SV    SV SV 
SV    SV  EUROPEISKA KOMMISSIONEN 
Bryssel den 17.11.2010 
SEK(2010) 1396 slutlig 
  
KOMMISSIONENS ARBETSDOKUMENT 
Följedokument till 
  
MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN  TILL EUROPAPARLAMENTET, 
RÅDET, EUROPEISKA EKONOMISKA  OCH SOCIALA KOMMITTÉN OCH 
REGIONKOMMITTÉN 
  
Prioriteringar för energiinfrastrukturen för 20 20 och framåt - Förslag för ett integrerat 
europeiskt energinätverk 
  
SAMMANFATTNING AV KONSEKVENSBEDÖMNING 
 
{KOM(2010) 677 slutlig} 
{SEK(2010) 1395 slutlig} 
SV 2   SV KOMMISSIONENS ARBETSDOKUMENT 
Följedokument till 
  
MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN  TILL EUROPAPARLAMENTET, 
RÅDET, EUROPEISKA EKONOMISKA  OCH SOCIALA KOMMITTÉN OCH 
REGIONKOMMITTÉN 
  
Prioriteringar för energiinfrastrukturen för 20 20 och framåt - Förslag för ett integrerat 
europeiskt energinätverk 
  
SAMMANFATTNING AV KONSEKVENSBEDÖMNING 
 
 
1. 
IDENTIFIERING AV PROBLEM  
EU:s energipolitik1 och dess lagstiftning för genomföra nde anger långtgående och bindande 
mål för 2020 när det gäller utsläpp av växthusgaser2 (-20 %), energi från förnybara 
energikällor3 (20 % av den totala energiförbrukningen)  samt energieffektivitet (20 %). För att 
nå dessa mål krävs tillförlitliga energinätverk. Sa mtidigt blir nätverken i Europa allt äldre och 
de är i akut behov av renovering och modernisering. Det utvidgade  EU har ärvt ledningar av 
dålig kvalitet i öst-västlig och syd-nordlig rikt ning eftersom fokus har legat på den nationella 
marknaden, och sammanlänkningarna har använts endast för en begränsad 
försörjningstrygghet utan att hänsyn tagits till möjligheterna för balans och handel på den inre 
energimarknaden eller behovet av försörjningstry gghet ur ett europeiskt perspektiv. Detta gör 
det svårare att förflytta energin fritt inom EU oc h leder till att vissa områden är mer utsatta för 
försörjningsavbrott. TEN-E-politiken  har utvecklats och formats under 90-talet med hjälp av 
TEN-E-riktlinjer och mo tsvarande budgetförordning4. Målet med TEN-E-politiken är att 1) 
stödja fullbordandet av EU:s inre energimar knad, 2) minska isoleringen för mindre gynnade 
områden och öregioner, 3) säke rställa och diversifiera EU:s energiförsörjning även genom 
samarbete med tredjeländer, 4) bidra till hållbar utveckling och miljöskydd (bland annat 
genom att förnybara energikällo r används i större utsträckni ng och genom en minskning av 
miljörisker relaterade till energitransporter). Detta omfattar överföringsnätverk för elektricitet, 
                                                 
1 KOM (2007) 1 godkänt av rådet den 15 februari 2007 (C/07/24). 
2 Direktiv 2009/29/EG om ändring av direktiv 2003/87/EG i avsikt att förbättra och utvidga 
gemenskapssystemet för handel med utsläppsrätter för växthusgaser, beslut nr 406/2009/EG om 
medlemsstaternas insatser för att minska sina växthusgasutsläpp i enlighet med gemenskapens 
åtaganden om minskning av växthusgasutsläppen till 2020. 
3 Direktiv 2009/28/EG om främjande av användningen av energi från förnybara energikällor. 
4 Beslut nr 1364/2006/EG om en serie riktlinjer för transeuropeiska energinät och om upphävande av 
beslut nr 96/391/EG och beslut nr 1229/2003/EG, förordning (EG) (nr) 680/2007 om allmänna regler 
för gemenskapens finansiella stöd på området transeuropeiska nät på transportområdet och 
energiområdet.  
SV 3   SV gas och olefiner. De ursprungliga målen gäller fortfarande till stor del men de är inte 
tillräckliga när det gä ller att bygga upp den infrastruktur  som behövs för att uppnå EU:s 
långtgående klimatmål och mål för energipolitiken. 
Hindren mot en utveckling av infrastrukt uren kan beskrivas enligt följande:  
1) Stor osäkerhet  beträffande den framtida teknikens tillgänglighet, möjliga risker och 
konkurrenskraft ur kostnadssynpunkt, standarder (s ärskilt för förnybar energi och nätteknik, 
men även för CCS), energimix och geografisk fö rdelning av framtida kraftverk (elektricitet), 
och nya källor (okonventione ll gas, grön gas, LNG/CNG,  ny importinfrastruktur och 
utbyggnad i tidigare led i tredjeländer) kan leda  till marknadslösningar som är ofördelaktiga 
ur ett EU-perspektiv. 
2) Bristfällig inre marknad:  Konkurrensen är svag eller obef intlig i vissa medlemsstater där 
den nationella marknaden fortfarande styr s av dominerande aktörer. Bristen på 
marknadsutveckling gör att systemansvariga fö r överföringssystem inte har tillräckliga 
kapacitetsavtal för att investera i en sammanlänkning mellan två marknader. Samtidigt kan marknaden troligtvis inte utveckla s så länge det saknas sammanlänkning. 
3) Avgiftsreglering och finansiering: Överföring är en reglerad verksamhet och det är svårt 
eller omöjligt att berä kna kostnadsfördelningen för de slut liga mottagarna i en stor europeisk 
infrastruktur. För att hålla överföringsavgifter na nere har avgiftsreg leringen i de flesta 
medlemsstaterna baserats på principen om kostnadseffektivitet. Man har endast möjliggjort kostnadstäckning för de projekt som baseras på faktiska behov på marknaden eller lösningar 
till lägsta möjliga pris. Det finns tre typer av projekt som kan hindras från att genomföras 
genom detta tillvägagångssätt: 
(a) Projekt som ger större regionala än nationella fördelar:
 Ju större fördelar ett 
projekt ger på EU-nivå eller regional nivå, desto fler medlemsstater är 
involverade. Detta innebär också att pr ojekten blir mer om fattande (problem 
med gränser, olika regelverk och tillstå ndsförfaranden etc.) och möjligheten till 
en rättvis kostnadsfördelning för de  slutliga mottagarna försvåras.  
(b) Projekt med innovativ teknik  (t.ex. DC VSC-teknik fö r havsbaserade nät, 
lagring, program för smarta nät, avskiljn ing och lagring av koldioxid) innebär 
ofta högre risker, eftersom er farenheter i stor industriel l skala är sällsynta eller 
obefintliga. Ofta tar man inte hänsyn till den här risken i den reglerade avkastningen.  
(c) Infrastruktur med syfte att fö rbättra försörjningstryggheten
 rättfärdigas inte 
alltid av marknadens efterfrågan och transporterade volymer eftersom de 
kanske endast kommer att användas vid fö rsörjningsavbrott (händelser med låg 
sannolikhet/stor påverkan) och inte under normala marknadsförhållanden. I 
många medlemsstater finns det ingen regl erad lösning för att täcka kostnaden 
för dessa investeringar. 
Som ett resultat av finanskrisen och den snabba utvecklingen av regler inom finanssektorn har 
det sedan 2008 blivit svårare att få tillgång till kapital. 
4) Tillstånd och social acceptans: Omfattande och otydliga tillstå ndsförfaranden beskrivs av 
branschen som en av huvudorsakerna till förseni ngar i genomförandet av infrastrukturprojekt. 
I flera medlemsstater vänder sig allmänheten mot nya projekt, särskilt när det gäller 
SV 4   SV kraftledningar ovan jord. Detta gö r att processen för tillståndsförf aranden tar ännu längre tid. 
Vissa projekt kan ta upp til l 20 år att genomföra.  
5) Infrastruktur utanför EU:s gränser.  Det finns flera politiska risker med 
energiinfrastrukturer utanför EU:s gränser so m krävs för att uppfylla unionens ökande behov 
av gasimport och import av ”grön el”. Arbe tet kräver att man engagerar sig politiskt 
tillsammans med tredjeländer för att kartlägga och garantera gemensamma fördelar med nya 
energiinfrastrukturer. Riskerna kan även om fatta exempelvis ett ofördelaktigt eller 
otillgängligt ramverk för investeringar i tred jeländer och förändringar av skatteregler och 
lagar när investeringen väl har genomförts. 
6) Brister i det befintliga ramverket för TEN-E 
I vissa delar av Europa orsakar flera av ovanstående hinder probl em med flaskhalsar i 
infrastrukturen. Det gäller bland annat det ba ltiska området, det havsbaserade nätet i 
Nordsjön, förnybar energi i södra Europa och i Medelhavsområdet, utvecklingen av den södra 
korridoren för gas- och oljetransport samt bättr e sammanlänkning och dive rsifiering i centrala 
och sydöstra Europa (elektricite t, gas och olja). Problemområden som omfattar hela Europa är 
utformningen och utvecklingen av ett transp ortnätverk inom EU för koldioxid samt 
genomförandet och utbyggnaden av teknik för smarta nät. 
2. SUBSIDIARITETSANALYS  
Infrastrukturen för energiöverföring (som omfa ttar ett sammanlänkat ha vsbaserat nät) berör 
och påverkar hela Europa, regionala områ den och gränsområden. Enskilda nationella 
myndigheter och regelverk i medlemsstaterna är  inte anpassade för att hantera sådana 
infrastrukturer i sin helhet. Enligt artikel 194  i fördraget om Europeiska unionens 
funktionssätt ska målen för unionens energi politik vara följande: a) garantera att 
energimarknaden fungerar, b) garantera energiförsörjningen i unionen, c) främja 
energieffektivitet och energibe sparingar samt utveckling av nya och förnybara energikällor 
och d) främja sammankopplade en erginät. I artikel 170 i förd raget om Europeiska unionens 
funktionssätt nämns att unionen ska ”bidra till att upprätta och utveckla  transeuropeiska nät 
för infrastrukturerna inom transport-, teleko mmunikations- och energise ktorerna”. I artikel 
171 fastställs att unionen ska ”ställa upp en seri e riktlinjer som omfattar mål, prioriteringar 
och huvudlinjer för de åtgärder som förutses när det gäller de transeuropeiska näten: i dessa 
riktlinjer ska projekt av gemensamt intresse preciseras.” 
3. EU-INITIATIVETS MÅL  
Det generella målet är att garantera en tillräcklig infrastrukturutveckling enligt tidsplanen  
i hela EU och över gränserna för att kunna ut veckla den inre energimarknaden, garantera 
försörjningstrygghet och uppfylla EU:s energi- och klimatmål. 
För att stödja utvecklingen av infrastrukturen måste man hantera de problem som står i vägen 
för ett genomförande. Målen med det plan erade meddelandet om prioriteringar för 
infrastrukturen är att föreslå t ydliga prioriteringar, lägga större fokus på EU-åtgärder när det 
gäller all relevant energiinfrastruktur, förbä ttra det regionala samarbetet och samordningen, 
arbeta med problemen vad gäller tillstånds förfaranden och skapa en acceptans hos 
allmänheten som kan minska osäkerheten när de t gäller planering oc h tillståndsgivning. Med 
tydliga prioriteringar för infrastrukturen ger man även ett politiskt budsk ap till tredjeländer.  
SV 5   SV 4. POLICYALTERNATIV  
För att kunna analysera lösningar för många olika typer av problem på e tt bättre sätt delades 
analysen in i policyområden med separata alte rnativ för varje område. Alternativen har 
utvärderats med kriterierna för effektivitet, subsidiaritet och proportionalitet i åtanke. 
Huvudkriteriet för effektivitet är  en bedömning av hur stora in frastrukturinvesteringar varje 
enskilt alternativ kan ge. Alla alternativ övere nsstämmer med övergripand e mål, strategier och 
prioriteringar inom EU. Kombinationen av före dragna alternativ i nom varje policyområde 
utgör den policy som föredras. 
Policyområde A: Policyinstrum entets tillämpningsområde  
Alternativ 1: Oförändrat  (elektricitet och gas)  
Alternativ 2: Utökad elektricitet och gas Alternativ 3: Utökad elektricitet och ga s samt koldioxidnätverk och oljeledningar  
Policyområde B: Utformning av policyinstrument  
Alternativ 1: Oförändrat (pro jektförteckningen är densamma) 
Alternativ 2: En uppdatering av projektförteckningen Alternativ 3: Ett begränsat antal prioritera de projekt/regionala korridorer och tydliga 
urvalskriterier 
Policyområde C: Samordning  
Alternativ 1: Oförändrat (nationella metoder, EU-samordnare), frivilliga regionala strukturer 
Alternativ 2: EU-samordnare oc h obligatoriska regionala eller tematiska prioritetsstrukturer 
Alternativ 3: EU-systemansvariga (gäller ej, se förklaring nedan) 
Policyområde D: Tillståndsgivning  
Alternativ 1: Oförändrat (nationell  kompetens), utbyte av bästa praxis  
Alternativ 2: Omfattar projekt av europeiskt  intresse inom natione lla prioriteringar och 
tillämpning av det snabbaste nationell a förfarandet (där sådant finns) 
Alternativ 3: Nationellt godkänna nde i en enda instans med a npassade tidsbegränsningar (5 
år) 
Alternativ 4: Nytt harmoniserat tillståndsförfar ande på EU-nivå (gäller ej, se förklaring 
nedan) 
Alternativen C3 (EU-systemansvariga) och D4 (harmoniserat tillståndsfö rfarande på EU-nivå) 
analyserades inte ytterligare eftersom de inte följer proportionalitets- och subsidiaritetsprinciperna.  
5. 
KONSEKVENSBEDÖMNING  
Baslinjescenariot  ( oförändrat på varje policyområde) ko mmer sannolikt att ge en otillräcklig 
infrastrukturutveckling. De allvarligaste soci ala och ekonomiska konsekvenserna av 
otillräcklig infrastruktur omfattar elavbrott, gasförsörjningsavbrott oc h energibrist som ger 
pristoppar. När det gäller kold ioxidtransport skulle ett oför ändrat scenario hindra viktiga 
investeringar i nätverk och leda till en utveckling bit för bit (inom projekt eller på nationell 
nivå). Detta innebär en stor risk för framtid a redundans eller flaskhalsar i flödeskapaciteten 
(liksom för el- och gasnät) samt en begrän sad marknadsintegration med risk för höga 
energipriser på lång sikt.  
Den huvudsakliga miljökonsekvensen av brist på infrastruktur kan vara att EU:s energi- och 
klimatmål inte uppnås vilket lede r till större utsläpp av växt husgaser. Byggnation kan orsaka 
tillfällig miljöpåverkan, men den begränsas av den befintliga miljölagstiftningen. Ett avbrott i 
oljeförsörjningen i Östeuropa som varar längr e än 90 dagar skulle innebära en större 
miljöpåverkan genom ökad tankbils trafik, som alternat iv till ledningar, i områden med känslig 
miljö.  
SV 6   SV Policyområde A: Policyinstrum entets tillämpningsområde  
Man förväntar sig positiva konsekvenser på ek onomisk och social ni vå genom utvidgning av 
policyinstrumentets tillämpningsområde till nya  områden inom elektricitet (smarta nät och 
lagring) och gas (CNG) men även inom kold ioxidtransport. Detta främjar ytterligare 
innovationer inom dessa områden. En utökni ng till olja skulle  också ge minskad 
miljöpåverkan eftersom flera oljeledningar till östra EU minskar de miljörisker som är förenade med ökad tankfartygstrafik i Östers jön och i Bosporen. Mo t bakgrund av detta bör 
alla de nya områdena tas med i policyinstrumente t och alternativ A3 är därför det alternativ 
som föredras. 
Policyområde B: Utformning av policyinstrument  
Jämfört med en oförändrad situation med en fast projektförteckni ng som fastställdes 2006 
skulle en uppdatering av förteckningen (alt ernativ B2) som baseras på ett utvidgat 
tillämpningsområde (alternativ A3) göra det mö jligt att ta hänsyn till nya eller förändrade 
prioriteringar beträffande utveckling av infrastr ukturen. Ett sådant förbättrat fokus skulle ge 
en positiv effekt, men projektf örteckningen skulle fortfarande vara svår att förändra. Det 
innebär att den kan vara i behov av ytte rligare anpassning före och efter 2020.  
Däremot skulle en omfattande reform av de n nuvarande metoden (alternativ B3) med ett 
mycket begränsat antal stora prio riteringsområden av europeiskt intresse utan en förteckning 
med prioriterade projekt och sm arta och tydliga urvalskriterie r istället för den nuvarande 
tredelade indelningen av projekt ge betydligt större positiva effekter för ekonomi och miljö 
samt sociala effekter. Detta al ternativ innebär att man kan lä gga fokus på de prioriteringar 
som är av störst europeiskt intresse och dä r unionens engagemang är mest fördelaktigt. Man 
kan även fokusera på innovationsområden oc h områden med positiv miljöpåverkan som 
integration av förnybar energi i nätet, smarta nät, lagring el ler koldioxidtransport. Med ett 
tillvägagångssätt som baseras på europeiska prioriteringar skulle man kunna fokusera på 
gränsöverskridande och regionala effekter fö r ekonomi och miljö. Alternativ B2 skulle 
påverkas mer av effekter på na tionell eller lokal nivå. Om man fastställer smarta och tydliga 
urvalskriterier skulle detta minska risken för snedvridande effekter på den inre marknaden 
genom att man utformar regler som överensstämm er med befintliga laga r och regler . Det kan 
även möjliggöra framtida utveckling av konkret  stöd för projekt genom att förbättra 
användningen av policyinstrumentet även på lå ng sikt. Därför anses detta vara det bästa 
alternativet. 
Policyområde C: Samordning  
Alternativ C2 med obligatoriska regionala st rukturer och EU-samordnare där detta krävs 
skulle ge betydande positiva effekter när det gäller utveckling av infrastruktur och anses därför vara det bästa altern ativet jämfört med en oförä ndrad situation. De regionala 
strukturerna skulle vara till stor fördel för pr ojekt med en tydlig regional inriktning som ett 
havsbaserat nät i norra Europa eller utvecklin gen av en gaskorridor i sydöstra Europa. De 
skulle också bidra positivt till en marknads integration och till att regionala marknader 
fungerade bättre. Användning av befintliga regiona la strukturer (som de granskade regionala 
initiativen) skulle minska effekterna vad gäller det administrativa arbetet. 
Policyområde D: Tillståndsgivning  
Alternativ D2 och D3 skulle  medföra effektivare beslutsp rocesser eftersom de klargör 
befintliga regler och tillvägagångssätt och optimer ar antalet steg som krävs för att ta beslut 
och minska förseningarna i varje steg. A lternativ D2 skulle möjliggöra en påskyndad 
SV 7   SV behandling av europeiska priori terade projekt i de länder där prioriteringar har angetts eller 
där man använder sig av påskyndade förfar anden. Detta skulle möjliggöra ett bättre 
genomförande av infrastrukturförä ndringarna särskilt inom elektricitetsområdet, vilket skulle 
öka investeringarna inom in frastruktur under perioden 2010–2020. 
Tillvägagångssättet med en enda instans (alt ernativ D3) skulle förenkla administrationen 
ytterligare. I kombination med en faststä lld tidsplan skulle a lternativet påskynda 
tillståndsförfarandet och genomförandet av pr ojektet jämfört med investeringsbehovet. 
En mer djupgående analys av flera alternat iv inom olika policyområdet tillståndsgivning 
kommer att genomföras i en separat konse kvensbedömning som beräknas äga rum 2011. 
Detta görs för att ge en bättre bedömning av överensstämmelsen med na tionell lagstiftning, 
för att granska effektiviteten och för a tt bedöma hur alternativen kan minska den 
administrativa bördan. 
6. JÄMFÖRELSE AV ALTERNATIV  
Konsekvenserna av varje policyalternativ har bedömts vad gäller soci ala konsekvenser samt 
konsekvenser för ekonomi och miljö. 
En kombination av alternativ med de största positiva konsekvenserna skulle vara A3, B3, C2 
och D3. Policyområdet tillståndsgivning måste em ellertid granskas mer djupgående. Med den 
nya policyn fokuserar man på en effektiv driftsä ttning av infrastrukturen. Det skulle även ge 
positiva sociala och ekonomiska konsekvenser samt positiva konsekvenser för miljön. Man måste dock notera att även denna policy förmodas ge 62,5 miljarder euro mindre än det beräknade investeringsbehovet på 215,5 miljard er euro. Utvidgningen av tillämpningsområdet 
samt de föreslagna förändringarna av policyins trumentet, de regionala samarbetsstrukturerna 
och tillståndsgivningen kommer om allt annat hålls lika inte att minska det stora investeringsunderskottet och kommer inte att leda  till tillförlitliga projekt som inte är 
kommersiellt gångbara på en oförändrad marknad med bibehå llna regionala och nationella 
avgiftsvillkor. Man kan förvänta  sig en betydligt större posi tiva konsekvenser med en policy 
som tar hjälp av allmänna medel eller regler ande åtgärder för att möjliggöra genomförandet 
av alla projekt av europeiskt intresse, inkl usive de projekt som för närvarande inte är 
kommersiellt gångbara. Kommissionen planerar att under 20 11 lägga fram ett förslag eller 
riktlinjer för kostnadsfördelning i stora teknisk t komplicerade och gränsöverskridande projekt 
genom regler för avgifter och investeringar.  Man kan även föreställa sig ett reglerat 
tillvägagångssätt där högre avkastning krävs för a tt klara projektets risk och därigenom göra 
det genomförbart. Finansiering med allmänna medel kan bli aktuellt där de ovan nämnda åtgärderna inte räcker till. Det krävs emellertid ytterligare analys och en sådan kommer att ingå i konsekvensbedömningen som ska förberedas  för lagstiftningsförslaget som ska läggas 
fram 2011. 
7. 
ÖVERVAKNING OCH UTVÄRDERING  
För övervakning och utvärdering föreslår man att kommissionen som tidigare granskar 
utvecklingen med hjälp av en verksamhetsra pport vartannat år. Rappor ten omfattar särskilda 
indikatorer som antalet projekt som skapat s eller är under uppbyggna d, diversifiering av 
gasimporten, andel elektricitet från förnybara energikällor, nivåer av sammanlänkning mellan 
medlemsstater, andel elnät som utrustats med smart teknik och den genomsnittliga tidsåtgången för tillståndsförfaranden fö r projekt av europeiskt intresse.