A4-0353/96

Resolution om finansieringen av Europeiska unionens utvidgning

Europaparlamentet utfärdar denna resolution

- med beaktande av slutsatserna vid Europeiska rådets möte i Köpenhamn (21-22 juni 1993), på Korfu (24-25 juni 1994), i Essen (9-10 december 1994), i Cannes (26-27 juni 1995) och i Madrid (15-16 december 1995),

- med beaktande av sin resolution av den 17 april 1996 ((EGT nr C 141, 13.5.1996, s. 135.)) om kommissionens vitbok «Förberedelse av de associerade staterna i Central- och Östeuropa för integrering med den inre marknaden i unionen» (KOM(95)0163 - C4- 0166/95),

- med beaktande av budgetutskottets utfrågning den 7 maj 1996,

- med beaktande av de ansökningar om medlemskap som redan inlämnats,

- med beaktande av artikel 148 i arbetsordningen,

- med beaktande av interimsbetänkandet från budgetutskottet och yttrandena från utskottet för utrikes-, säkerhets- och försvarsfrågor, utskottet för externa ekonomiska förbindelser, utskottet för regionalpolitik, utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media, budgetkontrollutskottet och utskottet för institutionella frågor (A4-0353/96), och med beaktande av följande:

A. Utvidgningen av Europeiska unionen är en politisk nödvändighet, som av artikel A i Fördraget om Europeiska unionen definieras som «processen för att skapa en allt fastare sammanslutning mellan de europeiska folken...» och där, enligt artikel O i slutbestämmelserna, «varje europeisk stat får ansöka om att bli medlem av unionen».

B. Utvidgningen av unionen kommer på kort sikt och på medellång sikt att medföra ansenliga återverkningar på det finansiella och ekonomiska planet och dessa återverkningar kan ännu inte utvärderats till fullo.

C. Vid förhandlingarna med de länder som ansökt om medlemskap skall det tas hänsyn till de förhandsvillkor som uppställts vid Europeiska rådets möten samt till den politiska och samhällsekonomiska utvecklingen i varje land.

D. Bland förhandsvillkoren har ett kommit att framstå såsom av särskild vikt, nämligen kravet på att ansökarländerna skall övergå till blandekonomi och således göra ofrånkomliga framsteg inom alla finansiella, ekonomiska och sociala områden liksom vad gäller framstegen rörande problemen som rör miljö och energipolitik.

E. Frågan om huruvida utvidgningen kommer att ha framgång beror i det här fallet mer på strukturella reformer såsom att priserna släpps fria, att en privatisering genomförs statsapparaten moderniseras, inflationskontroll, nivån på det sociala skyddet, nationella myndigheters kapacitet vad gäller att genomföra nationell lagstiftning och gemenskapslagstiftning samt kapaciteten att införa allmänna principer för en social marknadsekonomi, än på faktorer som nivån på bruttonationalprodukten.

F. De ekonomiska reformerna måste åtföljas av en utveckling av det civila samhället.

G. Med hänsyn till Cyperns och Maltas ekonomiska utveckling och till hur dessa länder uppfyller de erforderliga kriterierna för medlemskap kan det konstateras att ett medlemskap för dem varken skulle ha en negativ inverkan på unionen ur övergripande makroekonomisk synvinkel eller utgöra en källa till finansiella och ekonomiska problem, varför det föreliggande betänkandet inte tar upp följderna av ett medlemskap för dessa länder.

H. Utvecklingen i de tio länderna i Central- och Östeuropa (CÖE10-länderna) har gett de första resultaten, men situationen är emellertid en annan, eftersom dessa inlett övergången till en fri marknadsekonomi först för en relativt kort tid sedan och eftersom de uppvisar en låg nivå av ekonomisk utveckling jämfört med länderna i unionen och det därför är nödvändigt för dem att ytterligare befästa sin makroekonomiska stabilisationsprocess.

I. Utgående från uppgifter om budgetåret 1996 och mot bakgrund av näringslivets struktur i de länder som önskar medlemskap förefaller det som om den nuvarande fördelningen av anslag mellan olika typer av politik som finansieras helt eller delvis via gemenskapens budget snarare gynnat ett kvantitativt än ett kvalitativt tillvägagångssätt, som skulle ha tagit reformerna och de erforderliga villkoren för anslutning i betraktande.

J. Den fortsatta anpassningen av näringslivet i de berörda länderna kommer att öka produktionskapaciteten, särskilt inom jordbrukssektorn, som i de flesta av dessa länder spelar en viktig roll för produktionen och sysselsättningen.

K. Denna situation kommer att ha en betydande inverkan på den gemensamma jordbrukspolitiken och om inte nödvändiga anpassningar inom denna politik företas i god tid och under en lång tid kommer de finansiella återverkningarna att bli betydande.

L. Inom CÖE10-länderna är BNP per capita påfallande lägre än vad fallet är för BNP per capita inom EU:s 15 medlemsstater, men det finns stora skillnader också mellan de länder som ansökt om medlemskap sinsemellan, och detta är en situation som knappast kommer att förändras, åtminstone inte på medellång sikt. Ifrågavarande länder kommer att ha behov av strukturellt understöd och, åtminstone enligt bestämmelserna för närvarande, kommer de att vara berättigade till bistånd från strukturfonderna och sammanhållningsfonden.

M. De ansträngningar som görs av Europeiska unionen på det finansiella planet för att säkerställa en förbättring av ekonomin i ansökarländerna bör komplettera de ansträngningar som är inriktade på att utjämna regionala och strukturella skillnader mellan de nuvarande medlemsstaternas regioner, och detta kommer att leda till stora ekonomiska bördor för unionen och kan endast finansieras genom att ytterligare egna medel uppbådas eller genom att den hittillsvarande politiken, som är inriktad på att utjämna regionala och strukturella skillnader mellan de nuvarande medlemsstaternas regioner, reformeras.

N. Förberedelsefasen inför anslutningen har faktiskt redan börjat i och med unionens politiska förklaringar från Köpenhamn, Korfu, Essen, Cannes, Madrid och parlamentets resolutioner bl.a. i ovannämnda beslut av den 17 april 1996.

O. Förberedelserna för att de tio CÖE-länderna skall kunna integreras helt och hållet i gemenskapens finansiella politik förutsätter att Europeiska unionen introducerar en «för-medlemskapsperiod», som bör bygga på samma allmänna principer men i fråga om sin längd och sina speciella bestämmelser ta hänsyn till vart och ett lands speciella behov och åtföljas av ökade utgifter i budgeten samt med säkerhet leda fram till medlemskap.

P. Förekomsten av ett flertal källor till och instrument för finansiering skall beaktas, varvid det med tanke på säkerställandet av största möjliga effektivitet och insyn i fråga om resursanvändningen bör understrykas att de länder som önskar bli medlemmar, oberoende av om de önskar delta eller inte, har en begränsad kapacitet för att delta i finansieringen och att samordningen mellan finansieringskällorna (Europeiska unionen, medlemsstaterna, andra internationella organ och kreditinstitut) bör förbättras, varvid det är nödvändigt att vidta konkreta följdåtgärder för att förebygga och bekämpa bedrägerier.

Q. Utvidgningen av Europeiska unionen bör gå hand i hand med strävan till fördjupning av unionen för att säkerställa att ett effektivt fungerande av unionen inte försämras genom nya medlemsstaters anslutning.

R. En utvidgning av Europeiska unionen till att omfatta länderna i OSS är åtminstone för tillfället inte aktuellt, även om det är absolut nödvändigt att upprätthålla och när detta är möjligt förbättra och omdefiniera förbindelserna med dessa länder.

S. Den befintliga kopplingen mellan Interreg och Phare i gränsöverskridande samarbete är viktig, då den inte bara främjar kunskapsutbyte utan också bidrar till att bygga praktiska broar till de framtida medlemsstaterna.

1. Parlamentet anser att en utvidgning av Europeiska unionen till länderna i Central- och Östeuropa är en enastående möjlighet för Europeiska unionen att bidra till fred, säkerhet och välstånd i hela Europa; anser samtidigt att denna utvidgning är en stor ekonomisk och finansiell utmaning och att inga beslut kan fattas om resultatet av utvidgningsprocessen förrän man har tillgång till en fullständig bedömning av en framtida utvidgnings ekonomiska konsekvenser,

2. påminner om att fördraget och de politiska beslut som fattats av Europeiska rådet och understötts av Europaparlamentet förpliktar unionen att se till att den har de medel som den behöver för att kunna ta emot ansökarländerna och bibehålla drivkraften i den europeiska integrationen, det vill säga samtliga gemensamma politikområden,

3. understryker därför att det är nödvändigt att säkerställa en samstämmighet mellan de politiska målen och de ekonomiska medlen och således trygga de bästa möjliga förutsättningarna för ländernas medlemskap i syfte att minimera de negativa återverkningarna inom olika sektorer, även inom EU,

4. påpekar att förutsättningarna för medlemskap, förutom grundläggande krav på demokrati och fungerande rättsstat, måste omfatta: en fungerande, livsduglig social marknadsekonomi och förmågan att klara sig i en omgivning präglad av konkurrens; de länder som önskar bli medlemmar skall kunna uppfylla det som åligger en stat som erhållit fullt medlemskap och framförallt kunna samtycka till målsättningarna för den ekonomiska och monetära unionen,

5. konstaterar att ansökarländerna kunnat uppvisa framsteg vid övergången till en marknadsekonomi, tack vare att de successivt infört bestämmelser som gynnar fri konkurrens samt avreglering av handel och en rörligare växelkurs,

6. noterar emellertid att det är nödvändigt med strukturella reformer vad gäller privatiseringen av storföretagen, säkerställandet av rättvisa marknadsvillkor, omläggningen av den offentliga sektorn och framför allt, finansväsendet; understryker att dessa omställningar kräver en lång övergångstid i de flesta länder samt stöd i lagstiftningen och stort kapital,

7. uppmanar ansökarländerna att utöka sina ansträngningar och garantera de nödvändiga förutsättningarna för uppmuntran av privata initiativ så att den privata sektorn kan ge ett aktivt bidrag till förbättringen av ekonomin,

8. anser att utvidgningen kommer att utgöra en utmaning för den gemensamma jordbrukspolitiken med tanke på att jordbruket i de flesta central- och östeuropeiska länder, frånsett de stora skillnaderna mellan dem, är en viktig ekonomisk sektor,

9. noterar att de nuvarande priserna för jordbruksprodukter i de central- och östeuropeiska länderna är lägre än i EU:s medlemsstater och att utgifterna för mat utgör en betydande del av en familjs budget i många av dessa länder; anser att en avsevärd ökning av priserna på kort sikt kunde minska sparbenägenheten, störa den ekonomiska utvecklingen och ge upphov till allvarliga sociala problem,

10. konstaterar att de understöd som för närvarande beviljas jordbruket i CÖE10-länderna understiger motsvarande understöd som beviljas inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken och gör följaktligen bedömningen att en eventuell tillämpning av bestämmelserna på CÖE10-länderna för den gemensamma jordbrukspolitiken, som skulle leda till en ökning av jordbruksproduktionen, skulle bidra till uppkomsten av betydande överskott på jordbruksprodukter,

11. konstaterar att det föreligger betydande skillnader mellan resultaten av olika analyser, om vilka kostnader en utvidgning skulle medföra för jordbruket, och fastställer att dessa skillnader kan tillskrivas det faktum att man haft olika hypoteser om utvecklingen av produktionen i ansökarländerna och rört sig med olika tidsperspektiv,

12. betonar att en ytterligare djupgående reform av den gemensamma jordbrukspolitiken är absolut nödvändiga om det skall vara möjligt att säkerställa en verkligt europeisk politik för landsbygden och de som arbetar i denna sektor även i fortsättningen, och för att förbereda Europeiska unionen för de central- och östeuropeiska ländernas anslutning,

13. anser att EU inom de närmsta åren, oberoende av utvidgningen, kommer att påverka en rad utvecklingstendenser på jordbruksområdet och att den gemensamma jordbrukspolitiken måste ta hänsyn till detta; hit hör en trolig, köpkraftig ökning av efterfrågan på jordbruksprodukter på världsmarknaden, det moderna industrisamhällets krav på jordbruket vad gäller produktkvalitet samt ett miljövänligt jordbruk, inledningen av nästa förhandlingsrunda inom ramen för WTO och de finansiella ramar i EU:s budget som från och med 1999 skall fastställas på nytt,

14. erinrar att skillnaden i fråga om BNP per capita i Europeiska unionen fortfarande är mycket stor och det kommer att ta många år och krävas en hög utvecklingsnivå för att avsevärt minska denna skillnad;

15. noterar att ramförordningen om strukturfonderna och förordningen om upprättandet av sammanhållningsfonden skall revideras av rådet på förslag från kommissionen senast i slutet av 1999 och konstaterar att, trots betydande skillnader mellan de enskilda CÖE10-länderna, kommer alla dessa länder att vara berättigade till finansiering både från strukturfonderna och sammanhållningsfonden om de nuvarande bestämmelserna om rätt till stöd bibehålls,

16. påpekar att det av en enkel statistisk bedömning av de data och bestämmelser som för närvarande gäller för medlemsstaterna framgår att en ökning av budgetutgifterna ter sig oundviklig; anser att man vid tilldelning av medel ur strukturfonderna, reformerade eller inte, bl.a. bör ta hänsyn till dessa länders mottagningsförmåga,

17. påpekar att det, enligt kommissionens uppgifter (under förutsättning att anslagen för struktursektorn år 1999 kommer att motsvara 0,46% av EU:s BNP och att taket på 1,27% av BNP inte överskrids före år 2006, det vill säga under den period som omfattas av nästa budgetplan och att grunden läggs för en kontinuerlig och stabil ekonomisk tillväxt på 2,5 %) enligt ett sådant tillvägagångssätt kommer att bli möjligt att fullfölja en allmän strukturpolitik för alla medlemsstater (gamla och nya) med en genomsnittlig årlig budget motsvarande 37 miljarder ecu, d.v.s en ökning med 9 miljarder ecu utöver de 28 miljarder ecu årligen som öronmärkts för perioden 1994- 1999. Detta belopp inbegriper inte utgifter för stärkt politik inför anslutningen för de ansökarländer som omfattas av denna politik; påpekar emellertid att dessa beräkningar förutsätter en konstant tillväxt i medlemsstaterna, eftersom de extra resurserna annars blir klart mindre,

18. riktar emellertid uppmärksamheten på att medan effekten av en samtidig anslutning för CÖE10-länderna verkar vara en orealistisk hypotes, så skulle följden av det, om det inträffar, bli att vissa av de stater som för närvarande ingår i Europeiska unionen skulle komma att få en annan plats i rangordningen vad gäller BNP per capita och noterar att vid en tillämpning av gemenskapens nu gällande bestämmelser om vilka regioner som har rätt till understöd skulle vissa regioner inom unionen därefter inte längre komma att vara berättigade till sådant; påpekar i detta fall att en utveckling av de makroekonomiska indikatorerna inte nödvändigtvis återspeglar någon verklig förbättring av situationen i de länder som berörs och anser att de ansträngningar som avser att främja den ekonomiska och sociala sammanhållningen inom det som nu utgör Europeiska unionen måste fortsätta; betonar emellertid också att det inte är möjligt att finansiera en integration av CÖE10-länderna i strukturfonderna utan att minska förmånerna inom dagens union, såvida inte ytterligare inkomster ställs till EU:s förfogande,

19. anser därför att fortsättningen på strukturpolitiken är ett väsentligt villkor för utvidgningen; anser dock att man måste finna sätt att göra politiken mer effektiv och öka dess inflytande, särskilt genom att stimulera den privata sektorns engagemang vad beträffar finansiering av infrastrukturprojekt, genom att utnyttja kreditfinansiering och därmed förknippad räntesubventionering,

20. anser överlag, då det handlar om den inre marknaden, att harmoniseringen av lagstiftningen inom olika sektorer i ansökarländerna utgör ett väsentligt och oeftergivligt villkor i enlighet med de krav och riktlinjer som fastställts i kommissionens vitbok,

21. erinrar om att denna anslutningsförberedande strategi i stor utsträckning finansieras via Phareprogrammet; understryker dock att det stora antalet stater som erhåller stöd genom programmet och det stora antal verksamheter som det omfattar å ena sidan minskar dess effektivitet som ett instrument för den anslutningsförberedande strategin och å andra sidan gör det svårt att utvärdera resultaten av detta program, anser det därför nödvändigt att genom en omdefiniering av prioriteringarna för programmet säkerställa dess specifika karaktär; anser att programmet huvudsakligen bör inriktas på att finansiera infrastrukturprojekt och strukturella reformer inom ansökarländernas ekonomier, vilket kommer att möjliggöra en bättre allokering av anslagen; anser dessutom att om detta inte sker skulle det genom att till programmet lägga ett nytt och helt strukturellt gemenskapsinstrument - utan att minska de finansiella åtagandena på andra områden i kategori IV - vara möjligt att öka de åtgärder som vidtas som en del av gemenskapens anslutningsförberedande strategi,

22. betonar vikten av att den anslutningsförberedande strategin för CÖE10- länderna förknippas med ett fördjupat samarbete med de angränsande staterna i OSS och att i detta syfte använda de särskilda instrumenten för gränsöverskridande samarbete,

23. understryker att de tio CÖE-ländernas anslutning, mot bakgrund av aktuella ekonomiska prognoser kommer att ge upphov till ytterligare behov, vilket skapar svårigheter, som kommer att öka om anslutningsprocessen skulle gå i snabbare takt; anser att en förhastad anslutningsprocess, åtföljd av viktiga och långvariga undantag (frånsett särskilda kortsiktiga övergångsarrangemang) från unionens politiska principer och av finansiella konsekvenser, skulle lägga hinder i vägen för den enhetliga inre marknadens fria funktion och för en obegränsad tillämpning av gemenskapsrätten; anslutningen får inte gå stick i stäv med de grundläggande principerna som styr unionens funktion; anser följaktligen att en noggrann förberedelse och en effektiv anslutningsförberedande strategi kommer att bli utslagsgivande för om utvidgningsprocessen kommer att lyckas,

24. betonar emellertid att det är av betydelse för den europeiska stabiliteten, säkerheten och demokratin att utvidgningsprocessen lyckas; betonar därför att unionens beslut måste vara konsekventa och följaktligen tillse dels att jordbruks- och strukturpolitiken reformeras i tid och dels att de erforderliga finansiella resurserna kommer att finnas tillgängliga; upprepar följaktligen den uppmaning som framställdes i resolutionen av den 13 mars 1996 om (i) Europaparlamentets yttrande om sammankallande till regeringskonferensen och (ii) utvärdering av reflektionsgruppens arbete och preciseringen av Europaparlamentets politiska prioriteringar inför regeringskonferensen ((EGT nr C 96, 1.4.1996, s. 77.)) i vilken regeringskonferensen uppmanades genomföra en verklig reform av systemet med egna medel, något som bör vara klart senast år 1999, då budgetplanen löper ut,

25. påpekar att beslutsförfarandet för de egna resurserna i dagens läge är alltför stelbent och tidskrävande; understryker att det nuvarande systemet löper risken att verka hämmande på finansieringen av en framgångsrik utvidgning och uttrycker sin oro för att en eventuell brist på resurser i själva verket kan underminera utvidgningen,

26. betonar att en lyckad utvidgning ur ekonomisk synvinkel kommer att vara till fördel för alla berörda parter; i den utsträckning som CÖE10-ländernas ekonomier utvecklas kommer deras bidrag till unionens egna medel att öka och de nuvarande medlemsstaterna kommer också att få ekonomiska fördelar genom att handeln med dessa länder expanderar,

27. betonar i detta sammanhang att det i fråga om de stater som önskar bli medlemmar gäller att i god tid vidta ändamålsenliga åtgärder, inberäknat en omstrukturering av skattesystemet; anser att en tillförlitlig uppskattning av skatteunderlaget innebär en garanti för att statistiska data skall gå att jämföra med data från de andra medlemsstaterna och tillåta en trovärdig beräkning av hur mycket dessa länder kommer att kunna bidra med till unionens egna medel,

28. understryker att det för de administrativa kostnadernas vidkommande måste göras en åtskillnad mellan kostnaderna för infrastrukturen och kostnaderna för mänskliga resurser; vad gäller dessa sistnämnda kostnader är det också viktigt att precisera vilka som rör medlemmarna av unionens institutioner och organ (ledamöter av Europaparlamentet, ledamöter av kommissionen, Europeiska gemenskapernas domstol, Revisionsrätten, samt medlemmar av Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén) och sådana kostnader som hänför sig till personalen; understryker att erfarenheten av den senaste utvidgningen utvisat vad gäller personalkostnaderna att dessa kan komma att få en i hög grad decentraliserande effekt; detta kan i förening med utlokaliseringen av gemenskapens administrativa kostnader leda till minskad geografisk koncentration av kostnaderna för fastigheter och utgifter i samband med dessa; anser att de övriga administrativa kostnaderna under tiden före anslutningen huvudsakligen bör användas för översättning av gemenskapsrätten; konstaterar dessutom att den ökning av antalet språk som ett ökat antal medlemsstater medför kommer att skapa tekniska problem som måste lösas; kräver att olika alternativ skall tas med i den utredning som krävs i punkt 34 nedan,

29. understryker att det är viktigt att se till att alla de länder som önskar bli medlemmar behandlas likvärdigt och, när det gäller de ekonomiska kriterierna, att det måste tas hänsyn till den dynamiska karaktären hos de framsteg och förändringar som gjorts, i syfte att garantera en flexibel och trovärdig strategi, som skall bygga på utvärdering av och medlemskap för vart och ett av de ifrågavarande länderna skilt för sig och inte på en kollektivanslutning till unionen av alla eller några av dessa länder,

30. betonar vidare att det mellan det att förhandlingarna inleds och det att de avslutas samt mellan den sista ratificeringen och den tidpunkt då de nya medlemsstaterna fullt ut integrerats i gemenskapspolitiken, med hänsyn tagen till övergångsperioder, så kommer grundläggande förändringar att ha ägt rum i den allmänna ekonomiska situationen både i unionen och i CÖE10- länderna själva, men att den omfattning i vilken ekonomin troligen kommer att ha utvecklats är omöjlig att förutsäga,

31. uppmanar kommissionen att framkomma med ändamålsenliga förslag så att längden på fasen «för-medlemskapsperioden» skall kunna fastslås exakt innan förhandlingarna om medlemskap inleds och därvid anpassas efter respektive särdrag hos ansökarländerna och som under alla omständigheter på ett klart och rättsligt säkert sätt framhåller att det är säkert att landet ifråga kommer att bli fullvärdig medlem när det uppfyller anslutningsvillkoren; understryker att undantag och övergångsbestämmelser avsedda att gälla efter anslutningen inte får bli så omfattande eller långvariga att det skulle kunna hindra den inre marknadens effektivitet; följaktligen skall de inte vara av allmän karaktär och begränsas till ett nödvändigt minimum, vara specifika och om möjligt kortvariga,

32. uppmanar alla berörda utskott vid Europaparlamentet att etablera kontakter med sina motsvarigheter i ansökarländerna i Central- och Östeuropa, detta i syfte att tillsammans förbereda ett effektivt genomförande av gemenskapens budget när dessa länder anslutit sig till unionen; uppmanar även de blandade parlamentariska utskotten att prioritera denna del av sitt arbete,

33. uppmanar samtidigt kommissionen att i god tid framlägga förslag till de reformer som kommer att behöva genomföras vad gäller unionens nuvarande politik; riktar uppmärksamheten på att dessa reformer måste ta hänsyn till hur unionens internationella förbindelser utvecklas för att så mycket som möjligt förebygga och begränsa drastiska förändringar i de ekonomiska och sociala villkoren,

34. uppmanar slutligen kommissionen att utarbeta en detaljerad och fortlöpande utredning med utgångspunkt från hypoteser som är så realistiska som möjligt, framför allt i fråga om den framtida reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken och reformer av strukturfonderna, för att få fram uppgifter som mindre sannolikt är felaktiga och som kan utgöra en pålitlig grund för beslutsfattande; anmodar kommissionen att så snart som möjligt fastställa sina åsikter om anslutningen av de central- och östeuropeiska länderna samt om frågan om språklig mångfald för att kunna lägga fram dessa dokument direkt efter regeringskonferensen och för att kunna inleda anslutningsförhandlingarna ett halvår efter regeringskonferensen,

35. uppdrar åt sin ordförande att vidarebefordra denna resolution till rådet, kommissionen, medlemsstaterna, de nationella parlamenten i medlemsstaterna och parlamenten i ansökarländerna.