SV

Bryssel den 21.9.2009

KOM(2009) 487 slutlig

RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET, EUROPAPARLAMENTET, EUROPEISKA EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN OCH REGIONKOMMITTÉN

om framstegen med kvalitetssäkring i den högre utbildningen

RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET, EUROPAPARLAMENTET, EUROPEISKA EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN OCH REGIONKOMMITTÉN

om framstegen med kvalitetssäkring i den högre utbildningen

(text av betydelse för EES)

1. Inledning

Kvalitetssäkring i den högre utbildningen står i centrum för insatserna att bygga upp ett samordnat, konsekvent och attraktivt europeiskt område för högre utbildning, i linje med Bolognaprocessens mål. Under det senaste årtiondet har intresset för kvalitetssäkring inom den högre utbildningen ökat i EU och i övriga världen. I och med globaliseringen, den ekonomiska integrationen och den ökade akademiska och yrkesmässiga rörligheten ökar också behovet av erkännande av kvalifikationer utanför det land där de förvärvas. Det ”gränslösa” tillhandahållandet av högre utbildning har lett till att gränsöverskridande kvalitetssäkring har blivit allt viktigare. Uppkomsten av så kallade bluffuniversitet (falska universitet som säljer falska ”examensbevis” via Internet) innebär att det är mycket viktigt att kunna skilja mellan erkänd utbildning som har genomgåtts i ett annat land och falska kvalifikationer. Kvalitetssäkring bidrar till att göra den högre utbildningen öppen och tillförlitlig för EU-medborgare, arbetsgivare, studerande och forskare från andra kontinenter.

Inom ramen för Lissabonstrategin har kommissionen efterlyst moderniserade läroplaner och effektivare finansiering och ledning av den högre utbildningen. Kommissionen anser att Bolognareformerna är mycket viktiga, inbegripet kvalitetssäkring. [1] Europaparlamentet och rådet har offentliggjort två rekommendationer för att främja kvalitetssäkring i den högre utbildningen. I den första rekommendationen från 1998 [2], uppmanas medlemsstaterna att stödja och vid behov skapa öppna kvalitetssäkringssystem. Den andra rekommendationen, som offentliggjordes i februari 2006, handlar om ytterligare europeiskt samarbete om kvalitetssäkring i den högre utbildningen. [3]

Syftet med rekommendationen från 2006 var att uppmuntra högre utbildningsanstalter att införa eller utarbeta system för intern kvalitetssäkring och uppmana kvalitetssäkrings- och ackrediteringsorgan att tillämpa de europeiska standarderna och riktlinjerna för kvalitetssäkring [4] på detta område. Företrädare för nationella myndigheter, den högre utbildningen och kvalitetssäkrings- och ackrediteringsorgan uppmuntras också att tillsammans med arbetsmarknadens parter upprätta ett ”europeiskt register över kvalitetssäkringsorgan” (nedan kallat det europeiska registret) för att möjliggöra för högre utbildningsanstalter att välja det organ som bäst svarar mot deras behov och profil när de väljer bland kvalitetssäkrings- och ackrediteringsorgan i det europeiska registret. I rekommendationen uppmanas även medlemsstaterna att se till att högre utbildningsanstalter kan ackrediteras av registrerade organ utanför det egna landet, och att kvalitetssäkringsorganen ska samarbeta för att bygga upp ömsesidigt förtroende och garantera allmän tillgång till organens bedömningar.

I 2006 års rekommendation uppmanas kommissionen

1) att i nära samarbete med medlemsstaterna fortsätta att stödja samarbete mellan högskolor, kvalitetssäkrings- och ackrediteringsorgan, behöriga myndigheter och andra organ som är verksamma på området,

2) att vart tredje år lägga fram en rapport om vilka framsteg som har gjorts när det gäller utvecklingen av kvalitetssäkringssystemen i de olika medlemsstaterna och om samarbetet på EU-nivå.

Detta är den första treårsrapporten om vilka framsteg som har gjorts på det här området. I rapporten analyseras situationen på nationell nivå, EU-nivå och internationell nivå och den innehåller även förslag på områden som behöver utvecklas ytterligare.

2. Den viktigaste utvecklingen på nationell nivå

I detta avsnitt beskrivs den externa kvalitetssäkringens roll, nuläget och erfarenheter av kvalitetssäkringsstandarder.

2.1. Den externa kvalitetssäkringens roll

I rekommendationen från 2006 förklaras att det är de högre utbildningsanstalterna som har det främsta ansvaret för kvaliteten i den högre utbildningen. Syftet med de högre utbildningsanstalternas interna kvalitetssäkringssystem är att övervaka och förbättra kvaliteten och skapa en verklig ”kvalitetskultur”. De är ofta inte tillräckligt oberoende och offentligt tillgängliga för att kunna informera intressenterna på ett öppet och ansvarsfullt sätt. Den externa kvalitetssäkringens roll är att tillhandahålla denna information, vilket också är huvudsyftet med rekommendationen. Detta arbete genomförs av oberoende kvalitetssäkringsorgan.

Extern kvalitetssäkring kan bestå av följande komponenter:

– Bedöma (”granska”) kvaliteten hos en viss högre utbildningsanstalt, dess program eller institutioner.

– Jämföra kvaliteten hos olika högre utbildningsanstalter inom ett visst område/en viss utbildning (”riktmärkning”).

– Garantera att vissa på förhand fastställda ”kvalitetsstandarder” är uppfyllda (”ackreditering”).

– Tilldela de högre utbildningsanstalterna olika kvalitetsmärken, som vanligen är utformade för att ange hög kvalitet eller ”spetskompetens”.

2.2. Kvalitetssäkringens olika former i EU

Många högre utbildningsanstalter i EU har byggt upp en ”kvalitetskultur” och interna kvalitetssäkringssystem, främst genom interinstitutionellt samarbete, ömsesidig hjälp och riktmärkning. [5] Denna positiva utveckling bör främjas ytterligare.

Uppkomsten av nya kvalitetssäkringsorgan och nätverk är den viktigaste utvecklingen inom kvalitetssäkringen i EU. Denna tendens blev märkbar efter 1998 års rekommendation men har spridit sig och ökat i omfattning under de senaste åren. Det finns nu kvalitetssäkringsorgan i nästan alla länder som ingår i det europeiska området för högre utbildning, även om de är relativt olika när det gäller storlek, omfattning, status, inriktning och internationell kapacitet. Många är små och nystartade och har endast begränsad erfarenhet och exponering på EU-nivå/internationell nivå. Med några få undantag är deras ansvarsområde begränsat till det egna landet (och ibland den egna regionen), och endast ett fåtal är aktiva utanför de nationella gränserna. De flesta organ inriktar sig på programutvärdering, men allt fler börjar arbeta med institutionella ackrediteringar eller granskningar. [6]

I Bolognaprocessens lägesrapport 2009 [7] bekräftas att de högre utbildningsanstalterna i de flesta länderna aktivt arbetar för att inrätta konsekventa interna kvalitetssäkringssystem och anpassa dem till de externa bedömningsförfarandena. Den största utmaningen för de flesta länderna är att utforma bedömningsförfaranden för att mäta läranderesultaten. I lägesrapporten används följande tre indikatorer för att mäta framstegen med kvalitetssäkring:

· Den externa kvalitetssäkringens utvecklingsskede: länderna får högst poäng om de har ett externt system som tillämpas på alla institutioner som arbetar enligt de europeiska standarderna och riktlinjerna för kvalitetssäkring på området för högre utbildning.

· Studenternas deltagande: länderna får högst poäng om studenterna deltar i ledningen av de nationella kvalitetssäkringsorganen, i de externa granskningarna av högre utbildningsanstalter och/eller utbildningsprogram, i interna kvalitetssäkringsprocesser och i utarbetandet av självutvärderingsrapporter.

· Grad av internationellt deltagande: länderna får högst poäng om det finns internationellt deltagande i externa granskningar av institutioner och/eller utbildningsprogram, i ledningen av nationella kvalitetssäkringsorgan och i externa bedömningar av dessa organ.

Exempel på medlemsstater som får höga poäng för dessa indikatorer är Österrike, Belgien, Tjeckien, Danmark, Finland, Tyskland, Ungern, Irland, Nederländerna, Norge, Spanien, Sverige och Storbritannien.

En undersökning som genomfördes av nätverket ENQA (European Network for Quality Assurance in Higher Education) 2008 [8] visar att de flesta, men inte alla, organ har ett nationellt ”ansvarsområde”. I vissa länder kontrolleras olika delar av den högre utbildningssektorn av olika organ, i Tyskland har t.ex. en verklig marknad skapats med ett antal ”konkurrerande” organ som sorterar under ett ackrediteringsråd. De flesta kvalitetssäkringsorganen är inne i en period av förändring, som drivs av Bolognaprocessen och den internationella situationen. En annan viktig utveckling är intressenternas ökade deltagande i frågor som rör kvalitetssäkring.

2.3. Erfarenhet av standarderna och riktlinjerna för kvalitetssäkring

De europeiska standarderna och riktlinjerna för kvalitetssäkring antogs 2005. De består av tre delar: principer för de högre utbildningsanstalternas egna kvalitetssäkringssystem, standarder för organ för extern bedömning av högre utbildningsanstalter och högre utbildningsprogram och standarder för kvalitetssäkringsorganens eget arbete. De är tänkta att fungera som en ”allmän” gemensam referensram med en viss tolkningsmarginal för olika länder, utbildningsprogram och institutioner.

Medvetandet om kvalitetsstandarderna varierar mellan länder och regioner, men man har vunnit betydande erfarenheter av tillämpningen av dem. Tusentals personer (universitetspersonal, experter, studenter, företrädare för näringslivet och samhället) har deltagit i självutvärderingsprocesser och i utvärderingspaneler eller har intervjuats under utvärderingsbesök. Studenternas deltagande i kvalitetssäkringen som ett grundläggande krav inom det europeiska området för högre utbildning har vunnit alltmer insteg under de senaste åren, även om deltagandet ofta förblir begränsat till vissa aspekter eller förfaranden. [9] Deltagandet för företrädare för näringslivet och icke-medborgare varierar avsevärt såväl i den interna som i den externa kvalitetssäkringen och är i allmänhet större i organens utvärderingspaneler än i beslutsorganen.

Definitionen av kvalitetssäkringsstandarderna är under kontinuerlig utveckling. Ett exempel är de seminarier som har anordnats av E4-gruppen [10] om frågor som t.ex. användningen av läranderesultat, kopplingen till kvalifikationsramar, offentliggörande av rapporter om kvalitetssäkring, erkännande av tidigare utbildning, gränsöverskridande utbildning, internationalisering av förfaranden och samarbete och överensstämmelse med andra regioner i världen.

Standarderna utgör användbara allmänna referenser men tolkas fortfarande olika i flera länder, organ och högre utbildningsanstalter. De betraktas antingen som en checklista med formella krav, som en kod för god yrkespraxis eller som icke-bindande riktlinjer. Åsikten att organen bör uppfylla kraven generellt i stället för att uppfylla var och en av standarderna förefaller vara rimlig, men lämnar dörren öppen för en rad olika tolkningar.

De europeiska högre utbildningsanstalternas och kvalitetssäkringsorganens erfarenhet av kvalitetsstandarderna är fortfarande i hög grad begränsad till ”traditionell” grundhögskoleutbildning, även om distansutbildning har uppmärksammats i en del nationella sammanhang. Generellt sett tillämpas inte kvalitetssäkring på alla former av gränsöverskridande utbildning, och kvalifikationer för vidareutbildning och livslångt lärande i allmänhet, kortare högre utbildning, distansutbildning och e-utbildning omfattas inte i någon större utsträckning.

Det är även värt att notera att trots att de ”europeiska standarderna och riktlinjerna” antogs inom ramen för Bolognaprocessen är deras syfte inte att uppfylla de grundläggande kraven för det europeiska området för högre utbildning (t.ex. kvalifikationsramen eller användningen av ECTS [11]) och huvudprioriteringarna (t.ex. anställbarhet och rörlighet).

3. Den viktigaste utvecklingen på EU-nivå och internationell nivå

I detta avsnitt granskas kvalitetssäkringens utveckling inom EU och internationella tendenser som påverkar arbetet inom detta område.

3.1. Stark tillväxt i EU:s infrastruktur för kvalitetssäkring

I och med att fler kvalitetssäkringsorgan inrättas har kvalitetssäkringsnätverken utvecklats starkt. Kommissionen stöder ENQA, det europeiska nätverket för kvalitetssäkring inom den högre utbildningen (European Association for Quality Assurance) [12], som inrättades 2000. Antalet medlemmar har ökat snabbt till 48 fullvärdiga medlemmar från 23 olika länder. Det var ”E4-gruppen” som föreslog de europeiska standarderna och riktlinjerna för kvalitetssäkring, som antogs 2005. Denna grupp har även anordnat seminarier om olika viktiga kvalitetssäkringsfrågor. Olika regionala kluster av organ är t.ex. aktiva i Central- och Östeuropa och i de nordiska länderna. Det europeiska ackrediteringskonsortiet ECA (European Consortium for Accreditation) [13], som har 15 medlemsorganisationer från 10 länder, har aktivt arbetat för ömsesidigt erkännande av ackrediteringsbeslut mellan sina medlemmar.

Exempel på goda metoder

Inom ackrediteringskonsortiet ECA har uppbyggande av förtroende baserat på intensivt samarbete lett till en första omgång bilaterala avtal om erkännande av ackrediteringsbeslut och till det första experimentet för att göra dessa beslut offentligt tillgängliga på Internet genom databasen Qrossroads, som finansieras av kommissionen. [14]

European Quality Assurance Register (EQAR) [15] är det viktigaste nya organet i den europeiska kvalitetssäkringsstrukturen. Det inrättades som ett rättsligt organ 2008 av E4-gruppen med kommissionens stöd som svar på Bolognaminstrarnas möte i London 2007 och i linje med de principer som anges i 2006 års rekommendation. Registret är öppet för organ som är verksamma inom det europeiska området för högre utbildning på villkor att de kan visa att de uppfyller de europeiska standarderna och riktlinjerna. Det finns ett förenklat förfarande för inträde för fullvärdiga medlemmar i ENQA som redan uppfyller detta krav, men kandidatorgan kan också ansöka direkt till EQAR. Beslut om medlemskap fattas av registreringskommittén, vars medlemmar utses av E4-gruppen och andra intressenter. Regeringar kan bli medlemmar i EQAR, men endast med observatörsstatus i kommittén. De första två registreringsrundorna i december 2008 och april 2009 ledde till att nio ENQA-medlemmar beviljades medlemskap i EQAR. Fler planeras följa snart.

Den starka utvecklingen av kvalitetssäkringen inom EU under de senaste åren är i linje med rekommendationen från 2006 och Bolognaprocessen. Många olika aktörer deltar emellertid i kvalitetssäkringsarbetet och några aspekter kan behöva ses över för att förbättra insynen i systemet som helhet. Kvalitetssäkringsorgan som är verksamma inom mindre utbildningsområden står inför särskilda utmaningar om de verkligen ska vara trovärdiga utanför de egna gränserna. Det råder en viss oro för att organens medlemskap i ENQA eller till och med deras registrering i EQAR kanske inte ger upphov till det nödvändiga ömsesidiga förtroendet. Ömsesidigt förtroende utgör dock grunden för insyn och trovärdighet inom det europeiska området för högre utbildning i allmänhet.

Systemet med flera lager av organ och nätverk kan vara svårt att förstå och använda. Grundkravet för medlemskap i både ENQA och EQAR är att de europeiska standarderna och riktlinjerna uppfylls och de två organen har ett antal medlemmar gemensamt, men inte alla. Följaktligen krävs långt större insatser för att skapa ett begripligt och användarvändligt kvalitetssäkringssystem för det europeiska området för högre utbildning. Det är i många fall fortfarande oklart vad en ackreditering i ett land innebär i ett annat land, trots att den sker via ett registrerat organ. Det står inte heller klart hur missbruk av ackrediteringar kan förhindras, t.ex. om en högre utbildningsanstalt är verksam i flera olika länder utan att tillhandahålla de garantier som ledde till att utbildningsanstalten ackrediterades från början på alla orter. Starkare garantier skulle vara till hjälp, eftersom trovärdigheten hos det europeiska kvalitetssäkringssystemet kan hänga på det minst trovärdiga organ som tas in eller behålls i registret och de svagaste högre utbildningsanstalterna med ackreditering från ett registrerat kvalitetssäkringsorgan.

Exempel på goda metoder

Sammanslagning: NVAO är Nederländernas och Flanderns (Belgien) gemensamma kvalitetssäkringsorgan. Dessa territorier har ett gemensamt språk, men deras system och examensbevis för högre utbildning skiljer sig avsevärt. Det gemensamma organet bidrar till att öka utvärderingsresurserna och trovärdigheten hos NVAO:s kvalitetsmärken. [16]

Ökad objektivitet: Det österrikiska ackrediteringsrådet använder nästan enbart utländska utvärderare och österrikarna är inte i majoritet i beslutsorganet. Detta ökar den internationella trovärdigheten genom att man undviker misstankar om att egenintressen kan påverka ackrediteringsbesluten. [17]

3.2. Kvalitetssäkringens EU-dimension är fortfarande begränsad

I rekommendationen från 2006 uppmuntras medlemsstaterna ansöka om ackreditering (eller andra kvalitetsmärken) från registrerade organ utanför det egna landet. Detta kan endast åstadkommas under följande förhållanden:

– De högre utbildningsanstalterna måste vara tillräckligt oberoende för att kunna ansöka om en utländsk kvalitetsmärkning.

– Organen måste kunna, tillåtas och vara villiga att verka utanför de nationella gränserna.

– Nationella regeringar och kvalitetssäkringsorgan måste erkänna registrerade organ från andra länder och erkänna deras beslut.

Det finns endast ett fåtal exempel på högre utbildningsanstalter som ansöker om bedömning eller ackreditering från utländska kvalitetssäkringsorgan, förutom när det gäller ämnesspecifika organ och vissa gemensamma examensbevis. Endast få regeringar har öppnat kvalitetssäkringen i sina länder för andra registrerade organ (Nederländerna är dock ett undantag i det här sammanhanget). Universitet inom det europeiska området för högre utbildning som ansöker om en kvalitetsmärkning för ett visst utbildningsprogram tenderar fortfarande att vända sig till amerikanska organ som ABET [18] eller AACSB. [19] Allt fler organ verkar emellertid förbereda för kvalitetssäkringsverksamhet utanför det egna landet.

Exempel på goda metoder

Ingenjörshögskolor och tekniska universitet från flera länder har ackrediterats av det franska kvalitetssäkringsorganet CTI (Commission du Titre d’Ingénieur). CTI har även genomfört gemensamma bedömningar/ackrediteringar tillsammans med andra organ. Handelshögskolor/institutioner för handelsutbildning i flera länder har ”ackrediterats” av det tyska kvalitetssäkringsorganet ACQUIN. Tyska högre utbildningsanstalter har visat intresse för den kvalitetsbedömning som tillhandahålls av det schweiziska organet OAQ.

Två framgångsrika europeiska kvalitetssäkringsmärken inrättades före 1998: EQUIS för handelshögskolor [20] och IEP-programmet (European University Association’s Institutional Evaluation Programme). [21] Båda har valt en institutionell snarare än en programbaserad strategi och använder verkligt internationella utvärderingspaneler och drar nu till sig intresse utanför Europa. Mer nyligen har ett fåtal nya ämnesbaserade initiativ utvecklats av tematiska nätverk inom kemi och ingenjörsvetenskap (båda med ekonomiskt stöd från kommissionen) medan andra fortfarande befinner sig på planeringsstadiet (t.ex. musikutbildning).

Exempel på goda metoder

Eurochemistry-märket fanns ursprungligen för kandidatexamen, men har nu införts även för magister- och doktorsexamen. Det beviljas direkt av Eurochemistry-nätverket till program som uppfyller de överenskomna standarderna. [22]

EUR-ACE-märket inom ingenjörsutbildningen finns för kandidat- och magisterexamen. Standarderna togs fram på EU-nivå, men tillämpas genom nationella kvalitetssäkringsorgan som har tillstånd att utfärda ”EUR-ACE-märken” tillsammans med sina nationella ackrediteringar. Flera hundra märken har redan beviljats, men de finns fortfarande endast tillgängliga från sju nationella organ. [23]

Den gränsöverskridande kvalitetssäkringen är emellertid fortfarande begränsad. Till följd av detta finns det inte mycket jämförbar information att tillgå för intressenterna, särskilt inte för studenterna, för att de ska kunna fatta välavvägda beslut om vad och var de ska studera.

3.3. Internationella tendenser: ökat åtagande för insyn

Flera nya kvalitetssäkringsnätverk har inrättats i olika delar av världen – ibland använder de EU som referensmodell. Dialogen på världsnivå om kvalitetssäkring har intensifierats inom ramen för det internationella nätverket INQAAHE (International Network for Quality Assurance Agencies in Higher Education). [24]

En annan viktig utveckling på både EU-nivå och global nivå är det ökande antalet internationella klassificeringar av universitet. Dessa kritiseras ofta inom högskolevärlden för deras metodiska brister och endimensionella utformning (dvs. inriktningen på forskningsresultat inom den ”tunga vetenskapen” och åsidosättande av universitetens resultat inom områden som humaniora och samhällsvetenskap, lärarutbildning och uppsökande verksamhet). Trots dessa brister kan klassificering vara ett användbart verktyg för jämförelser och kontrasteringar mellan högre utbildningsanstalter och deras program. Kommissionen har nyligen inlett en genomförbarhetsstudie för att ta fram en ny flerdimensionell och skräddarsydd strategi för global klassificering av universitet. [25] Utvecklingen av insynsverktyg i nära samarbete med intressenterna stöddes vid Bolognaministerkonferensen 2009. [26]

Den viktigaste utvecklingen i kvalitetssäkringen inom EU bör bedömas mot bakgrund av dessa tendenser.

4. Slutsatser och förslag om ytterligare utveckling av kvalitetssäkringen i EU

Under de senaste åren har EU:s kvalitetssäkringssystem utvecklats mycket starkt, både när det gäller intern kvalitetssäkring av europeiska högre utbildningsanstalter och extern bedömning och ackreditering av institutioner och program. [27] Många nya kvalitetssäkringsorgan och nätverk har inrättats, medvetenheten om europeiska standarderna och riktlinjerna för kvalitetssäkring har ökat och allt fler organ förbereder sig för kvalitetssäkringsverksamhet utanför det egna landet. Trots denna allmänt positiva utveckling krävs det ytterligare insatser inom ett antal områden för att genomföra 2006 års rekommendation fullt ut.

4.1. Bedömning av infrastrukturen för kvalitetssäkring

En del aspekter av EU:s infrastruktur för kvalitetssäkring bör diskuteras ytterligare för att öka förtroendet mellan organen och på så sätt skapa tillräcklig insyn för användarna och samhället. Kvalitetssäkringsorgan är fortfarande ett relativt nytt inslag i det europeiska området för högre utbildning. De måste visa att de är oberoende och yrkesmässiga för att kunna bygga upp förtroendet bland intressenterna. De måste dessutom övertyga sina europeiska partner om att de håller en tillräcklig högt nivå av jämförbarhet, vilket är en viktig förutsättning för gränsöverskridande erkännande av examensbevis och främjande av studenters rörlighet.

Kommissionen är medveten om risken att organen kan ha blivit för många, samtidigt som de fortfarande är relativt små. En möjlighet som kan vara värd att överväga är därför sammanslagningar av organ via de befintliga europeiska kvalitetssäkringsnätverken (ENQA, ECA), t.ex. genom att omgruppera organen på grundval av regional närhet eller gemensamma språk. Organen bör vidare överväga att bredda sin verksamhet för att även inbegripa livslångt lärande, distansutbildning, e-utbildning, yrkesutbildning, gränsöverskridande utbildning och privat högre utbildning på ett lämpligare sätt.

Att göra en tydligare åtskillnad mellan rollerna för ENQA, EQAR och det europeiska ackrediteringskonsortiet ECA, med en starkare inriktning på att skapa fördelar för användarna av kvalitetssäkringar kan öka effektiviteten i infrastrukturen för kvalitetssäkring inom EU. Enkel tillgång online till den EU-omfattande förteckningen över utvärderade institutioner och program bör diskuteras som en prioriterad fråga för EQAR. Qrossroads-experimentet, som startades av ECA med stöd från kommissionen, kan vara en lämplig utgångspunkt för att inrätta en databas med större täckning. Nära samarbete med nätverket NARIC–ENIC [28] kan sannolikt stärka databasens potential att bidra till erkännandet av kvalifikationer och främja rörligheten.

4.2. Översyn av de europeiska standarderna och riktlinjerna

De europeiska standarderna och riktlinjerna kan utvecklas ytterligare för att se till att kvalitetssäkringen överensstämmer bättre med utvecklingen av det europeiska området för högre utbildning, vilket även föreslås i rekommendationen från 2006. Kvalitetssäkringsorgan och andra intressenter bör delta i detta arbete inom ramen för Bolognaprocessen. Följande tre aspekter bör övervägas i detta sammanhang:

1) Riktlinjerna bör överensstämma med den övergripande strukturen (tre cykler) som ett grundläggande kvalitetskrav inom det europeiska området för högre utbildning. Detta skulle även vara förenligt med den europeiska ramen för kvalifikationer (EQF) och den kvalifikationsram som antogs för det europeiska området för högre utbildning 2005. [29] Det bör finnas tydligare hänvisningar till bilagan till examensbevis och ECTS i riktlinjerna eftersom de inte tillämpas fullständigt i de flesta länderna.

2) Inom det europeiska området för högre utbildning bör kvalitetsstandarderna omfatta prioriteringar som anställbarhet och rörlighet (i linje med det rörlighetsmål som fastställs i Bolognaministrarnas kommuniké från 2009).

3) Andra viktiga dimensioner bör även vägas in i standarderna för interna kvalitetssäkringssystem för högre utbildningsanstalter, såsom kvaliteten på studenttjänster i allmänhet [30], karriär/anställningsvägledning för studerande och utexaminerade [31], utveckling av finansiell ledningskapacitet och genomförandet av den europeiska stadgan för forskare och uppförandekoden för rekrytering av forskare. [32]

4.3. En starkare EU-dimension i kvalitetssäkringen

För att de högre utbildningsanstalterna ska ha lämpliga möjligheter att välja mellan registrerade organ, vilket betonas i 2006 års rekommendation, måste fler europeiska kvalitetsmärkningar tas fram. De bör grundas på breda ämnesområden (inte på snävare yrkesspecialiserade områden) och beviljas antingen av separata specialiserade organ eller tillsammans med nationella utvärderingar inom motsvarande område. Kommissionen stöder utarbetandet av initiativ av den här typen. [33]

Nationella kvalitetssäkringsorgan bör uppmuntras att bedriva verksamhet utanför de egna gränserna och ansöka om erkännande av sina beslut i andra länder, t.ex. genom avtal om ömsesidigt erkännande. De högre utbildningsanstalterna bör även uppmuntras att anlita registrerade organs tjänster utanför det egna landet. Det kan bli nödvändigt att klargöra överförbarheten för nationella ackrediteringar inom det europeiska området för högre utbildning och även frågan om kvalitetssäkring för gränsöverskridande högre utbildning inom området. Med tanke på att gemensamma och dubbla examensprogram blir allt viktigare inom EU krävs tydliga principer för att undvika flera olika ackrediteringar.

Kommissionen stöder utvecklingen av insynsverktyg för att komplettera kvalitetssäkringen, särskilt verktyg som ger en jämförbar bild av kvaliteten på de högre utbildningsanstalterna och deras program. Den ovannämnda genomförbarhetsstudien om en flerdimensionell, skräddarsydd klassificering av universitet är relevant i detta sammanhang. [34]

Den internationella räckvidden och trovärdigheten för det europeiska området för högre utbildning kan främjas ytterligare genom samarbete om kvalitetssäkring med andra regioner i världen. Denna punkt betonas särskilt i uttalandet från det första Bologna Policy Forum i Louvain-la-Neuve, där man särskilt lyfte fram kvalitetssäkring som ett område för konkret samarbete mellan de 46 Bolognaländerna och andra länder i världen. [35]

I denna rapport redogör kommissionen för den positiva utvecklingen inom kvalitetssäkringen i den högre utbildningen, men lägger även fram förslag för ytterligare diskussion och utveckling. Kommissionen uppmanar alla intressenter att begrunda rapporten och sträva efter att 2006 års rekommendation följs upp på lämpligt sätt. Kommissionen ser fram emot att kunna rapportera om den ytterligare utvecklingen 2012.

[1] KOM(2005) 152 slutlig, av den 20 april 2005.

[2] Rekommendation 98/561/ΕG av den 24 september 1998 (EGT L 270, 7.10.1998).

[3] Rekommendation 2006/143/EG av den 15 februari 2006 (EUT L 64, 4.3.2006).

[4] Antagna vid Bologna-ministerkonferensen i Bergen 2005, se http://www.enqa.eu/pubs_esg.lasso

[5] Trends V, Universities shaping the EHEA, EUA, 2007.

[6] Quality Procedures in the EHEA and Beyond – andra ENQA-undersökningen, ENQA, 2008.

[7] http://www.ond.vlaanderen.be/hogeronderwijs/bologna/conference/documents/ Stocktaking_report_2009_FINAL.pdf

[8] Quality Procedures in the EHEA and Beyond – andra ENQA-undersökningen, ENQA, 2008.

[9] Bologna with Student eyes, ESU, 2009.

[10] Består av ENQA, European University Association (EUA, www.eua.be), European Student Unions (ESU, www.esib.org) och European Association of Institutions of Higher Education (EURASHE, www.eurashe.eu).

[11] Det europeiska systemet för överföring och ackumulering av studiemeriter.

[12] www.enqa.eu

[13] www.ecaconsortium.net

[14] www.qrossroads.eu

[15] www.eqar.eu

[16] www.nvao.net

[17] www.akkreditierungsrat.at

[18] http://www.abet.org/the_basics.shtml

[19] http://www.aacsb.edu/

[20] http://www.efmd.org

[21] http://www.eua.be/events/institutional-evaluation-programme/home

[22] http://ectn-assoc.cpe.fr/chemistry-eurolabels/default.htm

[23] http://www.enaee.eu

[24] http://www.inqaahe.org

[25] http://ec.europa.eu/education/lifelong-learning-policy/doc62_en.htm

[26] Leuven-Louvain-la-Neuve Communiqué, april 2009, http://www.ond.vlaanderen.be/hogeronderwijs/bologna/conference/

[27] Trends V, op. cit.

[28] http://www.enic-naric.net

[29] http://www.ond.vlaanderen.be/hogeronderwijs/bologna/qf/overarching.asp

[30] Bologna with Student eyes, ESU, 2009.

[31] Leuven-LLN Communiqué, op. cit.

[32] http://ec.europa.eu/eracareers/pdf/am509774CEE_EN_E4.pdf

[33] http://ec.europa.eu/education/erasmus/doc910_en.htm

[34] http://ec.europa.eu/education/lifelong-learning-policy/doc62_en.htm

[35] http://www.ond.vlaanderen.be/hogeronderwijs/bologna/forum/

- Bologna_Policy_Forum_Statement_29April2009.pdf

--------------------------------------------------