GEMENSAM STÅNDPUNKT (EG) nr 60/96 antagen av rådet den 27 september 1996 inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv 96/. . ./EG om konsumentskydd i samband med prismärkning av varor som erbjuds konsumenter (96/C 333/02)

EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 129a.2 i detta,

med beaktande av kommissionens förslag (1),

med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (2),

i enlighet med det i artikel 189b i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen angivna förfarandet (3), och

med beaktande av följande:

1. Konsumenter måste garanteras en hög skyddsnivå. Gemenskapen bör bidra till detta genom särskilda åtgärder som stöder och kompletterar medlemsstaternas politik för lämplig information till konsumenterna om priserna på de varor som erbjuds dem.

2. Enligt rådets resolution av den 14 april 1975 om Europeiska ekonomiska gemenskapens preliminära program för konsumentskydd och informationspolitik (4) och rådets resolution av den 19 maj 1981 om Europeiska ekonomiska gemenskapens andra program för konsumentskydd och informationspolitik (5) bör gemensamma principer för prismärkning utarbetas.

3. Dessa principer har uppställts genom direktiv 79/581/EEG (6) och 88/314/EEG (7) om prismärkning av vissa livsmedel och andra varor.

4. Sambandet mellan jämförprismärkning och förpaketerade varor med i förväg bestämda mängder eller volymer som motsvarar värdena på de mängdserier som har fastställts på gemenskapsnivå har visat sig vara överdrivet svårt att tillämpa. Det är följaktligen nödvändigt att i konsumentens intresse överge detta samband till förmån för en ny förenklad mekanism, utan att det påverkar reglerna om standardisering av förpackningar.

5. Skyldigheten att ange försäljningspris och jämförpris bidrar avsevärt till att förbättra konsumentinformationen, i synnerhet vid själva inköpstillfället, eftersom detta är det enklaste sättet att ge konsumenterna optimala möjligheter att utvärdera och jämföra varors pris och därmed att göra välgrundade val utifrån enkla jämförelser.

6. Det bör följaktligen vara en allmän skyldighet att samtidigt ange varors försäljningspris och jämförpris för alla varor utom för varor som säljs i lös vikt, för vilka försäljningspriset inte kan bestämmas förrän konsumenten anger hur mycket av varan som behövs.

7. Medlemsstaterna får besluta att inte tillämpa ovan nämnda skyldighet på varor som levereras i samband med tillhandahållande av en tjänst, vid försäljning på auktion och vid försäljning av konstverk och antikviteter.

8. Det är nödvändigt att beakta att vissa varor vanligen säljs i andra mängder än ett kilo, en liter, en meter, en kvadratmeter eller en kubikmeter. Det är därför lämpligt att medlemsstaterna får tillåta att jämförpriset hänför sig till en decimal eller delmultipel av dessa mängder eller till en annan mängdenhet med beaktande av varans karaktär och de kvantiteter i vilka den normalt säljs i den berörda medlemsstaten.

9. Skyldigheten att ange jämförpris kan under vissa omständigheter utgöra en alltför tung börda för vissa små detaljistföretag och medlemsstaterna bör därför ha rätt att avstå från att tillämpa denna skyldighet i sådana fall.

10. Medlemsstaterna bör också ha möjlighet att medge undantag från skyldigheten att ange jämförpriset för varor för vilka denna prismärkning inte skulle vara betydelsefull eller riskera att skapa förvirring, till exempel när mängdangivelsen inte är väsentlig för prisjämförelsen eller när olika varor saluförs i samma förpackning.

11. Medlemsstaterna får för att underlätta tillämpningen av den införda mekanismen, när det gäller andra varor än livsmedel, upprätta en förteckning över de varor eller varukategorier för vilka kravet på jämförprismärkning fortsatt skall gälla.

12. Regler på gemenskapsnivå gör det möjligt att säkerställa enhetlig och tydlig information till nytta för alla konsumenter på den inre marknaden. Det nya förenklade tillvägagångssättet är både nödvändigt och tillräckligt för att uppnå detta mål.

13. Särskild uppmärksamhet bör ägnas små detaljistföretag. Kommissionen bör därför i sin rapport om tillämpningen av det här direktivet, vilken skall läggas fram senast fem år efter offentliggörandet i Europeiska gemenskapernas officiella tidning, särskilt beakta de små detaljistföretagens erfarenheter av tillämpningen av det här direktivet, bland annat av tendenser och teknisk utveckling i samband med försäljningsmetoder.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Syftet med detta direktiv är att föreskriva att försäljningspris och jämförpris skall anges på alla varor som konsumenter erbjuds av näringsidkare, för att förbättra informationen till konsumenterna och underlätta prisjämförelser.

Artikel 2

I detta direktiv avses med

a) försäljningspris: priset på en enhet eller en bestämd mängd av en vara,

b) jämförpris: priset på ett kilo, en liter, en meter, en kvadratmeter eller en kubikmeter av en vara,

c) vara som säljs i lös vikt: en vara som inte är färdigförpackad och som mäts upp i konsumentens närvaro,

d) näringsidkare: en fysisk eller juridisk person som säljer eller erbjuder till försäljning varor som ingår i dennes handelsverksamhet eller yrkesmässiga verksamhet,

e) konsument: en fysisk person som köper en vara av skäl som inte faller inom ramen för dennes kommersiella eller yrkesmässiga verksamhet.

Artikel 3

1. Försäljningspriset och jämförpriset skall anges för alla varor som avses i artikel 1, dock så att angivandet av jämförpris omfattas av artikel 7.

2. Medlemsstaterna får besluta att inte tillämpa punkt 1 på

- varor som erbjuds i samband med tillhandahållandet av tjänster,

- försäljning på auktion och försäljning av konst och antikviteter.

3. När varan säljs i lös vikt behöver bara jämförpriset anges.

4. I reklam där försäljningspriset på varor som avses i artikel 1 nämns skall även jämförpriset anges, om inte annat följer av artikel 7.

Artikel 4

1. Försäljningspriset och jämförpriset skall vara entydiga, lätta att känna igen och tydligt läsbara.

2. Försäljningspriset och jämförpriset skall avse det slutliga priset på varan på det sätt som fastställs av medlemsstaterna.

3. Jämförpriset skall hänföra sig till en mängd som anges i enlighet med nationella bestämmelser och gemenskapsbestämmelser.

Om nettovikten och avrunnen vikt enligt nationella bestämmelser och gemenskapsbestämmelser skall anges för vissa färdigförpackade varor, skall det räcka med att jämförpriset för den avrunna vikten anges.

Artikel 5

Medlemsstaterna skall fastställa närmare bestämmelser (t.ex. märkning eller etikettering) för prismärkning.

Artikel 6

Medlemsstaterna får föreskriva att jämförpriset skall avse en decimal multipel eller en decimal submultipel av de kvantiteter som avses i artikel 2 b eller en mängdenhet som avviker från dem som avses i artikel 2 b, med beaktande av varans karaktär och de kvantiteter i vilka den normalt säljs i den berörda medlemsstaten.

Artikel 7

1. Medlemsstaterna får medge undantag från skyldigheten att ange jämförpriset för varor för vilka en sådan angivelse inte skulle vara meningsfull på grund av varornas karaktär eller ändamål, eller om en sådan angivelse skulle kunna skapa förvirring.

2. Medlemsstaterna får medge undantag från skyldigheten att ange jämförpriset för varor för vilka en angivelse av längd, vikt, yta eller volym inte krävs enligt gemenskapsbestämmelser eller nationella bestämmelser. Detta gäller särskilt varor som säljs individuellt eller styckevis.

3. Medlemsstaterna får, för tillämpningen av punkterna 1 och 2, när det gäller andra varor än livsmedel, upprätta en förteckning över de varor eller varukategorier för vilka kravet på angivelse av jämförpriset alltjämt skall gälla.

Artikel 8

Medlemsstaterna får med beaktande av artikel 13 föreskriva att skyldigheten att ange jämförpriset på andra varor än dem som säljs i lös vikt, och som säljs av vissa små detaljistföretag, inte skall gälla om skyldigheten att ange jämförpriset skulle medföra en alltför tung börda för sådana företag på grund av det antal varor som erbjuds till försäljning, försäljningsytan, försäljningsplatsens karaktär, specifika försäljningsförhållanden där varan inte är direkt tillgänglig för konsumenten eller vissa former av affärsverksamhet, till exempel vissa typer av ambulerande försäljning.

Artikel 9

Medlemsstaterna skall fastställa påföljderna vid överträdelse av de nationella bestämmelser som antas för tiilämpningen av detta direktiv och vidta alla nödvändiga åtgärder för att säkerställa att dessa genomförs. Dessa påföljder måste vara effektiva, proportionerliga och avskräckande.

Artikel 10

1. Den övergångsperiod på nio år som nämns i artikel 1 i Europaparlamentets och rådets direktiv 95/58/EG av den 29 november 1995 om ändring av direktiv 79/581/EEG om konsumentskydd i samband med prismärkning av livsmedel och i direktiv 88/314/EEG om konsumentskydd i samband med prismärkning av andra varor än livsmedel (8) skall förlängas till och med den dag som avses i artikel 12.1.

2. Direktiven 79/581/EEG och 88/314/EEG skall upphöra att gälla från och med den dag som avses i artikel 12.1 i det här direktivet.

Artikel 11

Det här direktivet skall inte förhindra medlemsstater från att anta eller behålla bestämmelser som är mer gynnsamma när det gäller information till konsumenterna och prisjämförelser, utan att det påverkar medlemsstaternas skyldigheter enligt fördraget.

Artikel 12

1. Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den . . . (9*). De skall genast underrätta kommissionen om detta. De bestämmelser som antas skall vara tillämpliga från och med den dagen.

När en medlemsstat antar dessa bestämmelser skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur denna hänvisning skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda.

2. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texterna till de bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.

Artikel 13

Senast tre år efter den dag som avses i artikel 12.1 skall kommissionen till Europaparlamentet och rådet överlämna en omfattande rapport om tillämpningen av detta direktiv, i synnerhet om tillämpningen av artikel 8, om det är lämpligt åtföljt av ett förslag.

Europaparlamentet och rådet skall på grundval av detta se över bestämmelserna i artikel 8.

Artikel 14

Detta direktiv träder i kraft på dagen för dess offentliggörande i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.

Artikel 15

Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

Utfärdat i Bryssel . . .

På Europaparlamentets vägnar

Ordförande

På rådets vägnar

Ordförande

(1) EGT nr C 260, 5.10.1995, s. 5.

(2) EGT nr C 82, 19.3.1996, s. 32.

(3) Europaparlamentets yttrande avgivet den 18 april 1996, (EGT nr C 141, 13.5.1996, s. 191 ), rådets gemensamma ståndpunkt av den 27 september 1996 (ännu ej offentliggjord i EGT) och Europaparlamentets beslut av den . . . (ännu ej offentliggjort i EGT).

(4) EGT nr C 92, 25.4.1975, s. 2.

(5) EGT nr C 133, 3.6.1981, s. 2.

(6) EGT nr L 158, 26.6.1979, s. 19. Direktivet senast ändrat genom direktiv 95/58/EG (EGT nr L 299, 12.12.1995, s. 11).

(7) EGT nr L 142, 9.6.1988, s. 19. Direktivet senast ändrat genom direktiv 95/58/EG (EGT nr L 299, 12.12.1995, s. 11).

(8) EGT nr L 299, 12.12.1995, s. 11.

(9*) 24 månader efter offentliggörandet i EGT.

RÅDETS MOTIVERING

I. INLEDNING

1. Den 17 juli 1995 överlämnade kommissionen till rådet ett förslag, grundat på artikel 129a i EG-fördraget, till Europaparlamentets och rådets direktiv om konsumentskydd i samband med prismärkning av produkter som erbjuds konsumenter.

2. Europaparlamentet och Ekonomiska och sociala kommittén avgav sina yttranden den 18 april 1996 respektive den 20 december 1995.

3. Den 24 juni 1996 överlämnade kommissionen ett ändrat förslag till rådet.

4. Den 27 september 1996 antog rådet en gemensam ståndpunkt i enlighet med förfarandet i artikel 189b i fördraget.

II. MÅL

Förslaget är utformat så att det genom en enkel mekanism kan ersätta den princip om prismärkning som infördes genom direktiv 79/581/EEG för livsmedel och direktiv 88/314/EEG för andra varor än livsmedel, vars tillämpning har visat sig vara mycket komplicerad för medlemsstaterna och som har gällt under en övergångsperiod.

Övergångsperioden på 7 år har förlängts till 9 år, dvs. till den 6 juni 1997, genom direktiv 95/58/EG.

Den nya förenklade mekanismen, som överger sambandet mellan prismärkning och färdigförpackade varor i förutbestämda mängder eller volymer, innebär en allmän skyldighet att ange försäljningspris och jämförpris för att väsentligt förbättra informationen till konsumenterna.

Enligt förslaget är somliga former av försäljning undantagna eller kan undantas och jämförprismärkningen kan frångås av medlemsstaterna om den inte skulle vara meningsfull. Den kan skjutas upp i 6 år under vissa omständigheter för vissa små detaljistföretag.

III. ANALYS AV DEN GEMENSAMMA STÅNDPUNKTEN (Hänvisningarna gäller texten i det ändrade förslaget)

Artikel 1

Orden "närhelst en sådan jämförelse är av betydelse" har utelämnats för klarhetens skull, eftersom artikel 3.2 i den gemensamma ståndpunkten fastställer tänkbara undantag och artikel 7.1 (tidigare artikel 6) beskriver de fall när skyldigheten att ange jämförpris kan frångås av medlemsstaterna.

Artikel 2

Rådet föredrog att behålla artikel 4.2 som gäller det slutliga priset.

I stycke c täcker uttrycket "mäts" också vägning av en produkt.

Frågan om andra mängder än de som nämns i stycke b behandlas i den nya artikel 6.

Artikel 3

Rådet ansåg det lämpligare att behandla undantag enbart i denna artikel och att överlåta till medlemsstaterna om de vill tillämpa undantagen eller ej.

Rådet föredrog att i punkt 2

- hänvisa, liksom i punkt 1, till både försäljnings- och jämförpris,

- behålla en allmän bestämmelse i första strecksatsen i stället för en uppräkning av konkreta fall,

- inte uttryckligen undanta ambulerande försäljare, varor som säljs i transportmedel eller varor som säljs i automater utan låta varje medlemsstat själv fatta beslut i denna fråga med hänsyn till bestämmelserna i artiklarna 7 och 8 (tidigare 6 och 7),

- inbegripa försäljning på auktion och försäljning av konstverk och antikviteter, eftersom det i vissa medlemsstater finns bestämmelser om att ett utropspris skall anges vid försäljning på auktion.

När det gäller privat försäljning skulle direktivet inte vara tillämpligt på den med hänsyn till artikel 1 (varor som konsumenter erbjuds av näringsidkare) och definitionen av "näringsidkare" i artikel 2.

En delegation ansåg att det inte skulle strida mot artikel 3 om man inte anger pris på dyrbara juveler. Den ansåg vidare att medlemsstaterna bör ha möjligheten att inte införa prismärkning för andrahandsvaror och att denna fråga bör tas upp på nytt vid andra behandlingen.

I punkt 4 antog rådet parlamentets lösning beträffande reklam.

Artikel 4

När det gäller punkt 2 hänvisas det till kommentarerna till artikel 2.

I punkt 3 lades en bestämmelse om avrunnen vikt till av tydlighets- och förenklingsskäl.

Artikel 5 och den nya artikel 6

Rådet föredrog att klargöra i artikel 5 att de regler som nämns hänför sig till praktiska aspekter, samt att lägga till en ny artikel 6 om mängder som avviker från dem som nämns i artikel 2 b.

En decimal multipel eller submultipel betyder t. ex. 100 kg (byggnadsmaterial), eller 100 g (kryddor), och en mängdenhet betyder t. ex. 0,75 l för vin eller 450 g för sylt.

Artikel 7 (tidigare 6)

I punkt 1 föredrog rådet i den engelska texten ordet "significant" (betydelsefull), ett ord som är mer korrekt på vissa språk, framför (meningsfull) "meaningful".

Användningen av det konditionala "skulle inte vara" (would not be) i stället för "är inte" (is not) verkade mer logisk och har ingen betydelse för innehållet.

Uttrycket "skulle kunna skapa förvirring" (liable to create confusion) ansågs användbart och behölls därför för att täcka sådana fall som produkter som innehåller mer än en produkt (toalettartiklar).

Rådet föredrog också att behålla punkt 2.

I punkt 3 föredrog rådet att behålla regeln om valfrihet.

Artikel 8 (tidigare 7) och artikel 13 (ny)

Som en kompromiss mellan flera ståndpunkter, varav två tämligen motstridande (omedelbar tillämpning av direktivet på små detaljistföretag/permanent undantag från direktivet) enades rådet om att godkänna ett frivilligt undantag under förutsättning att kommissionen, tre år efter det att direktivet har trätt i kraft, lämnar en uttömmande rapport om tillämpningen av direktivet och i synnerhet artikel 8, om det behövs åtföljd av ett förslag, samt att parlamentet och rådet gör en förnyad genomgång av artikel 8.

När det gäller villkoren för undantaget från tillämpningen på små detaljistföretag, ansåg rådet det vara mer logiskt att betrakta alla de aktuella faktorerna (antal sålda varor osv.) som faktorer som utgör, eller bidrar till, en alltför tung börda. Bland dessa fäste rådet också vikt vid specifika försäljningsförhållanden där produkten inte är direkt tillgänglig för konsumenten. Ambulerande handel behölls som exempel på vissa former av affärsverksamhet.

Artikel 10 (tidigare 9)

Rådet behöll den lösning som parlamentet hade föreslagit.

Artikel 11 (ny)

Rådet tillfogade, i enlighet med tidigare direktiv, en minimibestämmelse.

Artikel 12 (tidigare 10)

Rådet enades om den tidsfrist som parlamentet hade föreslagit.

Ingressen

Rådet har ändrat och förenklat punkterna i ingressen. Punkter i ingressen har infogats bara om de motsvaras av artiklarna.

När det gäller de punkter i ingressen som parlamentet har föreslagit och kommissionen godkänt, har rådet inte beaktat punkterna 1, 8 och 20. Ändringen av punkt 2 täcks åtminstone delvis av punkterna 5 och 12.

Förändringar som har föreslagits av parlamentet men inte godkänts av kommissionen.

Rådet tog inte hänsyn till dessa ändringsförslag.