RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN - Stabiliserings- och associeringsprocessen i sydöstra Europa - Tredje årsrapporten {KOM(2004) 203, 204, 205, 206}

Förord

I årsrapporten om stabiliserings- och associeringsprocessen (SAP) i sydöstra Europa görs det en bedömning av de framsteg som Albanien, Bosnien och Hercegovina, f.d. jugoslaviska republiken Makedonien samt Serbien och Montenegro, inbegripet Kosovo enligt definitionen i FN:s säkerhetsråds resolution 1244, har gjort inom ramen för den processen under det gångna året. Den utgör därför en mycket viktig indikator på i vilken utsträckning dessa länder är beredda att närma sig Europeiska unionen.

I den första delen av årsrapporten görs det en sammanfattning av de framsteg som de enskilda länderna har gjort under året och en översikt över utvecklingen av samarbetet i regionen. I en bilaga till rapporten görs det en utvärdering av Europeiska unionens handelsåtgärder med avseende på denna region.

Årsrapportens andra del innehåller kommissionens arbetsdokument rörande vart och ett av länderna. I dessa görs det en bedömning av det politiska och ekonomiska läget och hur reformer och därmed sammanhängande åtgärder samt de rekommendationer som givits i tidigare rapporter har genomförts. Det har inte utarbetats något arbetsdokument om Kroatien i år, eftersom kommissionen kommer att offentliggöra sitt yttrande om Kroatiens ansökan om medlemskap i EU. Rapporten om Bosnien och Hercegovina koncentreras på en uppdatering av framstegen beträffande de 16 prioriterade åtgärder som fastställdes i den genomförbarhetsstudie om att inleda förhandlingar om stabiliserings- och associeringsavtal som kommissionen offentliggjorde i november 2003.

Rapportens tredje del innehåller kommissionens förslag till de första europeiska partnerskapen. I dessa fastställs de prioriteringar på kort och medellång sikt som varje land måste ta itu med. Det europeiska partnerskapet med Kroatien kommer att läggas fram tillsammans med kommissionens yttrande om landets ansökan om medlemskap.

Årsrapporten i kombination med de europeiska partnerskapen är avsedd att vägleda länderna i deras övergång och hjälpa dem att närma sig Europeiska unionen.

De uppgifter som användes vid sammanställandet av dessa rapporter hade lämnats av myndigheterna i de berörda länderna, kommissionens delegationer i respektive huvudstad, internationella organisationer och av företrädare i regionen. I rapporten avspeglas händelseutvecklingen till och med den 20 februari 2004. Därför har det i rapporten inte kunnat göras någon fullständig bedömning av de senaste händelserna i Kosovo.

1. Allmän bakgrund

1.1. En union i utvidgning

Den 1 maj 2004 utökas antalet medlemsstater i Europeiska unionen från 15 till 25. Förhandlingarna har kommit långt med Bulgarien och Rumänien vilka strävar efter att gå med i EU år 2007. Kommissionen kommer före utgången av 2004 att lägga fram en rapport om i vilken utsträckning Turkiet uppfyller de politiska Köpenhamnskriterierna och samtidigt ge en rekommendation om huruvida anslutningsförhandlingar skall inledas.

För de anslutande länderna har anslutningsprocessen fungerat som en katalysator för förändring genom att genomförandet av komplicerade och svåra politiska, institutionella och ekonomiska reformer har påskyndats. Att denna process har kunnat fullbordas är en betydande framgång som beror på ett ihållande engagemang under många år för att uppnå målet, dvs. medlemskap.

Europeiska unionen kommer att sörja för att utvidgningsprocessen inte innebär att det reses nya hinder och att unionen fortsätter att vara fullständig och utåtblickande. Kommissionen har lagt fram en ny ram för förbindelserna med de av EU:s nya grannar i öster och söder som för närvarande inte har några utsikter till medlemskap i EU, nämligen den europeiska grannskapspolitiken [1]. Den europeiska grannskapspolitiken gäller inte länderna på västra Balkan, eftersom dessa är inställda på medlemskap.

[1] Meddelande från kommissionen till rådet och Europaparlamentet - Ett utvidgat Europeiskt grannskap: en ny ram för förbindelserna med våra grannländer i öster och söder (KOM(2003) 104 slutlig).

1.2. Västra Balkans strävan att ansluta sig till EU

Såsom potentiella ansökarländer har länderna på västra Balkan utsikter att i framtiden bli medlemmar i Europeiska unionen, en målsättning som Europeiska rådet ställde sig bakom vid sitt möte i Feira i juni 2000 och som bekräftades vid Europeiska rådets möte i Thessaloniki i juni 2003. Det är ett löfte som EU kommer att infria när vart och ett av länderna uppfyller de nödvändiga kriterierna.

Samma grundläggande inträdeskrav gäller för länderna på västra Balkan som för andra länder som eftersträvar att gå med i unionen, nämligen de politiska, ekonomiska och institutionella kriterier som fastställdes av Europeiska rådet vid dess möte i Köpenhamn 1993 och som framgår av artiklarna 6 och 49 i EU-fördraget. Länderna måste även uppfylla de speciella kriterierna i stabiliserings- och associeringsprocessen (SAP) enligt slutsatserna från rådets möte (allmänna frågor) i april 1997 och i enlighet med kommissionens meddelande rörande inrättandet av SAP [2] i maj 1999. I dessa kriterier ingår att visa fullständig samarbetsvilja när det gäller Internationella krigsförbrytartribunalen för f.d. Jugoslavien [3], att respektera de mänskliga rättigheterna och minoriteters rättigheter, att skapa reella möjligheter för flyktingar och internt fördrivna personer att återvända och att visa ett konkret engagemang för regionalt samarbete. Viktiga principer som fastsällts i samband med den nuvarande utvidgningsprocessen gäller också för länderna på västra Balkan, dvs. att varje land närmar sig medlemskapet utifrån sina egna förutsättningar och i sin egen takt.

[2] KOM(1999) 235.

[3] Att visa samarbetsvilja när det gäller Internationella krigsförbrytartribunalen för f.d. Jugoslavien är en rättslig skyldighet enligt FN:s säkerhetsråds resolution 827 av den 25 maj 1999. Det är även en skyldighet enligt det allmänna ramavtalet om fred ("Dayton/Paris-avtalet om fred").

För att uppfylla SAP-kriterierna och kriterierna för anslutning krävs det långtgående reformer, främst när det gäller utvecklingen av ändamålsenlig institutionell kapacitet. Även om man uppfyller sina åtaganden och har en grundläggande förhandlingskapacitet är det krävande men nödvändigt att ingå och genomföra ett stabiliserings- och associeringsavtal om länderna vill uppnå mera utvecklade förbindelser med unionen.

Kommissionen kommer att fortsätta att stödja länderna i deras ansträngningar att gå vidare mot dessa mål. Europeiska rådets möte i Thessaloniki och toppmötet mellan EU och länderna på västra Balkan i juni 2003 bevisade detta. I "Thessalonikiagendan" föreslogs det att en rad instrument som visade sig framgångsrika i samband med föranslutningsprocessen skulle införas i stabiliserings- och associeringsprocessen. Det mest långtgående av dessa nya instrument är de europeiska partnerskapen. Kommissionen lägger nu fram den första omgången utkast till europeiska partnerskap för bedömning av rådet.

1.3. De europeiska partnerskapen

Mot bakgrund av bedömningarna i årsrapporterna fastställs det i de europeiska partnerskapen vilka prioriteringar på kort och medellång sikt som länderna måste ta itu med. Genomförandet av dessa prioriteringar kommer att kräva engagemang, politisk vilja och tilldelning av tillräckliga resurser. Allteftersom det görs framsteg kommer de europeiska partnerskapen alltmer att inriktas mot antagandet av gemenskapens regelverk. Om länderna på ett framgångsrikt sätt uppfyller prioriteringarna i partnerskapet kommer de att utrustas med den institutionella och rättsliga ram och den administrativa förmåga som krävs för att leda ett modernt och demokratiskt samhälle med en fungerande marknadsekonomi. Därigenom kommer även deras framsteg i riktning mot EU-medlemskap att påskyndas.

Länderna på västra Balkan uppmuntras med eftertryck att anta planer för genomförandet av de prioriteringar som fastställs i de europeiska partnerskapen och även en tidsplan för hur detta skall ske. Partnerskapen och de planer som följer av dessa kan även bli vägledande för länderna i deras beslut i budgethänseende. Kommissionen kommer att övervaka vilka framsteg som görs och dessa kommer att bedömas i årsrapporterna.

Prioriteringarna i partnerskapen kommer även att ligga till grund för programplaneringen av det stöd som tillhandahålls genom Cardsprogrammet. Förberedelserna för kommande integrering i EU kommer att kräva avsevärda resurser. På grund av de konflikter som utspelat sig under det senaste årtiondet är utvecklingen av fungerande marknadsekonomier i denna region mera krävande och den kommer att ta längre tid än den övergång som skedde i Centraleuropa. Processen är långt ifrån avslutad på västra Balkan. Det ekonomiska och sociala läget är fortfarande osäkert i stora delar av regionen. Kostnaderna för ekonomisk, rättslig och administrativ modernisering är mycket stora och kommer delvis att axlas av länderna själva men det krävs också stöd utifrån. EU och det internationella samfundet kommer att behöva fortsätta att tillhandahålla regionen ett omfattande stöd.

Inom ramen för stabiliserings- och associeringsprocessen kommer problemen i regionen att åtgärdas allt eftersom prioriteringarna generellt sett fortsätter att övergå från att vara sådana som präglar läget efter en konflikt, huvudsakligen krishantering, återuppbyggnad och återanpassning, till sådana frågor som kandidatländerna stod inför när de förberedde sig för EU-medlemskap, dvs. institutionella reformer, reform av rättsväsendet, ekonomiska reformer och lagstiftningsreformer. Därför måste EU se till att dess närvaro i regionen avspeglar utvecklingen av dess förbindelser med de enskilda länderna. Kommissionens delegationer spelar en växande roll när det gäller att stödja reformprocessen och förvalta biståndsflödet inom ramen för de nya europeiska partnerskapen. Fullgod samordning mellan EU:s företrädare i regionen har fortfarande hög prioritet.

1.4. Regionala prioriteringar

Det finns en rad gemensamma frågor som bildar ramen för reformansträngningar i regionen.

Regionalt samarbete är ett praktiskt hjälpmedel för att främja försoning och stödja reformer. Det behövs ytterligare insatser för att återupprätta goda grannförbindelser. Försoning bland folken i regionen kräver också att de som åtalats för krigsförbrytelser ställs inför rätta. Samarbetsviljan bland de länder som berörs av Internationella krigsförbrytartribunalen för f.d. Jugoslavien är generellt sett fortfarande otillräcklig. Trots vissa förbättringar hindras domstolen systematiskt i sitt arbete, såsom chefsåklagaren vid Internationella krigsförbrytartribunalen för f.d. Jugoslavien har påpekat [4].

[4] Chefsåklagarens för Internationella krigsförbrytartribunalen för f.d. Jugoslavien rapport till FN den 9 oktober och framläggande för rådet (allmänna frågor och yttre förbindelser) den 13 oktober 2003.

Den fortsatta förekomsten av organiserad brottslighet och korruption i regionen gör att politiska reformer försenas, att den ekonomiska utvecklingen bromsas och sätter rättssäkerheten i fara. Framsteg i dessa avseenden och förbättringar när det gäller gränskontrollen skulle tveklöst kunna underlätta rörligheten för personer och få effekter för unionens vilja att se över läget. Det har förts inledande diskussioner om dessa frågor inom ramen för stabiliserings- och associeringsprocessen.

Flera länder hålls tillbaka genom meningsskiljaktigheter rörande maktfördelningen mellan folkgrupper, partier, nationellt och lokalt styre samt av invecklade eller tvetydiga konstitutionella bestämmelser. Att demokratin fungerar på ett ändamålsenligt sätt, att det utvecklas ett sunt politiskt klimat, frihet för medierna, respekt för de mänskliga rättigheterna och minoriteters rättigheter samt insatser för att etablera en politisk kultur som ligger närmare EU:s normer bör ges högre prioritet.

Genom att göra ett fast åtagande om politiska och ekonomiska reformer kommer länderna på västra Balkan att kunna lämna det förflutna bakom sig, jämka samman meningsskiljaktigheter och bygga upp ett nytt förtroende så att de kan inrikta sig på att förbättra medborgarnas levnadsstandard och föra dem närmare ett medlemskap i EU. Fördubblade insatser inom ramen för stabiliserings- och associeringsprocessen i kombination med att det införs europeiska partnerskap, ökad institutionsuppbyggnad och ökat deltagande i vissa av EU:s strukturer kan med fortsatt stöd från EU bidra till att våra gemensamma mål uppnås.

2. Stabiliserings- och associeringsprocessen och dess instrument

Genom stabiliserings- och associeringsprocessen får länderna stöd till sin utveckling och sina förberedelser inför det kommande EU-medlemskapet genom en kombination av följande tre huvudinstrument: stabiliserings- och associeringsavtal, autonoma handelsåtgärder och ett omfattande ekonomiskt bistånd.

2.1. Förbindelser med de enskilda länderna

Sedan januari 2003 har det genomförts nio förhandlingsrundor om att ingå ett stabiliserings- och associeringsavtal med Albanien. Även om alla större sakfrågor har diskuterats måste Albanien öka reformtakten och uppnå betydligt flera konkreta resultat, i synnerhet när det gäller genomförandet av lagstiftning, för att landet skall kunna ingå och genomföra ett stabiliserings- och associeringsavtal inom rimlig tid.

En genomförbarhetsstudie om att inleda förhandlingar om ett stabiliserings- och associeringsavtal med Bosnien och Hercegovina antogs av kommissionen den 18 november 2003 [5]. Kommissionen konstaterade att det, även om det har gjorts framsteg på många områden, fortfarande finns strukturella svagheter och att genomförandet av ett stabiliserings- och associeringsavtal skulle vara förenat med betydande problem. Kommissionen fastställde 16 prioriterade områden som bör åtgärdas under 2004 och den kommer att fatta beslut om en rekommendation till att förhandlingar inleds med Bosnien och Hercegovina när landet kan uppvisa att betydande framsteg har gjorts när det gäller att uppfylla dessa prioriteringar.

[5] KOM(2003) 692 slutlig.

Kroatien undertecknade den 29 oktober 2001 ett stabiliserings- och associeringsavtal med EU vilket kommer att träda i kraft när det har ratificerats och ingåtts av medlemsstaterna och Europeiska gemenskaperna. Kroatien lämnade in en ansökan om anslutning till Europeiska unionen den 20 februari 2003. I april 2003 bad rådet kommissionen att lägga fram ett yttrande om denna ansökan och i juli 2003 översändes en rad frågor till de kroatiska myndigheterna vilka den kroatiska regeringen besvarade i oktober 2003. Därefter har frågor och uppgifter utväxlats mellan kommissionen och den kroatiska regeringen innan kommissionens yttrande färdigställdes. Kommissionen kommer att lägga fram sitt yttrande om Kroatiens ansökan om medlemskap under våren 2004. Därför görs det i detta dokument inte någon ytterligare bedömning av Kroatiens framsteg när det gäller stabiliserings- och associeringsprocessen.

Stabiliserings- och associeringsavtalet med f.d. jugoslaviska republiken Makedonien undertecknades den 9 april 2001. Detta har ratificerats av samtliga medlemsstater och kommer att träda i kraft inom kort. F.d. jugoslaviska republiken Makedonien inlämnade den 22 mars 2004 in en ansökan om medlemskap på grundval av artikel 49 i Fördraget om Europeiska unionen. Ansökan kommer att behandlas enligt de regler som fastställs i fördraget.

Kommissionen inledde under hösten 2003 utarbetandet av en genomförbarhetsstudie om att inleda förhandlingar om ett stabiliserings- och associeringsavtal med Serbien och Montenegro efter det att landet hade antagit en ny konstitutionell stadga och lagt fram en åtgärdsplan om inrättandet av en gemensam handelspolitik och en inre marknad. Efter parlamentsvalet i Serbien kommer den nya regeringen att behöva tid att åtgärda de frågor som återstår, däribland i synnerhet när det gäller de politiska villkoren, konstitutionella frågor och åtgärdsplanen. Av det skälet uppsköts genomförbarhetsstudien. Med utgångspunkt från den tidigare rådgivande arbetsgruppen fungerar gruppen för förstärkt ständig dialog som forum för rådgivning om sektoriella reformer och den kommer i ökande utsträckning att fokusera på dialogen om tekniska och politiska frågor med EU. Kosovo [6] drar nytta av alla beståndsdelarna i stabiliserings- och associeringsprocessen med undantag av möjligheten att upprätta avtalsförbindelser med EU. För att se till att reformerna i Kosovo är förenliga med gemenskapens regelverk och med deltagande av UNMIK och de provisoriska institutionerna för självstyre i Kosovo har kommissionen inrättat stabiliserings- och associeringsprocessens vägledningssystem (the SAP Tracking Mechanism), som är av central betydelse för tillhandahållandet av rådgivning i politiska frågor och för resultatmätning. De våldsamheter som utbröt i mars 2004 var ett allvarligt bakslag för Kosovo. Dessa händelser utgör en bekräftelse på att stabiliserings- och associeringsprocessen måste få en fast förankring i Kosovo. Det europeiska partnerskapet kommer att ge vägledning om hur man skall gå vidare, men det kan komma att behöva anpassas efter det att det har gjorts en grundlig undersökning av orsakerna till och en bedömning av följdverkningarna av dessa händelser. De provisoriska institutionerna för självstyre borde offentligt fördöma våldshandlingarna, sörja för att de inte återupprepas och avsätta medel i Kosovos konsoliderade budget för att täcka de återuppbyggnadskostnader som uppstår på grund av dessa händelser. De ansvariga måste ställas inför rätta.

[6] Kosovo förvaltas enligt FN:s säkerhetsråds resolution 1244.

Den politiska dialogen mellan Europeiska unionen och länderna i regionen har utökats. De första mötena inom ramen för forumet för EU och västra Balkan ägde rum i november 2003 mellan ministrarna med ansvar för rättsliga och inrikes frågor och i december 2003 mellan utrikesministrarna. Den politiska dialogen har utvidgats till att omfatta alla länderna i regionen.

Såsom nära samarbetspartner till Europeiska unionen uppmanas länderna på västra Balkan regelbundet att sluta upp bakom EU:s démarcher, uttalanden och gemensamma ståndpunkter i frågor som rör den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Kommissionen övervakar uppföljningen av dessa delade politiska ståndpunkter och redogör för sina konstateranden i årsrapporterna. Kommissionen beklagar i det sammanhanget att Albanien, Bosnien och Hercegovina samt f.d. jugoslaviska republiken Makedonien har undertecknat bilaterala avtal om immunitet med Förenta staterna vilka står i strid med "EU:s vägledande principer för överenskommelser mellan en part i Romstadgan för internationella brottmålsdomstolen och Förenta staterna när det gäller villkoren för överlämnande av personer till domstolen" [7]. EU står fast vid sitt åtagande om att Internationella brottmålsdomstolen skall fungera effektivt och är fast besluten att helt och fullt bevara Romstadgans integritet, såsom underströks i de slutsatser och vägledande principer som antogs av rådet i september 2002 och i en gemensam ståndpunkt av den 16 juni 2003.

[7] Riktlinjerna antogs av rådet den 30 september 2002.

2.2. Europeiska unionens handelsåtgärder

I och med införandet i september 2000 av EU:s särskilda handelsåtgärder för västra Balkan fick regionen ett enhetligt och vittomfattande fritt tillträde till EU:s marknad för nästan alla varor.

Exporten från västra Balkan till EU har ökat avsevärt sedan den senare delen av 1990-talet. Detta beror på en kombination av faktorer, t.ex. återuppbyggnaden efter konflikten, övergången till marknadsekonomi och den omständigheten att EU, regionens största handelspartner, införde handelsåtgärder. Handelsåtgärdernas återverkan på de olika länderna varierar beroende på deras exportstruktur och på tidigare handelsordningar. Just nu förefaller Albanien samt Serbien och Montenegro att ha gynnats mest av handelsåtgärderna, vilka medförde lägre tullsatser för ungefär hälften av deras export samtidigt som den andra hälften redan omfattades av tullfritt tillträde till EU-marknaden. Nedsättningen av tullsatserna var betydande för flertalet exporterade produkter. När det gäller den parallella liberaliseringen av EU:s handel med andra tredjeländer har handelsåtgärderna bidragit till att länderna på västra Balkan har kunnat bibehålla sin förmånsställning på EU:s marknad.

För att helt och hållet kunna dra nytta av EU:s handelsåtgärder måste länderna öka sin konkurrenskraft, diversifiera sin produktion, öka medvetenheten bland de ekonomiska aktörerna om handelsåtgärdernas potentiella vidd, underlätta dialogen med deras motparter inom näringslivet på EU-marknaden och förbättra de institutioner som har anknytning till handeln. De måste ytterligare harmonisera sina normer med EU:s, bl.a. på det veterinära, sanitära och fytosanitära området.

Det framgår av en undersökning om regionens utsikter till export till EU på lång sikt att det finns en betydande outnyttjad potential. Exporten till EU från länderna i regionen skulle kunna vara avsevärt större än den för närvarande är. För att kunna utnyttja den dolda potentialen måste länderna locka till sig tillräckligt med utländska direktinvesteringar så att de kan bredda sin exportbas, öka sin produktionskapacitet och sin produktivitet samt sörja för överensstämmelse med EG:s standarder. Ländernas regeringar måste för att kunna förverkliga detta mål fortsätta sina strukturreformer, modernisera sina förvaltningar, i synnerhet inom rättsväsendet, och sörja för att det råder rättssäkerhet.

En mera heltäckande utvärdering av verkningarna av EU:s handelsåtgärder återfinns i en bilaga till denna rapport.

2.3. Gemenskapsstöd

Europeiska unionens stöd till regionen tillhandahålls främst genom Cardsprogrammet [8]. EU har anslagit cirka 5 miljarder euro till detta program för perioden 2000-2006. Gemenskapsstödets huvudsakliga inriktning har gradvis ändrats från upprustning av infrastruktur och stabilisering av demokratin (bl.a. flyktingbistånd) till institutionsuppbyggnad samt rättsliga och inrikes frågor. Programmet omfattar kapacitetsuppbyggnad inom den offentliga förvaltningen, rättsväsendet, polisväsendet, gränsförvaltningen, stöd till och reform av medier och stöd till utarbetandet av lagstiftning. I prioriteringarna avspeglas betoningen i stabiliserings- och associeringsprocessen av behovet att öka ländernas förmåga att genomföra reformer. Effekterna av stödet begränsas inte till den sektor som direkt berörs. Program som är avsedda att leda till att det inrättas kompetenta institutioner och rättsliga system har en positiv inverkan på ekonomisk utveckling och ekonomiska reformer.

[8] Gemenskapsstöd till återuppbyggnad, utveckling och stabilisering. Rådets förordning (EG) nr 2666/2000 (EGT L 209, s. 1).

Utbetalningarna från Cardsprogrammets budget i avsikt att tillgodose återuppbyggnadsbehoven och för att åstadkomma en stabilisering i regionen var proportionellt större under periodens första år. Ytterligare 71 miljoner euro anslogs till västra Balkan i 2004 års budget, dvs. en ökning med cirka 13 % [9]. Kommissionen har antagit ett reviderat finansieringsprogram för 2005 och 2006 i vilket det förutses en årlig ökning med cirka 70 miljoner euro till västra Balkan [10]. Genom denna ökning kan Cardsprogrammet fortsätta att tillgodose behoven fram till slutet av denna budgetperiod.

[9] Exklusive makroekonomiskt bistånd och västra Balkans bidrag till Europeiska yrkesutbildningsstiftelsen.

[10] Arbetet med att upprätta fleråriga vägledande program för 2005 och 2006 pågår.

Utöver Cardsprogrammet har EG sedan 1992 anslagit cirka 1 miljard euro i makroekonomiskt bistånd [11], varav 873 miljoner euro hade betalats ut vid utgången av 2003. Två insatser pågår för närvarande, en i Bosnien och Hercegovina (60 miljoner euro) och en i Serbien och Montenegro (200 miljoner euro) [12]. Ett förslag om ytterligare makroekonomiskt stöd till Albanien (25 miljoner euro) har antagits av kommissionen [13]. EG ger även betydande finansiellt stöd till internationella organ och till övergångsförvaltningarna i regionen, t.ex. den höge representantens kansli i Bosnien och Hercegovina (OHR) och Förenta nationernas interimistiska uppdrag i Kosovo (UNMIK) samt från och med 2004 till den särskilda samordnarens för stabilitetspakten för sydöstra Europa kansli.

[11] EG:s makroekonomiska bistånd utgörs av icke-målinriktat finansiellt stöd i form av gåvobistånd eller lån för att bidra till att tillgodose fastställda betalningsbalansbehov och stödja reformer inom ramen för Internationella valutafondens anpassningsprogram.

[12] En detaljerad redovisning av genomförandet av EG:s makroekonomiska bistånd till tredjeländer återfinns i Europeiska kommissionens årsrapport till Europeiska rådet och Europaparlamentet. Rapporten för 2002 är tillgänglig på webbplatsen Europa under följande adress: http://europa.eu.int/comm/economy_finance/publications/external_relations/macrofinancial_en.htm.

[13] KOM(2003) 834 slutlig

För att vara berättigade till gemenskapsstöd måste länderna iaktta de demokratiska principerna, rättsstatsprincipen, respekt för de grundläggande mänskliga fri- och rättigheterna samt minoriteters rättigheter. Gemenskapsstödet omfattas även av de villkor som rådet fastställde 1997 [14]. Kommissionen undersöker huruvida dessa villkor är uppfyllda och lägger vid behov fram förslag rörande bidragsberättigande i allmänhet eller om särskilda projekt.

[14] Rådets förordning (EG) nr 2666/2000 av den 5 december 2000 (EGT L 306, s. 1).

Kommissionen kommer senast den 30 juni 2004 att för rådet lägga fram två rapporter i vilka det kommer att göras en oberoende och tillförlitlig bedömning av hur gemenskapsstödet har genomförts i regionen och bidras till en kartläggning av framtiden för gemenskapens stödprogram. Den första rapporten är en utvärdering av hur stödet har genomförts enligt Cardsförordningen [15]. Utvärderingen kommer att bygga på följande fyra kriterier: stödprogrammets relevans, verkan, effektivitet och hållbarhet. Den innehåller även en bedömning och, vid behov, rekommendationer när det gäller gemenskapsstödets komplementaritet i förhållande till medlemsstaternas stöd, lokal förankring och lokalt deltagande samt överensstämmelse med EU:s politik på andra områden och med prioriteringarna hos regeringarna i partnerländerna. Kommissionen kommer även att lägga fram en utvärdering rörande genomförandet av stödet enligt förordningen om Europeiska byrån för återuppbyggnad [16]. I denna rapport bedöms byråns genomförande av gemenskapsstödet och läggs förslag om byråns framtida status.

[15] Ibid.

[16] Rådets förordning (EG) nr 2667/2000 av den 5 december 2000 (EGT L 306, s. 7).

I kommissionens meddelande med rubriken "Ett utvidgat Europeiskt grannskap: en ny ram för förbindelserna med våra grannländer i öster och söder" [17] angavs det att kommissionen kommer att överväga möjligheten att inrätta ett nytt instrument för stöd till gränsöverskridande samarbete vid EU:s yttre gränser. I ett senare meddelande med rubriken "På väg mot ett nytt grannskapsinstrument" [18], som utfärdades i juli 2003, bedömdes möjligheterna på detta område och fastställdes följande fyra mål för instrumentet: 1) främjande av hållbar ekonomisk utveckling; 2) samverkan för att ta itu med gemensamma problem på områden såsom miljö, folkhälsa och förebyggande och bekämpning av organiserad brottslighet; 3) att sörja för effektiva och säkra gränser; 4) främjande av lokala insatser av typen "folk-till-folk". I avvaktan på att det nya grannskapsinstrumentet införs kommer de grannskapsprogram som för närvarande håller på att utarbetas för perioden 2004-2006 att bilda ramen för en bättre samordning mellan de befintliga finansieringsinstrumenten, i synnerhet Interreg, Tacis, Cards och Phareprogrammet för gränsöverskridande samarbete. Inom ramen för Cards kommer det som ett led i dess regionala strategi att under dessa tre år ges ett finansiellt bidrag på 45 miljoner euro till dessa program.

[17] KOM(2003) 104 slutlig

[18] KOM(2003) 393 slutlig

Behoven på västra Balkan kommer i framtiden fortsättningsvis att vara betydande och alla dessa behov kan inte tillgodoses inom ramen för det stöd som för närvarande ges via Cardsprogrammet. Länderna har många gemensamma problem. Det gäller bl.a. otillräcklig infrastruktur på sådana områden som hälso- och sjukvård, utbildning och social trygghet. Den ekonomiska utvecklingen bromsas av energibrist och bristfällig transportinfrastruktur. Medlen är begränsade och kommissionen måste inrikta sig på ett begränsat antal prioriterade områden på vilka stödet kan få största möjliga effekt. Det kommer på medellång sikt att behövas ytterligare medel för att hjälpa länderna att ta itu med de problem som återstår och förbereda sig på ett kommande EU-medlemskap. Dessa behov har tagits med i kommissionens meddelande "Bygga en gemensam framtid: Politiska utmaningar och budgetmedel i ett utvidgat EU 2007-2013" [19].

[19] KOM(2004) 101 slutlig

2.4. Nya stödformer

I överensstämmelse med kommissionens meddelande "Västra Balkan och den europeiska integrationen" [20] och "Thessalonikiagendan för västra Balkan" [21] har kommissionen vid sidan av de europeiska partnerskapen infört en rad nya instrument som kommer att bidra till att ländernas förmåga att genomföra sina reformprogram förbättras.

[20] KOM(2003) 285 slutlig

[21] "Thessalonikiagendanför västra Balkan" antogs av rådet vid dess möte (allmänna frågor och yttre förbindelser) den 16 juni 2003 och fick stöd av Europeiska rådet vid dess möte i Thessaloniki den 19-20 juni 2003.

Ett instrument som ursprungligen utvecklades som ett led i EU:s ansträngningar att hjälpa kandidatländerna att förstärka sin administrativa förmåga är partnersamverkan. Det går ut på att tjänstemän från medlemsstaterna stationeras ut vid motparternas myndigheter i regionen. Denna samverkan har hittills införts i Albanien, Bosnien och Hercegovina samt Kroatien och förberedelser pågår i avsikt att införa det i f.d. jugoslaviska republiken Makedonien samt Serbien och Montenegro.

Ett annat exempel på framgångsrik överföring av erfarenheter av utvidgningsprocessen till västra Balkan är att de tjänster som tillhandahålls av TAIEX i december 2003 utsträcktes till att omfatta västra Balkan [22].

[22] Byrån för tekniskt bistånd och informationsutbyte.

Kommissionen har inlett en genomförbarhetsstudie rörande inrättandet av en regional skola för högre utbildning och offentlig förvaltning och inväntar slutsatserna av denna studie för att kunna lägga fram konkreta förslag.

Länderna i regionen kommer att kunna delta i arbetet inom ett urval av gemenskapsprogram och gemenskapsorgan med hänsyn till deras särskilda behov, intressen och förmåga. Europeiska kommissionen utfärdade den 3 december 2003 ett meddelande [23] i vilket det anges hur och enligt vilken tidsplan detta skall ske. På så sätt kommer länderna på västra Balkan att kunna förbättra sin förståelse av EU:s politikområden och arbetsmetoder.

[23] "Att förbereda deltagande av länderna på västra Balkan i gemenskapens program och organ". (KOM(2003) 748 slutlig, 3.12.2003).

Kommissionen har föreslagit att länderna på västra Balkan skall vara berättigade att delta i anbudsinfordringar i samband med diverse föranslutningsprogram (Phare, ISPA, Sapard och programmen för Cypern, Malta och Turkiet). Därigenom kommer företagen i regionen att kunna konkurrera om kontrakt, få en inblick i anbudsförfarandena, beredas nya affärsmöjligheter och etablera kontakter med ekonomiska aktörer i de berörda länderna.

Genomförandet av Thessalonikiagendan pågår för fullt. Åtagandena från Thessaloniki är emellertid gemensamma och kräver att såväl länderna på västra Balkan själva som EU vidtar konkreta åtgärder.

3. Framsteg som länderna gjort inom ramen för stabiliserings- och associeringsprocessen

3.1. Politisk utveckling

Länderna på västra Balkan har gjort fortsatta framsteg. Säkerhetsläget har börjat att stabiliseras runtom i regionen. Den omständigheten att det i mars 2004 utbröt våldsamheter med etniska förtecken i Kosovo var emellertid ett allvarligt bakslag i detta sammanhang. Det måste göras en noggrann undersökning av orsakerna till dessa händelser och en bedömning av vilka följdverkningarna kan bli.

Runtom i regionen pågår det reformer av den offentliga förvaltningen och inom flera sektorer, bl.a. inom försvaret. Det regionala samarbetet ökar. Framstegen är emellertid ojämna. I flera länder har många av rekommendationerna i årsrapporten för 2003 fortfarande inte åtgärdats. När det gäller bekämpningen av organiserad brottslighet och korruption har det gjorts få framsteg. Reformerna inom förvaltningen och rättsväsendet går långsamt och genomförandet av lagstiftning samt kontrollen av dess efterlevnad uppvisar svagheter.

Albanien fortsätter att spela en konstruktiv roll i regionen och landets ekonomi har förblivit stabil. Den organiserade brottsligheten och korruptionen är emellertid fortfarande utbredd och utgör ett hot mot stabiliteten och reformeringen. Albanien måste skärpa sina insatser på detta område. Landet måste även stärka rättsväsendet och den offentliga förvaltningen och se till att fria och rättvisa val genomförs på alla nivåer. Genomförandeförmågan är ett problem som inger särskild oro. Albanien bör också ägna större uppmärksamhet åt att tillgodose de krav som landets minoriteter ställer.

Genomförbarhetsstudien rörande Bosnien och Hercegovina gav en bekräftelse på att det har gjorts avsevärda framsteg när det gäller att stabilisera landet, men även att det fortfarande dras med betydande strukturella svagheter. Det konstitutionella sammanhanget, såsom det definieras i Dayton/Paris-avtalen, är både komplicerat och kostsamt och bidrar inte till att underlätta reformer. De reformer som har genomförts inom försvaret och på skatteområdet visar emellertid att det går att åstadkomma en stegvis och politiskt godtagbar förändring. En av de största utmaningarna för Bosnien och Hercegovina idag är att åtgärda återstående strukturella svagheter och utvecklas till en stat som står på egna ben och har förmåga att upprätthålla närmare förbindelser med Europeiska unionen. Detta kan komma att kräva en förstärkning av centralregeringens befogenheter och förmåga och en väl avpassad ansvarsfördelning mellan staten och enheterna. Höge representanten har spelat en betydelsefull roll när det har gällt att driva igenom reformer. Regeringen i Bosnien och Hercegovina måste hädanefter ta ett mera direkt ansvar för reformprocessen.

Säkerhetsläget i f.d. jugoslaviska republiken Makedonien håller på att stabiliseras och det politiska klimatet har förbättrats. Tiden efter president Boris Trajkovskis tragiska bortgång präglades av nationell sammanhållning och politisk mognad. President Trajkovski spelade en betydelsefull roll för upprättandet och genomförandet av ramavtalet från Ohrid och närde ett starkt engagemang för att föra in sitt land i Europeiska unionen. Kommissionen hyser tillförsikt om att regeringen i f.d. jugoslaviska republiken Makedonien skall föra detta arbete vidare. Genomförandet av ramavtalet från Ohrid har under rapporteringsperioden gått framåt även om några av de känsligaste lagstiftningstexterna fortfarande väntar på att antas eller genomföras. I och med att stabiliserings- och associeringsavtalet träder i kraft den 1 april 2004 borde de reformer som så väl behövs när det gäller att sörja för stabila och fungerande institutioner, rättssäkerhet och ekonomisk utveckling ytterligare komma att påskyndas.

I Serbien och Montenegro uppnåddes betydelsefulla resultat i och med att den konstitutionella stadgan och handlingsplanen för inre marknad och handel antogs, men dessa har inte helt och hållet genomförts och handlingsplanen är fortfarande ofullständig. I Serbien ledde det allmänna krisläge som uppstod efter mordet på premiärminister Zoran Djindjic under ett tag till ett starkare engagemang för bekämpningen av den organiserade brottslighetens nätverk och nätverk av politiska extremister. Respekten för de mänskliga rättigheterna och rättssäkerheten påverkades emellertid under denna period. Parlamentsvalet i Serbien i december 2003 ledde till att en koalitionsregering bildades under ledning av premiärminister Vojislav Kostunica. I Kosovo banade den slutgiltiga överföringen från UNMIK av de befogenheter som inte var förbehållna detta FN-uppdrag till de provisoriska institutionerna för självstyre väg för att en ny etapp kunde inledas i förbindelserna mellan de internationella och de lokala myndigheterna. Detta kommer att bygga på ett närmare partnerskap för att med gemensamma krafter förverkliga de mål som anges i dokumentet "Normer för Kosovo" som FN:s generalsekreterares särskilda representant lade fram i december 2003 och som FN:s säkerhetsråd senare ställde sig bakom. Efter de händelser som utspelade sig i mars 2004 har det blivit ännu viktigare att det görs framsteg när det gäller att uppfylla dessa standarder. Dessa händelser har också visat att det för att framsteg skall kunna uppnås kommer att krävas ett fastare åtagande från ledarskapets sida i Kosovo för ett stabilt, säkert, demokratiskt och multietniskt Kosovo och för den europeiska integrationsagendan. Hot, våldshandlingar och vandalisering av egendom av etniska skäl är inte förenliga med EU:s värderingar och normer. EU har som mål att hålla Kosovo fast förankrat i stabiliserings- och associeringsprocessen för att se till att framstegen när det gäller att uppfylla FN:s normer fortsätter att vara förenliga med och återspeglar EU:s politik på relevanta områden samt EU:s värderingar.

En av de främsta utmaningarna i regionen är fortfarande att sörja för fullt fungerande demokratiska styrelseskick. Under årets lopp har det genomförts val i flera länder. Det ansågs allmänt att valen var fria och rättvisa och att de genomfördes i enlighet med internationella normer. Lokalvalet i Albanien genomfördes enligt en ny vallag, men det uppstod ändå problem, bl.a. i samband med registreringen av röstberättigade och upprättandet av röstlängder och i form av förseningar och störningar vid rapporteringen av resultatet. Det återupprepade presidentvalet i Serbien i november 2003, efter en rad fruktlösa försök under 2002, misslyckades, eftersom valdeltagandet var lägre än vad som krävdes.

De statliga organens sätt att fungera försvåras fortfarande i flera länder och lamslås ibland av interna politiska konflikter. Bristande stöd för eller meningsskiljaktigheter om konstitutionella arrangemang i kombination med en nedärvd misstro mellan politiska meningsmotståndare ligger ofta bakom problemen, vilket leder till att lagstiftningsprocessen och den ekonomiska återhämtningen fördröjs. Förtroendet runtom i regionen måste byggas upp på nytt bland ledande reformanhängare och mellan politikerna och deras väljarskaror. I Bosnien och Hercegovina samt i Serbien och Montenegro har det gjorts framsteg i fråga om reformeringen av militären.

Parlamenten i flera länder har uppvisat förbättrade resultat. Sakfrågor tas upp till diskussion, arbetsmetoderna har förbättrats och det antas flera lagar. Kvaliteten på det som parlamenten levererar påverkas i vissa fall av bristande kompetens inom administrationen och av bristen på tekniska resurser. I Serbien och Montenegro har de lagstiftande församlingarnas sätt att fungera i republikerna präglats av instabilitet och brist på samförstånd när det gäller behovet att anta centrala lagar. Det statliga parlamentet har i mycket begränsad utsträckning ägnat sig åt lagstiftningsarbete vilket har lett till förseningar i genomförandet av den konstitutionella stadgan.

Ett civilt samhälle som kan ge uttryck för befolkningens behov, önskemål och bekymmer är en viktig beståndsdel i alla demokratiska samhällen. Det civila samhället är fortfarande mycket underutvecklat i vissa av länderna på västra Balkan även om läget gradvis förbättras. De icke-statliga organisationerna och andra oberoende organ måste förbättra sin förmåga att driva olika frågor och sin ekonomiska bärkraft med hänsyn till att de i stor utsträckning faktiskt är beroende av finansiering utifrån.

Det bör göras ökade insatser för en reformering av utbildningssystemen och för att stödja de icke-statliga ungdomsorganisationerna som genom att delta aktivt i samhället kan sörja för en demokrati präglad av öppenhet och pluralism. Frågan om utbildning på minoritetsspråken förtjänar ökad uppmärksamhet.

Det har gjorts begränsade framsteg när det gäller reformeringen av den offentliga förvaltningen. Generellt sett är den administrativa förmågan fortfarande begränsad runtom i regionen på såväl statlig nivå som på lägre förvaltningsnivå. Statsförvaltningens förmåga att samordna politiken och genomföra den strategiska planeringen bromsas i flera länder på grund av brist på mänskliga och ekonomiska resurser och en tydlig ansvarsfördelning. Den politiska inblandningen är vida spridd. Länderna måste upprätta en rättslig ram och rättsliga förfaranden som sörjer för yrkeskunnande inom statsförvaltningen och för dess oberoende. Detta är utomordentligt viktigt, eftersom den offentliga förvaltningen måste förbereda och genomföra reformprocessen.

En annan gemensam utmaning är reformeringen och stärkandet av rättsväsendet i de respektive länderna. De brister som påvisades beträffande ländernas rättsväsenden i förra årets rapport har i stor utsträckning lämnats utan åtgärd. Det finns en betydande anhopning av fall som ännu inte avgjorts i domstolarna. Utbildningen av personal inom rättsväsendet beror i regionen som helhet i stor utsträckning på bidrag utifrån. Utbildningsanstalterna har ännu inte utvecklats till permanenta inrättningar med heltäckande utbildningsprogram. Det bör göras ytterligare insatser för att bygga upp förmågan att beivra krigsförbrytelser.

Rättsväsendet fungerar fortfarande dåligt i Albanien, vilket får negativa konsekvenser när det gäller att beivra allvarliga brott. Löneläget för domare och åklagare är lågt, infrastrukturen är bristfällig och korruptionen inom rättsväsendet har stor spridning.

En övergripande strategi för reform av rättsväsendet i Bosnien och Hercegovina antogs i februari 2002; utnämningsförfarandena kommer att ses över och antalet domstolar och domare kommer att minskas. Inrättandet av en nationell domstol och en offentlig åklagare i Bosnien och Hercegovina innebar ett betydande steg framåt. Reformen av rättsväsendet är emellertid fortfarande en viktig uppgift för Bosnien och Hercegovina på statlig nivå, på enhetsnivå och på lokal nivå. Det behövs särskilda insatser för att bygga upp den juridiska förmågan på statlig nivå och för att se till att alla befolkningsgrupper på ett fullgott sätt är företrädda inom rättsväsendet.

Det har inte skett några större förändringar av rättsväsendets sätt att fungera i f.d. jugoslaviska republiken Makedonien. Domstolsförhandlingar i civilmål skjuts ofta upp, överlämnandet av stämningsframställningar och kallelser om att inställa sig inför domstol sker inte på ett effektivt sätt och förseningarna är betydande när det gäller att genomföra mål.

Inom rättsväsendet i Serbien och Montenegro fortsätter man att kämpa med stora anhopningar av ännu inte behandlade mål, politisk inblandning och begränsade resurser. Krisläget i Serbien ledde till otillbörlig politisk inblandning i rättsväsendet och till att lagstiftning antogs enligt undantagsförfaranden vilket fick negativa konsekvenser som fanns kvar efter det att undantagstillståndet hade hävts 2003.

Insatserna när det gäller bekämpningen av korruption har fortsatt. De flesta länderna har antagit strategier för korruptionsbekämpning och inrättat organ för övervakning av genomförandet av dessa. Detta arbete blir emellertid ofta lidande på grund av att målsättningarna är otydliga eller orealistiska och att resurserna inte räcker till. Strategierna genomförs inte med tillräcklig kraft. Resultatet av korruptionsbekämpningsåtgärderna har hittills varit begränsade och korruption förekommer i vida kretsar runtom i regionen. Insatserna måste skärpas för att man skall kunna komma till rätta med dessa problem. Ett positivt inslag i utvecklingen var att Serbien och Montenegro i oktober 2003 anslöt sig till det organiserade samarbetet inom GRECO (Groups of States against Corruption). Samtliga länder på västra Balkan deltar nu i detta mellanstatliga samarbete för korruptionsbekämpning.

Respekten för de mänskliga rättigheterna och minoriteters rättigheter garanteras enligt författningen eller enligt lag i samtliga länder. Det krävs förbättringar när det gäller den praktiska tillämpningen. Institutioner som garanterar respekt för de mänskliga rättigheterna måste få stöd och fullgod finansiering och deras beslut måste respekteras och genomföras. I några länder måste samordningen i dessa frågor mellan olika förvaltningsnivåer ytterligare förbättras. Medlemmar av polisstyrkorna fortsätter att begå våldshandlingar och förhållandena i fängelserna är fortfarande problematiska i flera länder. Anklagelserna om kränkningar av de mänskliga rättigheterna måste undersökas och åtgärdas. Jämställdheten är inte tillräckligt tillgodosedd och våld i hemmet utgör fortfarande ett problem i flera länder.

Flyktingar och internt fördrivna personer återvänder fortfarande i betydande antal till sina hem. Många har också valt att inte återvända utan att slå sig ned på annat håll. Deras rättigheter, bl.a. egendomsrätten i deras ursprungsländer, måste respekteras. Antalet flyktingar som återvänt till Bosnien och Hercegovina har varit imponerande och mer än en miljon har återvänt sedan krigsslutet även om takten nu är på väg att avmattas [24]. Vid utgången av 2003 hade över 90 % av alla egendomsanspråk till följd av kriget på 1990-talet avgjorts. Den främsta utmaningen idag är att skapa hållbara ekonomiska och sociala förhållanden för dem som återvänder. I Kosovo är den bristande säkerheten fortfarande ett hinder för människor som vill återvända. Det besvärliga ekonomiska läget och andra sociala skäl är ytterligare faktorer som bidrar till att fördrivna personer tvekar att återvända. Vid utgången av 2003 uppgick antalet fördrivna personer i Serbien och Montenegro med ursprung i Kosovo till 225 000, dvs. en liten minskning jämfört med 2002. Nya tankegångar kommer också att krävas beträffande en lämplig strategi för att se till att de personer som fördrivits på grund av de våldsamheter som nyligen ägde rum i Kosovo kan återvända och för att ytterligare fördrivningar skall kunna undvikas.

[24] 44 868 återvändande flyktingar registrerades i Bosnien och Hercegovina under 2003 jämfört med 102 000 under 2002 (UNHCR Sarajevo registrerade återvändande minoritetsflyktingar under 2003 i Bosnien och Hercegovina). 100 000 flyktingar från Bosnien och Hercegovina befinner sig fortfarande i Serbien och Montenegro och cirka 4 000 i Kroatien. Antalet internt fördrivna personer i Bosnien och Hercegovina uppgår till 327 000 (UNHCR, Uppskattning av antalet flyktingar och fördrivna personer som fortfarande söker efter lösningar i sydöstra Europa, med en uppdatering i avsikt att spegla läget den 1 januari).

Fria, oberoende och professionella medier är ett centralt inslag i fungerande demokratier. Länderna på västra Balkan har gjort framsteg när det gäller att anta och, i mindre utsträckning, genomföra en medielagstiftning som överensstämmer med EU:s normer. Det krävs ytterligare framsteg för att de statliga sändningsföretagen skall kunna omvandlas till verkligt allmännyttiga sändningsföretag och för att man skall kunna sörja för fri tillgång på information, mediernas frihet och oberoende, tillsynsorganens fullständiga oberoende samt tilldelning och reglering av sändningsfrekvenser under öppna och rättvisa former. Politisk inblandning i medierna, ibland genom finansiella och skattemässiga påtryckningar, förekommer fortfarande i de flesta länder och skyddet mot otillbörlig ärekränkning är inte tillfredsställande. Det krävs ytterligare insatser för att säkerställa mediernas ekonomiska livskraft på lång sikt, i synnerhet när det gäller insynen i deras finansieringskällor, reglerna för mediernas ägandeförhållanden och koncentration. Offentliga och privata sändningsföretag måste kunna bedriva verksamhet på lika villkor för att man skall kunna sörja för samexistens mellan en livskraftig offentlig och privat sektor. Insatser bör också inriktas på att befästa branschorganisationerna, höja branschens normer och de etiska normerna, och därigenom främja självregleringen, och sörja för att lämpliga branschorgan och andra organ på ett ändamålsenligt sätt involveras i medieverksamheten.

Inom TV- och radiosektorn bör länderna gå vidare i riktning mot att anta EU:s normer när det gäller bland annat regler för reklam och sponsring, skydd av minderåriga, främjande av europeiska produkter och replikrätt. Kommissionen och andra relevanta europeiska organisationer är i färd med att stärka sitt samarbete med de offentliga myndigheterna och branschsektorerna i de berörda länderna i avsikt att öka medvetenheten om bästa metoder inom medierna och fastställa hur man skall kunna öka takten i de reformer som behövs.

3.2. Ekonomisk utveckling [25]

[25] Tillförlitligheten hos statistiken från regionen är generellt sett fortfarande bristfällig och uppgifterna bör tolkas med försiktighet.

Den ekonomiska tillväxten i regionen översteg under 2003 för fjärde året i rad 4 % och fortsatte att visa motståndskraft mot den långsamma tillväxten i världsekonomin i allmänhet och nedgången i Europeiska unionen i synnerhet. De flesta länderna uppvisar något högre tillväxttakt jämfört med föregående år. Genomsnittet för bruttonationalprodukten (BNP) per capita i regionen uppgår till 2 400 euro och varierar mellan cirka 700 euro i Kosovo [26] till

[26] Inkomsten per capita i Kosovo har av Internationella valutafonden (IMF) justerats ned avsevärt i förhållande till förra årets siffror.

5 400 euro i Kroatien. Om man undantar Kroatien ligger genomsnittet för BNP per capita i de övriga länderna på 1 700 euro. Inkomstnivån i länderna på västra Balkan ligger generellt sett långt under nivån i de anslutande länderna i Central- och Östeuropa, där BNP per capita i genomsnitt uppgår till cirka 6 000 euro.

Inflationen har minskats till ett genomsnitt i regionen på 3,5 %, främst tack vare strategier grundade på externa riktmärken och försiktiga makroekonomiska ramar samt fortsatta förbättringar i Serbien och Montenegro. De offentliga finanserna förbättrades under 2003. Det allmänna underskottet i de offentliga finanserna (före bidrag) för hela västra Balkan minskade till 4 % av BNP och varierade mellan 1,5 % av BNP i f.d. jugoslaviska republiken Makedonien till 5,5 % av BNP i Albanien.

Samtliga länder har gjort vissa framsteg när det gäller strukturreformerna, men den allmänna reformtakten är fortfarande blygsam och betydande strukturreformer måste fortfarande genomföras. En del resultat som uppnåtts är dessutom svaga och måste befästas. Privatiseringen av små och medelstora företag är långt framskriden i de flesta länderna och ytterligare betydande framsteg har gjorts i Serbien och Montenegro. Däremot har privatiseringen av stora statliga eller kollektivägda företag gått långsamt framåt och märkbara framsteg har endast konstaterats i ett fåtal länder. På det hela taget förefaller reformtakten i Serbien och Montenegro ha avtagit på vissa områden i förhållande till de två senaste åren och i Bosnien och Hercegovina är det Höge representantens kansli som i stor utsträckning är pådrivande när det gäller reformer.

Den ekonomiska omstruktureringen kan leda till förlorade arbetstillfällen, men om processen genomförs med tillräcklig kraft kan ny näringsverksamhet förväntas leda till nya arbetstillfällen och minskad arbetslöshet. Den registrerade arbetslösheten är hög i samtliga länder, i synnerhet i f.d. jugoslaviska republiken Makedonien, Kosovo samt Bosnien och Hercegovina. Fortsatt höga arbetslöshetssiffror kan orsaka sociala och politiska spänningar som undergräver ytterligare ekonomiska och politiska reformer, inte minst eftersom de främst drabbar ungdomar och minoriteter.

Cirka 20-25 % av medborgarna i flera länder uppskattas leva under fattigdomsgränsen [27] och barnadödligheten är fem gånger högre än EU-genomsnittet i Albanien och tre gånger högre i Bosnien och Hercegovina, f.d. jugoslaviska republiken Makedonien samt Serbien och Montenegro [28]. Levnadsstandarden är särskilt låg på landsbygden samt bland minoriteter, lågutbildade arbetare och arbetslösa.

[27] Fattigdomsgränserna varierar mellan tidsperioder och platser och varje land använder de gränser som lämpar sig för dess utvecklingsnivå, samhällsnormer och -värderingar, eftersom det som behövs för att tillgodose de grundläggande behoven varierar över tiden och mellan samhällen.

[28] Förenta nationernas statistikavdelning (2003). Barnadödligheten i Albanien uppgår till circa 25 dödsfall inom ett år efter födseln bland 1 000 levande födda barn medan siffrorna beträffande Bosnien och Hercegovina, f.d. jugoslaviska republiken Makedonien samt Serbien och Montenegro ligger runt 15. Siffran för Kroatien är 8.

Ekonomierna på västra Balkan har stora informella sektorer såsom brukar vara fallet med de flesta ekonomier som befinner sig i en övergångsfas. Uppskattningarna beträffande den informella ekonomins omfattning ligger ofta högt och kan i vissa fall uppgå till hela 50 % av BNP efter en betydande tillväxt i omfång och utbredning under de år då konflikterna pågick. Omfattande verksamhet i den informella sektorn bromsar framväxten av en effektiv offentlig sektor, eftersom den minskar skattebasen och hindrar att socialpolitiken målinriktas, på grund av bristande tillgång till tillförlitliga uppgifter.

Internationellt ekonomiskt stöd i form av bidrag och lån är fortfarande en viktig källa till budgetfinansiering. Under 2003 förväntas bidragen ha utgjort mer än 2 % av BNP i f.d. jugoslaviska republiken Makedonien och 4 % av BNP i Bosnien och Hercegovina. I Kosovo skulle siffran kunna överstiga hela 40 % av BNP. Även om överföringar av pengar från emigranter som lever och arbetar utomlands utgör en mycket viktig inkomstkälla för länderna, och för 2002 beräknas uppgå till mer än 10 % av BNP i de flesta länder (dvs. betydligt mera än volymen utländska direktinvesteringar), används dessa främst för import och de leder ofta till betydande underskott i handelsbalansen.

Den fortlöpande förlusten av mänskliga resurser genom migration har börjat avta jämfört med de stora talen under tidigare år. Under 2003 fanns tre länder med bland de 40 nationaliteter som främst sökte asyl i i-länderna, mot fyra under 2002, eftersom antalet asylansökningar av medborgare i dessa länder har minskat [29]. Även om skälen till denna förändring fortfarande är svåra att fastställa skulle de kunna avspegla en ökande känsla av stabilitet och ekonomiska utsikter i regionen.

[29] UNHCR: Mängden asylansökningar och tendenser beträffande dessa i i-länderna under perioden januari-oktober 2003.

Liberaliseringen av handeln är en integrerad del av processen för anslutning till EU och stabiliserings- och associeringsprocessen. Handeln på västra Balkan ökade under 2002 I det att importen ökade i snabbare takt (9 %) än exporten, som nästan avstannade under året. EU är fortfarande den främsta handelspartnern i regionen och svarar för nära 60 % av ländernas totala handel (varierande mellan 45 % för Bosnien och Hercegovina och 80 % för Albanien) varav mer än hälften sker med Italien och Tyskland. Västra Balkan är fortfarande en blygsam handelspartner för EU och stod för mindre än 1 % av EU:s totala handel under 2002. Unionens tio nya medlemsstater kommer från och med den 1 maj 2004 att tillämpa EU:s gemensamma handelspolitik, inbegripet EU:s handelsåtgärder gentemot västra Balkan, och därigenom erbjuda länderna ökade möjligheter att exportera tullfritt till EU.

Det samlade handelsunderskottet är fortfarande stort runtom i regionen och utgjorde mer än 25 % av BNP under 2003, med en spännvidd på mellan 17 % av BNP i f.d. jugoslaviska republiken Makedonien och 40 % i Bosnien och Hercegovina samt 95 % i Kosovo. Medan underskotten i bytesbalansen under 2003 förväntas minska till ett genomsnitt för regionen av cirka 8 % av BNP beräknas regionens utlandsskuld komma att uppgå till ungefär 55 % av BNP. De externa obalanserna förtjänar att övervakas noggrant och kontinuerligt.

De utländska direktinvesteringarna ökade betydligt under 2003 (med 40 % från 2002) och uppgick till cirka 5,4 % av BNP eller cirka 130 euro per capita, främst på grund av att inflödet av utländska direktinvesteringar till Serbien och Montenegro nästan fördubblades som en följd av privatiseringsprocessen. Ackumulerat över de senaste åren är flödet av utländska direktinvesteringar till länderna på västra Balkan, jämfört med motsvarande flöde till de anslutande länderna, avsevärt lägre per capita men tämligen likartat om man ser det i procent av BNP. Den geografiska fördelningen av utländska direktinvesteringar är ojämn, och mer än hälften av det totala värdet av dessa har gått till Kroatien. De utländska direktinvesteringarna utgör en väsentlig källa till utländska valutainkomster och spelar en viktig roll för finansieringen av underskotten i bytessbalansen, en roll som är särskilt betydelsefull i länder som befinner sig i en övergångsfas och där förmågan att öka det inhemska sparandet ofta är begränsad och de stora underskotten i bytesbalansen finansierar ökad konsumtion och ökade investeringar.

Det behövs ytterligare insatser när det gäller utvecklingen av en fungerande marknadsekonomi och ett affärsklimat som främjar att utländska direktinvesteringar dras till regionen. Ett stabilt, förutsebart och stödjande regelverk är av central betydelse för fortsatt hög tillväxttakt på lång sikt. Det behövs ytterligare insatser på en lång rad områden, bl.a. när det gäller respekten för rättsstatsprincipen, upprättandet och genomförandet av en tydlig rättslig ram (däribland reform av fastighetsregistret och lösning av egendomsfrågor), reformeringen av den offentliga förvaltningen och den ständigt pågående bekämpningen av korruption. Länderna måste också driva reformen av den finansiella sektorn vidare och förbättra den finansiella förmedlingen, däribland särskilt (i de flesta länder) åtgärder för att förbättra finansieringen på lång sikt för små och medelstora företag. Det är viktigt att det sker en fortsatt liberalisering och utveckling av telekommunikationssektorn för att ekonomin skall kunna utvecklas. Regeringarna bör uppmuntra till att informations- och kommunikationstekniker införs och inrikta sig på att främja en kunskapsbaserad ekonomi som bygger på EU:s nya regelverk på området för elektronisk kommunikation.

Kommissionen har upprättat ekonomiska dialoger med Albanien, Kroatien och f.d. jugoslaviska republiken Makedonien. De första dialogerna med Bosnien och Hercegovina samt Serbien och Montenegro förväntas ske under loppet av 2004. Genom de ekonomiska dialogerna kommer man att kunna utbyta information och synpunkter om framstegen när det gäller ekonomiska reformer och strukturreformer i de berörda länderna. Genom dialogerna kommer länderna på västra Balkan även att få insikt i den ekonomiska utvecklingen och den politiska samordningen inom EU.

Små och medelstora företag spelar en betydelsefull roll för den ekonomiska utvecklingen och skapandet av nya arbetstillfällen. Vid toppmötet i Thessaloniki ställde sig länderna på västra Balkan bakom Europeiska stadgan för småföretagen och förband sig därigenom att genomföra dess tio principer. Kosovo omfattas av ordningen genom det arbete som utförs av Förenta nationernas uppdrag i Kosovo (UNMIK). I kommissionens rapport från januari 2004 om genomförandet av stadgan på västra Balkan ges det en blandad bild av framstegen runtom i länderna och på de tio områden som ingår. Vart och ett av länderna har frivilligt satt upp ett antal mål i avsikt att förbättra affärsklimatet under de kommande tolv månaderna. Stadgan kommer att bli en årlig mekanism för att registrera framstegen på detta område.

En rundabordskonferens på ministernivå under rubriken "Balkan: Från återuppbyggnad till ekonomisk integration" ägde rum i Venedig i oktober 2003 i syfte att främja utvecklingen av den privata sektorn och att inrätta moderna nätverk och infrastrukturer inom energi och transport.

Europeiska rådet bekräftade vid sitt möte i Thessaloniki i juni 2003 handelns centrala roll i stabiliserings- och associeringsprocessen och ställde sig bakom rådets uppmaning till kommissionen att förbereda en utvidgning av systemet med alleuropeisk diagonal ursprungskumulation till att omfatta länderna i regionen på ett sätt som är förenligt med gemenskapens politik på alla relevanta områden och med hänsyn till ländernas administrativa förmåga. Kommissionen koncentrerar för närvarande sina insatser på Kroatien och f.d. jugoslaviska republiken Makedonien, de enda länderna som hittills har undertecknat eller ingått stabiliserings- och associeringsavtal med EU.

Efter att det hade konstaterats att systemet för förvaltning och kontroll av ursprung som medför förmånsbehandling av socker i Serbien och Montenegro innebar att myndigheterna inte till fullo kunde kontrollera ursprunget till socker som exporteras därifrån, upphävde kommissionen i maj 2003 under inledningsvis tre månader förmånsordningen för socker som importeras från Serbien och Montenegro i avsikt att skydda Europeiska gemenskapens finansiella intressen. Giltighetstiden för denna åtgärd förlängdes med sex månader i augusti 2003 och med ytterligare sex månader i februari 2004. Serbien och Montenegro har på senare tid gjort uppmuntrande framsteg när det gäller att åtgärda de strukturella brister som kommissionen hade påtalat. Det krävs emellertid fortfarande avgörande bedrägeribekämpningsinsatser i särskilda fall. Några av de strukturella brister som upptäckts finns fortfarande kvar och skulle kunna få inverkan på alla varor som exporteras till EU. Därför offentliggjordes i januari 2004 i Europeiska unionens officiella tidning ett meddelande till importörer vilket omfattade alla produkter från Serbien och Montenegro (en formell varning från kommissionen för att göra handlarna uppmärksamma på att ursprungscertifieringen inte är helt och hållet tillförlitlig). Kommissionen fortsätter att noggrant övervaka händelseutvecklingen.

4. Den regionala dimensionen

Många av de problem som länderna på västra Balkan står inför är inte bara gemensamma för alla utan har också en gränsöverskridande dimension. Flyktingars återvändande, infrastruktur och ekonomisk utveckling samt bekämpning av organiserad brottslighet är exempel på områden inom vilka länderna måste bedriva ett nära samarbete för att åstadkomma resultat. Det regionala samarbetet går hand i hand med ytterligare utveckling i de enskilda länderna. Det utgör även en väsentlig beståndsdel i stabiliserings- och associeringsprocessen och ett krav enligt stabiliserings- och associeringsavtalen. Det har gjorts stora framsteg på detta område, vilket har dokumenterats genom det ökade antalet bilaterala samarbetsavtal mellan länderna på västra Balkan. Det regionala samarbetet är på väg att bli ett naturligt sätt när det gäller att gripa sig an gemensamma problem och att göra ytterligare framsteg inom viktiga sektorer.

Vid toppmötet i Thessaloniki förband sig länderna i regionen att stärka det regionala samarbetet och att främja en rad specifika mål och initiativ. Kommissionen uppmuntrar även länderna att öka sitt samarbete såväl med EU som med kandidatländerna. Länderna på västra Balkan skulle kunna dra nytta av att utnyttja kandidatländernas och de nya medlemsstaternas erfarenheter av deras förberedelser för övergång till marknadsekonomi och föranslutningsfasen.

4.1. Politiskt och institutionellt samarbete

Den politiska dialogen mellan länderna håller på att intensifieras. Flera länder har vidtagit åtgärder för flyktingars återvändande, gränsövergångar, viseringsordningar och bekämpning av terrorism, organiserad brottslighet och människohandel.

De offentliga ursäkter som framförts av presidenten i Serbien och Montenegro med anledning av brott begångna i Bosnien och Hercegovina och de initiativ som tagits av presidenterna i Kroatien respektive Serbien och Montenegro i avsikt att be om ursäkt för tidigare missgärningar är ett uppmuntrande tecken på att förbindelserna mellan länderna har förbättrats och att det finns en vilja till försoning.

Utstakningen och fastställandet av gränserna mellan flera av länderna är frågor som fortfarande måste lösas.

4.2. Regional handel

Förhandlingarna om ett nätverk av bilaterala frihandelsavtal slutfördes i början av 2003 mellan länderna i regionen (och med Bulgarien och Rumänien) på grundval av villkoren i de samförståndsavtal som länderna undertecknade 2001 inom ramen för stabilitetspakten. Under året har Serbien och Montenegro emellertid begärt en översyn av fyra av sina frihandelsavtal. Efter ett möte mellan handelsministrarna i Rom i november 2003 slutfördes de fyra frihandelsavtalen vid utgången av året. Kommissionen beklagar att Bosnien och Hercegovina ensidigt har fördröjt genomförandet av vissa aspekter av sina frihandelsavtal med Kroatien respektive Serbien och Montenegro. Detta väcker tvivel beträffande landets förmåga att rätta sig efter och genomföra internationella avtal.

I maj 2003 förband sig Förenta nationernas uppdrag i Kosovo (UNMIK) ensidigt att följa villkoren i samförståndsavtalet efter att ha dragit slutsatsen att dess mandat enligt FN:s säkerhetsråds resolution 1244 omfattar undertecknande av frihandelsavtal på Kosovos vägnar. UNMIK har hittills ingått ett frihandelsavtal med Albanien och samtal pågår med andra berörda parter i regionen. Det är viktigt att Kosovo inte ställs utanför denna process för en liberalisering av handeln i regionen.

För att man skall kunna dra full nytta av liberaliseringen av handeln i regionen måste frihandelsavtalen snabbt ratificeras och genomföras fullständigt och effektivt. Liberaliseringen av handeln bör fortsätta så att ytterligare handelslättnader uppnås och utländska direktinvesteringar dras till regionen. Länderna uppmuntras att undersöka möjligheterna för en harmonisering av sina frihandelsavtal med sikte på att ett regionalt frihandelsområde skall kunna etableras på medellång sikt.

4.3. Samarbete i rättsliga och inrikes frågor

Debatten om rättsliga och inrikes frågor har intensifierats på västra Balkan under det senaste året. I Thessalonikiagendan betonades den ökade betydelse som rättsliga och inrikes frågor har fått i förbindelserna mellan EU och länderna på västra Balkan. Det första mötet inom Forumet för EU och västra Balkan ägde rum på ministernivå (rättsliga och inrikes frågor) den 28 november 2003.

Länderna måste skärpa sina insatser när det gäller bekämpningen av organiserad brottslighet i regionen. Vid ministermötet (rättsliga och inrikes frågor) den 28 november 2003 lade vart och ett av länderna fram genomförandestrategier för särskilda handlingsinriktade åtgärder för brottsbekämpning. Två regionala prioriterade åtgärder ingick i landstrategierna. Den ena rör samarbetet mellan finansunderrättelseenheterna när det gäller bekämpning av penningtvätt och den andra rör utveckling av samarbetet mellan åklagarna i regionen. I dessa åtgärder fastställs de prioriterade insatserna och det anges en strategi för hur de skall genomföras med tidsplaner, riktmärken och en redogörelse för hur stora resurser som krävs. Ansvaret för genomförandet vilar på de enskilda länderna och kommissionen kommer att övervaka framstegen inom ramen för stabiliserings- och associeringsprocessen.

Europol har mandat att förhandla om samarbetsavtal med samtliga länder på västra Balkan. Sonderande samtal har ägt rum och några av länderna har redan lämnat uppgifter som kommer att bidra till att förhandlingar kommer igång. Dessa avtal kommer att bli ett värdefullt bidrag till bekämpningen av organiserad brottslighet.

När det gäller bekämpningen av narkotikahandel antog rådet i juni 2003 en handlingsplan som omfattar EU och länderna på västra Balkan samt Rumänien, Bulgarien och Turkiet och som är på väg att genomföras.

Vid toppmötet i Thessaloniki välkomnades resultaten från den regionala konferensen i Ohrid om gränsövervakning och gränsförvaltning den 22 maj 2003, vid vilken länderna på västra Balkan lade fram en förteckning över de mål som skall genomföras på kort sikt för att man på ett effektivt sätt skall kunna komma till rätta med illegal invandring, gränsövervakning och gränsförvaltning. Varje land har avgivit skriftliga rapporter över vilka konkreta åtgärder de ämnar vidta för att genomföra dessa åtaganden. Med hjälp av den översynsmekanism som inrättades i Ohrid kommer det internationella samfundet att kunna övervaka och stödja ländernas genomförandeinsatser.

Det första mötet i november 2003 mellan de sambandsmän från medlemsstaterna som stationerats i området blev utgångspunkten för framtida samarbete i regionen när det gäller organiserad brottslighet och invandring. Detta initiativ måste vidareutvecklas för att stärka samarbetet mellan medlemsstaterna och regionen så att parterna kan ta itu med gränsöverskridande problem på området för rättsliga och inrikes frågor. Länderna i regionen uppmanas också till samarbete med de sambandsmän som är stationerade i respektive land.

Med hänsyn till oregelbundenheten i de flykting- och migrationsflöden som blir följden av skillnaderna mellan ländernas inresepolitik uppmanade Forumet för EU och västra Balkan länderna till ett nära samarbete inom ramen för relevanta program om asyl och migration.

Ett återtagandeavtal mellan Europeiska gemenskapen och Albanien paraferades den 18 december 2003.

Tanken om en liberalisering av viseringsordningen är en fråga på lång sikt och bör ses i ett vidare sammanhang, nämligen att alla framsteg på detta område beror på ländernas förmåga att genomföra omfattande reformer när det gäller t.ex. förstärkning av rättssäkerheten, bekämpning av organiserad brottslighet, korruption och illegal migration, förbättrad gränsförvaltning och dokumentsäkerhet samt allmänt förbättrad administrativ förmåga och förmåga till genomförande av åtgärder. Många av dessa frågor kan diskuteras som ett led i en övergripande dialog om rättsliga och inrikes frågor inom ramen för stabiliserings- och associeringsprocessen.

4.4. Samarbete inom andra sektorer

Framstegen inom det regionala samarbetet är tydligast när det gäller det nätverk av avtal och sektoriella strategier som börjar binda samman länderna genom överenskommelser om åtaganden som ömsesidigt stöder varandra. Genom dessa avtal och strategier definieras det nätverk som skall bidra till att sörja för hållbar tillväxt i regionen och de är utformade så att de på ett smidigt sätt kan integreras i EU:s nätverk.

Infrastruktur: Fortsatta framsteg har registrerats när det gäller utarbetandet av regionala strategier beträffande infrastrukturen under överinseende av ledningsgruppen för infrastruktur i sydöstra Europa. Samtidigt gjordes det konkreta framsteg i genomförandet, under övervakning av ledningsgruppen för infrastruktur i sydöstra Europa, av förteckningen över regionala infrastrukturprojekt (53 projekt på sammanlagt 4 miljarder euro, av vilka tre var avslutade och 40 hade inletts vid utgången av 2003).

Transport: Utarbetandet av en integrerad regional transportstrategi som är förenlig med de transeuropeiska nät och beaktar de paneuropeiska korridorerna [30] är en högprioriterad fråga. Det redogjordes för betydande framsteg i en rapport [31] som i december 2003 offentliggjordes av ordföranden för ledningsgruppen för infrastruktur. Den integrerade regionala transportstrategin utarbetades av kommissionen i samarbete med de internationella finansinstituten, stabilitetspakten och länderna på västra Balkan. Tekniskt stöd tillhandahölls av Regional Balkan Infrastructure Study (REBIS-Transport) som stöds av EG och leds av ledningsgruppen för infrastruktur. Man enades om att en effektiv planering av offentliga investeringar i transportsektorn är beroende av följande fyra huvudkomponenter: inrättandet av stommen till ett regionalt transportnät som gemensamt överenskommen referenspunkt för planering av investeringar av regional betydelse; en process för prioritering av investeringar med betydelse för regionen och som är finansiellt överkomliga och lämpliga för internationell finansiering; ett åtagande när det gäller politiska reformer, särskilt för att förbättra förvaltningen inom sektorn och åtgärda gränsöverskidande frågor och inrättandet av en institutionell ram för en effektiv samordning mellan länderna i regionen.

[30] Särskilt korridorerna V, VII, VIII och X.

[31] Genomförandet av regionala transportprioriteringar på västra Balkan.

År 2003 präglades således av att en tvåårig fas av tankeverksamhet och samförståndsuppbyggnad bland länderna i regionen avslutades. Resultatet av detta är ett avtal om att genom regional samverkan gemensamt försöka förbättra transporterna i regionen, genomföra ömsesidiga samråd om transportpolitiken och införa de institutionella reformer som krävs för att investeringarna skall bli hållbara. Under våren 2004 kommer länderna på västra Balkan att befästa sina åtaganden genom att tillsammans med kommissionen underteckna ett samförståndsavtal om utveckling av stommen i ett regionalt transportnät för sydöstra Europa.

Energi: Det är omöjligt att åstadkomma ekonomisk och social utveckling utan en jämn och tillräcklig energiförsörjning. Detta utgör fortfarande ett utomordentligt stort problem i vissa delar av regionen och det kan endast lösas genom regionalt samarbete. Den process för en regional energimarknad som inleddes i november 2002 genom undertecknandet av samförståndsavtalet om den regionala elmarknaden i sydöstra Europa och integreringen av denna med Europeiska unionens inre marknad för el är ett betydelsefullt initiativ i detta sammanhang. Det dagliga samarbetet mellan länderna i regionen har utvecklats, med helhjärtat stöd av finansinstitut och bilaterala givare. Samordningen, granskningen av framstegen, främjandet av en gemensam strategi bland givare och deltagande av den privata sektorn förstärktes under de två "energiveckorna för sydöstra Europa". I mars 2003 offentliggjorde Turkiet, som innehar ordförandeskapet i processen för en regional energimarknad, resultatet av den första expertgranskningen.

Processen har utvidgats till att omfatta gassektorn och utarbetandet av en rättslig grund för reglering av marknaden [32]. Kommissionen och länderna i sydöstra Europa diskuterade och slöt ett reviderat samförståndsavtal om den regionala elmarknaden i Aten i december 2003. I detta samförståndsavtal anges bestämmelserna och målen för inrättandet fram till 2005 av en regional energimarknad i sydöstra Europa vilken så småningom kommer att integreras i Europeiska gemenskapens inre marknad för energi. Vidare bekräftades avsikten att förhandla fram ett energifördrag som innefattar handelsbestämmelser och bestämmelser om marknadsreglering. Strävan är att ett avtal skall kunna paraferas under 2004. Den regionala energimarknaden för sydöstra Europa kommer att uppnås genom en gradvis anpassning av politiken i de berörda staterna och genom uppmuntran till en harmonisering av bestämmelserna runtom i regionen. Genom att det tillämpas ett integrerat regionalt tillvägagångssätt skapas ett klimat som är gynnsamt när det gäller att locka till sig internationella, offentliga och privata investerare.

[32] Se även kommissionens meddelande av den 13 maj 2003 om utvecklingen av en energipolitik för den utvidgade Europeiska unionen, dess grannländer och partnerländer (KOM(2003) 262).

Miljö: Miljön är till sin natur en regional fråga och det finns många problem som behöver åtgärdas. Det regionala programmet för återuppbyggnad av miljön i sydöstra Europa bidrar till att förbättra den miljöpolitiska ramen i sydöstra Europa och har fått stöd av den femte ministerkonferensen "Miljö för Europa" i Kiev. I detta program ingår institutionsuppbyggnad, åtgärder för att öka miljömedvetandet i det civila samhället och gränsöverskridande samarbete. Kommissionen kommer att fortsätta bistå länderna när det gäller att uppfylla stabiliserings- och associeringsprocessens krav på miljöområdet [33]. Under 2004 kommer man genom detta initiativ att öka stödet till länderna när det gäller att utveckla sin miljöpolitik så att den överensstämmer med gemenskapens regelverk. Det framgick vid ett möte mellan miljöministrarna i Skopje i oktober 2003 att det regionala egenansvaret för politiken ökar. Utvecklingen av de regionala nätverken med höga tjänstemän och experter fortsatte och länderna i stabiliserings- och associeringsprocessen deltar nu även i Europeiska miljöbyråns verksamhet. Inom ramen för ett program för prioriterade investeringar på miljöområdet har det fastställts prioriteringar för regionen, identifierats regionala investeringsprogram, sammanställts en förteckning över prioriterade projekt för investeringar i infrastruktur och parallellt har det gjorts en bedömning av den institutionella och politiska ramen. I "Thessalonikiagendan" och i slutsatserna från det informella mötet i maj 2003 mellan miljöministrarna i EU och i länderna i sydöstra Europa rekommenderades det att man skulle utarbeta integrerade planer för förvaltning av vattenresurserna i gränsöverskridande vattendrag i regionen. Arbetsgruppen för Donau- och Svartahavsregionen avslutade identifieringen av prioriterade vattenprojekt och lade fram dessa projekt för kommittén för projektförberedelser i april 2003.

[33] Kommissionens meddelande av den 6 februari 2003 rörande "Alleuropeiskt miljösamarbete efter Kievkonferensen 2003" (KOM(2003) 62).

Vetenskap och teknik: Det är en fråga av strategisk betydelse att länderna på västra Balkan på nytt knyts samman med den europeiska forskningsgemenskapen. Ett ministermöte om samarbete inom vetenskap och teknik mellan EU och länderna på västra Balkan sammankallades i Thessaloniki i juni 2003. Vid mötet ställde man sig bakom ett gemensamt synsätt när det gäller politiken för regionalt samarbete om vetenskap och teknik och en treårig handlingsplan för detta som kommer att hjälpa länderna på västra Balkan att integreras i det europeiska området för forskningsverksamhet. De främsta målen är att åstadkomma bättre färdigheter och en bättre infrastruktur för forskning, institutionsuppbyggnad och främjande av gemensam FoTU-verksamhet som är till ömsesidig nytta och får genomslag i regionen. Ett arbetsprogram för genomförandet av handlingsplanen fastställdes i Florens i november 2003. Inom projektet för nätverk inom forskning och utbildning i sydöstra Europa (South Eastern European Research and Education Networking) har man avslutat utsträckningen av det alleuropeiska höghastighetsnätet för forskning (pan-European high-speed research network) till att omfatta länderna på västra Balkan.

Statistik: Det kan konstateras fortlöpande framsteg när det gäller antagandet och genomförandet av EU:s standarder och metoder när det gäller statistik. Man kunde iaktta ett starkare regionalt samarbete när det gäller genomförandet av två viktiga projekt för insamling av uppgifter om utrikeshandelsstatistik och köpkraftspariteter. Det inrättades ett nytt mötesforum för generaldirektörerna i ländernas statistikmyndigheter för diskussioner rörande strategisk förvaltning. Insamlingen av uppgifter inleddes för den första foldern om västra Balkan som utgavs särskilt till toppmötet mellan EU och västra Balkan. Dessutom har det upprättats en förteckning över indikatorer som samlats in med anledning av den statistiska bilagan till årsrapporten om stabiliserings- och associeringsprocessen.

4.5. Att säkerställa komplementaritet mellan regionala initiativ

Stabilitetspakten för sydöstra Europa spelar en betydelsefull roll när det gäller att främja regionalt samarbete och stödja regionen på dess väg mot en närmare integration med EU. EU har uppmanat stabilitetspakten att fortsätta komplettera inslaget av regionalt samarbete i stabiliserings- och associeringsprocessen. Stabilitetspakten har omorganiserat sin verksamhet och sin organisation för att skärpa inriktningen på dess centrala mandat, nämligen att uppmuntra till regionalt samarbete. Mot bakgrund av granskningen av stabilitetspaktens verksamhet under 2003 kom man vid det regionala mötet i Tirana överens om att fortsätta att koncentrera arbetet på sex centrala mål, nämligen lokal demokrati och gränsöverskridande samarbete, medier, handel och investeringar, energi och annan regional infrastruktur, bekämpning av organiserad brottslighet samt förvaltning och stabilisering av folkomflyttningar, och man ställde sig bakom den uppsättning mål som föreslagits för 2004. Kommissionen fäster stor vikt vid att man fortsätter att inrikta sig på de centrala målen.

Den sydösteuropeiska samarbetsprocessen har ytterligare befäst sin roll som språkrör för regionen. Både under den tid då Serbien och Montenegro och därefter Bosnien och Hercegovina innehade ordförandeskapet uppnåddes bland deltagarna i den sydösteuropeiska samarbetsprocessen en hög grad av politisk samordning i centrala frågor, i synnerhet när det gäller rättsliga och inrikes frågor och antagandet av den s.k. Sarajevoförklaringen. Inom ramen för den sydösteuropeiska samarbetsprocessen gavs betydande bidrag till olika evenemang mellan EU och västra Balkan, exempelvis toppmötet i Thessaloniki i juni, handelsministermötet och mötet mellan ministrarna med ansvar för rättsliga och inrikes frågor i november. Den sydösteuropeiska samarbetsprocessen spelar en avgörande roll när det gäller att se till att regionen tar eget ansvar för reformprocessen och att få till stånd ett samarbete i regionen. Stabilitetspakten har uppmanats att fortsätta och intensifiera samarbetet med den sydösteuropeiska samarbetsprocessen. Denna dynamik bör upprätthållas efter toppmötet i Sarajevo i april 2004, då Rumänien övertar ordförandeskapet.

Den särskilda samordnaren för stabilitetspakten har intagit en central roll när det gäller att öka samordningen med andra regionala samarbetsinitiativ, t.ex. det adriatisk-joniska initiativet eller det centraleuropeiska initiativet. Regelbundna informationsutbyten har redan ägt rum medan den operativa samordningen kommer att ägnas större uppmärksamhet i framtiden.

Det fortsatta nära samarbetet mellan stabilitetspakten och den sydösteuropeiska samarbetsprocessen samt inrättandet nyligen av regionala kontor för flera initiativ inom ramen för stabilitetspakten tyder på en ökad vilja hos länderna i regionen att ta kontroll över reformprocessen.

Kommissionen värdesätter det konstruktiva och systematiska samarbete som pågår med internationella partner såsom Europarådet, OSSE och Världsbanken. När det gäller Bosnien och Hercegovina samt Kosovo är det absolut nödvändigt att det sker ett nära samarbete med den höge representanten och UNMIK för att reformprocessen skall kunna främjas. Detta slag av samarbete på politisk nivå och samordning av biståndsinsatser kommer att hjälpa länderna i regionen att uppnå det syfte som hela det internationella samfundet eftersträvar, nämligen att få se dessa länder utvecklas till stabila, självförsörjande stater som så småningom kommer att kunna uppfylla Köpenhamnskriterierna och ansluta sig till Europeiska unionen.

5. Allmänna opinionen och hur Europeiska Unionen uppfattas

Det sätt på vilket unionen uppfattas är till överväldigande del positivt och allmänhetens stöd för närmare förbindelser med Europeiska unionen är fortfarande starkt i samtliga länder. Allmänheten ser utsikterna till EU-medlemskap i ett medellångt eller långt perspektiv. De största vinsterna som närmandet till EU och det framtida medlemskapet förväntas leda till är ekonomisk utveckling, förbättrad levnadsstandard och fri rörlighet för personer. Medierna, i synnerhet televisionen, spelar en avgörande roll när det gäller att forma allmänhetens uppfattning om EU och visar ökat intresse för frågor som rör EU. EU uppfattas i allt högre grad som en politisk aktör i regionen. Mediernas intresse fokuseras huvudsakligen på de politiska aspekterna i förhållandet till EU, däribland EU:s militära uppdrag och polisuppdrag i regionen och frågor med anknytning till stabiliserings- och associeringsprocessen, t.ex. handelsförbindelser, finansiellt stöd och genomförandet av Thessalonikiagendan. De regionala aspekterna i stabiliserings- och associeringsprocessen får liten uppmärksamhet i medierna. Händelseutvecklingen inom EU, t.ex. konventet och regeringskonferensen, EU:s ståndpunkt beträffande Irak och utvidgningsprocessen har väckt betydande uppmärksamhet bland allmänheten, vilket tyder på att det finns ett intresse för den utveckling inom EU som inte har anknytning till västra Balkan. Bevakningen av EU-frågor har förbättrats, men den bristande yrkesskickligheten och politiseringen av medierna leder fortfarande till feltolkningar och missuppfattningar rörande EU:s roll i regionen.

Kunskaperna om stabiliserings- och associeringsprocessen har förbättrats, men det råder fortfarande stor brist på medvetenhet bland allmänheten när det gäller den europeiska integrationsprocessen. Medborgarna på västra Balkan har inte någon klar bild av vad som krävs för att bringa deras egna länder närmare EU och den allmänna opinionen svänger ofta mellan stora förväntningar och pessimistiska uppfattningar om ländernas framtid i EU. Om regeringarna i regionen på ett mera effektivt sätt underrättade allmänheten om de långsiktiga fördelarna med stabiliserings- och associeringsprocessen och den europeiska integrationen skulle detta kunna bli en avgörande faktor när det gäller att mobilisera stöd för de politiska och ekonomiska reformer som krävs. Det krävs större insatser för att förklara för alla samhällssektorer vilka möjligheter och problem som stabiliserings- och associeringsprocessen medför så att det kan skapas bättre förståelse för vilka konkreta fördelar som processen har och vilka insatser som behövs. Vidare bör insatserna skärpas för att samhällena i de berörda länderna skall kunna få exakta uppgifter om Europeiska unionens värderingar, principer, mål, verksamhet och sätt att fungera i största allmänhet.

Den främsta uppgiften när det gäller att underrätta medborgarna i länderna på västra Balkan om den europeiska integrationsprocessen bör åligga ländernas regeringar, regionala och lokala myndigheter, medierna och det civila samhällets organisationer i regionen. I några av länderna har myndigheterna börjat tillämpa eller planerar man att börja tillämpa strategier för kommunikation till allmänheten rörande processen för deras integration i EU. Kommissionen stöder dessa insatser och sätter in betydande resurser i regionen för att förbättra allmänhetens kunskaper om och förståelse av stabiliserings- och associeringsprocessen samt Europeiska unionen. Kommunikationsåtgärder genomförs på regional och lokal nivå i nära samordning med de åtgärder som rådet genomför för att göra EU:s politiska stöd och annat bistånd till västra Balkan mera synligt.

6. Slutsatser

Mot bakgrund av ovanstående redogörelse drar kommissionen följande slutsatser:

(1) Vid toppmötet mellan EU och länderna på västra Balkan i Thessaloniki i juni 2003 bekräftade EU sitt engagemang för ett europeiskt perspektiv för dessa länder. Kommissionen lever upp till de åtaganden som den gjorde vid toppmötet och har infört en rad nya instrument för att stödja reformprocessen och bringa länderna närmare Europeiska unionen. De potentiella fördelarna med dessa instrument kommer endast att uppnås om genomförandet även påskyndas från de i regionen berörda ländernas sida.

(2) Tillsammans med denna rapport lägger kommissionen fram sina första förslag till europeiska partnerskap. Genom att det i partnerskapen fastställs prioriterade åtgärder på kort och medellång sikt kommer dessa att vara länderna till hjälp när det gäller reformer och i deras förberedelser för framtida medlemskap. Förverkligandet av prioriteringarna i partnerskapen bör fungera som en katalysator och vara till stöd för den europeiska integrationsprocessen. Länderna uppmanas med eftertryck att utarbeta planer för genomförandet av prioriteringarna i de europeiska partnerskapen, inbegripet en tidsplan, och att om möjligt ange hur mycket personal och hur stora finansiella resurser de kan avsätta. Därigenom kommer den europeiska integrationsprocessen att påskyndas.

(3) För ländernas insatser för att åstadkomma stabilitet, genomföra reformer och bringa sina medborgare närmare Europeiska unionen kommer det att krävas omfattande resurser. Kommissionen anser därför att Europeiska unionen över en längre period måste tillhandahålla finansiellt stöd i betydande omfattning.

(4) Kommissionen välkomnar de framsteg som länderna på västra Balkan har gjort inom ramen för stabiliserings- och associeringsprocessen. Reformer pågår inom flera sektorer. Kommissionen har inlett förhandlingar om ett stabiliserings- och associeringsavtal med Albanien. Bosnien och Hercegovina är i färd med att genomföra de prioriterade åtgärder som identifierades i kommissionens genomförbarhetsrapport från november 2003. Stabiliserings- och associeringsavtalet med f.d. jugoslaviska republiken Makedonien träder i kraft inom kort. Serbien och Montenegro har gjort framsteg i riktning mot närmare förbindelser med EU genom att en konstitutionell stadga samt en handlingsplan för den inre marknaden och för handel har antagits.

(5) Kommissionen anser det särskilt uppmuntrande att det regionala samarbetet har ökat, särskilt på områdena för infrastruktur, handel, transport och energi.

(6) Av årsrapporten framgår det också att länderna fortfarande har många problem att lösa innan de kan avsluta övergången till fullt fungerande demokratier och marknadsekonomier och har förmåga att upprätthålla närmare förbindelser med EU. Länderna måste sörja för att de demokratiska institutionerna fungerar på ett fullgott sätt och att upprätthålla rättsstatsprincipen. Deras administrativa kapacitet och förmåga att genomföra och kontrollera efterlevnaden av lagstiftning och reformer måste förstärkas.

(7) Det krävs ytterligare insatser för att åstadkomma försoning i regionen. Detta kommer att leda till stabilitet och till att förtroendet och samarbetet återupprättas mellan folken och länderna på västra Balkan.

(8) Flera länder samarbetar fortfarande inte helt och hållet med Internationella krigsförbrytartribunalen för f.d. Jugoslavien, vilket är ett rättsligt åtagande som måste respekteras och ett villkor för närmare förbindelser med EU.

(9) Samtliga länder måste göra kraftfullare insatser i bekämpningen av organiserad brottslighet och korruption, som fortfarande bromsar reformering och ekonomisk utveckling. De strategier som lades fram vid mötet i november 2003 mellan ministrarna med ansvar för rättsliga och inrikes frågor bör genomföras. EU:s åtgärder för att underlätta den fria rörligheten för personer är knutna till att det görs framsteg på området för rättsliga och inrikes frågor. Diskussioner om dessa frågor kommer att föras i de forum som ingår i stabiliserings- och associeringsprocessen.

(10) Ländernas ekonomier fortsatte att växa snabbare än världsekonomin under 2003 och inflationen förblev låg. Arbetslösheten är emellertid hög, den informella sektorn stor och en stor del av befolkningen lever under fattigdomsstrecket. Länderna måste förbättra affärsklimatet och konkurrenskraften hos sina industrier, locka till sig utländska direktinvesteringar och öka reformtakten. Detta kommer i synnerhet att kräva en modernisering av förvaltningarna och en uppgradering av de institutioner som sysslar med handel. Det är viktigt att de vidgar sin exportbas och ökar sin produktionskapacitet så de kan förverkliga sin exportpotential och i full utsträckning utnyttja de omfattande handelsförmåner som EU ger. Nätet av bilaterala frihandelsavtal bör ratificeras och genomföras fullständigt och effektivt.

(11) De händelser som nyligen utspelade sig i Kosovo innebar ett allvarligt bakslag och bekräftar att Kosovofrågan fortfarande är av avgörande betydelse för stabiliteten i regionen. Det måste göras en grundlig undersökning av dessa händelser och denna bör ligga till grund för ytterligare åtgärder avsedda att förhindra uppkomsten av nya våldsamheter och instabila förhållanden. EU måste se till att Kosovo är fast förankrat i stabiliserings- och associeringsprocessen. De instrument som tagits fram i samband med stabiliserings- och associeringsprocessen kommer att utnyttjas för att hjälpa institutionerna i Kosovo att göra faktiska framsteg när det gäller att genomföra de FN-stödda normerna för Kosovo. Stabiliserings- och associeringsprocessens vägledningssystem (the SAP Tracking Mechanism) kommer i det sammanhanget att förstärkas för att förbättra Kosovos europeiska reformagenda och effektiviteten hos EU-stödet samtidigt som arbetet med normer för Kosovo under FN:s ledning förstärks.

(12) Europeiska unionen måste också fortsätta att sörja för samarbete och samordning mellan de olika internationella aktörerna i regionen för att kunna utnyttja de tillgängliga resurserna på bästa sätt och åstadkomma största möjliga genomslag i ett ständigt ökande antal sektorer. EU måste se till att dess närvaro i regionen avspeglar utvecklingen av dess förbindelser med de enskilda länderna.

Förkortningar

Cards // Gemenskapens stöd för återuppbyggnad, utveckling och stabilisering.

EU // Europeiska unionen

ICC // Internationella brottmålsdomstolen

ICTY // Internationella krigsförbrytartribunalen för f.d. Jugoslavien

ISG // Ledningsgruppen för infrastruktur

OSSE // Organisationen för säkerhet och samarbete i Europa

REBIS // Regional Balkan Infrastructure Study

REReP // Det regionala programmet för återuppbyggnad av miljön i sydöstra Europa

FoTU // Forskning och teknisk utveckling

SAP // Stabiliserings och associeringsprocess

TAIEX // Byrån för utbyte tekniskt bistånd och informationsutbyte

UNMIK // Förenta nationernas uppdrag i Kosovo

BILAGA

Verkningarna av Europeiska unionens handelsåtgärder

Inledning

I september 2000 införde EU särskilda handelsåtgärder för länder och territorier som deltar i EU:s stabiliserings- och associeringsprocess. [34] Genom dessa åtgärder har länderna på västra Balkan tullfritt tillträde utan kvoter till unionens marknad för praktiskt taget alla varor (med undantag för vissa fiskeriprodukter, nötkött och vin, vilka omfattas av tullbefrielse inom tullkvoter eller av förmånstullkvoter). För Kroatiens och f.d. jugoslaviska republiken Makedoniens del blev dessa bestämmelser 2001 till största delen avtalsgrundade i och med undertecknandet av stabiliserings- och associeringsavtalen med dessa länder. I avvaktan på att stabiliserings- och associeringsavtalen skall ratificeras regleras unionens handelsförbindelser med de två länderna genom interimsavtal.

[34] Rådets förordning (EG) nr 2007/2000 av den 18 september 2000. Förordningen ändrad genom rådets förordning (EG) nr 2563/2000 och kommissionens förordning (EG) nr 2487/2001.

Genom handelsåtgärderna infördes ett enhetligt system med handelsförmåner för länderna på västra Balkan som en följd av att handeln under flera år gradvis liberaliserats. Alla länder utom Serbien och Montenegro omfattades tidigare av någon form av förmånsbehandling. [35] Den största förändringen jämfört med tidigare system är att importen av industriprodukter nu är fullständigt liberaliserad och importen av jordbruks- och fiskeriprodukter nästan fullständigt liberaliserad.

[35] Albanien omfattades av EU:s allmänna preferenssystem (GSP), medan Bosnien och Hercegovina, Kroatien och f.d. jugoslaviska republiken Makedonien endast delvis omfattades av GSP (när det gäller jordbruks- och fiskeriprodukter). De tre sistnämnda omfattades av handelsförmåner inom ramen för den första generationen handelsåtgärder, som infördes 1997 (rådets förordning (EG) nr 70/97, ändrad genom förordningarna (EG) nr 2636/97 (för 1998) och (EG) nr 2863/98 (för 1999), och rådets förordning (EG) nr 6/2000 (för januari-oktober 2000)). Dessa åtgärder gällde en kort tid även Förbundsrepubliken Jugoslavien (numera Serbien och Montenegro), innan förmånerna drogs tillbaka. Från och med 1998 reglerades handeln med f.d. jugoslaviska republiken Makedonien genom samarbetsavtalet med Europeiska unionen.

Fjolårets årsrapport innehåller en översikt över utvecklingstrenderna i EU:s import från västra Balkan, vilken utgör en första grund för en utvärdering av handelsåtgärdernas verkningar. I samband med årets rapport har en närmare undersökning gjorts av vilka produkter regionen exporterar och i vilken grad handelsåtgärderna har inneburit att marknadstillträdet för dessa produkter har förbättrats. I rapporten behandlas också den relativa förmånsmarginalen för västra Balkan på EU:s marknad i förhållande till andra tredjeländer efter införandet av handelsåtgärderna. En analys av ländernas exportpotential har gjorts, av vilken framgår i vilken utsträckning länderna utnyttjar handelsåtgärderna och vilka möjligheter det finns att främja exporten från regionen (och därmed den ekonomiska tillväxten), vilket var det främsta syftet med att handelsåtgärderna infördes 2000.

Analysen har vissa begränsningar som man bör ha i åtanke. Gradvis utökade handelsförmåner har på ett svåröverskådligt sätt införts för de berörda länderna sedan mitten av 1990-talet. Detta gör att det är svårt att fastställa när och var handelsåtgärderna har trätt i kraft. Det är vidare sannolikt att de verkningar på regionens export som orsakats av handelsåtgärderna är små i jämförelse med de förändringar som orsakats av återuppbyggnaden efter konflikterna och den gradvisa övergången från planekonomi till marknadsekonomi. Vidare finns det, till följd av att handelsåtgärderna infördes år 2000, fullständig årlig handelsstatistik endast för 2001 och 2002, varför handelsåtgärdernas verkningar endast kan undersökas under en kort period.

Verkningarna av EU:s handelsåtgärder [36]

[36] Analysen utfördes på två tredjedelar av exporten till EU från länderna på västra Balkan 1999 (året innan handelsåtgärderna infördes) och 2002 (det senaste hela år för vilket handelsstatistik finns att tillgå), vilket ansågs utgöra ett tillräckligt stort underlag.

Mellan 1999 och 2002 ökade exporten från västra Balkan till EU med ca 40 %, men uppgick trots ökningen till endast 5 miljarder euro (se tabell 1). EU är den absolut viktigaste exportmarknaden för de fem länderna och tar emot omkring 60 % av deras export. De största importörerna är Italien, Tyskland, Österrike, Frankrike och Grekland, vilka tillsammans absorberar nästan 90 % av regionens export till EU. Kroatien är den största exportören och står för nära hälften av all export från de fem länderna. Regionens andel av EU:s marknad är visserligen liten, ca 0,5 %, men den har ökat mellan 1999 och 2002.

Att exporten från regionen är liten tyder på en tämligen snäv exportbas. Antalet olika produkter som exporteras till EU från dessa länder är litet och har ytterligare minskat mellan 1999 och 2002 (se tabell 2). [37] Detta tyder på en större tillväxt för färre exporterade produkter, vilket kan bero på t.ex. bättre marknadstillträde till följd av handelsåtgärderna, stigande leverenskapacitet och en mera konkurrenskraftig produktion. De flesta länderna exporterar beklädnadsvaror och skodon, träprodukter och möbler samt vissa mekaniska och elektriska produkter. Av de enskilda produkterna exporteras största delen av bara ett eller två länder.

[37] Antalet produkter undersöks på nivån för åttasiffriga KN-nummer.

Tabell 1: Volym och marknadsandel för exporten från västra Balkan till EU 1999 och 2002

>Plats för tabell>

Källa: Eurostat.

Mot bakgrund av den korta tid som gått sedan EU:s handelsåtgärder