Från och med den 10 januari 2013 är alla EU-medborgare och medborgare i de Schengenassocierade staterna undantagna från viseringskravet när de reser till Armenien under högst 90 dagar.

I artikel 1.1 i avtalet fastställs följande: Syftet med detta avtal är att förenkla utfärdandet av viseringar för vistelser på högst 90 dagar per 180-dagarsperiod för armeniska medborgare.

I syfte att säkerställa ett kontinuerligt och harmoniserat genomförande av avtalet, och i enlighet med arbetsordningen för gemensamma kommittén för förenklade viseringsförfaranden, enades parterna om att inleda informella kontakter mellan gemensamma kommitténs formella möten för att kunna behandla brådskande frågor. Detaljerade rapporter om dessa frågor och de informella kontakterna kommer att presenteras under nästa möte med gemensamma kommittén för förenklade viseringsförfaranden.

Syftet med avtalet mellan Europeiska unionen och Republiken Armenien om förenklat utfärdande av viseringar, som trädde i kraft den 1 januari 2014, är att, på ömsesidig grundval, förenkla förfarandena för utfärdandet av viseringar för vistelser på högst 90 dagar per 180-dagarsperiod för armeniska medborgare.

I artikel 2 i avtalet anges följande:

1. De förenklade viseringsförfaranden som föreskrivs i detta avtal ska endast vara tillämpliga på armeniska medborgare i den mån dessa inte är undantagna från viseringskravet genom bestämmelser i unionens eller medlemsstaternas lagar och andra författningar, detta avtal eller andra internationella avtal.

2. Den nationella lagstiftningen i Armenien eller medlemsstaterna eller unionens lagstiftning ska vara tillämplig på frågor som inte omfattas av bestämmelserna i detta avtal, såsom vägran att utfärda visering, erkännande av resehandlingar, bevis för att det finns tillräckliga medel för uppehället samt avvisnings- och utvisningsåtgärder.

Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 10 (som föreskriver ett undantag från viseringskravet för innehavare av armeniska diplomatpass), inverkar avtalet inte på de befintliga bestämmelserna om viseringskrav och undantag från viseringskrav. Medlemsstaterna får till exempel i enlighet med artikel 4 i rådets förordning (EG) nr 539/2001 föreskriva undantag från viseringskravet för civila besättningsmedlemmar på luftfartyg och på fartyg och andra kategorier av personer.

I detta sammanhang bör det tilläggas att enligt artikel 21 i Schengenavtalets tillämpningskonvention måste alla parter i konventionen erkänna de viseringar för längre vistelse och uppehållstillstånd som de andra parterna har utfärdat som giltiga för korta vistelser på varandras territorier. Alla parter i denna konvention godtar de Schengenassocierade ländernas uppehållstillstånd, D-viseringar och viseringar för kortare vistelser för inresa och kortare vistelser, och vice versa.

Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 810/2009 (nedan kallad viseringskodexen) är tillämplig på alla frågor som inte omfattas av avtalet, såsom fastställandet av vilken part i konventionen som är ansvarig för att handlägga en viseringsansökan, skälen för avslag på en viseringsansökan, rätten att överklaga ett avslag och den allmänna regeln om en personlig intervju med sökanden och tillhandahållande av information i samband med viseringsansökan. Dessutom fortsätter Schengenreglerna (det vill säga nekad inresa i territoriet, bevis för tillräckliga medel för uppehället osv.) och den nationella lagstiftningen (dvs. erkännande av resehandlingar, utvisningsåtgärder osv.) att tillämpas på frågor som inte omfattas av avtalet.

Även om de villkor som fastställs i avtalet är uppfyllda, till exempel att den sökande har tillhandahållit handlingar som styrker syftet med resan för de kategorier som förtecknas i artikel 4, kan utfärdandet av viseringen fortfarande avslås om de villkor som anges i artikel 6 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) 2016/399 (nedan kallad kodexen om Schengengränserna) inte är uppfyllda, dvs. att personen inte innehar en giltig resehandling, är flaggad i Schengens informationssystem (SIS), anses utgöra en risk för den allmänna ordningen eller den inre säkerheten osv.

Andra möjligheter för flexibilitet vid utfärdandet av viseringar som fastställs i viseringskodexen fortsätter att gälla. Till exempel kan viseringar för flera inresor med en lång giltighetstid – upp till fem år – utfärdas till andra kategorier av personer än de som anges i artikel 5 i avtalet, om villkoren i viseringskodexen (artikel 24) är uppfyllda. Likaledes kommer bestämmelserna i viseringskodexen om sänkt eller inte uttagen viseringsavgift att fortsätta att gälla (artikel 16.5 och 16.6 i viseringskodexen).

1.3. Typer av viseringar som omfattas av avtalet

I artikel 3 d i avtalet definieras visering som ett tillstånd som har utfärdats av en medlemsstat för transitering genom eller en planerad vistelse på högst 90 dagar under en 180-dagarsperiod inom medlemsstaternas territorium.

De förenklade viseringsförfaranden som föreskrivs i avtalet är tillämpliga både på enhetliga viseringar som gäller inom medlemsstaternas hela territorium och på viseringar med territoriellt begränsad giltighet.

1.4. Beräkning av den längd på vistelsen som medges enligt viseringen

I kodexen om Schengengränserna definieras begreppet kortare vistelse på följande sätt: ”90 dagar under en period på 180 dagar, vilket innebär att den period på 180 dagar som föregår varje dag av vistelsen ska beaktas”.

Inresedagen ska räknas som den första dagen av vistelsen på medlemsstaternas territorium och utresedagen ska räknas som den sista dagen av vistelsen på medlemsstaternas territorium. En ”rörlig” 180-dagars referensperiod tillämpas, vilket innebär att varje dag av vistelsen under den senaste 180-dagarsperioden räknas ihop, för att kontrollera om kravet på högst 90 dagar av 180 dagar fortfarande uppfylls. Det betyder att en bortavaro från medlemsstaternas territorium under en oavbruten period på 90 dagar ger rätt till en ny vistelse på upp till 90 dagar.

Definitionen gäller sedan den 18 oktober 2013. Ett verktyg som kan användas för att räkna ut de tillåtna perioderna för kortare vistelser enligt de nya bestämmelserna finns online: http://ec.europa.eu/dgs/home-affairs/what-we-do/policies/borders-and-visas/border-crossing/index_en.htm .

Ett exempel på beräkning av en vistelses längd på grundval av den nya definitionen

En person som innehar en visering för flera inresor med ett års giltighet (18 april 2014–18 april 2015) reser in för första gången den 19 april 2014 och stannar i tre dagar. Samma person reser sedan in igen den 18 juni 2014 och stannar i 86 dagar. Vilken är situationen vid specifika datum? När kommer personen att tillåtas resa in igen?

Den 11 september 2014: Under de senaste 180 dagarna (den 16 mars 2014–den 11 september 2014) hade personen stannat i tre dagar (den 19–21 april 2014) plus 86 dagar (den 18 juni 2014–den 11 september 2014) = 89 dagar = Inte längre än tillåtet. Personen får fortfarande stanna under högst en dag.

Den 16 oktober 2014: Personen får resa in och stanna under ytterligare tre ytterligare dagar. Den 16 oktober 2014 blir vistelsen den 19 april 2014 irrelevant (utanför 180-dagarsperioden), den 17 oktober 2014 blir vistelsen den 20 april 2014 irrelevant (utanför 180-dagarsperioden osv.).

Den 15 december 2014: Personen får resa in för en vistelse på ytterligare 86 dagar (den 15 december 2014 blir vistelsen den 18 juni 2014 irrelevant, dvs. utanför 180-dagarsperioden, den 16 december 2014 blir vistelsen den 19 juni 2014 irrelevant osv.).