Under denna första europeiska planeringstermin koncentreras tillväxtöversikten på de viktigaste budskapen om vilka insatser som medlemsstaterna bör prioritera upp. Den analys som underbygger budskapen presenteras i tre bifogade rapporter.

I denna nya cykel för politisk samordning kommer kommissionen varje år i en s.k. tillväxtöversikt att lägga fram sin bedömning av de viktigaste ekonomiska utmaningar som EU står inför och rekommendera prioriterade insatser för att ta sig an dem. På grundval av översikten utfärdar Europeiska rådet vid sitt vårmöte vägledning om de framtida huvudsakliga utmaningarna. Medlemsstaterna beaktar vägledningen när de sedan arbetar fram medellångsiktiga budgetstrategier i sina stabilitets- eller konvergensprogram och tar i sina nationella reformprogram med de åtgärder som behövs för att de ska förverkliga Europa 2020-målen och ta itu med hindren mot tillväxt. Båda dokumenten kommer att lämnas in samtidigt i mitten av april. I slutfasen av planeringsterminen kommer rådet, före sommaren och på grundval av rekommendationer från kommissionen, att utfärda landspecifika riktlinjer för den ekonomiska politiken. Medlemsstaterna kommer alltså att kunna dra nytta av detta material när de utarbetar sina budgetar för det påföljande året.

Vid Europeiska rådets möte i juni 2010 infördes begreppet ”europeisk planeringstermin”, som förenar den politiska utvecklingen på det makroekonomiska området och Europa 2020-strategins strukturreformer. Den europeiska planeringsterminen är en sexmånaderscykel från början av varje år när medlemsstaternas rapportering inom ramen för stabilitets- och tillväxtpakten och Europa 2020-strategin samordnas och länderna erhåller politisk vägledning och rekommendationer innan de nationella budgetarna slutligen fastställs. Detta stärker förhandskomponenten i samordningen och övervakningen av den ekonomiska politiken i EU och göra det möjligt att kombinera fördelarna med en gemensam EU-dagordning och skräddarsydda åtgärder på nationell nivå. På detta sätt kan EU hålla sig informerad om utvecklingen på nationell nivå och medlemsstaterna kan bygga in EU-perspektivet och EU:s vägledning i sina nationella politiska åtgärder för påföljande år.

EU måste intensifiera samordningen av reformpolitiken och den ekonomiska politiken för att se till att makroekonomisk anpassning, budgetkonsolidering och politiska reformer går hand i hand. Budgetkonsolideringen är visserligen en viktig förutsättning för tillväxt, men räcker samtidigt inte till som tillväxtmotor. Utan proaktiva politiska åtgärder blir den potentiella tillväxten sannolikt svag under kommande årtionde. Tillväxten kommer ytterst att bero på klimatet för näringsliv och företagande, särskilt för de små och medelstora företagen. Utan tillväxt blir budgetkonsolideringen en ännu mer krävande uppgift.

CORRIGENDUM: Annule et remplace l'annexe 1 du COM(2011) 11 final du 12.1.2011 Concerne toutes les versions linguistiques.

För att underlätta gränsöverskridande transaktioner på den inre marknaden kommer kommissionen dessutom år 2011 att föreslå ett ”användarvänligt” rättsinstrument om europeisk avtalsrätt som företag och konsumenter kan välja för sina transaktioner på den inre marknaden och en förordning som ska göra det enklare att driva in skulder i andra medlemsstater, bl.a. med hjälp av kvarstad på bankmedel. Detta bör hjälpa till att få bukt med den nuvarande situationen då bara 37 % av skulderna i andra EU-medlemsstater kan drivas in.

På mikroekonomisk nivå skulle större konkurrens såväl inom transportsektorn som inom energisektorn kunna höja den ekonomiska effektiviteten till följd av nytillkomna leverantörer och lägre priser samt en rationellare användning av arbetskraft och kapital via innovation. På makroekonomisk nivå kan dessa åtgärder leda till en ökning av den ekonomiska aktiviteten, eftersom vinsterna inom transport- och energisektorerna kan spridas till den övriga ekonomin i och med den betydelse dessa insatsvaror har för andra verksamheters produktionskostnader.

I Europa 2020-strategin presenteras en lång rad integrerade politiska reformer som ska genomföras de kommande åren. För att kunna greppa storleken och det brådskande i den jättelika uppgift det innebär att skynda på den ekonomiska återhämtningen och skapandet av nya arbetstillfällen behöver EU:s arbete 2011 och 2012 koncentreras på att vidta de insatser som mest direkt kan stödja medlemsstaternas reformåtgärder, som inte kräver stora offentliga investeringar och som har störst effekter på tillväxt och skapandet av arbetstillfällen. Kommissionen kommer därför att koncentrera sig på ett antal prioriterade åtgärder på EU-nivå för att främja tillväxten. Dessa insatser, som valts ut bland flaggskeppsinitiativens politiska åtgärder, bör ge tydliga ekonomiska fördelar på kort till medellång sikt och vara lämpade att antas relativt snabbt. Exempelvis bör prioritet ges åt att föra den inre marknaden in i en ny fas genom att utnyttja tjänstesektorns fulla potential, attrahera privat kapital till finansieringen av snabbväxande innovativa företag, modernisera standardiseringsarbetet och reglerna kring immateriell äganderätt samt skapa kostnadseffektiv tillgång till energi. Kommissionen kommer också att föreslå åtgärder på momsområdet, en gemensam konsoliderad bolagsskattebas och energibeskattning för att förbättra skatteklimatet för företagen, bekämpa dubbelbeskattning och åstadkomma resultat vad gäller EU:s klimat- och energiagenda.

Granskningen av det makroekonomiska läget och arbetsmarknadssituationen i EU visar att medlemsstaterna 2011 och 2012 behöver vidta åtgärder för att inte halka in i en trög tillväxttakt med få nya arbetstillfällen (scenariot med ”ett förlorat årtionde”). Mest brådskar det att bryta den onda cirkel med ohållbara skuldlägen, störningar på finansmarknaderna och låg ekonomisk tillväxt som råder i vissa medlemsstater. Första prioritet är att få tillbaka finanspolitiken i normala banor samtidigt som den tillväxtfrämjade politiken skyddas, samt att snabbt återställa finanssektorn för att hitta vägen till återhämtning. Andra prioritet är att snabbt minska arbetslösheten och genomföra verkningsfulla arbetsmarknadsreformer för fler och bättre arbetstillfällen. Ovanstående prioriterade åtgärder får bara verkan om de samtidigt understöds av en kraftsamling för att ge skjuts åt tillväxten.

En annan närliggande aspekt av EU:s resultat på innovationsfronten är andelen snabbväxande innovativa företag i ekonomin. Medlemsstaterna måste börja rikta in sina reformer mot ett undanröjande av det som hindrar tillväxten för innovativa företag, bl.a. genom att förbättra ramvillkoren och tillgången till finansiering.

Sammanställningen av alla preliminära nationella mål pekar mot en aggregerad nivå på 2,7 eller 2,8 % av BNP, vilket ligger under det förväntade målet på 3 % av BNP investerat i FoU, men utgör en betydande ansträngning, särskilt i nuvarande budgetläge. Vissa medlemsstater har vidtagit mått och steg för att avsevärt öka sina offentliga investeringar i forskning, innovation och utbildning, eftersom de inser att dessa investeringar kommer att understödja framtida tillväxt. En del medlemsstater uppgav ambitiösa men ändå realistiska mål, trots svårigheten att mobilisera privata medel för FoU-satsningarna.

Även om inga klara slutsatser kan dras av de preliminära siffror som lämnas i utkasten till nationella reformprogram går det att skönja vissa allmänna trender. Det finns risk för att ambitionsnivån blir relativt låg för de nationella målen och att man överdriver fokus på kortsiktiga frågor och inte ägnar tillräcklig tid åt att utforma reformplaner som täcker in hela perioden fram till 2020. Syftet med målen är inte bara sifferexercis – i stället är tanken att de ska ge dynamik då varje medlemsstat åtar sig att göra en extra ansträngning för att nå mätbara framsteg på centrala områden som sammanfattas genom de fem överordnade målen. I de flesta fallen visar aggregeringen av preliminära nationella mål att EU fortfarande har en bit kvar innan de överordnade mål som Europeiska rådet satt upp har nåtts. Det är begripligt att det för vissa medlemsstater kan vara vanskligt att göra långtgående åtaganden under en period som präglas av ekonomisk osäkerhet. Det viktiga – vilket ligger i de långsiktiga nationella reformprogrammens natur – är dock att göra prognoser som tar hänsyn till nuvarande omständigheter, men som syftar till att resultaten ändå uppnås i slutet av perioden. Kommissionen är medveten om att det är första året för en ny metod och att många medlemsstater har stora svårigheter att höja sin ambitionsnivå i tider av budgetkonsolidering och föreslår därför att en halvtidsöversyn görs 2014. EU kan då analysera om det går att uppnå den eftersträvade nivån på framstegen och i annat fall vidta ytterligare åtgärder.

2.4.Utbildning

För att främja innovation och tillväxt krävs det också tillräcklig tillgång till kompetent och utbildad arbetskraft. En högt kvalificerad befolkning är också mycket viktig för att klara av problemen med demografiska förändringar och social integration i EU. Investeringar i utbildning av hög kvalitet och livslångt lärande är därför en central aspekt i en smart och hållbar tillväxt för alla.

Europa 2020-strategin innehåller två överordnade utbildningsmål, nämligen att senast 2020 bör mindre än 10 % av befolkningen i åldrarna 18–24 ha lämnat skolan i förtid och att minst 40 % av EU:s unga vuxna (30–34 år) bör ha fullföljt eftergymnasial eller motsvarande utbildning. Analysen av utkasten till nationella reformprogram visar att intresset vanligen riktas på dagens utmaningar och möjliga sätt att tackla dem än på att utforma konkreta reformplaner och reformåtgärder för morgondagen. I de flesta utkasten till nationella reformprogram är det oklart om de beskrivna åtgärderna satts i gång med anledning av eller åtminstone är anpassade till prioriteringarna i Europa 2020-strategin.

I alla utkast till nationella reformprogram har nationella mål uppsatts för att minska de förtida skolavhoppen och för att höja antalet personer som utexamineras från eftergymnasiala utbildningar, med undantag för Storbritannien (som inte satt upp några mål) och Nederländerna (som sätter ett mål för förtida skolavhopp, men inget för eftergymnasial utbildning).

I fråga om skolavhoppen har vissa medlemsstater satt upp mycket ambitiösa mål, men den generella bilden tyder på att EU inte kommer att klara av att nå målet på 10 % 2020. Med de mål som lämnas i utkasten till nationella reformprogram – utan de länder som ännu inte har formulerat sina mål (Storbritannien för båda målen, Nederländerna för eftergymnasial utbildning) – skulle man för 2020 få en siffra på 10,5 % för elever som lämnar skolan i förtid, vilket skulle innebära att man inte klarar av att nå det gemensamma europeiska målet på 10 %. I absoluta tal skulle detta innebära att år 2020 skulle grovt räknat ytterligare 200 000 unga européer ha hoppat av från skolor och läroanstalter.

På samma sätt kommer de nu presenterade nationella målen för eftergymnasial utbildning inte att räcka för att vi ska nå det övergripande målet för 2020. Med en sammanlagd procentsats för total eftergymnasial utbildning på 37,3 % senast 2020 kommer det gemensamma europeiska målet på 40 % inte att uppnås. I absoluta tal skulle detta betyda att det år 2020 grovt räknat skulle finnas 800 000 färre personer med examen från eftergymnasiala utbildningar i åldrarna 30–34 än om målet på 40 % hade uppnåtts.

2.5.Social integration/kamp mot fattigdom

Tillväxten blir aldrig hållbar om inte dess fördelar sprids till alla segment i samhället. Trots detta har ojämlikheten under det gångna årtiondet vuxit i hela EU med fler och fler människor som lever i fattigdom och socialt utanförskap. Den ekonomiska krisen har dramatiskt ökat antalet människor som hamnar eller riskerar att hamna under fattigdomsstrecket. Att vända på denna trend och se till att tillväxt och social sammanhållning följs åt är ett centralt mål inom Europa 2020-strategin. Det överordnade EU-målet är att minska antalet EU-medborgare som lever under fattigdomsstrecket med 25 %, och på så sätt dra upp över 20 miljoner personer ur fattigdom. Målet är definierat på grundval av tre indikatorer som avspeglar de mångfaldiga aspekter som finns på fattigdom och social utestängning i EU:s olika delar. Det utsträcker det ursprungliga begreppet ”relativ inkomstfattigdom” till att omfatta andra dimensioner än penningfattigdom och situationer där människor är utestängda från arbetsmarknaden. Det avspeglar även mångfalden av situationer och prioriteringar i medlemsstaterna.

En preliminär analys visar att relativ fattigdom fortsatt är ett stort problem i de flesta EU-länderna. Att förbättra den övergripande levnadsstandarden kan avsevärt hjälpa till att minska fattigdomen och utestängning i länder med lägre BNP per capita och höga siffror när det gäller materiell fattigdom. Kampen mot utestängning från arbetsmarknaden prioriteras av alla länder, också av dem med utvecklade välfärdssystem som skyddar människor relativt väl från inkomstfattigdom, men som ger dem som befinner sig längst bort från arbetsmarknaden svaga incitament och/eller lite stöd till att börja ta sig ut på arbetsmarknaden.

I sina utkast till nationella reformprogram har flertalet länder satt upp mål, även om de inte ännu uppfyller den ambitionsnivå som Europeiska rådet enats om. De flesta medlemsstaterna har använt de tre överenskomna indikatorerna för att formulera EU-målen, och därigenom anslutit sig till tanken att det behövs breda strategier för att komma åt fattigdomen i alla dess olika aspekter. Ambitionsnivån bör dock höjas så att den avspeglar samspelet mellan målen, särskilt kopplingen mellan arbetskraftsdeltagande och fattigdom. Flera länder har fortfarande inte satt upp några mål. Det brådskar att dessa länder slutför den processen.

3.Nationella reformprogram

3.1.Utkast till nationella reformprogram

Europa 2020-målen är en central del i de nationella reformprogrammen, som bör utgöra en mycket bredare och mer omfattande reformagenda. Medlemsstaterna uppmanades att lämna in sina utkast till nationella reformprogram senast den 12 november 2010 och att inkludera följande fyra komponenter:

–Ett makroekonomiskt scenario på medellång sikt: Alla utkast till nationella reformprogram innehåller ett makroekonomiskt scenario med särskild vikt på makrostrukturella hinder för tillväxt, särskilt på budgetområdet.

–Nationella mål som förverkligar de överordnade målen i Europa 2020-strategin: de flesta utkasten till nationella reformprogram innehåller dem (se ovan).

–Inringning av de huvudsakliga hindren för tillväxt och nya arbetstillfällen. Utkasten till nationella reformprogram bekräftade för det mesta de hinder för tillväxt som fastställdes av kommittén för ekonomisk politik (EPC) i juni 2010 och av sysselsättningskommittén (EMCO) i oktober 2010. I vissa fall lades få ytterligare utmaningar till.

–Huvudsakliga åtgärder för att ge förtur åt tillväxtfrämjandeinitiativ. Frågan om förtur för strukturreformer som främjar hållbar tillväxt på medellång eller lång sikt omgavs med tystnad i nästan alla utkast.

Utkasten till nationella reformprogram varierar i grad av detaljrikedom och i utformning, en del är mer fullständiga och mer långtgående än andra. Generellt kan det sägas att belastningarna på den potentiella tillväxten och sysselsättningen inte till fullo erkänns i dessa utkast. De makroekonomiska scenarier som lagts fram av medlemsstaterna tenderar att vara överoptimistiska i jämförelse med kommissionens bedömning. Samtidigt är sysselsättningsscenarierna alltför pessimistiska eftersom de påverkas av negativa kortsiktiga faktorer. Av en preliminär genomgång av utkasten till nationella reformprogram framgår följande huvuddrag:

–Det stora flertalet medlemsstater står inför betydande budgetpolitiska utmaningar när det gäller att minska de strukturella underskotten, sänka sina ofta höga skuldkvoter och begränsa kostnaderna för den åldrande befolkningen. I många länder skulle förbättrade offentliga finanser och institutionella ramar genom bättre utövad budgetkontroll stärka hållbarheten.

–De flesta medlemsstaterna lyfte fram behovet av att säkra en stabil och väl fungerande finanssektor som klarar av att tillhandahålla finansiell förmedling utan statligt stöd. Bland utmaningarna på detta område finns hushållens höga skuldsättning och att se till att tillsynsmyndigheterna sköter sin övervakning effektivt samt att banksektorn fungerar väl.