Förslag tillRÅDETS DIREKTIV om ändring av direktiv 92/12/EEG om allmänna regler för punktskattepliktiga varor och om innehav, flyttning och övervakning av sådana varor (Framlagt enligt artikel 27 i direktiv 92/12/EEG)

(framlagt av kommissionen)

MOTIVERING

I kommissionens rapport till Europaparlamentet, rådet och Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om tillämpningen av artiklarna 7-10 i direktiv 92/12/EEG [1] dras slutsatsen att det är nödvändigt att förtydliga vissa bestämmelser i dessa artiklar för att möjliggöra en entydig förståelse av de skattebestämmelser och förfaranderegler som fastställs i direktivet.

[1] Rådets direktiv 92/12/EEG av den 25 februari 1992 om allmänna regler för punktskattepliktiga varor och om innehav, flyttning och övervakning av sådana varor (EGT L 76, 23.3.1992, s. 1), senast ändrat genom rådets förordning (EG) nr 807/2003 av den 14 april 2003 (EUT L 122, 16.5.2003, s. 36).

Kommissionen föreslår därför att bestämmelserna om varor som redan släppts för konsumtion i en medlemsstat och flyttas till en annan medlemsstat skall ändras. De föreslagna ändringarna följer samma principer som de som beaktades när direktiv 92/12/EEG antogs, dvs.

- principen att punktskatten skall erläggas i destinationsmedlemsstaten när det gäller punktskattepliktiga varor som är avsedda för kommersiella ändamål,

- de allmänna principerna för den inre marknaden, av vilka följer att punktskatt för icke-kommersiella flyttningar som utförs av enskilda personer alltid skall erläggas i den medlemsstat där varorna förvärvats.

Kommentarer till de föreslagna bestämmelserna

Artikel 1 - Ändring av direktiv 92/12/EEG

1. Ändring av artikel 7

a) Ändring av artikel 7.1

I det förslagna första stycket återges principen i nuvarande artikel 7, nämligen att när punktskattepliktiga varor som redan släppts för konsumtion i en medlemsstat innehas för kommersiella ändamål i en annan medlemsstat skall punktskatten tas ut i den medlemsstat där varorna innehas. Styckets ordalydelse förenklas emellertid.

Ett nytt stycke läggs till som andra stycket, i vilket det slås fast att med kommersiella ändamål avses varje annat ändamål än enskilda personers eget bruk. De förfaranden som avses i punkt 4 andra stycket och punkt 5 andra stycket blir uttryckligen tillämpliga på innehav av varor som förvärvats av en enskild person för andra ändamål än personens eget bruk, och återbetalning av den punktskatt som betalats i avsändarmedlemsstaten möjliggörs uttryckligen genom punkt 6. För närvarande fastställs inte uttryckligen i direktivet vilket förfarande som skall följas av enskilda personer som önskar lagligen utföra sådana transaktioner. Det är logiskt att den enskilda person som transporterar eller låter transportera varorna blir betalningsskyldig för punktskatt. I fråga om vilka förfaranden som måste följas bör sådana flyttningar behandlas på samma sätt som de flyttningar som avses i artikel 7.

Den princip som anges i första stycket gäller till fullo för punktskattepliktiga varor som säljs under resor inom gemenskapen utom, som framgår av kommissionens tillkännagivande 99/08 [2], om varorna förvaras ombord på ett fartyg eller ett luftfartyg som genomför resor mellan två medlemsstater och inte är till försäljning när fartyget eller luftfartyget befinner sig på någon av dessa två medlemsstaters territorium. I den situationen anses det inte att varorna innehas för kommersiella ändamål i den medlemsstaten. För att undanröja varje tvivel beträffande förekomsten av denna möjlighet bör den uttryckligen anges i direktivet. I detta syfte läggs ett nytt stycke till i punkt 1 som tredje stycket, där det slås fast att varor som förvaras ombord på ett fartyg eller ett luftfartyg vilket genomför resor mellan två medlemsstater men som inte är till försäljning när fartyget eller luftfartyget befinner sig på en medlemsstats territorium, inte anses som innehavda för kommersiella ändamål i den medlemsstaten.

[2] Kommissionens tillkännagivande om de mervärdesskatte- och punktskatteregler som fr.o.m. den 1 juli 1999 skall tillämpas för varor som säljs till resande ombord på färjor och flygplan eller på flygplatser inom Europeiska unionen-1999/C 99/08.(EGT C 99, 10.4.1999, s. 20).

b) Ändring av artikel 7.2

Punkt 7.2, som endast upprepar bestämmelser som redan täcks genom punkterna 1 och 3, utgår.

c) Ändring av artikel 7.3-7.9

Så som punkt 3 för närvarande är utformad har medlemsstaterna stor flexibilitet när det gäller att fastställa vilka personer som skall vara skyldiga att betala punktskatten i destinationsmedlemsstaten. Denna flexibilitet skapar svårigheter för vissa medlemsstater. Uttrycket "beroende på omständigheterna" innehåller inget bestämt kriterium för fastställandet av om punktskatten skall betalas av avsändaren, av mottagaren eller eventuellt av någon annan person (till exempel transportören).

I förslaget till punkt 3 görs en klar och tydlig åtskillnad mellan två situationer där punktskattepliktiga varor innehas för kommersiella ändamål i en annan medlemsstat än den i vilken varorna släppts för konsumtion. Det slås på ett otvetydigt sätt också fast vem som är betalningsskyldig för punktskatt i var och en av dessa situationer och att den personen skall fullgöra de formaliteter som anges i punkt 5. För att lösa problemen i samband med de formaliteter som skall fullgöras i destinationsmedlemsstaten bör den person som bäst är i stånd att fullgöra dessa formaliteter utses som betalningsskyldig för punktskatt.

I punkt 3 första stycket avses den situationen då varor sänds till en annan medlemsstats territorium av en näringsidkare som inte är etablerad i den medlemsstaten, för att där utbjudas till försäljning. Det rör sig här om varor som när de ankommer till en annan medlemsstats territorium ännu inte varit föremål för någon kommersiell transaktion. Den icke-etablerade näringsidkaren blir enligt förslaget i den situationen betalningsskyldig för punktskatt.

I punkt 3 andra stycket avses den situationen då varor är avsedda att användas av en näringsidkare eller ett offentligrättsligt reglerat organ i en annan medlemsstat. Den allmänna regeln i denna situation är att punktskatten skall påföras den i destinationsmedlemsstaten etablerade mottagaren (den näringsidkare eller det offentligrättsligt reglerade organ som varorna skall användas av). Om den utländska säljaren i en sådan situation har för avsikt att betala punktskatten i destinationsmedlemsstaten (till exempel därför att han regelbundet utför leveranser till denna medlemsstat av varor för vilka punktskatt redan erlagts) får han välja att bli betalningsskyldig i stället för mottagaren av varorna (denna möjlighet fastställs i punkt 3 tredje stycket).

Eftersom den nuvarande bestämmelsen i artikel 9 om skattskyldighetens inträde utgår bör ett fjärde stycket läggas till i artikel 7.3, i vilket det fastställs att punktskatten i alla andra fall än de som avses i punkt 3 första, andra och tredje stycket skall betalas av den person som innehar varorna för kommersiella ändamål. Denna bestämmelse ersätter artikel 9.1 andra stycket, som utgår (se kommentarerna under punkt 3 a nedan).

En sista ändring, slutligen, av punkt 3 rör uttrycket "näringsidkare som bedriver självständig verksamhet". Enligt förslaget ersätts detta uttryck med begreppet "näringsidkare". Samtliga näringsidkare berörs i själva verket av denna bestämmelse. Att bara ange "näringsidkare" är därför tillfyllest.

I punkt 4 har orden "utom varor för vilka den icke-etablerade näringsidkaren anges som betalningsskyldig för punktskatt" lagts till. Det förenklade ledsagardokument som fastställs i kommissionens förordning (EEG) nr 3649/92 av den 17 december 1992 [3] bör följaktligen inte längre användas i dessa situationer. Bruket av detta dokument ersätts med det förfarande i samband med "distansförsäljning" som fastställs i artikel 10.3 och som underlättar förfarandena för betalning av punktskatt på destinationsorten samtidigt som de berörda medlemsstaterna får möjlighet att bättre kontrollera varuflyttningarna.

[3] EGT L 369, 18.12.1992, s. 17.

I punkt 5 fastställs vilka skyldigheter de personer som enligt punkt 3 är betalningsskyldiga för punktskatten skall fullgöra. Enligt första stycket, som är nytt, skall en näringsidkare som inte är etablerad i den medlemsstat där varorna innehas fullgöra samma formaliteter som enligt artikel 10.3 gäller vid "distansförsäljning". I andra stycket återges de formaliteter som för närvarande fastställs i punkt 5. Samtidigt anges i styckets inledande mening att formaliteterna fortsättningsvis endast gäller för de situationer som avses i punkt 3 andra och fjärde stycket.

Ändringarna av punkterna 6, 7 och 8 är av en rent formell natur.

För närvarande får medlemsstaterna enligt punkt 9 genom bilaterala avtal införa förenklade förfaranden när punktskattepliktiga varor flyttas ofta och regelbundet från en ort i en medlemsstat till en annan ort i samma medlemsstat via en annan medlemsstats territorium. Eftersom sådana förenklade förfaranden inte påverkar den allmänna beskattningsprincipen i punkt 1 ändras ordalydelsen i punkt 9 så, att förenklade förfaranden får införas genom enkla administrativa överenskommelser. Detta borde göra det lättare att ingå bilaterala överenskommelser mellan medlemsstater.

2. Ändringar av artikel 8

Artikel 8 består för närvarande av endast ett stycke. Detta stycke ändras genom förslaget och två nya stycken läggs till.

I förslaget till första stycke återges den princip som anges i artikel 8 i dess nuvarande lydelse. Orden "principen för den inre marknaden" utgår emellertid, eftersom det är onödigt att hänvisa till en allmän princip som följer direkt av fördraget.

I artikel 8 i dess nuvarande lydelse avses endast den situation då tranporten utförs personligen av den som förvärvat de punktskattepliktiga varorna. Enligt kommissionens mening är en sådan allmän begränsning av principen för den inre marknaden inte längre berättigad. I likhet med vad som gäller beträffande mervärdesskatt föreslås därför att alla flyttningar som utförs av en enskild person eller för dennes räkning av varor som är avsedda för dennes eget bruk skall anses vara av icke-kommersiell karaktär och beskattas uteslutande i den medlemsstat där varorna förvärvats. I detta syfte anges klart och tydligt i det föreslagna andra stycket att principen i första stycket också gäller för varor som transporteras av en tredje person för en enskild persons räkning, dock ej tobaksvaror. Att undantagslöst tillämpa denna princip på sådana varor skulle nämligen strida mot den hälsopolitik som förordas i EG-fördraget, särskilt i artikel 152 i detta, och i Världshälsoorganisationens ramkonvention om tobakskontroll [4],I denna politik anbefalls tillämpning av en skattepolitik och, vid behov, en prispolitik för tobaksvaror som bidrar till en stegvis minskning av tobakskonsumtionen. Punktskatt på tobaksvaror som förvärvas från en utländsk säljare och som transporteras för en enskild persons räkning bör därför fortsättningsvis, precis som för närvarande är fallet, betalas i destinationsmedlemsstaten.

[4] Denna konvention antogs av Världshälsoförsamlingen den 21 maj 2003 och undertecknades av Europeiska gemenskapen den 16 juni 2003.

I tredje stycket slås fast att principen om beskattning i den medlemsstat där varorna förvärvats också gäller för varor som avsänds av en enskild person till en annan utan direkt eller indirekt ersättning (det rör sig här framför allt om gåvoförsändelser). Denna precisering framstår som nödvändig för att det inte skall råda någon tvekan om hur sådana icke-kommersiella flyttningar skall behandlas.

3. Ändringar av artikel 9

a) Ändring av artikel 9.1 första stycket

I artikel 9.1 första stycket fastställs att skattskyldigheten för punktskatt inträder när varor som släppts för konsumtion i en medlemsstat förvaras för kommersiella ändamål i en annan medlemsstat under andra omständigheter än de som avses i artiklarna 6, 7, eller 8. Denna bestämmelse upprepar endast vad som sägs om skattskyldighetens inträde i artikel 7.1, med som enda skillnad att det är innehavaren av varorna som påförs skatten, inte de personer som fastställs som betalningsskyldiga i de situationer som avses i artikel 7. Bestämmelsen föreslås utgå. För att täcka de situationer som avses i den nuvarande artikel 9 har artikel 7.3 kompletterats med ett stycke där det fastställs att det, i alla andra fall än de där det uttryckligen fastställs vem som är betalningsskyldig, är innehavaren av varorna som är skyldig att betala punktskatten. Det kan särskilt röra sig varor om som innehas av enskilda personer för andra ändamål än eget bruk eller varor som innehas av en näringsidkare eller ett offentligrättsligt reglerat organ som inte har beaktat kraven i artikel 7.5 i dess föreslagna lydelse.

b) Ändring av artikel 9.2

I den inledande meningen i punkt 2 har hänvisningen till artikel 8 tagits bort. Syftet med denna bestämmelse är att fastställa kriterier som de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna skall beakta i alla situationer då varor innehas på deras territorium och det föreligger tvivel om huruvida varorna innehas för kommersiella ändamål eller för enskilda personers eget bruk.

Punkt 2 andra stycket utgår enligt förslaget. Enligt detta stycke får medlemsstaterna fastställa referensnivåer, uteslutande till ledning för bevisningen, för fastställande av om sådana varor som avses i artikel 8 innehas för kommersiella ändamål. Myndigheterna kan i själva verket aldrig använda enbart dessa vägledande gränsvärden för att dra slutsatsen att ett innehav av punktskattepliktiga varor är avsett för kommersiella ändamål. Dessa värden kan heller aldrig tolkas som "tröskelvärden för skattebefrielse". För att kunna beteckna en försändelse, oavsett om det rör sig om kvantiteter under eller över dessa nivåer, som kommersiell måste myndigheten i den medlemsstat där kontrollen äger rum naturligtvis alltid inneha konkreta uppgifter som medger en sådan slutsats. Referensnivåerna bör således endast ses som riktvärden inom ramen för de kontrollinstruktioner som en myndighet utfärdar för sina tjänstemän. Myndigheten kan till exempel rekommendera att tjänstemännen utför kontroller av enskilda personer endast om dessa innehar mer än en viss kvantitet varor. En sådan rekommendation hör emellertid till medlemsstaternas exklusiva befogenheter och får alltså inte omfattas av direktivets bestämmelser.

c) Ändring av artikel 9.3

Artikel 9.3 utgår. Kommissionen är inte övertygad om att det är nödvändigt att behålla en skattebestämmelse som ger medlemsstaterna rätt att avvika från den allmänna principen om fri rörlighet för flyttningar som utförs av enskilda personer. Säkerhetsproblem kan visserligen vara förenade med transport av mineraloljor, men att tillämpa en bestämmelse som avviker från principen ovan skulle inte utgöra någon tillfredsställande juridisk lösning av problemet. Det bör inte finnas något som helst samband mellan de mycket strikta säkerhetsregler för transport av mineraloljor som kan finnas i nationell lagstiftning eller i gemenskapslagstiftningen och principen för beskattningen av sådana flyttningar. Om vissa säkerhetsnormer inte skulle respekteras bör en överträdelse konstateras, men detta konstaterande bör under inga omständigheter få några konsekvenser i punktskattehänseende.

4. Ändringar av artikel 10

Av ordalydelsen i punkt 1 framgår inte tydligt vilka flyttningar som omfattas. Lagstiftarens ursprungliga avsikt, nämligen att införa förfaranden som skall tillämpas vid försäljning som görs av en utländsk säljare som direkt eller indirekt ansvarar för transporten av varorna till en enskild person vilken är etablerad i en annan medlemsstat ("distansförsäljning"), framgår inte tillräckligt väl. För att det tydligt skall framgå att denna bestämmelse avser försäljning till en enskild person ersätts orden "inköpta av personer som varken är godkända lagerhavare eller näringsidkare med eller utan punktskatteregistrering" med orden "som köps av personer vilka agerar i egenskap av enskilda personer".

Punkt 2, som återger samma bestämmelser som punkt 1, utgår. Den ersätts av en bestämmelse, som för närvarande finns i punkt 3, om att skattskyldigheten för punktskatt inträder när varorna levereras.

I punkt 3 fastställs vilka skyldigheter en näringsidkare som utför de transaktioner som avses i punkt 1 skall fullgöra. Det framgår av kommissionens rapport att näringsidkarna i allmänhet betraktar det nuvarande betalningsförfarandet som föga tillfredsställande. Framför allt är det följande faktorer som bereder dem svårigheter:

- Det saknas harmoniserade bestämmelser om vilka förfaranden som skall följas. Varje medlemsstat beslutar självständigt om förfarandena för ställande av garanti och betalning av punktskatt.

- Det är svårt att följa förfarandet för ställande av en garanti innan varorna avsänds. För att kunna iaktta detta förfarande måste säljaren infinna sig fysiskt i destinationsmedlemsstaten innan varorna avsänds.

- Flertalet medlemsstater kräver att det skall utses en skatterepresentant, vilket medför en extra ekonomisk belastning för säljarna. Kostnaden bedöms som orimligt stor för dem i förhållande till försäljningen.

- Begreppet "skatterepresentant" tolkas dessutom på mycket olika sätt medlemsstaterna emellan, vilket gör att de konkreta skyldigheter som är förenade med denna funktion kan skilja sig åt.

Eftersom alla dessa svårigheter ibland upplevs som mycket betungande hinder, särskilt för små och medelstora företag, ersätts förfarandet i punkt 3 med ett förenklat förfarande. Betalningen av punktskatt i destinationsmedlemsstaten underlättas på så sätt, samtidigt som myndigheterna i den medlemsstaten kan kontrollera varuflyttningarna bättre. Möjligheten för destinationsmedlemsstaten att kräva att det utses en skatterepresentant utgår.

I punkt 4 hänvisas inte längre till punkt 2 utan till punkt 1. Detta är en följd av de föreslagna ändringarna av punkterna 1 och 2.

I punkt 5 utgår orden "Med förbehåll för vad som föreskrivs i gemenskapsrätten" och orden "som är förenliga med fördraget". Dessa hänvisningar är onödiga, eftersom gemenskapsrätten och fördragets bestämmelser gäller i alla händelser.

5. Tillägg av artiklarna 10a, 10b och 10c

Avsaknaden i direktivets föreskrivande del av gemenskapsbestämmelser om förluster och överträdelser som konstaterats under flyttning inom gemenskapen av punktskattepliktiga varor som redan släppts för konsumtion i en medlemsstat utgör en lucka i lagstiftningen. Det förhållandet att det inte finns några bestämmelser om i vilken medlemsstat punktskatten i detta fall skall betalas kan leda till intressekonflikter mellan medlemsstaterna och i vissa fall till dubbelbeskattning. Avsaknaden av sådana gemenskapsbestämmelser kan dessutom i jämförbara situationer leda till olika behandling i olika medlemsstater och således till snedvridning av konkurrensen mellan näringsidkarna. Sådana förluster och överträdelser bör därför behandlas enligt regler motsvarande dem som gäller vid förluster och överträdelser som konstaterats inom ramen för uppskovsreglerna (se artiklarna 14 och 20 i direktivet).

I artikel 10a.1 och 10a.2 finns bestämmelser om skattebefrielse i destinationsmedlemsstaten för förluster som uppkommer under flyttning inom gemenskapen för kommersiella ändamål av punktskattepliktiga varor som redan släppts för konsumtion i en medlemsstat. Villkoren för beviljandet av skattebefrielse skall fastställas av respektive medlemsstat och skall avse förluster som är hänförliga till oförutsebara händelser eller force majeure och förluster som är ofrånkomliga med hänsyn till varornas beskaffenhet. I punkt 3 finns regler om den skattemässiga behandlingen av andra varuförluster än sådana som uppkommit genom överträdelser eller oegentligheter och som inte kan omfattas av den befrielse från punktskatt som beviljas för förluster enligt punkterna 1 och 2.

I artikel 10b fastställs hur punktskattepliktiga varor som blivit föremål för en överträdelse eller oegentlighet under en transport inom gemenskapen skall behandlas i skattehänseende. Särskilt fastställs i vilken medlemsstat punktskatten skall utkrävas och vem som är skyldig att betala punktskatten i de olika tänkbara situationerna. Bestämmelserna i denna artikel motsvarar bestämmelserna för punktskattepliktiga varor som flyttas inom ramen för uppskovsreglerna (se artikel 20 i direktiv 92/12/EEG).

För att undvika dubbelbeskattning fastställs i artikel 10c att avsändarmedlemsstaten i de fall som avses i artikel 10a.3 och artikel 10b.1-10b.4 skall återbetala den punktskatt som ursprungligen påförts, så snart som bevis tillhandahållits för att punktskatt uppburits i en annan medlemsstat. I artikeln fastställs också att den garanti som i dessa fall ställts i destinationsmedlemsstaten enligt artikel 7.5 a och artikel 10.3 b skall frisläppas.

6. Ändring av artikel 27

Tillämpningen av de ändringar som införs genom detta direktiv bör utvärderas och granskas av rådet före den 1 januari 2010 på grundval av en rapport från kommissionen.

2004/0072 (CNS)

Förslag till RÅDETS DIREKTIV om ändring av direktiv 92/12/EEG om allmänna regler för punktskattepliktiga varor och om innehav, flyttning och övervakning av sådana varor

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 93 i detta,

med beaktande av kommissionens förslag [5],

[5] EGT C , , s. .

med beaktande av Europaparlamentets yttrande [6],

[6] EGT C , , s. .

med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande [7], och

[7] EGT C , , s. .

av följande skäl:

(1) Enligt artikel 27 i rådets direktiv 92/12/EEG av den 25 februari 1992 om allmänna regler för punktskattepliktiga varor och om innehav, flyttning och övervakning av sådana varor [8] skall rådet före den 1 januari 1997 på nytt granska artiklarna 7-10 och vid behov anta nödvändiga ändringar. I dessa artiklar fastställs vilka bestämmelser som skall tillämpas på flyttningar av kommersiell eller privat natur inom gemenskapen av varor för vilka punktskatt redan erlagts i en medlemsstat. Vid den nämnda tidpunkten var emellertid flyttningarna inom gemenskapen av varor som redan släppts för konsumtion i en medlemsstat av relativt obetydlig omfattning, och medlemsstaterna hade därför inte tillräckliga erfarenheter för att kunna utvärdera relevansen av bestämmelserna i artiklarna 7-10 i direktiv 92/12/EEG.

[8] EGT L 76, 23.3.1992, s.1. Direktivet senast ändrat genom rådets förordning (EG) nr 807/2003 av den 14 april 2003 (EUT L 122, 16.5.2003, s. 36).

(2) När det gäller flyttningar inom gemenskapen av varor för vilka punktskatt redan erlagts rör det sig fortfarande om ganska små volymer, men det har efter den ovannämnda tidpunkten konstaterats att allt fler ekonomiska aktörer och privatpersoner försöker tolka bestämmelserna i artiklarna 7-10 så, att dessa bestämmelser legitimerar handelsmetoder som leder till att punktskatten betalas i den medlemsstat där varorna förvärvats. Dessutom har det ökande antalet kommersiella transaktioner via Internet och avskaffandet av den skattefria försäljningen för resenärer som reser inom gemenskapen lett till ett ökat ianspråktagande av de ovannämnda bestämmelserna. På grundval av en ny undersökning, som inleddes i januari 2002 och riktade sig till såväl nationella myndigheter som berörda ekonomiska aktörer, har kommissionen utarbetat en rapport om tillämpningen av artiklarna 7-10 i direktiv 92/12/EEG.

(3) I kommissionens rapport dras slutsatsen att det är nödvändigt att se över vissa bestämmelser och att förtydliga andra i syfte att möjliggöra en entydig förståelse av de skattebestämmelser och förfaranderegler som fastställs i artiklarna 7-10 i direktiv 92/12/EEG.

(4) Det bör fastställas att med "för kommersiella ändamål" avses "andra ändamål än enskilda personers eget bruk", så att det klargörs att principen om uttag av punktskatt på varor som redan har släppts för konsumtion i en medlemsstat men innehas för kommersiella ändamål i en annan medlemsstat, liksom de förfaranden som är knutna till denna princip, till fullo gäller för varor som innehas av en enskild person för andra ändamål än dennes eget bruk.

(5) Principen om uttag av punktskatt gäller till fullo för punktskattepliktiga varor som för försäljning under resor inom gemenskapen förvaras ombord på fartyg eller luftfartyg vilka genomför resor mellan två medlemsstater, utom om, som framgår av kommissionens tillkännagivande 1999/C 99/08 [9], varorna inte är till försäljning när fartyget eller luftfartyget befinner sig på någon av dessa två medlemsstaters territorium. I den situationen anses det inte att varorna innehas för kommersiella ändamål i den medlemsstaten. För att undanröja varje tvivel om förekomsten av denna möjlighet bör den uttryckligen anges i direktivet.

[9] Kommissionens tillkännagivande om de mervärdesskatte- och punktskatteregler som fr.o.m. den 1 juli 1999 skall tillämpas för varor som säljs till resande ombord på färjor och flygplan eller på flygplatser inom Europeiska unionen-1999/C 99/08 (EGT C 99, 10.4.1999, s. 20).

(6) Artikel 7 skiljer mellan olika situationer i vilka punktskattepliktiga varor som redan släppts för konsumtion i en medlemsstat innehas för kommersiella ändamål i en annan medlemsstat, men anger inte tydligt vem som i var och en av dessa situationer är betalningsskyldig för punktskatt i destinationsmedlemsstaten. För var och en av de angivna situationerna bör det därför på ett otvetydigt sätt fastställas vem som är betalningsskyldig för punktskatt och vilka skyldigheter som skall fullgöras i destinationsmedlemsstaten.

(7) De skyldigheter som en person som inte är etablerad i den medlemsstat där varorna innehas men är betalningsskyldig för punktskatt i den medlemsstaten måste fullgöra i dessa situationer bör vidare förenklas, samtidigt som myndigheterna i de berörda medlemsstaterna ges möjligheter att bättre kontrollera varuflyttningarna.

(8) Uttrycket "näringsidkare som bedriver självständig verksamhet" bör ersättas med begreppet "näringsidkare", eftersom samtliga näringsidkare berörs.

(9) Med tanke på de svårigheter som medlemsstater som önskat införa förenklade förfaranden genom bilaterala avtal på grundval av artikel 7.9, särskilt för försäljning ombord på luftfartyg eller fartyg under transporter inom gemenskapen, ställts inför bör sådana förenklade förfaranden få införas genom enkla administrativa överenskommelser.

(10) I artikel 8 hänvisas till principen för den inre marknaden av vilken det för varor som förvärvas av enskilda personer för deras eget bruk och som transporteras av dem själva från en medlemsstat till en annan följer att punktskatt skall tas ut i den medlemsstat där varorna förvärvas. Denna princip bör tillämpas också på varor som är avsedda för en enskild persons eget bruk och som transporteras av en tredje part för dennes räkning, eftersom det i sådana fall rör sig om transaktioner av helt privat karaktär. Av hälsorelaterade skäl bör den utvidgade tillämpningen av den ovannämnda principen inte gälla tobaksvaror som transporteras för en enskild persons räkning.

(11) Det bör preciseras att principen i artikel 8 också är tillämplig på varor som avsänds av en enskild person till en annan utan direkt eller indirekt ersättning (det rör sig här framför allt om gåvoförsändelser), så att det inte råder någon tvekan om hur sådana icke-kommersiella flyttningar skall behandlas.

(12) Artikel 9.1 bör utgå, eftersom den endast upprepar vad som fastställs i artikel 7.1 beträffande skattskyldighetens inträde med som enda skillnad att den som påförs punktskatten är innehavaren av varorna, inte de personer som anges som betalningsskyldiga i de situationer som avses i artikel 7. För att täcka de situationer som för närvarande avses i artikel 9 bör emellertid artikel 7.3 kompletteras med ett stycke i vilket det fastställs att det i alla andra fall än de där det uttryckligen fastställs vem som är betalningsskyldig är innehavaren av varorna som är betalningsskyldig för punktskatt.

(13) Möjligheten för medlemsstaterna att fastställa referensnivåer till ledning för fastställandet av om varor innehas för kommersiella ändamål eller för enskilda personers eget bruk bör utgå. Myndigheterna kan i själva verket aldrig använda enbart dessa vägledande gränsvärden som grundval för slutsatsen att ett innehav av punktskattepliktiga varor är avsett för kommersiella ändamål. Referensnivåerna blir alltså meningsfulla endast inom ramen för de kontrollinstruktioner som myndigheterna utfärdar för sina anställda.

(14) Artikel 9.3 bör utgå, eftersom det inte är motiverat att behålla en skattebestämmelse som ger medlemsstaterna rätt att avvika från principen i artikel 8 av skäl som hänför sig till säkerheten vid transport av mineraloljor.

(15) Det bör preciseras att endast personer som agerar i egenskap av enskilda personer åsyftas i den situation som täcks av artikel 10 ("distansförsäljning"), eftersom flyttningar avsedda för näringsidkare eller offentligrättsligt reglerade organ uttryckligen omfattas av artikel 7. Vidare bör det för "distansförsäljning" införas ett förfarande för betalning av punktskatt i destinationsmedlemsstaten som tillgodoser både aktörernas rättmätiga krav på förenklingar och behovet av att stärka möjligheterna att kontrollera sådana transaktioner.

(16) Avsaknaden i direktivet av gemenskapsbestämmelser om förluster och överträdelser som konstaterats under flyttningar inom gemenskapen av punktskattepliktiga varor som redan släppts för konsumtion i en medlemsstat utgör en lucka i lagstiftningen som kan leda till intressekonflikter mellan medlemsstaterna och i vissa fall till dubbelbeskattning. Sådana förluster och överträdelser bör därför behandlas enligt regler motsvarande dem som tillämpas för förluster och överträdelser som konstaterats inom ramen för uppskovsreglerna.

(17) Tillämpningen av de ändringar som fastställs genom detta direktiv bör utvärderas och granskas av rådet före den 1 januari 2010 på grundval av en rapport från kommissionen.

(18) Direktiv 92/12/EEG bör ändras i enlighet med ovanstående.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Direktiv 92/12/EEG ändras på följande sätt:

1. Artikel 7 skall ändras på följande sätt:

a) Punkt 1 skall ersättas med följande:

"1. När punktskattepliktiga varor som redan släppts för konsumtion i en medlemsstat innehas för kommersiella ändamål i en annan medlemsstat skall punkskatten tas ut i denna andra medlemsstat.

Med "kommersiella ändamål" avses alla andra ändamål än enskilda personers eget bruk.

När varor förvaras ombord på ett fartyg eller ett luftfartyg som genomför resor mellan två medlemsstater och varorna inte är till försäljning när fartyget eller luftfartyget befinner sig på en medlemsstats territorium skall det dock inte anses att de innehas för kommersiella ändamål i den medlemsstaten."

b) Punkt 2 skall utgå.

c) Punkterna 3-9 skall ersättas med följande:

"3. När, i de situationer som avses i punkt 1, varorna innehas av en näringsidkare som inte är etablerad i den medlemsstat där de innehas (nedan kallad "icke-etablerad näringsidkare") och varorna är avsedda att utbjudas till försäljning, skall punktskatten betalas av näringsidkaren.

När varorna är avsedda att användas i en annan medlemsstat av en näringsidkare eller ett offentligrättsligt reglerat organ, skall punktskatten betalas av näringsidkaren respektive det offentligrättsligt reglerade organet.

När varorna levereras av en icke-etablerad näringsidkare får denne emellertid träda i de personers ställe som i andra stycket anges som betalningsskyldiga.

I alla andra fall skall punktskatten betalas av den person som innehar varorna för kommersiella ändamål.

4. När sådana varor som avses i punkt 1, utom varor för vilka den icke-etablerade näringsidkaren anges som betalningsskyldig för punktskatt, flyttas mellan olika medlemsstaters territorier skall de åtföljas av ett ledsagardokument som upptar de väsentliga uppgifterna i det dokument som avses i artikel 18.1.

Ledsagardokumentets form och innehåll skall fastställas i enlighet med förfarandet i artikel 24.3 och 24.4.

5. Den icke-etablerade näringsidkaren skall uppfylla kraven i artikel 10.3.

Den näringsidkare eller det offentligrättsligt reglerade organ som avses i punkt 3 andra stycket eller den person som är betalningsskyldig enligt punkt 3 fjärde stycket skall uppfylla följande krav:

a) De skall, innan varorna avsänds, lämna en deklaration till skattemyndigheten i destinationsmedlemsstaten och garantera betalningen av punktskatten.

b) De skall betala punktskatten i destinationsmedlemsstaten i enlighet med det förfarande som fastställts av den medlemsstaten.

c) De skall samtycka till varje kontroll som gör det möjligt för destinationsmedlemsstatens myndigheter att förvissa sig om att varorna faktiskt har mottagits och att den punktskatt som belastar dem har erlagts.

6. Den punktskatt som erlagts i den första medlemsstat som avses i punkt 1 skall återbetalas i enlighet med artikel 22.3.

7. När varor som redan släppts för konsumtion i en medlemsstat flyttas till en annan bestämmelseort i samma medlemsstat på lämplig väg via en annan medlemsstats territorium, skall de åtföljas av det ledsagardokument som avses i punkt 4.

8. I de fall som avses i punkt 7 skall följande krav uppfyllas:

a) Avsändaren skall, innan varorna avsänds, lämna en deklaration till den skattemyndighet som på avgångsorten ansvarar för punktskattekontroll.

b) Mottagaren skall intyga mottagandet av varorna i enlighet med de föreskrifter som givits av den skattemyndighet som på bestämmelseorten ansvarar för punktskattekontroll.

c) Avsändaren och mottagaren skall samtycka till varje kontroll som gör det möjligt för deras egen skattemyndighet att förvissa sig om att varorna verkligen har mottagits.

9. Om punktskattepliktiga varor ofta och regelbundet flyttas på det sätt som avses i punkt 7 får medlemsstaterna genom bilaterala administrativa överenskommelser tillåta ett förenklat förfarande som avviker från punkterna 7 och 8."

2. Artikel 8 skall ersättas med följande:

"Artikel 8

För varor som förvärvas av enskilda personer för deras eget bruk och som transporteras av dem själva från en medlemsstat till en annan skall punktskatten tas ut i den medlemsstat där varorna förvärvas.

Första stycket gäller också för varor, dock ej tobaksvaror, som förvärvas av enskilda personer och som transporteras för deras räkning.

Beskattningen skall ske i den medlemsstat där förvärvet gjorts också när varorna avsänds av en enskild person till en annan utan direkt eller indirekt ersättning."

3. Artikel 9 skall ändras på följande sätt:

a) Punkt 1 skall utgå.

b) Punkt 2 skall ersättas med följande:

"2. För att kunna avgöra om de varor som avses i artikel 8 är avsedda för kommersiella ändamål skall medlemsstaterna beakta följande faktorer:

a) Innehavarens kommersiella ställning och skäl för att inneha varorna.

b) Den plats där varorna finns eller, i förekommande fall, det använda transportsättet.

c) Alla handlingar som hänför sig till varorna.

d) Varornas beskaffenhet.

e) Varornas kvantitet."

c) Punkt 3 skall utgå.

4. Artikel 10 skall ersättas med följande:

"Artikel 10

1. För varor som redan släppts för konsumtion och som köps av personer vilka agerar i egenskap av enskilda personer och som avsänds eller transporteras direkt eller indirekt av säljaren eller för hans räkning skall punktskatt tas ut i destinationsmedlemsstaten.

Med "destinationsmedlemsstat" avses den medlemsstat dit försändelsen eller transporten ankommer.

2. I det fall som avses i punkt 1 inträder skattskyldigheten när varorna levereras.

3. Destinationsmedlemsstatens punktskatt skall påföras säljaren.

Säljaren skall uppfylla följande krav:

a) Han skall vara registrerad hos skattemyndigheten i sin medlemsstat, vilket skall intygas på en handling vars form och innehåll skall fastställas enligt förfarandet i artikel 24.3 och 24.4.

b) Han skall, innan varorna avsänds, hos ett centralt skattekontor som anvisats av destinationsmedlemsstaten ställa en garanti som täcker betalningen av punktskatten.

c) Han skall för kontrolländamål på de handelsdokument som åtföljer försändelsen av de punktskattepliktiga varorna ange det registreringsnummer som avses i tredje stycket.

d) Han skall vid utgången av en bestämd tidsperiod, som skall fastställas av varje medlemsstat, till det centrala kontor där han registrerats överlämna ett dokument som visar vilka kvantiteter som levererats under perioden i fråga.

Destinationsmedlemsstaten skall fastställa villkoren för beräkningen av den garanti som avses i första stycket b. När säljaren ställer garantin skall han uppvisa den registreringshandling som avses i första stycket a. Destinationsmedlemsstaten skall då tilldela honom ett registreringsnummer.

Formen för och innehållet i den handling som avses i första stycket d skall fastställas i enlighet med förfarandet i artikel 24.3 och 24.4. Handlingen skall bestyrkas av skattemyndigheten i avsändarmedlemsstaten och, i förekommande fall, åtföljas av de administrativa handlingar och handelsdokument som destinationsmedlemsstaten kräver. Punktskatten skall betalas enligt det förfarande som fastställts av destinationsmedlemsstaten.

4. I det fall som avses i punkt 1 skall den punktskatt som erlagts i den första medlemsstaten återbetalas i enlighet med artikel 22.4.

5. Medlemsstaterna får fastställa särskilda regler för tillämpningen av punkterna 1-4 när det gäller punktskattepliktiga varor som omfattas av särskilda nationella distributionsregler."

5) Följande artiklar skall införas som artiklarna 10a, 10b och 10c:

"Artikel 10a

1. Den person som enligt artikel 7.3 eller artikel 10.3 är betalningsskyldig för punktskatt skall befrias från punktskatt i destinationsmedlemsstaten avseende förluster som inträffar under en flyttning av varor och som är hänförliga till oförutsedda händelser eller force majeure och har fastställts av varje medlemsstats myndigheter.

Denna person skall befrias från punktskatt i destinationsmedlemsstaten också avseende förluster som inträffar under en transport av varor och som är ofrånkomliga med hänsyn till varornas beskaffenhet. Varje medlemsstat skall fastställa de betingelser under vilka dessa skattebefrielser beviljas.

2. Förluster enligt punkt 1 skall fastställas i enlighet med gällande regler i destinationsmedlemsstaten.

Den garanti som ställts enligt artikel 7.5 a och artikel 10.3 b skall helt eller delvis frisläppas.

3. Utan att det påverkar artikel 10b.1 skall punktskatten på andra lagerbrister än sådana förluster som avses i punkt 1 i den här artikeln tas ut enligt de skattesatser som var tillämpliga i den berörda medlemsstaten vid den tidpunkt då förlusterna, vederbörligen fastställda av de behöriga myndigheterna, uppkom eller, i förekommande fall, lagerbristen konstaterades.

Artikel 10b

1. När en oegentlighet eller överträdelse har begåtts i samband med en flyttning av varor som görs i överensstämmelse med artikel 7.4 eller artikel 10.1 och skattskyldigheten därför inträder, skall punktskatten betalas i den medlemsstat där överträdelsen eller oegentligheten begåtts och erläggas av den person som garanterat betalningen av punktskatten i överensstämmelse med artikel 7.5 a eller artikel 10.3 b.

När punktskatten uppbärs i någon annan medlemsstat än den från vilken varorna avsändes, skall den medlemsstat som uppbär skatten underrätta de behöriga myndigheterna i avsändarmedlemsstaten.

2. När en överträdelse eller en oegentlighet i samband med en flyttning av varor som utförs i överensstämmelse med artikel 7.4 eller artikel 10.1 konstaterats men det inte är möjligt att avgöra var överträdelsen eller oegentligheten har begåtts, skall den anses ha begåtts i den medlemsstat där den konstaterades.

3. När varorna inte når bestämmelseorten och det inte är möjligt att fastställa var överträdelsen eller oegentligheten har begåtts, skall den anses ha begåtts i avsändarmedlemsstaten.

4. Om det före utgången av en treårsperiod från den dag då det ledsagardokument som avses i artikel 7.4 eller det handelsdokument som avses i artikel 10.3 c upprättades fastställs i vilken medlemsstat överträdelsen eller oegentligheten begicks, skall den medlemsstaten uppbära punktskatten enligt den skattesats som var tillämplig den dag då varorna avsändes.

5. Medlemsstaterna skall vidta nödvändiga åtgärder för att komma till rätta med varje överträdelse eller oegentlighet och för att fastställa effektiva påföljder.

Artikel 10c

I de fall som avses i artikel 10a.3 och artikel 10b.1-10b.4 skall, så snart som bevis tillhandahållits om att punktskatten uppburits i en annan medlemsstat än avsändarmedlemsstaten, den punktskatt som ursprungligen tagits ut återbetalas och den garanti som ställts enligt artikel 7.5 a respektive artikel 10.3 b frisläppas."

6) Artikel 27 skall ersättas med följande:

"Rådet skall före den 1 januari 2010, på grundval av en rapport från kommissionen, på nytt granska artiklarna 7-10c och vid behov anta nödvändiga ändringar i enlighet med artikel 93 i EG-fördraget."

Artikel 2

1. Medlemsstaterna skall sätta i kraft de bestämmelser i lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv före den [...]. De skall genast till kommissionen överlämna texten till dessa bestämmelser samt en jämförelsetabell över dessa bestämmelser och bestämmelserna i detta direktiv.

När en medlemsstat antar dessa bestämmelser skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda.

2. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texterna till centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.

Artikel 3

Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.

Artikel 4

Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

Utfärdat i Bryssel den [...]

På rådets vägnar

Ordförande