[pic] | EUROPEISKA KOMMISSIONEN |

Bryssel den 28.2.2011

KOM(2011) 104 slutlig

RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN

Medlemsstaternas svar på revisionsrättens årsrapport för 2009 SEK(2011) 262 slutlig

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

1. Rapportens omfattning 3

2. Granskningsresultat i revisionsförklaringen för 2009 3

2.1 Revisionsmetod 3

2.2 Årsrapportens nya disposition 4

2.3 Ren revisionsförklaring med avseende på räkenskaperna och fortsatt minskning av felprocenten i betalningarna 4

3. Medlemsstaternas åtgärder 7

4. Medlemsstaternas svar på frågeformuläret om revisionsrättens årsrapport 2009 9

4.1 De högre revisionsorganens synpunkter 9

4.2 Jordbruk och naturresurser 10

4.3 Sammanhållning 10

5. Slutsatser 12

RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN

Medlemsstaternas svar på revisionsrättens årsrapport för 2009

1. Rapportens omfattning

Europeiska revisionsrätten (nedan kallad revisionsrätten ), som är Europeiska unionens externa revisor, ska enligt fördraget[1] varje år avge en revisionsförklaring såsom en del av sin årsrapport. Revisionsförklaringen avser räkenskapernas tillförlitlighet och de underliggande transaktionernas laglighet och korrekthet, och läggs fram inför Europaparlamentet och rådet.

Enligt budgetförordningen ska kommissionen, så snart som revisionsrätten översänt sin årsrapport, omedelbart underrätta berörda medlemsstater om de detaljer i rapporten som avser förvaltningen av de gemenskapsmedel som de ansvarar för enligt gällande bestämmelser. Medlemsstaterna ska meddela kommissionen sina svar inom sextio dagar, och kommissionen ska sedan översända en sammanfattning av dessa svar till revisionsrätten, Europaparlamentet och rådet före den 28 februari[2].

Kommissionen underrättade således medlemsstaterna om detaljerna i denna rapport så snart som den offentliggjordes den 9 november 2010. Informationen till varje medlemsstat redovisades i form av en skrivelse med tre bilagor. Bilaga I bestod av ett frågeformulär som tog upp de punkter i rapporten som berörde den enskilda medlemsstaten. Bilaga II var ett frågeformulär om de granskningsresultat som berörde den enskilda medlemsstaten och bilaga III ett frågeformulär om de allmänna granskningsresultaten i fråga om delad förvaltning i revisionsförklaringen för 2009.

Föreliggande rapport innehåller en analys av medlemsstaternas svar och kompletteras med ett arbetsdokument från kommissionens avdelningar som är en sammanfattning av medlemsstaternas svar på bilagorna I och III.

2. Granskningsresultat i revisionsförklaringen för 2009

2.1 Revisionsmetod

De metoder och tillvägagångssätt som revisionsrätten använder för att granska transaktionernas korrekthet består i transaktionsgranskning samt bedömning av övervaknings- och kontrollsystemens ändamålsenlighet. Dessutom görs en analys av uppgifter från ledningen och bevis som tillhandahållits av andra revisorer.

I fråga om transaktioner gör revisionsrätten ett representativt statistiskt urval av transaktioner inom varje verksamhetsområde och utför sedan en detaljgranskning av detta urval. Som en ytterligare precisering av granskningsresultaten indelar revisionsrätten sedan de upptäckta felen i kvantifierbara och icke kvantifierbara fel. Det är endast de kvantifierbara felen som räknas in vid fastställandet av felprocenten. En detaljerad sammanställning av alla kvantifierbara och icke kvantifierbara fel som har extrapolerats och använts av revisionsrätten i dess granskningsarbete återfinns i tabell 1 i slutet av denna rapport.

Felen ställs upp efter karaktär, särskilt avseende stödberättigande (betalning som inte uppfyller reglerna för stödberättigande), inträffande (ersättning av en kostnad som inte kan styrkas) eller riktighet (betalning som beräknats felaktigt). Revisionsrätten anger felens frekvens genom att redogöra för hur stor andel av transaktionerna i urvalet som innehåller fel, såväl kvantifierbara som icke-kvantifierbara. Felfrekvensen utgör en indikation på sannolikheten för och utbredningen av fel inom ett givet verksamhetsområde.[3]

Vidare beräknar revisionsrätten den mest sannolika totala felprocenten genom att göra en uppskattning av de kvantifierbara felens övergripande ekonomiska inverkan. Den mest sannolika felprocenten för ett område kan hänföras till ett av tre intervall: under 2 procent, 2–5 procent och över 5 procent (nedan % ).

Slutligen granskar revisionsrätten också förvaltnings- och kontrollsystemen genom att bedöma hur ändamålsenliga de är när det gäller att garantera transaktionernas korrekthet.

2.2 Årsrapportens nya disposition

Revisionsrättens årsrapport för 2009 är disponerad på ett annorlunda sätt än tidigare årsrapporter. I den nya rapporten har revisionsrätten fört samman sina iakttagelser om de interna kontrollsystemen, uppgifter från ledningen samt om budgetgenomförandet i kapitlet om revisionsförklaringen samt i kapitlen om respektive verksamhetsområde. Kapitlet med revisionsförklaringen innehåller också en bilaga med en redogörelse för den revisionsmetod som använts. Genom att disponera om rapporten på detta sätt har revisionsrätten reducerat antalet kapitel från elva till nio, samtidigt som numreringen av kapitlen för de enskilda verksamhetsområdena ändrats.

2.3 Ren revisionsförklaring med avseende på räkenskaperna och fortsatt minskning av felprocenten i betalningarna

Enligt revisionsrättens granskningsresultat för 2009 ger Europeiska unionens redovisningar en rättvisande bild av dess finansiella ställning och av resultatet av transaktioner och kassaflöden. Dessutom tillstod revisionsrätten att kommissionen har förbättrat de detaljerade uppgifter om återvinning av felaktigt utbetalda belopp och andra korrigeringar i anmärkningarna till slutredovisningen.

I fråga om transaktionernas laglighet och korrekthet 2009 konstaterade revisionsrätten att transaktionerna på inkomstsidan inte innehöll några väsentliga fel och att övervaknings- och kontrollsystemen fungerade ändamålsenligt. Även åtagandena var fria från väsentliga fel. Däremot konstaterades det att det fortfarande förekommer väsentliga fel när det gäller utbetalningar från budgeten, och att detta gäller alla områden utom administrativa utgifter och ekonomi och finans.

När det gäller övervaknings- och kontrollsystemen bedömde revisionsrätten att systemen är ”delvis ändamålsenliga” inom alla områden utom inkomster och administrativa utgifter.

För verksamhetsområdet jordbruk och naturresurser har den mest sannolika felprocenten ökat jämfört med 2008. Den mest sannolika felprocenten för det kapitlet uppskattades till 2–5 %, och fel avseende riktighet var den vanligaste typen av kvantifierbara fel som revisionsrätten funnit. Med avseende på övervaknings- och kontrollsystemen bedömde revisionsrätten att IACS[4], som är det huvudsakliga system som används för att garantera transaktionernas korrekthet, visserligen är väl utformat men att dess funktion ändå påverkas negativt av brister i de uppgifter som matas in och i de korskontroller som utförs i dess databaser.

Inom kapitlet för sammanhållningspolitik framhöll revisionsrätten att den mest sannolika felprocenten sjunkit betydligt, även om den fortfarande uppskattas till över 5 %. Av de kvantifierbara felen var fel kopplade till stödberättigande den vanligaste typen. För de system som avser genomförandeperioden 2007–2013 upptäckte revisionsrätten vissa svagheter i fråga om de kontroller som utförs av förvaltningsmyndigheterna och de system som granskats av revisionsmyndigheterna. Systemen för rapportering av korrigeringar till kommissionen för perioden 2000–2006 var också delvis otillfredsställande. Revisionsrätten kunde således endast bedöma övervaknings- och kontrollsystemen som delvis ändamålsenliga.

I följande tabell sammanfattas revisionsrättens granskningsresultat per verksamhetsområde[5]:

[pic]

3. MEDLEMSSTATERNAS ÅTGÄRDER

Som nämns i inledningen kompletterade kommissionen sin skrivelse till varje medlemsstat med tre bilagor: bilaga I bestod av ett frågeformulär som tog upp de punkter i rapporten som berörde den enskilda medlemsstaten, bilaga II ett frågeformulär om de granskningsresultat som berörde den enskilda medlemsstaten och bilaga III ett frågeformulär om de allmänna granskningsresultaten i fråga om delad förvaltning i revisionsförklaringen för 2009. I bilaga I och III ombads medlemsstaterna att i förekommande fall bidra med detaljerade uppgifter om vilka åtgärder som vidtagits för att korrigera fel och när dessa åtgärder vidtagits, vad de bestod i samt det förväntade resultatet.

När det gäller bilaga I gav medlemsstaterna i allmänhet utförliga svar.[6] Även om revisionsrätten lyfte fram frågor från alla verksamhetsområden var medlemsstaternas svar främst inriktade på de punkter som togs upp inom områdena inkomster, jordbruk och naturresurser samt sammanhållning.

På inkomstsidan tog t.ex. revisionsrätten upp frågan om Greklands statistiska uppgifter om landets offentliga underskott och skuld, och man ifrågasatte kvaliteten på dess makroekonomiska statistik, inklusive nationalräkenskaperna[7]. I Greklands svar underströks de konkreta åtgärder som vidtagits för att avhjälpa problemen:

”Vad beträffar förbättringar av kvaliteten på nationalräkenskaperna, är den uppdatering av den gemensamma handlingsplanen för statistik som styrgruppen (Steering Group) beslutat om framför allt inriktad på specifika åtgärder som ska vidtas 2011 i syfte att förbättra sektorräkenskaperna, räkenskaperna över hushållens sparande, de kvartalsvisa räkenskaperna, måtten på volymer och priser samt en revidering av nationalräkenskaperna.”[8]

Inom verksamhetsområdet jordbruk och naturresurser betonade revisionsrätten också det granskningsarbete man lagt ned i fråga om systemens effektivitet samt det faktum att 2009 års verksamhetsrapport från generaldirektören för jordbruk och landsbygdsutveckling innehåller en reservation med avseende på de integrerade administrations- och kontrollsystemens (IACS) funktionssätt i Bulgarien och Rumänien[9]. Båda länderna har gett klara besked om att kraftfulla åtgärder har inletts och fortfarande pågår. Bulgarien framhöll följande:

”I fråga om utbetalningar av direktstöd antogs en samlad handlingsplan för förbättring av IACS funktionssätt 2009, och Bulgarien har därefter arbetat för att genomföra de rekommendationer och åtgärder som ingår i planen . Närmare redogörelser för de framsteg som gjorts med genomförandet av den samlade handlingsplanen översänds till kommissionen var tredje månad.”[10]

Enligt Rumänien deltog ”under 2010 det utbetalande organets direktör aktivt i arbetet för att garantera effektiva åtgärder för förbättring av IACS.

Vad beträffar de reservationer som certifieringsorganet bifogade till 2009 års rapport har APIA[11] gjort stora ansträngningar och nått betydande framsteg med genomförandet av åtgärderna i handlingsplanen för IACS och med att uppfylla de rekommendationer som utarbetats av certifieringsorganet”.[12]

När det gäller bilaga II, frågeformuläret om granskningsresultat som berör den enskilda medlemsstaten, har flertalet medlemsstater gett utförliga svar. I stort sett alla de berörda granskningsresultaten gällde verksamhetsområdena jordbruk och naturresurser samt sammanhållning, och revisionsrätten hade tidigare underrättat respektive medlemsstat om resultaten i s.k. redogörelser för preliminära granskningsresultat (ibland benämnda SPF ). Dessa redogörelser innehåller de resultat som följer direkt av revisionsrättens granskningsarbete och sänds ut till den som är föremål för revisionen. Den information som medlemsstaterna tillhandahåller i sina svar kan således ses som en uppföljning av den ursprungliga redogörelsen för preliminära resultat och samtliga åtgärder som vidtagits efter det första preliminära granskningsresultatet.

Som underlag för revisionsförklaringen för 2009 granskades sammanlagt 24 medlemsstater. De medlemsstater som berörs av ett större antal granskningsresultat (fler än tio) var bl.a. Frankrike, Grekland och Spanien. Till dem som berördes av få resultat (färre än fem) hörde Danmark och Nederländerna. I allmänhet medgav de berörda medlemsstaterna de kvantifierbara fel som upptäcktes och lämpliga åtgärder för att avhjälpa dem rapporterades ha vidtagits.

I mer än 50 % av de fall där medlemsstaterna lämnade in svar på revisionsrättens granskningsresultat rapporterades det att åtgärder redan inletts, och att dessa i vissa fall även fullföljts. Portugal kom till exempel in med utförliga kommentarer till samtliga resultat som meddelats. I de flesta fall gällde det väsentliga kvantifierbara fel, och det rapporterades att myndigheterna hade justerat betalningarna eller gjort korrigeringar i samtliga dessa ärenden.

I flertalet av de fall där medlemsstaterna inte vidtagit några åtgärder har de bidragit med motiveringar och styrkande handlingar. Detta gälle t.ex. Spanien, som inledde åtgärder i fråga om ca 50 % av de meddelade granskningsresultaten, vilka främst gällde verksamhetsområdet jordbruk och naturresurser. I 18 fall hade man inte agerat, bland annat på grund av det ännu saknades vissa uppgifter från kommissionen eller därför att det rådde oenighet om hur allvarligt det aktuella felet var eller om dess natur. Svaren kompletterades även med styrkande handlingar. Så var även fallet med Cypern, som lämnade kommentarer till alla de granskningsresultat som meddelats av revisionsrätten (14 till antalet), vilka samtliga avsåg systemrevision inom kapitlet jordbruk och naturresurser. Cypern hade vidtagit åtgärder i elva fall, och lade fram vederbörliga motiveringar i övriga tre.

4. Medlemsstaternas svar på frågeformuläret om revisionsrättens årsrapport 2009

4.1 De högre revisionsorganens synpunkter

De uppgifter som medlemsstaterna lagt fram med anledning av revisionsrättens granskningsresultat kompletteras också av deras svar på ett frågeformulär som behandlar de huvudsakliga problemområdena i revisionsförklaringen för 2009.

Liksom för budgetåret 2008 riktades frågorna i samband med 2009 års rapport till medlemsstaternas högre revisionsorgan. Den första frågan gällde principen om samordnad granskning såsom den definierats av revisionsrätten i dess yttrande om samordnad granskning 2/2004, och huruvida de högre nationella revisionsorganen ansåg denna princip vara en användbar utgångspunkt för arbetet. Ungefär hälften av medlemsstaternas högre revisionsorgan lyfte fram potentiella fördelar med principen om samordnad granskning. Enligt revisionsorganet i Lettland kunde den samordnade granskningen ”bedömas vara ett effektivt redskap för den ekonomiska förvaltningen av EU-medel, eftersom den kan bidra till att höja kvaliteten på revisionsarbetet utan att inverka på de berörda revisionsorganens oavhängighet”. Frankrikes högsta revisionsorgan lyfte fram ett antal faktorer som man bedömde tala för principen, bland annat harmonisering av och lägre kostnader för kontroller samt det faktum att de samordnade granskningen ger de myndigheter som ansvarar för revisionen en mer fullständig bild av resultaten[13].

Det finländska högre revisionsorganet underströk att man gör en annan tolkning av internationell redovisningsstandard än revisionsrättens praxis och att revisionsorganen följaktligen inte kunde tillämpa varandras revisionsresultat direkt. Ändringar krävs därför[14].

Några av de tillfrågade revisionsorganen var dock oroliga för att principen om samordnad granskning skulle kunna undergräva deras institutionella oberoende. Detta problem illustrerades bland annat av att det belgiska revisionsorganet (dess franskspråkiga avdelning) formellt meddelade att det inte hade för avsikt att besvara någon av de frågor som ställdes direkt till de högre revisionsorganen. Som motiv angavs att man innehade en oberoende ställning som extern revisor på nationell nivå och att alla de högre revisionsorganen hade som befogenhet och uppdrag att fungera som observatörer när det gäller revision som utförs av Europeiska revisionsrätten. I allmänhet manade många av de nationella revisionsorganen till försiktighet, och framhöll att varje nivå i hierarkin självständigt måste avge försäkran om sin del av förvaltningen för att systemet ska fungera.

Revisionsorganen fick också frågor om vilken väsentlighetströskel de tillämpar. Flertalet av dem angav en tröskel mellan 0,5 % och 2 %, med möjliga variationer. Tyskland betonade att det federala revisionsorganet omöjligen kunde tillhandahålla uppgifter om i vilken utsträckning som väsentlighetströskeln tillämpades av revisionsorganen i olika delstater[15].

Den tredje frågan som riktades till revisionsorganen var hur de rapporter om betalningar som Europeiska kommissionen har lagt fram sedan 2006 användes i praktiken. Generellt sett ansåg de att de uppgifter som kommissionen bidrar med har varit användbara i deras egen revisionsverksamhet.

4.2 Jordbruk och naturresurser

I formuläret ingick också en fråga om förenklingar inom om utgiftsområdet landsbygdsutveckling. Över hälften av medlemsstaterna uppgav att de var mycket positiva till idén om förenkling och dessutom hade tagit egna sådana initiativ, exempelvis genom att förtydliga och harmonisera nationella regler och förfaranden eller minska stödmottagarnas informationsskyldighet. Många av dessa initiativ pågick redan. Frankrike framhöll de åtgärder som MAAPRAT[16] vidtagit för att rationalisera bestämmelserna om landsbygdsutveckling, särskilt genom att erbjuda möjligheten till utgiftsdeklarationer online[17]. Litauen meddelade att ”man infört vissa ändringar i de allmänna bestämmelserna för att möjliggöra en förenkling av de administrativa rutinerna och tilldelningsförfarandena inom det litauiska programmet för landsbygdsutveckling för 2007–2013”[18] .

Slovenien hänvisade till vissa komplicerade rapporteringssystem som man börjat förenkla sedan 2010, samt till ett ”(överdrivet strängt) system för överträdelser och påföljder” som har uppdaterats för att garantera att ”överträdelser definieras tydligare och att påföljderna fungerar på ett mer effektivt och avskräckande sätt och i proportion till hur allvarliga överträdelserna är” .

Medlemsstaterna pekade också på sitt goda inbördes samarbete och den löpande dialogen med kommissionen när det gäller utformning och genomförande av förenklingsåtgärder. Spanien lyfte fram de fruktbara dialogerna mellan olika regioner och sitt deltagande i ”möten och forum som hålls på europeisk nivå i syfte att förenkla den gemensamma jordbrukspolitiken”[19].

4.3 Sammanhållning

I sammanhållningskapitlet togs tre frågor upp: kriterier för stödberättigande, upphandling och ändamålsenliga kontroller av förvaltningen. Vad gäller de striktare kriterierna för stödberättigande, underströk medlemsstaterna för det första att det finns två prövningsnivåer: EU-nivå/nationell nivå och programnivå. Vissa medlemsstaterna menade att striktare regler skulle vara nödvändiga av rent juridiska skäl. Frankrike och Finland påpekade att reglerna för stödberättigande enligt artikel 56 i rådets förordning nr 1083/2006 om programmen för 2007–2013[20] ska fastställas på nationell nivå. Finland menade därför att ”det följer av själva förordningen att medlemsstaternas regler för stödberättigande måste bli mer detaljerade än de som fastställs på gemenskapsnivå. Medlemsstaterna skulle enligt detta synsätt inte bara ha en möjlighet utan även en skyldighet att införa mer precisa krav än de som uttryckligen anges av gemenskapsförordningen.”[21]

Vissa medlemsstaterna uppgav emellertid att EU-reglerna för stödberättigande inte var tillräckligt specifika för behoven inom programmet och att större vikt bör läggas vid programspecifika regler. Polen summerade detta problem genom att framhålla ”behovet av att anpassa de generella bestämmelserna i gemenskapsrätten till de särskilda omständigheter som kännetecknar varje operativt program. Reglerna måste därför göras mer specifika så att de inte kan missuppfattas av stödmottagaren.”[22]

Inom upphandlingsområdet var, för det andra, nästan alla medlemsstater ense om att kommissionen borde arrangera mer utbildning för personalen vid de regionala myndigheterna och för stödmottagarna, och många medlemsstater lyfte fram problemet med komplicerade regler. Flera av dem menade också att kommissionen borde lägga fram klarare riktlinjer. I tabell 1 nedan sammanfattas frågorna samt medlemsstaternas svar:

[pic]

I frågan om effektivisering av kontrollerna av förvaltningen ansåg ungefär hälften av medlemsstaterna att det behövs mer precisa regler för stödberättigande på EU-nivå och nationell nivå. De medlemsstater som inte delade denna uppfattning motiverade i allmänhet detta med att mer precisa regler inte skulle vara någon optimal lösning. Förenade kungariket framhöll att ”kommissionen redan har förstärkt förvaltningsmyndigheternas övervakande roll betydligt när det gäller delad förvaltning av sammanhållningsmedel, och att ytterligare ökningar av dessa kontroller skulle inkräkta på medlemsstaternas behörighet”. Från maltesiskt håll ansåg man att ”precisare regler kan inverka negativt på den flexibilitet och de förenklingar som behövs vid förvaltningen av dessa medel”.

I tabell 2 sammanfattas frågorna och medlemsstaternas svar när det gäller förvaltningsmyndigheternas kontroller:

[pic]

5. SLUTSATSER

De resultat som presenteras i revisionsrättens årsrapport för 2009 illustrerar en kontinuerlig utveckling mot bättre förvaltning av EU-medel hos alla parter. Det är värt att notera att revisionsrätten bedömer att felen har minskat i budgeten som helhet under de senaste åren, att man kunnat avge en ”ren” revisionsförklaring i fråga om räkenskapernas tillförlitlighet för tredje året i följd och att felprocenten inom sammanhållningspolitiken har minskat betydligt. Samtidigt finns det ett behov av fortsatta förbättringar, särskilt när det gäller de medel som handläggs via delad förvaltning mellan kommissionen och medlemsstaterna.

Medlemsstaterna välkomnar de förbättringar som revisionsrätten noterar i sin rapport, särskilt det faktum att den mest sannolika felprocenten inom sammanhållningspolitiken har minskat väsentligt. Det fanns emellertid ett önskemål från medlemsstaterna om att ytterligare stärka samarbetet med kommissionen. Med avseende på komplexa områden som upphandling lyfte man bland annat fram behovet av vägledning och stöd i form av utbildningsprogram och specifika riktlinjer som frågor som behöver ägnas kontinuerlig uppmärksamhet.

Kommissionen står fast vid sitt åtagande att fortsätta förbättra den ekonomiska förvaltningen av EU:s medel. Det förslag till ändring av budgetförordningen som kommissionen nyligen lagt fram har bland annat till syfte att åtgärda de problem som tagits upp såväl av revisionsrätten som av medlemsstaterna i deras svar på revisionsrättens iakttagelser. Detta gäller särskilt kommissionens förslag om att skriva in medlemsstaternas kontroll- och revisionsskyldigheter i budgetförordningen[23] samt att arbeta för fortsatt förenkling och rationalisering av reglerna för EU:s medel och program. Sammantaget ses dessa två åtaganden som en viktig väg mot en högre kvalitet på EU:s resursanvändning. Samtidigt är kommissionen mycket medveten om att förenklingar av programstrukturen och förvaltningssystemen på mottagarnivå inte får försämra förutsättningarna för de verkningsfulla kontroller som krävs för att nå en tillräcklig grad av visshet om hur medlen förvaltas.

Kommissionen arbetar givetvis för att den positiva trenden i fråga om sund ekonomisk förvaltning ska fortsätta. Det är därför särskilt viktigt att medlemsstaterna och kommissionen samarbetar för att åtgärda de aspekter som lyfts fram i revisionsrättens granskningsresultat.

Tabell 1

RIKTIGHET | STÖDBERÄTTIGANDE | INTRÄFFANDE | ANDRA REGELAVVIKELSER |

Medlemsstat |Jordbr. |Sam.h. |Ink. |Totalt |Jordbr. |Sam.h. |REV |Ink. |Jordbr. |Sam.h. |Ink. |Totalt |Jordbr. |Sam.h. |Ink. |Totalt |Tot. jordbr. |Tot. sam.h. |Tot. Ink. | | Österrike |3 |0 |0 |3 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |1 |0 |0 |1 |4 |0 |0 | |Belgien |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 | |Bulgarien |0 |0 |0 |0 |2 |0 |0 |2 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |2 |0 |0 | |Tjeckien |4 |1 |0 |5 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |4 |1 |0 | |Cypern |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 | |Danmark |1 |0 |0 |1 |0 |1 |0 |1 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |1 |1 |0 | |Estland |0 |0 |0 |0 |0 |1 |0 |1 |0 |0 |0 |0 |0 |5 |0 |5 |0 |6 |0 | |Finland |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 | |Frankrike |6 |1 |0 |7 |0 |2 |0 |2 |0 |0 |0 |0 |1 |5 |0 |6 |7 |8 |0 | |Tyskland |4 |0 |0 |4 |1 |1 |0 |2 |0 |0 |1 |1 |1 |15 |0 |16 |6 |16 |1 | |Grekland |3 |0 |0 |3 |1 |1 |0 |2 |0 |0 |0 |0 |7 |1 |0 |8 |11 |2 |0 | |Ungern |1 |0 |0 |1 |0 |2 |0 |2 |0 |0 |0 |0 |1 |4 |0 |5 |2 |6 |0 | |Irland |1 |0 |0 |1 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |1 |0 |0 | |Italien |1 |0 |1 |2 |2 |0 |0 |2 |0 |0 |0 |0 |5 |0 |0 |5 |8 |0 |1 | |Lettland |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 | |Litauen |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |4 |0 |4 |0 |4 |0 | |Luxemburg |1 |0 |0 |1 |0 |1 |0 |1 |0 |0 |0 |0 |0 |5 |0 |5 |1 |6 |0 | |Malta |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 | |Neder-länderna |1 |0 |0 |1 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |1 |0 |0 |1 |2 |0 |0 | |Polen |0 |1 |0 |1 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |2 |0 |2 |0 |3 |0 | |Portugal |1 |2 |0 |3 |0 |5 |0 |5 |0 |0 |0 |0 |1 |0 |0 |1 |2 |7 |0 | |Rumänien |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |1 |0 |0 |1 |8 |0 |0 |8 |9 |0 |0 | |Slovakien |1 |0 |0 |1 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |1 |4 |0 |5 |2 |4 |0 | |Slovenien |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 |0 | |Spanien |1 |0 |0 |1 |0 |9 |0 |9 |0 |0 |0 |0 |1 |3 |0 |4 |2 |12 |0 | |Sverige |0 |2 |0 |2 |0 |1 |0 |1 |0 |0 |0 |0 |0 |1 |0 |1 |0 |4 |0 | |Fören. kungariket |6 |0 |0 |6 |2 |0 |0 |2 |0 |0 |0 |0 |2 |0 |0 |2 |10 |0 |0 | | TOTALT | | | | 43 | | | |32 | | | |2 | | | |79 | | | | |

[1] Artikel 248 i EG-fördraget (artikel 287 i Lissabonfördraget).

[2] EUT L 390, 30.12.2006: artikel 143.6 i budgetförordningen.

[3] Europeiska revisionsrättens årsrapport för 2009, bilaga 1.1.

[4] Integrerat administrations- och kontrollsystem ( Integrated Administrative and Control System).

[5] Ur revisionsrättens årsrapport, tabell 1.2, sidan 22: Sammanfattning av 2009 års resultat när det gäller transaktionernas korrekthet.

[6] Se det bifogade arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar.

[7] Europeiska revisionsrättens årsrapport, punkt 2.27.

[8] Se arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 15 (Dokumentet föreligger inte på svenska och citaten översätts här specifikt för denna rapport. Ö.a.).

[9] Europeiska revisionsrättens årsrapport, punkt 3.68.

[10] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 50–51.

[11] Agentia de Plati si Interventie pentru Agricultura.

[12] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 51-52.

[13] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 73.

[14] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 69.

[15] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 75.

[16] Ministère de l'Agriculture de l'Alimentation, de la Pêche, de la Ruralité et de l'Aménagement du Territoire (ministeriet för jordbruk, livsmedelsfrågor, fiske, landsbygdsutveckling och markförvaltning)

[17] Systemet innebär att jordbrukarna kan sköta hela ansökningsprocessen elektroniskt, utan att det behövs några handlingar i pappersformat.

[18] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 81.

[19] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 94.

[20] Artikel 56.4: Reglerna för utgifters stödberättigande skall fastställas på nationell nivå med förbehåll för de undantag som fastställs i de särskilda förordningarna för varje enskild fond. De skall omfatta samtliga utgifter som deklareras under det operativa programmet.

[21] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 71.

[22] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 88.

[23] Vilket också fastslås i artikel 317 i Lissabonfördraget.