Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om:

- "Kommissionens grönbok `Allmänna principer för livsmedelslagstiftningen i Europeiska unionen`", och - "Meddelande från kommissionen `Konsumenternas hälsa och livsmedelssäkerhet`"(98/C 19/19)

Den 12 maj 1997 (grönboken) och den 14 maj 1997 (meddelandet) beslutade kommissionen att i enlighet med artikel 198 i EG-fördraget begära Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande om ovannämnda grönbok och meddelande.

Sektionen för miljö, folkhälsa och konsumtion, som ansvarat för kommitténs arbete i frågan, antog sitt yttrande den 7 oktober. Föredragande var Johannes Jaschick.

Vid sin 349:e plenarsession den 29-30 oktober 1997 (sammanträdet den 29 oktober 1997) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 93 röster för, 5 emot och 5 nedlagda röster.

I. GRÖNBOKEN OM ALLMÄNNA PRINCIPER FÖR LIVSMEDELSLAGSTIFTNINGEN I EUROPEISKA UNIONEN

1. Inledning

1.1. Grönboken behandlar de viktigaste gemenskapsrättsliga bestämmelserna för livsmedelssektorn. Kommissionen tar ställning i ett stort antal detaljfrågor och ber om reaktioner på detta. Syftet är att få till stånd en offentlig debatt som kan ge svar på följande frågor:

- "I vilken utsträckning lagstiftningen uppfyller konsumenternas, producenternas, tillverkarnas och handlarnas krav och förväntningar."

- Hur väl "åtgärder för att stärka oberoende och objektivitet samt jämlikhet och effektivitet hos de allmänna kontroll- och övervakningssystemen uppfyller de grundläggande målsättningarna att säkerställa ett tryggt och hälsosamt livsmedelsutbud" och i vilken utsträckning åtgärderna är nödvändiga och ändamålsenliga med hänsyn till den framtida utvecklingen av gemenskapens livsmedelslagstiftning.

1.2. Med ledning av reaktionerna på grönboken kommer kommissionen att ta ställning till om ett förslag till ett generellt direktiv om gemenskapens livsmedelslagstiftning bör läggas fram, om den befintliga lagstiftningen behöver konsolideras eller omarbetas eller om det finns behov av förslag som inte är av lagstiftningskaraktär, exempelvis beträffande ändrade förfaranden och arbetsmetoder.

2. Allmänna kommentarer

2.1. Ekonomiska och sociala kommittén välkomnar kommissionens avsikt att med grönboken inleda en bred offentlig debatt om den europeiska livsmedelslagstiftningen och gemenskapens framtida livsmedelspolitik. Kommittén ser grönboken som ett värdefullt diskussionsunderlag och som en möjlighet att göra den europeiska livsmedelslagstiftningen effektivare och överskådligare med sikte på att säkra ett livsmedelsutbud av hög kvalitet. Kommittén konstaterar emellertid att det än så länge inte existerar någon heltäckande, integrerad EU-politik på livsmedelsområdet som livsmedelslagstiftningen skulle kunna baseras på. En sådan övergripande politik som formulerar livsmedelslagstiftningens allmänna principer bör utarbetas snarast. Som ett första steg skulle detta kunna ske i en vitbok om livsmedelsrätt och livsmedelspolitik. Dessutom vill kommittén uppmana kommissionen att lägga fram ett förslag till ett allmänt livsmedelsrättsligt direktiv.

2.2. Kommittén understryker vikten av att bibehålla en hög hälsoskyddsnivå och garantera konsumenternas säkerhet, och välkomnar förstärkningen i det ännu inte ratificerade Amsterdamfördraget av artiklarna 129 och 129a, som syftar till att övertyga konsumenterna om att hälsointressen har företräde framför ekonomiska intressen.

2.2.1. För att värna om en hög nivå på hälso- och konsumentskydd är det enligt kommittén av största vikt att försiktighetsprincipen tillämpas strikt, så att man vid riskhanteringen väger in sådana vetenskapliga osäkerhetsmoment som i vissa fall omöjliggör en fullständig riskbedömning. ESK understryker dock att en modell som tillåter allt som inte är direkt hälsovådligt är otillfredsställande ur konsumentens synvinkel. Man måste klart och tydligt ställa sig bakom principen om förebyggande hälsovård och konsumentskydd. Både denna princip och försiktighetsprincipen bör inlemmas i det ovannämnda direktivet om allmän livsmedelslagstiftning.

2.2.2. Kommittén vill påpeka att det i regel är omöjligt att eliminera alla risker, och att man i alla händelser måste räkna med en viss risknivå i livet. Just på detta område har också konsumenterna ett eget ansvar, vars betydelse ESK inte bortser ifrån.

2.2.3. I detta sammanhang anser ESK vidare att rätts- och regelsystemet måste vara tillräckligt detaljerat, men också så enkelt som möjligt, eftersom det inte går att vinna konsumenternas förtroende med ett ytterst detaljerat och komplicerat system. Det kommer snarare att bli nödvändigt att se till att befintliga och beprövade system för att säkra en hög livsmedelskvalitet närmar sig de europeiska konsumenternas behov. Det gäller också de lagar som måste följas. Konsumenternas förtroende kan också ökas genom att det europeiska systemet görs mer öppet för insyn.

2.3. Kommittén vill framhålla att avsevärda framsteg har gjorts redan tidigare, i och med att den inre marknaden skapades med en hög skyddsnivå, och påminner om att det även i framtiden kommer att vara mycket viktigt att säkerställa fri rörlighet för varor.

2.4. ESK understryker också att den internationella dimensionen i dessa frågor är ytterst betydelsefull, och att det är nödvändigt med gemensamma grundprinciper inom världshandeln för att tillvarata konsumenternas intressen och säkra det europeiska näringslivets konkurrenskraft.

2.5. Kommittén utgår ifrån att den översyn av livsmedelslagstiftningen som inletts med grönboken kommer att förbättra konsumenternas förtroende för den europeiska livsmedelslagstiftningen och dess skyddsmekanismer samt förtroendet för det sätt på vilket bestämmelserna genomförs och övervakas.

3. Särskilda kommentarer till grönbokens olika delar

3.1. Inledning (del I)

3.1.1. Kommittén delar kommissionens uppfattning (se I.4) att erforderlig hänsyn måste tas till de krav som härrör från nyskapande och konkurrenskraft samt till andra socioekonomiska överväganden. Internationella standarder som "Codex Alimentarius" är i detta sammanhang särskilt betydelsefulla i den mån beslutsfattandet återspeglar principer som högsta möjliga sakkunskap, självständighet och öppenhet. Dessa kriterier skulle då kunna användas för att bedöma EU:s rättsregler i förhållande till de rättsliga ramvillkor som gäller för konkurrerande samhällsekonomier. Det kommer också att bli nödvändigt att skapa möjligheter att snabbare än tidigare anpassa det europeiska regelsystemet till nya vetenskapliga rön och innovationer. På så vis kan livsmedelsbranschen behålla sin konkurrenskraft och hålla jämna steg med utvecklingen när det gäller innovationer.

3.1.2. ESK anser att gemenskapen har en betydelsefull roll att spela på kosthållningsområdet (I.5). En viktig uppgift är att underlätta konsumentutbildning och konsumentinformation så att konsumenterna kan fatta välgrundade köpbeslut (). På grund av variationen i kostvanor i Europa är det enligt kommittén inte ändamålsenligt att fastställa gemenskapsregler och stifta lagar på detta område. Eventuella ingrepp från gemenskapens sida bör begränsas till det allra nödvändigaste.

3.2. Förenkling och rationalisering av EU:s livsmedelslagstiftning (del II)

3.2.1. Kommittén välkomnar en förenkling och rationalisering av EU:s livsmedelslagstiftning, i den mån erforderliga säkerhetsstandarder inte äventyras till följd av detta. Kvaliteten på bestämmelserna måste vara viktigare än kvantiteten. Förenklingen får i alla händelser inte leda till att nödvändiga gemenskapsbestämmelser återförs till nationell nivå. Man måste framför allt kontrollera hur nationella lagstiftningsinitiativ som försvårar den fria rörligheten för varor skall kunna bemötas på gemenskapsnivå.

3.2.2. Frågan om självreglering av näringslivet och insats av frivilliga instrument på gemenskapsnivå (II.4) måste betraktas för sig. I princip bör näringslivets egenansvar betonas. I vilken utsträckning detta i praktiken kan anta "självreglerande" former måste emellertid bedömas från fall till fall. Utan att det strider mot gällande säkerhetskrav måste man principiellt sett försöka med frivilliga instrument innan rättsregler skapas. Också när det gäller sådana frivilliga instrument som redan existerar på nationell nivå utan någon direkt tillämpning av principen om ömsesidigt erkännande, bör man beakta grundtanken bakom denna princip. Endast om frivilliga styrmedel på den inre marknaden också respekteras över nationsgränserna kan man motverka företeelser som i praktiken utgör handelshinder.

3.2.3. Det finns inget generellt svar på frågan huruvida allmänna eller detaljerade respektive vertikala eller horisontella rättsregler är att föredra på den inre marknaden (II.3 och II.5). Visserligen bör allmänna och horisontella regler i princip användas i första hand, men detta får inte bli någon orubblig dogm. I stället bör man i varje enskilt fall överväga vilket angreppssätt som lämpar sig bäst i den aktuella situationen. Därför kan det också undantagsvis bli nödvändigt med detaljerad och/eller vertikal reglering av ett område som medför särskilda svårigheter.

3.2.4. Beträffande nationella lagstiftningsåtgärder (II.7) stöder kommittén grönbokens uppläggning och anser att medlemsstaterna med ändring av direktiv 83/189/EEG bör ha skyldighet att påvisa att de nationella normerna inte skadar den inre marknaden. I fråga om anmälning av nationella bestämmelser stöder kommittén förslaget att de befogenheter som gäller bestämmelserna för märkning, föroreningar och livsmedelshygien skall utsträckas till att omfatta gemenskapens samlade livsmedelslagstiftning. ESK ser positivt på att klara principer formuleras för bedömning av nationella lagstiftningsinitiativ. Därvid måste subsidiaritetsprincipen och frågan huruvida nationella bestämmelser är nödvändiga och berättigade på lämpligt sätt vägas mot kravet på mer enhetliga europeiska bestämmelser.

3.2.5. På området för processhjälpmedel, tillsats av vitaminer och mineral i livsmedel samt dietkosttillskott (II.8) ansluter sig kommittén till kommissionens uppfattning att principen om ömsesidigt erkännande inte kan vara någon lösning på negativa effekter på inre marknaden. Därför bör ett rådfrågningsförfarande inledas om innehållet i rättsreglerna på dessa områden ().

3.3. Översyn av den befintliga lagstiftningen (del III)

3.3.1. Vad beträffar anpassningen av gemenskapslagstiftningen för att ta hänsyn till den tekniska och vetenskapliga utvecklingen (III.4) anser kommittén att enbart rent tekniska bestämmelser skall behandlas enligt kommittéförfaranden. Principfrågor med kännbara och långtgående konsekvenser för konsumenterna måste även fortsättningsvis bli föremål för ett politiskt beslut.

3.3.2. Införandet av en i hela Europa gällande definition av begreppet "livsmedel" och av andra viktiga begrepp välkomnas av kommittén (III.5). Sådana definitioner bör skrivas in i de allmänna livsmedelsbestämmelserna, som också skulle innehålla andra grundläggande krav. Endast på så vis kan man säkerställa en enhetlig tillämpning av den europeiska livsmedelslagstiftningen i hela Europeiska unionen.

3.3.2.1. Den definition av livsmedel som föreslås i grönboken är dock oklar i fråga om möjligheten att använda primära produkter som livsmedel eller tillsatser eller när det gäller att bearbeta dem till industriprodukter. Trots detta stöder kommittén förslaget till definition som är hämtat från Codex Alimentarius. Primära produkter kan undantas när det redan från början går att fastställa att de inte någonsin eller på något sätt kommer att ingå i näringskedjan.

3.3.3. Kommittén välkomnar speciellt den förenkling och rationalisering av gemenskapens livsmedelshygienlagstiftning som inletts (III.6).

3.3.3.1. De många vertikala direktiven med specialföreskrifter för enskilda hygienkänsliga produktområden (till exempel kött, fisk och mjölk) stämmer inte överens och ger upphov till en mängd tillståndsärenden och betungande byråkrati. ESK ser positivt på det förslag som Europeiska kommissionen redan lagt fram om konsolidering av bestämmelserna till en enda text, liksom på det rådgivningsförfarande som kommissionen inlett i samband med den planerade förenklingen av de vertikala föreskrifterna.

3.3.3.2. Grönboken banar väg för en inriktning på den strategi som presenterades i det generella hygiendirektivet 93/43/EEG, något som ESK välkomnar. Kommittén delar kommissionens åsikt att en konsekvent och samstämmig regelsamling om livsmedelshygien bäst kan uppnås om HAACP-principerna () tillämpas, och om detaljbestämmelser bara utfärdas när det betraktas som absolut nödvändigt. I detta sammanhang anser ESK att - utöver de förslag som hittills lagts fram - både vertikala och horisontella hygienföreskrifter skall konsolideras till en enda text. Kommittén påpekar dock att den rättsliga grunden för ett sådant dokument måste klarläggas, eftersom befintliga bestämmelser baseras på olika artiklar i fördraget.

3.3.3.3. HACCP-principerna bör tillämpas på hela livsmedelskedjan "från ax till limpa" och oberoende av företagstyp och företagets storlek. För att göra det möjligt för små och medelstora företag och jordbruksföretag att tillämpa dessa principer behövs särskild rådgivning.

3.3.3.4. Kommittén anser att det är nödvändigt att fullfölja den påbörjade förenklingen och rationaliseringen på ett konsekvent sätt. Man bör då fästa speciell vikt vid en klar avgränsning av tillämpningsområdet för framtida bestämmelser (se 3.3.3.2), framför allt genom att utforma generella och praktiskt tillämpbara definitioner. ESK anser också att tillämpningsområdet för veterinärhygieniska bestämmelser inte bör utvidgas till detaljhandeln med livsmedel av animaliskt ursprung, som redan omfattas av de generella bestämmelser som för närvarande ingår i direktiv 93/43 EEG. Därigenom har man också säkerställt att lämpliga livsmedelshygieniska åtgärder vidtas.

3.3.3.5. När det gäller primära produkter som inte är av animaliskt ursprung, är de kritiska områdena i fråga om säkerhet och hygien enligt kommitténs uppfattning bekämpningsmedelsrester och föroreningar. I den mån det inte redan finns bestämmelser på dessa områden är det därför nödvändigt att fastställa gemenskapsbestämmelser om bekämpningsmedelsrester och föroreningar, som bör baseras på strikta vetenskapliga måttstockar och samarbete med de vetenskapliga kommittéerna på europeisk nivå. Man bör dessutom se till att gränsvärdena för rester av bekämpningsmedel tillämpas strikt. Vid utformningen av bestämmelser om bekämpningsmedelsrester måste man också ta hänsyn till arbetarskyddslagstiftningens krav. Eftersom bestämmelserna skall begränsas till kritiska områden i fråga om säkerhet och hygien, ser kommittén inget behov av mer långtgående regleringar.

3.3.4. Kommittén vill betona hur betydelsefull livsmedelskvaliteten är och konstaterar att man redan uppnått hög kvalitetsnivå på livsmedelsutbudet. Vi anser att det endast är på folkhälsområdet som en harmonisering av kvalitetsbestämmelserna (III.7) är nödvändig. I övrigt bör kvalitetsfrågorna inte heller fortsättningsvis harmoniseras, även med hänsyn till att mångfalden av produkter i Europa skall bevaras. De handelshinder som eventuellt uppstår på grund av nationella kvalitetskrav måste motverkas genom konsekvent tillämpning av principen om ömsesidigt erkännande. På detta sätt reduceras problemen med skiftande nationella kvalitetsnormer till enbart en fråga om korrekt märkning av produkterna. Som stöd för köpbeslutet fungerar den mängdsorterade innehållsdeklaration som införts genom den senaste ändringen av direktiv 79/112/EEG.

3.3.4.1. För övrigt erinrar kommittén om rådets förordning om särartsskydd för jordbruksprodukter och livsmedel (2082/92/EEG) och rådets förordning om skydd för geografiska och ursprungsbeteckningar för jordsbruksprodukter och livsmedel (2081/92/EEG). I och med dessa skapades instrument för att erbjuda mångfald och skydd av specialiteter på området för livsmedelskvalitet. Hittills har regelverket emellertid haft underordnad betydelse i praktiken.

3.3.4.2. Kommittén anser att det är logiskt och konsekvent att kvalitetsbestämmelser utan folkhälsoaspekter inte skall ingå i det veterinärhygieniska regelverket.

3.3.5. När det gäller reglerna för märkning av livsmedel (III.8) bör man framhålla den växande betydelsen för konsumentens köpbeslut. Livsmedelsmärkningen har en betydande roll inom den inre marknaden och måste anpassas till de väsentliga målen med märkningen. De tre väsentliga funktionerna är produktidentifikation, konsumentinformation och marknadsföring, och för att dessa skall uppfyllas krävs en märkning som är klart igenkännbar och läsbar, enkel och lättförståelig, intressant och slagkraftig, och som inte får vilseleda konsumenten. Här måste man också ta hänsyn till att konsumenterna i allt högre grad önskar och behöver specifik information. Detta gäller bland annat livsmedel som innehåller genetiskt modifierade produkter eller har utvunnits ur sådana, produktionsmetoder, angivelse av förpackningsdatum och samtliga ingredienser i färdigprodukter. Med avseende på den sistnämnda frågan anser kommittén att 25 %-regeln bör avskaffas.

3.3.5.1. Man måste i sammanhanget inse att det finns gränser för produktmärkningen och man bör söka och etablera nya informationsvägar, som avgiftsfria telefonnummer, streckkodavläsare i butiker, databaser, Internet, m.m. Det finns över 40 gemenskapsbestämmelser om livsmedelsmärkning, som till övervägande del är obligatoriska, etiketterna blir alltmer överlastade med information som konsumenten knappt förstår, och därför bör man i konsumenternas intresse verka för en omprövning av märkningsbestämmelserna. Den obligatoriska märkningen bör inskränkas till de uppgifter som är väsentliga för köpbeslutet, samtidigt som man ger möjlighet att erbjuda information i alla andra frågor på frivilligbasis.

3.3.5.2. Kommittén anser att angivelse av näringsvärden bör göras obligatorisk (). Innan detta sker bör emellertid denna typ av märkning göras effektivare, vilket kräver stora informations- och utbildningskampanjer, för konsumenterna är i dag inte särskilt bevandrade i näringsvärdesmärkning och kan alltså egentligen inte tyda den. Dessutom måste man vara mycket uppmärksam på hur information presenteras för konsumenterna, så att den är begriplig och användbar för dem.

3.3.5.3. När det gäller livsmedelsmärkningsdirektivet 79/112/EEG anser kommittén att man bör sträva efter kodifiering. Vi rekommenderar att även vertikala märkningsregler införs, eftersom dessa reglerar horisontella märkningsfrågor, och de kan samlas i direktiv 79/112/EEG. Rent produktspecifika märkningskomponenter bör även i fortsättningen falla under specifika vertikala regler. I den mån horisontella märkningselement modifieras för vissa produktgrupper bör dessa återföras till det horisontella regelverket.

3.3.5.4. Kommittén noterar att direktiv 79/112/EEG även reglerar reklamfrågan. I princip bör reklam och märkning inte strida mot vartannat; reklamen bör komplettera produktmärkningen, inte motsäga den.

3.3.5.4.1. I fråga om reklambudskapet blir det problem på inre marknaden - särskilt i samband med påståenden om hälsa och sjukdom - på grund av att förfarandena skiftar medlemsstaterna emellan. Detta är fallet trots att direktiv 79/112/EEG (artikel 2.1.b) innefattar ett allmänt förbud mot att tillskriva ett livsmedel egenskaper som förebygger, behandlar eller botar någon sjukdom hos människor eller antyda sådana egenskaper. En sådan allmän regel är i princip också tillräcklig för att reglera området för reklambudskap om sjukdomar. I detta avseende måste artikel 2.1.b i direktiv 79/112/EEG tillämpas enhetligt i alla medlemsstater. Beträffande påståenden om hälsoeffekter finns inga sådana allmänna regler. Följaktligen kan de - även om de i strikt mening inte är vilseledande enligt gällande EG-lagstiftning - bidra till missförstånd och felaktig information om livsmedel och näringsvärde.

Eventuellt bör följande principer skrivas in i artikel 2 i direktiv 79/112/EEG som ett klargörande tillägg:

- Reklampåståenden om att ett livsmedel lämpar sig för att behandla eller bota sjukdomar är förbjudna.

- Påståenden om hälsoeffekter är tillåtna, under förutsättning att de återspeglar den allmänna uppfattningen bland experter, bygger på tillräckliga och allmänt tillgängliga vetenskapliga rön samt bidrar till att upplysa konsumenterna om förhållandet mellan hälsa och kosthållning. Det bör även skapas ett kontrollsystem när det gäller påståenden om hälsoeffekter.

- Det är tillåtet att framföra påståenden om näringsvärde och sund mathållning samt om näringsämnenas och mathållningens betydelse för hälsan eller för minskad sjukdomsrisk, under förutsättning att dessa påståenden stöds av vetenskapliga rön.

3.4. Upprätthållande av en hög skyddsnivå (del IV)

3.4.1. Med avseende på livsmedelssäkerheten och livsmedelsrätten anser kommittén i likhet med kommissionen att försiktighetsprincipen bör tillämpas strikt (IV.2).

3.4.2. I det allmänna hygiendirektivet 93/43/EEG finns en säkerhetsklausul under artikel 10. I princip anser vi att dess tillämpningsområde inte behöver utvidgas till handeln inom gemenskapen (IV.4), eftersom produktsäkerhetsdirektivet innefattar effektiva regler för inre handel som gör det möjligt för myndigheterna att vidta de åtgärder som krävs i en risksituation. Om ytterligare säkerhetsklausuler skall utarbetas i konsekvensens namn måste de vara anpassade till redan befintliga veterinärbestämmelser.

3.4.3. Vi välkomnar införandet av en allmän skyldighet att tillse att livsmedel är säkra och hälsosamma (IV.7). Genom ett sådant krav går det att minska antalet nödvändiga rättsakter på detta område.

3.4.3.1. Kommittén ställer sig positiv till att hänsyn tas till skälig försiktighet ("due diligence") med avseende på att rättsligt ansvar för saluföring av en vara utgår ifrån om leverantören gjort allt som han skäligen kan förväntas göra för att se till att livsmedlet följer lagreglerna. Det måste undersökas om denna princip kan anammas i de olika nationella rättssystemen. Man bör åtminstone väga in grundtanken bakom en sådan princip. Att föra in skälig försiktighet i linje med "due diligence defence" inom engelsk Common Law är oförenligt med de kontinentala europeiska rättssystemen, där straffrättsligt ansvar är kopplat till skuldaspekten och där principen "in dubio pro reo" (vid tvekan döms till förmån för den anklagade) är förankrad.

3.4.4. Liksom i en rad tidigare yttranden förespråkar ESK än en gång att tillämpningsområdet utvidgas för direktiv 85/374/EEG om skadeståndsansvar för bristande säkerhet hos en produkt (IV.8), till att gälla även obearbetade primära jordbruksprodukter (). I samband med detta måste man ändå ta hänsyn till att dessa produkter har speciella egenskaper och att det redan finns långtgående detaljbestämmelser på detta område. De kommande månaderna kommer ESK att åter ta upp frågan om ansvar för jordbruksprodukter i första förädlingsledet, eftersom vi kommer att rådfrågas om kommissionens förslag om ändring av direktiv 85/374/EEG till att omfatta även dessa produkter.

3.4.5. När det gäller huruvida man tar tillräcklig hänsyn till nya krav från konsumenthåll vill kommittén understryka grönbokens uppgifter om att erfarenheterna visar att producenter och handelsföretag ofta frivilligt tillmötesgår konsumenternas seriösa krav på mer information om bestämda aspekter av ett livsmedel, bland annat genom etikettinformation, telefonservice eller Internet. Information om denna typ av konsumentkrav, som hela tiden förändras, bör även i fortsättningen ges på frivilligbasis. Om hänsyn tas till de nya konsumentkraven kommer konsumenternas förtroende att förstärkas.

3.5. Effektivt genomförande av bestämmelserna för inre marknaden (del V)

3.5.1. I princip har kommittén uppfattningen att harmonisering och utfärdande av regler endast kan lyckas om dessa införlivas, genomförs och övervakas på ett effektivt och likformigt sätt i Europeiska unionen (V.2). Här krävs det förbättringar på alla tre nivåerna. Man bör överväga att institutionalisera det nödvändiga informationsutbytet mellan företrädare för medlemsstaterna, producentsidan, industrin, handeln, arbetstagarna och konsumenterna. Anknytning av de olika berörda intressena till den ständiga livsmedelskommittén skulle kunna diskuteras.

3.5.1.1. Inom ramen för kommissionens regelbundna rapporter om genomförande- och kontrolläget bör även den rådgivande livsmedelskommittén rådfrågas. Denna konsulteras regelbundet i alla regleringsärenden och borde spela en avgörande roll i detta sammanhang. Ytterligare en befintlig organisation är själva ESK. Även den rådgivande veterinärkommittén har en uppgift här.

3.5.1.2. För att inre marknadens regelverk skall genomföras effektivt måste de som fattar beslut i medlemsstaterna, exempelvis myndigheter och domstolar, informeras om det aktuella rättsläget och gemenskapens bestämmelser genom fortbildningsaktioner. Här har även arbetsmarknadsparterna inom sektorn stor betydelse inom ramen för den sociala dialogen. Till exempel är utbildning och fortbildning ute i företagen centrala element vid genomförandet.

3.5.2. Kommissionen föreslår att livsmedelslagstiftningen skall kompletteras med en generell princip som kräver lika effektiva, proportionerliga och avskräckande sanktioner i alla medlemsstater (V.4). Detta är välkommet med hänsyn till den rättvisa konkurrensen och en jämn, hög konsumentskyddsnivå. ESK är medveten om att de nationella åtgärderna måste ha rimliga proportioner.

3.5.3. Även i framtiden kommer principen om ömsesidigt erkännande att ha stor betydelse på de områden som inte har harmoniserats (V.5). Men det är också önskvärt att kommissionen tar upp och analyserar de problem och informationsluckor som uppstår för konsumenterna på det icke harmoniserade området.

3.6. Den yttre dimensionen

3.6.1. Precis som kommissionen vill kommittén understryka att man bör ställa samma krav på livsmedelsimport från tredje land som på livsmedel som producerats inom gemenskapen.

3.6.2. Med avseende på den multilaterala dimensionen kräver världshandelns ständigt växande betydelse att de europeiska konsumentintressena och livsmedelsbranschen representeras så effektivt som möjligt i världshandelns kraftmätningar och att Codex Alimentarius genomdrivs i ansvariga organ som Världshandelsorganisationen. I högre grad än tidigare måste de europeiska intressena företrädas på ett verksamt sätt, genom samordning och kraftsamling. För att detta mål skall uppnås krävs det att Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater samt EES-medlemsstaterna samverkar mer intensivt än hittills.

3.6.2.1. Kommittén anser att gemenskapen absolut måste spela en aktiv roll i de organ som nämnts. När Europeiska unionen uppnått direkt medlemskap gäller det att EU-representationen inte blir mindre effektiv än de enskilda medlemsstaternas.

3.6.2.2. I detta sammanhang får kommittén också uppmana gemenskapen och medlemsstaterna att aktivt hävda den europeiska ståndpunkten att konsumentintressena måste gå före ekonomiska överväganden när den vetenskapliga ståndpunkten är ifrågasatt.

3.6.3. I anslutning till livsmedelslagstiftningens bilaterala dimension (VI.3) kan man också nämna att kommittén bör föra diskussioner med motsvarande ekonomiska och sociala organisationer i USA inom ramen för "den transatlantiska medborgardialogen" (Transatlantic Civil Society Dialogue), med hänsyn till att inställningen i livsmedelsrättsliga frågor skiljer sig mellan USA och EU (genmanipulerade organismer, hormoner, bovint somatotropin).

II. KOMMISSIONENS MEDDELANDE OM KONSUMENTERS HÄLSA OCH LIVSMEDELSSÄKERHET

1. Allmänna kommentarer

1.1. Redan i juli 1996 uttryckte Ekonomiska och sociala kommittén sina farhågor om livsmedelssäkerheten, i yttrandena om BSE-krisen () respektive de konsumentpolitiska prioriteringarna (). Vi uppmanade kommissionen att förstärka tillämpningen av kontrollsystemen så att konsumenterna skulle få belägg för att folkhälsohänsyn har företräde framför ekonomiska intressen. I detta sammanhang välkomnar kommittén de ändringar av artiklarna 129 och 129a som införts i Amsterdamfördraget.

1.2. Vi kritiserade också bristen på överensstämmelse mellan vetenskapsmännens rekommendationer och de beslut som fattades och uppmanade rådet, kommissionen, Europaparlamentet och medlemsstaterna att vidta alla lämpliga åtgärder för att garantera konsumenterna säkra livsmedel och undvika att situationen ytterligare förvärrades.

1.3. Kommittén betraktar meddelandet som ett positivt, väsentligt steg mot en konsekvent politik på områdena livsmedel, kosmetika, djurfoder, djurhälsa och djurskydd, och som en möjlighet att erövra konsumenternas förtroende. Detta betonades också under debatten vid miljösektionens sammanträde den 8 maj 1997, i anslutning till kommissionsledamoten Emma Boninos presentation av meddelandet.

1.4. I samband med yttrandet vill kommittén framhålla sin positiva reaktion på kommissionens ordförande Jacques Santers uppmaning i talet inför ESK:s plenarförsamling i februari: att i egenskap av organ för skilda intressen och samhällsgrupper ge ett specifikt bidrag på detta område, och föra en permanent och öppen dialog med alla berörda intressen om nya komplicerade frågor med både etiska, vetenskapliga, sociala och ekonomiska aspekter.

1.4.1. Tyvärr nämns ESK ingenstans i föreliggande meddelande. Det är en principfråga att även ESK skall höras när Europaparlamentet rådfrågas.

1.5. ESK stöder i princip att expertkommittéerna förstärks, men vi får också framhålla den stora betydelsen av att tillämpningsbeslutet ändras; före 1998 års slut skall kommissionen framlägga förslag till rådet enligt förklaringen till slutakten i Amsterdamfördragets kapitel 18 e). Vi kommer att följa denna utveckling uppmärksamt. När detta beslut omarbetas anser kommittén att kommissionens utövande av genomförandebefogenheter bör preciseras, särskilt befogenheternas innehåll och utsträckning. På så sätt legitimeras kommissionens ökade självständighet och förstärkta beslutsbefogenheter i form av att genomförandebefogenheterna stakats ut noggrant i förväg.

2. Särskilda kommentarer

2.1. Vi understryker också hur betydelsefulla de vetenskapliga rådgivande organen är. De bildar underlag för regleringsåtgärder till skydd för konsumenternas hälsa, och de måste utgå ifrån högsta möjliga sakkunskap, oberoende och öppenhet.

2.1.1. För att de vetenskapliga kommittéerna skall kunna fylla sin uppgift krävs en sammansättning av olika specialister. Allmänheten skall ha insyn i det som diskuteras och beslutas i kommittéerna, inklusive minoritetens avvikande uppfattningar. En förutsättning är att kommittémedlemmarna är oberoende, men detta måste bedömas med realistiska mått. Det krävs insatser av högt kvalificerade vetenskapsmän med erfarenheter från de mest skilda områden och verksamheter. Generellt måste intressekonflikter redovisas till kommittéordföranden före sammanträdena.

2.1.2. Vi ser positivt på att de vetenskapliga kommittéerna skall höras i ökad utsträckning, i den mån besluten bygger på principerna om högsta möjliga sakkunskap, självständighet och öppenhet. När folkhälsofrågor är berörda skall rådfrågningen vara obligatorisk. Detta är särskilt betydelsefullt mot bakgrund av den internationella handeln och forskningens betydelse inom ramen för WTO- och SPS-avtalen.

2.1.3. Kommittén välkomnar inrättandet av en vetenskaplig ledningskommitté som skall samordna de enskilda kommittéerna och besluta om vilka kommittéer som skall engageras i frågor som kräver övergripande kompetens.

2.2. Om inte ens sakkunskap på högsta nivå och alla tillgängliga vetenskapliga rön kan ge säkra resultat måste lagstiftaren underordna sig försiktighetsprincipen. I princip skall regler utarbetas på grundval av vetenskapliga rön. I de fall där dessa är otillräckliga eller där läget är oklart måste kommissionen angripa regleringsproblemet på ett sätt som tar hänsyn till ovissheten. Risken kan aldrig vara lika med noll; det krävs ett politiskt beslut om vilken risk som är godtagbar i dessa fall.

2.3. I fråga om kontroll och inspektion vill kommittén betona behovet av effektiva mekanismer, och dessa kräver i sin tur vissa finansiella resurser.

2.3.1. Kommittén stöder den nya uppläggning som planeras och som är tänkt att omfatta kontroll av hela produktionskedjan för livsmedel och animaliska och vegetabiliska produkter. Åtgärderna måste emellertid inskränka sig till "kontroll av kontrollen". Det gäller att granska kontrollmetoder och provningssystem för att övervaka de ansvariga organens verksamhet. Insynskraven måste respektera gränserna för förtrolig information utan att någon part diskrimineras, samtidigt som konsumentskyddet inte får påverkas i negativ riktning.

2.3.2. Vi anser att det vore förnuftigt att utnyttja ett externt övervakat kvalitetskontrollsystem (t.ex. EN 45004) på de ansvariga organens administration. Därmed skulle administrationen av kontrollorganen komma att motsvara aktuella krav på en modern förvaltning.

2.3.3. ESK stöder inrättandet av en stark och effektiv kontroll- och övervakningsmyndighet (). Detta organs uppgift är att "kontrollera kontrollerna". På en sådan myndighet måste man ställa mycket höga krav i fråga om ämneskompetens, öppenhet och oberoende.

2.3.4. Kommittén anser inte att det behövs någon allmän livsmedelsbyrå som i USA (FDA). Fördelarna med en sådan byrå skulle vara obetydliga i förhållande till det befintliga europeiska systemet, och därför bör den inte inrättas i Europa.

Bryssel den 29 oktober 1997.

Ekonomiska och sociala kommitténsordförande

Tom JENKINS

() Denna uppfattning kommer till uttryck i olika ESK-yttranden, senat i CES 888/96 - EGT C 295, 7.10.1996

() I detta sammanhang påminner kommittén om att kommissionen nyligen har initierat ett samrådsförfarande beträffande eventuella gemenskapsföreskrifter p8a detta område och att ett diskussionsdokument har utarbetats i frågan. Diskussionsdokumentet presenterar två alternativ: ett som inriktats på produktsäkerhet och ett som utgår från det rekommenderade högsta dagsintaget.

() "HACCP"(a self-checking system) står för Hazard Analysis and Critical Control points, kritiska kontrollpunkter för riskanalys.

() Denna uppfattning betonades också i ESK:s yttrande om "Konsumentpolitiska prioriteringar" - EGT C 295, 7.10.1996, punkterna 2.6.3 och 2.6.7.

() Se också ESK:s yttrande över "Fullbordandet av inre marknaden och konsumentskyddet" (EGT C 339, 31.12.1991), där vi framhöll det potentiella hotet mot konsumentskyddet om den inre marknaden fullbordas utan rimlig kontroll och övervakning. vi krävde en konsekvent politik för produktsäkerhet och rekomenderade att produktansvarsdirektivet skulle utvidgas till jordbruksprodukter och oförutsägbara risker. Denna ståndpunkt bekräftades på nytt under punkt 2.7 i ESK:s yttrande om galna ko-sjukan(EGT C 295, 7.10.1996).

() EGT C 295, 7.10.1996.

() Samma som föregående.

() I yttrande av den 27 november 1996 om"Förslag till rådets förordning (EG) om upprättandet av en europeisk byrå för besiktning på veterinär- och växtskyddsområdet" (EGT C 66, 3.3.1997) ställde sig ESK tveksam till om det verkligen var nödvändigt att omvandla det befintliga organet till en byrå.

BILAGA till yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén

Ändringsförslag som avslagits

Följande ändringsförslag, för vilket mer än en fjärdedel av de avgivna rösterna var ja-röster, avslogs under diskussionen.

Punkt 3.2.5

Ersätt texten med följande:

"På området för processhjälpmedel, tillsats av vitaminer och mineral i livsmedel samt dietkosttillskott (1) (II.8) ansluter sig kommittén till kommissionens uppfattning att principen om ömsesidigt erkännande inte kan vara någon lösning på negativa effekter på inre marknaden. Därför bör ett rådfrågningsförfarande inledas om innehållet i rättsreglerna på dessa områden.

(1) Det bör noteras att kommissionen nyligen påbörjat en rådfrågning såsom förberedelse för eventuell gemenskapslagstiftning på området. I det diskussionsdokument som utarbetats finns två optioner (en som är grundad på produktsäkerhet och en som utgår från det rekommenderade dagliga intaget)."Resultat av omröstning

För: 34, emot: 39, nedlagda: 14.

Punkt 3.3.3.3

Ersätt den andra meningen med följande:

"Man måste speciellt undersöka i vilken utsträckning dessa faktiskt är tillämpbara på småföretag och jordbruksrörelser."

Resultat av omröstningen

För: 28, emot: 56, nedlagda: 15.

Punkt 3.3.5

Stryk de sista två meningarna, från "Detta gäller bland annat ..." till "... bör avskaffas".

Resultat av omröstningen

För: 32, emot: 56, nedlagda: 18.

Punkt 3.3.5.2

Ersätt denna punkt med punkten i dess ursprungliga lydelse, enligt följande:

"Med avseende på uppgifter om näringsvärde hänvisar kommittén till resonemanget i det egna yttrandet över 'konsumentpolitiska prioriteringar' (2). Vi noterade redan i detta yttrande att konsumenterna bara i liten utsträckning intresserar sig för uppgifter om näringsvärde. Anledningen kan vara att konsumenterna än så länge inte är så insatta i näringsvärdesdata och därför inte utan vidare vet hur de skall utnyttjas. Redan i detta tidigare skede stod kommittén för uppfattningen att det krävs brett upplagda upplysningskampanjer för att näringsvärdesuppgifterna skall uppmärksammas i högre grad. Innan man diskuterar mer långtgående märkningskrav måste följaktligen konsumenterna få ökade insikter om den märkning som redan finns.

(2) EGT C 295, 7.10.1996."Resultat av omröstningen

För: 30, emot: 69, nedlagda: 7.