Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om "Förslag till rådets förordning om införande av en europeisk exekutionstitel för obestridda fordringar"

(KOM(2002) 159 slutlig - 2001/0090 CNS)

(2003/C 85/01)

Den 15 april 2002 beslutade rådet att i enlighet med artikel 262 i EG-fördraget rådfråga Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om ovannämnda förslag.

Facksektionen för inre marknaden, produktion och konsumtion, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 27 november 2002. Föredragande var Guido Ravoet.

Vid sin 395:e plenarsession den 11 och 12 december 2002 (sammanträdet den 11 december) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 79 röster för, 1 röst emot och 2 nedlagda röster.

Sammanfattning av slutsatserna

Kommittén välkomnar förslaget till förordning som syftar till att avskaffa kravet på exekvatur vid obestridda fordringar. Förslaget bygger vidare på befintliga gemenskapsinstrument, i synnerhet Bryssel I-förordningen och delgivningsförordningen. Den frihet som medlemsstaterna får att själva välja om de önskar anpassa den nationella lagstiftningen på processrättsområdet till de minimikrav som fastställs i förslaget är förordningens svaga punkt. För att man skall kunna skapa ett verkligt rättsområde på gemenskapsnivå krävs en mer långtgående harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning.

1. Sammanfattning av kommissionens dokument

1.1. Europeiska rådet i Tammerfors den 15 och 16 oktober 1999 uttalade sitt stöd för principen om ömsesidigt erkännande av domar och andra avgöranden av rättsliga myndigheter. Den principen bör enligt Europeiska rådet bli en hörnsten i det rättsliga samarbetet inom unionen. När det gäller civilrättsliga ärenden efterlyste Europeiska rådet en ytterligare minskning av de mellanliggande åtgärder som fortfarande krävs för att möjliggöra erkännande och verkställighet av avgöranden och domar i samtliga medlemsstater.

1.1.1. I kommissionens och rådets gemensamma åtgärdsprogram för genomförande av principen om ömsesidigt erkännande av domar på privaträttens område, som utarbetats på uppdrag av Europeiska rådet och som antogs av rådet den 30 november 2000(1), angavs att avskaffande av exekvaturförfarandet för obestridda fordringar bör tillhöra gemenskapens prioriteringar(2).

1.1.2. Införandet av en europeisk exekutionstitel för obestridda fordringar är det första steget mot att avskaffa exekvaturförfarandet.

1.2. Den 1 mars 2002 trädde rådets förordning (EG) nr 44/2001 av den 22 december 2000 i kraft. Förordningen avser domstols behörighet och erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område (kallas nedan Bryssel I-förordningen). Förordningen innebär ett stort steg framåt när det gäller att förenkla förfarandet för att erhålla en verkställighetsförklaring (exekvatur) jämfört med 1968 års Brysselkonvention om domstols behörighet och om verkställighet av domar på privaträttens område.

1.3. Genom sitt förslag till förordning om införande av en europeisk exekutionstitel för obestridda fordringar tar rådet ytterligare ett steg framåt.

1.3.1. Det bör framhållas att begreppet "europeisk exekutionstitel" har en dubbel betydelse, av vilken förordningens dubbla målsättning framgår. I restriktiv bemärkelse syftar begreppet till avskaffandet av exekvatur. I bredare bemärkelse avses med begreppet (inrättandet av) ett enhetligt förfarande för att erhålla ett avgörande som sedan kan verkställas utan exekvaturförfarande i samtliga medlemsstater. Kommissionen strävar efter att uppfylla båda målsättningarna när det gäller obestridda fordringar, men inte samtidigt i ett och samma lagstiftningsförslag.

1.4. Föreliggande förslag avser enbart att uppnå den första målsättningen, dvs. att avskaffa exekvaturförfarandet som en förutsättning för verkställighet i andra medlemsstater av avgöranden som har meddelats utan att gäldenären har gjort några invändningar om skuldens art eller storlek. Det antas att denna passivitet beror på ett överlagt beslut, där gäldenären bedömer att fordran är välgrundad, eller på att denne medvetet ignorerar domstolsförfarandet. För borgenärerna medför avskaffandet den fördelen att verkställighet i utlandet kan ske snabbt och effektivt. Den europeiska exekutionstitel som föreslås här är ett heltäckande och tydligt intyg på en dom, officiell handling eller förlikning av vilken det framgår att alla villkor för verkställighet i hela gemenskapen är uppfyllda och att några ytterligare mellanliggande åtgärder inte krävs.

1.5. Den andra bredare målsättningen förbereder kommissionen genom att utarbeta en grönbok om ett enhetligt eller harmoniserat förfarande för ett europeiskt betalningsföreläggande. Grönboken skall enligt planerna läggas fram under 2002.

1.6. Avskaffandet av exekvaturförfarandet kan enbart ske genom ömsesidigt förtroende mellan medlemsstaternas nationella rättssystem. Vidare måste man uppfylla kraven på en rättvis rättegång i artikel 6 i Europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna och i artikel 47 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. Av den anledningen ansåg kommissionen att det var av avgörande betydelse att i förslaget fastställa ett antal processuella miniminormer beträffande delgivning (närmare bestämt tillåtna metoder och tidsfrister) för att säkerställa att gäldenären på vederbörligt sätt underrättas om stämningsansökan och har möjlighet att förbereda sitt svaromål och informeras på ett korrekt sätt. Endast om dessa miniminormer har följts är det motiverat att avskaffa all prövning i verkställighetsmedlemsstaten av huruvida svarandesidans rättigheter har tillvaratagits.

1.7. Det är i dubbel bemärkelse frivilligt att utnyttja de möjligheter till förenklad verkställighet som skapas genom förslaget till förordning. För det första får medlemsstaterna själva avgöra huruvida de önskar anpassa sin lagstiftning till de processuella miniminormerna så att så många avgöranden om obestridda fordringar som möjligt få status av europeiska exekutionstitlar. För det andra kan borgenärer välja mellan traditionell verkställighetsförklaring enligt Bryssel I-förordningen och intyg om europeisk exekutionstitel.

2. Detaljerad genomgång av förslaget

2.1. I kapitel 1 anges tydligt förordningens syfte (artikel 1), dvs. att införa en europeisk exekutionstitel för obestridda fordringar på det privaträttsliga området som kommer att möjliggöra fri rörlighet för domar, förlikningar och officiella handlingar i alla medlemsstater. Förordningens tillämpningsområde (artikel 2) är identiskt med Bryssel I-förordningen tillämpningsområde.

2.1.1. I artikel 3 i förslaget ges definitioner av följande begrepp: dom, skuldfordran, obestridd, dom som har vunnit laga kraft, överklagande, officiell handling, ursprungsmedlemsstat, verkställighetsmedlemsstat och domstol i ursprungsmedlemsstat.

2.2. Kapitel II handlar om den europeiska exekutionstiteln. Om kraven i artikel 5 är uppfyllda skall den domstol som har meddelat domen, på ansökan av borgenären, utfärda ett intyg om en europeisk exekutionstitel så att den kan erkännas och verkställas i andra medlemsstater utan att det krävs något särskilt förfarande i verkställighetsmedlemsstaten. Intyget om en europeisk exekutionstitel utfärdas på basis av standardformuläret i bilaga I (artikel 7).

2.2.1. De villkor som anges i artikel 5 omfattar följande:

- Domen är verkställbar och har vunnit laga kraft i ursprungsmedlemsstaten.

- Domen får inte strida mot avsnitt 3, 4 eller 6 i kapitel II i Bryssel I-förordningen.

- När det gäller fordringar som är obestridda i den mening som avses i artikel 3.4 b eller 3.4 c i denna förordning, uppfyller domstolsförfarandena de processuella kraven i kapitel III.

- Den delgivning av handlingar som krävs enligt kapitel III måste ske i en annan medlemsstat än ursprungsmedlemsstaten, om delgivningen har skett i överensstämmelse med artikel 31 (med hänvisning till rådets förordning (EG) 1348/2000 om delgivning i medlemsstaterna av rättsliga eller icke-rättsliga handlingar på det privaträttsliga området(3), nedan kallad delgivnings-förordningen).

2.2.2. Om en titel inte uppfyller dessa villkor skapas i artikel 6 möjligheter till utfärdande av en begränsad europeisk exekutionstitel.

2.2.3. Innehållet i intyget om europeisk exekutionstitel behandlas i artikel 7.

2.2.4. Ett beslut med anledning av en ansökan om ett intyg om europeisk exekutionstitel får inte överklagas (artikel 8), i första hand med hänsyn till de garantier för gäldenären som anges i artikel 15.

2.2.5. Om en dom ännu inte har vunnit laga kraft men alla andra villkor i artikel 5 är uppfyllda, kan en europeisk exekutionstitel för säkerhetsåtgärder utfärdas (artikel 9).

2.3. En europeisk exekutionstitel kan enbart utfärdas om svarandesidans rättigheter tillvaratagits vid fastställandet av den dom som ligger till grund för intyget. Därför fastställs i förslaget till förordning procesuella minimikrav som domstolsförfarandena i ursprungsmedlemsstaten måste uppfylla. Medlemsstaterna avgör själva om de anser att det är nödvändigt eller önskvärt att anpassa den nationella lagstiftningen efter dessa minimikrav.

2.3.1. I dessa minimikrav fästs i första hand stor vikt vid delgivningen av stämningsansökan (eller motsvarande handling). Delgivningen skall ske med en sådan tidsfrist och på ett sådant sätt att gäldenären (mottagaren) kan gå i svaromål om han så önskar (artiklarna 11-15). Vidare måste gäldenären på vederbörligt sätt underrättas om fordran (artikel 16) och de processuella åtgärder som måste vidtas för att överklaga (artikel 17) i syfte att förhindra att en dom meddelas i svarandens frånvaro (artikel 18).

2.3.2. Om svaranden har kännedom om fordran, kan han inte förlita sig på att ett procedurfel vid förfarandets inledning automatiskt skall hindra domen från att verkställas utomlands. I artikel 19 fastställs hur man kan avhjälpa bristande iakttagande av de processuella miniminormerna.

2.3.3. Det är tänkbart att gäldenären i undantagsfall inte har kunnat få kännedom om de handlingar som skulle delges honom. Om villkoren i artikel 20 är uppfyllda har gäldenären rätt att överklaga domen från den behöriga domstolen i ursprungsmedlemsstaten även efter det att överklagandefristen löpt ut.

2.4. I kapitel IV behandlas själva verkställighetsförfarandet. Verkställighetsförfarandena regleras genom verkställighetsmedlemsstatens lagstiftning (artikel 21). Det enda som skall lämnas in är en kopia av domen, en kopia av delgivningsintyget och om så krävs en översättning.

2.4.1. Gäldenären har, under förutsättning att vissa mycket stränga villkor uppfyllts, rätt till rättslig prövning i verkställighetsmedlemsstaten om domen är oförenlig med en dom som tidigare meddelats i en annan medlemsstat eller i tredje land. Domen eller intyget om en europeisk exekutionstitel får aldrig prövas i sak (artikel 22).

2.4.2. Enbart i de undantagsfall som anges i artiklarna 20 och 22 ges utrymme för vilandeförklaring eller begränsning av verkställighet (artikel 23).

2.4.3. Genom att avskaffa exekvaturförfarandet underlättar man verkställandet av en dom i en annan medlemsstat. Det förändrar inte det faktum att avsevärda skillnader kvarstår mellan medlemsstaternas verkställighetsförfaranden. För att säkerställa utbyte av information beträffande dessa verkställighetsförfaranden måste medlemsstaterna därför samarbeta. Detta utbyte bör ske via det europeiska rättsliga nätverket (artikel 24).

2.5. I kapitel V fastställs att inför domstol ingångna förlikningar och officiella handlingar också kan intygas vara en europeisk exekutionstitel. Även för dessa utformas standardformulär. I förslaget införs även krav på att man skall informera gäldenären om den omedelbara verkställigheten i samtliga medlemsstater (artikel 26).

2.6. Fastställande av såväl fysiska personers som företags och andra juridiska personers hemvist sker i enlighet med bestämmelserna i Bryssel I-förordningen (kapitel VI, artiklarna 27-28).

2.7. I artikel 29 i kapitel VII i förslaget regleras tidsaspekten mycket noggrant.

2.8. Kapitel VIII innehåller bestämmelser om förhållandet till andra gemenskapsinstrument, närmare bestämt Bryssel I-förordningen och förordning (EG) 1348/2000, som även fortsättningsvis kommer att vara tillämpliga (artikel 30-31). Borgenären kan även i fortsättningen välja en verkställighetsförklaring i enlighet med Bryssel I-förordningen.

2.9. De standardformulär som bifogas förslaget till förordning kan anpassas i linje med det förfarande som föreskrivs i artikel 33. Den föreslagna förordningen förväntas träda i kraft den 1 januari 2004.

3. Allmänna kommentarer

3.1. Kommittén ställer sig positiv till förslaget till förordning, som innebär avsevärda fördelar i förhållande till det förfarande som enligt Bryssel I-förordningen är tillämpligt för att uppnå en verkställighetsförklaring. Genom avskaffandet av exekvaturen behöver man inte längre koppla in domstolen i verkställighetsmedlemsstaten. Härigenom kan man undvika förseningar och extra kostnader. Det är även ofta onödigt att översätta titeln, eftersom det finns flerspråkiga standard-formulär att tillgå för intyget. De ekonomiska fördelarna bör inte förringas, med tanke på att ca 90 % av alla domar som verkställs i en annan medlemsstat än ursprungsmedlemsstaten rör obestridda fordringar.

3.2. Att det finns ett ömsesidigt förtroende för rättsskipningen inom gemenskapen är en förutsättning för att en europeisk exekutionstitel skall kunna införas. Man måste säkerställa respekten för de grundläggande rättigheterna beträffande en rättvis handläggning, i synnerhet respekten för svarandesidans rättigheter. För att uppnå detta har procesuella minimikrav införts i förslaget till förordning.

3.2.1. Kommittén ställer sig positiv till att kommissionen fäster särskild vikt vid delgivningen av handlingarna i fråga. Kännetecknande för domar i fall som gäller obestridda fordringar är att gäldenären antingen uttryckligen medger skulden(4) eller inte deltar i förfarandet. För att vara säker på att denna hållning är ett medvetet val från gäldenärens sida måste det finnas tillräckliga garantier beträffande delgivningen av handlingarna. Delgivningen skall ske med en sådan tidsfrist och på ett sådant sätt att gäldenären kan gå i svaromål om han så önskar. Endast om gäldenären i enlighet med minimikraven fått vederbörlig information kan hans frånvaro tolkas som att fordran inte har bestridits.

3.2.2. Svarandens rättigheter garanteras ytterligare genom att gäldenären, med utgångspunkt i den handling som föranleder hela processen eller liknande handling, måste få vederbörlig information om skuldfordran och de processuella åtgärder som med nödvändighet måste vidtas för att överklaga skuldfordran och förhindra att en tredskodom meddelas.

3.2.3. Man har i förslaget valt att inte eftersträva en harmonisering av processbestämmelserna i medlemsstaterna. Vidare är det inte obligatoriskt att införa de processuella miniminormer som omnämns i förslaget. Varje medlemsstat kan således fritt välja att anpassa sin lagstiftning efter de miniminormer som ingår i förslaget till förordning. Den enda konsekvensen av att inte anpassa den nationella lagstiftningen till miniminormerna är att de domar beträffande obestridda skuldfordringar som meddelas i landet inte kan komma i fråga för ansökan om intyg om europeisk exekutionstitel. I de fall lagstiftningen inte redan uppfyller de processuella minimikraven är det respektive medlemsstats ansvar att se till att målsättningen i föreliggande förslag uppnås. Trots det föreslagna rättliga instrumentets vid första anblicken blygsamma målsättning är det viktigt att inte underskatta fördelarna för invånarna i de medlemsstater vars lagstiftning redan stämmer överens eller kommer att stämma överens med dessa krav. Förmodligen kommer resultaten av den föreslagna förordningen att fungera som en hävstång för en harmonisering av de processuella bestämmelserna i medlemsstaterna.

3.3. Begreppet "fordran" definieras relativt snävt som "en penningfordran som avser ett bestämt belopp och som är förfallen till betalning". Detta innebär att beloppet på skuldfordran måste fastställas innan domstolsförfarandet inleds, dvs. vara exakt fastställt i den officiella handling som ligger till grund för ansökan om intyg om europeisk exekutionstitel. Med tanke på det stora antal villkor som måste uppfyllas för att erhålla intyg om europeisk exekutionstitel är det eventuellt lämpligt att utvidga tillämpningsområdet till att omfatta fordringar av ett bestämbart belopp. På så sätt räcker det att det i den handling eller de handlingar som ligger till grund för fordran är möjligt att fastställa det exakta beloppet.

3.4. Det ligger helt i linje med en modern, målinriktad syn på processbestämmelser att man i förslaget inte avser att fästa alltför stor vikt vid formkraven. I synnerhet artikel 19 är ett exempel på de ansträngningar som görs för att säkerställa att en europeisk exekutionstitel inte skall hindras på grund av några alltför strängt tolkade formkrav, vilket kan uppmuntra till ont uppsåt från gäldenärens sida. Denna uppfattning ligger dessutom i linje med den utveckling som inleddes i och med övergången från Brysselkonventionen till Bryssel I-förordningen(5).

3.5. Förslaget tar i stor utsträckning hänsyn till och ligger helt i linje med EU:s nya rättsliga instrument som infördes efter det att EU tilldelats nya befogenheter, i synnerhet inom ramen för Bryssel I-förordningen och delgivningsförordningen.

3.6. Förslaget till förordning syftar inte heller till en harmonisering av medlemsstaternas verkställighetsbestämmelser. Påtvingad verkställighet av den europeiska exekutionstiteln måste ske i överensstämmelse med gällande bestämmelser i respektive verkställighetsmedlemsstat. För den som önskar dra fallet inför domstol är systemet ytterst oöverskådligt och kanske även svårförståeligt. Dessutom föreligger stora skillnader i medlemsstaternas lagstiftning beträffande konkurs och överskuldsättning och det skydd av gäldenären det medför. Trots att förslaget inte syftar till en harmonisering av alla dessa bestämmelser vill kommittén fästa uppmärksamhet vid detta svåra problem.

4. Särskilda kommentarer

4.1. Intyg om europeisk exekutionstitel kan enbart utfärdas för en dom när denna blivit verkställbar i ursprungsmedlemsstaten och har vunnit laga kraft (artikel 5 a). Begreppet "ordinära rättsmedel" får i förslaget i artikel 3.6 en särskild EU-tolkning på grund av den definition EG-domstolen gav begreppet i fallet Industrial Diamond Supplies mot Luigi Riva(6). I denna förklaring hänvisas till den nationella lagstiftningen beträffande de lagligt fastställda tidsfristerna för utnyttjande av rättsmedel. Denna definition ger alltför begränsad rättssäkerhet rörande den tidpunkt då tidsfristen inleds. Därför rekommenderas att definitionen med utgångspunkt i ovannämnda dom omformuleras enligt följande: "Ordinärt rättsmedel: varje ordinärt rättsmedel som kan leda till ogiltigförklaring eller ändring av den dom som är föremål för förfarandet för utfärdande av ett intyg om en europeisk exekutionstitel och som skall verkställas inom en rättsligt fastställd tidsfrist som löper till följd av att domen meddelats eller delgivits".

4.1.1. För att på ett tydligare sätt fastställa vilka rättsmedel som omfattas av definitionen rekommenderar kommittén att definitionen i förslaget till förordning kompletteras med följande precisering som ingår i ovannämnda utlåtande från EG-domstolen: Det gäller "varje rättsmedel som är ett led i en rättssaks normala förlopp och som i egenskap av detta utgör en processuell utveckling som varje part rimligtvis måste beakta"(7). Även genom att komplettera definitionen i förslaget till förordning med den negativa tolkning som EG-domstolen använder i ovannämnda utlåtande kan man undvika diskussioner och svårigheter i samband med utfärdande av intyg om europeisk exekutionstitel. Domstolen preciserade vidare att rättsmedel som(8) är avhängiga av omständigheter som vid tidpunkten för den ursprungliga domen inte kunde förutses eller agerande av tredje part som inte är bundna av de tidsfrister som föreskrivs i den ursprungliga domen inte omfattas och inte kan betecknas som "ordinära rättsmedel". Om definitionen kompletteras enligt ovan ligger den i linje med förordningens syfte, dvs. ett snabbt verkställande av domar med beaktande av vad domen i sista instans kan komma att leda till.

4.2. Av motiveringen till artikel 7.3 i förslaget framgår att intyg om en europeisk exekutionstitel skall överlämnas till borgenären i lika många bestyrkta kopior som det antal bestyrkta kopior av domen som borgenären skall få i enlighet med ursprungsmedlemsstatens lagstiftning. I själva förslagstexten hänvisar kommissionen till bestyrkta kopior av domen, men det är tydligt att det rör sig om verkställighetsförklaringar. Kommittén rekommenderar att kommissionen uttryckligen hänvisar till verkställighetsförklaringen av domen om intyg om europeisk exekutionstitel. Å ena sidan ingår i medlemsstaternas nationella lagstiftning olika typer av domavskrifter, som dock inte alltid kan ligga till grund för påtvingat verkställande(9). Å andra sidan är syftet att utfärda ett lika stort antal kopior av intyget om europeisk exekutionstitel som det antal verkställbara exemplar som kan utfärdas av en dom. Vidare rekommenderas att begreppet verkställbart exemplar definieras närmare i artikel 3.

4.3. Artiklarna 11.1 b och 11.1 c i förslaget bör kompletteras med följande tillägg: "eller vägrat att ta emot den". Vägran från gäldenärens sida att ta emot en delgivning får inte utgöra ett hinder för ett domstolsförfarande som syftar till att fastställa en dom som uppfyller kraven på intyg om europeisk exekutionstitel(10). Ett liknande problem, som bör lösas på ett lämpligt sätt, uppstår i artikel 11.1 d. I detta avseende bör hänsyn tas till de omnämnda metodernas särskilda karaktär och den utveckling som kommer att ske i framtiden på detta område (exempelvis ett automatiskt mottagandemeddelande).

4.4. Begreppen "juridiskt ombud" och "ställföreträdare" i artikel 11.2 i förslaget bör - i de fall delgivningen måste ske i en annan medlemsstat - ingå i artikel 3 (definitioner) och förtydligas i linje med kommentaren. Inget av dessa begrepp definieras i delgivningsförordningen.

4.5. I artikel 12.1 används olika vaga begrepp och formuleringar som kan tolkas på olika sätt om de inte förklaras närmare, i synnerhet i samband med gränsöverskridande delgivning. Det gäller formuleringen "rimliga ansträngningar att ... delge" (artikel 12.1) och begreppet "myndig person" (artikel 12.1 a och 12.1 b). Även dessa begrepp bör definieras enhetligt. Formuleringen "om brevlådan lämpar sig för säker förvaring av post" (artikel 12.1 d) är vag och lämnar utrymme för skilda tolkningar. När det gäller artikel 12.2 gäller samma kommentar som till artikel 11.2 ovan.

4.6. I artikel 15.1 ges konkret innehåll åt kravet på "delgivning i tillräckligt god tid för att svaromål skall kunna förberedas". Denna tidsfrist måste räknas "från den dag då han delgavs stämningsansökan eller motsvarande handling" (artikel 15.1). Liknande begrepp och tidsfrister förekommer i artikel 15.2. Beroende på den konkreta situationen kommer det exakta datumet för delgivningen och det sätt på vilket tidsfristerna skall beräknas att regleras antingen genom lagstiftningen i den medlemsstat som har behörighet att meddela en dom om kravet (i de fall delgivningen sker i samma medlemsstat) eller genom lagstiftningen i den medlemsstat som anmodas delge fordran (i de fall delgivningen sker i en annan medlemsstat). I detta sistnämnda fall kan man utnyttja den precisering av tidpunkten som föreskrivs i delgivningsförordningens artikel 9.1. Trots det måste man i förslaget till förordning precisera enligt vilken lagstiftning - i de fall det rör sig om delgivning i en annan medlemsstat - tidsfristen på 28 dagar skall beräknas (dvs. antingen lagstiftningen i den medlemsstat där man behandlar det ärende som i slutändan skall leda till att en europeisk exekutionstitel utfärdas eller lagstiftningen i den medlemsstat som anmodas delge fordran) för att förhindra att tvivel och rättsosäkerhet uppstår.

4.7. I artikel 18 bör ordet "domstolen" strykas. Det föreligger stora skillnader i medlemsstaternas bestämmelser när det gäller utformningen av kallelser och rättens eventuella medverkan i denna process. Förslaget till förordning har inte som målsättning att harmonisera medlemsstaternas processrätt, och den information som avses i artikel 18 kan lika gärna meddelas på annat sätt (exempelvis av gäldenären själv eller en fogde som agerar för honom) och behöver inte nödvändigtvis ske via en domare eller domstol(11).

4.8. Den nederländska texten i förslagets artikel 20.1 a (i) "de schuldenaar heeft buiten zijn schuld niet tijdig genoeg van de beslissing tot instelling van een gewoon rechtsmiddel kennis kunnen nemen" är en olyckligt vald och felaktig formulering av den åsyftade innebörden(12) av engelskans "did not have knowledge of the judgement in sufficient time to lodge an ordinary appeal" (se även den franska texten "n'a pas eu connaissance de la décision en temps utile pour exercer un recours ordinaire"). Orden "tot instelling van een gewoon rechtsmiddel" i den nederländska versionen bör strykas.

4.9. De villkor som anges i artikel 20 (i inledningen till artikel 20.1 och i artikel 20.1 a ii och a iii samt i artikel 20.1 b) för upphävande av följderna av ett överskridande av tidsfristen för överklagande av en dom om en obestridd fordran förefaller motstridiga. Det är svårt att se hur en gäldenär kan uppfylla kravet i artikel 20.1 b ("gäldenären har anfört sakligt grundade omständigheter till stöd för sin talan") om han inte fick kännedom om stämningsansökan eller motsvarande handling i sådan tid att han kunde gå i svaromål (artikel 20.1 a (ii)) eller inte fick kännedom om kallelsen i sådan tid att han kunde inställa sig till domstolsförhandlingen (artikel 20.1 a (iii)). Detta gäller i synnerhet i de fall som beskrivs i artikel 3.4 b, som man hänvisar till i inledningen till artikel 20.1.

4.10. Begreppet "inför domstol ingångna förlikningar" (artikel 25) som även användes i artikel 58 i Bryssel I-förordningen utan att definieras närmare, skulle för tydlighetens skull kunna tas med i definitionerna i artikel 3 (där begreppet för övrigt redan är underförstått i punkt 3.4 d).

4.11. I motsats till andra gemenskapsinstrument som utarbetats nyligen på processrättsområdet innehåller föreliggande förslag till förordning inga krav på rapportering om tillämpningen av förordningen eller sedvanliga förslag till ändringar av förordningen (jämför med artikel 73 i Bryssel I-förordningen och artikel 24 i delgivningsförordningen). Just med tanke på att den föreslagna förordningen utgör ett första steg i ett program som syftar till att förbättra de åtgärder som vidtas beträffande verkställande av domar rekommenderar kommittén starkt att man inför ett krav på utvärdering i förslaget.

5. Slutsatser

5.1. Kommittén välkomnar förslaget till förordning.

- Införandet av en europeisk exekutionstitel innebär stora fördelar i jämförelse med det nuvarande exekvaturförfarandet. Man kan härigenom undvika inkoppling av rättsapparaten i verkställighetsmedlemsstaten och den försening och de extrakostnader som det medför. De omfattande garantierna för svarandesidans rättigheter gör det möjligt att avskaffa kontrollen. Förfarandet förenklas ytterligare av att det ofta är onödigt att översätta titeln, eftersom det finns flerspråkiga standardformulär att tillgå för intyget.

- Förslaget tar hänsyn till och stämmer överens med Bryssel I-förordningen och delgivningsförordningen, som man för övrigt bygger vidare på i syfte att skapa ett rättsområde på EU-nivå.

5.2. Den frihet som medlemsstaterna får att själva välja om de önskar anpassa den nationella lagstiftningen på processrättsområdet till de minimikrav som fastställs i förslaget är förordningens svaga punkt. Förhoppningsvis kommer medlemsstaterna snabbt att inse att en europeisk exekutionstitel kan innebära enbart fördelar för landets egna borgenärer, så att lagstiftningen om så krävs snabbt och ändamålsenligt justeras mot bakgrund av minimikraven.

5.3. Trots att förslaget till förordningen utan tvekan är ett nytt steg mot skapandet av ett gemensamt rättsområde på EU-nivå är det viktigt att betona att mycket återstår att göra. Det blir alltmer angeläget att få till stånd en omfattande harmonisering av de nationella processrättsliga bestämmelserna (inbegripet bestämmelser om verkställighet). Kommittén är väl medveten om de utmaningar som hänger samman med en sådan harmonisering på grund av de effekter dessa bestämmelser får för svåra och känsliga frågor som likabehandling av borgenärer, konsumentskydd, lagstiftning beträffande krisdrabbade företag, konkurs och överskuldsättning.

5.4. Kommittén rekommenderar även att man undersöker om liknande bestämmelser kan utarbetas för alternativa system för tvistlösning. Alternativ tvistlösning är med rätta en politiskt prioriterad fråga för EU-institutionerna, och att frågan är föremål för förnyat intresse framgår av utarbetandet av grönboken om alternativa system för tvistlösning inom civil- och handelsrätt (Bryssel den 19 april 2002)(13).

Bryssel den 11 december 2002.

Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs

ordförande

Roger Briesch

(1) EGT C 12, 15.1.2001.

(2) EGT C 12, 15.1.2001.

(3) EGT C 160, 30.6.2000.

(4) Genom att under domstolsförfarandet antingen uttryckligen acceptera skuldfordran, medge skulden eller ingå en förlikning som godkänds av domstolen. Medgivande av en skuldfordran kan även ske utanför ett domstolsförfarande, exempelvis genom en officiell handling.

(5) Se artikel 34.2 i Bryssel I-förordningen och jämför denna med EG-domstolens dom av den 12 november 1992, Minalmet/Brandeis, fall C-123/91, 1992, I-5661.

(6) EG-domstolens dom av den 22 november 1977 i mål 43/77, Industrial Diamond Supplies mot Luigi Riva, Rec. 1977, I-2175, 37-38.

(7) EG-domstolens dom av den 22 november 1977 i mål 43/77, Industrial Diamond Supplies mot Luigi Riva, Rec. 1977, I-2175, 37.

(8) EG-domstolens dom av den 22 november 1977 i mål 43/77, Industrial Diamond Supplies mot Luigi Riva, Rec. 1977, I-2175, 39.

(9) Enligt belgisk lag kan en åtskillnad göras mellan ej bestyrkta kopior, bestyrkta avskrifter, och verkställighetsförklaringar av domar. I princip ges enligt belgisk lag endast en verkställighetsförklaring av en dom till en och samma part (se artikel 1379 i den belgiska lagen).

(10) I artikel 13 a omnämns inte det fall som beskrivs i artikel 11.1 b, vilket kommittén stöder. Jämför med artikel 13 b iii: "om handlingen delgivits någon annan person än gäldenären, namnet på denne och dennes förhållande till gäldenären".

(11) Enligt belgisk lag krävs inte inkoppling av domare eller domstol förrän stämningsansökan har delgivits.

(12) Se även kommentaren till artikel 20 "Om gäldenären inte fick del av domen i tid ...".

(13) KOM(2002) 196 slutlig.