P6_TA(2006)0498

Kampen mot människohandeln

Europaparlamentets rekommendation till rådet om kampen mot människohandeln - integrerat tillvägagångssätt och förslag till en handlingsplan (2006/2078(INI))

Europaparlamentet utfärdar denna rekommendation

- med beaktande av ett förslag till rekommendation till rådet om kampen mot människohandel - en integrerad strategi och förslag till handlingsplan från Barbara Kudrycka för PPE-DE-gruppen (B6-0613/2005),

- med beaktande av Allmänna förklaringen om mänskliga rättigheter från 1948, särskilt artiklarna 4 och 5 i vilka det understryks att slavhandel i alla dess former skall vara förbjuden,

- med beaktande av Beijing-deklarationen från FN:s fjärde kvinnokonferens, Beijing + 5 och Beijing + 10 uppföljningen samt Europaparlamentets resolution av den 10 mars 2005 om uppföljningen av handlingsprogrammet från FN:s fjärde kvinnokonferens (Beijing+10) [1],

- med beaktande av FN:s konvention om barnets rättigheter från 1989, särskilt artiklarna 1, 7, 32, 34 och 35 och det fakultativa protokollet till konventionen om barnets rättigheter om försäljning av barn, barnprostitution och barnpornografi från 2000, särskilt artikel 3,

- med beaktande av FN:s konvention om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor [2] från 1979, särskilt artiklarna 5 och 6,

- med beaktande av FN:s tilläggsprotokoll från 2000 om förebyggande, bekämpande och bestraffande av handel med människor, särskilt kvinnor och barn (Palermoprotokollet) till FN:s konvention mot gränsöverskridande och organiserad brottslighet,

- med beaktande av Internationella arbetsorganisationens konvention (nr 29) angående tvångs- eller obligatoriskt arbete från 1930 och dess konvention (nr 182) om förbud mot och omedelbara åtgärder för avskaffande av de värsta formerna av barnarbete som antogs vid dess åttiosjunde konferens 1999,

- med beaktande av Internationella arbetsorganisationens globala rapport för 2005, "A Global Alliance Against Forced Labour", inom ramen för uppföljningen av Internationella arbetsorganisationens deklaration om fundamentala principer och rättigheter i arbetslivet från 2005,

- med beaktande av det amerikanska utrikesdepartementets rapport 2004 om kopplingen mellan prostitution och människohandel för sexuella ändamål [3],

- med beaktande av 1997 års europeiska konvention om mänskliga rättigheter och biomedicin och artikel 22 i tilläggsprotokollet från 2002 om transplantation av organ och vävnader av mänskligt ursprung,

- med beaktande av Europarådets konvention om åtgärder mot människohandel som antogs av ministerkommittén den 3 maj 2005,

- med beaktande av Europarådets rapport "Organised Crime Situation Report 2005 - Focus on the threat of economic crime",

- med beaktande av Europarådets rekommendation nr 1611/2003 om organhandel i Europa,

- med beaktande av Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna [4], särskilt artiklarna 1, 3, 4, 5 och 6,

- med beaktande av Brysseldeklarationen om förebyggande och bekämpande av människohandel som antogs vid Europeiska konferensen om förebyggande och bekämpande av människohandel - en global utmaning i det tjugoförsta århundradet den 20 september 2002,

- med beaktande av Haagprogrammet [5] för stärkt frihet, säkerhet och rättvisa i Europeiska unionen, i vilket rådet och kommissionen uppmanas att utarbeta en plan för bästa metoder, standarder och mekanismer för att förhindra och bekämpa människohandel,

- med beaktande av rådets slutsatser om människohandel vid det 2725:e mötet i rådet (rättsliga och inrikes frågor) den 27- 28 april 2006 [6],

- med beaktande av rådets rambeslut 2002/629/RIF av den 19 juli 2002 om bekämpande av människohandel [7],

- med beaktande av rådets rambeslut 2004/68/RIF av den 22 december 2003 om bekämpande av sexuellt utnyttjande av barn och barnpornografi [8],

- med beaktande av rådets direktiv 2004/81/EG av den 29 april 2004 om uppehållstillstånd till tredjelandsmedborgare som har fallit offer för människohandel eller som har fått hjälp till olaglig invandring och vilka samarbetar med de behöriga myndigheterna [9],

- med beaktande av rapporten från kommissionen till rådet och Europaparlamentet enligt artikel 10 i rådets rambeslut av den 19 juli 2002 om bekämpande av människohandel (KOM(2006)0187),

- med beaktande av EU:s plan för bästa metoder, standarder och förfaranden för att bekämpa och förhindra människohandel [10] ("handlingsplanen"),

- med beaktande av kommissionens meddelande av den 18 oktober 2005 med titeln "Bekämpning av människohandel - en integrerad strategi och förslag till en handlingsplan" (KOM(2005)0514),

- med beaktande av sin resolution av den 17 januari 2006 om strategier för förebyggande av handel med kvinnor och barn som riskerar att utsättas för sexuellt utnyttjande [11],

- med beaktande av sin resolution av den 19 maj 2000 om kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet om vidare åtgärder i kampen mot kvinnohandel [12],

- med beaktande av rapporten och rekommendationerna av den 22 december 2004 från Expertgruppen för frågor om människohandel, vilken inrättades av kommissionen 2003,

- med beaktande av Daphne-programmen för att bekämpa våld mot barn, ungdomar och kvinnor [13],

- med beaktande av Europols rapporter om människohandel, särskilt "EU Organised Crime Report" 2005 [14],

- med beaktande av Unicefs riktlinjer för skydd av rättigheter för barn som fallit offer för människohandel (2003) och handboken om skydd av rättigheter för barn som fallit offer för människohandel i Europa (2006),

- med beaktande av artikel 114.3 och artikel 94 i arbetsordningen,

- med beaktande av betänkandet från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor och yttrandena från utskottet för utrikesfrågor, utskottet för sysselsättning och sociala frågor och utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män (A6-0368/2006), och av följande skäl:

A. Människohandel är våra dagars slavhandel, ett allvarligt brott och en allvarlig kränkning av de grundläggande rättigheterna som genom hot, våld och förödmjukelser tvingar in människor i en beroendesituation.

B. Människohandel är ett globalt problem som förekommer inom och över nationella gränser, oberoende av om ett land är ursprungs-, transit- eller bestämmelseland. Människohandel anses vara en av de mest lukrativa formerna av internationell organiserad brottslighet.

C. Enligt Europarådet utgör handeln med människor den tredje största inkomstkällan för den organiserade brottsligheten [15].

D. De åtgärder som hittills vidtagits för att begränsa människohandeln har inte gett resultat i form av ett minskat antal offer. Människohandeln är tvärtemot den snabbast växande formen av brottslighet [16] i jämförelse med andra former av organiserad brottslighet i EU.

E. Det är därför nödvändigt att ställa upp klara och specifika mål, till exempel att halvera antalet offer för människohandel under de tio kommande åren, även om det allt överskuggande målet naturligtvis bör vara att omgående eliminera denna form av brottslighet.

F. Fem medlemsstater har fortfarande inte ratificerat FN:s konvention mot gränsöverskridande organiserad brottslighet, fem medlemsstater har inte ratificerat FN:s tilläggsprotokoll om förebyggande, bekämpande och bestraffande av handel med människor, särskilt kvinnor och barn, tio medlemsstater har inte ratificerat FN:s valfria tilläggsprotokoll till konventionen om barnets rättigheter om försäljning av barn, barnprostitution och barnpornografi och endast en medlemsstat har ratificerat Europarådets konvention om åtgärder mot människohandel.

G. Eftersom människohandeln inte bara syftar till sexuell exploatering utan även till arbetskraftsexploatering, illegala adoptioner, slaveri i hemmet och organhandel, måste bekämpningen av människohandeln sträcka sig mycket länge än till att bara bekämpa tvångsprostitution, och även innefatta att alla likartade former av exploatering och förtryck beaktas.

H. Människohandel är inte nödvändigtvis ett könsspecifikt brott, eftersom även män och framför allt pojkar faller offer för sexuellt utnyttjande och för arbetsmarknadsexploatering. Majoriteten av offren för människohandel är dock kvinnor och flickor.

I. Kvinnor och barn är särskilt sårbara och löper därför en större risk att bli offer för handel.

J. Människohandelns offer, bland dem många underåriga, utsätts för fysiskt och psykologiskt våld och misshandel, förvägras värdighet, frihet från slaveri, utsätts för tortyr och annan omänsklig eller förnedrande behandling, fråntas personlig säkerhet, rörelsefrihet och rättigheter på arbetsmarknaden samt befinner sig ofta i en påtvingad och oönskad beroenderelation i förhållande till människohandlarna.

K. Trots att det står i FN:s konvention om barnets rättigheter att alla barn skall registreras omedelbart efter födseln är enligt Unicef [17] över hälften av alla födslar i utvecklingsländerna - bortsett från Kina - oregistrerade (över 50 miljoner barn). Dessa osynliga barn, samt miljoner föräldralösa barn och gatubarn, är mest utsatta för människohandel och faller lätt offer för illegala adoptioner eller för handeln med mänskliga organ. Även konflikter, katastrofer och situationer som följer på dessa två gör att barn är mer utsatta för att utnyttjas i människohandel.

L. Orsakerna till den illegala invandringen är inte desamma som orsakerna till människohandeln. Därför bör dessa båda frågor hållas isär.

M. Det amerikanska utrikesdepartementets årsrapport 2005 om människohandel visade att av de uppskattningsvis 600000 till 800000 människor som årligen utsätts för människohandel är cirka 80 procent kvinnor eller flickor.

N. De flesta kvinnor och flickor som faller offer för människohandel utsätts för olika former av utnyttjande, framför allt sexuellt utnyttjande, vilket är det främsta syftet med människohandel, tvångsarbete och handel med organ.

O. I ILO:s rapport 2005 [18] uppskattas det att 80 procent av offren för människohandel är kvinnor eller flickor. Enligt rapporten är 40-50 procent av alla offer barn och 56 procent av dem som fallit offer för tvångsarbete kvinnor eller flickor. 98 procent av dem som utsätts för människohandel för sexuella ändamål är kvinnor eller flickor.

P. Sexindustrin grundar sig på principen om utbud och efterfrågan. Enligt rapporten 2003 från Internationella organisationen för migration är den ökade efterfrågan från konsumenters sida utan tvivel en av de faktorer som bidrar till tvångsarbete inom sexindustrin.

Q. I den FN rapport som utarbetats av FN:s särskilde rapportör om människorättsaspekten av människohandeln, i synnerhet vad avser kvinnor och barn, med titeln "Integrering av kvinnors mänskliga rättigheter ur ett genusperspektiv" sägs att "det förekommer kränkning av kvinnors och barns mänskliga rättigheter i samband med många olika former av människohandel. Emellertid utgör sexhandeln en särskild form av människohandel där kvinnors och barns mänskliga rättigheter kränks i deras egenskap av kvinnor och barn".

R. Möjligheten att få tillträde till EU:s arbetsmarknad är komplicerad eller till och med begränsad och överreglerad, och samtidigt finns det en uppenbar efterfrågan på arbetskraft, och dessa faktorer leder till olaglig migration, människosmuggling och människohandel.

S. Det är en politiskt prioriterad uppgift att tillhandahålla tjänster. Folk i gemen brukar därför ofta tolerera att arbetskraft exploateras.

T. Efterfrågan inom EU på billig och foglig arbetskraft som saknar papper bidrar till den illegala människohandeln. Sådan arbetskraft kan kanske sänka kostnaderna, men detta sker på bekostnad av mänsklig värdighet och underminerar arbetsnormer, hälso- och säkerhetsåtgärder, rättvisa löner samt lokala och statliga intäkter genom att skatter och sociala avgifter inte betalas.

U. De stora inkomster som människohandeln leder till blir ofta föremål för penningtvätt vilket gör det möjligt för gärningsmännen att delta i annan organiserad kriminell verksamhet och uppnå obefogad ekonomisk, social eller till och med politisk makt.

V. Efterfrågan på de tjänster som offren för människohandel tillhandahåller, som exempelvis män som önskar köpa/köper kvinnor och barn för sexuella ändamål, är människohandelns främsta drivkraft och utan att stärka den politiska viljan och öka de gemensamma insatserna för att minska denna efterfrågan kommer det knappast att vara möjligt att stoppa eller ens väsentligt minska människohandeln. [19].

W. Bristen på hållbara ekonomiska och sociala framtidsutsikter, de höga arbetslöshetsnivåerna och den ständigt växande fattigdomen i vissa ursprungsländer samt den ekonomiska och sociala utvecklingsnivån i Europa bidrar till ett klimat som gör människohandel till ett lönande alternativ för kriminella organisationer.

X. Att stärka brottsbekämpningen genom att kriminalisera människohandlare och mellanhänder är av avgörande betydelse för kampen mot människohandeln. Brottsbekämpningen bör även innefatta möjligheten att förverka vinning av brott. Det är vidare nödvändigt att stärka arbetsinspektionsorganen, inklusive straffen för exploatering av arbetskraft och olagligt arbete. Inrättandet av ett nätverk för nationella arbetsinspektioner och därmed en harmonisering av straffen för exploateringen av arbetskraft skulle kunna leda till en minskning av dessa brott. För att säkerställa effektiva utredningar och åtal i människohandelsmål skulle det vara användbart att inrätta särskilt utrustade och utbildade enheter inom den nationella polisen och inom åklagarmyndigheterna.

Y. En snabb identifiering av offren är mycket viktig i kampen mot människohandeln.

1. Europaparlamentet riktar följande rekommendationer till rådet:

Rättslig ram och brottsbekämpning

a) Människohandeln måste hanteras med hjälp av en sammanhängande politik (migrations-, jämställdhets-, sysselsättnings-, social-, utvecklings-, utrikes-, grannskaps- och visumpolitik) och åtföljande kriminalisering, som åtminstone uppfyller normerna i EU:s lagstiftning enligt rambeslut 2002/629/ RIF.

b) Europeiska gemenskapen uppmanas att underteckna och ratificera Europarådets konvention om åtgärder mot människohandel så snart som möjligt. Europaparlamentet uppmanar med kraft kommissionen att utan ytterligare dröjsmål ta initiativ till det interna förfarande som gör det möjligt för Europeiska gemenskapen att underteckna och ratificera den här konventionen. Parlamentet uppmanar också rådet att fatta beslut om att underteckna och ratificera konventionen i fråga.

c) Kommissionen och medlemsstaterna bör anta en strategi för genomförande av handlingsplanen.

d) Rådet och medlemsstaterna bör i genomförandet av handlingsplanen stärka det synsätt som baseras på mänskliga rättigheter och jämställdhet och som sätter offret i centrum.

e) Det är viktigt att uppmärksamma inte bara de mänskliga rättigheterna i samband med människohandeln utan även betydelsen av icke-diskriminering. Hänvisningar till jämställdhet och icke-diskriminering är därför av central betydelse.

f) Medlemsstaterna bör, om de inte redan har gjort detta, ratificera och genomföra alla relevanta internationella konventioner, i synnerhet FN:s konvention mot gränsöverskridande organiserad brottslighet och dess tilläggsprotokoll om förebyggande, bekämpande och bestraffande av handel med människor, särskilt kvinnor och barn, protokollet om människosmuggling land-, sjö- och luftvägen, det frivilliga protokollet till FN:s konvention om barnets rättigheter om handeln med barn, barnprostitution och barnpornografi, FN-konventionen om skydd av migrerande arbetare och deras familjer, Europarådets konvention om åtgärder mot människohandel, ILO-konventionerna om centrala arbetsnormer, särskilt nr 29 om tvångs- eller obligatoriskt arbete, nr 182 om de värsta formerna av barnarbete och de konventioner som rör föreningsfrihet, yrkesinspektion och arbetsförmedlingar.

g) Medlemsstaterna bör så snart som möjligt genomföra rambeslut 2002/629/RIF och direktiv 2004/ 81/EG och åtminstone se till att personer som har fallit offer för människohandel får ett kortfristigt uppehållstillstånd som bland annat omfattar en period för eftertanke/återhämtning om minst 30 dagar samt tillgång till information om de rättsliga och administrativa förfarandena på ett språk som de förstår samt tillgång till kostnadsfritt juridiskt bistånd.

h) Medlemsstaterna bör fullt ut använda rådets rambeslut 2005/212/RIF av den 24 februari 2005 om förverkande av vinning, hjälpmedel och egendom som härrör från brott [20], särskilt dess artikel 3, som en del i kampen mot människohandeln.

i) Medlemsstaterna bör ta sitt ansvar för de personer som fallit offer för människohandel, genom att erbjuda dem möjlighet till stöd, antingen för att enligt egen önskan återvända till hemlandet eller för att stanna i unionen [21]. De bör även ges stöd och uppmuntran till att samarbeta med behöriga myndigheter under utredningar och som vittnen i brottmålsförfaranden.

j) Medlemsstaterna bör överväga att införa mekanismer för att uppmuntra, stödja och skydda uppgiftslämnare som kan komma att utsättas för repressalier.

k) Medlemsstaterna bör vidta åtgärder för att säkerställa att identifieringen av offren för människohandel, särskilt barn, utförs av brottsbekämpande myndigheter som är utbildade och kvalificerade när det gäller bekämpning av människohandel och tydligt kan skilja mellan människosmuggling och människohandel. Myndigheterna i medlemsstaterna bör utarbeta riktlinjer för att se till att lämpliga frågor ställs i samband med intervjuerna med papperslösa invandrare, så att det blir möjligt att identifiera dem som är offer för människohandel.

l) Medlemsstaterna bör minimera risken för organhandel i Europa och bland annat minska efterfrågan, främja organdonationer på ett mer effektivt sätt, upprätthålla en sträng lagstiftning när det gäller levande donatorer som inte är släkt med mottagaren, garantera insyn i de nationella registren och väntelistorna samt fastslå det rättsliga ansvaret i samband med missförhållanden.

m) Medlemsstaterna bör förbättra analysen av den nuvarande situationen genom att införa enhetliga metoder för insamling av jämförbara uppgifter, särskilt om människohandelns färdvägar och om offrens profil i enlighet med befintliga protokoll och gemenskapens lagstiftning om skydd av personuppgifter.

n) Medlemsstaterna bör konsekvent genomföra artikel 4 i rambeslut 2002/629/RIF för att se till att juridiska personer kan hållas ansvariga för brott som begås till förmån för dessa juridiska personer av någon person som agerar antingen enskilt eller som en del av den juridiska personens organisation och som har en ledande ställning inom den juridiska personens organisation, med koppling till människohandel eller som använder de tjänster som erbjuds av människohandelns offer.

o) Medlemsstaterna bör vidta åtgärder för att se till att bortförande eller transport av en person, inklusive hysande, mottagande och överföring av kontroll över honom eller henne, brottsbeläggs och att detta handlande leder till fängelsestraff.

p) God bolagssed, som inkluderar krav på att underleverantörer skall uppfylla sina kontraktsenliga och rättsliga åtaganden (uppfyllande från leverantörskedjan), spelar en viktig roll genom att den kan minska efterfrågan och företagen liksom övriga arbetsmarknadsparter, spelar en central roll när det gäller att se till att all befintlig arbets- och sociallagstiftning tillämpas och, i synnerhet, att arbetstagare får de förmåner som de har laglig rätt till. Aten-deklarationen, som syftar till att garantera att företag inte skall tolerera tvångsarbete, hälsas i detta sammanhang med tillfredsställelse.

q) Företag som bevisligen har anlitat billig arbetskraft som tillhandahållits genom människohandel måste ådömas ytterst stränga straff, särskilt när de berörda företagen har uppträtt bedrägligt.

r) Medlemsstaterna bör vidta de åtgärder som krävs för att se till de straffrättsliga eller administrativa böter som utdöms till den juridiska person som befunnits skyldig till människohandel även omfattar beslag och förverkande av vinning av brott, så att offren så snart som möjligt får ersättning och gottgörelse för den ekonomiska, fysiska och psykiska skada de lidit.

s) Medlemsstaterna bör genomföra mekanismer som rymmer helhetslösningar som tillåter polisen att tackla den internationella handeln med kvinnor och barn för sexuella ändamål, och detta kan ske genom förebyggande åtgärder, information, utbildning, bistånd och skydd för offren och utvärdering av de resurser som behövs för att genomföra de aktuella åtgärderna.

t) Kontroll- och genomförandemekanismer som rör tillämpning av arbetslagstiftning bör stärkas i alla medlemsstater. Medlemsstaterna bör även se till att de rättsliga ramar som behövs är i funktion och att relevanta mekanismer, utbildning och tillräckliga tekniska resurser finns att tillgå för att de skall kunna uppfylla sina rättsliga åtaganden genom att överlåta ansvar på tjänstemän vid kontrollorganen och ge dem information och ökad medvetenhet så att de lär sig att känna igen offer för människohandel som utnyttjas som arbetskraft. Ett mellanstatligt nätverk av kontrollinstanser för sysselsättning skulle i detta sammanhang kunna vara till stor nytta i utbytet av bästa metoder och bekämpandet av arbetskraftsexploatering. Medlemsstaterna bör stärka samarbetet och samordningen på EU-nivå på det här området.

u) Medlemsstaterna bör bättre kontrollera den verksamhet som bedrivs av arbetsförmedlingar och rekryteringsfirmor för säsongsarbetare. Rådet bör överväga att inrätta ett nätverk mellan de nationella arbetsinspektionsorganen.

v) Medlemsstaterna bör stödja jobbmatchningstjänster genom att hålla privata arbetsförmedlingar under uppsyn, eftersom dessa ofta ger sig ut för att vara äktenskapsförmedlingar eller turistbyråer och kan generera oegentliga rekryteringsmetoder som i sin tur kan resultera i människohandel.

w) Medlemsstaterna bör se till att deras konsulatpersonal utbyter erfarenheter och får adekvat utbildning i att upptäcka visumansökningar som skulle kunna tyda på människohandel. Rådet och kommissionen bör snarast möjligt fullborda utvecklingen av ett gemensamt informationssystem för viseringar.

x) Rådet och kommissionen bör ta fram EU-riktlinjer för kampen mot människohandel som kan tjäna som ytterligare ett instrument när det gäller att på ett samstämmigt sätt driva EU:s människorättspolitik och politik för barns rättigheter.

Förebyggande åtgärder och minskning av efterfrågan

y) Att diskutera människohandel och ta upp frågan om en reducering av sociala och könsspecifika skillnader inom skolundervisningen, att tillhandahålla information och öka allmänhetens insikt om att människohandel är ett oacceptabelt brott bör betraktas som mycket viktiga delar i kampen mot människohandeln. Medlemsstaterna bör främja införandet av undervisning i levnadskunskap i alla klassrum som en metod för att förhindra handel med barn.

z) Kommissionen bör senast 2007 inleda en undersökning både om orsakssambandet mellan medlemsstaternas lagar om prostitution och antalet offer för människohandel för sexuella ändamål och om orsakssambandet mellan medlemsstaternas lagar och politik om invandring och människohandel, vilket föreslagits av kommissionsledamot Frattini den 8 mars 2006. För att se till att undersökningen blir vetenskapligt trovärdig måste den bygga på jämförbara siffror och därför bör en standardiserad metod för insamling av uppgifter utformas och genomföras så snart som möjligt. Resultaten bör sedan användas för att genomföra bästa metoder vid bekämpande av människohandel vars syfte är sexuellt utnyttjande.

aa) aa Kommissionen, rådet och medlemsstaterna bör ge sitt stöd åt initiativ som kommer från regeringar och det civila samhället och vars syfte är att bekämpa människohandel, i synnerhet kampanjer för att höja medvetandet.

ab) Kommissionen bör utvärdera och sprida bästa metoder för att minska efterfrågan i medlemsstaterna på de tjänster som människohandelns offer tillhandahåller och som grundar sig i arbetskraftsexploatering, sexuell exploatering eller andra former av människohandel.

ac) Medlemsstaterna bör vidta åtgärder för att minska efterfrågan och ta itu med andra orsaker såsom marginalisering och brist på alternativa möjligheter till sysselsättning och anständiga arbeten med utgångspunkt i bästa metoder och uppmuntra näringslivet, särskilt turistsektorn och Internetleverantörerna, att utveckla och rätta sig efter uppförandekoder för att förhindra människohandel.

ad) Kommissionen bör från och med 2007 införa den 25 mars som en dag för att markera kampen mot människohandel och avskaffandet av slavhandeln i många länder i världen.

ae) Åtgärder bör vidtas för att förbättra de rättsliga mekanismerna för säker migration, för att garantera tillgång till information om säkra migrationsmöjligheter och för att garantera insyn i förfarandena, eftersom detta är de bästa sätten att minska människohandeln.

af) Kommissionen och medlemsstaterna bör i sin interna politik och i sin grannskaps-, utvecklings- och biståndspolitik överväga att vidta åtgärder för att ta itu med de bakomliggande orsakerna till människohandeln i ursprungsländerna, däribland åtgärder för att stärka de nationella systemen för barnskydd, för att uppmuntra att barn registreras i syfte att göra dem mindre utsatta för illegala adoptioner, tvångsäktenskap, åtgärder mot handel med mänskliga organ och handel med barn oavsett syfte, inbegripet för sexuella ändamål.

ag) Kommissionen och medlemsstaterna bör vara särskilt uppmärksamma på att förebygga olämplig användning av den nya informations- och kommunikationstekniken i samband med handeln med kvinnor och barn och främja respekt för alla de rättsliga och tekniska initiativ som krävs för att bekämpa detta problem.

ah) Kommissionen bör anta ett förslag till en uppförandekod för tjänstemän i EU:s institutioner och organ, vilken bör likna den som tagits fram av FN och vara särskilt tillämplig då tjänstemännen befinner sig på tjänsteuppdrag i tredjeländer. Koden bör innehålla ett klart avståndstagande från köp av sexuella tjänster, andra former av sexuellt utnyttjande och könsrelaterat våld, och den bör föreskriva nödvändiga påföljder vid överträdelser. Tjänstemännen bör ges detaljerad information om innehållet i uppförandekoden innan de skickas på uppdrag.

ai) Rådet och kommissionen bör regelbundet ta upp frågan i politiska diskussioner med tredjeländer (i synnerhet med de länder som begår de värsta överträdelserna [22]), med stöd av den klausul om väsentliga beståndsdelar som avser mänskliga rättigheter och som ingår i EU:s avtal med dessa länder.

aj) Kommissionen och medlemsstaterna bör ta upp frågan om människohandel inom unionen och inom de enskilda medlemsstaterna och stödja forskning för att stärka förståelsen för detta fenomen och informera om utvecklingen och genomförandet av effektiva politiska åtgärder.

ak) Inom ramen för dialogen om mänskliga rättigheter mellan EU och tredjeländer bör rådet och kommissionen följa upp alla påståenden om handel med organ.

Skydd av offren

al) Kommissionen och medlemsstaterna bör inrätta en flerspråkig hjälptelefon med ett gemensamt nummer inom EU i syfte att ge offren en första hjälp.

am) Medlemsstaterna bör vidta åtgärder för att bekämpa människohandeln, samtidigt som de prostituerade bör respekteras och diskriminering liksom ytterligare utslagning och stigmatisering bör undvikas, något som ökar deras utsatthet för människohandel och andra former av våld eller utnyttjande.

an) Rådet bör uppmuntra ett inrättande, i nära samarbete med nationella samordnare, av en europeisk webbplats med uppgifter om och bilder på saknade personer.

ao) Det krävs åtgärder för att garantera att inte bara offren för sexuell exploatering skyddas utan även offren för arbetskraftsexploatering och andra former av människohandel.

ap) Kommissionen och medlemsstaterna bör inrätta och genomföra tydliga europeiska normer och riktlinjer för att hjälpa och skydda offren, oavsett om de kan eller vill vittna, bland annat särskilda normer för att skydda barnens rättigheter och en mekanism för överlämnande av offren för att garantera att identifieringen av offren blir en integrerad del i stöd- och hjälpåtgärderna.

aq) Medlemsstaterna bör se till att offren får tillgång till hjälp på kort och/eller lång sikt. Detta stöd bör till att börja med bland annat omfatta särskilt inrättade härbärgen, med möjlighet att i ett senare skede få tillgång till bostad, läkarvård och rådgivning, rättshjälp, information om vilka rättigheter han eller hon har och om vad det innebär att vittna, språk- och yrkeskurser, kulturella introduktionskurser, ekonomiskt stöd och hjälp att få arbete, samt en särskild vårdnadshavare för barn.

ar) Stödet till offren för människohandel bör noga anpassas efter deras särskilda behov, med tanke på att offren för människohandel inte utgör en homogen grupp. I det här sammanhanget är det särskilt viktigt med jämställdhet mellan könen och med rättigheter för barn, ursprungsbefolkningar och minoriteter, eftersom många offer eller potentiella offer för människohandel är kvinnor, barn och personer som tillhör etniska grupper och minoriteter, som kan ha varit utsatta för diskriminering i ursprungsländerna.

as) Medlemsstaterna bör ge offren tillgång till utbildning, yrkesutbildning och arbetsmarknaden, skydda deras rättigheter under civilrättsliga, straffrättsliga och administrativa förfaranden samt ge dem tillgång till rättsmedel.

at) Offer för människohandel bör inte omedelbart återlämnas till ursprungslandet när det finns skälig misstanke om att de kan lida ytterligare skada genom stigmatisering och diskriminering eller riskera repressalier eller riskerar att på nytt falla offer för människohandel. Det är viktigt att återvändandet sker inom trygga ramar och att offren har tillgång till program för återintegrering och social anpassning som till fullo respekterar offrens rätt till säkerhet och privacitet, inklusive att se till att de stater där offer identifieras är skyldiga att göra en bedömning av de individuella risker som offret löper före, under och efter sitt återvändande.

au) Medlemsstaterna bör i sin lagstiftning och administrativa praxis beakta FN:s definition av ett barn [23], dvs. varje människa under 18 år; beslut om en långsiktig lösning av handeln med barn bör därför fattas av antingen en myndighet med lagstadgat ansvar för barns välbefinnande eller av en rättslig myndighet som framför allt är ansvarig för att tillvarata barnets bästa intressen under hela beslutsprocessen. I alla åtgärder som rör barn, oberoende om de vidtas av offentliga eller privata välfärdsinrättningar, domstolar, administrativa myndigheter eller lagstiftande organ bör barnets bästa vara av avgörande betydelse. Medlemsstaterna skall se till att ett barn som kan uttrycka egna åsikter ges rätt att uttrycka dessa fritt i alla frågor som gäller honom eller henne, och att barnets åsikter beaktas på ett tillbörligt sätt i relation till barnets ålder och mogenhetsgrad.

av) Medlemsstaterna bör garantera att barn som fallit offer för människohandel skyddas från allmänt åtal eller påföljder till följd av lagöverträdelser som begåtts i samband med barnets status som offer för människohandel. Barn som fallit offer för människohandel bör som en allmän regel inte berövas sin frihet, inte heller om barnet saknar följeslagare eller skilts från sina egna, och inte heller förlora sin invandrings- eller uppehållsstatus eller avsaknad av sådan.

aw) Medlemsstaterna bör se till att barn som fallit offer för och bevittnat människohandel omfattas av skyddsåtgärder avseende sina mänskliga rättigheter, erhåller särskilt beskydd, bistånd och stöd i syfte att förhindra ytterligare umbäranden som ett resultat av att de deltagit i rättskipningsprocesser i brottmål och för att garantera att deras mänskliga rättigheter, deras eget bästa och deras värdighet respekteras fullt ut i all skeden. Medlemsstaterna bör också skydda barn från konsekvenser av att de vittnar i öppna domstolsförhandlingar (Artikel 8.4 i rådets rambeslut 2001/220/RIF av den 15 mars 2001 om brottsoffrets ställning i straffrättsliga förfaranden [24].

ax) Både i ursprungs- och destinationsländer bör särskilda skyddsåtgärder för barn och en politik för barnskydd genomföras i enlighet med Unicefs ovannämnda riktlinjer och handbok. Dessa åtgärder och denna politik bör inbegripa socialarbete på gatunivå, hjälp till familjer, skapandet av ett säkerhetsnät för barn, mer information om riskerna med osäker invandring och assisterad återvändning i enlighet med barnets egen uppfattning och det som är bäst med tanke på barnet.

ay) Medlemsstaterna bör till fullo genomföra Haagkonventionen om skydd av barn och samarbete vid internationella adoptioner för att undvika illegala adoptioner.

az) Medlemsstaterna bör stärka samarbetet mellan den privata och offentliga sektorn när det gäller att skydda offren, bland annat genom hållbar finansiering av deras verksamhet.

Samordning av åtgärder på nationell nivå och på EU-nivå

ba) Medlemsstaterna bör inrätta och stärka nationella samordningsstrukturer för bekämpning av människohandel och sammanföra dessa strukturer till ett internationellt nätverk.

bb) Det är viktigt att EU:s institutioner och medlemsstaterna främjar könsspecifika förebyggande åtgärder som ett avgörande led i kampen mot handeln med kvinnor och flickor och att principer om jämställdhet mellan könen tillämpas samt att efterfrågan på alla former av utnyttjande elimineras, inkluderande sexuellt utnyttjande och utnyttjande av personer som utför hushållsarbete.

bc) Kommissionen bör främja och stödja utarbetandet och genomförandet av nationella planer för bekämpning av människohandel.

bd) Medlemsstaterna bör säkra ekonomiskt stöd till särskilda enheter som undersöker fall i anslutning till människohandel.

be) Samordning och samarbete mellan människohandelns ursprungs-, transit- och bestämmelseländer är av största vikt. Rådet, kommissionen och medlemsstaterna bör samordna sina strategier mot människohandel som komplement till arbetet inom FN, Europarådet, OSSE, Internationella organisationen för migration, uppföljningsprocessen för Pekingkonferensen, stabilitetspakten för Sydeuropa och G8-gruppen.

bf) Rådet, kommissionen och medlemsstaterna bör fortsätta att stödja regionala initiativ som kan utgöra ett komplement och fungera som inspiration till EU-övergripande samarbete, såsom den nordiskbaltiska aktionsgruppen mot människohandel, det sydösteuropeiska samarbetsinitiativet, den Europaövergripande Budapestprocessen, "5+5-dialogen" mellan de västra Medelhavsländerna, dialogen om transitmigration i Medelhavsområdet samt regionala handlingsplaner för Afrika och Mellanöstern och Västafrikanska staternas ekonomiska gemenskap.

bg) Samtidigt som det behövs en särskild rapport om handeln med mänskliga organ och vävnader bör kommissionen och rådet inom ramen för sin övergripande strategi mot människohandel beakta handeln med mänskliga organ ur både intern och extern politisk synvinkel.

bh) Kommissionen och dess expertgrupp bör ta initiativ till, främja och utvärdera forskning om nya tendenser inom människohandeln, förbindelselänkar mellan människohandel och efterfrågan på billig arbetskraft, människohandel och invandring och forskning som syftar till att utvärdera effektiviteten av befintliga program för bekämpning av människohandel, inklusive deras inverkan på främjandet och förverkligandet av barns rättigheter särskilt mot bakgrund av handlingsplanen.

bi) Kommissionen och rådet bör beakta vikten av en snabb identifiering av offren för människohandel under arbetet med att utveckla det gemensamma systemet för information om viseringar och samtidigt bekämpa människohandeln inom medlemsstaternas och EU:s gränser.

bj) Medlemsstaterna bör stärka samarbetet inom EU för att bekämpa människohandel genom att regelbundet samarbeta med EU-organ såsom Europol, Eurojust och Frontex.

bk) Kommissionen, rådet och medlemsstaterna bör kontrollera tillämpningen av demokrati- och människorättsklausulen inom ramen för avtalen med tredjeländer, även när det gäller den nödvändiga tillämpningen av lagstiftningen för att underlätta utredningar och bekämpning av människohandel.

bl) Arbetsgruppen för finansiella åtgärder mot penningtvätt, särskilt dess arbetsgrupp om typologier, bör fortsätta sitt arbete med de penningtvättsmetoder som används vid människohandel.

bm) Ett europeiskt nätverk mot människohandel bör inrättas. Detta bör bestå av kontaktpunkter som utses av varje medlemsstat och kommissionen, omfatta både nationella myndigheter och frivilligorganisationer och innefatta förebyggande åtgärder, brottsofferstöd, brottsbekämpning och polisiärt och rättsligt samarbete.

bn) Kommissionen och den tyska regeringen bör samla in och analysera den information som inkommit om tvångsprostitution och andra former av människohandelsrelaterad exploatering under fotbolls-VM 2006 och dela med sig av dessa erfarenheter i syfte att ta fram bästa praxis för framtida evenemang.

bo) Kommissionen bör angripa problemet med barnhandel i sportsektorn inom ramen för rådets rambeslut 2002/629/RIF, varvid särskild hänsyn bör tas till de fall där vissa klubbar har för avsikt att ge kontrakt till mycket unga barn för att på så sätt kringgå regeln om egna produkter.

bp) Medlemsstaterna bör samråda och samarbeta med frivilligorganisationer och föreningar som arbetar på detta område i ursprungsländer, transitländer eller målländer, särskilt genom att säkra en långsiktig finansiering av deras verksamhet.

bq) Rådet och medlemsstaterna bör uppmuntra samarbete med de frivilligorganisationer som arbetar i ursprungsländerna i syfte att samla in uppgifter, genomföra aktiviteter, utbilda socialarbetare och arbeta med massmedierna för att förbättra allmänhetens medvetenhet om människohandeln.

2. Europaparlamentet uppdrar åt talmannen att översända denna rekommendation till rådet och, för kännedom, till kommissionen samt medlemsstaternas och anslutningsländernas regeringar.

[1] EUT C 320 E, 15.12.2005, s. 247.

[2] Internet: www.un.org/Overview/rights.html.

[3] US Department of State (2004), http://www.humantrafficking.org/countries/eap/united_states/news/2005_05/tip_factsheet_response.html

[4] EGT C 364, 18.12.2000, s. 1.

[5] Haagprogrammet som antogs av Europeiska rådet i november 2004.

[6] Internet: www.consilium.europa.eu.

[7] EGT L 203, 1.8.2002, s. 1.

[8] EUT L 13, 20.1.2004, s. 44.

[9] EUT L 261, 6.8.2004, s. 19.

[10] EUT C 311, 9.12.2005, s. 1.

[11] Antagna texter, P6_TA(2006)0005.

[12] EGT C 59, 23.2.2001, s. 307.

[13] Europaparlamentets och rådets beslut nr 293/2000/EG av den 24 januari 2000 om att anta ett program för gemenskapens insatser (Daphne-programmet) (2000-2003) för förebyggande åtgärder i kampen mot våld mot barn, ungdomar och kvinnor (EGT L 34, 9.2.2000, s. 1)och Europaparlamentets och rådets beslut nr 803/2004/EG av den 21 april 2004 om antagande av ett gemenskapens handlingsprogram (2004-2008) för att förebygga och bekämpa våld mot barn, ungdomar och kvinnor och för att skydda våldsoffer och riskgrupper (Daphne II-programmet) EUT L 143, 30.4.2004, s. 1).

[14] Internet: www.europol.eu.int.

[15] Europarådets konvention om åtgärder mot människohandel - förklarande rapport, 2005.

[16] "Lost kids, lost futures" EU:s reaktion på handel med barn, 2004.

[17] "The State of the World's Children 2006: Excluded and invisible", Unicef, 2005.

[18] International Labour Organisation (2005), A global alliance against forced labour http://www.ilo.org/dyn/declaris/ DECLARATIONWEB.GLOBALREPORTSLIST?var_language=EN.

[19] Gabal, I, "Potírání obchodu s lidmi v ČR a možnosti optimalizace bezpečnostní politiky státu", policydokument från Tjeckiska republikens inrikesdepartement, Prag, 2006.

[20] EUT L 68, 15.3.2005, s. 49, artikel 3.

[21] I enlighet med yttrande PE 362.828 från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor.

[22] Se förteckningen över länder i det amerikanska utrikesministeriets rapport om människohandel av den 5 juni 2006.

[23] Artikel 1 i FN:s konvention om barnets rättigheter, 1989.

[24] EGT L 82, 22.3.2001, s. 1.

--------------------------------------------------