiken på lokal och regional nivå läggs ut på entreprenad, vilket kan ske antingen på nätverksnivå, varvid den myndighet som gjort anbudsinfordran uppställer villkor för kvaliteten, eller också på linjenivå, varvid den myndighet som gjort anbudsinfordran avgör hur linjenätet skall vara utformat,

14. anser att intressen hos arbetstagarna inom kollektivtrafiken även bör spela en central roll i samband med valet av hur anbudsinfordringarna skall göras,

15. yrkar på att användarna av kollektivtrafik via konsumentorganisationer skall få faktiska möjligheter att medverka då näten inom kollektivtrafiken utformas,

16. påpekar att det kan vara önskvärt med finansiellt statligt stöd till företagen för att kompensera de sociala konsekvenserna i sådana fall där en ökning av effektiviteten inom kollektivtrafiken leder till att det måste företas en sanering av dessa företag (i synnerhet om det handlar om företag inom den offentliga sektorn), varvid detta stöd skall utbetalas endast under en begränsad tid och inskränka sig till att täcka kostnaderna för omstruktureringen,

17. uppmanar kommissionen att undersöka om det behövs kompletterande regler för att kollektivtrafiken skall kunna fungera adekvat nu och i framtiden, varvid särskild uppmärksamhet skall ägnas kvaliteten på kollektivtrafiken inom så kallade gränsområden,

FINANSIERING OCH STATLIGT STÖD

18. yrkar på att gemenskapens finansiella stöd till utredningar, infrastruktur och pilotprojekt i högre grad skall gå till kollektivtrafiken,

19. anser att kostnadstäckningsgraden inom kollektivtrafiken i ett flertal fall är alltför låg,

20. påpekar att det för kollektivtrafikens vidkommande bör eftersträvas såväl ökad ändamålsenlighet (det vill säga att transportutbudet skall vara bättre avpassat efter passagerarnas önskemål) som ökad kostnadseffektivitet (det vill säga att trafiken i högre grad skall kunna bära sina egna kostnader),

21. anser att det effektivaste och verksammaste sättet att stimulera till ökad användning av kollektivtrafiken är att förbättra förhållandet mellan kvalitet och pris beträffande denna trafik,

22. anser att den infrastruktur som kollektivtrafiken kräver bör särskiljas från själva driften av trafiken, varmed avses att staten kan svara för anläggnings- och förvaltningskostnaderna för denna infrastruktur,

23. anser att företagen inom kollektivtrafiken bör betala för att de använder denna infrastruktur, men att dessa kostnader dock fullt ut skall kunna subventioneras under förutsättning att subventionerna utformas på ett sätt som medger insyn och att de inte medför någon diskriminering samt att det med jämna mellanrum görs en omprövning av om de behövs,

24. påpekar att driften av kollektivtrafiken i så hög grad som möjligt bör finansieras med biljettintäkter och att de nödvändiga finansiella tillskotten från nationella, lokala och/eller regionala myndigheter inte får begränsa den önskade effektiviteten och kostnadseffektiviteten och därför bör hänföra sig uteslutande till skyldigheten att tillhandahålla offentliga tjänster,

25. anser för övrigt att skyldigheten att tillhandahålla offentliga tjänster inte bara skall kunna omfatta enskilda linjer eller tjänster utan också relativt vidsträckta linjenät särskilt inom randområden och på landsbygden,

26. är därför av den uppfattningen att det skall råda ett samband mellan det statliga stödet till kollektivtrafiken och frågan om internalisering av de externa kostnaderna för alla transportsätt och att stödet skall vara bundet till prestationer samt kunna vara förbundet med prestationsskyldigheter som närmare kan avgränsas samt att det inte får användas för att överskyla brister inom företagen och att det inte heller får medföra någon diskriminering mellan de olika tillhandahållarna av tjänster och dessutom skall medge maximal insyn,

27. uppmanar kommissionen att genomföra en undersökning om vilket statligt stöd i medlemsstaterna som skall komma i fråga för de olika samfärdsmedlen med syfte att utvärdera effekten på dessa,

28. uppdrar åt sin ordförande att vidarebefordra denna resolution till kommissionen, rådet, Ekonomiska och sociala kommittén, Regionkommittén och medlemsstaternas regeringar.