SV

Bryssel den 24 april 2009

KOM(2009)192 slutlig

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET

Lägesrapport om förnybar energi:

Kommissionens rapport i enlighet med artikel 3 i direktiv 2001/77/EG, artikel 4.2 i direktiv 2003/30/EG och om genomförandet av EU:s handlingsplan för biomassa, KOM(2005)628

{SEK(2009) 503 slutlig}

1. Inledning

Under 1997 offentliggjorde kommissionen en vitbok om förnybara energikällor [1], där man meddelade att målet är att andelen energi från förnybara energikällor i Europeiska unionen ska fördubblas och uppnå 12 % före 2010. Denna nya politik för förnybar energi grundar sig på behovet att ta i itu med hållbarhetsfrågor i samband med klimatförändringen och luftföroreningarna, trygga EU:s energiförsörjning och utveckla EU:s konkurrenskraft samt främja industriell och teknisk innovation. I vitboken anmäldes också en ny strategi och handlingsplan för förnybar energi som betonar hur viktigt det är att utveckla alla förnybara energikällor, skapa stabila politiska ramar och förbättra planeringssystemen och den förnybara energins tillträde till elnäten.

Ett viktigt inslag i handlingsplanen var att fastställa EU-lagstiftning som skapar en stabil politisk ram och ger tydliga riktlinjer för hur den förnybara energin förväntas utvecklas i varje medlemsstat. I de två centrala rättsakterna (direktiven 2001/77/EG och 2003/30/EG) fastställs de preliminära målen för 2010 för alla medlemsstater samt de åtgärder som krävs för att förbättra den förnybara energins tillväxt och utveckling samt tillträdet för sådan energi. Utöver detta antogs en handlingsplan för biomassa 2005 [2] för att belysa medlemsstaternas särskilda intresse av att utveckla Europas biomasseresurser.

Det har regelbundet gjorts utvärderingar och rapporter om EU:s framsteg mot att uppnå målen för 2010 och om de mer generella ansträngningarna att utveckla förnybar energi. I rapporterna från 2007 såväl som i färdplanen för förnybar energi [3] betonades medlemsstaternas långsamma framsteg och sannolikheten att EU som helhet inte skulle lyckas uppnå sitt 2010-mål. I färdplanen förklarades de möjliga skälen till detta, bland annat att de nationella målen snarast varit vägledande och att den existerande rättsliga ramen skapat ett osäkert investeringsklimat. Kommissionen föreslog därför en ny, mer kraftfull ram som kan driva på utvecklingen av förnybar energi tillsammans med stabilare och rättsligt bindande mål för 2020. Efter ett brett samråd med allmänheten 2007 och efter att ha fått rådets [4] och parlamentets [5] stöd föreslog kommissionen ny lagstiftning som täcker alla former av förnybar energi och som sätter nya mål för 2020 i syfte att säkra en stabil regleringsram för de tio kommande åren. Det nya direktivet om förnybar energi har nu godkänts [6].

Avsikten med den här rapporten är att i enlighet med de nu gällande direktiven (2001/77/EG och 2003/30/EG) informera om vilka framsteg som gjorts sedan rapporterna från 2007 med hjälp av uppgifter från 2004–2006 och från 2007 [7]. Rapporten beskriver också förutsättningarna för framtiden då den visar var i utvecklingen den förnybara energin befinner sig idag och förklarar hur den nya ramen kommer att få den förnybara energins (bland annat biomassa) andel att öka under de närmaste åren.

2. El från förnybara källor

Enligt artikel 3.4 i direktiv 2001/77/EG ska kommissionen vartannat år offentliggöra rapporter om sin bedömning av medlemsstaternas framsteg när det gäller att förverkliga de nationella vägledande målen avseende förnybar energi. Av den senaste rapporten [8] framgick det att det gjorts goda framsteg de senaste åren, men att den andel förnybar energi som EU förväntas uppnå 2010 snarare kommer att ligga på 19 % än på de 21 % [9] som är målet. Den visade att ökningen huvudsakligen berodde på vindkraftens framväxt i ett begränsat antal medlemsstater. Det noterades också att det varit nödvändigt att inleda överträdelseförfaranden mot vissa medlemsstater.

Sedan den rapporten har tillväxttalet för grön el ökat. Data från Eurostat visar på en andel på 15,7 % [10] för EU under 2006 (att jämföras med 14,5 % 2004), men kommissionens analys ger fortfarande vid handen att målet på 21 % till 2010 inte kommer att kunna uppnås utan betydande ytterligare ansträngningar.

Framsteg mot 2010-målet (kolumner och vänster axel) och förändring i medlemsstaternas andel förnybar el 2004–2006 (punkter, höger axel).

(...PICT...)

Källa: baserat på normaliserade Eurostat-data 2006 och målen för 2010.

Av diagrammet framgår att medlemsstaternas resultat spänner över hela skalan: Ungern och Tyskland [11] har redan uppnått sina mål, medan flera länder fortfarande måste göra allt som står i deras makt under de kommande två åren, vilket innebär att det snabbt måste vidtas effektiva åtgärder för att starta utvecklingen. Eftersom sex medlemsstater har ökat sin andel med över två procentenheter (t.ex. Tyskland, som har ökat från 10,6 % till 12,6 %) under de senaste två åren har EU:s andel förnybar el ökat med nästan 1,5 procentenheter (från 14,4 % till 15,7 %). Detta täcker emellertid över de svaga ansträngningarna i närmare sju länder vars andel grön el har stagnerat eller till och med sjunkit [12].

Den ökade användningen av förnybar el är resultatet av ansträngningarna i ett litet antal medlemsstater och den teknik [13] som har använts har varit begränsad till ett fåtal områden:

(...PICT...)

Källa: "Promotion and growth of renewable energy sources and systems” slutlig rapport, Ecofys et al. (vattenkraft ingår ej).

Det är tydligt att den främsta tillväxten har skett inom användningen av fast biomassa och vindkraft. Vid en granskning av den nationella fördelningen avseende dessa tekniker står det återigen klart att det är ett fåtal medlemsstater som står för merparten av EU:s framsteg, medan andra medlemsstater gör begränsade framsteg eller inte går framåt alls.

(...PICT...)

Källa: "Promotion and growth of renewable energy sources and systems” slutlig rapport, Ecofys et al.

2.1. Anledningar till de skiftande resultaten

Tidigare analyser av medlemsstaternas olika stödsystem visar att stabilitet är ett avgörande inslag, eftersom det främjar investeringar. Ryckiga system där budgeten sinar tillsammans med ändrad inriktning på politiken och ändrade regler kan hindra utvecklingen av förnybar energi. Trots vissa framsteg (t.ex. införandet av inmatningstariffer (tilläggsavgifter) och större differentiering av bidragen beroende på val av teknik) är det viktigt att stödsystemen förbättras, särskilt i medlemsstater med långsam utveckling.

Flera andra hinder som inte är kostnadsrelaterade begränsar också på ett betydande sätt den förnybara elens tillväxt. Detta är skälet till att direktiv 2001/77/EG kräver att det vidtas åtgärder för att förbättra konsumentinformationen (införandet av ursprungsgarantier), reformera de administrativa förfarandena och säkra den förnybara elens tillträde till elnätet.

En granskning av systemet med ursprungsgarantier visar att bestämmelserna fortfarande inte införlivats helt av alla medlemsstater, vilket ger problem med tillförlitlighet och dubbelräkning och ökar risken för att samma energi överförs till två olika konsumentgrupper. Detta har underminerat konsumentmarknaden för förnybar energi i allmänhet: en marknad som kunde ha varit en ännu större inkomstkälla och därmed främja investeringar.

Direktiv 2001/77/EG ger medlemsstaterna möjlighet att ingå avtal om att låta överföringar av ursprungsgarantier räknas av från en annan medlemsstats mål (så att denna medlemsstat kan nå sitt mål på ett mer kostnadseffektivt sätt). Inga sådana avtal har emellertid ingåtts och inga överföringar har skett.

De administrativa förfarandena vid planering och utveckling av kapacitet att framställa förnybar energi har granskats ingående i tidigare kommissionsrapporter [14]. Det förefaller inte har gjorts några större framsteg när det gäller någon av kommissionens rekommendationer om administrativa reformer. Förfarandena fortsätter att vara komplicerade, dvs. kräver att en mängd myndigheter måste konsulteras vid en ansökan om byggnads-, utvecklings- eller miljötillstånd. Undersökningar visar att tidsaspekten och osäkerheten kring processen förblir stora flaskhalsar.

Problemen i samband med anslutningen till elnätet beror ofta på att det saknas lämpliga bestämmelser om elnätsanslutning och på att det inte finns tillräckliga administrativa resurser för att handlägga ansökningarna. Tekniska problem leder också till störningar, då begränsad kapacitet hos nätet hindrar det från att ta emot olika typer av förnybar energi, och det saknas en allmän strategi för att hantera problemet. Det finns också hinder på det finansiella området som förorsakas av skiftande och inte alltid tydliga avgiftsregler, med risk för diskriminering av mindre och mer spridda kraftproducenter i förhållande till stora och väletablerade konventionella kraftproducenter.

Frågorna knutna till nättillträdet understryker de stora kraftproducenternas roll på den inre marknaden där det långt ifrån råder full konkurrens. De brister på energimarknaden som nyligen framhölls i kommissionens tredje paket för den inre energimarknaden [15] har också bidragit till att producenterna av förnybar el har svårt att få tillträde till marknaden och konkurrera på lika villkor. Frågan har också tagits upp av kommissionen, och antagandet och genomförandet av paketet kommer i tid för att det ska vara möjligt att vidta betydande åtgärder för att skapa lika villkor på energimarknaden.

2.2. Överträdelseförfaranden

De ovannämnda skälen till att utvecklingen av förnybar el går så långsamt är inte alls nya. De tas uttryckligen upp i direktiv 2001/77/EG. Trots direktivet och övervakning och vägledning från kommissionens sida, har vissa medlemsstater misslyckats med att vidta lämpliga åtgärder. Sedan 2004 har kommissionen tvingats inleda 61 rättsliga förfaranden mot medlemsstater som inte följer direktivet. Italien har haft flest fall (13), följt av Spanien, (6), Österrike (4) och Tjeckien, Frankrike, Lettland och Polen (3 vardera). Av dessa 61 ärenden har 16 fortfarande inte kunnat lösas. Europeiska kommissionen kommer att fortsätta att övervaka medlemsstaternas efterlevnad av direktivet, och kommer att inleda överträdelseförfaranden när så är nödvändigt. De dåliga resultaten och det höga antalet överträdelseförfaranden visar också att den rättsliga ramen inte är tillräckligt stark. Detta är en av anledningarna bakom det nya direktivet om förnybar energi.

3. Förnybar energi inom transportsektorn

Direktivet om förnybar energi på transportområdet (direktiv 2003/30/EG) kräver att medlemsstaterna fastställer mål för den andel förnybar energi som ska ersätta bensin och diesel inom transporterna 2005 och 2010, med utgångspunkt från referensvärdena 2 % respektive 5,75 %. Direktivet går under namnet ”direktivet om biodrivmedel” eftersom biodrivmedlen förväntas komma att stå för en allt annat än liten andel av all förnybar energi som kommer att användas inom sektorn fram till 2010.

Lägesrapporten från januari 2007 [16] visade att biodrivmedlen under 2005 uppnådde en andel på 1 % inom EU, och det var bara Tyskland och Sverige som uppnådde referensmålen.

Framsteg mot 2010-målen (kolumner och vänster axel) och förändring i medlemsstaternas andel förnybara drivmedel inom transportsektorn 2004–2006 (punkter, höger axel).

(...PICT...)

Källa: Medlemsstaternas rapporter 2006 och 2007, och Eurobservers barometer för biodrivmedel.

Produktionen av biodrivmedel gick mycket snabbare framåt under 2006 och 2007 än under tidigare år. Undre 2007 låg användningen av biodrivmedel inom vägtransporterna på 2,6 % (8,1 Mtoe). Biodrivmedlens andel växte med 1,6 procentenheter mellan 2005 och 2007, jämfört med 0,5 procentenheter mellan 2003 och 2005. Om tillväxten fortsätter i samma takt kommer en andel på 5 % att ha uppnåtts 2010.

2007 stod biodieseln för 75 % (6,1 Mtoe) av de förnybara transportdrivmedlen, varav 26 % kom från import. Bioetanolen stod för 15 % (1,24 Mtoe), varav 31 % importerades. Återstående 10 % utgjordes av ren vegetabilisk olja som användes i Tyskland, Irland och Nederländerna och av biogas i Sverige. Det fanns ingen rapporterad konsumtion av andra typer av förnybar energi på transportområdet. Användningen av vätgas oavsett källa förblir obetydlig och mycket få mängder av den energi som kommer från förnybara energikällor används inom vägtransporterna.

Importerad bioetanol spelar sedan en tid en betydande roll på EU:s marknad, vilket återspeglar de lägre produktionskostnaderna för etanol från sockerrör framför allt i Brasilien. Nettoimporten av bioetanol ökade från 171 Ktoe 2005 till 397 Ktoe 2007. EU:s handelsbalans avseende biodiesel gick från att vara positiv 2005 (355 Ktoe exporterad biodiesel) till att bli negativ 2007 (1,8 Mtoe importerad biodiesel). En viktig anledning till förändringen var den billigare metylestern baserad på sojaolja från Förenta staterna. Det fanns skäl att anta att det låga priset berodde på att biodrivmedlet subventionerades i USA därför att man ville uppnå lägre priser (och lägre kostnader) än inom EU:s produktion. Efter ett officiellt klagomål från EU:s biodieselindustri inledde Europeiska kommissionen en formell undersökning i juni 2008 och antog i mars 2009 provisoriska antidumpningstullar och utjämningstullar.

3.1 Anledningar till de skiftande resultaten

Den snabbare utvecklingen för biodrivmedel sedan 2005 återspeglar den breda utvecklingen av stödsystem på medlemsstatsnivå. Skattelättnader och biodrivmedelskrav är fortfarande medlemsstaternas två vanligaste verktyg för att främja biodrivmedlen. Under 2005–2006 använde alla medlemsstater utom Finland befrielse från punktskatt som den främsta stödåtgärden, medan biodrivmedelskrav endast användes i tre länder. Sedan 2007 har mer än hälften av medlemsstaterna antagit blandningskrav, i de flesta fall i kombination med delvis höjda beskattningsnivåer. En del länder använder en kvotmekanism och anbudsförfaranden. Genom denna mekanism kan regeringarna besluta vilken mängd biodrivmedel som behövs varje år, vilket skapar en viss reglering av marknaden.

De goda resultaten till följd av skattelättnader och nya åtgärder som t.ex. biodrivmedelskrav syns än idag. Medlemsstater vars biodrivmedelsanvändning ökade över genomsnittet mellan 2005 och 2007 (se diagrammet ovan) är ett bevis på detta. Av diagrammet kan man också utläsa att nio medlemsstater gör små eller inga framsteg alls mot de nationella målen, vilket väcker tvivel om att målen över huvud taget kommer att uppnås.

3.2. Överträdelseförfaranden

Sedan 2005 har kommissionen inlett 62 rättsliga förfaranden mot medlemsstater som inte följt direktivet. Många av dem beror på underlåtelse att uppfylla rapporteringskraven eller underlåtelse att fastställa nationella mål i enlighet med direktivets referensvärden. Av dessa står Italien, Grekland och Finland för de flesta (5 ärenden vardera), följda av Frankrike, Danmark och Irland (4) och Ungern, Österrike, Luxemburg, Portugal och Slovakien (3). Alla dessa ärenden har lösts framgångsrikt. Europeiska kommissionen kommer att fortsätta att övervaka medlemsstaternas framsteg i strävan efter att nå målen.

3.3. Effekter för ekonomin och miljön

I enlighet med direktiv 2003/30/EG bör denna lägesrapport omfatta ett antal ekonomiska och miljörelaterade aspekter av utvecklingen av biodrivmedel.

När det gäller ekonomi har den ökade användningen av biodrivmedel bidragit till trygg energiförsörjning i och med att förbrukningen av fossila bränslen har minskat i EU och att bränslebrukningen har diversifierats. Under 2007 ersattes 1593 miljoner liter bensin och 7730 miljoner liter diesel med biodrivmedel. Detta motsvarar nästan 3 % av EU:s totala drivmedelsförbrukning inom vägtransporterna. Genom de mål som har satts upp för 2010 (och 2020) kommer den andelen naturligtvis också att öka.

Sektorerna för biomassa och biodrivmedel har också bidragit till EU:s ekonomi genom att det inom de sektorerna har skapats nya arbetstillfällen. Under 2005 bidrog användningen av icke-elnätsbaserad biomassa till 600 000 arbetstillfällen och användningen av elnätsbaserad biomassa och biodrivmedel bidrog med 100 000 arbetstillfällen och biogas bidrog med 50 000 arbetstillfällen. Dessutom är jordbruket och skogsbruket viktiga leverantörer av råvaror för biomassatekniken. Den jordbruksverksamhet som hänger samman med sektorn för förnybar energi skapar ett bruttomervärde på mer än nio miljarder euro per år [17].

Tack vare de biodrivmedel som salufördes och förbrukades i EU under 2006 och 2007 var det möjligt att minska nettoutsläppen av växthusgaser med 9,7 Mt respektive 14 Mt koldioxidekvivalenter [18]. Beräkningen tar hänsyn till att efterfrågan på biodrivmedel i EU har tillgodosetts med hjälp av jordbruksmark som nyligen lagts ned eller genom att man vidtagit åtgärder för att sakta ner marknedläggningen inom EU. Detta gäller emellertid inte alltid importerade biodrivmedel eller biodrivmedel som framställs av importerade råvaror. Andelen importerade biodrivmedel har också ökat (huvudsakligen på grund av att USA subventionerar export av biodiesel). Kommissionen undersöker för närvarande frågan om indirekta ändringar av markanvändningen och möjliga politiska lösningar.

Produktionen av biodrivmedel bidrar också till att intensifiera jordbruksproduktionen i EU, vilket kan leda till ökad användning av mark med stor biologisk mångfald, uttömning av det kol som finns bundet i marken och ökad användning av gödningsmedel. Samtidigt kan produktionen av biodrivmedel leda till minskande marknedläggning, vilket minskar erosionen, gör det lättare att förebygga bränder och att förvalta landskapen samt vilket gynnar den biologiska mångfalden. Enligt det nya direktivet om förnybar energi och det nya direktivet om bränslekvalitet ska de ekonomiska aktörerna och medlemsstaterna lämna in mer detaljerade rapporter om markanvändningen och om olika former av miljöpåverkan till följd av den ökande produktionen av biodrivmedel. En mer ingående analys av de ekonomiska effekterna och effekterna på miljön finns i det arbetsdokument som åtföljer denna rapport.

Analysen bekräftar att politiken har fått positiva effekter fram till nu, men det anges också att det nu är viktigt att det fastställs hållbarhetskriterier om produktionen av biodrivmedel ökar ytterligare. Sådana hållbarhetskriterier ingår i det nya direktivet om förnybar energi och det nya direktivet om bränslekvalitet och kriterierna avser bland annat minimikrav för minskning av utsläppen av växthusgaser och krav för att motverka skadliga förändringar av markanvändningen.

3.4. Ytterligare åtgärder behövs inom transportsektorn

Utöver politiken för biodrivmedel har gemenskapen under de senaste två åren inlett ett antal initiativ för att göra EU:s transportsektor miljövänligare. Bland dessa kan nämnas förordningen om minskning av koldioxidutsläppen från bilar [19] och direktivet om främjande av rena och energieffektiva vägtransportfordon [20] (om miljövänliga regler för offentlig upphandling av fordon). Under 2008 antog kommissionen en strategi för grönare transporter [21] i syfte att främja användningen av renare fordon och hållbarare logistik.

För att minska transportsektorns stora oljeberoende kommer EU att fortsätta att prioritera åtgärder för att öka andelen förnybar energi inom transportsektorn och för energisnåla motorer och fordon. Samtidigt som behovet av åtgärder är akut inom vägtransportsektorn (på grund av dess storlek och snabba tillväxt) får man inte glömma bort att det är viktigt att det sker en utveckling inom andra transportsätt, som inom luftfarten.

4. Förnybar energi inom uppvärmning och kylning

Trots att det inte föreskrivs i EU-lagstiftningen, måste en heltäckande bedömning av läget när det gäller den förnybara energins utveckling i Europa även innefatta en utvärdering av uppvärmnings- och kylningssektorn. Denna sektor står för närmare 50 % av den slutliga energiförbrukningen och för 60 % av all slutlig konsumtion av förnybar energi. Den domineras av biomassa, men omfattar även termisk solenergi och geotermisk energi.

Trots den relativt höga andel förnybar energi som används inom sektorn, har den långt ifrån nått sin fulla potential. Uppvärmning och kylning är en sektor som har åsidosatts när det gäller utveckling av förnybar energi i de flesta medlemsstater, delvis på grund av att det saknas en tydlig lagstiftningsram och klara incitament samt på grund av hinder som inte är marknadsrelaterade.

Andelen förnybar energi inom uppvärmningssektorn 2006 (kolumner och vänster axel) och den (stagnerande) tillväxten mellan 2004 och 2006 i samtliga medlemsstater utom tre (punkter, höger axel).

(...PICT...)

Källa: Eurostat.

4.1. EU:s bioenergisektors roll

Sektorn för uppvärmning och kylning är beroende av olika förnybara energikällor, men domineras av biomassa. Biomassan utgör, i absoluta tal, den största enskilda förnybara energikällan och förväntas bidra till omkring två tredjedelar av den förnybara energins väntade andel 2020 (PRIMES [22]-beräkningar) när det gäller primärenergiförbrukningen [23]. Det är också viktigt att notera att biomassa kan användas inom produktionen av värme och el såväl som i form av biodrivmedel, dvs. användning av biomassa inom transporter. Detta är skälet till varför EU tog fram en handlingsplan för biomassa 2005, som betonade att det krävs en koordinerad politik. Det är också anledningen till att den här rapporten granskar framstegen inom sektorn för biomassa.

Under 2006 konsumerades 88 Mtoe biomassa för energisyften (primärenergiförbrukning) inom EU-27, vilket innebär en ökning med 8 % sedan 2005. Detta räcker inte på långa vägar till för att EU ska uppnå den biomassepotential som konstateras i EU:s handlingsplan för biomassa, där det uppskattas att biomassan kan bidra med omkring 150 Mtoe av vårt energibehov 2010.

Handlingsplanen för biomassa ringade in 33 åtgärder för att öka användningen av biomassa, däribland övergripande åtgärder som rör tillgången på biomassa, finansiering och forskning [24] samt utarbetandet av nationella handlingsplaner för biomassa. Det fåtal planer som lagts fram hittills [25] erkänner visserligen biomassans centrala roll, men de skiljer sig mycket åt, vilket gör det svårt att jämföra strategier, och det utrymme de ger för mobilisering av nya former av biomasseresurser [26] är begränsat.

Bland de problem ligger i vägen för biomassans utveckling som energikälla ingår administrativa och icke marknadsrelaterade hinder, samt behovet av tydligare och harmoniserade definitioner av termer (särskilt avseende biomassa och avfall) samt de flaskhalsar som följer av långa och rättsligt komplicerade förfaranden för att få bearbetningsstillstånd (se det arbetsdokument som åtföljer denna rapport för mer detaljerade uppgifter). Detta kommer att tas upp i det nya direktivet om förnybar energi. Enligt direktivet måste medlemsstaterna lämna rapporter om sina planer för utveckling av biomasseresurser (med hjälp av harmoniserade data) och kommissionen måste rapportera om de krav som ska ingå i ett hållbart system för användning av biomassa i energisyfte och, om så är nödvändigt, föreslå ett sådant system.

5. Slutsats

Det står nu klart att det är av avgörande betydelse att vi utvecklar EU:s förnybara energiresurser för att det ska vara möjligt att motverka klimatförändringarna. Det är också ett viktigt led i arbetet med att säkra och skydda EU:s energiförsörjning. Med tanke på den rådande ekonomiska krisen kan utvecklingen av företag som inriktas på förnybara energikällor också leda till inkomster och arbetstillfällen. Det är av dessa skäl som Europeiska unionen har tagit fram en politik för förnybar energi och antagit lagstiftning på området.

Föreliggande rapport ger en sammanfattning av de framsteg som har gjorts inom sektorn för förnybar energi. Analysen visar att det krävs en starkare rättslig ram av samma slag som den rättsliga ram som gemenskapen nyligen beslutat att införa i form av direktivet om förnybar energi.

Det har fastställts mål för hur stor andel av energin som bör komma från förnybara energikällor år 2010, men det är inte sannolikt att EU kommer att kunna uppnå de målen, trots den lagstiftning som har antagits, de rekommendationer och de uppmaningar som har utfärdats och de rättsliga förfaranden som har inletts gentemot vissa medlemsstater. En viss utveckling har emellertid kunnat konstateras under senare tid. Inom elsektorn har nya politiska åtgärder gett avsevärd tillväxt i vissa medlemsstater. I sex av medlemsstaterna har man lyckats åstadkomma en ökning av andelen förnybar energi med minst två procentenheter sedan 2004. Samtidigt har andelen energi från förnybara energikällor i sju medlemsstater förblivit oförändrad eller minskat sedan 2004. Inom transportsektorn har en allmän övergång från beskattning till mer tvingande åtgärder resulterat i en ökning av andelen förnybar energi för hela EU på 1,6 procentenheter sedan 2004. I sju medlemsstater var ökningen på mer än två procentenheter.

Samtidigt som vissa framsteg har kunnat noteras är tillväxten långsam och det finns fortfarande stora hinder för tillväxten i de flesta medlemsstaterna. EU kommer sannolikt inte att kunna uppnå det mål som har fastställts för andelen elektricitet från förnybara energikällor och sannolikt inte heller det mål som fastställts för andelen bränsle från förnybara energikällor inom transportsektorn. Europeiska kommissionen kommer att fortsätta att vidta rättsliga åtgärder för att se till att de befintliga direktiven efterlevs och att det görs framsteg som för oss närmare de mål som satts upp för 2010.

SAMMANFATTNING AV HUR MEDLEMSSTATERNA HAR LYCKATS MED ATT UTVECKLA DE FÖRNYBAR ENERGIKÄLLORNA

| Elektricitet | Biodrivmedel |

| | Mål 2010 (%) | Tillväxt under senare tid | Framsteg | Andel 2007 (%) | Mål 2010 (%) | Tillväxt under senare tid | Framsteg |

Österrike | 61,6 | 78,1 | | | | | | |

Belgien | 3,9 | 6 | | | 1,1 | 5,75 | | |

Bulgarien | 6,8 | 11 | | | [27] | 5,75 | | |

Cypern | 0,0 | 6 | | | | | | |

Tjeckien | 4,1 | 8 | | | | | | |

Danmark | 25,9 | 29 | | | 0,1 | 5,75 | | |

Estland | 1,5 | 5,1 | | | | | | |

Finland | 26,5 | 31,5 | | | | | | |

Frankrike | 14,3 | 21 | | | | | | |

Tyskland | 12,6 | 12,5 | | | 7,4 | 5,75 | | |

Grekland | 8,8 | 20,1 | | | | | | |

Ungern | 3,7 | 3,6 | | | 0,2 | 5,75 | | |

Irland | 8,6 | 13,2 | | | 0,6 | 5,75 | | |

Italien | 18,3 | 22,5 | | | 0,5 | 5,75 | | |

Lettland | 40,4 | 49,3 | | | | | | |

Litauen | 3,9 | 7 | | | | | | |

| | | | | 1,5 | 5,75 | | |

Malta | 0,0 | 5 | | | | | | |

Nederländerna | 7,9 | 9 | | | 2,0 | 5,75 | | |

Polen | 3,1 | 7,5 | | | | | | |

Portugal | 31,2 | 39 | | | | | | |

Rumänien | 28,1 | 33 | | | | | | |

Slovakien | 16,0 | 31 | | | | | | |

Slovenien | 28,3 | 33,6 | | | | | | |

Spanien | 19,1 | 29,4 | | | | | | |

Sverige | 52,3 | 60,0 | | | 4,0 | 5,75 | | |

Förenade kungariket | 4,6 | 10 | | | | | | |

Källa: Eurostat 2006, Andelen energi från förnybara energikällor, uttryckt som en procentandel av den slutliga energiförbrukningen med normal vattenkraft (inbegripet den energi som energisektorn förbrukar för att generera energi och värme, samt distributionsförluster.

Teckenförklaring

Förbättringar i förhållande till målen | 0-33% | 34-66% | 67-100% |

Tillväxt 2004 – 2006/2007 | Förändring med ≤ 0 procentenheter | Förändring med 0–1 procentenhet | Förändring med > 1 procentenheter |

| | | |

[28], att innebära en välkommen förstärkning av den rättsliga ramen. Det faktum att medlemsstaterna måste ta fram nationella handlingsplaner till 2010 innebär att samtliga medlemsstater, även de som hittills endast gjort begränsade framsteg när det gäller att uppnå de mål som fastställts, måste ta fram tydliga planer för hur de avser att uppnå målen för förnybar energi och för förnybar energi på transportområdet. De kommer att bli tvungna att förklara hur de avser att ändra byggstandarder och planeringssystem för att öka användningen av förnybar energi och förbättra villkoren för den förnybara energins tillträde till elnäten. De kommer att bli tvungna att fastställa nationella mål för olika sektorer, ange vilka åtgärder och stödordningar som kommer att användas för att säkra att målen uppnås och vilka åtgärder som kommer att vidtas för att främja en ökad användning av energi från biomassa, samt ange i vilken mån de tänker använda förnybar energi från andra medlemsstater (statistik). Dessutom måste de ange i vilken mån man tror att olika former av teknik kommer att användas för att uppnå målen.

Avslutningsvis kommer de att vara tvungna att genomföra hållbarhetskriterier för biodrivmedel och övervaka efterlevnaden av dessa för att säkra att biodrivmedlen verkligen bidrar till att miljömålen uppfylls.

Tack vare dessa faktorer kommer direktivet att fungera som en stabil rättslig ram som främjar en snabb utveckling av förnybar energi i EU under de kommande tolv åren. EU har nu ett starkare och bättre förhandlingsläge när det gäller att främja utvecklingen av de förnybara energikällorna och finna lösningar på 2000-talets viktigaste energifrågor.

[1] KOM(1997)599: ”Energi för framtiden: förnybara energikällor”.

[2] KOM(2005)628 ”Handlingsplan för biomassa”.

[3] KOM(2006)848 ”Färdplan för förnybar energi ”.

[4] Europeiska rådets slutsatser, dok. nr 7224/1/07 REV 1, 2 maj 2007.

[5] Europaparlamentets rapport nr A6-0287/2007, 20.7.2007.

[6] Kommissionen tog tillfället i akt att samtidigt ändra gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till miljöskydd (EUT C 82, 1.4.2008, s. 1). Vidare ger den allmänna gruppundantagsförordningen (EUT L 214, 9.8.2008, s. 3) möjlighet till gruppundantag på vissa villkor. Båda dessa åtgärder är relevanta i samband med statligt stöd för förnybar energi.

[7] Det finns data om biodrivmedel för 2007, men alla medlemsstater har inte ännu inte konsekventa eluppgifter för 2007. Av detta skäl används Eurostats data från 2006 när det gäller el.

[8] KOM(2006)849 ”Rapport om framsteg för förnybar energi”.

[9] Detta är ett mål på 21 % för el från förnybara energikällor som bör uppnås till 2010. Det får inte förväxlas med det mål för 2020 som fastställs i det nya direktivet om förnybar energi, som innebär en andel på 20 % av all energi (inte bara el). Kommissionens uppskattningar pekar mot att denna totala andel på 20 % 2020 i sin tur kommer att kräva en andel förnybar energi på 33 % inom elsektorn.

[10] Baserat på normaliserad el från vattenkraft enligt Eurostats metod (som kan skilja sig från de metoder som tillämpas i vissa medlemsstater).

[11] Ungerns andel förnybar el sjönk dock mellan 2005 och 2006.

[12] I Lettlands fall beror tillbakagången snarare på den snabbt ökande efterfrågan på el än på en smärre minskning av produktionen av el från förnybara energikällor.

[13] Siffrorna för vattenkraft har varit i princip konstanta och ingår inte i tillväxtdiagrammet.

[14] SEK(2008)57 - ”Stöd till elektricitet från förnybara energikällor”.

[15] Här ingår KOM(2007)531 ”Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om ändring av förordning 1228/2003 om villkor för tillträde till nät för gränsöverskridande elhandel”.

[16] KOM(2006)845 Lägesrapport om biodrivmedel.

[17] Employ RES project, Fraunhofer ISI med flera kommande undersökningar som har beställts av Europeiska kommissionen.

[18] Uppgifterna har tagits fram med hjälp av JEC-metoden.

[19] Förhandlingarna om en förordning om minskning av koldioxidutsläppen från bilar avslutades den 17 december 2008 efter det att förordningen godkänts vid första behandlingen.

[20] Antogs av Europeiska rådet och Europaparlamentet i oktober 2008.

[21] KOM(2008) 433 ”Meddelande om grönare transporter”.

[22] SEK(2008)86, bilagan till den konsekvensbedömning som åtföljde energi- och klimatpaktetet 2008.

[23] Primärenergiförbrukning avser förbrukningen av energikällor som t.ex. biomassa före omvandling; slutlig energiförbrukning avser energiförbrukning efter omvandling (el, värme, drivmedel).

[24] Dessa aspekter utvecklas vidare i det arbetsdokument som åtföljer denna rapport.

[25] http://ec.europa.eu/energy/renewables/bioenergy/national_biomass_action_plans_en.htm

[26] Det är viktigt att få fram mer biomassa, särskilt med tanke på att efterfrågan på biomassa (särskilt trä) från andra sektorer, som träbearbetningsindustrin..

[27] Uppgiften är preliminär. Eftersom Bulgariens uppgifter inte har bekräftats har medlemsstatens tillväxt när det gäller biodrivmedel inte beräknats ligga över genomsnittet.

[28] Det nya direktivet: http://www.europarl.europa.eu/sce/data/amend_motions_texts/doc/P6_AMA%282008%290369%28210-210%29_EN.doc

--------------------------------------------------