A4-0034/99

Resolution om förstärkning av EU:s institutioner i syfte att skapa en sfär av demokrati och frihet

Europaparlamentet utfärdar denna resolution

- med beaktande av sin resolution av den 10 december 1996 om medborgarnas och samhällsaktörernas delaktighet i Europeiska unionens institutionella system ((EGT C 20, 20.1.1997, s. 31.)),

- med beaktande av sin resolution av den 19 november 1997 om Amsterdamfördraget CONF 4007/97 - C4-0538/97 ((EGT C 371, 8.12.1997, s. 99.)),

- med beaktande av sin resolution av den 22 oktober 1998 om förberedelserna för mötet mellan stats- och regeringscheferna i oktober 1998 om Europeiska unionens politiska framtid ((Protokollet av den 22.10.1998, del II.2.)),

- med beaktande av artikel 148 i arbetsordningen,

- med beaktande av betänkandet från utskottet för institutionella frågor och yttrandet från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter och inrikesfrågor (A4-0034/99), och av följande skäl:

A. De hinder för genomförandet av de institutionella reformerna som konstaterades i Amsterdam, särskilt de som gäller utökad tillämpning av omröstningen med kvalificerad majoritet, beror först och främst på att det saknas en fördjupad diskussion om integreringsmålen.

B. Förutsättningen för att ett demokratiskt Europa skall kunna skapas är att man inte bara erkänner att medborgarna har rätt till direkta fördelar av integrationsprojektet, utan också att de är aktörer som aktivt kan bidra till att träffa viktiga val.

C. Det tillkommer därför Europaparlamentet att bedöma vilken sfär av demokrati och frihet som Amsterdamfördragets och medborgarnas Europa motsvarar, och att verka för dess utökning.

D. Fem år efter Amsterdamfördragets ratificering kommer rådet att kunna besluta om bestämmelser för de frågor som ingår i avdelning IV (f.d. IIIa) med kvalificerad majoritet och enligt medbeslutandeförfarandet.

E. Under den femåriga övergångsperioden efter Amsterdamfördragets ikraftträdande är det viktigt att utnyttja alla nya möjligheter som ges i fördraget för att så snabbt som möjligt nå fram till en gemensam lagstiftning för samtliga frågor som rör fri rörlighet för personer.

1. Europaparlamentet konstaterar att Amsterdamfördraget i många hänseenden innebär en ny fas för Europeiska unionen när det gäller att skapa en sfär av demokrati och frihet, särskilt när det gäller att

- ge bättre garantier för att de grundläggande rättigheterna garanteras på gemenskapsnivå, genom att domstolen ges möjlighet att hänvisa till Europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna och genom att det införs ett förfarande för att bestraffa den medlemsstat som kränker dessa rättigheter och en rättslig grund för genomförande av icke-diskrimineringsprincipen,

- förstärka den sociala dimensionen av uppbyggnaden av Europa genom att de olika medlemsstaternas sysselsättningspolitik samordnas på gemenskapsnivå och att en nödvändig rättslig grund införlivas i fördraget när det gäller utarbetandet av en sociallagstiftning som hittills har varit begränsad till det sociala protokoll som antagits av fjorton länder,

- ge framtidsutsikter för genomförandet av fri rörlighet för personer, genom att fördraget har försetts med ett kapitel om kontroller vid de yttre gränserna, avskaffande av kontroller vid de inre gränserna, asyl och invandring,

2. anser icke desto mindre att dessa framsteg bör förenas i en helhetsvision av den europeiska sfär för frihet och demokrati som skall skapas,

3. anser att skapandet av en sådan sfär utifrån dessa principer kräver

- att de gemensamma målen för de europeiska samhällena preciseras,

- att de rättigheter Europamedborgarna besitter i kraft av detta medborgarskap utökas,

- att man stärker minoriternas rättigheter, i enlighet med vad som befästs i europeiska konventioner,

- att man utarbetar de rättsliga instrument och förfaranden som är lämpligast för genomförandet av dessa rättigheter,

- att medborgarnas deltagande i det successiva skapandet och utökningen av denna sfär organiseras,

Fri rörlighet

4. anser att den fria rörligheten för personer utgör en hörnsten i den europeiska sfären för frihet och demokrati,

5. konstaterar att Amsterdamfördraget inte innehåller någon precisering av de politiska mål som bör beaktas när villkoren för genomförandet av den fria rörligheten fastställs, i synnerhet när det gäller visering, asyl, invandring och civilrättsligt samarbete,

6. slår fast att den enhällighet med vilken rådet skall fatta beslut under de första fem åren enligt avdelning IV i EG-fördraget (f.d. avdelning IIIa) (asyl, visum, invandring och fri rörlighet) utgör ett hinder för framsteg när det gäller gränsövergång, asyl och invandring,

7. anser att framsteg på området för frihet, säkerhet och rättvisa måste gå hand i hand med erforderliga demokratiska och rättsliga garantier,

8. uppmanar därför rådet att i god tid före det datum som fastställts gå över till gemenskapsmetoden på området för frihet, säkerhet och rättvisa, och framför allt att gå över till medbeslutande med Europaparlamentet; uppmanar kommissionen och rådet att inleda en dialog med parlamentet i syfte att snarast möjligt ingå ett interinstitutionellt avtal som kan säkerställa att hänsyn tas till parlamentets ändringsförslag och underlätta att ovannämnda område snarast möjligt ändras till att omfatta samrådsförfarandet,

9. varnar medlemsstaterna för frestelsen att lägga över sitt ansvar på detta område på «Bryssel» genom att dra fördel av att det saknas en bindande parlamentarisk kontroll av de åtgärder som rör den fria rörligheten för personer; uppmanar därför rådet att organisera sitt arbete på detta område i enlighet med principerna om öppenhet och rättslig säkerhet,

10. beklagar den begränsning som åläggs domstolen i den nya avdelningen,

11. beklagar att Schengenregelverket fortfarande inte har införlivats fullständigt i första pelaren och betonar att denna brist måste åtgärdas innan Amsterdamfördraget slutgiltigt ratificeras,

12. uppmanar Danmarks, Irlands och Förenade kungarikets regeringar att redan från början delta i gemenskapens åtgärder på detta område,

13. föreslår att den högre säkerhetsnivå som i Amsterdamfördraget nämns som ett mål för polissamarbetet och det straffrättsliga samarbetet får en mer omfattande definition och därmed blir tillämplig på alla aspekter av den fria rörligheten för personer, liksom på alla aspekter på de gemensamma friheter som sammanhänger med den inre marknaden,

14. anser i själva verket att det, om detta mål skall kunna uppnås, är nödvändigt att anta lagstiftning som ger medborgaren samma garantier på gemenskapsnivå som på riksnivå, särskilt med tanke på följande:

- fri rörlighet för personer som tar formen av gränsöverskridande personliga förbindelser kräver även en betydande samordning av civillagstiftningen (exempelvis skilsmässa),

- fri rörlighet för arbetstagare kräver en förbättring av de bestämmelser som rör pensioner,

- fri rörlighet för varor bör kompletteras med bestämmelser som säkerställer ett effektivt skydd av konsumenterna,

15. understryker att om den fria rörligheten för personer skall vara effektiv bör den inte bara gynna Europamedborgarna, utan i lika hög grad medborgare i tredje land som lagligen har flyttat till och är bosatta inom unionen,

16. åtar sig att inom parlamentet ge möjlighet till en så omfattande diskussion som möjligt, vilket blir ännu nödvändigare inför utvidgningen, i syfte att träffa viktiga val på detta område,

17. konstaterar att eftersom det straffrättsliga samarbetet och polissamarbetet sker på mellanstatlig nivå är framstegen i stor utsträckning avhängiga av rådets och medlemsstaternas politiska vilja,

18. uppmanar kommissionen att aktivt utnyttja sin nya initiativrätt på detta område,

19. uppmanar rådet och medlemsstaterna att förbättra medborgarnas rättsskydd i allmänhet och att i synnerhet göra de uttalanden som krävs för att det skall bli möjligt att väcka talan i Europeiska gemenskapernas domstol under ett förfarande för förhandsavgörande,

20. uppmanar de medlemsstater som så önskar att i stor utsträckning utnyttja sina möjligheter enligt artikel 35 i EU-fördraget (f.d.artikel K.7) för att upprätta ett närmare samarbete sinsemellan i de frågor som hör till tredje pelaren,

Sociala rättigheter

21. erinrar om att medlemsstaterna alla olikheter till trots delvis har en gemensam identitet beroende på de förbindelser som har upprättats mellan marknadsekonomin och de sociala frågorna,

22. anser att den allmänna opinionen kommer att uppfatta utvecklingen av den inre marknaden och den gemensamma valutan, vilka redan har visat sig vara verkliga grundpelare för världsekonomins stabilitet, som något positivt och nödvändigt,

23. anser att den fria rörligheten inte går att skilja från fastställandet av en gemensam minimiuppsättning bestämmelser rörande arbetsrätten och det sociala skyddet och att gemenskapsstadgan om arbetstagares grundläggande sociala rättigheter, vilken antogs i Strasbourg den 11 december 1989, helt och hållet bör genomföras under de första fem åren efter Amsterdamfördragets ikraftträdande,

24. erinrar om sin övertygelse om att en effektiv politik för jämställdhet mellan könen bör genomföras, och att denna inte endast bör omfatta sysselsättningen utan alla aspekter på näringsliv, samhällsliv och rättssamhälle,

25. understryker noga att idén om uppbyggnaden av Europa vilar på solidaritet mellan medlemsstaterna och att utvidgningen till länderna i Central- och Östeuropa därför inte bör betraktas som en utvidgning av den inre marknaden, utan som en solidarisk plikt och en europeisk integrationsplikt,

Politiskt medborgarskap

26. välkomnar ordförandelandet Tysklands åtagande rörande en europeisk stadga om grundläggande rättigheter; åtar sig att bidra till detta arbete på grundval av sitt förslag till författning från 1994,

27. anser att Europamedborgarskapet innebär direkta förbindelser mellan medborgarna och unionens institutioner, och att det i detta perspektiv är nödvändigt att utveckla de europeiska samhällsaktörernas roll,

28. anser att unionen behöver direktiv om insyn i unionens förvaltning, där det utförligt beskrivs vilken rätt medborgarna har att få information om unionen och dess institutioner,

29. anser att Europamedborgarskapet kräver en aktiv medborgarmedverkan i EU-institutionernas demokratiska funktion; anser i detta avseende att de gränsöverskridande politiska partierna spelar en avgörande roll och att man måste göra dem legitima och främja dem genom att tillerkänna dem en rättslig status och genom att bevilja dem finansiella medel ur unionens budget för att utföra sitt uppdrag,

30. anser att det är nödvändigt att tillerkänna Europamedborgarna yttrandefrihet och rätt till så lättillgänglig information som möjligt,

31. erinrar om sina många ställningstaganden för antagandet av en stadga för Europabolag, så att civilsamhällets organisationer lättare kan uttrycka sig; föreslår att man skall främja skapandet av exempelvis tjänster av allmänt intresse, territoriella projekt och samarbete över territoriegränserna,

32. föreslår att alla rättigheter som tillkommer Europeiska unionens medborgare skall samlas i ett särskilt kapitel med titeln «medborgerliga rättigheter»; uppmanar kommissionen att studera de direkta rättsliga och budgetmässiga följder ett erkännande av dessa rättigheter skulle kunna få och att införliva denna analys i bidraget till nästa institutionella reform som enligt planerna skall utarbetas under 1999,

33. uppdrar åt sin ordförande att vidarebefordra denna resolution till kommissionen och rådet.