Republiken Greklands initiativ inför antagandet av rådets förordning om inrättande av ett nätverk av sambandsmän för invandring

(2003/C 140/10)

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artiklarna 63.3 b och 66 i detta,

med beaktande av Republiken Greklands initiativ,

med beaktande av Europaparlamentets yttrande, och

av följande skäl:

(1) I den strategi för förvaltning av EU-medlemsstaternas yttre gränser som rådet antog vid sitt möte den 13 juni 2003 förutses upprättandet av ett nätverk av sambandsmän för invandring, utstationerade i tredje land.

(2) I sina slutsatser från mötena den 21-22 juni 2002 uppmanade Europeiska rådet i Sevilla till inrättande av ett nätverk av medlemsstaternas sambandsmän för invandring före utgången av år 2002.

(3) Vid sitt möte den 28-29 november 2002 antog rådet slutsatser om en förbättring av nätverket av sambandsmän för invandring och noterade ordförandeskapets rapport, av vilken det framgår att det finns ett nätverk av sambandsmän för invandring i de flesta länder som rapporten omfattar, men noterade dessutom att det finns ett behov av att ytterligare stärka detta nätverk.

(4) Det är önskvärt att formalisera förekomsten av och arbetssättet för ett sådant nätverk genom att utnyttja erfarenheterna från pågående projekt, inbegripet nätverket av sambandsmän för invandring för västra Balkan under belgisk ledning, genom en juridiskt bindande akt där man fastslår skyldigheten att upprätta samarbetsformer mellan medlemsstaternas sambandsmän, målen för ett sådant samarbete, sambandsmännens uppgifter och lämpliga kvalifikationer samt deras skyldigheter mot värdlandet och den utsändande medlemsstaten.

(5) Det är också önskvärt att formalisera det sätt på vilket de berörda gemenskapsinstitutionerna informeras om verksamheten i nätverket av sambandsmän för invandring så att de kan vidta eller föreslå sådana åtgärder som kan visa sig nödvändiga för att ytterligare förbättra den övergripande hanteringen av personkontrollerna vid medlemsstaternas yttre gränser.

(6) När det gäller Island och Norge utgör denna förordning i enlighet med avtalet mellan Europeiska unionens råd och Republiken Island och Konungariket Norge om dessa staters associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket(1), en utveckling av bestämmelser i Schengenregelverket vilka omfattas av det område som avses i artikel 1 punkterna A och B i rådets beslut 1999/437/EG av den 17 maj 1999 om vissa tillämpningsföreskrifter för det avtalet(2).

(7) I enlighet med artiklarna 1 och 2 i det till Fördraget om Europeiska unionen och Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen fogade protokollet om Danmarks ställning deltar Danmark inte i antagandet av denna förordning, som inte är bindande för eller tillämplig i Danmark. Eftersom denna förordning bygger på Schengenregelverket enligt bestämmelserna i avdelning IV i tredje delen av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, skall Danmark, i enlighet med artikel 5 i nämnda protokoll, inom en tid av sex månader efter det att rådet har antagit denna förordning besluta huruvida det skall genomföra den i sin nationella lagstiftning.

(8) Förenade kungariket deltar i denna förordning i enlighet med artikel 5 i det till Fördraget om Europeiska unionen och Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen fogade protokollet om införlivande av Schengenregelverket inom Europeiska unionens ramar och artikel 8.2 i rådets beslut 2000/365/EG av den 29 maj 2000 om en begäran från Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland om att få delta i vissa bestämmelser av Schengenregelverket(3).

(9) Irland deltar i denna förordning i enlighet med artikel 5 i det till Fördraget om Europeiska unionen och Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen fogade protokollet om införlivande av Schengenregelverket inom Europeiska unionens ramar och artikel 6.2 i rådets beslut 2002/192/EG av den 28 februari 2002 om Irlands begäran om att få delta i vissa bestämmelser i Schengenregelverket(4).

(10) Förenade kungarikets och Irlands deltagande i denna förordning begränsas till gemenskapens förpliktelser att vidta åtgärder för att utveckla bestämmelserna i Schengenregelverket mot organiseringen av olaglig invandring till Förenade kungariket och Irland, men innebär inte att dessa medlemsstater skall delta i verksamheten vid de yttre gränserna för att förhindra olaglig invandring till de medlemsstaters territorium vilka har avskaffat eller åtagit sig att avskaffa kontrollerna vid sina inre gränser.

(11) Denna förordning utgör en rättsakt som bygger på Schengenregelverket eller på annat sätt anknyter till det enligt artikel 3.1 i 2003 års anslutningsakt.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

1. Med sambandsman för invandring avses en företrädare för någon av medlemsstaterna som av en invandringsmyndighet eller annan behörig myndighet har utstationerats i ett eller flera tredje länder för att upprätta och upprätthålla kontakter med myndigheterna i dessa länder i syfte att bidra till att förebygga och bekämpa olaglig invandring samt bidra till återvändande av olagliga invandrare och hanteringen av laglig migration.

2. I denna förordning skall även sambandsmän som i tjänsten arbetar med invandringsfrågor anses vara sambandsmän för invandring.

3. Sambandsmän för invandring får, under en rimlig tidsperiod som skall fastställas av den utsändande medlemsstaten, stationeras hos medlemsstaternas nationella konsulära myndigheter i tredje land, hos andra medlemsstaters relevanta myndigheter och hos de behöriga myndigheterna i tredje land.

4. Denna förordning skall inte påverka uppgifterna för sambandsmän för invandring när det gäller deras ansvar enligt nationell lag eller särskilda avtal som har ingåtts med värdlandet.

Artikel 2

1. Varje medlemsstat skall sörja för att dess sambandsmän för invandring upprättar och upprätthåller direkta kontakter med de behöriga myndigheterna i värdlandet och alla lämpliga organisationer i värdlandet för att underlätta och påskynda insamling och utbyte av information.

2. Sambandsmän för invandring skall samla in information för användning på antingen operativ nivå eller strategisk nivå eller bådadera. Sådan information skall särskilt avse frågor som gäller

a) flöden av olagliga invandrare med ursprung i eller som transiterar genom värdlandet,

b) de rutter som dessa flöden av olagliga invandrare följer för att nå medlemsstaternas territorier,

c) de olagliga invandrarnas metoder, bland annat de transportmedel som används, inblandning av mellanhänder osv.,

d) förekomsten av och verksamheten för brottsliga organisationer som är inblandade i människosmuggling,

e) tillbud och händelser som kan vara eller bli orsak till ny utveckling när det gäller flödena av olagliga invandrare,

f) de metoder som används för hel- eller delförfalskning av identitets- och resehandlingar,

g) sätt och metoder för att bistå myndigheterna i värdländerna att förhindra flöden av olaglig invandring som härrör från eller transiterar genom deras territorier,

h) sätt och metoder för att underlätta återvändande och återsändande av olagliga invandrare till deras ursprungsländer,

i) lagstiftning och rättspraxis när det gäller de frågor som anges ovan,

j) den information som översänds via systemet för tidig varning.

3. Sambandsmän för invandring får även bistå när det gäller att fastställa identiteten på medborgare från tredje land och underlätta deras återvändande till sitt ursprungsland.

4. Medlemsstaterna skall se till att deras sambandsmän för invandring utför sina uppgifter inom ramen för sina ansvarsområden och i enlighet med de bestämmelser, inbegripet dem om skydd av personuppgifter, som fastställs i deras nationella lagstiftning och i alla avtal eller arrangemang som ingåtts med värdländerna.

Artikel 3

1. Medlemsstaterna skall informera varandra, rådet och kommissionen om sina utstationeringar i tredje land av sambandsmän för invandring och även lämna en beskrivning av deras uppgifter. Kommissionen skall förelägga rådet en årlig sammanfattning över medlemsstaternas utstationeringar av sambandsmän för invandring.

2. Varje medlemsstat skall även informera de övriga om sina avsikter när det gäller utstationeringen till tredje land av sambandsmän för invandring för att ge de övriga medlemsstaterna möjlighet att uttrycka intresse för att med den berörda medlemsstaten ingå ett samarbetsavtal om sådan utstationering, såsom anges i artikel 5.

Artikel 4

1. Medlemsstaterna skall se till att deras sambandsmän för invandring som utstationerats i samma tredje land sinsemellan upprättar lokala eller regionala nätverk för samarbete. Inom ramen för sådana nätverk skall sambandsmännen för invandring

a) mötas regelbundet och så snart det krävs,

b) utbyta information och praktiska erfarenheter,

c) främja utvecklingen av gemensamma metoder och strategier, inbegripet viseringspolitik,

d) samordna de ståndpunkter som skall intas i kontakterna med värdlandets myndigheter,

e) samordna de ståndpunkter som skall intas i kontakterna med kommersiella transportörer,

f) organisera informationsmöten och utbildningskurser för medlemmar av den diplomatiska och konsulära personalen vid medlemsstaternas beskickningar i värdlandet,

g) anta gemensamma strategier när det gäller metoderna för att samla in och lämna strategiskt relevant information, inbegripet riskanalyser, till de utsändande medlemsstaternas behöriga myndigheter,

h) upprätta halvårsrapporter om sin gemensamma verksamhet,

i) i tillämpliga fall, upprätta regelbundna kontakter med liknande nätverk i angränsande tredje länder.

2. Lokala företrädare för Europeiska gemenskapernas kommission skall ha rätt att delta i de möten som organiseras inom ramen för nätverket för sambandsmännen för invandring. Andra organ och myndigheter kan, i tillämpliga fall, också bjudas in.

3. Den medlemsstat som innehar ordförandeskapet för Europeiska unionens råd skall ta initiativ till de möten som avses i punkt 1 a. Om den medlemsstat som innehar ordförandeskapet inte är företrädd i landet eller regionen skall emellertid den medlemsstat som företräder ordförandeskapet ta initiativ till mötet.

Article 5

1. Medlemsstaterna kan bilateralt eller multilateralt överenskomma om att den sambandsman för invandring som en medlemsstat har stationerat ut i ett tredje land även skall bevaka en eller flera andra medlemsstaters intressen.

2. Medlemsstaterna kan även överenskomma om att deras sambandsmän för invandring skall fördela vissa uppgifter sinsemellan.

Artikel 6

För att garantera en enhetlig behandling av informationen och den samordning som är nödvändig för insamling, utvärdering och rådets vidare utnyttjande av informationen får medlemsstaterna till rådet översända synnerligen viktig information om gränsförvaltning, bekämpning av olaglig invandring samt återvändande och återsändande av olagliga invandrare.

Artikel 7

1. Den medlemsstat som innehar ordförandeskapet för Europeiska unionens råd eller, om den medlemsstaten inte är företrädd i landet eller regionen, den medlemsstat som företräder ordförandeskapet, skall i slutet av varje halvår upprätta en rapport till rådet och kommissionen om verksamheten vid de nätverk för sambandsmän för invandring där den har en företrädare och om situationen i värdlandet när det gäller olaglig invandring.

2. Rapporten skall utarbetas i enlighet med en modell och ett format som fastställs av kommissionen.

3. Rapporterna utgör en synnerligen viktig källa till information vid förberedandet i slutet av varje ordförandeskap av en utvärderingsrapport, som skall utarbetas av ordförandeskapet i samarbete med kommissionen och föreläggas rådet, om den aktuella situationen i varje tredje land där medlemsstaternas sambandsmän för invandring är utstationerade.

4. Kommissionen skall på grundval av de ovannämnda rapporterna utarbeta en sammanfattande faktarapport som skall föreläggas Europaparlamentet och rådet i slutet av varje år. När kommissionen förelägger rådet sin sammanfattande faktarapport kan den för att förbättra nätverket av sambandsmän för invandring och den aktuella situationen i varje tredje land lämna de förslag eller rekommendationer som den anser vara lämpliga.

Artikel 8

Denna förordning skall inte påverka de bestämmelser om konsulärt samarbete på lokal nivå som anges i de gemensamma konsulära anvisningarna angående viseringar till diplomatiska beskickningar och karriärkonsulat(5).

Article 9

Denna förordning träder i kraft samma dag som den offentliggörs i Europeiska unionens officiella tidning.

Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i medlemsstaterna i enlighet med Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen.

Utfärdad i...

På rådets vägnar

Ordförande

(1) EGT L 176, 10.7.1999, s. 36.

(2) EGT L 176, 10.7.1999, s. 31.

(3) EGT L 131, 1.6.2000, s. 43.

(4) EGT L 64, 7.3.2002, s. 20.

(5) EGT C 313, 16.12.2002, s. 1.