RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET om Bosnien och Hercegovinas beredskap att förhandla om ett stabiliserings- och associeringsavtal med Europeiska unionen

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

A. Inledning

1. Syftet med rapporten

2. Bakgrund: Förbindelserna mellan Europeiska unionen och Bosnien och Hercegovina

B. Nyckelfrågor i förberedandet av förhandlingar om ett stabiliserings- och associeringsavtal

1. Politiska kriterier

1.1 Demokrati och rättsstat

1.1.1 Presidentämbetet

1.1.2. Den lagstiftande makten

1.1.3 Den verkställande makten

1.1.4 Den offentliga förvaltningen

1.1.5 Förbindelser med det internationella samfundet

1.2 Mänskliga rättigheter

1.2.1 Medborgerliga, politiska, sociala och ekonomiska rättigheter

1.2.2 Minoriteters rättigheter och flyktingfrågor

1.3. Allmän bedömning

2. Ekonomiska kriterier

2.1 Den ekonomiska situationen och finanspolitisk stabilitet

2.2 Avreglering av priser och liberalisering av handeln

2.3 Privatiseringsprocessen

2.4 Reform av finanssektorn

2.5 Allmän bedömning

3. Förmåga att påta sig de skyldigheter som följer av ett stabiliserings- och associeringsavtal

3.1 Politisk dialog

3.2 Regionalt samarbete

3.3 Fri rörlighet för varor

3.3.1 Handel med industrivaror

3.3.2 Handel med jordbruksprodukter

3.4 Arbetstagares rörlighet - Etablering - Tjänster - Kapital

3.4.1 Arbetstagares rörlighet

3.4.2 Etablering

3.4.3 Handel med tjänster

3.4.4 Löpande betalningar och kapitalrörelser

3.5 Tillnärmning och genomförande av lagstiftning samt kontroll av lagstiftningens efterlevnad

3.5.1 Konkurrens

3.5.2 Immateriell, industriell och kommersiell äganderätt

3.5.3 Offentlig upphandling

3.5.4 Standardisering och bedömning av överensstämmelse

3.5.5 Konsumentskydd

3.6 Rättsliga och inrikes frågor

3.6.1 Förstärkning av institutioner och av rättsstaten

3.6.1.1 Polisväsendet

3.6.1.2 Rättsväsendet

3.6.1.3 Fängelsesystem

3.6.2 Visering, gränskontroll, asyl och migration

3.6.3 Bekämpning av penningtvätt

3.6.4 Brottsförebyggande och brottsbekämpning, bekämpning av olaglig narkotikahandel och av illegal narkotika

3.7 Samarbetspolitik

3.7.1 Ekonomiskt, monetärt och statistiskt samarbete

3.7.2 Främjande och skydd av investeringar, industriellt samarbete, små och medelstora företag, turism

3.7.3 Jordbruk och den agro-industriella sektorn

3.7.4 Tullar och skatter

3.7.4.1 Tullar

3.7.4.2 Skatter

3.7.5. Sysselsättning, socialpolitik, utbildning, forskning och teknisk utveckling

3.7.5.1 Sysselsättning och socialpolitik

3.7.5.2 Utbildning, forskning och teknisk utveckling

3.7.6 Kultur, audiovisuella medier, telekommunikation, posttjänster, informationssamhället

3.7.6.1 Kultur och audiovisuella medier

3.7.6.2 Telekommunikation, posttjänster, informationssamhället

3.7.7 Transport

3.7.8 Energi

3.7.9 Miljö

3.8 Ekonomiskt samarbete

3.9 Allmän bedömning

C. Slutsats

Förteckning över förkortningar

A. Inledning

1. Syftet med rapporten

Denna rapport har sammanställts i syfte att bedöma de framsteg som Bosnien och Hercegovina gjort inom ramen för stabiliserings- och associeringsprocessen. År 2000 fastställdes i EU:s "färdplan" arton inledande åtgärder som Bosnien och Hercegovina skulle vidta för att förbereda en genomförbarhetsstudie av möjligheterna att inleda förhandlingar om ett stabiliserings- och associeringsavtal. Åtgärderna i färdplanen var i allt väsentligt slutförda i september 2002. Europeiska kommissionen lägger följaktligen härmed fram sin studie. I studien undersöks den rådande situationen i Bosnien och Hercegovina, fastställs vilka krav som är förbundna med ett stabiliserings- och associeringsavtal och bedöms huruvida Bosnien och Hercegovina har gjort tillräckliga framsteg för att kunna föra meningsfulla förhandlingar om ett sådant avtal och senare genomföra avtalet med framgång.

2. Bakgrund: Förbindelserna mellan Europeiska unionen och Bosnien och Hercegovina

Bosnien och Hercegovina är ett av de fem länder i Sydosteuropa som deltar i stabiliserings- och associeringsprocessen. Denna process understöder nationell och regional stabilisering genom att vart och ett av de fem deltagande länderna gradvis integreras i de europeiska strukturerna och ges utsikter till ett EU-medlemskap. Integreringstakten beror på de framsteg varje enskilt land gör. Denna genomförbarhetsstudie gäller därför endast Bosnien och Hercegovina.

Förbindelserna mellan Bosnien och Hercegovina och EU har utvecklats avsevärt de senaste åren. Sedan 1996 har Bosnien och Hercegovina fått stöd från Phare- och Obnovaprogrammen. År 1997 antog EU sin regionala strategi och ministerrådet fastställde politiska och ekonomiska villkor för utvecklandet av bilaterala förbindelser. År 1998 antog EU en förklaring om de särskilda förbindelserna mellan EU och Bosnien och Hercegovina, vilket ledde till att det inrättades en rådgivande expertgrupp EU-Bosnien och Hercegovina med uppgift att bistå vid förberedelserna inför avtalsgrundade förbindelser. År 1999 erbjöds landet i och med stabiliserings- och associeringsprocessen utsikter till integrering i EU:s strukturer, och 2000 fastställdes i EU:s färdplan de första konkreta stegen i denna riktning. I början antogs det röra sig om åtgärder på kort sikt, men de var i allt väsentligt slutförda först i september 2002. Under tiden utvidgades år 2000 genom gemenskapens autonoma handelsåtgärder det tullfria tillträdet till EU:s marknad till att omfatta de flesta varor från Bosnien och Hercegovina, och genom Cardsförordningen infördes ekonomiskt stöd som anpassats till stabiliserings- och associeringsprocessens prioriteringar. Vid sitt möte i Feira 2000 fastslog Europeiska rådet att Bosnien och Hercegovina i likhet med sina grannländer är en potentiell kandidat för medlemskap, ett budskap som förstärktes vid de efterföljande mötena i Zagreb (november 2000) och Thessaloniki (juni 2003). I Thessaloniki kom detta framtidsperspektiv till praktiskt uttryck genom att några av de instrument som visat sig vara effektiva i kandidatländerna i centrala och södra Europa anpassades för att användas på västra Balkan.

Bosnien och Hercegovinas förbindelser med EU är färska men intensiva. Från att ha varit begränsade i början har förbindelserna utvecklats snabbt, och kontakter på både politisk nivå och arbetsnivå hör nu till vardagen. Målet bör nu vara att snabbt lägga grunden för avtalsgrundade förbindelser i form av ett stabiliserings- och associeringsavtal.

B. Nyckelfrågor i förberedandet av förhandlingar om ett stabiliserings- och associeringsavtal

1. Politiska kriterier

Respekt för de demokratiska principerna och de mänskliga rättigheterna, såsom dessa formuleras i de viktigaste internationella dokumenten, t.ex. den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna, och, mera allmänt, respekt för folkrättsliga principer och rättsstatsprincipen bör ligga till grund för den inrikes- och utrikespolitik som förs av parterna i ett stabiliserings- och associeringsavtal. Befästandet av fred och stabilitet, internationellt såväl som regionalt, och utvecklandet av goda förbindelser med grannländerna skulle vara det gemensamma målet för EU och Bosnien och Hercegovina inom ramen för ett stabiliserings- och associeringsavtal.

1.1 Demokrati och rättsstat

I Bosnien och Hercegovinas konstitution anges (artikel I.2) att Bosnien och Hercegovina är en demokratisk rättsstat med fria och demokratiska val. Europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna är inarbetad i konstitutionen. De demokratiska systemen är nu i funktion i Bosnien och Hercegovina. Detta vittnar om de framsteg som gjorts sedan kriget 1992-1995, som ledde till att tusentals människor miste livet, halva befolkningen tvingades lämna sina hem, offentliga och privata infrastrukturer förstördes och relationerna mellan de olika folkgrupperna förgiftades. Rättsstaten har gradvis återinförts, situationen i landet är överlag fredlig och yttrandefrihet och mötesfrihet råder. Fri rörlighet är garanterad och egendomsrätten har i de flesta fall stärkts. Mot bakgrund av det nära förflutna är dessa och andra rättigheter långt ifrån givna.

Den konstitutionella grunden för införandet av demokrati och rättsstat är bilaga 4 till det allmänna ramavtal om fred som överenskoms i Dayton i december 1995. Genom bilaga 4 till avtalet, dvs. Bosnien och Hercegovinas konstitution, upprättades en i hög grad decentraliserad stat som var avsedd att kunna tillvarata de vitt skilda intressena hos landets djupt splittrade folkgrupper. I praktiken har detta inneburit att ett stort antal regeringar med tillhörande förvaltningsapparater inrättats. I konstitutionen föreskrivs också ett kontrollsystem för att skapa jämvikt mellan den lagstiftande och den verkställande makten och garantera att varje etnisk grupps rättigheter respekteras. I statens såväl som entiteternas konstitution föreskrivs blockeringsmekanismer till skydd för "väsentliga intressen" hos de "konstituerande folken" i Bosnien och Hercegovina. Dessa blockeringsmekanismer utgör visserligen en garanti för varje folkgrupps rättigheter, men de kan försvåra lagstiftningsarbetet och leda till dödlägen. Dock är det med tanke på den europeiska integrationen viktigt att partnerländerna kan fungera ordentligt; deras institutioner måste nå det resultat som förväntas av ett modernt, demokratiskt land. Den befintliga Daytonordningen är så komplex att den kan bli ett hinder för framsteg i Bosnien och Hercegovina.

Det system som upprättades i Dayton har ofta ifrågasatts både inom och utanför Bosnien och Hercegovina. Sett ur den europeiska integrationens perspektiv är det förvisso svårt att hävda att den nuvarande konstitutionen är optimal. Vilka argumenten för och emot än är, innehåller artikel X i konstitutionen en möjlighet till ändring. Vissa hävdar att Bosnien och Hercegovina redan har börjat ta itu med dessa frågor i och med domstolsbeslutet om de "konstituerande folken" och genom reformerna av den indirekta beskattningen, försvaret, etc. Detta tyder på att stegvisa, problemorienterade reformer kan vara en väg framåt. Under alla omständigheter utgör konstitutionen inget oöverstigligt hinder för reformer eller för den europeiska integrationen.

1.1.1 Presidentämbetet

Bosnien och Hercegovina har ett presidentråd med tre direktvalda medlemmar. Presidentrådet ansvarar bland annat för utrikespolitiken, lägger fram förslag till årlig budget och företräder Bosnien och Hercegovina i internationella och europeiska organisationer. Även entiteterna har sina presidenter och sedan ändringen av entiteternas konstitution 2002 också vicepresidenter (även om de sistnämnda i vissa fall fått kämpa för att utstaka och inmuta en meningsfull roll).

Presidentrådet i Bosnien och Hercegovina hade i synnerhet de första åren efter kriget stort inflytande i jämförelse med andra statliga institutioner. I takt med att ministerrådets makt har utökats har presidentrådet emellertid inriktat sig mer på sina konstitutionsenliga funktioner. Även om presidentrådet i allmänhet har fungerat väl, har det ofrånkomligen kommit att återspegla några av de utmaningar och svårigheter som Bosnien och Hercegovina brottas med. I motsats till ministerrådet, med sitt fasta ordförandeskap, roterar ordförandeskapet för presidentrådet var åttonde månad. Flera tidigare medlemmar i presidentrådet har fått lämna sin post till följd av aktiviteter som ansetts vara oförenliga med Daytonavtalet, och relationerna inom presidentrådet har tidvis varit ansträngda på grund av meningsskiljaktigheter över Bosnien och Hercegovinas konstitutionella ordning och framtid. Det bestående tänkandet efter etniska linjer illustreras av att presidentrådet i ett skede ville återinföra separata (dvs. etniskt separerade) sekretariat, vilket skulle ha stått i strid med rekommendationerna i färdplanen. Även presidentrådets utnämningar av ambassadörer återspeglar fortfarande den etniska balansens kriterier.

Slutligen bör det noteras att presidentvalen i Bosnien och Hercegovina trots den gradvisa integrationen fortfarande (i enlighet med konstitutionen) bygger på etniska/territoriella principer - dvs. den bosniska och den kroatiska medlemmen väljs "från Bosnisk-kroatiska federationens territorium" och den serbiska medlemmen "från Republika Srpskas territorium" (artikel V i konstitutionen). Detta förfarande har kritiserats för att vara otidsenligt och oförenligt med principen om varje folkgrupps "konstituerande" identitet.

1.1.2. Den lagstiftande makten

Bosnien och Hercegovina är en parlamentarisk demokrati. Det nationella parlamentets befogenheter och förfaranden beskrivs i artikel IV i konstitutionen. Även entiteterna, Brcko-distriktet och kantonerna har sina egna parlament.

Med tiden har parlamentets verksamhet på nationell nivå förbättrats. Jämfört med mandatperioderna 1996-1998 och 1998-2000 antogs under perioden 2000-2002 tre gånger fler lagar som lagts fram av ministerrådet. Trots att arbetet i det nationella parlamentet allvarligt försvåras av brist på tekniska resurser och kvalificerad personal har det gradvis utvecklat sin tekniska kompetens. Ett antal fackutskott har inrättats för lagstiftningsärenden på olika sakområden. Särskilt beaktansvärt är inrättandet av ett utskott för europeisk integration, det första utskott som är gemensamt för de två kamrarna i det nationella parlamentet. Den gradvisa framväxt av en kompromisskultur inom parlamentet som rapporterats av vissa observatörer är också välkommen. Om det kan bekräftas att den "nollsummepolitik" som kännetecknat perioden omedelbart efter kriget är på tillbakagång, skulle detta gagna alla folkgrupper i Bosnien och Hercegovina och utgöra ett välkommet steg i riktning mot ett mera normalt europeiskt parlamentsarbete.

Givetvis kvarstår vissa brister. Parlamentet sammanträder ofta färre än två dagar per månad, och under en period av tio månader fram till och med september 2003 antog Bosnien och Hercegovinas parlament endast 19 lagar eller lagändringar. Takten och kvaliteten i lagstiftningsarbetet påverkas av det långsamma förberedelsearbetet i ministerrådet och av avsaknaden av en tillräckligt kvalificerad och välorganiserad administration inom parlamentet. Även om det finns tecken på att en större vilja till kompromisser i sakfrågor håller på att växa fram, är detta långt ifrån allmängiltigt. Ledamöter i det nationella parlamentet röstar fortfarande ofta efter etniska linjer eller är i första hand lojala mot sin entitet, vilket ibland leder till blockeringar. Detta problem förvärras av att de lagstiftande myndigheterna på entitets- och kantonsnivå ibland konkurrerar sinsemellan. Parlamentarikerna på nations- och entitetsnivå träffade först nyligen en principöverenskommelse om att inrätta en ständig interparlamentarisk kommitté. Kommittén bör i framtiden sörja för en bättre samordning av lagstiftningsprogrammen på alla myndighetsnivåer.

Sedan kriget har ett flertal val hållits i Bosnien och Hercegovina. Allmänna val hölls senast i oktober 2002 på grundval av en vallag som antogs så sent som i augusti 2001 efter avsevärda internationella påtryckningar. Med tanke på den europeiska integrationen är det betydelsefullt att alla de viktigaste rivaliserande partierna i detta val enligt uppgift har godtagit Bosnien och Hercegovina som övergripande statsbildning, förespråkat "reform" och uppgivit medlemskap i Europeiska unionen som sitt viktigaste mål. Valet 2002 var det första sedan kriget som organiserades och genomfördes av Bosnien och Hercegovina självt och inte av Organisationen för säkerhet och samarbete i Europa (OSSE). Valet administrerades effektivt och förlöpte fredligt och utan överdrivet nationalistiska inslag. Denna lyckade överföring till Bosnien och Hercegovina av ansvaret för valprocessen visar att landet har en latent kapacitet och kan komma att tjäna som förebild för överföring av ansvar på fler områden.

En negativ faktor är att valdeltagandet var lågt: endast 54 % (en viss valtrötthet är dock förståelig med tanke på att detta var det sjätte större valet på sex år). Det är betecknande att Bosnien och Hercegovina inte självt kunde stå för kostnaderna för 2002 års val utan var beroende av internationell finansiering av ca 70 % av totalkostnaden - och finansieringen av kommande val, t.ex. kommunalvalen hösten 2004, har ännu inte säkrats. Demokratins överlevnad i Bosnien och Hercegovina kan vara hotad om dess ekonomiska grunder förblir så svaga.

1.1.3 Den verkställande makten

Oberoende av hur regeringen partipolitiskt är sammansatt måste den verkställande makten i Bosnien och Hercegovina kunna omsätta reformerna i praktiken och ge innehåll åt den reformpolitik som förkunnats i den ena valkampanjen efter den andra. Från en låg utgångsnivå har Bosnien och Hercegovina gjort vissa framsteg i det avseendet.

De första statliga förvaltningarna efter kriget präglades av etnisk splittring och var i allmänhet ineffektiva i sitt reformarbete. Resultaten har blivit bättre men ett antal svåra strukturella brister kvarstår. Detta land med ca fyra miljoner invånare har 14 regeringar: den nationella regeringen samexisterar (och konkurrerar i vissa fall) med två entitetsregeringar, en distriktsregering (i Brcko) och tio kantonsregeringar. Trots det arbete som utförts inom den samordningsnämnd för ekonomisk utveckling och europeisk integration som inrättats på hög nivå och i ett antal kommittéer för enskilda frågor och sektorer är samordningen mellan dessa organ långt ifrån optimal. Överlappande uppgifter, dubbelarbete och osamordnande initiativ är fortfarande ett problem.

Den nationella regeringen uppvisar ett dåligt resultat när det gäller att anta lagstiftning och få fram förslag till parlamentet. Bakom detta ligger ibland en brist på politisk vilja och skiljaktiga nationella intressen, men också strukturella svagheter såsom en underutvecklad förmåga att utarbeta lagförslag och ännu inte fullt fungerande stödstrukturer. Ministerrådet har konsekvent misslyckats med att uppfylla kravet att före kalenderårets början ha utarbetat ett årligt arbetsprogram. De nya ministerier som inrättats genom lagen om ministerrådet förblir otillräckligt utvecklade. När det gäller att åtgärda dessa och andra brister kommer åtminstone två faktorer att vara avgörande: stärkt institutionell förmåga och större politisk vilja.

Genom 2002 års lag om ministerrådet infördes viktiga institutionella förändringar. Posten som ministerrådets ordförande roterar inte längre med åtta månaders mellanrum utan kan innehas för hela mandatperioden. Ordföranden kan alltså utveckla sina maktbefogenheter och i praktiken fungera som landets premiärminister. Detta torde underlätta planeringen på längre sikt och göra det lättare att föra en konsekvent politik. Genom lagen inrättades också ett antal underställda organ, t.ex. ett generalsekretariat, en lagstiftningsenhet, en ekonomisk kommitté och en inrikespolitisk kommitté, vilka torde bidra till en mera effektiv förvaltning av regeringsarbetet. Upprättandet av dessa organ har dock ännu inte helt slutförts. Dessutom inrättades nya statliga ministerier, bland annat för rättvisa och för säkerhet (viktiga instanser i samband med ett eventuellt stabiliserings- och associeringsavtal i framtiden). Särskilt betydelsefullt är att ministeriet för europeisk integration ersatts med ett direktorat för europeisk integration (DEI) som lyder direkt under ministerrådets ordförande.

Också när det gäller den politiska viljan finns det tecken på förbättringar. Det måste medges att reformen inte har stöd överallt, men ministerrådet har försökt verka för konsensus. Regeringarna på både nationell nivå och entitetsnivå har deltagit i möten i styrelsen för rådet för fredsavtalens genomförande (Peace Implementation Council; PIC) och har antagit strategiska policydokument ("reformprogram") om sådana frågor som rättslig och ekonomisk reform, offentlig förvaltning, utbildning och försvar. Regeringarna har nyligen omsatt dessa åtaganden - och stabiliserings- och associeringsprocessens reformkrav - i en handlingsplan för genomförande av prioriterade reformer under perioden augusti 2003-mars 2004. Denna handlingsplan skulle i praktiken kunna utgöra regeringens arbetsprogram. Som sådant skulle den gälla i sex månader, men det skulle fortfarande behövas planerings- och uppföljningsredskap på medellång sikt. För att kunna genomföra ett eventuellt stabiliserings- och associeringsavtal med framgång skulle Bosnien och Hercegovina behöva förbättra sin verkställningsförmåga ytterligare.

1.1.4 Den offentliga förvaltningen

Den förmåga hos den offentliga förvaltningen som ett stabiliserings- och associeringsavtal förutsätter är naturligtvis mindre än vad som förväntas av en EU-medlemsstat eller ett land som förhandlar om medlemskap. Inte desto mindre måste Bosnien och Hercegovina, för att kunna göra framsteg i riktning mot ett stabiliserings- och associeringsavtal, utveckla en stabil offentlig förvaltning grundad på en tydlig rättslig ram och präglad av effektivitet, yrkeskunnande och oberoende.

Bosnien och Hercegovina står inför en stor utmaning i detta avseende. I programmet från mars 2003 för reform av den offentliga förvaltningen erkände Bosnien och Hercegovinas regering att landets offentliga förvaltning ännu inte lever upp till medborgarnas förväntningar. Förvaltningen är långsam, oförutsebar och tar upp en för stor andel av de offentliga medlen. Den består av flera olika nivåer med (ibland konkurrerande) byråkratier på stats-, entitets-, kantons- och kommunnivå. Dess lönesystem behöver förtydligas och standardiseras. Personalen är dåligt utbildad och inte utrustad för att klara av de utmaningar som ett stabiliserings- och associeringsavtal skulle medföra. Inom förvaltningen, såväl som i regeringen, är förmågan till strategisk planering och samordning begränsad. Dessa brister förvärras ytterligare av att tidigare regeringar betraktat den offentliga förvaltningen som ett redskap för klientelism. Föreställningen om en yrkeskunnig, opolitisk offentlig förvaltning där rekrytering och befordran grundas på erfarenhet och meriter har haft svårt att slå rot. För närvarande är skyddet mot politisk inblandning i den offentliga förvaltningen fortfarande otillräckligt. Dessutom bör oberoendet uppvägas av ansvarighet. Visserligen finns det en grund att stå på i form av en lag om intressekonflikter, men det saknas fortfarande en tydlig rättslig ram i vilken skyldigheter anges och ett system för ansvarighet inom den offentliga förvaltningen inrättas.

I Bosnien och Hercegovina växer nu insikten om behovet av att utveckla den offentliga förvaltningens förmåga. Ett betydelsefullt steg i denna riktning togs i och med antagandet av lagar om offentlig anställning på stats- och entitesnivå, vilka bildar den rättsliga ramen för den offentliga förvaltningen. Vidare har myndigheter med ansvar för rekrytering, utbildning, disciplin m.m. inrättats centralt och i Republika Srpska. I Bosnisk-kroatiska federationen har upprättandet av en sådan myndighet ännu inte avslutats. En granskning av tjänstemannakåren på statlig nivå har inletts. Viktigt i detta sammanhang är att regeringarna i Bosnien och Hercegovina i mars 2003 i rådet för fredsavtalens genomförande godtog fem åtaganden om reform av den offentliga förvaltningen. I det reformprogram som antogs underströks behovet av en strukturell reform som leder till en effektiv, icke-diskriminerande och ekonomisk förvaltning. I programmet erkändes också behovet av att föra samman resultaten hittills genom funktionella översyner i syfte att senast hösten 2004 utarbeta en övergripande och kostnadsberäknad handlingsplan för den offentliga förvaltningen. Denna tidtabell bör hållas. Som uppföljning inrättades en arbetsgrupp mellan regeringarna på stats- och entitetsnivå. Denna arbetsgrupp har hållit flera möten men de konkreta resultaten har hittills varit begränsade.

När det gäller den europeiska integrationen finns det särskilda behov. Förståelsen av integrationsprocessen och i synnerhet av kraven i ett stabiliserings- och associeringsavtal är i regel låg. Ett stabiliserings- och associeringsavtal skulle förutsätta samordning mellan ett stort antal ministerier. Här har det nya direktoratet för europeisk integration gått i bräschen. Trots att direktoratet är otillräckligt utvecklat utförde det ett berömvärt arbete i samband med samordningen av Bosnien och Hercegovinas svar på frågeformuläret i genomförbarhetsstudien. Direktoratet fick sin arbetsordning antagen först i september 2003. Därmed bör det nu vara möjligt för direktoratet att omfördela personal och göra nyanställningar så att direktoratet bättre kan fullgöra sina skyldigheter när det gäller strategisk analys, harmonisering av lagstiftningen och samordning av stöd. Direktoratet måste snabbt utforma en övergripande politik avseende integrationen, förmedla en strategi till de andra ministerierna och sörja för en sammanhängande nationell linje genom antagandet av en strategi för europeisk integration. Att direktoratet blir fullt funktionsdugligt är ett brådskande krav.

1.1.5 Förbindelser med det internationella samfundet

Med stöd av Daytonmandatet har det internationella samfundet varit djupt involverat i Bosnien och Hercegovina ända sedan kriget. En Natoledd fredsstyrka, IFOR, och senare en stabiliseringsstyrka (SFOR) verkade för militär stabilisering. Organisationen för säkerhet och samarbete i Europa (OSSE) övervakade förtroende- och säkerhetsskapande åtgärder och införde ett valprogram. FN-organen koncentrerade sina insatser bland annat på flyktingars återvändande och reform av polisväsendet. De internationella finansiella instituten understödde makroekonomisk stabilisering och utveckling. Åtta år efter kriget har en del av de internationella organen fullgjort sina mandat och dragit sig tillbaka. De som finns kvar har anpassat sig till de förändrade och i allmänhet förbättrade förhållandena. I de flesta fall har insatserna från Bosnien och Hercegovinas sida varit en positiv faktor som bidragit till den allmänna förbättringen av situationen.

Vissa frågor behöver givetvis fortfarande uppmärksammas. Arbetet i Krigsförbrytartribunalen för f.d. Jugoslavien (ICTY) fortsätter. Bosnien och Hercegovinas samarbete med krigsförbrytartribunalen har inte varit tillfredsställande. I Bosnisk-kroatiska federationen har de bosniska kroaterna uppvisat allvarliga brister. I Republika Srpska har det i viss mån varit möjligt att få tillgång till handlingar och personer, dock inte tillräckligt. Republika Srpska har hittills inte lokaliserat eller arresterat en enda anklagad person på flykt undan rättvisan. Karadzic och andra krigsförbrytare är fortfarande på fri fot och har enligt uppgift stora och välorganiserade stödsystem bakom sig.

I reformen av polisväsendet gjordes goda framsteg under den FN-ledda internationella polisstyrkans ledning. Dessa framsteg håller nu på att befästas genom det treåriga EU-polisuppdraget (EUPM), med gott samarbete från Bosnien och Hercegovinas sida.

I takt med att Bosnien och Hercegovina närmar sig ett stabiliserings- och associeringsavtal måste landet visa att det internationella samfundets roll inom dess gränser håller på att förändras i riktning mot vad som är normalt i andra övergångsländer. Detta krav är särskilt relevant när det gäller den höge representantens kansli (OHR), vars chef innehar den dubbla funktionen som både hög representant och EU:s särskilda representant och spelar en särskild roll i Bosnien och Hercegovina. Utöver de skyldigheter han har enligt Daytonavtalet (bilaga X) fick den höge representanten vid ett möte i december 1997 i rådet för fredsavtalens genomförande befogenheter att utfärda juridiskt bindande beslut i Bosnien och Hercegovina. Dessa befogenheter har i praktiken använts på tre olika sätt: i) för att anta lagstiftning, ii) för att skilja tjänstemän från sitt ämbete, och iii) för att utfärda andra bindande beslut. Beslut som fattats på grundval av dessa "Bonnbefogenheter" (Bonn Powers) har bidragit till att reformer genomdrivits som annars skulle ha blivit försenade eller inte ha genomförts. Antalet sådana beslut och deras art återspeglar en ihållande ovilja eller oförmåga i Bosnien och Hercegovina att göra framsteg med hjälp av landets egna förfaranden. Detta väcker förvisso berättigade frågor om landets förmåga att genomföra ett stabiliserings- och associeringsavtal. Men även om Bonnbefogenheterna helt klart är en anomali bland EU:s partnerstater, behöver det faktum att de existerar i Bosnien och Hercegovina inte med automatik innebära att landet inte så småningom skulle kunna inleda förhandlingar om ett stabiliserings- och associeringsavtal. För att detta skall kunna ske behöver Bosnien och Hercegovina lägga fram bevis för att befogenheterna allmänt sett minskar i betydelse och att de används allt mer sällan inom nyckelområdena i ett stabiliserings- och associeringsavtal.

Mellan 1997 och sensommaren 2003 registrerades nära 500 beslut av den höge representanten. Deras antal var som högst 2002, då 153 beslut antogs. (Det bör dock noteras att det faktiska antalet beslut inte nödvändigtvis är en tillförlitlig indikator - ett policybeslut har ofta medfört ett flertal genomförandebeslut på olika nivåer av förvaltningen.) Intressant nog registrerades totalt 101 beslut under perioden juni 2002-januari 2003, medan motsvarande antal för de följande åtta månaderna (februari-september 2003) endast var 68 - utan att reformtakten saktats av nämnvärt. Detta utgör en avsevärd minskning jämfört med de föregående åtta månaderna. Ännu viktigare är att Bosnien och Hercegovina förefaller samarbeta allt bättre med den höge representanten i stället för att bara godta de beslut denne utfärdar. Bevis för detta är bland annat de möten som varje vecka hålls mellan ministerrådets ordförande och den höge representanten, de dagliga samordningsmötena mellan de två organen och t.o.m. multilaterala möten mellan berörda politiska ledare och den höge representanten om särskilda frågor (t.ex. reformen av ministerrådet). Detta samarbete har lett till en gradvis övergång till "mjuka" beslut, dvs. beslut som bara innebär en uppföljning av redan överenskommen politik. Vidare finns det under senare tid tecken som tyder på att Bosnien och Hercegovina nu kanske använder den höge representantens beslut till att främja interna lösningar på problem. Den höge representantens beslut att inrätta kommittéer för indirekt beskattning, försvar och underrättelseverksamhet har gjort att Bosnien och Hercegovinas partier kunnat utarbeta lagförslag som åtnjuter alla sidors förtroende. Om denna lagstiftning antas i tid av parlamentet skulle detta vara en viktig indikation på att en politisk konsensuskultur håller på att växa fram.

Det är givet att ett stabiliserings- och associeringsavtal förutsätter en övergripande nationell behörighet när det gäller beslutsfattande, men det är särskilt viktigt att det nationella beslutsfattandet överväger inom nyckelsektorerna i ett stabiliserings- och associeringsavtal, såsom handel, den inre marknaden och rättsliga och inrikes frågor. Det är betecknande att få beslut utfärdats av den höge representanten när det gäller ekonomisk reform. Det förefaller som om en växande insikt inom Bosnien och Hercegovina om behovet av ekonomisk reform, i kombination med internationella påtryckningar från EU, de internationella finansiella instituten och annat håll, har varit nog för att motivera åtminstone moderata reformer. I detta avseende påminner Bosnien och Hercegovina om många andra (blivande) övergångsländer. Enligt den höge representantens kanslis register utfärdades under de första nio månaderna 2003, förutom beslut om frysning av bankkonton tillhörande personer som misstänks för att ha hjälpt anklagade krigsförbrytare, endast tre beslut på den ekonomiska politikens område. På rättstatsområdet har ett måttligt antal beslut utfärdats, närmare bestämt 21 under perioden januari-början av oktober 2003, av vilka ungefär hälften rör utnämning av internationella domare eller åklagare. Här bör det noteras att reformer pågår för införande av en politiskt oberoende struktur, inom vars ramar avgöranden i många fall kommer att träffas rörande frågor som är av betydelse för ett stabiliserings- och associeringsavtal. I takt med att denna struktur befästs torde politiker, affärsmän och vanliga medborgare i allt högre grad omfattas av vederbörliga förfaranden och rättsstatsprincipen. Behovet av ingripanden från den höge representantens sida, t.ex. för att undanröja kriminella nätverk, torde därför också minska.

För att vara en kompetent partner inom ramen för ett stabiliserings- och associeringsavtal skulle Bosnien och Hercegovina behöva visa att Bonnbefogenheterna snabbt håller på att bli överflödiga, varigenom den höge representantens roll skulle inskränkas till kontaktfunktioner och medling. Det finns under senare tid tecken som tyder på att detta är på väg att ske och att Bonnbefogenheterna som "käpp" gradvis håller på att ersättas av de europeiska (och euro-atlantiska) institutionerna som "morot". Bosnien och Hercegovina måste nu se till att, i den mån den höge representanten utfärdar nya beslut, det rör sig om "mjuka" beslut och att deras antal fortsätter att minska.

1.2 Mänskliga rättigheter

Formellt åtnjuter invånarna i Bosnien och Hercegovina alla de mänskliga rättigheter och friheter som fastställs i Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna och i dess protokoll. Enligt Bosnien och Hercegovinas konstitution (artikel II.2) är dessa bestämmelser direkt tillämpliga i Bosnien och Hercegovina och har företräde framför alla andra lagar. Likabehandling av män och kvinnor garanteras i lag. Bosnien och Hercegovina har också ratificerat en rad internationella människorättskonventioner (landets rapportering till de internationella övervakningsorganen är dock bristfällig). År 2002 anslöt sig Bosnien och Hercegovina till Europarådet. Detta är ett tecken på att framsteg gjorts när det gäller att införa demokrati och garantera rättsstaten, men anslutningen var förenad med krav som skulle uppfyllas efter anslutningen och som Bosnien och Hercegovina fortfarande arbetar med. Det är ett problem att vissa brott enligt Republika Srpskas konstitution (artikel 11) är belagda med dödsstraff. Detta står i strid med Bosnien och Hercegovinas åtaganden och är oförenligt med EU:s politik.

1.2.1 Medborgerliga, politiska, sociala och ekonomiska rättigheter

Kriget i Bosnien och Hercegovina ledde till grava kränkningar av de mänskliga rättigheterna. Åtta år efter kriget har tusentals sådana kränkningar, inbegripet försvinnanden, ännu inte undersökts och de skyldiga går ostraffade. Vissa av de orättfärdigheter som begicks under kriget har dock undan för undan gottgjorts i och med att flyktingar återvänt och egendomslagstiftningen tillämpats.

Sommaren 2000 beslutade författningsdomstolen i ett historiskt avgörande att entiteternas konstitution behövde ändras i syfte att värna rättigheterna för Bosnien och Hercegovinas konstituerande folk. Till följd av detta infördes konstitutionella mekanismer i entiteterna för att garantera lika rättigheter för varje konstituerande folkgrupp och för att värna dessa rättigheter. Alla grupper borde nu vara likställda och ha en proportionell representation i politiska, administrativa och rättsliga institutioner. Den höge representanten utfärdade 2002 beslut om att lagstiftning om dessa ändringar skulle införas, men ingen av entiteterna har ännu antagit alla de nödvändiga ändringarna, och bestämmelser om proportionell representation i offentliga organ har ofta åsidosatts. Detta kan tolkas som att de regionala regeringarnas föresatser att värna de konstitutionsenliga medborgerliga och politiska rättigheterna inte är fasta nog.

Även i Daytonavtalet ingår institutionella bestämmelser om skydd av rättigheter: en internationell ombudsman, en byrå för mänskliga rättigheter (Human Rights Chamber) och en kommission för handläggning av anspråk på fast egendom. Enligt ombudsmannens rapporter gäller de vanligaste kränkningarna av mänskliga rättigheter likhet inför lagen, egendomsrätt och rätten till arbete. Efterlevnaden av männioskorättsinstitutionernas beslut är fortfarande blandad: Bosnisk-kroatiska federationen uppvisar de bästa resultaten, medan de statliga myndigheterna och Republika Srpska ännu inte verkställer besluten på ett tillfredsställande sätt. Människorättsorganen har sedan lång tid haft problem med att säkra tillräcklig inhemsk finansiering. Mandaten för byrån för mänskliga rättigheter och kommissionen för egendomsanspråk löper ut vid utgången av 2003. Den sistnämndas databas kommer att tas över av det statliga ministeriet för människorätts- och flyktingfrågor och de anspråk som ännu inte avgjorts kommer att handläggas av inhemska organ. Det förstnämnda organets uppgifter kommer att överföras på författningsdomstolen (det bör noteras att denna kommer att behöva ytterligare medel med tanke på detta). Den internationella ombudsmannen bör 2004 ersättas med en institution bestående av tre medborgare från Bosnien och Hercegovina vilken finansieras genom statsbudgeten. Entiteternas ombudsmän kommer antagligen att slås samman med den statliga ombudsmannen.

De sociala och ekonomiska rättigheterna för Bosnien och Hercegovinas invånare kringskärs av den fortsatt svaga ekonomin. Officiellt uppgår arbetslösheten till 40 %. Omkring 20 % lever under existensminimum och ytterligare 30 % i dess närhet. Detta är delvis en följd av att de (onekligen rudimentära) sociala trygghetssystemen inte klarat av att tillgodose behoven hos de ekonomiskt sämst lottade. Rätten att tillhöra oberoende fackföreningar respekteras, men fackföreningarna har försvagats av kriget, den etniska splittringen och den höga arbetslösheten. Ett flertal strejker har organiserats och har för det mesta gällt protester mot obetalda löner och pensioner. Hälso- och sjukvårssektorn i båda entiteterna är svag och har otillräckliga medel. Ett stort antal människor står utanför sjukförsäkringen, och även för dem som omfattas är täckningen osäker. Många landsbygdsområden saknar effektiva medicinska tjänster. I Bosnisk-kroatiska federationen lever parallella hälso- och sjukvårdssystem kvar.

I Bosnien och Hercegovina tillämpas en lag om informationsfrihet enligt vilken regeringarna är skyldiga att lämna ut uppgifter till allmänheten. Frånsett några isolerade incidenter respekteras överlag mediernas oberoende och yttrandefriheten. De elektroniska medierna övervakas av den oberoende regleringsmyndigheten för telekommunikation (vars verksamhet dock äventyras av brist på finansiering och personal). De tryckta medierna utövar självreglering och är i stor utsträckning etniskt uppdelade. Politiska idéer torgförs sällan i medierna, men det händer att politiskt inflytande utövas genom donationer till välvilligt inställda medier och rättsliga överklaganden mot andra. Det politiskt motiverade missbruket av lagstiftningen om ärekränkning för att angripa kritiska journalister har begränsats genom nya civilrättsliga lagar om förtal.

Den svaga ekonomin under och efter kriget har stört det civila samhällets utveckling. Efter kriget har utvecklingen av denna sektor mestadels skett regionalt och tillgodosett lokala snarare än nationella behov. De icke-statliga organisationerna är många till antalet men är oftast aktiva endast lokalt och beroende av internationell finansiering. Deras bristande förmåga när det gäller intressebevakning begränsar deras effektivitet och därmed också deras inflytande på regeringen. Å andra sidan finns det också ett antal extremistiska organisationer med tvivelaktig bakgrund som har anklagats för att stödja terroristverksamhet. Att samarbetet mellan icke-statliga organisationer förbättrats framgick av deras deltagande i samråden i samband med utarbetandet av strategidokumentet för minskad fattigdom. Tankesmedjornas (think-tanks) roll och inflytande är begränsade.

1.2.2 Minoriteters rättigheter och flyktingfrågor

En märklig dynamik i det bosniska samhället har uppkommit till följd av att inget av dess konstituerande folk (bosnier, serber, kroater och andra folkgrupper) utgör mer än hälften av befolkningen. För att skydda "väsentliga intressen" hos bosnier, serber och kroater har komplicerade konstitutionella bestämmelser införts. För gruppen "andra folk" finns inga sådana bestämmelser. Bland Bosnien och Hercegovinas "andra folk" märks särskilt romerna och judarna. Romerna utgör den största gruppen. De har länge varit utsatta och marginaliserade, men genom den 2002 antagna lagen om nationella minoriteters rättigheter och inrättandet av rådgivande forum borde deras rättigheter kunna värnas, deras deltagande i det politiska livet underlättas och minoritetsspråken skyddas.

Bosnien och Hercegovina utgör dessutom ett anmärkningsvärt fall såtillvida att landet efter kriget garanterade flyktingar och fördrivna personer rätten att återkräva eller återvända till sin egendom. Även om motståndet mot återflyttare lever kvar i vissa områden, har landet i flera avseenden haft större framgång än andra länder i regionen när det gäller flyktingars återvändande. Även om 14 % av befolkningen ännu inte har återvänt och effekterna av den "etniska rensningen" fortfarande märks i vissa områden, har ca en miljon flyktingar och fördrivna personer återvänt till sina förkrigstida hem. Av dem tillhör knappt hälften en minoritet i sitt område. Att skapa hållbara ekonomiska och sociala förhållanden för återflyttarna är en ständig utmaning. Över 90 % av alla egendomsanspråk har nu avgjorts (varvid Republika Srpska knappar in på Bosnisk-kroatiska federationens försprång). Detta innebär att handläggningen av alla egendomsanspråk skulle kunna vara slutförd vid utgången av 2003.

I januari 2003 lade Bosnien och Hercegovina fram en "strategi avseende bilaga VII (till Daytonavtalet)" för rådet för fredsavtalens genomförande, vilken gäller en överföring av ansvaret för flyktingars återvändande på inhemska organ. Genomförandet av strategin och ett varaktigt resultat av återvändandeprocessen kommer att vara beroende av den politiska viljan och av att det finns medel tillgängliga. Det är oroväckande att en rad tidsfrister för lagstiftning har senarelagts avsevärt, vilket till exempel har påverkat inrättandet av en nationell fond för flyktingars återvändande. Ytterligare en avgörande faktor är den regionala dynamiken: flyktingar är fortfarande spridda över hela regionen och i vissa fall förhindras fördrivna personers återvändande till sina hem i Bosnien och Hercegovina av närvaron av flyktingar från andra länder. Det är ytterst viktigt att Bosnien och Hercegovina lyckas avsluta återvändandeprocessen - både av etiska skäl och för landets eget bästa. Om Bosnien och Hercegovina misslyckas med att slutföra processen skulle detta ge negativa signaler om landets förmåga och vilja att skydda egendom och investeringar.

1.3. Allmän bedömning

Bosnien och Hercegovinas brister på det politiska området är många och lätta att räkna upp. Den splittring som så tydligt och tragiskt kom till uttryck under kriget 1992-1995 har ännu inte helt övervunnits. Med tanke på ett stabiliserings- och associeringsavtal är det viktigt att ta itu med denna splittring och säkerställa en fungerande stat, eftersom endast sammanhållna, fungerande stater med framgång kan förhandla fram ett avtal med EU. Förhandlingar om ett stabiliserings- och associeringsavtal skulle förutsätta att Bosnien och Hercegovina genom medling lyckas fastställa sina egna interna alternativ och preferenser, så att en enhetlig och sammanhållen nationell ståndpunkt kan presenteras för motparterna i EU. Detta krav framhäver behovet för Bosnien och Hercegovina att skapa konsensus internt och att brådskande och beslutsamt driva på ytterligare reformer av regering och förvaltning.

Att reformarbetet tidigare gått långsamt har berott på bristande politisk vilja och på att reformerna inte kommit "inifrån". Det är inte säkert att detta problem är slutgiltigt avklarat, men det finns tecken som tyder på att en ny dynamik kanske håller på att växa fram i Bosnien och Hercegovina som statsbildning. Landets bidrag till förberedelserna för denna genomförbarhetsstudie visade på en enighet i fråga om målen och en gemensam vilja som tidigare inte verkade finnas. Vidare kan det arbete som utförs av kommittén för reform av den indirekta beskattningen och andra frågor, om man lyckas slutföra det och få lagstiftningen antagen, utgöra ett bevis på att en politisk konsensuskultur håller på att växa fram. Detta är en förutsättning för varaktiga reformer som styrs av Bosnien och Hercegovina självt.

2. Ekonomiska kriterier

Respekt för de marknadsekonomiska principerna bör ligga till grund för inrikes- och utrikespolitiken hos parterna i ett stabiliserings- och associeringsavtal. Detta medför krav på stabila makroekonomiska förhållanden som underbyggs av pålitliga makroekonomiska institutioner, en allmän avreglering av priserna och liberalisering av handeln samt skapandet av en stark privat sektor på grundval av en stabil rättslig ram.

2.1 Den ekonomiska situationen och finanspolitisk stabilitet

Efter kriget låg Bosnien och Hercegovinas BNP på ca 20 % av nivån före kriget, men en avsevärd ekonomisk återhämtning satte igång. Mellan 1996 och 1999 uppgick den reala BNP-tillväxten, understödd av det utländska återuppbyggnadsbiståndet på omkring 5 miljarder euro, till i genomsnitt över 30 %. Bosnien och Hercegovina har emellertid inte lyckats mobilisera en tillräcklig inhemsk tillväxtkraft, särskilt inom den privata sektorn, och den årliga tillväxten har sedan 2000 saktat ned till ca 5 %. För 2003 uppskattas att tillväxten kommer att uppgå till 3,5 % och BNP fortfarande ligga på ca 60 % av nivån före kriget. Även om man räknar med en fortsatt genomsnittlig tillväxt på 6 % skulle BNP-nivån före kriget nås först 2011. Bosnien och Hercegovinas ekonomiska uppgifter bör dock tolkas med försiktighet, eftersom statistiken är otillförlitlig och en omfattande informell ekonomi förvränger bilden.

När det gäller utrikeshandeln har Bosnien och Hercegovina ända sedan kriget uppvisat stora obalanser. Underskotten i handelsbalansen uppgick mellan 1996 och 1999 till i genomsnitt omkring 50 % av BNP och mellan 2000 och 2002 till omkring 34 % av BNP. Under återuppbyggnaden kan ett sådant underskott vara berättigat till följd av import i samband med återuppbyggnadsbiståndet. En fortsatt stor obalans kan emellertid vara ett tecken på strukturella problem, t.ex. otillräcklig produktions- och exportkapacitet. Underskotten i bytesbalansen kvarstår också och uppgick till i genomsnitt mer än 25 % av BNP under perioden 1996-1999 och 16 % av BNP under perioden 2000-2002, trots transfereringar av stora summor från utlandet (motsvarande ca 10 % av BNP årligen). För 2003 borde, till följd av vissa valutapolitiska åtstramningar som överenskommits med Internationella valutafonden (IMF), underskottet i bytesbalansen ligga kring 17,5 % av BNP. Bosnien och Hercegovina har tidigare inte kunnat locka till sig några större inflöden av utländska direktinvesteringar (endast omrking 100 miljoner euro per år fram till 2001); dock ledde de ansträngningar som på senare tid gjorts för att förbättra investeringsklimatet genom större öppenhet och färre administrativa hinder till en fördubbling av de utländska direktinvesteringarna under 2002 (till ca 200 miljoner euro), och denna trend bör fortsätta under 2003.

I enlighet med Daytonavtalet upprättades 1997 ett sedelfondssystem. Detta har dämpat inflationstrycket och lett till allmänt godtagande av den gemensamma valutan, den konvertibla marken, som är låst till euron. Inflationen i Bosnien och Hercegovina uppskattas ligga i stort sett på noll under 2003. Den tidigare avsevärda skillnaden mellan entiteterna när det gäller inflationen har utjämnats och inflationen ligger nu på en låg nivå: i Bosnisk-kroatiska federationen har den uppgått till under 2 % de sista tre åren, och i Republika Srpska har den stadigt minskat tack vare den ökade ekonomiska integrationen mellan entiteterna. Sedelfonden kommer att bibehållas i enlighet med det löpande IMF-programmet.

Budgetpolitiken har utvecklats i positiv riktning. Från en situation präglad av stora offentliga underskott, låga intäkter, stora utgifter utanför budgeten, utestående skulder och höga utgifter för försvaret har Bosnien och Hercegovina (i synnerhet entiteterna) fått till stånd en avsevärd konsolidering av de offentliga finanserna. Det konsoliderade underskottet i de offentliga finanserna (inbegripet gåvobistånd) sjönk från 7,8 % av BNP 1998 till 2,2 % 2002 och bör närma sig noll under 2003. Den utländska budgetfinansieringen, främst i form av gåvobistånd och förmånliga lån, sjönk därmed från 17 % till 9 % av BNP under samma period (vilket fortfarande är den högsta siffran i västra Balkan). De offentliga utgifterna, uttryckta i procent av BNP, är fortfarande mycket höga (51 % 2002) men är på nedgång. Entiteternas inkomstbas är snäv och härrör främst från indirekta skatter (omsättningsskatt samt tullar). Skattetrycket är bland det högsta i Europa. Statsbudgeten, som inte har några egna inkomster, har i hög grad varit beroende av överföringar från entiteterna för att dess främsta funktion, betalningen av ränta och amorteringar på utlandsskulden, skall kunna fyllas.

När det gäller de offentliga finanserna har uppbörden förbättrats och de indirekta skattesatserna harmoniserats genom den reform av skatte- och tullförvaltningarna som genomförts med hjälp av kontoret för bistånd på tull- och skatteområdet. Vissa ansträngningar har gjorts för att bekämpa korruptionen, men det återstår ännu mycket att göra. Handhavandet av de offentliga utgifterna har förbättrats. 1999 infördes en utgiftsram på medellång sikt (vilket dock belyste den otillräckligt utvecklade programplaneringskapaciteten). Betalningsbyråerna lades ned 2001, vilket banade väg för ett gradvis införande av ett finansförvaltningssystem som nu genomförs och som utsträckts till att omfatta också myndigheterna under entitetsnivå. Samtidigt har de högsta revisionsinstituten, som inrättades 2000, gradvis förbättrat öppenheten på alla nivåer av verksamheten hos de budgetförvaltande organen. Budgetsituationen är emellertid fortfarande ömtålig och behöver ägnas fortsatt uppmärksamhet. Liksom tidigare förekommer inkomster och utgifter utanför budgeten, särskilt i kantoner och kommuner. Fortfarande förekommer utestående skulder, och den i mycket hög grad decentraliserade administrativa strukturen är både betungande och kostnadskrävande. I rapporter nyligen från de högsta revisionsinstituten avslöjades brister i några av de interna kontrollfunktionerna i budgetprocessen. Dessa måste åtgärdas. Den institutionella kapaciteten för (flerårig) budgetplanering på medellång sikt måste stärkas.

2.2 Avreglering av priser och liberalisering av handeln

Det har gjorts framsteg i avregleringen av priser, en uppgift som faller på entiteterna. Med undantag av vissa utvalda offentliga tjänster och basprodukter (t.ex. vete och mediciner) har flertalet priser, bland annat räntesatserna, släppts fria. Mer än 95 % av priserna på varor och tjänster torde numera fastställas på marknaden. Fullständig valutakonvertibilitet uppnåddes 1998 i och med inrättandet av sedelfonden.

Handelsliberaliseringen har fortsatt. Bosnien och Hercegovina ansökte i maj 1999 om medlemskap i Världshandelsorganisationen (WTO) och denna process fortsätter. Landet har vidare ingått bilaterala frihandelsavtal med alla länderna på västra Balkan och även med Slovenien, Rumänien, Bulgarien och Moldavien (och samtal med FN:s övergångsadministration i Kosovo övervägs). EU är Bosnien och Hercegovinas viktigaste handelspartner och står för mer än 50 % av landets utrikeshandel.

2.3 Privatiseringsprocessen

Den institutionella och rättsliga ramen för privatiseringen, som handhas på entitetsnivå, fanns på plats så tidigt som i maj 1998. Privatiseringen tog emellertid fart först 2000 och de framsteg som gjordes gällde främst mindre företag. Vid utgången av 2002 hade 70 % av Bosnisk-kroatiska federationens och 47 % av Republika Srpskas företag sålts ut. Privatisering genom metoden med kupongprivatisering har nu slutförts. När det gäller de större företagen (med mer än 50 anställda eller en omsättning på omkring 260 000 euro) har privatiseringen gått långsammare framåt. I slutet av 2002 hade endast 24 % av företagen i Bosnisk-kroatiska federationen och 42 % av företagen i Republika Srpska privatiserats. De största problemen har varit förenade med de stora strategiska företagen (gruvor, raffinaderier, tobaksindustrin, bildelar). Trots internationellt stöd hade vid utgången av 2002 endast 17 av 56 strategiska företag sålts ut i Bosnisk-krotatiska federationen och endast 4 av 52 (eller 80 om holdingbolag inräknas) i Republika Srpska. Bristande politisk vilja, socialt hänsynstagande, omfattande skuldsättning i företagen, problem med företagsstyre samt korruption är alla exempel på faktorer som avskräckt potentiella utländska investerare (som varit mera attraherade av möjlig privatisering i Kroatien eller Serbien och Montenegro. Detta har lett till att privata intressen svarade för endast 40 % av BNP 2001, väsentligt mindre än det genomsnitt på 53 % som gäller för hela västra Balkan. Detta förklarar delvis bristen på inhemskt genererad tillväxt i Bosnien och Hercegovina.

2.4 Reform av finanssektorn

Det gjordes inledningsvis bara små framsteg i reformen av bankväsendet, men under senare tid har det gått snabbare framåt. Lagar om privatisering och likvidation av insolventa banker har funnits sedan 1998, men på grund framför allt av politiskt mostånd och begränsat intresse från utländska investerare har målet om privatisering av samtliga (63) banker före utgången av augusti 2000 inte kunnat nås (fristen förlängdes först till utgången av 2002, därefter till augusti 2003). Betalningskontoren avskaffades i januari 2001. Privatiseringen av bankerna har nu slutförts i Republika Srpska, medan de sex återstående statsägda bankerna i Bosnisk-kroatiska federationen håller på att upplösas. Som en följd av konsoliering och ökad konkurrens omfattar banksektorn nu 37 banker (27 i Bosnisk-kroatiska federationen och 10 i Republika Srpska). Den utländska närvaron i sektorn, särskilt från Kroatien, Slovenien och Österrike, är omfattande (omkring två tredjedelar av det totala privata kapitalet i Bosnisk-kroatiska federationen). Med början 2001 höjdes gradvis minimikapitalkraven för att säkra överlevnadsförmågan och därefter inrättades ett statligt insättningsgarantiorgan, vars verksamhet inleddes i augusti 2002. Den rättsliga ramen för banksektorn, liksom ramarna för regelgivning och tillsyn inom sektorn, har därmed förbättrats.

Trots dessa uppmuntrande resultat är den långfristiga utlåningen till den privata sektorn fortfarande av mycket begränsad omfattning, delvis beroende på inlåningens korfristiga natur. Bankerna har därmed fortfarande en otillräckligt utvecklad roll som finansiella förmedlare, även om deras potential är betydande. Räntesatserna har sjunkit men är med europeiska mått fortfarande höga, och spannet mellan inlånings- och utlåningsräntor är brett (omkring fyra gånger så högt som i EU och två gånger så högt som i kandidatländerna). De höga bankkommissionerna avspeglar en hög riskmedvetenhet och tyder på att effektiviteten inom banksektorn kan förbättras. Börser öppnades i början av 2002 i båda entiteterna, men marknadskapitaliseringen är fortfarande obetydlig.

2.5 Allmän bedömning

Bosnien och Hercegovina har generellt sett utvecklat en sund makroekonomisk politik och gjort en del framsteg när det gäller strukturreformer. Hoten mot makroekonomisk stabilitet kvarstår emellertid. Mot bakgrund av det minskande utländska biståndet skulle de nuvarande höga underskotten i bytesbalansen och den ständiga bristen på självgenererande inhemsk tillväxt (denna hämmas av svagt företagsstyre och stelheter på arbetsmarknaden) kunna hota valutastabiliteten och därmed kunna få effekter på inflationen och möjligheterna att betala ränta och amorteringar på utlandsskulden. På budgetsidan koncentreras de offentliga utgifterna fortfarande på löpande utgifter i stället för på investeringar. Den offentliga utlandsskuldsättningen minskar nu. Den offentliga inhemska skuldsättningen, som inkluderar utestående skulder, krigsskadestånd och frysta valutatillgångar, har ännu inte till fullo kunnat kvantifieras.

Åtta år efter krigsslutet har Bosnien och Hercegovina ännu inte uppnått sin BNP-nivå från tiden före kriget. BNP per capita uppgår till omkring 1 300 euro och är därmed den näst efter Kosovo lägsta i regionen. Den viktigaste utmaningen under de närmaste åren är att uppnå självgenererande ekonomisk utveckling baserad på kraftig tillväxt i den privata sektorn, ökad export och fortsatt budgetkonsolidering, särskilt som det utländska biståndet nu minskar. Ekonomisk tillväxt parad med en minskning av obetänksamma utgifter skulle skapa resurser för de institutionella reformer som Bosnien och Hercegovina behöver genomföra. Även om Bosnien och Hercegovina ännu inte är en fullt fungerande marknadsekonomi har landet tagit viktiga steg i det ekonomiska reformarbetet och nått en bit på vägen när det gäller att uppfylla förutsättningarna för att förhandlingar om ett stabiliserings- och associeringsavtal skall kunna inledas.

3. Förmåga att påta sig de skyldigheter som följer av ett stabiliserings- och associeringsavtal

Stabiliserings- och associeringsprocessen har tillämpats i Bosnien och Hercegovina sedan 1999. Bosnien och Hercegovinas gensvar i processen var i början långsamt och lågmält. Landet hade till och med problem med att slutföra den relativt anspråkslösa färdplanen. I några fall genomfördes inte ordentligt lagstiftning som antagits. På senare tid har det emellertid funnits tecken på ny beslutsamhet. Bosnien och Hercegovina förefaller ha tagit de årliga rapporterna om framstegen i stabiliserings- och associeringsprocessen på allvar, liksom rekommendationerna i dessa rapporter beträffande vilka områden som framför allt behöver uppmärksammas. Framsteg har gjorts när det gäller att genomföra dessa rekommendationer.

3.1 Politisk dialog

Målet för den politiska dialogen inom ramen för ett stabiliserings- och associeringsavtal skulle vara att öka samstämmigheten mellan EU:s och Bosnien och Hercegovinas utrikespolitik och att främja en samsyn när det gäller säkerhet och stabilitet i Europa.

På många områden inom utrikespolitiken är EU:s och Bosnien och Hercegovinas ståndpunkter redan jämförbara och förenliga. När det gäller viktiga aktuella frågor, t.ex. regional säkerhet och utveckling samt bekämpning av terrorism, sammanfaller deras ståndpunkter. En fortsatt utveckling i denna riktning framstår som sannolik med tanke på de pågående kontakterna på parlamentsnivå, beslutet från toppmötet i Thessaloniki i juni 2003 att inrätta ett forum på hög nivå mellan EU och länderna på västra Balkan och uppmaningen till Bosnien och Hercegovina och andra länder att ansluta sig till EU:s démarcher, förklaringar och gemensamma ståndpunkter. Som en uppföljning till förslagen från Thessaloniki antogs vidare i september 2003 en gemensam förklaring om politisk dialog mellan EU och Bosnien och Hercegovina. Dess genomförande kommer att innebära att de politiska förbindelserna intensifieras och torde leda till att ståndpunkterna i ökad utsträckning sammanfaller. Det finns flera väsentliga frågor att ta upp till diskussion.

Meningsskiljaktigheter uppstod nyligen kring förhållningssättet gentemot Internationella brottmålsdomstolen (ICC). Bosnien och Hercegovina är part i avtalet om denna domstol, men ingick i juni 2003 också ett bilateralt avtal med Förenta staterna enligt vilket alla amerikanska medborgare och all amerikansk militär personal (inbegripet icke-amerikanska medborgare) som för närvarande tjänstgör eller tidigare tjänstgjort i Bosnien och Hercegovina garanteras immunitet när det gäller utlämning till Internationella brottmålsdomstolen. Detta avtal var inte förenligt med EU:s gemensamma ståndpunkt i ämnet från september 2002. Politiska ställningstaganden av detta slag, som inte följer de riktlinjer som EU fastställt, skulle svårligen kunna förenas med den gynnade ställning som ett stabiliserings- och associeringsavtal skulle medföra.

Andra frågor kommer också att bli aktuella för den framtida dialogen. I 2002 konstaterades det att militärer från Republika Srpska ägnade sig åt olaglig övervakning av Natos multinationella fredsstyrka (SFOR). Bosnisk-kroatiska federationens underrättelsetjänst misstänks ägna sig åt liknande verksamhet. Under 2002 och 2003 blev det uppenbart att Republika Srpska, i strid med FN:s vapenembargo, hade kommersiella kontakter med Baathregimen i Irak. Dessa åtgärder stred mot gällande åtaganden och var dessutom oförenliga med bosnisk politik och diplomati i ett bredare sammanhang. Åtgärderna tyder på att Bosnien och Hercegovinas obestridliga officiella vilja att låta sina ståndpunkter sammanfalla med EU:s fortfarande behöver befästas genom strukturella och systematiska anpassningar. Det är samstämmigheten när det gäller enskilda ståndpunkter snarare än enkla förklaringar som kommer att visa graden av Bosnien och Hercegovinas beslutsamhet att anpassa sig till EU:s gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik (GUSP).

3.2 Regionalt samarbete

Inom ramen för ett stabiliserings- och associeringsavtal skulle Bosnien och Hercegovina förbinda sig att aktivt främja regionalt samarbete. Inom två år efter avtalets undertecknande skulle landet behöva ingå bilaterala avtal med alla andra länder som undertecknat stabiliserings- och associeringsavtal. Avtalen skulle innehålla bestämmelser om bland annat frihandel, politisk dialog, ömsesidiga medgivanden beträffande arbetstagares rörlighet och tillhandahållande av tjänster samt samarbete i rättsliga och inrikes frågor.

Som liten stat, omgivet av grannländer som i det förflutna gjort anspråk på dess territorium och vars befolkning etniskt sett är identisk med den egna befolkningen, påverkas Bosnien och Hercegovinas inrikespolitik i osedvanligt hög grad av ståndpunkter och händelseutveckling i regionen. Det finns nog fog för att hävda att Bosnien och Hercegovina mer än andra stater gynnas av positiva, och lider av negativa, regionala omvärldsbetingelser. Milosevic- och Tudmanregimernas fall har helt klart skapat en mera fördelaktig makromiljö för Bosnien och Hercegovina. Det förvånar inte att " [...] en aktiv och konstruktiv [...] utveckling av förbindelserna med grannländerna", inriktad främst på Serbien och Montenegro och Kroatien, är en av Bosnien och Hercegovinas utrikespolitiska prioriteringar. I detta sammanhang kan landet med rätta göra anspråk på att ha gjort framsteg: utvecklingen går klart och tydligt i riktning mot en normalisering. I juli 2002 ägde det första toppmötet mellan Bosnien och Hercegovinas, Kroatiens och Förbundsrepubliken Jugoslaviens statschefer rum i Sarajevo. Mötet resulterade i en gemensam förklaring i vilken det på nytt bekräftas att gränserna ligger fast och att ytterligare ansträngningar skall göras för att utveckla det regionala samarbetet.

Regimbytet i Serbien och Montenegro har medverkat till att förbindelserna med Belgrad förbättrats. De båda länderna möts numera regelbundet inom ramen för ett mellanstatligt samarbetsråd. De har nått enighet i frågor såsom ekonomiskt samarbete, infrastruktur, skydd av medborgerliga rättigheter samt dubbelt medborgarskap. Ett frihandelsavtal, som befäster Serbiens och Montenegros ställning som ledande handelspartner, är i kraft. Vissa spänningar kvarstår, vilket inte är förvånande: ett mål mot Förbundsrepubliken Jugoslavien (numera Serbien och Montenegro) om påstått folkmord är ännu inte avgjort vid Internationella domstolen, och ledande serbiska politiker har (trots toppmötet i Sarajevo 2002) vid några tillfällen ifrågasatt Bosnien och Hercegovinas territoriella integritet. Den så kallade särskilda parallella förbindelsen mellan Republika Srpska och Serbien upprätthålls liksom tidigare, men förefaller inte hindra mellanstatliga förbindelser. Efter mordet på den serbiska premiärministern Zoran Djindjic 2003 uppstod spänningar mellan Belgrad och Banja Luka med anledning av uppföljningen av dådet. Detta bidrog till en växande insikt om att Belgrads och Banja Lukas intressen inte är helt sammanfallande.

Förbindelserna med Kroatien är inte mindre viktiga. Det faktum att ungefär 21 000 kroatiska serber med flyktingstatus fortfarande uppehåller sig i Bosnien och Hercegovina och besitter egendom i Republika Srpska kan ses som ett tecken på samband, ömsesidigt beroende och regional dynamik. Om dessa flyktingar återvände till Kroatien skulle det bli lättare att lösa problemen med de kvarvarande internt fördrivna personerna i Bosnien och Hercegovina. Generellt sett har förbindelserna med Kroatien stabiliserats och gradvis förbättrats. Kroatien har avsagt sig alla territoriella anspråk på Bosnien och Hercegovina (även på en eventuell "särskild parallell förbindelse") och fördömt kroatisk separatism i Bosnien och Hercegovina. Kroatien har intagit en kraftfull och understödjande hållning när det gäller att väcka åtal mot korruption (jfr. fallet Hercegovacka Banka). Ett frihandelsavtal med Kroatien, som täcker 25 % av Bosnien och Hercegovinas export, trädde i kraft i januari 2001. En fortfarande olöst fråga gäller hamnen i Ploce och transitering genom Neum.

Liknande förbättringar har noterats i förbindelserna med andra länder som uppstått ur f.d. Jugoslavien. Bosnien och Hercegovina har uppfyllt sin skyldighet enligt stabilitetspakten att före utgången av december 2002 förhandla fram frihandelsavtal med alla sina grannar på västra Balkan - och uppfyller därmed redan ett av kraven i ett framtida stabiliserings- och associeringsavtal (även om bristande teknisk kapacitet fortfarande kan orsaka problem - se avsnitt 3.3). Andra krav i ett stabiliserings- och associeringsavtal när det gäller bilaterala överenskommelser, särskilt kravet på regionalt samarbete, torde inte orsaka några större svårigheter, eftersom Bosnien och Hercegovina oförtrutet främjat samarbete inom regionen. Bosnien och Hercegovina innehade 2003 ordförandeskapet i den sydosteuropeiska samarbetsprocessen (South East Europe Co-operation Process - SEECP) och har lagt särskild tyngd vid rättsliga frågor och rättsstaten. Landet deltar också i det sydosteuropeiska samarbetsinitiativet (Southeast Europe Co-operation Initiative - SECI), det centraleuropeiska initiativet (Central European Initiative - CEI) och andra regionala initiativ.

3.3 Fri rörlighet för varor

Ett av de viktigaste målen med ett associeringsavtal med EU är att säkerställa fri rörlighet för varor. Inom ramen för ett framtida stabiliserings- och associeringsavtal skulle Bosnien och Hercegovina åläggas att gradvis, inom en övergångsperiod som skulle fastställas under förhandlingarna, upprätta ett frihandelsområde med gemenskapen. Frihandelsområdet måste vara förenligt med de relevanta WTO-bestämmelserna. Särskilt skulle Bosnien och Hercegovina behöva avskaffa alla kvantitativa begränsningar eller åtgärder med motsvarande verkan och stegvis avveckla tullarna på i stort sett all handel med EU. Landets tullförvaltning måste kunna övervaka handelsordningen och se till att den följs.

Bosnien och Hercegovina skulle avstå från att införa nya tullar, begränsningar eller åtgärder med motsvarande verkan i handeln med gemenskapen. Inom ramen för de autonoma handelsförmåner som EG för närvarande beviljar Bosnien och Hercegovina omfattas landet redan av en s.k. stilleståndsskyldighet när det gäller importtullar och åtgärder med motsvarande verkan. Bosnien och Hercegovina skulle också behöva avskaffa inhemska skatteåtgärder eller inhemsk skattepraxis som direkt eller indirekt diskriminerar produkter från EU. Dessutom måste landets handelsordningar med tredje parter tillämpas på ett sådant sätt att de inte leder till att EU diskrimineras.

Fri rörlighet för varor har åtminstone två dimensioner för Bosnien och Hercegovina - en intern och en extern. Det är betecknande att medan nästan alla politiska ledare i Bosnien och Hercegovina är positiva till tillträde till EU-marknaden, har somliga varit mindre entusiastiska när det gäller att påskynda integrationen av Bosnien och Hercegovinas egen inre marknad. "Undanröjande av alla hinder för handel mellan entiteterna" var ett av kraven i färdplanen, men det har gått långsamt framåt när det gäller att få till stånd en integrerad marknad i Bosnien och Hercegovina. De mest uppenbara fysiska handelshindren har visserligen undanröjts, men fortsatta ansträngningar är nödvändiga för att åtgärda sådana hinder som flera olika tullordningar, skiljaktiga tekniska föreskrifter, dubbla registreringskrav och skiljaktiga tekniska specifikationer.

Handelsförbindelserna med EU regleras för närvarande genom de autonoma handelsåtgärder som gemenskapen antog i september 2000 (rådets förordning (EG) nr 2007/2000). Åtgärderna innebär att mer än 95 % av all import (även av jordbruksprodukter) med ursprung i Bosnien och Hercegovina får införas i EU tull- och kvotfritt. I vissa avseenden har Bosnien och Hercegovina goda förutsättningar att ingå ett frihandelsavtal med EU: en enhetlig tulltaxa har tillämpats sedan 1999, större delen av de kvantitativa begränsningarna har undanröjts och varunomenklaturen är fullständigt harmoniserad med EU:s. Tulltaxan omfattar fyra kategorier tullsatser (från 0 % till 15 %) med ett aritmetiskt medelvärde av 6,4 %. Med hänsyn till de frihandelsavtal som Bosnien och Hercegovina redan slutit och på att ett stabiliserings- och associeringsavtal skulle komma att ingås med ett utvidgat EU skulle i själva verket 90 % av Bosnien och Hercegovinas handel vara tullfri vid utgången av övergångsperioden för ett stabiliserings- och associeringsavtal. (Tullinkomsterna skulle alltså minska betydligt, såvida inkomstbasen inte differentieras). Trots ovanstående tyder tillgängliga uppgifter på att handeln med EU var i stort sett oförändrad under perioden 2001-2002: Bosnien och Hercegovinas export till EU uppgick till omkring 0,6 miljarder euro och EU export till Bosnien och Hercegovina till omkring 1,3 miljarder euro. Bosnien och Hercegovina kunde med andra ord under dessa år inte till fullo dra nytta av EU:s liberaliserade handelsordning för att öka sin export.

Den tekniska förmågan är en del av problemet. Bosnien och Hercegovina kan ännu inte nöjaktigt intyga att varor som är ämnade för export uppfyller gemenskapens minimikrav. Till och med när det gäller de frihandelsavtal som Bosnien och Hercegovina redan undertecknat kan landet ha problem. I några fall anges uttryckligen i dessa avtal WTO-normer som Bosnien och Hercegovina ännu inte infört och certifieringskapacitet på statlig nivå som landet ännu inte förfogar över. Andra tekniska anpassningar är nödvändiga: Bosnien och Hercegovina måste slutföra tullreformen (se avsnitt 3.7.4.1) och förbättra sin förmåga att garantera äktheten hos de ursprungsintyg som utfärdas. Landet måste genomföra TIR-konventionen, som det undertecknade i mitten av 1990-talet. Det måste vidare ta itu med inkonsekvenserna när det gäller lagstiftningens utformning och tillämpning: det faktum att bestämmelserna i utrikeshandelslagen, tullagen och lagen om frizoner ibland är oförenliga måste sålunda åtgärdas. Bosnien och Hercegovina måste också se till att frizonerna inte längre ger en möjlighet att bakvägen och vid sidan av regelsystemet komma in på landets marknad, något som riskerar att undergräva det förmånstillträde som gemenskapen skulle beviljas.

Allmänt saknar Bosnien och Hercegovina fortfarande en klar och tydlig samlad handelspolitik. Egentliga analyser på området saknas eftersom det inte finns några tillförlitliga uppgifter om t.ex. inhemsk produktion eller försörjningsbehov. Vidare förefaller förståelsen av vilka konsekvenser ett medlemskap i Världshandelsorganisationen (WTO) skulle få vara begränsad. Ministeriet för handel och utrikes ekonomiska förbindelser saknar både personella och materiella resurser. Den handelspolitiska samordningen med entiteterna är otillräcklig. Bosnien och Hercegovina skulle behöva göra avsevärda ytterligare framsteg för att kunna uppfylla de krävande normerna inom ramen för ett stabiliserings- och associeringsavtal.

3.3.1 Handel med industrivaror

Bosnien och Hercegovina har underskott i handeln med EU. Produktionen har minskat och därmed också möjligheterna att exportera, till och med när det gäller traditionella produkter som kläder, textilvaror och produkter av läder och trä. Eftersom Bosnien och Hercegovinas export tenderar att ha ett förhållandevis lågt förädlingsvärde och främst avser råvaror, är landet utsatt för svängningarna i världsmarknadspriset för råvaror, över vilka landet har föga eller ingen kontroll. Omvänt försämras handelsunderskottet av att den inhemska produktionen är begränsad och dessutom av låg kvalitet. Detta, i kombination med hög inhemsk efterfrågan, har drivit importvolymerna i höjden.

Det faktum att Bosnien och Hercegovina, trots de asymmetriska autonoma tullåtgärderna, inte varit i stånd att till fullo utnyttja fördelarna av att handeln med EU liberaliserats visar vilka problem Bosnien och Hercegovina står inför. Förutom att komma till rätta med de tekniska problem som nämns ovan måste landet förbättra industrins konkurrenskraft genom att förbättra företagsstyret, öka tillgången till finansiering och förbättra färdigheterna. Det måste finnas en infrastruktur i landet som kan tillhandahålla potentiella exportörer de upplysningar och stödtjänster som de behöver. I likhet med andra övergångsländer behöver Bosnien och Hercegovina vidare genomföra strukturella förändringar så att landets ekonomi i ökad utsträckning inriktas på exportvaror och tjänsteexport med ett högre förädlingsvärde. Särskilt gäller detta den branschinterna handeln med företag i EU.

3.3.2 Handel med jordbruksprodukter

Jordbruket är en viktig del av Bosnien och Hercegovinas ekonomi och svarar för omkring 12 % av bruttonationalprodukten (BNP). Klimatförhållandena är gynnsamma och jordmånen bördig. Bosnien och Hercegovina borde därför ha goda möjligheter att öka sin export. Tyvärr är infrastrukturen inom jordbruket dåligt utvecklad, kvaliteten på många av produkterna låg och marknadsföringskapaciteten begränsad. Till dessa svårigheter kom fram tills helt nyligen avsaknaden av en statlig veterinärmyndighet. En sådan har nu inrättats men ännu inte helt kommit igång med verksamheten. Ramar och system för tillämpningen av sanitära och fytosanitära normer är outvecklade. Bosnien och Hercegovina har inte kunnat uppfylla rekommendationerna från EG:s kontor för livsmedels- och veterinärfrågor och har därför inte kunnat exportera djur eller animalieprodukter till EU.

För att klara av de krav som ställs inom ramen för ett stabiliserings- och associeringsavtal behöver Bosnien och Hercegovina ett strukturanpassningsprogram baserat på en sammanhängande jordbrukspolitik innefattande klart angivna reformer och prioriteringar av dessa. Lagstiftningen på det veterinära och det fytosanitära området måste snabbt anpassas till gemenskapens om Bosnien och Hercegovina skall kunna förverkliga sin exportpotential och dra nytta av gemenskapens öppna marknad. Landet behöver laboratorier och certifieringsorgan som kan intyga att jordbruksprodukter uppfyller kraven i gemenskapens regelverk på detta område. Med tanke på de pågående förberedelserna för medlemskap i Världshandelsorganisationen (WTO) måste Bosnien och Hercegovina också se till att landet klarar av att ha minimitullar på import av känsliga jordbruksprodukter i enlighet med WTO:s regler och samtidigt utveckla den egna jordbrukssektorn.

3.4 Arbetstagares rörlighet - Etablering - Tjänster - Kapital

3.4.1 Arbetstagares rörlighet

Ett stabiliserings- och associeringsavtal skulle kräva att både EU och Bosnien och Hercegovina ser till att det inte förekommer någon diskriminering med avseende på arbetsvillkor, lön eller avskedande av arbetstagare som är lagligen etablerade på deras respektive territorier. Den lagligen bosatta makan och de lagligen bosatta barnen till en i EU eller Bosnien och Hercegovina lagligen anställd arbetstagare skulle ha tillträde till arbetsmarknaden under den tid arbetstagaren har arbetstillstånd. EU skulle vidare behöva tillämpa reglerna om samordning av de sociala trygghetssystemen på medborgare från Bosnien och Hercegovina som är lagligen anställda i EU och på deras tillsammans med dem lagligen bosatta familjemedlemmar. I fråga om vissa regler skulle även Bosnien och Hercegovina behöva bevilja EU-medborgare som är lagligen anställda i Bosnien och Hercegovina och deras familjemedlemmar som är bosatta tillsammans med dem en liknande behandling.

Enligt separat lagstiftning i entiteterna kan utländska medborgare som är lagligen bosatta i Bosnien och Hercegovina få ta anställning. För detta kan emellertid ställas krav på arbetstillstånd, och i flertalet fall ges företräde åt landets egna medborgare. Bosnien och Hercegovina garanterar alltså ännu inte fullständig icke-diskriminering av arbetstagare från EU som är lagligen bosatta i Bosnien och Hercegovina. Eftersom Bosnien och Hercegovinas sociala trygghetssystem fortfarande är outvecklat och splittrat, skulle vidare kravet på tillämpning av samordnade regler när det gäller social trygghet för arbetstagare från EU kunna bli ett problem.

3.4.2 Etablering

Inom ramen för ett stabiliserings- och associeringsavtal måste Bosnien och Hercegovina bevilja EU-företag rätt att etablera sig. Denna rätt skulle vara ömsesidig. EU-företag som är etablerade i Bosnien och Hercegovina skulle beviljas antingen nationell behandling eller, om detta skulle vara mera förmånligt, behandling som mest gynnad nation. Efter en övergångsperiod skulle frågan om att utsträcka dessa rättigheter till att också omfatta medborgare från EU eller Bosnien och Hercegovina som önskar etablera sig som egenföretagare prövas. Utan hinder av bestämmelserna om fri rörlighet för arbetstagare enligt avtalet skulle särskilda etableringsbestämmelser kunna införas för "nyckelpersonal".

Formellt sett tillämpar Bosnien och Hercegovina liberala etableringsregler. EU-företag får redan etablera sig och bedriva verksamhet i Bosnien och Hercegovina på grundval av nationell behandling. De har rätt att förvärva mark och fastigheter enligt samma regler som medborgare i Bosnien och Hercegovina. Att fler EU-företag faktiskt inte har etablerat sig avspeglar en kvarvarande oro över stabiliteten i landet, vad som upplevs som bristande affärsmöjligheter och det faktum att det är komplicerat att få ett företag registrerat - något som för övrigt gäller för alla. Inom ramen för det reformprogram som kallas "Arbete och Rättvisa" har Bosnien och Hercegovina lovat att införa ett enda företagsregistreringssystem och därmed förkorta handläggningstiden för registrering av företag till 15 dagar. Denna reform behöver kompletteras med andra reformer, t.ex. införandet av harmoniserade fastighetsregistreringssystem. Detta skulle öka förtroendet för ägande.

Ett stabiliserings- och associeringsavtal skulle kunna innehålla bestämmelser om att ett framtida stabiliserings- och associeringsråd skall kunna fastställa de närmare villkoren för en utvidgning av etableringsrätten till att omfatta även medborgare från bägge parter, inbegripet rätten att starta förvärvsverksamhet som egenföretagare. Vid eventuella förhandlingar om denna rättighet skulle hänsyn behöva tas till migrationstrycket.

3.4.3 Handel med tjänster

Ett framtida stabiliserings- och associeringsavtal skulle innehålla regler om en stegvis och ömsesidig liberalisering av handeln med tjänster, i överensstämmelse med relevanta WTO-regler, särskilt artikel V i Allmänna tjänstehandelsavtalet (GATS). Företag som inte är etablerade på den andra partens territorium skulle gradvis erhålla rätt att tillhandahålla tjänster, i enlighet med bestämmelserna i GATS och med beaktande särskilt av framstegen i tillnärmningen av lagstiftningen på de olika områdena. Genomförandet av denna liberalisering, särskilt avseende finansiella tjänster, skulle övervakas enligt avtalet.

Enligt Bosnien och Hercegovinas lag om utrikeshandel skall utländska tillhandahållare av tjänster på marknaden i Bosnien och Hercegovina beviljas nationell behandling, men detta kan förutsätta att ett rättssubjekt etableras i landet. Etablerade utländska tillhandahållare av tjänster omfattas emellertid av samma regler och samma skatteordning som medborgare i Bosnien och Hercegovina. Den enda formella begränsningen i övrigt när det gäller utländska investeringar i tjänstesektorn gäller medierna (där det utländska ägandet är begränsat till 49 %). Bosnien och Hercegovinas förhållandevis liberala hållning beträffande tillhandahållande av tjänster visas av omfattningen av utländska bankers verksamhet i landet och närvaron av utländska företag inom transport och sektorn för budtjänster.

Även om tillhandahållande av tjänster i teorin liberaliserats har sådant tillhandahållande komplicerats av att ekonomin, när det gäller vissa sektorer, fortfarande är delad efter entitetslinjer. Medan det exempelvis finns ett banktillsynsorgan på statlig nivå och ett nationellt oberoende insättningsgarantiorgan saknas det en gemensam kapitalmarknad. Vidare är försäkringsmarknaden splittrad. I Bosnisk-kroatiska federationen finns ett oberoende försäkringsorgan med tillsynsfunktioner, medan i Republika Srpska tillsynen utövas av finansministeriet. Bosnien och Hercegovina skulle behöva åtgärda dessa brister för att ett stabiliserings- och associeringsavtal skall kunna bli fullt fungerande.

3.4.4 Löpande betalningar och kapitalrörelser

Inom ramen för ett stabiliserings- och associeringsavtal skulle Bosnien och Hercegovina åta sig att stegvis liberalisera både ingående och utgående kapitalrörelser, särskilt för direktinvesteringar. Skyddet av investerare när det gäller omvandling till likvida medel och hemtagning av vinstmedel skulle också behöva täckas. Efter en övergångsperiod skulle stabiliserings- och associeringsrådet kunna fastställa närmare bestämmelser om en fullständig tillämpning av gemenskapens regler om kapitalrörelser.

Utländska investeringar i Bosnien och Hercegovina regleras genom en lag om utländska direktinvesteringar. Genom denna lag undanröjs hindren för de flesta investeringar i Bosnien och Hercegovina. Dock har det satts en övre gräns på 49 % av aktiekapitalet för utländska investeringar i företag med militärrelaterad verksamhet och i företag inom mediesektorn. Dessa kvarstående begränsningar skulle inte utgöra något problem i samband med ett stabiliserings- och associeringsavtal (begränsningen avseende företag med militärrelaterad verksamhet är för övrigt ett lagenligt undantag till den fria rörligheten för kapital i EU). Utländska investeringar i Bosnien och Hercegovina regleras vidare av en så kallad stabilitetsklausul, enligt vilken investerare har möjlighet att välja vilken rättsordning som skall gälla om lagar eller andra författningar om utländska investeringar skulle ändras. Härigenom garanteras att investerarnas rättigheter inte kan upphävas, bara förbättras.

Clearingsystemet i Bosnien och Hercegovina är så långt utvecklat att det är jämförbart med det som tillämpas inom modern internationell bankverksamhet. Betalningstransaktioner inom landet verkställs genom affärsbankerna, med centralbanken som avvecklingsagent. Transaktioner med utlandet genomförs via affärsbanker. Vissa begränsningar finns när det gäller utlandsöverföringar som görs av enskilda personer eller av personer som inte är bosatta i landet, men juridiska personer får göra sådana överföringar och också överföra medel som erhållits från omvandlingen, helt eller delvis, till likvida medel av investeringar i Bosnien och Hercegovina - dock med förhåll för "nödvändig dokumentation". Det framstår emellertid som inkonsekvent att valutapolitiken fastställs av centralbanken, medan tillstånd inom ramen för valutakontrollen lämnas på entitetsnivå. I samband med förhandlingarna om ett stabiliserings- och associeringsavtal skulle detta komplicera uppgiften att identifiera vilka transaktioner som får respektive inte får göras utan restriktioner.

3.5 Tillnärmning och genomförande av lagstiftning samt kontroll av lagstiftningens efterlevnad

Ett stabiliserings- och associeringsavtal skulle innehålla bestämmelser om en gradvis tillnärmning av Bosnien och Hercegovinas nuvarande och framtida lagstiftning till gemenskapens. Landet måste garantera att tillnärmningen skulle inledas från och med dagen för avtalets undertecknande, avseende alla de delar av gemenskapens regelverk som det hänvisas till i avtalet. Särskilt skulle detta gälla centrala områden av lagstiftningen om den inre marknaden och lagstiftningen på handelsområdet. Bosnien och Hercegovina skulle sålunda behöva gå med på bindande tidsfrister för harmoniseringen inom områden som konkurrens, immateriell, industriell och kommersiell äganderätt, offentlig upphandling, standarder och certifiering samt konsumentskydd.

Även om Bosnien och Hercegovina redan har gett uttryck för sin beredvillighet att tillnärma sin lagstiftning till EU:s lagstiftning, genomföra den lagstiftningen och kontrollera dess efterlevnad, försvåras möjligheterna till detta genom befogenhetsfördelningen mellan stat, entiteter och kantoner. För att ett stabiliserings- och associeringsavtal skall kunna genomföras korrekt skulle Bosnien och Hercegovina behöva se till att det finns en tillfredsställande mekanism för samarbete och samordning mellan entiteterna när det gäller de områden som inte faller inom statens ansvarsområde. I varje enskilt fall skulle det krävas en gemensam ståndpunkt i förhållande till EU. Genomförandet av lagstiftningen och kontrollen av dess efterlevnad skulle i alla delar av Bosnien och Hercegovina behöva präglas av verkningsfullhet och konsekvens.

3.5.1 Konkurrens

Inom ramen för ett stabiliserings- och associeringsavtal skulle Bosnien och Hercegovina avstå från varje åtgärd som påverkar konkurrensen negativt. Särskilt skulle följande förbjudas: i) alla avtal mellan företag och samordnade förfaranden som hindrar, begränsar eller snedvrider konkurrensen, ii) ett eller flera företags missbruk av en dominerande ställning och iii) statligt stöd som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion. Bosnien och Hercegovina skulle förbinda sig att sörja för öppenhet i fråga om statliga (dvs. offentliga) stöd, bland annat genom att upprätta en heltäckande förteckning över sina stödprogram och årligen lämna uppgift om storleken av det totala stödbelopp som beviljats och om hur det fördelats. Landet skulle också på begäran lämna uppgifter om särskilda fall.

Genomförandet av konkurrenslagstiftning har stått på Bosnien och Hercegovinas dagordning sedan början av 2000, när det i färdplanen rekommenderades att en konkurrenslag skulle antas. En sådan lag, som nu är förenlig med förebilderna i gemenskapen, antogs slutgiltigt i december 2001. Eftersom något konkurrensorgan med därtill hörande enheter på entitetsnivå ännu inte inrättats har lagen emellertid ännu inte börjat tillämpas.

På området statligt (offentligt) stöd uppfyller Bosnien och Hercegovina inte på långt när de krav som ett framtida stabiliserings- och associeringsavtal skulle ställa. Det finns inga bestämmelser om statligt stöd i den nuvarande konkurrenslagen - och något stöd beviljas för övrigt inte på statlig nivå. Entiteterna tillhandahåller emellertid offentligt stöd till företag eller sektorer (t.ex. gruvindustrin i Bosnisk-kroatiska federationen och jordbruket i Republika Srpska). Det finns ingen myndighet som utövar tillsyn över detta stöd, ingen förteckning över stöden och ingen systematisk redovisning av stödets omfattning. Inom ramen för ett stabiliserings- och associeringsavtal skulle detta behöva åtgärdas.

3.5.2 Immateriell, industriell och kommersiell äganderätt

Före utgången av en eventuell övergångsperiod skulle Bosnien och Hercegovina behöva se till att det finns ett effektivt skydd för immateriel, industriell och kommersiell äganderätt, inbegripet skydd mot varumärkesförfalskning och pirattillverkning, och att det finns en effektiv kontroll av att lagstiftningen på området efterlevs. En skyddsnivå liknande den som gäller i gemenskapen skulle behöva garanteras. Landet skulle också behöva tillträda en rad multilaterala avtal som EU:s medlemsstater är part i eller som faktiskt tillämpas i gemenskapen.

Även om Bosnien och Hercegovina redan tillträtt en rad internationella avtal (t.ex. det om Världsorganisationen för immateriell äganderätt - WIPO), är landet för närvarande inte i stånd att uppfylla kraven i ett framtida stabiliserings- och associeringsavtal. Det finns lagar om industriell äganderätt och om upphovsrätt och närstående rättigheter, och ett institut för standarder, metrologi och immateriella rättigheter har delvis kommit i gång med sin verksamhet. Förfalskningar och pirattillverkning är emellertid vanligt förekommande. En ohjälpsam inställning från allmänhetens sida, otydligheter i de befintliga lagarna, bristen på kompetent personal hos myndigheterna (ingen täcker för närvarande upphovsrättsliga frågor), de begränsade tekniska resurserna, avsaknaden av specialiserade domstolar och bristande samordning med de rättsvårdande organen gör att Bosnien och Hercegovina i dagens läge inte kan tillhandahålla ett godtagbart skydd på detta område. Denna svaghet bidrar till landets oförmåga att dra till sig investeringar. Så som förhållandena nu är skulle Bosnien och Hercegovina svårligen kunna uppfylla skyddskraven på detta område i ett stabiliserings- och associeringsavtal.

3.5.3 Offentlig upphandling

Inom ramen för ett stabiliserings- och associeringsavtal skulle Bosnien och Hercegovina behöva se till att företag i EU får möjlighet att konkurrera om offentliga kontrakt på samma villkor som företag i Bosnien och Hercegovina. Lagstiftningen om offentlig upphandling skulle stegvis behöva anpassas till EU:s. Landet skulle också behöva stärka de berörda institutionerna liksom domstolarna så att förfarandena vid offentlig upphandling genomförs korrekt.

Det finns fortfarande ingen lagstiftning i Bosnien och Hercegovina om offentlig upphandling på statlig nivå. Upphandling sker för närvarande på grundval av separat lagstiftning på statlig nivå, på entitetsnivå och i Brcko-distriktet. I och med att det finns separata rättsliga instrument, vars rättsliga status skiljer sig åt, är Bosnien och Hercegovinas rättsliga ram för offentlig upphandling inte tillräckligt solid för att det skall finnas klara och tydliga, regelbaserade förutsättningar för hur upphandling skall gå till jämförbara med dem som gemenskapens regelverk ger. En statlig lag om offentlig upphandling som är förenlig med gemenskapens lagstiftning håller emellertid på att beredas. Enligt denna lag skall det upprättas dels en ny myndighet för offentlig upphandling, dels ett tillsynsorgan på området. Bosnien och Hercegovina skulle behöva se till att lagstiftningen kompletteras med finansiella och tekniska resurser så att lagen faktiskt genomförs. Utbildad personal skulle komma att krävas både hos myndigheten och tillsynsorganet. Tillräckligt utbildade och specialiserade domare skulle också behövas.

3.5.4 Standardisering och bedömning av överensstämmelse

För att uppfylla kraven i ett stabiliserings- och associeringsavtal skulle Bosnien och Hercegovina gradvis behöva anpassa sin lagstiftning så att den överensstämmer med EU:s tekniska föreskrifter och med europeisk praxis när det gäller standardisering, metrologi, ackreditering och bedömning av överensstämmelse. Särskilt skulle landet behöva i) främja utvecklingen av standarder, certifiering och kvalitetssäkring, ii) främja användningen av tekniska föreskrifter och förfaranden för bedömning av överensstämmelse som är förenliga med gemenskapens regler och förfaranden, iii) främja Bosnien och Hercegovinas deltagande i relevanta europeiska och internationella organisationers arbete samt iv) där så är lämpligt ingå avtal med Europeiska gemenskapen och Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) om bedömning av överensstämmelse och godtagande av produkter.

Bosnien och Hercegovina tog över lagstiftningen i f.d. Jugoslavien, men sedan landet blivit självständigt utformade entiteterna inledningsvis lagar och andra författningar, och upprättade också nya institutioner, oberoende av varandra. Bosnien och Hercegovina har numera en lag om metrologi som utformats efter europeisk förebild, en statlig lag om måttenheter har införts och en rättslig grund för standarder har skapats genom en statlig lag om standardisering. Med stöd av dessa lagar har ett nytt nationellt institut för standarder, metrologi och immateriella rättigheter upprättats. Institutet handlägger certifieringsfrågor och frågor rörande bedömning av överensstämmelse men har varken resurser eller befogenhet att utöva någon marknadsövervakning och är fortfarande outvecklat i organisatoriskt hänseende. Det har ännu inte utsetts någon ordinarie chef för verksamheten, och inom alla sektorer är resurserna begränsade och personalen otillräcklig. En för hela landet gällande lag om bedömning av överensstämmelse och anknytande författningar måste antas.

Enligt uppgift har för närvarande endast fyra företag i Bosnien och Hercegovina möjligheter att förse industriprodukter med den CE-märkning som krävs för export till EU. Andra tillämpar de ursprungliga EG-direktiven och använder sig av organisationer för bedömning av överensstämmelse i EU:s medlemsstater. Bosnien och Hercegovina måste bygga ut den tekniska kapaciteten på detta område.

3.5.5 Konsumentskydd

Ett effektivt konsumentskydd är nödvändigt för att säkerställa att marknadsekonomin fungerar korrekt och att dess fördelar maximeras för konsumenterna. Ett effektivt konsumentskydd är beroende av att det byggs upp en administrativ infrastruktur som kan svara för marknadsövervakning och kontroll av att lagstiftningen efterlevs. För att fullgöra sina skyldigheter inom ramen för ett stabiliserings- och associeringsavtal skulle Bosnien och Hercegovina behöva i) utarbeta en aktiv konsumentpolitik som överensstämmer med gemenskapens lagstiftning, ii) harmonisera lagstiftningen om konsumentskydd, iii) upprätta oberoende och effektiva administrativa strukturer med kontrollbefogenheter så att det säkerställs att grundläggande hälso- och säkerhetskrav uppfylls samt iv) se till att konsumenterna kan låta sig företrädas samt sörja för konsumentinformation och konsumentutbildning.

Lagstiftning på statlig nivå om konsumentskydd har funnits i Bosnien och Hercegovina sedan 2002 - detta var ett krav i färdplanen. Fortfarande är emellertid ett effektivt konsumentskydd snarare en förhoppning än en realitet, eftersom den organisatoriska och administrativa infrastruktur som krävs alltjämt är ofullständig. Det råd på området som enligt lagen från 2002 skall finnas har ännu inte inrättats. Det har dock börjat växa fram konsumentsammanslutningar.

3.6 Rättsliga och inrikes frågor

Bosnien och Hercegovina har, med betydande internationella insatser och ett omfattande internationellt stöd, börjat att åtgärda svagheterna i sina olika system när det gäller rättsliga och inrikes frågor. Alltför länge var etnisk tillhörighet, geografisk tillhörighet och personliga kontakter de främsta bestämningsfaktorerna vid rättskipningen i det splittrade rättssystemet. Brottsligheten, både den oplanerade och den organiserade, var utbredd och korruptionen slog djupa rötter i den sociala, ekonomiska och politiska samhällsstrukturen. Det fullständiga genomförandet av de rättsliga reformer och reformer av rättsväsendet som nu pågår kommer att vara avgörande för om Bosnien och Hercegovina skall kunna upprätta en fungerande rättsstat och tillbörliga rättsliga förfaranden. En förutsättning för att ett stabiliserings- och associeringsavtal skall kunna fungera väl är att ett tillförlitligt och förutsägbart rättsligt område kan garanteras.

3.6.1 Förstärkning av institutioner och av rättsstaten

Inom ramen för ett stabiliserings- och associeringsavtal skulle parterna lägga särskild vikt vid respekt för rättsstatsprincipen och en förstärkning av institutionerna på alla nivåer av förvaltningen i allmänhet och av rättsmaskineriet och kontrollen av lagstiftningens efterlevnad i synnerhet.

3.6.1.1 Polisväsendet

Polisväsendet i Bosnien och Hercegovina är organiserat på flera nivåer: det finns 10 kantonala poliskårer i Bosnisk-kroatiska federationen, en poliskår vardera i Brcko-distriktet, Bosnisk-kroatiska federationen och Republika Srpska, vidare den statliga gränsförvaltningen, det statliga informations- och skyddsorganet, en rättspolisorganisation och en finanspolisorganisation. I ett land med mindre än fyra miljoner invånare omfattar poliskårerna sammantaget omkring 17 000 personer till en kostnad av omkring 180 miljoner euro per år. Det komplexa polisväsendet med så många olika poliskårer leder naturligtvis till att kostnaderna ökar och försvårar samordning och effektiviseringssträvanden. Polissamarbetet har förbättrats (så har exempelvis polisen i Republika Srpska på ett konstruktivt sätt medverkat till att åtal i ett stort smugglingsärende kunnat väckas hos den nationella domstolen), men det finns fortfarande många problem i verksamheten: polisen i en entitet har sålunda inte rätt till att tillämpa gränsöverskridande polissamarbete ("hot pursuit") i en annan. Det finns ingen central databas och olika entitetsstyrkor har olika informationssystem. Kostnaderna blir höga på grund av dubbleringar i fråga om t.ex. utbildning och utrustning. I och med att de finansiella och tekniska resurserna är otillräckliga begränsas möjligheterna till brottsbekämpning.

I de båda entiteterna och Brcko-distriktet pågår en reform av polisväsendet. Europeiska unionens polisuppdrag (EUPM) har sedan januari 2003 arbetat med att, med ägarskapet av processen förankrat hos Bosnien och Hercegovina, upprätta och befästa en stabil polisverksamhet som följer bästa europeiska och internationella praxis. Gruppen för polisiära frågor utför ett understödjande, övervakade och inspekterande arbete som syftar till att stärka polisens ledningsförmåga och operationella förmåga. Utövandet av en lämplig politisk kontroll över polisens verksamhet övervakas. Vad den operationella verksamheten beträffar lägger gruppen framför allt tyngdpunkten vid att utveckla ett underrättelsestyrt angreppssätt när det gäller att bekämpa organiserad brottslighet och vid att förbättra säkerheten för återvändande. Detta har resulterat i att Bosnien och Hercegovinas polisväsende har förbättrats: yrkeskunnandet har ökat, ledningsförmågan har stärkts och samarbetet mellan polisen och andra rättsvårdande organ (t.ex.. den statliga gränsförvaltningen och tullen) har utvecklats. Inrättandet 2003 av ett nytt nationellt ministerium för säkerhetsfrågor välkomnas. Verksamheten befinner sig fortfarande i sin linda, men ministeriet kommer att få ansvar för sådana statliga angelägenheter som gränskontroll och bekämpning av terrorism (dvs. den statliga gränsförvaltningen, det statliga informations- och skyddsorganet och Interpol). Ministeriet bör underlätta samarbete mellan entiteterna och det är nödvändigt att det får möjligheter att snabbt komma igång med hela sin verksamhet.

För att brottsligheten skall kunna bekämpas behövs emellertid ytterligare reformer och ökad förmåga på statlig nivå att kontrollera att lagstiftningen efterlevs. Inhämtandet av upplysningar behöver förbättras, t.ex. genom att det statliga informations- och skyddsorganet snabbt blir fullt funktionsdugligt. Bosnien och Hercegovina måste också i effektivitetsförbättrande syfte och för att förbättra förmågan att bekämpa brott överväga en fortsatt omstrukturering och rationalisering av polisväsendet.

En re