Förslag till RÅDETS DIREKTIV (Euratom) om fastställande av grundläggande skyldigheter och allmänna principer för säkerhet vid kärntekniska anläggningar

(Framlagt av kommissionen)

MOTIVERING

Bakgrund

Fördraget om upprättandet av Europeiska atomenergigemenskapen (Euratom) innehåller i avdelning II bestämmelser som ger gemenskapen möjlighet att fastställa ramar för medlemsstaternas kärnkraftsutnyttjande. Det gäller särskilt i fråga om kärnämneskontroll (kapitel 7) och hälsoskydd (kapitel 3).

Enligt Euratomfördragets artikel 2 b skall gemenskapen "uppställa enhetliga säkerhetsnormer för befolkningens och arbetstagarnas hälsoskydd samt övervaka tillämpningen av dessa normer." Kapitel 3 ("Hälsoskydd") i fördraget innehåller bestämmelser om grundläggande normer för skydd mot joniserande strålning. Det kapitlet har tillämpats framför allt inom strålskyddsområdet. Hälsoskydd omfattar emellertid både strålskydd och kärnsäkerhet. Inom båda dessa områden har man i praktiken ett gemensamt mål - att skydda mot joniserande strålning.

Kommissionen har i över 25 år aktivt medverkat i processen med att harmonisera arbetsrutinerna inom kärnsäkerhetsområdet. Det har bl.a. skett inom ramen för rådets resolutioner av den 22 juli 1975 [1] och den 18 juni 1992 [2] som båda handlar om tekniska problem på kärnsäkerhetsområdet [3]. Trots dessa insatser för en harmonisering råder det stora skillnader mellan medlemsstaterna när det gäller åtgärder för att åstadkomma kärnsäkerhet.

[1] EGT C 185, 14.8.1975, s. 1.

[2] EGT C 172, 18.6.1992, s. 2.

[3] De franska begreppen "sécurité nucléaire" och "sûreté nucléaire" motsvarar de engelska begreppen "nuclear security" respektive "nuclear safety". I begreppet "sécurité nucléaire"/"nuclear security" räknas även anläggningarnas fysiska skydd in, och den svenska termen "kärnsäkerhet" används då med denna speciella betydelse som avses i de ovannämnda dokumenten. I det föreliggande förslaget till direktiv används säkerhetsbegreppet dock mer generellt, och därför används genomgående den svenska termen "kärnsäkerhet" i dess mer allmänna betydelse.

Efter Tjernobylolyckan 1986 - den absolut allvarligaste som inträffat i kärnkraftsindustrins historia - och G7-ländernas toppmöte i München 1992 började EU att ägna uppmärksamhet åt säkerheten vid de kärntekniska anläggningarna i länderna i Central- och Östeuropa samt i de självständiga staterna i f.d. Sovjetunionen.

Nästa utvidgning, som omfattar de länder från Central- och Östeuropa som kommer att anslutas i den första etappen år 2004, saknar motstycke i gemenskapens historia. Dessa länders historia under 1900-talet, och den typ av ekonomisk utveckling som varit kännetecknande för dem, har gjort att särskilt en fråga, som inte behandlats särskilt mycket i samband med tidigare utvidgningar, har hamnat i fokus - nämligen kärnenergiområdet.

Det arbete som man bedriver inom gemenskapen för att göra så att de kärntekniska anläggningarna i kandidatländerna uppnår en hög säkerhetsnivå har gjort det möjligt att anlägga ett Europaomfattande perspektiv på frågan. Det angreppssättet - som egentligen tagits fram för kandidatländerna - har allmängiltig betydelse.

De tekniska normer som har utarbetats under ledning av Internationella atomenergikommissionen (IAEA) utgör ett viktigt bidrag till bättre kärnsäkerhet. Normerna grundas på enighet om de tekniska frågorna, men de är inte rättsligt bindande. För att sörja för att de får praktisk effekt genomförs gemenskapens förfaranden för antagande och anpassning av åtgärder i allmänhet på kortare tid än vad mellanstatligt beslutsfattande tar. Det här är för övrigt en typ av problem som Europeiska gemenskapen redan har stött på inom sjöfarten och luftfarten.

Skyddet mot joniserande strålning är en uppgift som sträcker sig längre fram i tiden än drifttiden för en kärnteknisk anläggning. En stängning av en kärnteknisk anläggning innebär i praktiken att ett nytt skede inleds. Under detta skede skall man avveckla de strålskyddsrestriktioner som tillämpats så länge anläggningen varit i drift. Under drifttiden är strålskyddsrestriktionerna nödvändiga på grund av de stora mängder av radioaktivt material som finns vid anläggningen - i byggnadselement, utrustning, driftsavfall och använt kärnbränsle.

Detta material måste avlägsnas och bearbetas på ett sätt som överensstämmer med dess fysikaliska egenskaper och radioaktivitet och som uppfyller gällande säkerhetsnormer. Alla åtgärder som ingår i avvecklingen av en anläggning ger upphov till stora mängder avfall. Det är det slutliga omhändertagandet av det radioaktiva avfallet som svarar för den största delen av kostnaden för avvecklingen.

Det krävs stora ekonomiska resurser för avveckling av kärntekniska anläggningar. För att eliminera alla risker för människors hälsa och för miljön måste man på gemenskapsplanet garantera att det finns tillräckligt med pengar, så att avvecklingen kan genomföras under iakttagande av säkerhetsnormerna. För det ändamålet bör särskilda bestämmelser om inrättande av avvecklingsfonder införas. Innehavarna av de kärntekniska anläggningarna skall avsätta medel till dessa fonder så länge anläggningarna är i drift. Genom dessa bestämmelser skall man sörja för att det finns tillräckligt med pengar när anläggningarna skall avvecklas.

Med hänsyn till ovanstående konstateranden måste kärnsäkerheten betraktas i ett gemenskapsperspektiv. Det är bara genom en gemensam insats man kan garantera att det upprätthålls en hög säkerhet vid de kärntekniska anläggningarna - från konstruktion till slutförd avveckling - i en utvidgad union. En sådan gemensam insats har stöd i bestämmelserna i avdelning II, kapitel 3, i Euratomfördraget. Insatsen skulle komplettera de grundläggande normer som anges i artikel 30.

I. Behovet av ett EU-omfattande system för kärnsäkerheten i den utvidgade Europeiska unionen

Ett EU-omfattande system för säkerheten vid kärntekniska anläggningar bör - i likhet med de nuvarande nationella systemen - bestå av två huvuddelar: 1) en uppsättning normer och 2) ett system för kontroll av att normerna följs.

1. Gemensamma normer

Ett införande av ett EU-omfattande system för säkerheten vid kärntekniska anläggningar innebär inte med nödvändighet att man måste fastställa detaljerade tekniska säkerhetsnormer. Systemet får heller inte bli en kopia av något som redan finns bland medlemsstaterna.

a) Nuvarande normer

Det finns en uppsättning av principer som kan bilda grundvalen för ett rättsligt bindande, EU-omfattande system. Dessa principer skulle kunna ingå i ett direktiv som skulle utfärdas av rådet och som i huvudsak skulle bygga på innehållet i konventionen om kärnsäkerhet som ingåtts under IAEA:s överinseende. Konventionen innehåller inga detaljerade tekniska föreskrifter utan är ett precist utformat rättsligt ramverk, som bildar grunden till ett system för kärnsäkerhet. Samtliga medlemsstater och alla kandidatländer utom Estland och Malta är parter i konventionen om kärnsäkerhet.

Det bör dock påpekas att konventionen bara omfattar kärnkraftverk. Med hänsyn till den europeiska kärnkraftsindustrins utveckling vore det önskvärt att införa ett system med större räckvidd som skulle omfatta alla kärntekniska anläggningar. En sådan utvidgning av tillämpningsområdet skulle emellertid komma att begränsas till anläggningar inom bränslecykeln och till forskningsanläggningar. Det anses inte nödvändigt att utvidga systemet till att omfatta mindre innehavare av radioaktivt material, som huvudsakligen i form av slutna strålkällor.

Genom att formellt fastställa dessa principer i en rättsakt från gemenskapen skulle man komplettera de grundläggande normer som anges i artikel 30 i Euratomfördraget så att säkerheten vid kärntekniska anläggningar täcks in. Sedan Euratomfördraget trädde i kraft har de grundläggande normerna reviderats genom en rad ändringsdirektiv. Det sista ändringsdirektivet är från den 13 maj 1996 (96/29/Euratom [4]). Men nu handlar det inte om att revidera det sistnämnda direktivet, där grundläggande normer fastställs, utan om att utarbeta ett nytt direktiv, som skall komplettera normerna.

[4] EGT C 159, 29.6.1996, s. 1.

EG-domstolen har bekräftat riktigheten av detta resonemang genom sin dom den 10 december 2002 i mål C-29/99. Domstolen säger att "... prövningen av gemenskapens behörighet inte [skall] göras utifrån någon konstlad åtskillnad mellan skydd för befolkningens hälsa och säkerhet i fråga om källor till joniserande strålning. [5]" Domstolen slår vidare fast att de berörda nationella tillsynsmyndigheternas har teknisk behörighet att utfärda tillstånd för uppförande och drift av kärntekniska anläggningar. Domstolen medger emellertid att denna tekniska behörighet inte hindrar gemenskapen från att lagstifta inom området. Domen i denna punkt är klart uttryckt och lyder så här: "Även om gemenskapen inte har någon behörighet enligt Euratomfördraget att ge tillstånd till uppförande eller drift av kärnenergianläggningar, är den enligt artiklarna 30-32 i detta fördrag behörig att till skydd för hälsan utfärda grundläggande normer för att inrätta ett system för godkännande som medlemsstaterna skall tillämpa. En sådan lagstiftningsåtgärd utgör nämligen en åtgärd som kompletterar de grundläggande normer som avses i artikel 30 i Euratomfördraget. [6]"

[5] Punkt 82 i domen.

[6] Punkt 89 i domen.

Begreppet "grundläggande norm" omfattar således skyddet av allmänhetens hälsa och - i ett tidigare led - därmed också säkerheten avseende källor till joniserande strålning.

Det är uppenbart att ett sådant gemenskapsgrepp på kärnsäkerheten på sikt inte kan begränsas till ett rent övertagande av de bestämmelser i konventionen om kärnsäkerhet som är tillämpliga i sammanhanget. Konventionens bestämmelser kan dock tjäna som en okontroversiell utgångspunkt, eftersom alla medlemsstater redan är skyldiga att införa dem. Dessa bestämmelser kan sedan kompletteras med andra inslag.

b) Normernas utveckling med tiden

Att fastställa gemensamma normer för säkerheten vid kärntekniska anläggningar innebär också att de måste revideras med tiden. Det måste ske enligt ett bestämt förfarande som beskrivs i artikel 32 i Euratomfördraget. Enligt artikel 31 skall kommissionen utarbeta grundläggande normer efter yttrande av en kommitté bestående av personer, som Vetenskapliga och tekniska kommittén skall utse bland vetenskapliga experter i medlemsstaterna, och efter yttrande av Europeiska ekonomiska och sociala kommittén. Efter samråd med Europaparlamentet antar sedan rådet med kvalificerad majoritet de grundläggande normer som kommissionen lagt fram förslag om.

I det praktiska arbetet med att utveckla de europeiska normerna kommer man att beakta resultaten av IAEA:s insatser inom kärnsäkerhetsområdet, där detta organ varit aktivt under många år. Man måste också särskilt beakta resultaten av det arbete Nuclear Regulators Working Group (NRWG - arbetsgrupp bestående av tillsynsmyndigheter på det kärntekniska området) bedriver, framför allt de gemensamma ståndpunkter som gruppen utarbetat. Samma sak gäller den verksamhet som Western European Nuclear Regulators (WENRA - sammanslutning av västeuropeiska tillsynsmyndigheter på det kärntekniska området) bedriver i fråga om harmonisering. Den metodik som kommissionen och rådet tagit fram för säkerhetsbedömningen av kärntekniska anläggningar i kandidatländerna kommer också att vara ett viktigt inslag att ta hänsyn till.

På det här området finns det redan viktiga nationella bestämmelser, och det vore därför bra om kommissionen kunde utnyttja sakkunskapen hos säkerhetsexperter så att de gemensamma normerna utvecklas på ett harmoniserat sätt. För det ändamålet skall kommissionen bistås av den kommitté som avses i artikel 31.

Gemenskapens system kommer att bygga på grundläggande skyldigheter och allmänna principer. Systemet kommer att innebära att det fastställs ett regelverk, där det ingår ett förfarande som gör att systemet kan utvecklas. En av de första uppgifter artikel 31-kommittén kommer att ta itu med är att - med de ovannämnda undersökningarna som underlag - gå igenom en samling praktiskt användbara normer som skall att tjäna som en gemensam referensram. Det är med dessa normer som grund som kontrollerna kommer att kunna genomföras i medlemsstaterna. För att varje form av olika behandling skall undvikas mellan å ena sidan de nuvarande medlemsstaterna och å andra sidan de tillträdande staterna, skall lagstiftningen vara i kraft vid tidpunkten för EU:s utvidgning, dvs. den 1 maj 2004. Det datumet markerar början för den praktiska tillämpningen av detta gemenskapssystem, som sedan kommer att utvecklas vidare.

De gemensamma normerna är ett inslag i en fortlöpande process. Syftet med dem är att sörja för att det upprätthålls en hög kärnsäkerhet inom EU. Därför måste systemet bygga på sakkunskapen hos de nationella tillsynsmyndigheterna. Meningen är att gemenskapens system skall tjäna som ett komplement till de nationella systemen.

c) Rapportering

På samma sätt som enligt konventionen om kärnsäkerhet och enligt uppföljningen av slutsatserna från Europeiska unionen möte i Laeken, skall medlemsstaterna överlämna rapporter om de åtgärder de vidtagit för att uppfylla sina förpliktelser samt om läget beträffande de anläggningar som står under deras kontroll. Rapporterna kommer att granskas av medlemsstaterna och kommissionen på så sätt att säkerhetsexperter granskar varandras arbete ("peer review").

2. Ett oberoende kontrollsystem

Det är av avgörande betydelse att inrätta ett oberoende kontrollsystem för att gemenskapens insatser för säkerheten vid kärntekniska anläggningar skall bli trovärdiga och verkningsfulla.

Kontrollsystemet bör i huvudsak bygga på sakkunskap hos de nationella tillsynsmyndigheterna. Syftet med gemenskapens kontroller är att bedöma hur tillsynsmyndigheterna utför sitt uppdrag. Det ingår inte i uppdraget att kontrollera säkerhetsförhållandena genom kontroller vid själva anläggningarna.

Medlemsstaterna kommer att åläggas att utse experter - med angivande av deras kompetensområden - som skall kunna anlitas av kommissionen för oberoende kontroller i medlemsstaterna. Det är givetvis kommissionen som ensam har befogenhet att besluta om kontroller och eventuella uppföljningsåtgärder. För att man skall kunna garantera att kontrollerna genomförs på ett oberoende sätt framstår det som önskvärt att experterna inte bör delta i kontroller i sina egna medlemsstater.

Med rapporterna från kontrollerna som underlag kommer kommissionen att kunna framföra påpekanden om åtgärder som är nödvändiga för att trygga säkerheten vid kärntekniska anläggningar. Kommissionen kommer dessutom att vara skyldig att vartannat år överlämna en rapport till rådet och Europaparlamentet om läget beträffande kärnsäkerheten inom EU.

Gemenskapens kontrollsystem kommer inte att fungera som någon ny, högre kontrollnivå för kärntekniska anläggningar. Systemet, som går ut på kontroller av kvalitativ karaktär, kommer att innebära att tillsynsmyndigheterna jämförs genom s.k. korskontroll. Den ger gemenskapen möjlighet att se till att säkerhetsnivån är densamma i alla medlemsstater. Med hjälp av ett sådant system kan man också införa en EU-märkning som skulle stärka allmänhetens förtroende för säkerheten vid kärntekniska anläggningar. Ett system av det här slaget, som aldrig prövats tidigare, har fördelen att tillsynsmyndigheternas kontroller organiseras inom en gemenskapsram. Det baseras på en kvalitetsgranskning som utförs av sakkunniga ("peer review") och som omfattar både korskontrollen och granskningen av de rapporter som medlemsstaterna skall skicka in med jämna mellanrum. Gemenskapen har inte för avsikt att inträda som ersättare för medlemsstaternas tillsynsmyndigheter.

II. Tillräckliga ekonomiska resurser

För att man skall kunna hålla en hög säkerhet vid kärntekniska anläggningar - såväl under drifttiden som under avvecklingsskedet - krävs att man har tillgång till tillräckliga ekonomiska resurser.

Avveckling av en kärnteknisk anläggning är ett omfattande industriellt företag som kan ta många år, och det kan bli fråga om mycket stora utgifter. För att de skall kunna betalas måste det finnas ekonomiska resurser. Medlen måste avsättas av innehavaren till den kärntekniska anläggningen under dess drifttid. När det är dags för avveckling, är det nämligen av största vikt att den kan genomföras med upprätthållande av en hög säkerhet.

Det är också av största betydelse att undvika situationer, där avvecklingen av en kärnteknisk anläggning inte kan påbörjas som planerat, inte genomförs enligt tillämpliga rutiner eller avbryts mitt under genomförandet på grund av resursbrist.

En sådan situation skulle leda till att det blir kvar en stor mängd av radioaktiva ämnen, som inte skulle övervakas och omhändertas på ett godtagbart sätt. Det skulle få allvarliga följder för strålsäkerheten och innebära att ett av de grundläggande målen i Euratomfördraget inte var uppfyllt. Som redan nämnts skall gemenskapen enligt Euratomfördragets artikel 2 nämligen "uppställa enhetliga säkerhetsnormer för befolkningens och arbetstagarnas hälsoskydd samt övervaka tillämpningen av dessa normer." Gemenskapen har för detta ändamål antagit grundläggande normer för strålskydd [7]. Således är kapitel 3 i Euratomfördraget den rättsliga grunden för en gemenskapsinsats på det här området.

[7] KOM 96/29 (Euratom).

För närvarande avsätter anläggningarnas innehavare medel antingen till egna reservfonder i bolaget eller till externa fonder utanför företaget, vilka inrättats i olika former för det aktuella ändamålet.

Även om man avsätter reserver så att en avveckling kan genomföras och så att radioaktivt avfall och använt kärnbränsle tas om hand, är den grundläggande uppgiften att se till att de ekonomiska resurserna finns tillgängliga på lång sikt, i storleksordningen flera decennier. Därför är inrättandet av avvecklingsfonder, som är självständiga i förhållande till innehavarna av anläggningarna och öronmärkta för deras avveckling, det bästa alternativet för att kunna genomföra avvecklingarna i överensstämmelse med alla erforderliga säkerhetsvillkor. För den händelse en sådan åtskillnad mellan innehavare och avvecklingsfonder inte är möjlig i exceptionella fall av välgrundade anledningar, skulle medlen kunna förvaltas av innehavarna, på villkor att tillgången till de av företagens medel som avsatts för att täcka avvecklingen är tryggad.

På basis av uppgifter, som medlemsstaterna skall skicka in vart tredje år, kommer kommissionen att med jämna mellanrum sammanställa rapporter om läget för fonderna. Vid behov kommer kommissionen att vidta åtgärder för att rätta till oegentligheter som skulle kunna äventyra genomförandet av avvecklingen eller leda till obalanser på elmarknaden.

Ett inrättande av externa, sunt förvaltade fonder innebär en garanti för att medlen finns tillgängliga på lång sikt, så att en hög kärnsäkerhet kan upprätthållas under hela avvecklingsförloppet.

Det har redan understrukits att det är nödvändigt att harmonisera metoderna för beräkning av framtida avvecklingskostnader. Man måste också införa övergångsbestämmelser att tillämpas vid behov så att företag, när de för över stora belopp till externa fonder, påverkas negativt i så liten utsträckning som möjligt.

Kommissionen föreslår en övergångsperiod på [tre år] efter ikraftträdandet av de nationella bestämmelser genom vilka medlemsstaterna genomför detta direktiv efter att det antagits av rådet.

Slutsatser

Inför den nära förestående utvidgningen, som saknar motstycke i EU:s historia och där frågorna om kärnsäkerhet spelar en central roll, är det dags för kommissionen att på ett tydligt sätt hävda sina befogenheter när det gäller säkerheten vid kärntekniska anläggningar och att anta rättsligt bindande regler.

Genom att i gemenskapens lagstiftning införa befintliga regler och principer kommer man att kunna uppnå en samstämmighet som gör genomförandet både snabbt och verkningsfullt. Möjligheten att i viss utsträckning kunna anlita experter från de nationella tillsynsmyndigheterna för att genomföra uppgifterna i samband med kontrollerna gör att man kommer att förfoga över en unik teknisk sakkunskap. Sammanlänkningen av de nationella systemen med gemenskapens system utgör en garanti för att man skall kunna upprätthålla en hög säkerhet vid de kärntekniska anläggningarna i en utvidgad union.

Det är också av största vikt att garantera att arbetsuppgifterna efter stängningen av en kärnteknisk anläggning sköts under iakttagande av strålskyddsnormerna och med öppen redovisning av användningen av de ekonomiska resurserna. För det ändamålet måste man inrätta ett ramverk där de nationella bestämmelserna skall ingå. Genom att fastlägga kriterier för bildandet och förvaltningen av fonder för avveckling av kärntekniska anläggningar kommer man att kunna garantera att kärnsäkerheten hålls på en hög nivå under hela avvecklingsskedet.

Med ovanstående motivering uppmanar kommissionen rådet att godkänna det bifogade förslaget till direktiv.

2003/0021(CNS)

Förslag till RÅDETS DIREKTIV (Euratom) om fastställande av grundläggande skyldigheter och allmänna principer för säkerhet vid kärntekniska anläggningar

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR FATTAT DETTA BESLUT

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska atomenergigemenskapen, särskilt artiklarna 31, 32 och 187 i detta,

med beaktande av kommissionens förslag [8], som - i enlighet med artikel 31 i fördraget - utarbetats efter yttrande från en grupp av personer som utsetts av Vetenskapliga och tekniska kommittén och som består av vetenskapliga experter från medlemsstaterna, och efter att ha inhämtat Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande [9],

[8] EGT C [...], ..., s. ...

[9] EGT C [...], ..., s. ...

med beaktande av Europaparlamentets yttrande [10], och

[10] EGT C [...], ..., s. ...

av följande skäl:

(1) Enligt artikel 2 b i fördraget skall gemenskapen uppställa enhetliga säkerhetsnormer för befolkningens och arbetstagarnas hälsoskydd samt övervaka tillämpningen av dessa normer.

(2) I artikel 30 i fördraget sägs att det inom gemenskapen skall fastställas grundläggande normer för befolkningens och arbetstagarnas hälsoskydd mot de faror som uppstår till följd av joniserande strålning. Enligt artikel 32 skall de grundläggande normerna kompletteras enligt det förfarande som anges i artikel 31.

(3) I artikel 187 i fördraget sägs att kommissionen inom de gränser och på de villkor som fastställts av rådet i enlighet med bestämmelserna i fördraget får inhämta den information och företa de kontroller som behövs för att fullgöra de uppgifter som anförtrotts kommissionen enligt fördraget.

(4) I rådets direktiv 96/29/Euratom [11] fastställs grundläggande säkerhetsnormer för skydd av arbetstagarnas och allmänhetens hälsa mot de faror som uppstår till följd av joniserande strålning.

[11] EGT L 159, 29.6.1996, s. 1.

(5) Olyckan vid kärnkraftverket i Tjernobyl 1986 visade att gemenskapens vid den tidpunkten gällande grundläggande normer behövde kompletteras med bestämmelser som skulle tillämpas i de fall det förelåg risk för strålningsolyckor. Sålunda införde man med stöd av rådets beslut 87/600/Euratom [12] ett system för snabbt informationsutbyte vid sådana nödsituationer som kan medföra strålrisker. Vidare blev medlemsstaterna genom rådets direktiv 89/618/Euratom [13] skyldiga att informera allmänheten vid strålningsolyckor.

[12] EGT L 371, 30.12.1987, s. 76. Svensk specialutgåva, område 15, volym 8, s. 33.

[13] EGT L 357, 7.12.1989, s. 31. Svensk specialutgåva, område 15, volym 9, s. 137.

(6) Likaledes har de grundläggande normerna kompletterats med rådets direktiv 92/3/Euratom av den 3 februari 1992 om övervakning och kontroll av transport av radioaktivt avfall mellan medlemsstater samt till och från gemenskapen [14], samt med rådets förordning (Euratom) nr 1493/93 av den 8 juni 1993 om transport av radioaktiva ämnen mellan medlemsstater [15].

[14] EGT L 35, 12.2.1992, s. 24. Svensk specialutgåva, område 15, volym 11, s. 10.

[15] EGT L 148, 19.6.1993, s. 1. Svensk specialutgåva, område 12, volym 2, s. 160.

(7) Även om man genom det system för strålskydd som bygger på de gällande grundläggande normerna åstadkommer ett gott hälsoskydd för allmänheten baserat på vetenskapens nuvarande kunskap om detta område, måste skyddet kompletteras genom en rigorös tillämpning av säkerhetsnormer, som syftar till att förebygga och övervaka riskerna för befolkningen att utsättas för strålning. För att man helt och hållet skall uppfylla målen för hälsoskydd enligt fördragets artikel 2 b är det särskilt för kärntekniska anläggningar av yttersta vikt att upprätthålla en hög säkerhet under alla skeden, från konstruktion till avveckling. Det uppnår man genom att upprätthålla ett verkningsfullt skydd mot strålrisker och genom att förebygga olyckor som kan medföra strålning.

(8) Trots en viss grad av harmonisering råder det ännu idag stora skillnader mellan medlemsstaterna när det gäller åtgärder för att åstadkomma kärnsäkerhet. Dessa skillnader kommer att bli ännu större genom utvidgningen av Europeiska unionen. För närvarande innebär skillnaderna att gemenskapen saknar möjlighet att sörja för att hälsoskyddskraven i fördragets artikel 2 b alltid tillgodoses på bästa möjliga sätt. För att gemenskapen skall kunna sörja för att de "enhetliga säkerhetsnormer" som krävs enligt ovannämnda artikel verkligen tillämpas, bör de grundläggande strålskyddsnormerna kompletteras med gemensamma säkerhetsnormer i den utsträckning som visar sig vara nödvändig för att avvärja faror för befolkningens liv och hälsa.

(9) Förutom under en kärnteknisk anläggnings drifttid kan riskerna med joniserande strålning förekomma i samband med avveckling av anläggningen. För att bemästra riskerna med deponering av radioaktivt avfall måste man sörja för en säker avveckling av kärntekniska anläggningar. Här ingår även långsiktig hantering av radioaktivt avfall och använt kärnbränsle.

(10) För att uppfylla de mål som gemenskapen satt upp för strålskyddet enligt ovan behöver man fastlägga grundläggande skyldigheter och allmänna principer för säkerhet vid kärntekniska anläggningar.

(11) För avveckling av kärntekniska anläggningar, där även långsiktig hantering av radioaktivt avfall och av använt kärnbränsle ingår, krävs betydande ekonomiska resurser. För att eliminera alla risker för människors hälsa och för miljön måste man på gemenskapsplanet garantera att det finns tillräckligt med pengar, så att avvecklingen av kärntekniska anläggningar kan genomföras under iakttagande av säkerhetsnormerna. För det ändamålet bör särskilda bestämmelser om inrättande av avvecklingsfonder införas. Innehavare av kärntekniska anläggningar måste regelmässigt avsätta medel till dessa fonder så länge deras anläggningar är i drift. För att garantera att det finns tillgång till de medel som behövs för avveckling behöver man - utom i väl motiverade undantagsfall - bilda fonder med ställning som juridiska personer som är självständiga i förhållande till innehavarna av de kärntekniska anläggningarna.

(12) Det föreliggande direktivet överensstämmer med tänkesättet i det system som inrättats genom konventionen om kärnsäkerhet, som trädde i kraft den 24 oktober 1996 och i vilken alla medlemsstater är parter. Genom kommissionens beslut 1999/819/Euratom [16] anslöt sig Europeiska atomenergigemenskapen till konventionen den 31 januari 2000. Eftersom konventionen omfattar enbart kärnkraftverk, innebär det föreliggande direktivet att principerna i konventionen utsträcks till att omfatta alla kärntekniska anläggningar för vilka säkerhetsåtgärder är nödvändiga.

[16] EGT L 318, 11.12.1999, s. 20.

(13) I samma syfte sägs i artikel 26 i Konventionen om säkerheten vid hantering av använt kärnbränsle och om säkerheten vid hantering av radioaktivt avfall [17], som trädde i kraft den 18 juni 2001, att varje fördragsslutande part skall vidta lämpliga åtgärder för att säkerställa säkerheten vid avveckling av en kärnteknisk anläggning. Vidare sägs att man genom sådana åtgärder skall trygga att kvalificerad personal och tillräckliga ekonomiska resurser finns till förfogande. Enligt konventionens artikel 22 ii skall varje fördragsslutande part vidta lämpliga åtgärder för att se till att det finns tillräckligt med ekonomiska resurser så att säkerheten kan tillgodoses vid anläggningar för hantering av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall under drifttiden och avvecklingen.

[17] EGT [...], ..., s. ...

(14) För övervakningen av tillämpningen av de bestämmelser som fastställs genom detta direktiv måste kommissionen dels kontrollera hur tillsynsmyndigheterna utför sitt uppdrag, dels inrätta ett system för granskning av de rapporter som medlemsstaterna lämnar in i enlighet med detta direktiv.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Syfte och tillämpningsområde

1. I syfte att trygga skyddet av allmänhetens och arbetstagares hälsa mot farorna med joniserande strålning från kärntekniska anläggningar, fastställs genom detta direktiv de grundläggande skyldigheter och allmänna principer som ger gemenskapen möjlighet - genom att garantera en hög säkerhetsnivå vid kärntekniska anläggningar - att försäkra sig om att de grundläggande normerna enligt artikel 30 i Euratomfördraget tillämpas.

2. Direktivet omfattar samtliga kärntekniska anläggningar, även efter det att driften av dem upphört.

Artikel 2

I detta direktiv används följande beteckningar med de betydelser som här anges:

1) kärnteknisk anläggning: civil anläggning, med tillhörande markområde, byggnader och utrustning, där kärnämne - med den innebörd ordet har enligt artikel 197 i Euratomfördraget - framställs, bearbetas, används, hanteras, lagras eller slutförvaras, varvid omfattningen är sådan att hänsyn till säkerheten måste tas. Denna definition skall gälla fram till dess att strålskyddsrestriktionerna för anläggningen har upphävts.

2) gemensamma säkerhetsnormer: samtliga bestämmelser som bygger på de allmänna principer som är fastlagda i detta direktiv.

3) tillsynsmyndighet: behöriga organ (ett eller flera) som respektive medlemsstat utsett till att utfärda tillstånd och övervaka tillämpningen av bestämmelserna för val av anläggningsplats, konstruktion, uppförande, driftsättning, drift och avveckling av kärntekniska anläggningar.

4) tillstånd: godkännande som lämnas av tillsynsmyndighet till sökande och som innebär att den senare övertar ansvaret för val av anläggningsplats, konstruktion, uppförande, driftsättning, drift och avveckling av kärnteknisk anläggning.

5) företag som ansvarar för kärntekniska anläggningar: fysiska eller juridiska personer som driver kärntekniska anläggningar och som enligt nationell lagstiftning är juridiskt ansvariga för de arbetsrutiner som tillämpas vid anläggningarna.

6) stängning av kärnteknisk anläggning: innebär att en behörig myndighet har beslutat att en kärnteknisk anläggning inte längre får drivas.

7) avveckling: innefattar alla skeden som leder till att en kärnteknisk anläggning - slutförvar undantagna - inte längre omfattas av tillsynsmyndigheters kontroll. Bland skedena ingår dekontaminering och rivning.

8) avvecklingsfond: inrättning med ekonomiska resurser som är öronmärkta för att täcka kostnaderna för avveckling av kärntekniska anläggningar; hit hör även långsiktig hantering av radioaktivt avfall och av använt kärnbränsle under iakttagande av säkerhetsnormerna.

9) använt kärnbränsle: kärnbränsle som har bestrålats i en reaktorhärd och avlägsnats därifrån permanent.

10) konventionellt avfall från avveckling: avfall som inte är radioaktivt och som uppstår under avveckling. Konventionellt avfall måste omhändertas i enlighet med gällande normer.

11) radioaktivt avfall: radioaktivt ämne som föreligger i gasform, vätskeform eller fast form, som inte längre avses att utnyttjas av medlemsstat - eller av fysisk eller juridisk person vars beslut därom godkänts av medlemsstaten - och som i sin egenskap av radioaktivt avfall omfattas av kontroll som utförs av en tillsynsmyndighet i enlighet med respektive medlemsstats lagar och andra författningar.

12) radioaktivt avfall från avveckling: radioaktivt avfall som uppstår under avveckling.

13) arbetsrutiner: mänsklig verksamhet som kan öka människors exponering för strålning från artificiella eller naturliga strålkällor i samband med handhavandet av naturliga radionuklider för deras radioaktiva, klyvbara eller fertila egenskapers skull; exponering i nödsituationer dock undantagen.

14) upparbetning: process eller arbetsmoment som syftar till att ur använt kärnbränsle återvinna radioaktiva isotoper för framtida användning.

15) avvecklingsplan: tidsschema för avveckling med början från stängning av anläggning.

Artikel 3

Tillsynsmyndigheternas oberoende ställning

Medlemsstaterna skall inrätta var sina tillsynsmyndigheter. I fråga om sin organisation, juridiska ställning och sina beslut skall tillsynsmyndigheterna vara självständiga i förhållande till alla andra organ och organisationer - offentliga såväl som privata - som har till uppgift att främja eller använda kärnkraft.

Artikel 4

Tillsynsmyndigheternas roll

Tillsynsmyndigheterna skall utföra övervakning av och utfärda föreskrifter för säkerheten vid kärntekniska anläggningar. De skall utfärda tillstånd och övervaka tillämpningen av bestämmelserna om val av anläggningsplats, konstruktion, uppförande, driftsättning, drift och avveckling av kärntekniska anläggningar.

Artikel 5

Säkerhet vid anläggningar

Medlemsstaterna skall vidta alla erforderliga åtgärder för att

a) vid kärntekniska anläggningar inrätta och upprätthålla verkningsfulla skydd mot tänkbara strålrisker i syfte att skydda enskilda personer, samhället och miljön mot skadliga effekter av joniserande strålning från sådana anläggningar,

b) förebygga olyckor med följder i form av strålning, och att mildra sådana följder i de fall de skulle uppstå,

c) genomföra alla övriga tänkbara åtgärder för att garantera säkerheten vid kärntekniska anläggningar,

d) sörja för en långsiktig hantering av alla ämnen - däribland radioaktivt avfall och använt kärnbränsle - som blivit kvar under avvecklingsskedet, varvid hanteringen skall ske i enlighet med de grundläggande normerna för skydd av befolkningen och arbetstagarna mot risker från joniserande strålning.

Artikel 6

Prioritering av säkerhet

1. Medlemsstaterna skall vidta alla erforderliga åtgärder för att sörja för att kärnsäkerheten ges erforderlig prioritet vid alla arbetsrutiner som har direkt samband med kärntekniska anläggningar.

2. I de praktiska åtgärderna för skydd av befolkningen i enlighet med artikel 44 i direktiv 96/29/Euratom skall beaktas alla aspekter som rör säkerheten vid kärntekniska anläggningar.

Artikel 7

Skyldigheter hos företag som ansvarar för kärntekniska anläggningar

1. Medlemsstaterna skall ålägga företag, som ansvarar för kärntekniska anläggningar, att driva dem i enlighet med de gemensamma säkerhetsnormer som är tillämpliga för respektive anläggning samt i enlighet med de föreskrifter som utfärdats av respektive tillsynsmyndighet och i överensstämmelse med de åtgärder som denna haft anledning att vidta.

2. Medlemsstaterna skall ålägga företag, som ansvarar för kärntekniska anläggningar, att upprätta kvalitetssäkringsprogram - vars innehåll och genomförande skall kontrolleras av respektive tillsynsmyndighet - och genomföra dem i syfte att säkerställa att de krav som ställs på all verksamhet av betydelse för kärnsäkerheten uppfylls under de kärntekniska anläggningarnas drifttid.

3. Medlemsstaterna skall vidta erforderliga åtgärder för att utse ansvariga för avveckling av kärntekniska anläggningar, däribland i de fall då de ursprungligen ansvariga inte längre är i stånd att fullgöra sina åtaganden.

Artikel 8

Inspektioner

Medlemsstaterna skall sörja för att kärntekniska anläggningar inspekteras med avseende på kärnsäkerhet av respektive tillsynsmyndighet - däribland under avvecklingar - och att de företag som ansvarar för de kärntekniska anläggningarna godtar detta.

Artikel 9

Ekonomiska resurser

1. Medlemsstaterna skall vidta erforderliga åtgärder så att det finns tillräckliga ekonomiska resurser för att tillgodose säkerheten vid kärntekniska anläggningar.

2. Medlemsstaterna skall sörja för att det finns tillräckliga ekonomiska resurser för att bekosta avveckling av alla kärntekniska anläggningar - varvid hänsyn skall tas till hur lång tid avvecklingen kan ta -, varvid resurserna skall finnas i form av avvecklingsfonder och vara tillgängliga vid planerade tidpunkter för avveckling. Fonderna skall uppfylla de minimikrav som är angivna i bilagan.

3. För kärntekniska anläggningar som inte har som huvudändamål att sälja varor eller tjänster - i synnerhet forskningsreaktorer - skall medlemsstaterna bestämma sätten att skaffa fram de ekonomiska resurser som behövs för avveckling.

Artikel 10

Säkerhetsexperter

1. Medlemsstaterna skall vidta erforderliga åtgärder så att det finns tillgång till kärnsäkerhetsexperter för all verksamhet som rör kärnsäkerhet.

2. Medlemsstaterna skall sörja för att erforderliga kursplaner utarbetas och att personalen fortlöpande har möjlighet till teoretisk och praktisk utbildning.

Artikel 11

Incidenter under drift

1. Medlemsstaterna skall ställa upp krav på att det upprättas rutiner, som skall godkännas av respektive tillsynsmyndighet och som är avsedda att användas vid incidenter och olyckor under drift, för att minska de tänkbara följder för befolkningen och miljön som skulle kunna förorsakas av en nödsituation som medför risk för strålning och som har samband med driften av kärntekniska anläggningar.

2. Medlemsstaterna skall ställa upp krav på att företag, som ansvarar för kärntekniska anläggningar, snarast möjligt underrättar respektive tillsynsmyndighet om inträffade incidenter som har betydelse för säkerheten och om de åtgärder som vidtagits för att komma till rätta med dem.

Artikel 12

Övervakning av bestämmelsernas tillämpning

1. I syfte att upprätthålla en hög kärnsäkerhet skall kommissionen låta inspektera tillsynsmyndigheterna. Medlemsstaterna skall sörja för att tillsynsmyndigheterna låter dessa inspektioner genomföras.

2. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna en lista över experter - med angivande av kompetensområden - som kommissionen skall anlita för genomförandet av inspektionerna enligt punkt 1.

3. Innan experterna får genomföra inspektionen enligt punkt 1 skall de godkännas av tillsynsmyndigheterna i den medlemsstat där inspektionen skall genomföras. Experterna får inte anlitas för inspektioner i de medlemsstater de är medborgare i.

4. Före inspektionen skall kommissionen underrätta den berörda medlemsstaten och ange vad inspektionen omfattar, dess syfte, datum när den skall påbörjas och namnen på de godkända experterna.

5. Kommissionen skall överlämna inspektionsrapporterna till den berörda medlemsstaten, som - inom tre månader efter mottagandet av rapporten - skall meddela vilka åtgärder som vidtagits för att avhjälpa eventuella brister.

6. Kommissionen får efter inspektioner avge yttranden till medlemsstaterna och begära in ytterligare uppgifter för att klargöra hela eller delar av rapporternas innehåll.

Artikel 13

Rapportering

1. Varje medlemsstat skall årligen, från och med det datum som anges i artikel 15.1, överlämna en rapport till kommissionen om de åtgärder som medlemsstaten vidtagit för att fullgöra sina skyldigheter enligt detta direktiv samt om säkerhetsläget vid de kärntekniska anläggningarna på medlemsstatens territorium. Kommissionen skall ordna möten med medlemsstaterna för genomgång av dessa rapporter.

2. Kommissionen skall vartannat år, från och med det datum som anges i artikel 15.1, överlämna en rapport, baserad på medlemsstaternas rapporter och inspektionsrapporterna, till Europaparlamentet och rådet om genomförandet av detta direktiv och om läget beträffande kärnsäkerheten i gemenskapen.

Artikel 14

Strängare åtgärder

Medlemsstaterna får använda sig av strängare åtgärder än de som föreskrivs i detta direktiv. I sådana fall skall de underrätta kommissionen om åtgärdernas karaktär och om skälen till varför de vidtagits.

Artikel 15

Omsättande i nationell lagstiftning

1. Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den ... [före den 1 maj 2004]. De skall genast underrätta kommissionen om detta.

2. När en medlemsstat antar dessa bestämmelser skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda.

3. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texterna till centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.

Artikel 16

Ikraftträdande

Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.

Artikel 17

Adressater

Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

Utfärdat i Bryssel den [...]

På rådets vägnar

Ordförande

[...]

BILAGA

Följande minimikrav gäller för de avvecklingsfonder som nämns i artikel 9:

1. Fonderna skall byggas upp genom avsättning av medel från innehavarna av de kärntekniska anläggningarna. Det skall ske under anläggningarnas drifttid så att man vid tidpunkten för en stängning har tillräckligt med pengar för att kunna täcka alla avvecklingskostnader såsom de definieras i punkt 2.

2. Avsättningarna till en fond skall vara anpassade till anläggningens beräknade drifttid och i överensstämmelse med avvecklingsplanen så att medlen täcker kostnaderna för avveckling av anläggningen, säker och långsiktig hantering av det konventionella och radioaktiva avfallet från avvecklingen, säker och långsiktig hantering av det använda bränslet från kärnkraftverk samt kostnaderna för den hantering av avfall från upparbetningsanläggningar som inte redan täckts helt och hållet inom ramen för driftskostnaderna.

3. Fondernas likviditet skall svara mot tidsplanen för skyldigheterna i samband med avvecklingen och mot de kostnader som avses i punkt 2.

4. Fondernas medel skall vara avsedda att täcka - i överensstämmelse med avvecklingsplanen - uteslutande de kostnader som avses i punkt 2. De får inte användas för andra ändamål. Fonderna skall därför bildas med ställning som egna juridiska personer som är självständiga i förhållande till anläggningarnas innehavare. För den händelse en sådan åtskillnad mellan innehavare och avvecklingsfonder inte är möjlig i exceptionella fall av välgrundade anledningar, skulle medlen kunna förvaltas av innehavarna på villkor att tillgången är tryggad till de av företagens medel som avsatts för att täcka de kostnader som avses i punkt 2.

5. I det fall en kärnteknisk anläggning stängs innan de lagar, förordningar och föreskrifter som avses i detta direktiv trätt i kraft, eller inom en period på ... [fastställs senare] efter att de trätt i kraft, kan andra lösningar bli aktuella än de avvecklingsfonder som krävs enligt detta direktiv.

6. Medlemsstaterna skall fastställa de sätt som skall användas för överföringar av de medel för avveckling som avsatts hos anläggningarnas innehavare redan före ikraftträdandet av de åtgärder som vidtagits för genomförandet av detta direktiv. Överföringarna skall ske under minst tre år från det datum som anges i artikel 15.

FINANSIERINGSÖVERSIKT FÖR RÄTTSAKT

Politikområde(n): Energi och transport (06)

Verksamhet(er):

Åtgärdens beteckning: Rådets direktiv om fastställande av grundläggande skyldigheter och allmänna principer för säkerhet vid kärntekniska anläggningar

1. BERÖRDA BUDGETRUBRIKER (nummer och beteckning)

Åtagandet kommer att belasta en ny budgetrubrik som skall införas när systemet för verksamhetsbaserad budgetering (ABB, Activity Based Budgeting) är helt färdigt för GD TREN. Frågan om huruvida en befintlig budgetrubrik skall användas eller en ny införas kommer att tas upp under diskussionerna om det preliminära budgetförslaget för år 2004 (APB, Avant-projet de budget).

2. ALLMÄNNA UPPGIFTER

2.1 Sammanlagda anslag för åtgärden (avsnitt B) - årlig kostnad:

Åtagandet kommer att belasta budgetrubriken i punkt 1 för budgetåret 2004.

2.2 Tillämpningsperiod:

Start år 2004, därefter löpande.

2.3 Flerårig total utgiftsberäkning:

a) Förfalloplan för åtagandebemyndiganden/betalningsbemyndiganden (finansiellt stöd) (se punkt 6.1.1)

euro

>Plats för tabell>

b) Tekniskt och administrativt stöd och stödutgifter (se punkt 6.1.2)

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

c) Total budgetkonsekvens i form av personalutgifter och övriga administrativa kostnader (se punkterna 7.2 och 7.3)

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

2.4 Förenlighet med den ekonomiska planeringen och budgetplanen

Ny åtgärd

2.5 Påverkan på inkomsterna [18]

[18] Närmare uppgifter finns i den separata förklaringen.

Inkomsterna påverkas inte (gäller tekniska aspekter på genomförandet av en åtgärd)

3. BUDGETTEKNISKA UPPGIFTER

>Plats för tabell>

4. RÄTTSLIG GRUND

Artiklarna 31, 32 och 187 i Fördraget om upprättandet av Europeiska atomenergigemenskapen.

5. BESKRIVNING AV ÅTGÄRDEN OCH SKÄL FÖR ÅTGÄRDEN

5.1 Behovet av gemenskapsåtgärder [19]

[19] Närmare uppgifter finns i den separata förklaringen.

5.1.1 Mål för åtgärden

Enligt Euratomfördragets artikel 2 b skall gemenskapen, i enlighet med fördragets närmare bestämmelser, "uppställa enhetliga säkerhetsnormer för befolkningens och arbetstagarnas hälsoskydd samt övervaka tillämpningen av dessa normer." Kapitel 3, "Hälsoskydd", i avdelning II i fördraget innehåller bestämmelser om grundläggande normer för skydd mot joniserande strålning. Det kapitlet har tillämpats framför allt inom strålskyddsområdet.

Kommissionen har i över 25 år aktivt deltagit i arbetet med att harmonisera arbetsrutinerna inom kärnsäkerhetsområdet. Trots dessa insatser för en harmonisering råder det stora skillnader mellan medlemsstaterna när det gäller åtgärderna för kärnsäkerhet.

Kärnsäkerheten måste betraktas i ett gemenskapsperspektiv. Endast med ett samlat grepp kan man garantera att det upprätthålls en hög kärnsäkerhet i en utvidgad union.

På det här området finns det redan viktiga nationella bestämmelser, och det vore därför bra om kommissionen kunde utnyttja sakkunskapen hos säkerhetsexperter så att de gemensamma normerna utvecklas på ett harmoniserat sätt. För det ändamålet skall kommissionen bistås av den kommitté som anges i artikel 31 i Euratomfördraget.

Det är av yttersta vikt att inrätta ett oberoende kontrollsystem för att gemenskapens insats när det gäller säkerheten vid kärntekniska anläggningar skall bli trovärdig och verkningsfull. För genomförandet av kontrollerna kommer kommissionen att anlita sin egen personal, men till viss del även experter som utsetts av tillsynsmyndigheterna i medlemsstaterna. Kontrollerna skall genomföras på plats hos tillsynsmyndigheterna.

Även avveckling av kärntekniska anläggningar kan medföra potentiella risker för människor och miljö. Det gäller inte bara nu, utan också i framtiden, särskilt om man inte vidtar erforderliga åtgärder i god tid för att motverka strålningsrisker i samband med avvecklingar.

För säker avveckling av kärntekniska anläggningar, där även långsiktig hantering av radioaktivt avfall och av använt kärnbränsle ingår, krävs betydande ekonomiska resurser som måste säkerställas under de kärntekniska anläggningarnas drifttid.

Det är nödvändigt att på gemenskapsnivå garantera att det finns tillgång till tillräckliga ekonomiska resurser för avveckling av kärntekniska anläggningar under iakttagande av gällande säkerhetsnormer.

För att säkerställa tillgången till tillräckliga ekonomiska resurser måste särskilda bestämmelser införas om bildande av avvecklingsfonder med ställning som juridiska personer åtskilda från innehavarna av de kärntekniska anläggningarna. Innehavarna av anläggningarna skall regelmässigt avsätta medel till fonderna under anläggningarnas hela drifttid. Fondernas medel kommer att vara öronmärkta för avvecklingsverksamhet.

5.1.2 Förhandsutvärdering

Ingen

5.2 Planerad verksamhet och villkor för finansiering via budgeten

Målgrupperna för de föreslagna åtgärderna kommer att vara innehavarna av de kärntekniska anläggningarna samt de nationella tillsynsmyndigheterna. Syftet med förslaget är att fastställa grundläggande skyldigheter och allmänna principer för säkerhet vid kärntekniska anläggningar.

5.3 Genomförandebestämmelser

Förvaltningen skall skötas direkt av kommissionen med egen och extern personal.

6. BUDGETKONSEKVENSER

6.1 Totala budgetkonsekvenser för avsnitt B (för hela programperioden)

(Den beräkning som ligger till grund för nedanstående tabell skall redovisas genom uppdelningen i tabell 6.2 )

6.1.1 Finansiellt stöd

Åtagandebemyndiganden i euro

>Plats för tabell>

6.2 Kostnadsberäkning per åtgärd för del B (för hela programtiden) [20]

[20] Närmare uppgifter finns i den separata förklaringen.

Kontroller planeras med två inspektörer under 2 dagar per kontroll (traktamente 600 euro + resekostnader 2 000 euro). 15 kontroller planeras under år 2004 (kostnad 39 000 euro) och därefter 20 kontroller per år (årlig kostnad 52 000 euro).

7. EFFEKTER PÅ PERSONALRESURSER OCH ADMINISTRATIVA UTGIFTER

7.1 Personalbehov för åtgärden

>Plats för tabell>

7.2 Total budgetkonsekvens av ytterligare personalbehov

>Plats för tabell>

Beloppen avser totala utgifter för 12 månader.

7.3 Övriga administrativa utgifter till följd av åtgärden

>Plats för tabell>

Beloppen avser totala utgifter för 12 månader.

>Plats för tabell>

Personalbehov och administrativa behov kommer att täckas av de medel som tilldelas GD TREN genom det årliga förfarandet för resurstilldelning

8. UPPFÖLJNING OCH UTVÄRDERING

8.1 Metod för uppföljning

Uppföljningsrevisioner kommer att utföras.

8.2 Planerad form och tidsplan för utvärderingar

Kommissionen kommer att söka etablera samarbete med de nationella myndigheterna för att komma till rätta med ofullständigheter.

Årliga rapporter från medlemsstaterna. Möten med medlemsstaterna för genomgång av rapporterna. Utvärderingsrapport från kommissionen till rådet och Europaparlamentet vartannat år.

9. BESTÄMMELSER OM BEDRÄGERIBEKÄMPNING

Kommissionens ordinarie revisionssystem.

KONSEKVENSANALYS FÖRSLAGETS KONSEKVENSER FÖR NÄRINGSLIVET, SÄRSKILT FÖR SMÅ OCH MEDELSTORA FÖRETAG

Beteckning på förslaget:

Rådets direktiv om fastställande av grundläggande skyldigheter och allmänna principer för säkerhet vid kärntekniska anläggningar

Dokumentets referensnummer:

Förslaget

1. Varför behövs det, med tanke på subsidiaritetsprincipen, gemenskapslagstiftning på detta område, och vilka är huvudmålen?

Det föreslagna direktivet avser fastställande av gemensamma normer för säkerheten vid kärntekniska anläggningar. Visserligen har en harmonisering påbörjats av säkerhetsrutinerna, men de varierar ända mycket mellan medlemsstaterna. Därför behöver gemenskapen göra en insats. Den nära förestående utvidgningen av EU har ytterligare accentuerat behovet av en sådan insats.

Konsekvenser förföretagen

2. Vilka påverkas av förslaget?

- Vilka sektorer?

Förslaget får effekter för hela den kärntekniska sektorn, liksom för tillsynsmyndigheterna i medlemsstaterna.

- Hur stora är de företag som påverkas (vilken är de små och medelstora företagens andel)?

Direktivet torde gälla enbart stora företag, inte små eller medelstora företag.

- Är dessa företag belägna i vissa geografiska områden inom gemenskapen?

Inte alla medlemsstater har kärntekniska anläggningar på sina territorier. Men utvidgningen medför att antalet medlemsstater med kärnkraftsproduktion ökar. År 2004 räknar man med att det finns kärnkraftverk i sammanlagt 13 av de 25 medlemsstaterna. Kärnkraftverken ligger inte i några bestämda geografiska zoner, utan finns i Belgien, Finland, Frankrike, Förenade kungariket, Litauen, Nederländerna, Slovakien, Slovenien, Spanien, Sverige, Tjeckien, Tyskland och Ungern.

3. Vilka åtgärder måste företagen vidta för att följa förslaget?

Utarbeta och börja tillämpa arbetsrutiner.

4. Vilka ekonomiska verkningar förväntas förslaget få

- för sysselsättningen?

Inga

- för investeringar och nyetablering av företag?

Inga

- på företagens konkurrenskraft?

Inga, eftersom samma åtgärder gäller alla företag.

5. Innehåller förslaget åtgärder för att ta hänsyn till de små och medelstora företagens särskilda situation (inskränkningar eller skillnader i kraven, el. dyl.)?

Nej.

Rådfrågade

6. Förteckning över organisationer som rådfrågats om förslaget och som fört fram särskilda synpunkter.

Inga.