Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING om offentlig foder- och livsmedelskontroll

(framlagt av kommissionen)

MOTIVERING

I. SAMMANFATTNING

1. Detta förslag är en uppföljning av kommissionen tillkännagivande i vitboken om livsmedelssäkerhet [1] om att den skulle lägga fram ett förslag till en förordning om offentliga kontroller av säkerheten hos foder och livsmedel till Europaparlamentet och rådet. I förslaget fastställs såväl de bestämmelser som de behöriga myndigheterna som är ansvariga för utförandet av offentliga kontroller skall iaktta, som kommissionens uppgifter i samband med organisationen av dessa kontroller. Det är resultatet av en omarbetning av gällande gemenskapsbestämmelser på området som antagits separat för foder-, livsmedels- och veterinärområdet. Det täcker alla de aktiviteter som omfattas av foder- och livsmedelslagstiftningen, vilket innefattar säkra foder och livsmedel lika väl som andra aspekter som rör konsumentskyddet, såsom t.ex. märkning av foder och livsmedel.

[1] Dokument KOM (1999) 719.

Särskild vikt fästs vid verkställighetsåtgärderna och särskilt påföljderna på nationell nivå och på gemenskapsnivå. Förslaget innehåller således minimikrav för straffrättsliga påföljder som medlemsstaterna skall ålägga vid grova överträdelser som begås uppsåtligen eller av grov oaktsamhet. Förslaget ger även kommissionen nya instrument för att verkställa medlemsstaternas tillämpning av gemenskapens foder- och livsmedelslagstiftning.

II. INLEDNING

2. Kommissionens bevekelsegrunder för att lägga fram detta förslag kan sammanfattas enligt följande:

* Den nuvarande inriktningen på sektorer har lett till upprepningar eller till en situation där liknande krav tillämpas på olika sätt i de olika sektorerna. I vissa sektorer saknas vissa kontrollaspekter, vilket lämnar kryphål i lagstiftningen.

* Nyligen inträffade krissituationer som gällde foder och livsmedel lyfte fram brister i de nationella kontrollsystemen. Problemets kärna är bristen på en harmoniserad gemenskapsstrategi för hur de nationella kontrollsystemen skall se ut och utvecklas.

* Det finns behov av en ordentlig definition av den funktion som kommissionens egna kontrollenheter skall fylla så att de tillgängliga resurserna utnyttjas på bästa möjliga sätt.

3. I vitboken om livsmedelssäkerhet konstateras följande:

"Det finns ett klart behov av en gemenskapsram för nationella kontrollsystem som kommer att förbättra kontrollen på gemenskapsnivå och därigenom höja nivån på livsmedelsnormer överallt i Europeiska unionen. Hanteringen av dessa kontrollsystem skall förbli ett nationellt ansvarsområde. Gemenskapens ramverk skall bestå av tre centrala delar.

* Den första delen skall vara operativa kriterier som fastslås på gemenskapsnivå, och som de nationella myndigheterna väntas följa. Dessa kriterier skall utgöra de viktigaste referenspunkterna enligt vilka de behöriga myndigheterna skall granskas av Kontoret för livsmedels- och veterinärfrågor som på så sätt kommer att kunna utveckla ett enhetligt och heltäckande sätt att granska de nationella systemen.

- Den andra delen skall vara utarbetande av riktlinjer för gemenskapens kontroll. Dessa riktlinjer skall främja enhetliga, nationella strategier, fastställa de effektivaste kontrollförfarandena och prioriteter utgående från risker. En gemenskapsstrategi skall närma sig kontrollernas funktion ur ett övergripande, integrerat perspektiv. Dessa riktlinjer skall dessutom ge vägledning i hur systemen för redogörelse av kontrollernas funktion och resultat kan utvecklas och även fastställa gemenskapens resultatindikatorer.

- Den tredje delen av ramverket skall vara utvidgat administrativt samarbete för utveckling och verkställande av kontrollsystemen. Gemenskapsdimensionen i utbytet av bästa metoder mellan de nationella myndigheterna skall förstärkas. Detta skall även omfatta ömsesidig hjälp mellan medlemsstaterna genom integration och komplettering av den nuvarande rättsliga ramen."

Syftet med föreliggande förslag är att skapa ett sådant gemenskapsramverk av nationella kontrollsystem genom att lägga ihop och komplettera gällande bestämmelser om nationella kontroller och gemenskapskontroller inom gemenskapen, vid gränserna och i tredje land.

4. Förslaget tar hänsyn till principerna för säkra livsmedel i kommissionens vitbok om livsmedelssäkerhet och i synnerhet följande:

- Politiken för säkra livsmedel måste grunda sig på en övergripande och samlad strategi.

- Foder- och livsmedelsföretagarna bär det huvudsakliga ansvaret för foder- och livsmedelssäkerheten, medan de behöriga myndigheterna övervakar och verkställer ansvaret genom nationella övervaknings- och kontrollsystem. Kommissionen koncentrerar sig på att genom revisioner och inspektioner bedöma hur de behöriga myndigheterna sköter sina uppgifter.

- Politiken för säkra foder och livsmedel måste vara riskbaserad.

- "Från jord till bord"-principen, som omfattar alla led i livsmedelskedjan, inklusive fodertillverkning och utfodring av djur, primärproduktion, livsmedelsförädling, lagring och distribution samt djurs hälsa och välbefinnande, behöver tillämpas systematiskt.

5. Med utgångspunkt i det ovanstående innehåller förslaget följande huvudmoment:

- Medlemsstaternas offentliga kontroller skall göra det möjligt att verifiera och verkställa efterlevnad av foder- och livsmedelslagstiftningen nationellt och på gemenskapsnivå. De offentliga kontrollerna skall således utföras regelbundet och de måste fastläggas med utgångspunkt i riskanalyser.

- De myndigheter i medlemsstaterna som är behöriga att utföra offentliga kontroller skall uppfylla verksamhetskriterier som säkerställer deras kompetens, effektivitet och opartiskhet.

- Den personal som utför offentliga kontroller skall ha fått lämplig utbildning för att kunna genomföra kontrollerna på ett kompetent sätt.

- Särskilda kontrolluppgifter får endast delegeras till ett oberoende organ på stränga villkor.

- Provtagnings- och analysmetoderna skall valideras i enlighet med internationellt erkända protokoll, inklusive de som grundar sig på resultatkriterier, och utföras av laboratorier som ackrediterats för detta.

- Om bristande efterlevnad av bestämmelserna konstateras under den offentliga kontrollen skall lämpliga åtgärder vidtas, vilket omfattar administrativa åtgärder och straffrättsliga påföljder. Åtgärderna och påföljderna skall vara effektiva, avskräckande och proportionella.

- Det skall upprättas beredskapsplaner med de åtgärder som skall vidtas i nödsituationer som gäller foder och livsmedel.

- Medlemsstaterna skall regelbundet kontrollera importerade foder och livsmedel.

- Om offentliga kontroller kräver att mer än en medlemsstat vidtar åtgärder, skall de behöriga myndigheterna i de berörda medlemsstaterna lämna varandra administrativt bistånd. Biståndet får utsträckas till aktivt samarbete, t.ex. att medlemsstaternas experter gör kontroller på plats i en annan medlemsstat.

- I samarbete med medlemsstaterna skall det utarbetas en gemenskapsram för hur nationella kontrollsystem skall utvecklas och verkställas, med beaktande av befintliga goda lösningar och de erfarenheter som kommissionens inspektörer gjort. Arbetet skall bygga på överenskomna kriterier för hur dessa system skall fungera och leda till entydiga riktlinjer om hur de skall tillämpas. Härför skall det utarbetas gemenskapsriktlinjer.

- Kommissionens kontor för livsmedels- och veterinärfrågor (FVO) skall genomföra inspektioner och revisioner för att verifiera de nationella kontrollsystemens effektivitet.

- Kommissionen måste få ytterligare instrument för att kunna verkställa medlemsstaternas tillämpning av gemenskapens foder- och livsmedelslagstiftning.

- Det måste finnas ett ramverk för gemenskapen vad gäller utbildning av kontrollpersonalen i medlemsstaterna för att säkra att denna kontrollpersonal fattar enhetliga beslut.

- Särskild hänsyn måste tas till utvecklingsländernas behov.

6. De grundläggande principerna för de behöriga myndigheternas ansvarsområden har redan fastställts i förordning (EG) nr 178/2002 om allmänna principer och krav för livsmedelslagstiftning, om inrättande av Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet och om förfaranden i frågor som gäller livsmedelssäkerhet [2]. I förordningen föreskrivs att "medlemsstaterna skall införa livsmedelslagstiftning samt övervaka och kontrollera att livsmedels- och foderföretagarna uppfyller de relevanta kraven i livsmedelslagstiftningen på alla stadier i produktions-, bearbetnings- och distributionskedjan. De skall i detta syfte upprätthålla ett system för offentliga kontroller och andra åtgärder med hänsyn till omständigheterna, däribland information till allmänheten om livsmedels- och fodersäkerhet och riskerna med livsmedel och foder, övervakning av livsmedels- och fodersäkerheten och annan övervakning på alla stadier i produktions-, bearbetnings- och distributionskedjan. Medlemsstaterna skall också fastställa bestämmelser om vilka åtgärder och påföljder som gäller för överträdelser av livsmedels- och foderlagstiftningen. De åtgärder och påföljder som föreskrivs skall vara effektiva, proportionella och avskräckande."

[2] EGT L 31, 1.2.2002, s. 1.

Det föreliggande förslaget beskriver utförligare hur dessa grundläggande principer skall tolkas och tillämpas.

III. ALLMÄN ANALYS AV NUVARANDE GEMENSKAPSBESTÄMMELSER

7. Gemenskapens lagstiftning om offentliga kontroller på området för säkra foder och livsmedel har utarbetats under flera årtionden och sektorsvis. Detta har lett till att den omfattas av flera direktiv och beslut. Situationen kan sammanfattas enligt följande:

Foder

8. I rådets direktiv 95/53/EG av den 25 oktober 1995 [3] fastställs principerna för organisationen av officiell kontroll på djurfoderområdet.

[3] EGT L 265, 8.11.1995, s. 17.

Huvudsyftet med direktivet är att harmonisera de offentliga kontroller som utförs av medlemsstaternas behöriga myndigheter avseende både import till och handel inom gemenskapen.

Direktivet omfattar alla produkter och ämnen som används i foder. Det innehåller grundläggande bestämmelser för följande:

a) Enhetliga principer för organisationen av kontroller.

b) Förstärkta kontroller i ursprungslandet och genomförande av kontroller på bestämmelseorten i samband med den inre marknaden.

c) Systematiska dokumentkontroller samt stickprov när det gäller identitetskontroll och fysisk kontroll av foderimporter och ett förfarande för bättre harmonisering av dessa kontroller.

d) Förfaranden för samarbetet mellan medlemsstater vid konstaterade överträdelser.

e) Krav på medlemsstaterna att utarbeta årliga, nationella kontrollprogram.

f) Krav på medlemsstaterna att överlämna en rapport om genomförandet av de nationella programmen till kommissionen med början den 1 april 2000.

g) Krav på kommissionen att utifrån de ovanstående uppgifterna varje år lägga fram en samlad och sammanfattande rapport och ett förslag till rekommendation om ett samordnat kontrollprogram för gemenskapen.

h) Ett förfarande för kommissionens kontroller på plats både i medlemsstaterna och i tredje land.

i) Kommissionen ges möjlighet att vidta skyddsåtgärder beträffande produkter med ursprung i tredje land om det föreligger allvarliga risker.

j) Föreskrifter om att utarbeta särskilda kontrollprogram när så är lämpligt utöver det årliga och allmänna kontrollprogrammet.

k) Krav på medlemsstaterna att upprätta lämpliga beredskapsplaner för att hantera allvarliga risker i samband med foder.

l) Krav på medlemsstaterna att informera kommissionen så snart man påvisat en allvarlig kontaminering eller risk som spritt sig.

9. Finansieringen av offentliga kontroller på foderområdet regleras i rådets beslut 98/728/EG [4]. I det beslutet föreskrivs ett gemenskapssystem för avgifter som skall tas ut för granskning av dokumentation om angivna tillsatser och för godkännande av vissa anläggningar och mellanhänder. I beslutet fastställs en uttömmande förteckning över kostnader som kan beaktas vid beräkningen av kontrollavgifter. Förteckningen omfattar personalkostnader, administrativa kostnader och tekniska kostnader. Utifrån dessa kriterier kan medlemsstaterna ta ut standardbelopp som ersättning för kostnader för offentliga kontroller på särskilda områden. Det är inte tillåtet att bevilja direkt eller indirekt kompensation av avgifterna till foder- och livsmedelsföretagare.

[4] EGT L 346, 22.12.1998, s. 51.

Trots att beslutet endast har tillämpats en kort tid verkar det fungera väl. I motsats till det system som tillämpas på veterinärområdet har inga tillämpningsproblem anmälts till kommissionen.

10. Gemenskapsmetoder för provtagning och analys vid den offentliga foderkontrollen fastställs i rådets direktiv 70/373/EEG [5]. Direktivet bemyndigar kommissionen att fastställa sådana metoder för att pröva överensstämmelsen med kvalitets- och sammansättningskraven med hänsyn till vetenskapliga och tekniska framsteg.

[5] EGT L 170, 3.8.1970, s. 2.

Detta har gjort det möjligt att fastställa en rad analysmetoder, såsom t.ex. kommissionens direktiv 98/88/EG av den 13 november 1998 om riktlinjer för identifiering och bedömning i mikroskop av beståndsdelar av animaliskt ursprung i foder för den officiella foderkontrollen [6]. I direktiv 70/373/EEG fastställs dock inga kriterier som analysmetoderna skall uppfylla till skillnad från vad som gäller för livsmedel (rådets direktiv 85/591/EEG). Det finns ett behov av att harmonisera dessa två områden.

[6] EGT L 318, 27.11.1998, s. 45.

Livsmedel

11. Två direktiv gäller för offentliga kontroller på livsmedelsområdet:

- Rådets direktiv 89/397/EEG om offentlig kontroll av livsmedel [7].

[7] EGT L 186, 30.6.1989, s. 23.

- Rådets direktiv 93/99/EEG om ytterligare åtgärder för offentlig kontroll av livsmedel [8].

[8] EGT L 290, 24.11.1993, s. 14.

Tillämpningsområdet för dessa direktiv omfattar samtliga livsmedel utan att det påverkar tillämpningen av de veterinärbestämmelser som anges nedan. I direktiven föreskrivs de allmänna principerna för hur kontrollenheterna i medlemsstaterna skall kontrollera efterlevnaden av bestämmelserna i fråga om livsmedel, livsmedelstillsatser, vitaminer, mineralsalter, spårämnen och andra tillsatser samt material och produkter avsedda att komma i kontakt med livsmedel. Detta innefattar särskilt bestämmelser om genomförandet av offentliga kontroller i medlemsstaterna, provtagning och analys, rätten att överklaga åtgärder som den behöriga myndigheten har vidtagit, genomförandet av kontroller i enlighet med i förväg fastställda planer, gemenskapskontroller i medlemsstaterna och ömsesidigt bistånd.

Dessa direktiv innefattar emellertid inte gemensamma bestämmelser om vare sig kontrollen av livsmedel som importeras till gemenskapen eller genomförandet av gemenskapskontroller i tredje land. De innehåller vidare inte heller rutiner vid nödsituationer vad gäller livsmedel eller bestämmelser om finansieringen av offentliga kontroller. De åtgärder som skall vidtas när det vid offentliga kontroller har konstaterats oegentligheter specificeras inte.

Veterinärkontroller

12. De behöriga myndigheterna i medlemsstaterna har ett omfattande regelverk att tillämpa på kontroller av produkter av animaliskt ursprung och vid verifiering av produkternas efterlevnad av gemenskapens veterinära bestämmelser. Dessa inbegriper följande direktiv som är av allmän karaktär och därigenom tillämpliga på samtliga livsmedel av animaliskt ursprung:

- Rådets direktiv 89/662/EEG om veterinära kontroller vid handeln inom gemenskapen i syfte att fullborda den inre marknaden [9].

[9] EGT L 395, 30.12.1989, s. 13.

- Rådets direktiv 97/78/EG om principerna för organisering av veterinärkontroller av produkter från tredje land som förs in i gemenskapen [10].

[10] EGT L 24, 30.1.1998, s. 9.

13. Det första direktivet antogs då den inre marknaden inrättades. I direktivet föreskrivs att veterinärkontroller av varor som är avsedda för gemenskapsmarknaden skall utföras på avsändningsstället och inte längre vid gränserna mellan medlemsstaterna. Det innehåller bestämmelser om organisationen av medlemsstaternas kontrollmyndigheter, åtgärder som skall vidtas vid nödsituationer som gäller livsmedel och upprättandet av kontrollplaner.

14. I det andra direktivet fastställs utförligt vilka kontroller som måste utföras på varor från tredje land. Det föreskrivs särskilt att sådana varor måste godkännas i förväg av gränskontrollstationer, som skall finnas med i förteckningen över de gränskontrollstationer som kommissionen godkänt, och att varorna skall genomgå dokument- och identitetskontroll samt fysisk kontroll. Det beskrivs vilka rutiner som skall följas om varorna inte uppfyller gemenskapens veterinära bestämmelser.

15. Förutom dessa två direktiv finns det ett flertal produktspecifika direktiv. Var och en av dessa direktiv innehåller krav på de behöriga myndigheterna att genomföra kontroller av de berörda produkterna. De omfattar bl.a. kött, köttprodukter, äggprodukter, fiskeriprodukter, mjölk och mjölkprodukter.

16. Två andra direktiv på veterinärområdet är av största betydelse för genomförandet av offentliga kontroller:

- Direktiv 89/608/EEG innehåller närmare bestämmelser om ömsesidig hjälp mellan medlemsstaternas myndigheter och samarbete mellan dessa och kommissionen för att säkerställa en korrekt tillämpning av lagstiftningen om veterinära frågor och avelsfrågor [11].

[11] EGT L 351, 2.12.1989, s. 34.

- Direktiv 96/43/EG om ändring och kodifiering av direktiv 85/73/EEG om finansieringen av veterinära besiktningar och kontroller av levande djur och vissa animaliska produkter [12]. Det omfattar finansieringen av veterinärkontroller för produkter av animaliskt ursprung och levande djur.

[12] EGT L 162, 1.7.1996, s. 1.

17. Avslutningsvis är Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 999/2001 om fastställande av bestämmelser för förebyggande, kontroll och utrotning av vissa typer av transmissibel spongiform encefalopati, som nyligen antogs, av största vikt för genomförandet av offentliga kontroller på veterinärområdet, liksom även den nyligen av Europaparlamentet och rådet antagna förordning (EG) nr 1774/2002 av den 3 oktober 2002 om hälsobestämmelser för animaliska biprodukter som inte är avsedda att användas som livsmedel [13].

[13] EGT L 273, 10.10.2002, s. 1.

18. Veterinärlagstiftningen innehåller i fråga om livsmedel allmänna bestämmelser om genomförandet av offentliga kontroller, kontrollen av livsmedel som importeras till gemenskapen, tillämpliga förfaranden vid nödsituationer vad gäller livsmedel, särskilda åtgärder som skall vidtas när det vid de offentliga kontrollerna konstateras oegentligheter, närmare bestämmelser om ömsesidigt bistånd och om finansieringen av veterinära besiktningar och kontroller av levande djur och vissa animaliska produkter. Lagstiftningen omfattar även genomförandet av gemenskapskontroller i medlemsstaterna och tredje land. En fråga som inte behandlats uttömmande under veterinärlagstiftningen är frågan om offentlig provtagning och analys av livsmedel.

Övriga områden

19. Vad gäller djurs hälsa och välbefinnande har det utarbetats krav på offentliga kontroller som är specifika för dessa sektorer. Men eftersom förslaget om offentlig foder- och livsmedelskontroll är av övergripande och allmän karaktär kan bestämmelserna fullt ut tillämpas på dessa sektorer. Detta överensstämmer med vitboken om livsmedelssäkerhet där det konstateras att djurens hälsa och välbefinnande är viktiga faktorer som bidrar till foder- och livsmedelssäkerheten.

IV. KOMMISSIONENS TILLSYNSANSVAR ENLIGT NUVARANDE LAGSTIFTNING

Kommissionens befogenheter och skyldigheter i förhållande till aktiviteter i medlemsstaterna

20. Kontroller faller under kommissionens överordnade funktion att övervaka tillämpningen och efterlevnaden av gemenskapslagstiftningen enligt artikel 211 i EG-fördraget. Därutöver finns kravet i artikel 152 om att "gemenskapens insatser .... skall inriktas på att förbättra folkhälsan, förebygga ohälsa och sjukdomar hos människor och undanröja faror för människors hälsa". De kontrollskyldigheter som föreskrivs i rättsakter hör till dessa överordnade uppgifter att se till att lagstiftningen verkställs och att hälsofaror undanröjs.

21. Det är endast i få fall som det i gemenskapslagstiftningen krävs att kommissionen genomför kontroller i medlemsstaterna. I de flesta fall tillåter lagstiftningen inspektioner, dock utan att föreskriva dem. Kommissionen kan således själv avgöra om den skall genomföra kontroller eller använda sig av andra medel för att se till att lagstiftningen verkställs. För närvarande gäller detta med följande två undantag:

a) I kommissionens beslut 97/778/EG krävs att kommissionen i princip årligen inspekterar gränskontrollstationerna (det finns cirka 290 gränskontrollstationer i gemenskapen).

b) I en rad kommissionsbeslut om BSE under senare år har det särskilt krävts att kommissionen skall verifiera efterlevnaden av bestämmelserna.

Skyldigheten under a har aldrig genomförts fullt ut på grund av begränsade resurser. Därtill kommer att den för närvarande föreskrivna inspektionsfrekvensen inte är avgörande för att säkerställa en hög skyddsnivå. Säkerställandet av att dessa anläggningar fungerar korrekt borde i första hand åligga medlemsstaternas kontrollmyndigheter, medan kommissionens kontrollenheter borde integrera sitt kontrollmoment i den allmänna revisionen av medlemsstaternas kontrollsystem i linje med tankarna i denna motivering. Kommissionen anser att de gällande bestämmelserna därför bör ses över och anpassas utifrån detta. Ett separat förslag om detta kommer att läggas fram.

Kommissionens befogenheter och skyldigheter i förhållande till tredje land

22. Vad beträffar tredje land föreskriver gemenskapslagstiftningen i regel omfattande inspektionsskyldigheter endast på veterinärområdet, där det i de sektorsövergripande hygiendirektiven föreskrivs att gemenskapskontrollerna "skall" genomföras för att verifiera huruvida de normer som det tredje landet tillämpar överensstämmer med eller ger ett likvärdigt skydd som de som tillämpas inom gemenskapen. Såvida hygiendirektiven innehåller en inspektionsskyldighet infördes ett undantag från skyldigheten för alla djur och produkter utom nötkreatur, får, svin och getter och produkter av dem genom rådets beslut 95/408/EG. För de sistnämnda krävs i kommissionens beslut 86/474/EEG att kommissionen årligen genomför kontroller i ett stort antal länder och anläggningar. På grund av bristande resurser är det endast en liten andel av dessa länder och anläggningar som faktiskt besöks varje år med anledning av de berörda produkterna. Det är klart att de nu gällande bestämmelserna måste anpassas så att hänsyn tas till dessa begränsningar och en revisionsstrategi för tredje land tillämpas så snart som möjligt.

V. GEMENSKAPENS ROLL

Nya ramar

23. Ramarna för kommissionens kontrollverksamhet har under senare år förändrats i flera viktiga avseenden.

Frågan om säkra livsmedel har hamnat högst upp på gemenskapens dagordning. Den nuvarande kommissionen reagerade på de europeiska konsumenternas upprepade oro över livsmedelssäkerheten bl.a. genom att 1999 sammanföra alla enheter med ansvar för frågor som rör säkra foder och säkra livsmedel i Generaldirektoratet för hälsa och konsumentskydd. Härigenom vill kommissionen på ett samordnat och effektivt sätt rikta alla tillgängliga resurser på huvudprioriteringarna för att garantera livsmedelssäkerhet på gemenskapsnivå. Kommissionens enheter för kontroll och juridiska frågor arbetar i nära samarbete för att se till att lagstiftningen om säkra livsmedel är aktuell, heltäckande och genomförbar i praktiken, och att den tillämpas och verkställs korrekt.

24. I medlemsstaterna är också en nyordning av institutionerna på gång. I flera medlemsstater har man inrättat eller håller man på att inrätta organ med ansvar för säkra livsmedel för att tillmötesgå konsumenternas oro för livsmedelssäkerheten. Några av dessa nya organ har omfattande kontrollbefogenheter.

25. Kontrollbefogenheterna både nationellt och inom gemenskapen har blivit allt mer omfattande. Gemenskapens kontroller har hittills varit koncentrerade på de första leden i bearbetningen av livsmedel, särskilt livsmedel av animaliskt ursprung. Mycket av den gällande utförliga lagstiftningen om säkra livsmedel omfattar kontroller på dessa områden. Kontrollmyndigheterna måste dock täcka hela livsmedelskedjan för ett ständigt ökande antal produkter och sektorer. Livsmedelsproduktionskedjan blir också allt mer invecklad och komplicerad med livsmedel som framställs genom nya processer som den gällande lagstiftningen inte har kunnat förutse. Kontrollsystemen måste anpassas till detta. Den grundläggande strategin måste vara inriktad på kritiska punkter på varje kontrollnivå inom gemenskapen, nationellt, regionalt, lokalt och inom företaget.

26. Kommissionen har också ett ständigt ökande ansvar för att se till att gemenskapskraven uppfylls i fråga om av livsmedel, djur, växter och produkter av dessa från tredje land. Sådana produkter importeras för närvarande från 200 länder runt om i världen till gemenskapen, från de mest högutvecklade till de fattigaste länderna i världen. Länderna har mycket olika kontrollmetoder och kontrollnormer. Det är både komplicerat och vanskligt att avväga gemenskapslagstiftningens krav på områdena säkra livsmedel, djurhälsa, djur- och växtskydd mot gemenskapens handelsåtaganden och humanitära förpliktelser gentemot så många länder.

Den framtida utvidgningen av unionen kommer också att tillföra kommissionens ansvarsområde en ny dimension. Det är klart att det för många av kandidatländerna innebär en stor utmaning att få sina kontrollsystem att nå upp till den nivå som krävs inom gemenskapen. Det kommer att bli kommissionens uppgift att hjälpa dem att nå detta mål.

Gemenskapsram för nationella kontrollsystem

27. I vitboken om livsmedelssäkerhet pekas det på behovet av en mer harmoniserad strategi för hur medlemsstaterna skall driva sina system för övervakning och verkställande av gemenskapslagstiftningen. I vitboken föreslogs därför en gemenskapsram för nationella kontrollsystem för att höja nivån på standarderna för säkra livsmedel inom EU.

28. I den här förordningen föreslår kommissionen införandet av ett nytt grepp där de tre kontrollaspekterna - verifiering av tillämpningen, rapporter från medlemsstaterna och kontroll på platsen - kombineras till ett enda samlat kontrollförfarande för samtliga foder och livsmedel. Kontrollcykeln under detta nya grepp kommer att omfatta fyra huvudsteg.

Steg 1:

Kommissionen kommer att utarbeta allmänna riktlinjer i samråd med medlemsstaterna med hänsyn tagen till subsidiaritetsprincipen, de integrerade nationella kontrollsystemens uppbyggnad och organisation och de nationella kontrollplanernas tillämpningsområde, innehåll och funktion. Riktlinjerna kommer att ha som syfte att främja en harmoniserad kontrollstrategi som täcker samtliga gemenskapsbestämmelser och omfattar samtliga produktsektorer och alla led i foder- och livsmedelskedjan. De kommer att främja införandet av goda metoder i fråga om nyckelprinciperna ovan på alla nivåer i varje medlemsstats kontrollsystem och kommer att ange de viktigaste resultatindikatorer som skall tillämpas vid bedömning och revision av de nationella kontrollplanerna.

Steg 2:

Medlemsstaterna kommer att bli ombedda att, inom sex månader efter det att förordningen har trätt i kraft, utarbeta en integrerad flerårig nationell kontrollplan, löpande aktualisera denna plan och på begäran lägga fram den för kommissionen. Planerna skall tillämpas första gången ett år efter det att förordningen trätt i kraft.

Steg 3:

Utifrån den fleråriga nationella kontrollplanen kommer kommissionen regelbundet att genomföra en allmän revision av kontrollverksamheten i varje medlemsstat som kan innefatta utvalda kontroller på regional och lokal nivå och i anläggningar för att verifiera olika aspekter av kontrollsystemet. Denna allmänna revision kan kompletteras med ytterligare revisioner i särskilda sektorer eller av särskilda kritiska styrpunkter, inklusive undersökningar av nödsituationer eller i förekommande fall nya utvecklingar.

Steg 4:

Ett år efter tillämpningen av kontrollplanerna och därefter årligen skall medlemsstaterna lämna in en rapport till kommissionen som, där så krävs, innehåller en aktualisering av den ursprungliga planen vad gäller a) ny lagstiftning som har införts eller ändrats för att uppfylla gemenskapskraven, b) betydande ändringar som har skett i kontrollsystemens uppbyggnad och verksamhet och c) ändringar som gjorts i deras kontrollplaner. Kommissionens efterföljande revisioner i medlemsstaterna kommer att ske utifrån de aktualiserade planerna.

Kommissionen kommer att sammanställa en allmän rapport, som grundar sig på medlemsstaternas rapporter, resultatet av kommissionens revisioner och annan relevant information, om hur de nationella kontrollsystemen i medlemsstaterna fungerar rent allmänt till Europaparlamentet och rådet och rapporten skall även offentliggöras.

29. Denna nya kontrollstrategi kommer att innebära en rad betydande fördelar. Vad gäller medlemsstaterna kommer de att kunna planera och genomföra sin kontrollverksamhet med en klar uppfattning om vad som förväntas på gemenskapsnivå som led i en övergripande, samlad gemenskapsram. Den gällande gemenskapslagstiftningen på områdena säkra livsmedel, foder, djurs hälsa, djur- och växtskydd omfattar ett mycket stort antal olikartade bestämmelser. Medlemsstaterna är ibland bekymrade över att de kriterier och riktmärken som kommissionen använder vid kontrollen och bedömningen av deras kontrollsystem inte alltid är entydiga och inte tillämpas konsekvent. Den nya strategin går denna kritik till mötes.

Vad gäller kommissionen så kommer den att kunna utnyttja de tillgängliga resurserna effektivare genom att slå ihop kommissionens varierande kontrollverksamhet till ett övergripande, samlat förfarande. Strategin kommer också att garantera att huvudkraven i gemenskapslagstiftningen regelbundet kontrolleras och att det inte återstår några betydande luckor i kontrollförfarandet.

För konsumenterna kommer den nya strategin att vara öppnare och begripligare. Genom de rapporter om hur de nationella kontrollplanerna fungerar i medlemsstaterna som publiceras och resultaten från de revisioner som utförs av experter från kommissionen får konsumenterna en mycket tydlig bild av hur gemenskapens bestämmelser om säkra livsmedel tillämpas och vad kommissionen och medlemsstaterna gör för att säkra ett tillräckligt konsumentskydd och förbättra foder- och livsmedelssäkerheten, djurs hälsa samt djur- och växtskyddet.

Gemenskapskontroller i tredje land

30. Europeiska unionen importerar foder, livsmedel, växter och djur från drygt 200 länder runt om i världen. Enligt gällande bestämmelser skall kommissionen

a) verifiera att de behöriga myndigheterna i dessa länder är i stånd att se till att gemenskapens krav iakttas i fråga om alla produkter som exporteras till gemenskapen,

b) vad gäller vissa produkter inspektera produktionsanläggningar, av vilka det för närvarande finns cirka 13 500 godkända för export till gemenskapen,

c) regelbundet övervaka verksamheten på de cirka 290 befintliga gränskontrollstationerna där särskilda kontroller av all import av djur, animaliska produkter och livsmedel av animaliskt ursprung utförs vid införselorten till gemenskapen samt inspektera nya kontrollstationer inför individuellt godkännande.

31. Detta innebär ett mycket stort ansvarsområde för kommissionen. Eftersom resurserna är begränsade är det nödvändigt med en sträng prioritering. En mer integrerad kontrollstrategi, varigenom tredje land skulle granskas utifrån kontrollplaner som motsvarar de som föreskrivs för medlemsstaterna, anses kunna underlätta denna process. I samband med detta kan de länder som räknas som tredje land delas upp i fyra huvudkategorier:

* De kandidatländer som för närvarande förhandlar om att få ansluta sig till Europeiska unionen.

* De länder som har ingått veterinära och fytosanitära avtal med gemenskapen (Kanada, USA, Nya Zeeland, Chile och Schweiz). Enligt dessa avtal har avtalsparterna erkänt att vissa rättsliga krav på livsmedelssäkerhet och djurs hälsa ger ett likvärdigt skydd av konsumenters och djurs hälsa.

* De tre länder som har ingått särskilda avtal med gemenskapen (Norge, Island och Färöarna) till följd av vilka import av samtliga eller särskilda produkter (t.ex. fiskeriprodukter från Island) kommer att behandlas i överensstämmelse med det relevanta avtalet.

* Alla andra tredje länder, av vilka många av dem exporterar endast i mycket ringa mängd till gemenskapen.

32. Kandidatländer

Kommissionen har intensifierat sin kontrollverksamhet i kandidatländerna inför utvidgningen. För närvarande sträcker sig dess befogenheter endast till de sektorer och anläggningar som har godkänts för export till gemenskapen, och dessa är relativt små om man ser till den nationella sektorn som helhet. Man har dock kommit överens med de flesta kandidatländerna om att FVO:s kontroller nu skall omfatta samtliga områden av foder-, livsmedels-, djur- och växtproduktionen. Kommissionens roll gentemot kandidatländerna har därför redan förändrats betydligt under de senaste åren, vilket har inneburit att kommissionen har varit tvungen att påta sig ytterligare omfattande befogenheter och utöka kontrollerna till att även i dessa länder såsom i medlemsstaterna täcka hela produktionskedjan.

Kandidatländerna står redan för en stor del av de foder, livsmedel, växter och djur, särskilt högriskprodukter av animaliskt ursprung och levande djur, som för närvarande importeras till gemenskapen.

33. Länder med bilaterala avtal

Veterinäravtal har ingåtts med USA, Kanada, Nya Zeeland, Chile och Schweiz. Parterna kan inom ramen för avtalen avtala att deras lagstiftning ger ett likvärdigt skydd i handelssammanhang vad gäller vissa djur och produkter.

I fråga om Mercosur beslutade man på det senaste toppmötet EU-Mercosur i Madrid den 17 maj 2002 att inleda förhandlingar mellan EU och Mercosurländerna om sanitära eller fytosanitära åtgärder. Dessa förhandlingar kommer att utgöra en del av det kommande biregionala associeringsavtalet som genomförs som ett paketavtal.

För närvarande omfattar varje avtal sanitära åtgärder som gäller de flesta levande djur och varor som innehåller produkter av animaliskt ursprung, med undantag för vissa frågor som fastställs i avtalen (t.ex. vissa restsubstanser, tillsatser, märkning). Det finns dessutom begränsningar vad gäller antalet produkter för vilka full likvärdighet har avtalats. Kommissionen skall således tillämpa två olika standarder vid verifieringen av kontrollsystemens funktion vid handel med dessa länder. För produkter för vilka full likvärdighet har avtalats måste kommissionen verifiera om kontrollsystemen i dessa länder fungerar i enlighet med och når upp till standarderna i deras egen nationella lagstiftning. För andra produkter utför kommissionen inspektioner för att verifiera om de kontrollsystem som finns i bruk kan garantera att kraven i gemenskapslagstiftningen följs vad gäller de aspekter som man ännu inte har avtalat om likvärdighet om. Detta tvådelade kontrollsystem medför ökade krav på resurser och behöver åtgärdas.

Det verkar därför lämpligt att genomföra en allmän, samlad revision av vart och ett av dessa länder, som skulle täcka de viktigaste sektorer som exporterar produkter till gemenskapen. Liksom medlemsstaterna skulle myndigheterna i de avtalsslutande länderna ha utarbetat en plan om hur kontrollsystemet för de viktigaste produkterna som exporteras till gemenskapen är uppbyggt och organiserat och hur det fungerar. Revisionerna skulle sedan utföras utifrån detta. Om det vid dessa allmänna revisioner dyker upp särskilda frågor kan de därefter vid behov göras till föremål för ytterligare mer specifika revisioner.

I stort sett samma tillvägagångssätt gäller för de tre övriga länder som gemenskapen har ingått säravtal med.

34. Andra tredje länder

Cirka 190 andra tredje länder exporterar foder, livsmedel, växter och djur till EU. På grund av de begränsade resurserna kan kommissionen inte uppfylla alla sina åtaganden vad gäller bedömningen av behöriga myndigheter och kontrollen av anläggningar i dessa länder.

Det verkar därför lämpligt att genomföra revisioner i dessa länder på grundval av kontrollplaner som liknar medlemsstaternas för de produkter som de exporterar till EU.

Som det är nu kontrollerar kommissionen att de garantier som tredje land ger med hjälp av korrespondens, frågeformulär, rapporter om genomförandet av kontroller och inspektioner på plats för varje varugrupp för vilken det berörda tredje landet har fått godkännande för export till gemenskapen. Detta utbyte av information motsvarar de åtgärder som fastställs i artiklarna 4 och 7 samt punkt 3 i bilaga B till avtalet om tillämpningen av sanitära och fytosanitära åtgärder (SPS) som antagits inom Världshandelsorganisationen.

Enligt den nya ordningen krävs det att det exporterande tredje landet skall ha en kontrollplan som innehåller korrekt och aktualiserad information om den allmänna organisationen och förvaltningen av relevanta kontrollsystem, och löpande dokumentera genomförandet av dessa system. Kommissionen skall ha tillgång till allt detta på begäran. Kontrollplanen och den löpande dokumentationen skall ersätta systemet med frågeformulär som sänds ut före besöken, utom i särskilda fall när det krävs ytterligare information som inte framgår av standardplanen eller dokumentationen. Kontrollplanen skall vara proportionell samt tekniskt och ekonomiskt genomförbar och ta hänsyn till de särskilda omständigheterna i det tredje landet och produkterna som exporteras till gemenskapen. Det kommer att utarbetas riktlinjer för hur dessa kontrollplaner och register skall upprättas och utformas för att underlätta för de tredje länderna att följa detta krav. Kommissionen kommer sedan att utföra sina revisioner utifrån dessa planer med en tvärvetenskaplig grupp som täcker de viktigaste sektorerna som exporterar till gemenskapen. Kontrollfrekvensen bör fastställas på grundval av risken: där man på grundval av produktarten, de garantier som ett tredje land kan erbjuda och tidigare erfarenheter vad gäller efterlevnaden bedömer att en hög risk föreligger skall revisionsfrekvensen vara större. Om det vid dessa allmänna revisioner dyker upp särskilda frågor kan de därefter vid behov göras till föremål för ytterligare mer specifika revisioner.

Erfarenheten har visat att behöriga myndigheter i vissa av de minst utvecklade länderna kan ha stora svårigheter med att organisera sina kontrollsystem på ett sätt som krävs för att nå upp till gemenskapens standarder. Kommissionen befinner sig ofta i ett dilemma i en sådan situation. Enligt lagens bokstav skall kommissionen enligt försiktighetsprincipen föreslå att man slutar importera från dessa länder. Men produkterna är ofta en av ländernas få källor för utlandsintäkter och ett importförbud har ofta mycket allvarliga ekonomiska konsekvenser, inte bara för den berörda anläggningen utan för hela landet.

Kommissionen kommer att försöka hitta sätt att hjälpa länder i denna situation medan den samtidigt ser till att det inte går ut över skyddet av konsumenternas hälsa. Man skulle t.ex. kunna ge extra bistånd genom gemenskapens stöd- och utbildningsprogram för tredje land för att vägleda om hur man på bästa sätt når upp till gemenskapens standarder och för att fastställa särskilda kontrollösningar som exaktare motsvarar den risknivå som utgår från vissa produkter.

VI. ANALYS AV FÖRSLAGET

35. Det bifogade förslaget är en omarbetning av gällande gemenskapsbestämmelser om offentliga kontroller. En sådan omarbetning kommer att avlägsna diskrepanser mellan de olika delarna av gemenskapslagstiftningen och täppa till kryphålen inom vissa områden av foder- och livsmedelslagstiftningen. Den harmonisering av samtliga sektorer av foder- och livsmedelslagstiftningen som detta leder till kommer att öka insynen.

36. Genom antagandet av förordning (EG) nr 178/2002 om allmänna principer och krav för livsmedelslagstiftning, om inrättande av Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet och om förfaranden i frågor som gäller livsmedelssäkerhet har ett antal frågor lösts för samtliga områden av foder- och livsmedelslagstiftningen. Dessa behöver inte uppmärksammas ytterligare i det här förslaget. Detta gäller för

- de grundläggande definitionerna i foder- och livsmedelslagstiftningen,

- medlemsstaternas grundläggande ansvarsområden vad gäller offentlig foder- och livsmedelskontroll,

- rutiner för tillämpningen av nödåtgärder,

- information som skall lämnas till kommissionen och de övriga medlemsstaterna då foder och livsmedel utgör ett allvarligt hot mot hälsan.

Offentliga kontroller som utförs av medlemsstaterna

37. Mål och allmänna skyldigheter

Målet för de offentliga kontroller som utförs av medlemsstaterna skall vara att verkställa foder- och livsmedelslagstiftningen och att undersöka om foder- och livsmedelsföretagarna i alla led i produktionen, bearbetningen och distributionen uppfyller de relevanta kraven i lagstiftningen. För detta ändamål skall de olika tillgängliga kontrollmetoderna, såsom t.ex. inspektioner, övervakning, verifiering, revision, provtagning och analys av prover, användas. Kontrollintensiteten beror på många faktorer: Utöver ett grundläggande rutinövervakningsprogram skall det tas hänsyn till fastställda risker i samband med särskilda foder- och livsmedelsvaror eller foder- och livsmedelsföretag, foder- och livsmedelsföretagens egenkontroller, misstanke om bristande efterlevnad och möjliga bedrägliga förfaranden.

38. Behöriga myndigheter

Medlemsstaterna skall utnämna de myndigheter som är behöriga att genomföra offentliga kontroller. Dessa behöriga myndigheter skall uppfylla ett antal verksamhetskriterier som säkerställer deras kompetens, effektivitet och opartiskhet. De skall ha, eller ha tillgång till, tillräckligt stor för ändamålet kvalificerad personal. Det skall säkerställas att denna personal fungerar väl även under extrema omständigheter i samband med nödsituationer på foder- och livsmedelsområdet. Detta kräver att det upprättas beredskapsplaner och att personal får lämplig utbildning för att tillämpa dessa planer. Revisioner genomförs av oberoende instanser för att säkerställa att de behöriga myndigheterna uppfyller målsättningen i den här förordningen.

Dessutom skall lämpliga rutiner för samordning upprättas för att de olika avdelningar som medverkar i offentliga kontroller skall kunna fungera effektivt ihop. Detta är särskilt viktigt i medlemsstater med decentraliserad struktur, där det är av avgörande betydelse att samordningen mellan den centrala behöriga myndigheten och den/de myndigheter som delegerats befogenhet att utföra offentliga kontroller är effektiv och ändamålsenlig.

39. Delegering av kontrolluppgifter till icke-statliga kontrollorgan

Flera medlemsstater har delegerat särskilda kontrolluppgifter till icke-statliga organ. Detta gäller särskilt för laboratorieundersökning av prover som tas ut i samband med offentlig kontroll. Detta utesluter dock inte att andra uppgifter delegeras till sådana organ. Om medlemsstaterna utnyttjar möjligheten att delegera befogenheter måste det säkerställas att en hög konsumentskyddsnivå upprätthålls. I den avsikten föreskrivs i förslaget att organ som delegerats befogenhet att utföra offentliga kontroller skall verka i enlighet med stränga villkor och med internationellt erkända bestämmelser som skall garantera deras kompetens och oberoende.

Det skall även föreskrivas att vissa kontrolluppgifter inte får delegeras till icke-statliga organ. Av den orsaken föreskrivs ett förfarande för att på gemenskapsnivå fastställa de uppgifter som får (eller inte får) delegeras till sådana organ.

40. Provtagning och analys

Det är mycket angeläget att det säkerställs att resultaten från den offentliga provtagningen och analysen av prover erhålls på grundval av gemensamma principer. Detta garanteras inte alltid i den gällande gemenskapslagstiftningen. Idealet vore att harmonisera samtliga provtagnings- och analysmetoder, men det är inte möjligt på kort sikt. I förslaget införs i stället krav på att laboratorierna tillämpar tillgängliga analysmetoder som validerats i enlighet med internationella protokoll, inklusive de som grundar sig på resultatkriterier, t.ex. metoder som godkänts av Europeiska standardiseringskommittén (CEN), Internationella standardiseringsorganisationen (ISO) och International Union of Pure and Applied Chemistry (IUPAC). Det bör även finnas ett förfarande som medger att kommissionen fastställer provtagnings- och analysmetoder. De laboratorier som utsetts att analysera prover från offentlig provtagning skall vara ackrediterade i enlighet med relevanta internationella standarder.

Kommissionens ramprogram och det gemensamma forskningscentret (GFC) spelar redan en viktig roll i samband med utvecklingen, harmoniseringen och valideringen av provtagnings- och analysmetoder och i samband med fastställandet av resultatkriterier för sådana metoder, och kapaciteten skulle kunna utnyttjas ännu bättre i framtiden, oavsett om det sker i samarbete med de ovannämnda internationella organen eller inte.

För att säkerställa en hög standard på provtagning och analys bygger förslaget i viss utsträckning på arbetet i CEN. Standardiseringsorganet har utvecklat verksamhet på livsmedelsområdet. Denna verksamhet har hittills varit begränsad till utveckling av analytiska metoder, av vilka en del härrör från ISO. Ett antal EN-standarder som utarbetats av CEN avser organisering av kontroller. Detta gäller främst för validering av analysmetoder och för ackreditering av kontrollorgan och verksamheten vid dessa. Standarderna är internationellt erkända vilket väl motiverar användning i detta sammanhang.

41. Beredskapsplaner

Erfarenheten har visat att det för snabbt handlande och hantering av nödsituationer krävs tillgång till infrastruktur, materiel och mänskliga resurser som kan mobiliseras med kort varsel och för en viss tid. Det krävs också en hög grad av samordning där ansvaret är uppdelat på flera enheter eller avdelningar. Med detta förslag införs en skyldighet att säkra effektiv krishantering i nödsituationer på foder- och livsmedelsområdet genom att upprätta beredskapsplaner.

42. Import av foder och livsmedel

På vissa områden, särskilt veterinärområdet, tillämpas redan närmare bestämmelser som skall säkra att importerade produkter kontrolleras effektivt. De produkter som denna sektor omfattar (produkter av animaliskt ursprung) skall visas upp vid en av gemenskapens godkända gränskontrollstationer och genomgå såväl dokumentkontroll som identitetskontroll och fysisk kontroll enligt ett på gemenskapsnivå fastställt schema. Det finns även krav på produkter under transporten och för produkter som förvaras tillfälligt på gemenskapens territorium. Systemet fungerar väl och det finns ingen anledning att ändra det.

För andra foder och livsmedel än sådana av animaliskt ursprung finns ingen harmoniserad gemenskapsstrategi för importkontroller. Med detta förslag syftar man till att införa ett kontrollsystem för dessa produkter som grundar sig på följande principer:

a) Medlemsstaterna skall regelbundet kontrollera foder och livsmedel som skall övergå till fri omsättning i gemenskapen. Kontrollerna skall organiseras med hjälp av en statistikbaserad provtagningsplan. De kan äga rum på samtliga ställen i distributionsledet: innan varorna övergår till fri omsättning eller därefter, t.ex. i importörens lokaler, under bearbetning eller i detaljhandeln. Det skall under alla omständigheter finnas ett nära samarbete mellan tullen och den myndighet som är behörig att kontrollera import av foder och livsmedel.

b) Därutöver föreslås det att på gemenskapsnivå upprätta en förteckning över prioriterade foder och livsmedel där erfarenheten har visat att det kan förekomma faror (t.ex. aflatoxiner i vissa livsmedel). Sådana foder och livsmedel skall visas upp vid kontrollstationer som utsetts särskilt för detta ändamål och som har särskild utrustning för att genomföra erforderliga kontroller. Dessa kontroller skall genomföras innan varorna övergår till fri omsättning.

För att göra det möjligt att kontrollera foder och livsmedel från tredje land som införs till frizoner och frilager, hänförs till transitering eller tullager eller behandlas enligt förfarandet för aktiv förädling, bearbetning under tullkontroll eller tillfällig införsel, ges det i förslaget dessutom möjlighet att genomföra offentliga kontroller av foder och livsmedel som förvaras under dessa olika godkända tullförfaranden och användningar.

Detta förslag syftar till en bättre definition av de viktiga kontroller som behövs för att garantera fodersäkerhet enligt samma principer som har utarbetats för livsmedel.

43. Finansiering av offentliga kontroller

För närvarande finns det ett system med kontrollavgifter inom två områden: veterinärområdet och foderområdet. Systemet på veterinärområdet bygger på ett fast belopp som man kan avvika från för att ta hänsyn till lokala skillnader i fråga om de faktorer som ingick i beräkningen av det fasta beloppet (löner, transportkostnader osv.). Trots att avgifterna på veterinärområdet infördes för att undvika skillnader mellan medlemsstaterna som kan leda till snedvridning, har erfarenheten visat att det fortfarande finns betydande skillnader mellan och i vissa fall även inom medlemsstaterna. Systemet har inte alltid levt upp till det uppsatta målet.

På foderområdet kan avgifter tas ut för särskilda utförligt specificerade kontrolluppgifter. I det direktiv som styr denna sektor fastställs inget fast belopp för gemenskapen utan det är medlemsstaterna som skall fastställa fasta belopp utifrån vissa kriterier. Reglerna för fastställandet av dessa principer antogs relativt nyligen (kommissionens beslut 98/278/EG av den 14 december 1998 om ett gemenskapssystem för avgifter inom fodersektorn).

Med beaktande av tidigare erfarenheter föreslås det att principerna för finansiering av offentliga kontroller fastställs och särskilt följande:

- Medlemsstaterna skall se till att det finns tillräckliga finansiella medel för att organisera offentliga kontroller.

- Om foder- och livsmedelsföretagarna åläggs inspektionsavgifter skall gemensamma principer för att fastställa avgiftsnivåerna följas.

- Om offentliga kontroller påvisar bristande efterlevnad av foder- och livsmedelslagstiftningen, skall de extra kostnader som uppstår på grund av de intensivare kontroller som eventuellt är förknippade med sådan bristande efterlevnad bäras av den berörda foder- eller livsmedelsföretagaren.

- Det finns ett behov av flexibilitet för att hänsyn skall kunna tas till de små företagens intressen.

44. Officiell certifiering

Inom EU där fri rörlighet för varor råder finns inget behov av att foder- och livsmedelssändningar systematiskt åtföljs av officiella intyg som utfärdats av den behöriga myndigheten.

Det finns emellertid två områden där man kan tänka sig officiell certifiering: a) under exceptionella omständigheter när en foder- eller livsmedelskris uppstår inom gemenskapen och b) för att få bekräftat från myndigheterna i det exporterande landet att varorna uppfyller gemenskapens normer eller likvärdiga normer.

För att täcka dessa områden föreskrivs i förslaget ett förfarande för att fastställa de omständigheter och villkor under vilka officiell certifiering skall ske.

Referenslaboratorier

45. Ett antal referenslaboratorier på gemenskapsnivå har inrättats med stöd av den gällande gemenskapslagstiftningen. De drivs med ekonomiskt stöd från gemenskapen. Dessa laboratorier har en viktig uppgift i att säkerställa ett gott konsumentskydd. De skall till exempel förse de nationella referenslaboratorierna med information om analysmetoder, genomföra jämförande tester, inom sitt kompetensområde samordna den praktiska och vetenskapliga verksamhet som krävs för att utveckla nya analysmetoder, anordna kurser och bistå kommissionens enheter med tekniskt stöd. Det finns för närvarande referenslaboratorier på gemenskapsnivå för analys av restsubstanser (fyra laboratorier), för mjölkanalys, kvantifiering av biotoxiner i blötdjur, test för att visa att skaldjur inte innehåller skadliga virus, för kontroll av zoonoser (salmonella) och för transmissibel spongiform encefalopati (TSE).

I det här förslaget fastställs förfaranden för att säkra att referenslaboratorierna kan fortsätta sitt arbete och för att vid behov upprätta fler laboratorier.

För varje referenslaboratorium på gemenskapsnivå skall det inrättas ett nationellt referenslaboratorium i varje medlemsstat. Sådana laboratorier fungerar som kommunikationspunkter mellan gemenskapens referenslaboratorier och alla officiella laboratorier i medlemsstaterna. De nationella referenslaboratorierna spelar därför en viktig roll för att uppnå en enhetlig nivå på analysresultaten från prover som tagits vid offentlig provtagning.

Ömsesidigt bistånd

46. Ömsesidigt bistånd mellan kontrollmyndigheterna i medlemsstaterna är ett väsentligt element i gemenskapslagstiftningen. Det skall säkerställa att samordningen är effektiv när det krävs att mer än en medlemsstat agerar (t.ex. vid foder- och livsmedelskriser eller bristande efterlevnad som berör minst två medlemsstater).

Trots att denna aspekt täcks av lagstiftningen för de berörda områdena är den utformad på olika sätt, vilket leder till onödiga skillnader. I det hör förslaget fastställs ett enhetligt system som grundar sig på följande principer:

a) Medlemsstaterna skall utse ett förbindelseorgan som har till uppgift att stödja och samordna kommunikation, överföring och mottagning av begäran om bistånd.

b) Vid mottagandet av en motiverad begäran skall förbindelseorganet kontakta den relevanta myndigheten som skall se till att den som framställt begäran får alla uppgifter och dokument som krävs för att kunna verifiera efterlevnaden av foder- och livsmedelslagstiftningen.

c) Vid behov skall parterna tillsammans försöka finna lämpliga lösningar för att råda bot på situationen.

Förfarandet gäller för utbyte av all information utom sådan som inte kan lämnas på grund av att den är föremål för rättsliga åtgärder.

Nationella kontrollplaner

47. Såsom ovan nämnts föreskrivs det i förslaget att nationella kontrollplaner upprättas där det övergripande och omfattande redogörs för det nationella kontrollsystemet och kontrollverksamheten. Dessa planer skall utarbetas enligt principerna i de riktlinjer som kommissionen skall utarbeta i samråd med medlemsstaterna.

48. Medlemsstaterna skall årligen lämna rapporter om resultatet av de kontroller som genomförts under föregående år. Kontrollplanerna skall vid behov anpassas med hänsyn till dessa resultat. Kommissionen utför därefter regelbundet revision i medlemsstaterna på grundval av deras aktualiserade planer.

Gemenskapens aktiviteter

49. Gemenskapskontroller i medlemsstaterna

Hittills har gemenskapens kontroller i medlemsstaterna genomförts beroende på vilket mandat kommissionen har fått genom de olika sektorsspecifika direktiven. Detta system har inte alltid gjort det möjligt att göra en samlad utvärdering av medlemsstaterna kontrollsystem.

Med det här förslaget som enda rättslig grund och upprättandet av kontrollplaner kommer gemenskapens kontrollenheter att kunna utföra en allmän samlad revision av medlemsstaternas kontrollsystem. Dessa revisioner kommer att genomföras samlat för att verifiera att de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna kontinuerligt når upp till den erforderliga kontrollnivån. Vid behov kan dessa kompletteras med mer specifika revisioner och inspektioner i fråga om en särskild sektor eller ett särskilt problem.

50. Gemenskapskontroller i tredje land

Det importeras mycket stora mängder foder och livsmedel. På grund av de tillgängliga resurserna är det uteslutet att varje företag i tredje land som är inblandad i export av foder och livsmedel kontrolleras systematiskt av inspektörer från Kontoret för livsmedels- och veterinärfrågor. I förslaget upprättas därför ett system som förpliktar kontrollmyndigheterna i tredje land att garantera att foder och livsmedel som exporteras till EU uppfyller bestämmelserna i EU:s foder- och livsmedelslagstiftning eller krav som bedöms vara likvärdiga med dessa.

På grund härav skall tredje land ha tillång till en kontrollplan som motsvarar medlemsstaternas för de produkter som de exporterar till gemenskapen. Utifrån dessa planer kommer kommissionens senare att utföra flerdisciplinära revisioner och inspektioner inom de viktigaste sektorer som exporterar till gemenskapen. Vid behov kan mer specifika inspektioner och revisioner av särskilda sektorer utföras av gemenskapens kontrollgrupper. Samma principer skall gälla för levande djur och växter.

51. Kontroller som utförs av tredje land i gemenskapen

På samma sätt som Kontoret för livsmedels- och veterinärfrågor har rätt att genomföra kontroller i tredje land för att verifiera att det tredje landets krav överensstämmer eller är likvärdiga med gemenskapens foder- och livsmedelslagstiftning, har myndigheterna i tredje land rätt att genomföra kontroller i medlemsstaterna. Erfarenheterna har visat att det i vissa fall kan vara fördelaktigt att representanter från Kontoret för livsmedels- och veterinärfrågor medföljer grupperna från tredje land som besöker medlemsstaterna. Dessa representanter kan bistå medlemsstaterna genom att tillhandahålla information och uppgifter som finns tillgängliga på gemenskapsnivå och som kan vara till nytta i samband med den kontroll som det tredje landet genomför. Det här förslaget omfattar ett förfarande för att garantera sådant bistånd.

Utbildning av kontrollpersonal

52. Den övergripande och samlade strategin för foder- och livsmedelssäkerhet förutsätter att kontrollmyndigheterna har stor kompetens och sakkunskap: de skall ha bred kunskap om olika faror (kemiska, biologiska och fysikaliska) som kan förekomma i foder- och livsmedelskedjan. De skall även förstå mekanismerna på en marknad där ingredienserna till sammansatta produkter kan härröra från olika källor. Samtidigt skall de vara välunderrättade om vilka specifika problem som är förbundna med vilka produktionsmetoder. De skall kunna identifiera bristande efterlevnad av kraven i foder- och livsmedelslagstiftningen och spåra bedrägliga förfaranden.

De moderna kontrollmetoderna kräver att foder- och livsmedelskontrollanterna är högkvalificerade för att kontrollerna skall vara effektiva, objektiva och ändamålsenliga. Detta gäller särskilt om man måste värdera livsmedelsföretagens riskanalyser och kontrollmetoder.

Kontrollen av produktionen och saluföringen av foder och livsmedel kräver därför ett tvärvetenskapligt grepp. Foder- och livsmedelsinspektörer kommer att behöva fortbildning och uppdatering av sina kunskaper. Det är mycket viktigt att erforderliga rättsliga bestämmelser antas för att underlätta sådan utbildning. Enligt förslaget skall det således upprättas ordentliga utbildningsprogram såväl på nationell nivå som på gemenskapsnivå.

I samband med detta har särskild uppmärksamhet ägnats åt organisationen av utbildningsprogram på gemenskapsnivå och bestämmelser har fastställts om detta. Det skall t.ex. säkerställas att bedömningen av HACCP-principernas tillämpning och att de beslut som bedömaren sedan fattar, återspeglar en strategi som grundar sig på standardförfaranden som är enhetliga i samtliga medlemsstater. Beslut om anordnande av kurser skall fattas senare men en möjlighet vore att inrätta ett utbildningscentrum i kommissionens regi, inom ramen för de tillgängliga personella och finansiella resurserna. Ledande experter på foder- och livsmedelskontroller och på de olika kontrollmetoderna skulle kunna inbjudas. Kontrollpersonal från medlemsstaterna, men även från tredje land och särskilt från utvecklingsländerna, skulle kunna inbjudas att delta i utbildningen.

Verkställighet av foder- och livsmedelslagstiftningen

53. Nationella verkställighetsåtgärder

För att kunna garantera och bibehålla en hög nivå på folkhälsan och konsumentskyddet skall de behöriga myndigheterna förfoga över ändamålsenliga verkställighetsåtgärder och de skall kunna utnyttja dem effektivt för att ta itu med bristande efterlevnad av foder- och livsmedelslagstiftningen.

Det primära ansvaret för tillämpningen och verkställandet av gemenskapslagstiftningen ligger hos medlemsstaterna. Enligt artikel 10 i EG-fördraget skall medlemsstaterna vidta alla åtgärder som krävs för att säkerställa att gemenskapslagstiftningen tillämpas och genomförs. Sådana åtgärder omfattar i alla händelser effektiva, proportionella och avskräckande påföljder (domstolens dom av den 10 juli 1990 i mål C-326/88). Åtgärderna kan bestå av administrativa åtgärder eller straffrättsliga påföljder som medlemsstaternas behöriga myndigheter skall ålägga.

54. Administrativa verkställighetsåtgärder

I vissa gemenskapsrättsakter redogörs mer eller mindre explicit för vad administrativa verkställighetsåtgärder kan innebära, t.ex. i veterinärbestämmelserna (direktiv 89/622/EEG och 97/78/EG), i foderbestämmelserna (artikel 13 i direktiv 95/53/EG) och i livsmedelsbestämmelserna (artikel 10 i direktiv 89/397/EEG). I dessa rättsakter kan dessa åtgärder vara allt från ett enkelt krav på att "vidta de åtgärder som behövs" (artikel 10 i direktiv 89/397/EEG) till att vidta åtgärder på produktnivå (tillbakadragande från marknaden, destruering, sanering av produkten) eller åtgärder i det berörda livsmedelsföretaget (korrigerande åtgärder, tillfällig eller permanent stängning av livsmedelsföretaget). Den nationella lagstiftningen kan naturligtvis även omfatta andra administrativa påföljder.

Sådana administrativa åtgärder som har en direkt effekt på företagarna är ett effektivt verktyg och har, om det används på rätt sätt, en stor, avskräckande effekt. Därför fastslås det på nytt att medlemsstaterna skall vidta administrativa verkställighetsåtgärder. Genom förslaget skall även säkerställas att ett sådant krav gäller för samtliga foder- och livsmedelsföretag i alla led i foder- och livsmedelskedjan.

55. Straffrättsliga påföljder

Det råder osäkerhet i gemenskapslagstiftningen om medlemsstaternas skyldighet att införa straffrättsliga påföljder. Därutöver saknas det miniminormer för vad som kan utgöra handlingar som strider mot foder- och livsmedelssäkerheten.

I många fall kan endast straffrättsliga påföljder ha en tillräckligt avskräckande verkan. Sådana påföljder är en kraftfullare markering av ogillande från samhällets sida än administrativa verkställighetsåtgärder. Vidare finns det starkare garantier för utredningens opartiskhet, eftersom andra myndigheter än de som beviljat näringstillstånd ansvarar för brottsutredningarna.

Det krävs därför miniminormer för vad som skall utgöra grova överträdelser av gemenskapens foder- och livsmedelslagstiftning, eller av andra bestämmelser som antagits av medlemsstaterna för att följa sådan lagstiftning, för vilka medlemsstaterna skall ålägga straffrättsliga påföljder. Dessa presenteras i form av en förteckning över allvarliga överträdelser av gemenskapens foder- och livsmedelslagstiftning som begås uppsåtligen eller av grov oaktsamhet, som måste åläggas straffrättsliga påföljder av medlemsstaterna. Detta är de handlingar som utgör det största hotet mot foder- och livsmedelssäkerheten och därigenom mot folkhälsan.

I förslaget fastställs miniminormer för skyddet av foder- och livsmedelssäkerheten, inklusive djurs hälsa och välbefinnande, med straffrättsliga medel. Det omfattar inte alla aktiviteter som regleras av gemenskapens foder- och livsmedelslagstiftning utan endast grövre överträdelser som kan innebära att foder och livsmedel som är icke säkra i den mening som avses i artiklarna 14 och 15 i förordning (EG) nr 178/2002 släpps ut på marknaden.

De överträdelser som förtecknas i detta förslag är av det slaget att det i slutändan kan innebära att icke säkra foder och livsmedel släpps ut på marknaden. Med tanke på hur allvarligt hotet mot folkhälsan är, är det angeläget att överträdelserna straffbeläggs per se, oberoende av om det eventuellt innebär att icke säkra foder och livsmedel släpps ut på marknaden eller inte.

Medlemsstaterna får naturligtvis fastställa ytterligare överträdelser och/eller ålägga ytterligare andra typer av verkställighetsåtgärder och påföljder. De kan t.ex. belägga fysiska personer med näringsförbud.

Påföljdernas art kan endast fastställas av medlemsstaterna i nationell lagstiftning. Av samma anledning innehåller förordningen inga bestämmelser om vare sig brottsutredning och åtal eller straffrättsliga förfaranden. Det är myndigheterna i medlemsstaterna som skall besluta om de överträdelser som förtecknas i förordningen under alla omständigheter skall leda till åtal, eller om den behöriga myndigheten kan avstå från att fastställa straffrättsliga påföljder i mindre allvarliga fall, där påverkan på foder- och livsmedelssäkerheten är obetydlig.

Vad gäller fysiska personer skall medlemsstaterna enligt förslaget införa effektiva, avskräckande och proportionella straffrättsliga påföljder för de angivna överträdelserna mot gemenskapslagstiftningen. För att säkerställa en hög nivå på foder- och livsmedelssäkerheten är det viktigt att även ta med påföljder för medverkan (medhjälp och anstiftan) till de överträdelser som förtecknas. I allvarliga fall skulle medlemsstaterna vara tvungna att införa möjligheten till fängelsestraff, men det skulle stå dem rätt fritt att själv definiera vilka fall som skulle anses som allvarliga.

Vad gäller juridiska personer är det mycket viktigt för en effektiv verkställighet av gemenskapens foder- och livsmedelslagstiftning att juridiska personer hålls ansvariga och att de åläggs påföljder. Några medlemsstater kan emellertid få svårt att införa straffrättsliga påföljder mot juridiska personer utan att ändra de grundläggande principerna för sina nationella rättssystem. Således skall medlemsstaterna kunna införa andra påföljder än straffrättsliga påföljder förutsatt att de är effektiva, proportionella och avskräckande. De skulle t.ex. kunna fastställa administrativa avgifter, rättslig bevakning, rättsliga beslut om att avveckla verksamheten eller fråntagande av rätt till offentliga förmåner eller stöd.

Kommissionen anser att en sådan åtgärd är berättigad för att säkerställa att bestämmelserna om foder- och livsmedelssäkerhet iakttas i hela gemenskapen med hjälp av en harmoniserad strategi i samtliga medlemsstater. Detta mål uppnås lättast genom en gemenskapsstrategi i enlighet med artikel 5 andra stycket i EG-fördraget.

56. Gemenskapens skyddsåtgärder

Förfarandet i artikel 226 i fördraget (överträdelseförfaranden) ger kommissionen ett verktyg för att vidta rättsliga åtgärder mot medlemsstater som underlåter att genomföra gemenskapslagstiftningen.

Även om förfarandet är ett kraftfullt instrument medför de tidsmässiga begränsningarna att det är ogenomförbart när underlåtenhet att genomföra gemenskapslagstiftningen kräver snabbt agerande för att skydda foder- och livsmedelssäkerheten. Enligt de skyddsåtgärder som antogs i förordning (EG) nr 178/2002 får skyddsåtgärder endast vidtas om det kan påvisas att foder eller livsmedel som släppts ut på marknaden sannolikt kommer att innebära en allvarlig risk för människors hälsa, djurs hälsa eller miljön, och att en sådan risk inte tillfredsställande kan undanröjas genom åtgärder som vidtas av den eller de berörda medlemsstaterna. Denna åtgärd medger inte att kommissionen vidtar åtgärder när det tydligt framgår att en medlemsstats kontrollsystem uppvisar allvarliga brister och är otillräckligt för att genomföra gemenskapslagstiftningen korrekt, och därigenom utgör ett mer generellt hot mot foder- och livsmedelssäkerheten.

Med detta förslag tillförs en ny dimension till den gällande skyddsåtgärden i förordning (EG) nr 178/2002. Det införs ett nytt verktyg som kommer att göra det möjligt för kommissionen att vidta åtgärder när det finns bevis för att en medlemsstats kontrollsystem är otillräckligt. Åtgärderna kan omfatta att i den berörda medlemsstaten skjuta upp utsläppandet på marknaden av vissa foder eller livsmedel, att fastställa särskilda villkor för vissa foder eller livsmedel, att vidta andra tillfälliga åtgärder som krävs för att säkerställa skyddet av människors hälsa, djurs hälsa och välbefinnande.

Särskild och differentierad behandling

57. I artikel 10 i avtalet om tillämpningen av sanitära och fytosanitära åtgärder (SPS) som antagits av Världshandelsorganisationen stipuleras att medlemmarna vid utformandet av sanitära eller fytosanitära åtgärder skall ta hänsyn till de särskilda behoven hos u-landsmedlemmarna, och särskilt till de minst utvecklade medlemsländerna.

Gemenskapen importerar stora mängder foder och livsmedel från utvecklingsländerna. Dessa länder omfattas av samma allmänna krav som fastställs i förordning (EG) nr 178/2002 om att tredje land skall säkerställa att foder och livsmedel som exporteras till gemenskapen skall uppfylla relevanta krav i foder- och livsmedelslagstiftningen eller villkor som gemenskapen anser vara minst likvärdiga eller, om gemenskapen har slutit särskilda avtal med det exporterande landet, krav som ingår i dessa avtal.

Det är inte möjligt att bevilja undantag från de hälsonormer som fastställts under gemenskapens foder- och livsmedelslagstiftning, men man skulle kunna tänka sig en rad aktiviteter för att hjälpa utvecklingsländerna att lämna de erforderliga garantierna. Förslaget omfattar därför förfaranden för detta. Dessa rör t.ex. successivt införande av kravet på att lägga fram ett kontrollprogram, hjälp med att utarbeta ett kontrollprogram, främjande av tvillingprojekt mellan utvecklingsländer och medlemsstater, utsändande av gemenskapens experter på platsen för att bistå med organisationen av offentliga kontroller.

Finansiellt stöd

58. Förslaget omfattar en rad åtgärder som kräver finansiellt stöd från gemenskapen. Detta gäller särskilt följande:

* Utnämning av nya referenslaboratorier.

* Upprättande av en databas över landsprofiler.

* Nationella experters deltagande i de inspektioner som Kontoret för livsmedels- och veterinärfrågor genomför.

* Standardisering av analys- och provtagningsmetoder, särskilt vad gäller fastställandet av kriteriebaserade resultatstandarder.

* Stöd till utvecklingsländer.

* Anordna utbildning för kontrollpersonal från medlemsstaterna och tredje land.

* Studier, konferenser och publikationer om foder- och livsmedelssäkerhet.

För närvarande utgör kontroller av foder- och livsmedelssäkerhet ungefär 3 miljoner euro i gemenskapens årsbudget. Genomförandet av alla ovan nämnda åtgärder skulle öka detta belopp till ca 16 miljoner euro per år eller 95 miljoner euro på sex år. Av dessa 16 miljoner euro är 7,5 miljoner euro avsedda för utbildning av kontrollpersonal från medlemsstaterna, kandidatländerna och tredje land om EU:s (nya) åtgärder för foder- och livsmedelskontroll.

Denna åtgärd skall ses som fullgörandet av åtgärd 79 i vitboken om livsmedelssäkerhet om att tillhandahålla en rättslig grund som garanterar tillräckligt ekonomiskt stöd från gemenskapen till åtgärder som behövs för att öka livsmedelssäkerheten.

Genomförandeåtgärder

59. De föreslagna bestämmelserna täcker ett omfattande område, däribland offentliga kontroller av alla foder och livsmedel i alla led i livsmedelskedjan i gemenskapen, eller av alla foder och livsmedel som presenteras för import vid gemenskapens gränser. Dessa bestämmelser kan inte täcka alla detaljer som kännetecknar offentliga kontroller. De skall därför uppfattas som en ram som innehåller de väsentligaste kraven utifrån vilka man vid behov kan utarbeta närmare bestämmelser för att säkerställa enhetlig tillämpning av medlemsstaterna. Av denna anledning finns det en bestämmelse om att fastställa sådana genomförandebestämmelser i enlighet med förfarandet i artikel 5 i rådets beslut 1999/468/EG.

Den föreslagna förordningens räckvidd

60. Principerna i detta förslag är allmänt tillämpliga på all foder- och livsmedelslagstiftning och på lagstiftning om djurs hälsa och om djurskydd. Men med tanke på att det för vissa områden av livsmedelslagstiftningen redan finns heltäckande och specifika kontrollåtgärder i bruk bör förslaget till förordning ta hänsyn till detta regelverk.

Förslagets räckvidd omfattar därför inte verifiering av efterlevnaden av bestämmelserna om den gemensamma organisationen av marknaden för jordbruksprodukter (jordbruksgrödor, vin, olivolja, frukt och grönsaker, humle, mjölk och mjölkprodukter, nöt- och kalvkött, får- och getkött och honung), för vilket det redan finns väl fungerande och särskilda kontrollsystem. Dessutom skiljer sig syftet med förslaget och målen för detta från syftet med och målen för de kontroller som gäller för den gemensamma organisationen av marknaderna för jordbruksprodukter.

Följande föreskrifter innehåller särskilda bestämmelser för verifiering av efterlevnaden av de krav som omfattas av föreskrifterna:

- Rådets direktiv 2000/29/EG av den 8 maj 2000 om skyddsåtgärder mot att skadegörare på växter eller växtprodukter förs in till gemenskapen och mot att de sprids inom gemenskapen [14].

[14] EGT L 169, 10.7.2000, s. 1.

- Rådets förordning (EEG) nr 2092/91 av den 24 juni 1991 om ekologisk produktion av jordbruksprodukter och uppgifter därom på jordbruksprodukter och livsmedel [15].

[15] EGT L 198, 22.7.1991, s. 1.

- Rådets förordning (EEG) nr 2081/92 av 14 juli 1992 om skydd för geografiska och ursprungsbeteckningar för jordbruksprodukter och livsmedel [16].

[16] EGT L 208, 24.7.1992, s. 1.

- Rådets förordning (EEG) nr 2082/92 av 14 juli 1992 om särartsskydd för jordbruksprodukter och livsmedel [17].

[17] EGT L 208, 24.7.1992, s. 9.

Förslaget bör vara så flexibelt att hänsyn kan tas till de specifika dragen på dessa områden.

Strukturen på de framtida gemenskapsbestämmelserna om foder- och livsmedelskontroller

61. Det bifogade förslaget omfattar allmänna regler som är tillämpliga på offentliga kontroller av alla foder- och livsmedel i alla stadier i produktions-, bearbetnings- och distributionskedjan, oavsett om de är producerade i EU, har exporterats till eller importerats från tredje land. Utöver dessa allmänna regler måste man ta hänsyn till att särskilda problem kräver särskilda lösningar. Det skall därför finnas utrymme för mer specifika kontrollåtgärder för att upprätthålla en hög skyddsnivå. I det sammanhanget är det uppenbart att de gällande mer specifika kontrollbestämmelserna måste bibehållas. Detta gäller t.ex. följande:

- Rådets direktiv 96/22/EG av den 29 april 1996 om förbud mot användning av vissa ämnen med hormonell och tyreostatisk verkan samt av ß-agonister vid animalieproduktion och om upphävande av direktiv 81/602/EEG, 88/146/EEG och 88/299/EEG [18].

[18] EGT L 125, 23.5.1996, s. 3.

- Rådets direktiv 96/23/EG av den 29 april 1996 om införande av kontrollåtgärder för vissa ämnen och restsubstanser av dessa i levande djur och i produkter framställda därav och om upphävande av direktiv 85/358/EEG och 86/469/EEG samt beslut 89/187/EEG och 91/664/EEG [19].

[19] EGT L 125, 23.5.1996, s. 10.

- Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr .../... om fastställande av särskilda bestämmelser för genomförandet av offentliga kontroller av produkter av animaliskt ursprung avsedda att användas som livsmedel [20].

[20] KOM(2000) 438, dok. 2000/0180 (COD).

- Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 999/2001 av den 22 maj 2001 om fastställande av bestämmelser för förebyggande, kontroll och utrotning av vissa typer av transmissibel spongiform encefalopati [21].

[21] EGT L 147, 31.5.2001, s. 1.

- Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr .../... om bekämpning av salmonella och andra livsmedelsburna zoonotiska smittämnen och om ändring av rådets direktiv 64/432/EEG, 72/462/EEG och 90/539/EEG [22].

[22] KOM(2001) 452, 2001/0177 (COD).

- Rådets direktiv 86/362/EEG av den 24 juli 1986 om fastställande av gränsvärden för bekämpningsmedelsrester i och på spannmål [23] och 90/642/EEG av den 27 november 1990 om fastställande av gränsvärden för bekämpningsmedelsrester i och på produkter av vegetabiliskt ursprung inklusive frukt och grönsaker [24] och tillämpningsföreskrifterna till detta.

[23] EGT L 221, 7.8.1986, s. 37.

[24] EGT L 350, 14.12.1990, s. 71.

- Kommissionens direktiv 92/1/EEG av den 13 januari 1992 om temperaturkontroll i utrymmen i transportfordon, fryshus och frysrum innehållande djupfrysta livsmedel [25] och 92/2/EEG av den 13 januari 1992 om fastställande av stickprovsförfarande och gemenskapens analysmetod för den offentliga kontrollen av djupfrysta livsmedels temperatur [26].

[25] EGT L 34, 11.2.1992, s. 29.

[26] EGT L 34, 11.2.1992, s. 30.

Likaså är det inte uteslutet att nya bestämmelser måste utarbetas om det uppstår särskilda problem i framtiden. I så fall kommer man att lägga fram förslag om detta.

2003/0030 (COD)

Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING av den om offentlig foder- och livsmedelskontroll

(Text av betydelse för EES)

EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR FATTAT DETTA BESLUT

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artiklarna 37, 95 och 152.4 b i detta,

med beaktande av kommissionens förslag [27],

[27] EGT C , , s. .

med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande [28],

[28] EGT C , , s. .

med beaktande av Regionkommitténs yttrande [29],

[29] EGT C [...], [...], s. [...].

i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget, och

av följande skäl:

(1) Foder och livsmedel bör vara säkra och hälsosamma. Gemenskapslagstiftningen innehåller en uppsättning bestämmelser som skall garantera att detta mål uppnås. Dessa bestämmelser omfattar även produktion och utsläppande på marknaden av både foder och livsmedel.

(2) De grundläggande, rättsliga bestämmelserna om foder och livsmedel finns i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 178/2002 av den 28 januari 2002 om allmänna principer och krav för livsmedelslagstiftning, om inrättande av Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet och om förfaranden i frågor som gäller livsmedelssäkerhet [30].

[30] EGT L 31, 1.2.2002, s. 1.

(3) Utöver dessa grundläggande bestämmelser finns det mer specifika foder- och livsmedelsbestämmelser på olika områden såsom fodermedel, inklusive foderläkemedel, foder- och livsmedelshygien, zoonoser, animaliska biprodukter, restsubstanser och främmande ämnen, kontroll och utrotning av djursjukdomar som inverkar på folkhälsan, märkning av foder och livsmedel, bekämpningsmedel, foder- och livsmedelstillsatser, vitaminer, mineralämnen, spårämnen och andra tillsatser, material som kommer i kontakt med livsmedel, krav på kvalitet och sammansättning, dricksvatten, joniserande strålning, nya livsmedel och genetiskt modifierade organismer.

(4) Djurens hälsa och välbefinnande är också viktiga faktorer som bidrar till foder- och livsmedelssäkerheten.

(5) Gemenskapens foder- och livsmedelslagstiftning bygger på principen att foder- och livsmedelsföretagare på alla stadier i produktions-, bearbetnings- och distributionskedjan i de företag de kontrollerar har ansvar för att se till att foder och livsmedel uppfyller de krav i foder- och livsmedelslagstiftningen som är tillämpliga för deras verksamhet.

(6) Medlemsstaterna bör verkställa foder- och livsmedelslagstiftningen samt övervaka och kontrollera att foder- och livsmedelsföretagarna uppfyller de relevanta kraven i livsmedelslagstiftningen på alla stadier i produktions-, bearbetnings- och distributionskedjan. Offentliga kontroller bör företas i samband med detta.

(7) En gemenskapsram bör fastställas för organisationen av offentliga kontroller som omfattar alla områden av foder- och livsmedelslagstiftningen, inklusive djurs hälsa och välbefinnande.

(8) Generellt sett bör denna gemenskapsram inte omfatta offentliga kontroller av skadegörare på växter eller växtprodukter eftersom dessa kontroller redan omfattas av rådets direktiv 2000/29/EG av den 8 maj 2000 om skyddsåtgärder mot att skadegörare på växter eller växtprodukter förs in till gemenskapen och mot att de sprids inom gemenskapen [31]. Vissa aspekter av den här förordningen bör dock även gälla på växtskyddsområdet och särskilt de aspekter som gäller upprättandet av nationella kontrollplaner och gemenskapens inspektioner i medlemsstaterna och i tredje land. Det är därför lämpligt att ändra direktiv 2000/29/EG utifrån detta.

[31] EGT L 169, 10.7.2000, s. 1. Direktivet senast ändrat genom kommissionens direktiv 2002/89/EG (EGT L 355, 30.12.2002, s. 45).

(9) Rådets förordningar (EEG) nr 2092/91 av den 24 juni 1991 om ekologisk produktion av jordbruksprodukter och uppgifter därom på jordbruksprodukter och livsmedel [32], (EEG) nr 2081/92 av 14 juli 1992 om skydd för geografiska och ursprungsbeteckningar för jordbruksprodukter och livsmedel [33] och (EEG) nr 2082/92 av den 14 juli 1992 om särartsskydd för jordbruksprodukter och livsmedel [34] innehåller särskilda bestämmelser för verifiering av efterlevnaden av de krav som omfattas av förordningarna. Bestämmelserna i den här förordningen bör vara så flexibla att de tar hänsyn till de specifika dragen på dessa områden.

[32] EGT L 198, 22.7.1991, s. 1. Förordningen senast ändrad genom kommissionens förordning (EG) nr 473/2002 (EGT L 75, 16.3.2002, s. 21).

[33] EGT L 208, 24.7.1992, s. 1. Förordningen senast ändrad genom kommissionens förordning (EG) nr 2796/2000 (EGT L 324, 21.12.2000, s. 26).

[34] EGT L 208, 24.7.1992, s. 9. Förordningens senast ändrad genom Anslutningsakten för Österrike, Finland och Sverige.

(10) Det finns redan väl fungerande och särskilda kontrollsystem för verifiering av efterlevnaden av bestämmelserna om den gemensamma organisationen av marknaden för jordbruksprodukter (jordbruksgrödor, vin, olivolja, frukt och grönsaker, humle, mjölk och mjölkprodukter, nöt- och kalvkött, får- och getkött och honung). Den här förordningen bör därför inte gälla dessa områden, i synnerhet som förordningens mål skiljer sig från målen för de kontroller som gäller för den gemensamma organisationen av marknaderna för jordbruksprodukter.

(11) De myndigheter som är behöriga att utföra offentliga kontroller bör uppfylla ett antal verksamhetskriterier som garanterar deras opartiskhet och effektivitet. De bör ha tillgång till tillräckligt stor, för ändamålet väl kvalificerad och erfaren personal, och lämpliga utrymmen och lämplig utrustning för att kunna utföra sina uppgifter ordentligt.

(12) De offentliga kontrollerna bör genomföras med lämpliga metoder som är särskilt utvecklade för denna typ av kontroll, bl.a. rutinövervakning och mer intensiva kontroller såsom inspektioner, verifieringar, revisioner, provtagning och analys av prover. För att metoderna skall kunna användas korrekt måste den personal som utför offentliga kontroller få lämplig utbildning. Utbildning behövs även för att garantera att de behöriga myndigheterna fattar enhetliga beslut, särskilt vad gäller tillämpningen av HACCP-principerna (Hazard Analysis and Critical Control Points).

(13) Kontroller bör utföras regelbundet och kontrollfrekvensen bör stå i proportion till risken med hänsyn till resultaten av foder- och livsmedelsföretagens egenkontroller enligt kontrollprogram som baseras på HACCP eller kvalitetssäkringsprogram, när dessa är utformade för att uppfylla foder- och livsmedelslagstiftningens krav. Vid behov bör särskilda kontroller utföras vid misstanke om bristande efterlevnad av foder- och livsmedelslagstiftningen.

(14) Offentliga kontroller bör utföras enligt rutinbeskrivningar så att enhetlighet och hög kvalitetsnivå på utförandet av kontrollerna kan säkerställas.

(15) Där flera olika kontrollenheter är inblandade i de offentliga kontrollerna, bör de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna se till att lämpliga rutiner för samordning upprättas och tillämpas på ett effektivt sätt.

(16) Om befogenheten att utföra offentliga kontroller har delegerats från central nivå till regional eller lokal nivå, bör den behöriga myndigheten även se till att det finns en effektiv och ändamålsenlig samordning mellan den centrala nivån och den regionala eller lokala nivån.

(17) De laboratorier som deltar i analysen av prover uttagna i samband med offentlig kontroll bör arbeta enligt internationellt godkända förfaranden eller kriteriebaserade resultatstandarder och använda analysmetoder som så långt som möjligt är validerade.

(18) Utnämningen av referenslaboratorier på gemenskapsnivå och nationell nivå bör leda till analysresultat som präglas av hög kvalitet och enhetlighet. Målet kan uppnås genom att validerade analysmetoder tillämpas, genom att man ser till att det finns referensmaterial tillgängligt, genom att jämförande tester genomförs och genom utbildning för personalen på laboratorierna.

(19) Referenslaboratoriernas verksamhet bör omfatta alla områden av foder- och livsmedelslagstiftningen, särskilt dem där det finns behov av exakta analys- och diagnosresultat. Detta omfattar även djurs hälsa eftersom denna sektor är viktig för foder- och livsmedelslagstiftningen.

(20) För ett antal verksamheter i samband med offentliga kontroller har Europeiska standardiseringskommittén (CEN) utvecklat europeiska standarder (EN) som är lämpliga för syftena i den här förordningen. Dessa EN-standarder gäller främst provningslaboratoriers verksamhet och bedömning av dem samt ackreditering av kontrollorgan och verksamheten vid dessa. Även Internationella standardiseringsorganisationen (ISO) och International Union of Pure and Applied Chemistry (IUPAC) har utarbetat internationella standarder. Dessa standarder kan i vissa, närmare definierade fall vara relevanta för den här förordningen, eftersom resultatkriterier fastställs i foder- och livsmedelslagstiftningen för att säkerställa flexibilitet och kostnadseffektivitet.

(21) Det bör finnas bestämmelser om delegering av befogenhet att utföra särskilda kontrolluppgifter från den behöriga myndigheten till ett icke-statligt organ, och likaså måste det finnas bestämmelser för under vilka förhållanden en sådan delegering kan ske.

(22) Lämpliga rutiner bör finnas för samarbete mellan de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna, särskilt om det vid en offentlig kontroll framgår att foder- och livsmedelsproblemen inte begränsas enbart till en enda medlemsstat. För att underlätta samarbetet bör medlemsstaterna utse ett eller flera förbindelseorgan som får i uppdrag att samordna översändandet och mottagandet av begäran om bistånd.

(23) I enlighet med artikel 50 i förordning (EG) nr 178/2002 skall medlemsstaterna underrätta kommissionen om det finns uppgifter om att ett foder eller ett livsmedel innebär en allvarlig direkt eller indirekt risk för människors hälsa.

(24) Det är viktigt att skapa enhetliga rutiner för kontroll av foder och livsmedel från tredje land som förs in till gemenskapens territorium med beaktande av att det redan finns harmoniserade importförfaranden för

- livsmedel av animaliskt ursprung i rådets direktiv 97/78/EG av den 18 december 1997 om principerna för organisering av veterinärkontroller av produkter från tredje land som förs in i gemenskapen [35],

[35] EGT L 24, 30.1.1998, s. 9.

- levande djur i rådets direktiv 91/496/EEG av den 15 juli 1991 om fastställande av regler för hur veterinärkontroller skall organiseras för djur som importeras till gemenskapen från tredje land och om ändring av direktiven 89/662/EEG, 90/425/EEG och 90/675/EEG [36].

[36] EGT L 268, 24.9.1991, s. 56. Direktivet senast ändrat genom direktiv 96/43/EG (EGT L 162, 1.7.1996, s. 1).

Dessa förfaranden fungerar väl och bör bibehållas.

(25) Den kontroll av foder och livsmedel från tredje land som avses i direktiv 97/78/EG berör endast veterinära aspekter. Det är nödvändigt att komplettera dessa kontroller med offentliga kontroller av aspekter som inte omfattas av veterinärkontroller, såsom tillsatser, märkning, spårbarhet, bestrålning av livsmedel och material som kommer i kontakt med livsmedel.

(26) Gemenskapslagstiftningen innehåller även rutiner för kontrollen av importerat foder enligt rådets direktiv 95/53/EG av den 25 oktober 1995 om fastställande av principerna för organisationen av officiell kontroll på djurfoderområdet [37]. Detta direktiv innehåller principer och rutiner som medlemsstaterna skall tillämpa när importerat foder övergår till fri omsättning.

[37] EGT L 265, 8.11.1995, s. 17. Direktivet senast ändrat genom direktiv 2001/46/EG (EGT L 234, 1.9.2001, s. 55).

(27) Det bör införas gemenskapsbestämmelser för att säkerställa att foder och livsmedel från tredje land genomgår offentliga kontroller innan de övergår till fri omsättning i gemenskapen. Särskild uppmärksamhet bör fästas vid importkontroller av foder och livsmedel där det kan finnas en högre risk för kontaminering.

(28) Det bör även fastställas föreskrifter för genomförandet av offentliga kontroller av foder och livsmedel som förs in i gemenskapens territorium under andra tullförfaranden än fri omsättning, och särskilt varor som hänförs till de tullförfaranden som anges i artikel 4.16 b-f i förordning (EEG) nr 2913/92 av den 12 oktober 1992 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen [38], samt även i frizoner och frilager. Detta innefattar även införsel av foder och livsmedel från tredje land genom passagerare på transportmedel i internationell trafik och genom paket som sänds med posten.

[38] EGT L 302, 19.10.1992, s. 1.

(29) I samband med offentliga foder- och livsmedelskontroller är det nödvändigt att definiera det gemenskapsterritorium där bestämmelserna gäller, för att säkerställa att foder och livsmedel som förs in i detta territorium genomgår de kontroller som föreskrivs i den här förordningen. Detta territorium är inte nödvändigtvis detsamma som i artikel 299 i fördraget, eller detsamma som definieras i artikel 3 i rådets förordning (EEG) nr 2913/92.

(30) För att säkerställa en effektivare organisation av de offentliga kontrollerna av foder och livsmedel från tredje land och för att underlätta handelsflödena kan det vara nödvändigt att utse särskilda orter där foder och livsmedel från tredje land förs in i gemenskapens territorium. Det kan likaså bli nödvändigt att kräva förhandsanmälan av varors ankomst till gemenskapens territorium.

(31) När det fastställs bestämmelser för de offentliga kontrollerna av foder och livsmedel från tredje land bör det säkerställas att de behöriga myndigheterna och tullen samarbetar, och att de därvid tar hänsyn till att det redan finns bestämmelser om detta i rådets förordning (EEG) nr 339/93 om kontroll av att produkter som importeras från tredje land är i överensstämmelse med reglerna för produktsäkerhet [39].

[39] EGT L 40, 17.2.1993, s. 1.

(32) Det bör finnas tillräckliga finansiella medel för att organisera offentliga kontroller. Om foder- och livsmedelsföretagarna åläggs avgifter för kontrollen bör gemensamma principer gälla. Det bör därför fastställas kriterier för att fastställa storleken på inspektionsavgifterna. Vad gäller avgifterna för importkontroller bör satserna för de varor som huvudsakligen importeras fastställas direkt för att garantera en enhetlig tillämpning och undvika snedvridning av handeln.

(33) I gemenskapens foder- och livsmedelslagstiftning föreskrivs att vissa foder- och livsmedelsföretag skall registreras eller godkännas av den behöriga myndigheten. Detta gäller framför allt för följande föreskrifter:

- Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr .../... om livsmedelshygien [40].

[40] EGT L ....

- Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr .../... om fastställande av särskilda hygienregler för livsmedel av animaliskt ursprung [41].

[41] EGT L ....

- Rådets direktiv 95/69/EG av den 22 december 1995 om villkor och föreskrifter för godkännande och registrering av vissa anläggningar och mellanhänder inom fodersektorn och om ändring av direktiven 70/524/EEG, 74/63/EEG, 79/373/EEG och 82/471/EEG [42].

[42] EGT L 332, 30.12.1995, s. 15. Direktivet senast ändrat genom direktiv 1999/20/EG (EGT L 80, 25.3.1999, s. 20).

Det bör införas förfaranden för att säkerställa att registreringen och godkännandet av foder- och livsmedelsföretagen sker på ett effektivt och öppet sätt.

(34) För att nå fram till en samlad och enhetlig strategi för offentliga foder- och livsmedelskontroller bör medlemsstaterna utarbeta och tillämpa nationella kontrollplaner enligt de allmänna anvisningar som har utarbetats på gemenskapsnivå. Dessa riktlinjer bör främja enhetliga, nationella strategier, fastställa de effektivaste kontrollförfarandena och prioriteter utgående från risker. En gemenskapsstrategi bör närma sig kontrollernas funktion ur ett övergripande, integrerat perspektiv.

(35) De nationella kontrollplanerna bör omfatta foder- och livsmedelslagstiftningen och lagstiftningen avseende djurhälsa och djurskydd.

(36) De nationella kontrollplanerna bör utgöra en fast grund för de kontroller kommissionens inspektörer utför i medlemsstaterna. Genom dessa kontroller bör kommissionens inspektörer kunna verifiera huruvida medlemsstaternas offentliga kontroller har genomförts i enlighet med kriterierna i den här förordningen. Alltefter behov bör utförliga inspektioner och revisioner utföras, särskilt om revisionen av medlemsstaterna gentemot de nationella kontrollplanerna visar på svagheter eller felaktigheter.

(37) Medlemsstaterna bör lämna årliga rapporter till kommissionen med uppgifter om hur de nationella kontrollplanerna har genomförts. Rapporten bör innehålla resultaten av de offentliga kontroller och revisioner som har utförts under föregående år och vid behov en aktualisering av den ursprungliga kontrollplanen med hänsyn till dessa resultat.

(38) Gemenskapskontrollerna i medlemsstaterna bör ge kommissionens kontrollenheter möjlighet att verifiera huruvida foder- och livsmedelslagstiftningen, samt djurhälso- och djurskyddslagstiftningen, tillämpas enhetligt och korrekt i hela gemenskapen

(39) Gemenskapskontroller i tredje land krävs för att verifiera att gemenskapens foder- och livsmedelslagstiftning, eller likvärdiga bestämmelser, samt djurhälsolagstiftningen efterlevs. Det får även krävas av tredje länder att de utarbetar kontrollplaner som motsvarar medlemsstaternas för foder och livsmedel som exporteras. Utifrån dessa planer, som bör upprättas på grundval av gemenskapsriktlinjer, kommer kommissionen senare att utföra flerdisciplinära revisioner och inspektioner inom de viktigaste sektorer som exporterar till gemenskapen. Denna utveckling bör göra en förenkling av den nuvarande ordningen möjlig, stärka ett effektivt kontrollsamarbete och därmed underlätta handelsflödena.

(40) För att kunna säkerställa att importerade foder och livsmedel överensstämmer eller är likvärdiga med kraven i gemenskapens foder- och livsmedelslagstiftning är det nödvändigt att införa förfaranden för att när så är lämpligt fastställa importbestämmelser och certifieringskrav.

(41) Överträdelser mot foder- och livsmedelslagstiftningen kan utgöra ett hot mot människors hälsa och mot djurs hälsa och välbefinnande. Sådana överträdelser bör därför beläggas med effektiva, avskräckande och proportionella åtgärder på nationell nivå i hela gemenskapen.

(42) Sådana åtgärder bör omfatta administrativa åtgärder som företas av den behöriga myndigheten i medlemsstaten, som bör förfoga över förfaranden för detta. Fördelen med sådana förfaranden är att snabba åtgärder kan vidtas för att återupprätta situationen.

(43) Erfarenheten har visat att de existerande påföljdssystemen inte alltid är tillräckliga för att uppnå efterlevnad av gemenskapens lagstiftning. Efterlevnaden kan och bör stärkas genom tillämpning av straffrättsliga påföljder, som är en kraftfullare markering av ogillande från samhällets sida än administrativa påföljder eller civilrättsligt skadestånd.

(44) Genom att ge rättsvårdande myndigheter i stället för administrativa myndigheter i uppgift att utdöma påföljder läggs ansvaret för att lagföra brott mot djurhälsobestämmelserna och foder- och livsmedelslagstiftningen på myndigheter, som är oberoende av de myndigheter som beviljar näringstillstånd.

(45) Vissa överträdelser bör därför anses som straffbara om de begås uppsåtligen eller av grov oaktsamhet, och medföra brottspåföljder, däribland frihetsberövande vid grova överträdelser.

(46) Effektiva, avskräckande och proportionella påföljder bör också kunna utdömas för juridiska personer, eftersom överträdelser av gemenskapsrätten ofta begås i juridiska personers intresse eller för deras vinning

(47) Foder- och livsmedelsföretagare bör ha rätt att överklaga de beslut som de behöriga myndigheterna fattar som en följd av de offentliga kontrollerna och de bör upplysas om denna rättighet.

(48) Hänsyn bör tas till utvecklingsländernas särskilda behov, särskilt till de minst utvecklade ländernas, och åtgärder som gör det bör införas.

(49) Bestämmelserna i den här förordningen förstärker den samlade och övergripande strategi som är nödvändig för att tillämpa en sammanhängande kontrollpolitik i fråga om säkra foder och livsmedel. Det måste dock finnas utrymme för att vid behov utarbeta särskilda kontrollbestämmelser. Likaså bör befintliga mer specifika bestämmelser på området foder- och livsmedelskontroller bibehållas. Dessa omfattar i synnerhet följande rättsakter:

- Rådets direktiv 96/22/EG av den 29 april 1996 om förbud mot användning av vissa ämnen med hormonell och tyreostatisk verkan samt av ß-agonister vid animalieproduktion och om upphävande av direktiv 81/602/EEG, 88/146/EEG och 88/299/EEG [43].

[43] EGT L 125, 23.5.1996, s. 3.

- Rådets direktiv 96/23/EG av den 29 april 1996 om införande av kontrollåtgärder för vissa ämnen och restsubstanser av dessa i levande djur och i produkter framställda därav och om upphävande av direktiv 85/358/EEG och 86/469/EEG samt beslut 89/187/EEG och 91/664/EEG [44].

[44] EGT L 125, 23.5.1996, s. 10.

- Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr .../... av den [...] om fastställande av särskilda bestämmelser för genomförandet av offentliga kontroller av produkter av animaliskt ursprung avsedda att användas som livsmedel [45].

[45] KOM(2000) 438, dok. 2000/0180 (COD).

- Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 999/2001 av den 22 maj 2001 om fastställande av bestämmelser för förebyggande, kontroll och utrotning av vissa typer av transmissibel spongiform encefalopati [46].

[46] EGT L 147, 31.5.2001, s. 1. Förordningen senast ändrad genom kommissionens förordning (EG) nr 1494/2002 (EGT L 225, 22.8.2002, s. 3).

- Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr .../... av den [...] om bekämpning av salmonella och andra livsmedelsburna zoonotiska smittämnen och om ändring av rådets direktiv 64/432/EEG, 72/462/EEG och 90/539/EEG [47].

[47] KOM(2001) 452, slutlig. 2001/0177 (COD).

- Rådets direktiv 86/362/EEG av den 24 juli 1986 om fastställande av gränsvärden för bekämpningsmedelsrester i och på spannmål [48].

[48] EGT L 221, 7.8.1986, s. 37. Direktivet senast ändrat genom kommissionens direktiv 2002/97/EG (EGT L 343, 18.12.2002, s. 23).

- Rådets direktiv 90/642/EEG av den 27 november 1990 om fastställande av gränsvärden för bekämpningsmedelsrester i och på produkter av vegetabiliskt ursprung inklusive frukt och grönsaker [49] och tillämpningsföreskrifterna till detta.

[49] EGT L 350, 14.12.1990, s. 71. Direktivet senast ändrat genom direktiv 2002/100/EG.

- Kommissionens direktiv 92/1/EEG av den 13 januari 1992 om temperaturkontroll i utrymmen i transportfordon, fryshus och frysrum innehållande djupfrysta livsmedel [50].

[50] EGT L 34, 11.2.1992, s. 28.

- Kommissionens direktiv 92/2/EEG av den 13 januari 1992 om fastställande av stickprovsförfarande och geme