EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 03.06.1998 
K0M(1998) 353 slutlig 
MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN 
TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET 
KLIMATFÖRÄNDRINGAR - EN STRATEGI EFTER KYOTO 

Innehåll 
Huvudfrågor 
- Strategi 
- Genomförande - delat ansvar 
- Flexibla mekanismer 
- Övervakning 
- lixlern dimension 
-1*ramiiden 
1. INLKDNING 6 
1.1 Kyotokonferensens konsekvenser 6 
1.2 Utarbetandet av en strategi 7 
2. FAKTORER I EU:S GENOMFÖRANDESTRATEGI 8 
2.1 Grundläggande kriterier 8 
2.2 En övergripande syn på strategier och åtgärder 10 
2.2.1 De olika gaserna K) 
2.2.2 Sektorer 12 
2.3 Politiska nyckelområden vid genomförandel av åtgärderna 14 
2.4 Flexibla mekanismer 19 
2.4.1 Medlemsstaternas och gemenskapens deltagande i ett 
internationellt system för handel med utsläppsrättigheter 20 
2.4.2 Användning av gemensamma åtgärder och mekanismen för ren 
utveckling vid fullgörandet av EG:s åtaganden 21 
2.4.3 Slutsatser i fråga om tillämpningen av de flexibla mekanismerna 
inom gemenskapen 22 
2.5 Övervakning 23 
2.5.1 Övervakning av hur man fullgör sina åtaganden 23 
2.5.2 Övervakning i anslutning till användning av de flexibla 
mekanismerna 24 
3. EXTERN DIMENSION I EU-STRATEGIN 24 
3.1 Internationella förhandlingarom flexibla mekanismer 24 
3.1.1 Mål i Buenos Aires 24 
3.1.2 Kvalifikationer för deltagande i ett öppel, överblickbart och icke­
diskriminerande internationellt handelssystem 25 
3.1.4 "Kompletterande" 26 
3.1.5 Hur kan man skapa en handel som är ekonomiskt sund samtidigt 
som den är till nytta för miljön 27 
3.1.6 Bestämmelser om överensstämmelse för de flexibla mekanismerna 27 
3.1.7 Internationell användning av projektrelaterade instrument 
(gemensamma åtgärder och mekanismen för ren utveckling) i syfte 
att uppfylla åtaganden 28 
3.2. Förstärkt internationell dialog 28 
4. FRAMTIDEN 30 
Huvudfrågor 
Strategi 
Efter Kyotokonferenscn måsle Europeiska unionen nu ulveckla en strategi för hur man 
skall fullgöra sina åtaganden enligt konferensprotokollet. Kommissionen förfogar ännu 
inte över alla element som behövs för att man skall kunna presentera en detaljerad 
strategi för genomförandet av dessa åtaganden. Detta meddelande är därför en första 
analys av hur man skall kunna ta fram en sådan strategi. 
En vittomfattande strategi måste beakta alla bestämmelser i protokollet, inbegripet 
sådana som ännu inte har arbetats fram, och särskilt de sä kallade flexibla mekanismerna. 
Dess bakomliggande analys måste också omfatta alla sektorer i EU:s ekonomi, tänkbara 
åtgärdsområden samt den internationella dimensionen. 
För att kunna utveckla denna strategi måste gemenskapen och medlemsstaterna inleda en 
interaktiv process genom vilken man kan skapa en ram for samordning av insatser, utbyte 
av information, lägesrapportering och identifiering av områden där det krävs åtgärder för 
att man skall kunna fullgöra sina åtaganden. Ett viktigt första steg är att komma överens 
om de huvudkriterier som EU-strategin måste ta hänsyn till. 
Genomförande - delat ansvar 
Medlemsstaterna har huvudansvaret for att minskningsmälen i Kyotoprotokollet uppfylls. 
Gemenskapen har, som underlecknare av och framtida part till protokollet, ansvaret for 
att se till att medlemsstaternas insatser är förenliga med fördraget och att deras åtaganden 
enligt protokollet fullgörs. Den spelar också en viktig roll när det gäller att komplettera, 
förstärka och stödja medlemsstaternas insatser via gemensamma och samordnade 
principer och åtgärder. 
Ett sätt att uppfylla det övergripande målet skulle kunna vara att utveckla 
kostnadseffektiva program och åtgärder för alla sektorer och gaser. Vägledande mål för 
sektorer och gaser, härledda ur en kombination av de mest kostnadseffektiva 
programmen och åtgärderna, skulle kunna vara till hjälp vid en definition av ansvaret för 
en sektor. De kunde därvid fungera som en måttstock som man kan använda för att följa 
utvecklingen och för att åstadkomma politisk handling. 
När det gäller flexibilitetsarrangemangen skulle ett sådant tillvägagångssätt också 
underlätta fastställandet av den del av de totala utsläppen som man kan handla med, om 
man skulle besluta att ge rättssubjekt rätt att delta i handel med utsläpp. Under alla 
omständigheter behövs det en bättre integrering av klimatförändringsfrågor i 
sektorrelaterad politik, och detta betonades i kommissionens meddelande till toppmötet i 
Cardiff om integrering av miljöskyddskrav i EU:s politik. 
EU behöver därför veta vilka åtgärder medlemsstaterna vidtar för att uppfylla målen samt 
hur detta skall göras. Gemenskapen kan bidra till detta. 
Flexibla mekanismer 
De flexibla mekanismerna kan spela en viktig roll när det gäller att fullgöra åtagandena 
Ii 11 lägre kostnad och därigenom garantera EU-industrins konkurrenskraft. Det faktum att 
det finns en EU-bubbla hindrar inte gemenskapen från att delta fullt ut i internationell 
handel med utsläppsrättigheter. Dessutom kan den särskilda gemenskapsdimensionen 
rättfärdiga antagande av ytterligare regler eller riktlinjer avseende den inre marknaden, 
statligt stöd och befintlig miljölagstiftning. Ett gemensamt synsätt inom gemenskapen 
när det gäller handel med utsläppsrättigheter skulle också kunna underlätta det 
administrativa genomförandet av systemet samt förhindra uppkomsten av nya 
handelshinder. 
I Buenos Aires bör insatserna inriktas på de minimikrav som varje part eller privat 
organisation måste uppfylla för att få delta i internationell handel. Dessa regler, särskilt 
de som rör kravuppfyllelse, bör vara tillräckligt stränga för att kunna utgöra en garanti for 
att protokollets miljömål uppfylls och tillräckligt enkla för att inte vara onödigt 
betungande. Eftersom det är internationella överenskommelser som kommer att avgöra 
vad gemenskapen kan göra, måste gemenskapen sträva efter att på ett konstruktivt sätt 
påverka reglerna och villkoren tor de flexibla mekanismerna. 
Brist på erfarenhet från handel med utsläppsrättigheter där flera länder är inblandade, 
samt osäkerhet rörande utsläppen av vissa gaser och vissa källor, talar för ett gradvist 
införande. Det är också nödvändigt att definiera protokollets användning av ordet 
"kompletterande" i anslutning till bidraget från de flexibla mekanismerna. 
Både "gemensamma åtgärder" (Joint Implementation) och "mekanismer för ren 
utveckling" (Clean Development Mechanism) kan vara ett värdefullt bidrag i arbetet med 
att uppfylla gemenskapsmålen. Reglerna och villkoren för dessa instrument bör dock vara 
lorenliga med dem som gäller lör handel med utsläppsrättigheler, både pä 
gemenskapsnivå och på internationell nivå, och de bör också trygga instrumentens 
effektiv i tet i miljöhänseende. 
Övervakning 
EG:s övervakningsmekanism måste förstärkas så att den kan bli en ram för 
resultatövervakning, för regelbunden utvärdering och ömsesidig granskning - i syfte att 
garantera att EU fullgör sina åtaganden - och för användning av de flexibla 
mekanismerna. En sådan mekanism kommer att kräva mycket större inblandning från 
gemenskapens sida, dels med tanke på behovet att uppfylla gemenskapens egna mål och 
dels med tanke på behovet att säkerställa lika förutsättningar inom gemenskapen. 
Extern dimension 
EU mäste stärka sin dialog med andra parter i syfte att säkra ratificeringen av protokollet. 
Det kommer att vara särskilt viktigt att utveckla en EU-ständpunkt i fråga om deltagande 
av utvecklingsländer samt i fräga om eventuella frivilliga åtaganden från de länder som 
kommit längst. 
Framtiden 
EU «inlul nyckelfrågor måste lösas innan man kan lå fram en effektiv EU-strategi efter 
Kyoto. 
Rådet uppmanas därför att 
• godkänna de grundläggande kriterierna för bedömningen av EU:s 
klimatförändringsstrategi, 
• undersöka om vägledande sektormål på gemenskapsnivå bör bli en viktig del i 
strategin efter Kyotokonferensen, 
• slå fast att de områden som lyfts fram i detta meddelande är områden inom vilka 
det är nödvändigt att vidta gemenskapsåtgärder, till att börja med de åtgärder 
som kommissionen redan föreslagit, samt erkänna behovet av att vidta nationella 
åtgärder, 
• godkänna att flexibla mekanismer införs gradvis och att de samordnas inom 
gemenskapen, 
• godkänna att privata organisationer inlemmas successivt, och att bekräfta att det 
är önskvärt att upprätta en gemenskapsram för att skydda den inre marknaden, 
eftersom nationell användning av de flexibla mekanismerna måste vara förenlig 
med gemenskapslagstiftningen, 
• erkänna att definitionen av "kompletterande" kommer att få konsekvenser för 
hela EU-strategins kostnadseffektivitet, 
• erkänna behovet av att utvidga gemenskapens övervakningssystem både vad 
gäller hur uppfyllandet av målen fortskrider och för att införa de flexibla 
mekanismerna, 
• godkänna de åsikter som framförs i detta meddelande om den externa 
dimensionen i EU:s strategi som en utgångspunkt för EU:s förhandlingsposition i 
Buenos Aires, 
• godkänna de prioriteringar som fastställs i detta dokument för att intensifiera 
dialogen med tredje land. 
Det viktigaste hållpunkterna vid utarbetandet av EU:s klimatförändringsstrategi: 
• slutet av 1998: Medlemsstaterna lämnar information om sina strategier och vad de 
förväntar sig av gemenskapen; 
• första halvåret 1999: Kommissionens andra meddelande om en klimatstrategi för EU. 
I. INLEDNING 
I oktober 1997 lade kommissionen fram sitt meddelande Klimatförändringar -
Europeiska unionens hållning inför Kyotokonferensen] som ett stöd till Europeiska 
unionens förhandlingsposition i Kyoto. Analyserna visade att en sammanlagd minskning 
av de tre gaserna koldioxid (C02), metan (CH4) och kväveoxid (N20) med 15 % till år 
2010 jämfört med 1990 var tekniskt genomförbar och ekonomiskt hanterbar om andra 
industriländer gjorde liknande ansträngningar. 
I meddelandet från oktober 1997 angavs att kommissionen efter mötet i Kyoto skulle 
utveckla en mer detaljerad klimatförändringsstrategi med utgångspunkt i en uttömmande 
analys av innehållet i en sådan strategi. Föreliggande meddelande ingår i arbetet med att 
utarbeta en verkningsfull klimatförändringsstrategi. Mot bakgrund av Kyotoprotokollet 
tar det upp dels de viktigaste delarna av en strategi för genomförande av EU:s åtaganden, 
dels den externa dimensionen i en EU-strategi. 
1.1 Kyotokonfcrcnscns konsekvenser 
EU lyckades uppnå flera av sina förhandlingsmål i Kyoto, och särskilt målet att EU:s 
främsta konkurrenter och handelspartner skall acceptera rättsligt bindande mål liknande 
EU:s egna åtaganden. Härigenom kunde gemenskapens konkurrenskraft tryggas, vilket 
var en viktig fråga. I texten till det protokoll2 som godkändes i Kyoto ingick emellertid 
på flera viktiga områden ett antal åtgärder, särskilt de s.k. flexibla mekanismerna, som 
inte hade ingått i EU:s hållning inför Kyoto. Dessa faktorer och deras eventuella 
konsekvenser måste finnas med i EU:s strategi efter Kyotokonferensen. Särskilt 
intressanta är följande: 
• Europeiska gemenskapens (EG) och medlemsstaternas mål avseende 
utsläppsminskningar är, tillsammans med de andra industriländernas mål, rättsligt 
bindande enligt protokollet, medan parterna till FN:s ramkonvention om 
klimatförändringar (UNFCCC) inte var rättsligt bundna att minska sina utsläpp till 
1990 ärs utsläppsnivåer3. 
• E(i:s och medlemsstaternas åtaganden har utvidgats till att omfatta sex gaser i stället 
för tre. De tre (industri-)gaser som tillkommit är fluorkolväten (HFC), 
perfluorkarboner (PFC) och svavelhexafluorid (SF6). Minskningar av utsläppen av 
dessa tre gaser kan jämföras med gränsvärdena för antingen år 1990 eller 1995. 
Protokollet innehåller också åtgärder för att inbegripa sänkor, även om detta 
fortfarande är en kontroversiell fråga som måste undersökas ytterligare. Detta skulle i 
1 KOM( 1997) 481 slutlig 1.10.1997. 
2 Se kommissionens arbetsdokument "En analys av Kyotoprotokollet" - SEK(1998) 467 av den 13.03.98. 
3 Kommissionen har dock åtagit sig - även om det inte är ett juridiskt bindande åtagande - att till år 2000 
stabilisera koldioxidutsläppen i HG som helhet på 1990 års nivå. Detta åtagande är mer långtgående än 
åtagandena inom ramen för UNFCCC. 
princip innebarn alt den koldioxid som tas upp av skogar och jordbruksmark las med 
vid berilkningen av parternas ulsläppsminskning. 
• EG och medlemsstaterna har åtagit sig att minska de sex gaserna med 8 % jämfört 
med nivåerna 1990 under perioden 2008-2012 i stället för att fastställa en viss 
tidpunkt (till exempel 2010). Dessutom måste man ha gjort påvisbara framsteg till år 
2005. 
• En nyckelbestämmelse i protokollet är för EU:s del artikel 4, vanligen kallad EG-
bubblan, som gör det möjligt för EG och medlemsstaterna att gemensamt uppfylla sina 
åtaganden genom dela upp dem mellan medlemsstaterna (delad börda). Villkoren för 
uppdelningen av åtagandena skall meddelas vid ratificcringen och de lär inte ändras 
under den första tidsperioden (2008-2012). Både EG och medlemsstaterna har rättsligt 
bindande mål och delar ansvaret för att dessa mål uppfylls. Under förutsättning att 
målen uppfylls kommer EG också att uppfylla kraven. Om medlemsstaterna inte 
skulle kunna uppfylla alla sina gemensamma åtaganden innebär det att EG inte kan 
uppfylla kraven. EG bör i detta sammanhang ha en viktig funktion genom att fastställa 
en ram lör genomförandet och därigenom underlätta EG:s och medlemsstaternas 
arbete med att uppnå sina mål. 
• Protokollet innehåller ett antal bestämmelser för s.k. flexibla mekanismer - handel 
med utsläppsrättigheter, gemensamma åtgärder för de länder som ingår i bilaga I och 
en s.k. mekanism för ren utveckling - som ännu inte har utarbetats i detalj men som 
skulle kunna fa stor betydelse när de mål som fastställdes i Kyoto skall uppnås. 
• I protokollet finns även bestämmelser om att utvidga kraven avseende rapportering 
och om att utarbeta stränga regler för uppfyllelse av kraven, med tanke på att det 
samarbete som krävs mellan EG och medlemsstaterna kommer att få stor betydelse för 
utarbetandet av en EU-strategi. 
1.2 Utarbetandet av en strategi 
Detta meddelande syltar till alt fastställa en interaktiv process som man kan använda for 
att utforma en övergripande strategi som ett svar pä Kyotokonfercnsen. Inom strategins 
ramar skall både medlemsstaterna och gemenskapen kunna uppfylla sina ätaganden enligt 
Kyotoprotokollet på ett samordnat och effektivt sätt. Vad gäller genomförandet bör EG 
fastställa en ram för att se till att nationella åtgärder och EG-åtgärder samverkar så att 
verkningsfulla åtgärder mot klimatförändringarna kan vidtas. Denna process måste 
omfatta både interna strategier och åtgärder och internationella flexibla mekanismer 
eftersom dessa båda kommer att bidra till att målen uppfylls. 
Detta innebär i praktiken en gemenskapsram inom vilken 
• medlemsstaterna skall ge kommissionen detaljerade uppgifter om hur de tänker 
uppfylla sina individuella åtaganden och om den hjälp de förväntar sig från 
gemenskapens sida, 
• kommissionen bör slutföra pågående analyser4 i samarbete med medlemsstaterna för 
all aktualisera och utöka uppgifterna i de senaste meddelandena om strategiska frågor 
som rör klimatförändringarna, 
• gemenskapen bör besluta om att utveckla en gemensam EU-hållning både vad gäller 
den internationella och den nationella dimensionen i flera viktiga frågor, särskilt 
flexibla mekanismer och sänkor, 
• man aktivt måste kontrollera utsläppen för att se till att alla aktörer inom EU är på rätt 
väg i arbetet med att uppfylla sina åtaganden. 
Med dessa element som bas kommer kommissionen att utarbeta, i samband med samtliga 
aktörer, en övergripande klimatförändringsstrategi som alla kan enas om innan 
protokollet ratificeras. Kärnan i strategin är dels ett snabbt antagande av nuvarande 
kommissionsförslag som bidrar till att uppnå målen, dels utarbetande av nya strategier 
och åtgärder. 
2. FAKTORER I EU:S GENOM FÖRANDESTRATEG I 
2.1 Grundläggande kriterier 
Den övergripande klimatförändringsstrategi som EU skall utarbeta som ett svar på 
Kyotokonferensen måste uppfylla vissa viktiga kriterier, t.ex.: 
Graden av inverkan på miljön. Ett viktigt krav innebär att strategin skall kunna bidra till 
att medlemsstaternas och gemenskapens rättsligt bindande mål uppfylls inom de 
överenskomna tidsramarna. Strategin måste också ha lett till vissa påvisbara framsteg 
2005 och den skall ta hänsyn till perioden efter 2012, då ytterligare stora 
utsläppsminskningar kommer att bli nödvändiga. Med tanke på problemets globala natur 
beror graden av inverkan på miljön också på om de andra länderna som har åtagit sig att 
uppnå de bindande målen deltar i arbetet. 
Kostnadseffektivitet. Detta är en viktig faktor om strategin skall kunna accepteras ur 
ekonomisk och politiskt synvinkel. En analys av kostnadseffektiviteten bör fastställa 
vilka åtgärder som kan vidtas till en låg kostnad med hänsyn till sekundära gynnsamma 
effekter för miljön, t.ex. minskningar av lokala och regionala utsläpp, andra gynnsamma 
effekter (sysselsättningen) samt mer långsiktiga kostnader och gynnsamma effekter av 
åtgärder för att mildra klimatförändringarna. Administrativa kostnader för genomförandet 
bör också tas med i beräkningen. 
Kommissionen räknar med att i slutet av juni ha nya, konsoliderade uppgifter om utsläpp av 
växthusgaser under åren 1990-95, tillförlitliga prognoser för åren 2000 och 2010 samt resultaten från 
flera modellförsök. Dessa kommer att ge en uppfattning om vad som skulle hända vid "business-as-
usual", dvs. om inga nya insatser görs. Resultaten kommer att göra det möjligt att utveckla en mer 
robust och auktoritativ bedömning av policypaketen och deras ekonomiska verkningarna av tidigare 
meddelanden. 
Rättvis fördelning och politisk godlagharhel. Åtagandena för att uppnå EG-målen är 
fördelade sä att alla medlemsstater får en rättvis del av EU:s totala arbetsinsatser. Vid 
utarbetandet och genomförandet av en strategi måste man dock ta hänsyn till det faktum 
att liera sektorer och regioner i gemenskapen kan komma att stå inför omfattande 
förändringar. 
Anpassning. Oförutsedda händelser kan ge upphov till förändrad bedömning av den 
politik som förs och av de framsteg som gjorts i riktning mot målen, och därför måste 
strategin innehålla möjligheter att anpassa politiska åtgärder. 
Spännvidd. Alla ekonomiska sektorer och politiska aktörer ansvarar tillsammans för att 
målen för klimatförändringarna uppfylls, och de bör bidra till att åtagandena uppfylls. 
Eftersom sektorerna har mycket olika strukturer krävs ett stort antal målinriktade 
instrument. 
Överensstämmelse. Principen om att integrera hållbarhet i EG:s strategier kommer att 
vara en garanti för att EU:s klimatförändringsstrategi är förenlig med dessa strategier och 
med användningen av de verktyg som krävs for att förverkliga dem. 
Inhemska åtgärder. Inhemska strategier och åtgärder, bl.a. nationella strategier och 
åtgärder samt gemensamma och samordnade EG-strategier och åtgärder, bör vara 
gemenskapens främsta instrument i arbetet med att uppnå målet att minska utsläppen med 
8 % mellan 2008-2012 jämfört med 1990. Rådet (miljö) bekräftade detta vid sitt möte i 
mars 1998. 
Gemenskapens roll i strategin 
Enligt subsidiaritetsprincipen skall åtgärder mot klimatförändringarna vidtas på lämplig 
nivå. Medlemsstaterna har en viktig funktion eftersom de var och en är ansvariga för sina 
egna mål enligt den överenskomna ansvarsfördelning som skall tillkännages när EG 
ratificerar protokollet. Det faktum att gemenskapen har ett mål, nämligen integreringen 
av Europas ekonomi och behovet av att garantera rättvisa konkurrensvillkor, kräver att 
åtgärder vidtas på gemenskapsnivå. Gemenskapen måste 
• tillhandahålla en enhetlig strategisk gemenskapsram inom vilken EU:s strategi efter 
Kyotokonferensen kan utformas och godkännas, 
• utarbeta gemensamma och samordnade gemenskapsåtgärder som stöd och 
komplement till medlemsstaternas initiativ, 
• utbyte av erfarenheter och samordning av politiska åtgärder som vidtas av 
medlemsstaterna och på gemenskapsnivå, 
• se till att det finns en homogen syn på alla instrument, särskilt vad gäller de flexibla 
mekanismerna och deras förenlighet med den inre marknaden, 
• övervaka och rapportera om de framsteg, eller brist på framsteg, som 
medlemsstaterna, sektorerna och intressenterna gör i arbetet med att uppfylla 
åtagandena. 
Rådet uppmanas att godkänna dessa grundläggande kriterier for 
bedömningen av EU:s klimatförändringsstrategi. 
2.2 En övergripande syn på strategier och åtgärder 
Kommissionen gör en analys, med utgångspunkt i allmänna antaganden om tillväxttakten 
för utsläpp och om nuvarande strategier och åtgärder, för att kunna fastställa hur stora 
arbetsinsatser som krävs för att ändra dagens förhållanden och komma ner till de 
utsläppsnivåer som tillåts enligt protokollet. Denna analys har just aktualiserats så att 
även de tre nya industrigascrna och nyare uppgifter om metan (CH4) och dikväveoxid 
(N20) omfattas. Enligt en preliminär analys från kommissionens sida krävs det mellan 
500 och 600 miljoner ton koldioxidekvivalenter för att uppnå EG:s minskningsmål enligt 
protokollet.5 
Det är mycket viktigt att EU:s strategi baseras på en övergripande bedömning av hur man 
skall kunna slutföra denna uppgift inom de fastställda tidsramarna. I bedömningen måste 
alla delar av Kyotoprotokollet ingå: hur högt man har ställt sina mål, de sex gaserna, 
sänkor samt de flexibla mekanismerna. Den skall omfatta samtliga ekonomiska sektorer 
och undersöka vilka strategiska alternativ som finns tillgängliga både för 
medlemsstaterna och EG. Vid energiministrarnas möte i maj erkändes att det i 
sammanhanget är nödvändigt att göra en gemensam analys av de ekonomiska 
konsekvenserna av minskade gasutsläpp samt att bedöma möjligheterna att på ett 
kostnadseffektivt sätt minska utsläpp i samband med energiproduktion och 
energikonsumtion. 
2.2.1 De olika gaserna 
Att analysera de olika gaserna var för sig är ett effektivt tillvägagångssätt vid valet av 
strategi, och flera medlemsstater har faktiskt använt sig av denna metod när de har 
utarbetat sina klimatförändringsstrategier. Nedan följer en kort översikt över de 
strategiska alternativen. 
Koldioxid 
Koldioxid är den absolut viktigaste och mest studerade växthusgasen. 
Koldioxidutsläppen svarar för omkring 80 % av effekterna när gaserna vägs enligt sin s.k. 
globala uppvärmningspotential (Global Warming Potential - GWP) och de kommer i de 
flesta fall från energiförbrukning och produktion av fossila bränslen. En omfattande 
analys av politiska ställningstaganden i samband med koldioxidutsläpp ingick i 
meddelandet Klimatförändringar - Europeiska unionens hållning inför 
Kyotokonferensen. 
Sänkor 
5 Användningen av koldioxidekvivalenter gör att växhusgaserna i korgen kan jämföras med varandra 
genom att man använder den globala uppvärmningspotentialen (GWP) för varje gas. GWP ger en 
uppfattning om den radiativa potentialen hos varje gas. GWP för koldioxid är 1. För metan och 
kväveoxider är GWP över en hundraårsperiod 21 respektive 310. 
10 
I Kyoloprolokollet fastställs all de sänkor där skogar och jordbruksmark ingär lar las med 
vid uppfyllandet av åtagandena. Under den första perioden av åtaganden begränsas 
Kullkornas upptag av koldioxid till beskogning, nyplanlering och avverkning. Den 
föreslagna förordningen för landsbygdsutveckling inom ramen för Agenda 2000, där det 
uttryckligen erkänns att skogsvårdsåtgärder bör beakta klimatförändringarna, är ett led i 
detta arbete. Vissa vetenskapliga aspekter måste studeras så att det finns en solid grund 
att utgå ifrån när metoder för kvantifiering och verifiering av sänkor skall utarbetas. Den 
mellanstatliga panelen för klimatförändringar (Inter-governmental Panel on Climate 
Change - IPPC) måste därför göra definitioner av de kategorier som omfattas av 
protokollet och av andra kategorier. När dessa resultat väl finns tillgängliga kan 
ytterligare åtgärder vidtas vad gäller sänkor. EG:s forskningsprogram Miljö och klimat 
bidrar i stor utsträckning till de internationella forskningsresultat på vilka IPCC:s resultat, 
slutsatser och bedömningar grundar sig. Inom ramen på femte ramprogrammet kommer 
forskning om kolcykeln och om metoder för och verifleringen av sänkor att fortsätta och 
intensifieras ytterligare. 
Metan 
1 meddelandet Strategidokument for minskning av metanutsläpp (KOM(1996) 557) och 
meddelandet om unionens hållning inför Kyotokonferensen fastställdes de viktigaste 
källorna till EG:s metanutsläpp, nämligen jordbruket där djurbesättningarnas 
matsmältningsprocesser och gödsel utgör 45 %, avfallsupplag som utgör 32 % och energi 
där kolproduktion och naturgasdistribution utgör 23 %. I dessa meddelanden angavs även 
ett antal alternativ för att minska utsläppen av metan som är den näst viktigaste 
växthusgasen. Metanutsläppen förväntas minska betydligt fram till 2010 på grund av 
åtgärder inom avfallssektorn, framför allt på medlemsstatsnivå, men även på grund av 
kolindustrins nedgång och utvecklingen på jordbruksområdet. Beroende på vilken sektor 
det är frågan om tycks det vara möjligt att genomföra ytterligare minskningar till en låg 
kostnad genom 
• en minskad andel nedbrylbart biobränsle i avfallsupplag och återvinning av metan 
frän deponier, 
• minskade gasutsläpp från nalurgasledningar, 
• miljövänlig hantering av gödsel. 
Dikväveoxid 
Denna gas kommer främst från industriella processer såsom salpeter- och 
adipinsyreframställning och användning av konstgödning i jordbruket, men den allt mer 
utbredda användningen av katalysatorer i fordon och förbränning av fossila bränslen 
bidrar också. Flera lågkostnadsalternativ för att minska utsläppen, särskilt inom 
industrisektorn, nämndes i meddelandet om Europeiska unionens hållning inför 
Kyotokonferensen. Det torde vara möjligt att genomföra en kostnadseffektiv minskning 
på upp till 100 miljoner ton koldioxidekvivalenter inom kemiska processer, främst inom 
salpeter- och adipinsyrcframslällningen. 
11 
Industrigaser 
De tre induslrigaser som ingär i Kyoloprolokollet har mycket stora (iWP och finns kvar 
mycket länge i atmosfären. Gasernas potentiella inverkan pä klimatet och det faktum att 
de ingär i paketet med gaser i Kyoto innebär att det är viktigt att ta upp politiska 
alternativ i EU:s strategi. Uppgifterna om EG:s utsläpp 1990/95 och prognoser för 2010 
måste tolkas med en viss försiktighet eftersom källorna inte alltid har använt sig av 
samma metoder. Alla prognoser som bygger på oförändrade förhållanden visar emellertid 
att både fluorerade kolväten och svavelhexafluorid ökar och att perfluorkarboner 
minskar. 
Fluorerade kolväten utvecklades främst som alternativ till de ozonnedbrytande ämnen 
(freoner) som förbjöds enligt Montrealprotokollet. Perfluorkarbonutsläpp är till största 
delen en biprodukt från aluminiumsmältverk men tillverkning av halvledare, stål, cement 
och fluor samt förbränningsanläggningarna bidrar också. Utsläppen av svavelhexafluorid 
kommer främst från användningen av detta ämne i högspänningsutrustning men 
magnesiumproduktion och liera specialiserade användningsområden i vissa 
medlemsstater bidrar också. 
Begränsningar och minskningar av utsläpp av dessa industrigaser bör genomföras på 
gemenskapsnivå för att säkerställa ett enhetligt tillvägagångssätt. Arbete pågår för att 
samla in ytterligare uppgifter och analysera eventuella möjligheter till samarbete med 
industrin, eftersom det tycks vara möjligt att åstadkomma omfattande minskningar till en 
låg kostnad fram till 2010. 
2.2.2 Sektorer 
För att kunna utarbeta lämpliga politiska instrument är det viktigt att komplettera 
analyserna för varje gas med en bedömning av källorna till utsläpp av de olika 
växthusgaserna, för varje sektor eller ekonomisk verksamhet, och deras potentiella bidrag 
i arbetet med att uppnå målen. Man kan dela upp dessa i följande grupper: 
Transport 
Transportsektorn svarade för cirka 20 % av EU:s totala utsläpp 1990. Analyser visar att 
denna sektor förmodligen kommer att öka mest vad gäller koldioxidutsläpp fram till 2010 
om inga nya politiska åtgärder vidtas. Utsläpp av dikväveoxid från katalysatorer och 
utsläpp av fluorerade kolväten från luftkonditionering i fordon förväntas också öka 
mycket under den perioden. 
Energi 
Energiförbrukning och energiproduktion är avgjort de viktigaste källorna till utsläppen av 
växthusgaser. Andel 1990 var cirka 80 % av EU:s utsläpp. Den viktigaste gasen är 
koldioxid från produktion och användning av fossila bränslen. Ungefär en tredjedel av 
EU:s totala koldioxidutsläpp kommer från el- och värmeproduktion. Andra växthusgaser, 
särskilt metanutsläpp från kolproduktion och naturgasläckor och utsläpp av kväveoxid 
från förbränning, bidrog till cirka 5 % av de totala energirelaterade utsläppen 1990. 
Eftersom energi även används inom andra sektorer säsom transport-, industri- och 
hushällssektorn måste energirelaterade utsläpp tillskrivas dessa sektorer. 
12 
Industri 
Energirelaterade utsläpp från industrin uppgick 1990 till cirka 18 %. Om effektiviteten 
förbättras förväntas dessa utsläpp minska något vid oförändrade förhållanden fram till 
2010. Om man tar hänsyn till utsläppen av de tre nya gaserna, som främst kommer frän 
industrin, kan industrins andel av EU:s utsläpp ökas med ungefar en procentenhet tor 
1990. Dessa nya gaser bör uppmärksammas särskilt, eftersom de används allt mer och 
eftersom de finns kvar länge i atmosfären. 
Hushålls- och tjänstesektorn 
Hushalls- och tjänstesektorn står for uppskattningsvis lika stor andel av de 
energirelaterade växthusgaserna som industrisektorn 1990. Det totala bidraget från denna 
sektor uppgår emellertid till cirka 20 % på grund av omfattande metanutsläpp från 
kommunalt avfall. Sektorns utsläpp förväntas öka om förhållandena förblir desamma 
fram till 2010. 
Jordbruk 
Jordbruket svarar för cirka 8 % av EU:s totala utsläpp av de tre viktigaste växthusgaserna 
(C02, CH4 och N20)6 men for mindre än 2 % av de energirelaterade utsläppen. Jordbruket 
är den största källan till metanutsläpp och kväveoxidutsläpp (45 % respektive 40,3 % år 
1990 av EU:s utsläpp av dessa gaser7). Jordbruket och skogsbruket kan också fa en 
positiv roll genom att ersätta fossila bränslen med biobränslen och särskilt genom att 
ordna upptag av koldioxid genom sänkor. 
Slutsatser 
Analysen ovan visar att växthusgasutsläppen kommer från flera olika ekonomiska 
verksamhetsområden. Framgångsrika politiska styrmedel måste därför vara uttömmande 
och måste av den anledningen involvera aktörerna i de olika ekonomiska sektorerna. Ett 
rationellt tillvägagångssätt skulle bestå av att man inom alla ekonomiska områden 
fastställer ett antal kostnadseffektiva politiska åtgärder. Mot denna bakgrund skulle det 
då vara möjligt att fastställa vägledande utsläppsmål för de sektorer som nämns ovan. 
Det finns vissa fördelar med alt ta fram sådana vägledande utsläppsmål för varje sektor. 
För det första skulle politisk handling kunna mobiliseras genom att man definierar ansvar 
och förväntningar gentemot de största ekonomiska sektorerna. För det andra skulle en 
vägledande målsättning för olika sektorer utan tvivel effektivisera övervakningen av 
uppnådda framsteg och skulle därför bli ytterligare en stödjepunkt i ett förstärkt 
övervakningssystem (se avsnitt 2.5). Och för det tredje skulle sektormål kunna komma 
7 Uppgifterna uttrycks i koldioxidekvivalenter genom att man beräknar den globala 
uppvärmningspotentialen (GWP) för 100 år. Källa: EUROSTAT. "Statistics in focus" baserad på 
uppgifter som kommer från Europeiska miljöbyrån och förslaget till EU:s meddelande till UNFCCC, 
1998. 
EUROSTAT. "Statistics in focus" baserad på uppgifter som kommer från Europeiska miljöbyrån och 
förslaget till EU:s meddelande till UNFCCC, 1998. 
13 
till användning i ett system för handel med utsläppsrättigheter, särskilt vid den initiala 
utsläppstilldelningen till bemyndigade organisationer (se avsnitt 2.4). 
Sektormål har dock även en del nackdelar. De kan komma till användning när en politisk 
hållning skall utformas, men bara om de fastställs och ses över regelbundet på basis av 
kostnadseffektivitetsöverväganden. Eftersom medlemsstaterna har egna nationella 
sektormål och strategier bör alla EG-sektormål stämma överens med dem. Hänsyn måste 
även tas till den interna fördelningen av EG:s totala mål. Av alla dessa skäl måste man 
fundera mer över om vägledande sektormål bör inneha en viktig roll i gemenskapens 
framtida strategi. 
Rådet uppmanas att undersöka om vägledande scktormål på 
gemenskapsnivå bör bli en viktig del i strategin efter Kyotokonferenscn. 
2.3 Politiska nyckelområden vid genomförandet av åtgärderna 
För att motverka klimatförändringarna måste ett brett spektrum av politiska 
handlingsprogram och åtgärder utvecklas både på nationell nivå och gemenskapsnivå 
med hjälp av många olika instrument. Kommissionens meddelande före 
Kyotokonferensen och några nyligen presenterade strategidokument, bl.a. avseende 
energi- och transportområdena, anger att det behövs en blandning av kostnadseffektiva 
politiska handlingsprogram och åtgärder samt en bred uppsättning instrument för att 
lyckas med utsläppsminskningarna. 
I sina hittillsvarande nationella klimatstrategier har medlemsstaterna redan ringat in ett 
antal älgärdsomräden liksom metoder för genomförande av EG:s bestämmelser. Vid 
utarbetandet av en strategi efter Kyotokonferensen kommer, inom ramen för 
subsidiaritetsprincipen, följande att stå i förgrunden: en uppdelning av bördorna, en 
betoning av EG-interna åtgärder (av vilka de flesta f.n. vidtas av medlemsstaterna), 
nationella åtgärder som återspeglar den skiftande situationen i medlemsstaterna. 
EG måste se till att åtgärder som vidtas både av medlemsstaterna och gemenskapen står i 
samklang med övriga delar av gemenskapens politik och att de inte strider mot EG-
fördraget. Ytterligare analyser sedan man väl kommit överens om ett ramverk gör det 
lättare att förfina redan existerande alternativ och att hitta nya alternativ (särskilt på 
medellång sikt) och att bedöma vad som lämpligast görs på medlemsstats- respektive 
gemenskapsnivå. 
Enligt Kyotoprotokollet är gemenskapen ansvarigt för det minskningsåtagande som den 
gjort och EG måste därför fastställa instrument som garanterar att totalminskningen 
uppfylls fullständigt. Väljer man att använda instrument inom området yttre handel eller 
jordbruk eller instrument som påverkar inre marknaden kan de endast beslutas på 
gemenskapsnivå. Inom övriga gemenskapspolitiska områden, t.ex. transport, energi eller 
beskattning, kan man vara nödsakad att införa gemenskapsbestämmelscr som tvingar 
medlemsstaterna att vidta vissa åtgärder om deras egna initiativ befinns vara otillräckliga 
i den meningen att de inte kan säkra fullgörandet av EG:s åtagande. Gemenskapen kan 
dessutom bli en katalysator för åtgärder som vidtas av medlemsstaterna. Gemenskapen 
14 
har redan visat sig vara ett forum for utbyte av erfarenheter och forskningsrön. Pä längre 
sikl, och som ell slöd (ill politiska beslut, skulle vetenskapliga analyser som bidrog till 
Kyotokonfcrensens framgångar kunna utvecklas ytterligare som ett led i Femte 
ramprogrammet. 
Det bör understrykas att om påvisbara framsteg skall kunna förverkligas fram till 2005 
måste några av komponenterna vara genomförda senast 2002, vilket i sin tur kräver 
handling redan nu på vissa punkter. Huvudprioriteringarna för dessa åtgärder på 
medlemsstats- och gemenskapsnivå inom de viktigaste EG-sektorerna anges nedan. Ett 
antal nyckelåtgärder som endast kan vidtas på gemenskapsnivå har identifierats. 
Energi 
I slutsatserna gällande Kyotokonferensen (11.5.1998) noterade rådet (energi): "För att 
utsläppen av växthusgas skall minska på energiområdet" ... "krävs insatser som ett 
varaktigt åtagande när det gäller energieffektivitet och energi sparande, en ökad 
användning av säkra energikällor med litet eller inget koldioxidutsläpp, inom ramen för 
medlemsstaternas energipolitik, samt en minskning av verkningarna av att energikällor 
med hög kolhall används." Sädana åtgärder kan exempelvis vara användbara i industri-
och kraftproduktionen. 
De f.n. prioriterade områdena återfinns i tre nyligen utarbetade strategimeddelandenx om 
kraftvärme, om effektiv energianvändning och i vitboken om förnybara energikällor. 
Rådet (energi) uppmanar enträget kommissionen att fortsätta sitt arbete på dessa områden 
och att lägga fram konkreta förslag om hur sådana åtgärder kan utvecklas om så är 
lämpligt. Prioriteringarna gäller framför allt följande: 
• Åtgärder som främjar en väsentligt ökad användning av förnybara energikällor med 
siktet inställt på att fördubbla dess andel av gemenskapens energiförbrukning till 
12 % år 2010. I detta ingår ett förslag till harmonisering av gemenskapens ramverk 
gällande rättvis tillgång till elektricitet från förnybara energikällor via elnätet, ökat 
stöd till biomassa som ett led i den gemensamma jordbrukspolitiken samt större 
betoning på förnybara energikällor i de reformerade strukturfonderna. 
• Främjande av rationell energianvändning, med fokus pä effektiva åtgärder i 
byggsektorn (inklusive en ändring av direktiv 93/76/EEG), elektriska apparater, 
belysning och kontorsutrustning, långsiktiga avtal med näringslivet, främjande av 
energitjänster, spridning av information om de bästa metoderna och ytterligare 
utveckling av finansieringsinstrumenten. Det är viktig att det ändrade förslaget till 
direktiv om rationell planeringsteknik blir antaget. Effektiv energianvändning måste 
också främjas inom andra av gemenskapens relevanta politikområden, och stöd och 
skatteregler som motverkar en effektiv energianvändning bör minskas progressivt. 
• Åtgärder för att främja kombinerad kraftvärmeproduktion, med siktet inställt på att 
utnyttja den potentiella möjligheten att fördubbla andelen kombinerad 
kraftvärmeproduktion i unionen till 18 % år 2010. I detta sammanhang ingår att man 
8 KOM0997) 514 slutlig; KOM( 1998) 246 slutlig; KOM(1997) 599 slutlig. 
15 
bör uppmuntra frivilliga avtal med näringslivet, en förbättrad upphandling av teknik 
samt en ökad och förbättrad informationsspridning. 
Åtgärder krävs både pä medlemsstats- och gemenskapsnivå inom alla dessa områden för 
all anta och genomföra en gemensam och samordnad politik och gemensamma och 
samordnade åtgärder. Programmen Altencr II och Save II kommer att lämna stöd till 
några av gemenskapsåtgärderna, medan andra befintliga gemenskapsprogram kommer att 
användas mer tor att uppnå minskningsmålet for växthusgaser inom energiområdet. 
Transporter 
På transportområdet kartlades de breda prioriteringarna i meddelandet om 
koldioxidutsläpp inom transportsektorn (KOM(1998) 204). De åtgärder som presenteras i 
meddelandet bedöms allra minst kunna halvera tillväxten av koldioxidutsläppen fram till 
2008-2012. Huvudprioriteringarna där utsläppsminskningar kan uppnås till låga 
kostnader är 
• åtgärder för att minska utsläpp från personbilar, 
• framsteg avseende en rättvis och effektiv prissättning inom transportsektorn, 
• fullbordandet av den inre marknaden för järnvägstransporter, 
• integration av olika transportsätt - såväl gods- som passagerartransporter - i syfte att 
skapa ett intermodalt transportsystem. 
Många åtgärder inom dessa fyra kategorier bör vidtas på lokal och nationell nivå och de 
skulle medföra betydande transportmässiga, ekonomiska och miljömässiga vinster. 
Exempel på detta är åtgärder som främjar de bäst lämpade metoderna för godstransporter, 
förbättrade transportsystem i städerna och utveckling av adekvata infrastrukturer för 
kollektivtrafik. 
Vissa av åtgärderna måste dock vidtas på gemenskapsnivå eftersom de inverkar direkt på 
den inre marknaden eller omfattas av EG:s transportpolitik. Kommissionen har redan lagt 
fram förslag och gjort utkast till handlingsprogram gällande vissa av dessa åtgärder men 
hittills har arbetet gått långsamt. Viktiga exempel är ett förslag frän 1995 om att 
ytterligare libéralisera järnvägsmarknaden (KOM(1995) 337), ett förslag från 1996 om 
ändring av gemenskapssystemet för vägavgifter och skatter (KOM(1996) 331) och ett 
meddelande om intermodala godstransporter som publicerades 1997 (KOM(1997) 243 
slutlig). Rådet har ännu inte kunnat fatta beslut om de två första förslagen och har hittills 
inte diskuterat meddelandet om intermodala godstransporter med tillhörande 
åtgärdsprogram. 
Kommissionen anser att dessa och andra förslag snabbt måste genomföras så att 
effektiviteten i transportsystemet och dess miljömässiga hållbarhet höjs. 
Vad gäller det internationella flyget anser kommissionen att gemenskapen tillsammans 
med medlemsstaterna bör förhandla om en begränsning eller minskning av 
växthusgaserna med Internationella civila luftfartsorganisationen (ICAO). Kommissionen 
har därför nyligen utfärdat ett meddelande (KOM(1998) 265) där ett av målen är att säkra 
16 
ett godkännande av en ICAO-arbetsplan som syftar till att skapa internationella 
överenskommelser om utsläppsminskningar frän flygplan. 
Jordbruk 
Inom jordbrukssektorn härstammar de huvudsakliga ätgäidsomrädena frän Agenda 2000. 
Sektorn behöver fler kvantitativa analyser av hur utvecklingen inom 
jordbruksmarknaderna samt gällande och föreslagna landsbygdsutvecklingsåtgärder 
kommer att inverka på klimatförändringarna. 
Den gemensamma jordbrukspolitiken (GJP) innehar en nyckelroll och åtgärder som 
vidtas här för att motverka klimatförändringar måste beslutas inom ramen för 
gemenskapen. Det finns dock ett antal möjliga klimatförändringsåtgärder inom detta 
område, särskilt vad gäller landsbygdsutveckling, för vilka huvudansvaret innehas av 
nationella och regionala myndigheter. Agenda 2000 innehåller ett antal konkreta EG-
åtgärder och även andra åtgärder, med stort utrymme för agerande på nationell och 
regional nivå, som skulle bidra till en minskning av utsläppen inom denna sektor. 
De prioriterade områdena för EG-åtgärder är 
• intensifierad forskning inom Femte ramprogrammets forskningsprogram, 
• användning av lämpliga skogsplanteringsåtgärder som ett led i utvecklingen av 
landsbygden, 
• främjande av energiskog som ett led i det frivilliga arealuttaget, bl.a. genom att höja 
eller differentiera det frivilliga arealuttaget för grödor som ej är avsedda för livsmedel 
och genom att höja maximibeloppet för statsstöd till fleråriga grödor som ej är 
avsedda för livsmedel samt genom medlemsstaternas landsbygdsutvecklingsåtgärder, 
• för minskningar av metanutsläppen: a) landsbygdsutvecklingsåtgärder, särskilt 
investeringsstöd, för att främja en förbättrad gödsellagring och -behandling samt b) 
genom att uppmuntra forskning kring förbättrad djurutfodring, 
• for minskningar av kväveoxidutsläppen: a) genom att främja ett minskat bruk av 
gödningsmedel (jordbrukets huvudsakliga kväveoxidkälla) med hjälp av de 
prissänkningar som föreslås i Agenda 2000; b) genom att öka stödet till 
jordbruksmiljöåtgärder för att användningen av gödningsmedel ytterligare skall 
minskas och förbättras; c) genom att bibehålla och befrämja resurssnåla och andra 
hållbara jordbruksmetoder med hjälp av ett system för mindre gynnade arealer; d) 
som ett led i den föreslagna förordningen om bestämmelser för direktstödssystem kan 
medlemsstaterna vara villiga att låta direktutbetalningar vara avhängiga om kraven 
för gödningsmedel respekteras. 
Industrin 
Potentialen för minskningar av industrins koldioxidutsläpp är väl utforskad och de mest 
energiintensiva sektorerna inom EU:s näringsliv har effektiviserat sin energianvändning 
och därigenom minskat utsläppen. Det finns dock ännu utrymme för ytterligare 
energieffektivitetsvinster, och t.ex. aluminium-, cement-, stål-, kemi- och 
motorfordonssektorerna främjar aktivt tekniska förbättringar för att minska utsläppen. 
17 
Industrin kan även spela en viktig roll genom att tillhandahälla passande produkter för en 
effektiviserad energianvändning i byggnader och i hushällen. Kyotoprotokollet utgör en 
ny stor utmaning för industrin: förutom minskningen av koldioxidutsläppen måste det till 
omedelbara undersökningar och utfästelser från industrins sida vad gäller kraftigt 
verkande växthusgaser som t.ex. kväveoxid och de tre nya industrigaserna. 
Många av åtgärderna avser de områden som redovisas ovan. Eftersom del finns skillnader 
i industriell struktur mellan medlemsstaterna, och eftersom medlemsstaterna nått olika 
långt när det gäller att minska utsläppen inom jordbrukssektorn, kommer många av 
minskningsåtgärderna att vidtas på medlemsstatsnivå. Oaktat detta måste flera åtgärder 
vidtas pä gemenskapsnivå eftersom de gäller den inre marknaden eller p.g.a. att den 
totala ulsläppsminskningen blir större med hjälp av en gemenskapsbestämmelse. 
1. Forslag till ett direktiv om avfall från elektrisk och elektronisk utrustning som kan 
vara ett användbart medel lör att minska utsläppen av fluorkolväten (HFC). 
• Förhandlingar som leder till att miljöavtal sluts på gemenskapsnivå med specifika 
sektorer som släpper ut stora mängder koldioxid och andra växthusgaser är också ett 
anpassningsbart alternativ. Koldioxidminskningar för privatbilar är ett viktigt 
exempel, men kommissionen för även diskussioner med andra sektorer, t.ex. 
tvättmedelstillverkare, med sikte på att minska energikonsumtionen vid tvätt. 
• Ett ramverk bör tas fram för alla produktionsområden och all användning av de tre 
industrigaserna for att minska utsläppen av dem och lör att utveckla miljövänliga 
alternativ. 
Scktorövcrgripande politiska åtgärder 
En antal sektorövergripande politiska åtgärder är särskilt lämpliga på EG-nivå. Några av 
de viktigaste är följande: 
2. Förslaget till ett rådsdirektiv som omstrukturerar gemenskapens ramverk för 
beskattning av energiprodukter (KOM(1997) 30). Detta utvidgar gemenskapens 
system med lägsta punktskattesatser till att utöver mineraloljor omfatta alla 
energiprodukter. Förslaget skulle ge direkta gynnsamma miljöeffekter och skulle 
även ge medlemsstaterna tillfälle att differentiera sina nationella skatter efter bl.a. 
koldioxidutsläpp. Förslaget bör ses som ett separat men kompletterande verktyg till 
de flexibla mekanismerna eftersom det främst är ett instrument för den inre 
marknaden. 
• 
• Bland olika avfallsåtgärder återfinns även direktivet om deponering av avfall. Det 
syftar till att den biologiskt nedbrytbara delen av avfallet från tätorter som hamnar på 
avfallsupplag skall minskas, vilket skulle medföra en minskning av metanutsläppen 
och även garantera att gaser från både nya och gamla avfallsupplag samlas in och 
kontrolleras. Detta skulle särskilt inverka på de privata hushållen och på "tredje 
sektorn". 
Femte ramprogrammet (1998-2002) kommer via delprogrammet "Skydd av 
ekosystem" och en av dess nyckelåtgärder, "Globala förändringar, klimat och 
biologisk mångfald" (400 miljoner ecu) att täcka den vetenskapliga och 
samhällsekonomiska forskningen om hur man påvisar klimatförändringar, utvärdering 
18 
av miljöpåverkan samt mildrande åtgärder och anpassningsåtgärder som motverkar 
klimatförändringar. Denna forskning avser att ge analytiskt stöd till identifiering, 
bedömning och genomförande av effektiva, kostnadseffektiva och rättvisa politiska 
alternativ for alt komma till rätta med klimatförändringar både på kort och på lång 
sikt. Femte ramprogrammet kommer också att omfatta forskning, utveckling och 
innovationspolitik som är relaterad till rena och effektiva energitekniska lösningar. 
Denna verksamhet förväntas redan på kort eller medellång sikt kunna ta fram nya 
tekniska lösningar som skulle kunna fa en betydande effekt på minskningen av 
växthusgaserna; kompletterande innovationsåtgärder som tar hänsyn till 
samhällsekonomiska bedömningar skulle hjälpa till att främja spridningen av dessa 
nya tekniska lösningar på marknaden. Två nyckelåtgärder i delprogrammet "Skydd av 
ekosystem" är inriktade pä energirelaterade frågor C Renare energi, hl.a. förnybara 
energikällor" och "Ekonomisk och effektiv energi för ett konkurrenskraftigt Europa"") 
med ett totalanslag på c:a 1 miljard ecu. Även ett annat delprogram med namnet 
"Konkurrenskraftig och hållbar tillväxt" inbegriper nyckelåtgärder som huvudsakligen 
riktar in sig på nya tekniska lösningar inom industri och transport som skulle kunna ha 
betydande effekter på minskningen av utsläppen av växthusgas. 
Rådet uppmanas att slå fast att de områden som lyfts fram i detta meddelande är 
områden inom vilka det är nödvändigt att vidta gemenskapsåtgärder, till att börja med 
de åtgärder som kommissionen redan föreslagit. Vidare bör rådet erkänna behovet av 
att vidta nationella åtgärder. 
2.4 Flexibla mekanismer 
I Kyotoprotokollet tillåts tre flexibla mekanismer: internationell handel med 
utsläppsrättigheter, gemensamma åtgärder (Joint Implementation) samt mekanismen tor 
ren utveckling (Clean Development Mechanism). 
• Internationell handel med utsläppsrättigheter gör det möjligt for parter som 
undertecknat protokollet och som minskar sina utsläpp med mer än vad som förelagts 
dem att sälja denna extra minskning till övriga parter. Om en part behöver en 
ytterligare utsläppstilldelning kan en sådan köpas av andra parter som har outnyttjad 
kapacitet och som är villiga att sälja den. 
• "Gemensamma åtgärder" är en särskild form av handel med utsläppsrättigheter inom 
projekt. Parterna i konventionens bilaga I kan starta projekt (t.ex. omställning till 
andra bränslen i kraftverk) med andra parter i bilaga I, vilket resulterar i ytterligare 
utsläppsminskningar i det land där projektet genomförs. Dessa minskningar kan 
användas för att öka utsläppstilldelningen för den part som finansierar projektet, 
medan utsläppstilldelningen för den part där projektet genomförs på motsvarande sätt 
skulle minskas. 
• "Mekanismen för ren utveckling" är också projektbaserad. De länder där projekten 
bedrivs och där minskningarna sker har dock inga kvantifierade åtaganden. Därför 
måste projekten inte bara godkännas av de berörda parterna utan eventuella 
utsläppsminskningar måste även styrkas av oberoende kontrollörer. 
19 
Regler och villkor för hur mekanismerna skall användas måste ytterligare definieras vid 
nästa möte mellan protokoll parterna (COP4) i november 1998. Gemenskapen och 
medlemsstaterna måste komma fram till hur de avser att använda dessa mekanismer inom 
gemenskapen och internationellt. Man måste se till att gemenskapens avsikter är 
förenliga med de internationella regler som antas vid COP4. 
2.4.1 Medlemsstaternas och gemenskapens deltagande i ett internationellt 
system för handel med utsläppsrättigheter. 
Gemenskapens konkreta roll i handeln med utsläppsrättigheter inom EU 
"EG-bubblan" är ett öppet system - ett sätt att fördela ansträngningarna mellan EU:s 
medlemsstater för att se till att EG:s mål enligt protokollet uppfylls. Därför är EG-
bubblan förenlig med de internationella flexibla mekanismerna. Beroende på i vilken 
utsträckning EG och medlemsstaterna faktiskt använder sig av de flexibla mekanismerna 
kommer EG:s minskningsåtgärder att leda till att utsläppen inom gemenskapen ligger 
under eller över målet (dvs. en minskning på 8 %). Hur mycket de faktiska utsläppen 
kommer att skilja sig från den initiait tilldelade mängden kommer att bero på huruvida 
EG blir en nettoköpare - av utsläppsrättigheter från länder utanför EU - eller en 
nettosäljare. 
I protokollets "bubbel"-avtal kommer tilldelad mängd att anges för varje medlemsstat i 
början av perioden. Användningen av handel med utsläppsrättigheter (liksom av 
gemensamma åtgärder och mekanismen för ren utveckling) kommer att öka eller 
reducera denna förelagda mängd beroende på om medlemsstaten förvärvar eller avyttrar 
rättigheter (direkt eller genom auktoriserade organisationer). 
Alla parter eller sektorer är inte nödvändigtvis intresserade av att delta i handeln med 
utsläppsrättigheter, men samtliga parter och sektorer bör bidra på olika sätt för att målen 
skall uppnås, antingen genom beskattning, normer för effektiv energianvändning, 
frivilliga avtal eller en kombination av dessa och andra instrument. Varje åtgärd har sina 
fördelar och är inriktad på bestämda sektorer. Vad beträffar de organisationer som skall 
bedriva handeln måste man givetvis kvantitativt fastställa de juridiskt bindande 
mängderna för en viss gas eller för vissa gaser som skall säljas och köpas. Ett detaljerat 
övergripande handelssystem för alla sektorer skulle bidra till att det totala 
minskningsmålet uppfylls på ett kostnadseffektivt sätt. 
Den inre marknaden och statligt stöd 
Existensen av EG:s inre marknad gör att man borde överväga om en rättighetsmarknad 
som omfattar hela EG bör inrättas. Det är inte önskvärt att skillnaderna blir stora mellan 
handelsreglerna i olika medlemsstater. Gemenskapens roll skulle kunna vara tudelad. Å 
ena sidan att samordna medlemsstaternas agerande och å den andra att harmonisera 
handelssystemet i nödvändig grad för att den inre marknaden skall kunna fungera väl. För 
att undvika konkurrenssnedvridning och diskriminering är EG i behov av ett ramverk 
med gemensamma principer och minimiregler liknande de som redan finns för statligt 
stöd eller för det gemensamma momssystemet. 
Av särskild vikt i sammanhanget är just statsstödet eftersom konkurrensen på den inre 
marknaden kan snedvridas om nationella handelsprogram fungerar enligt olika regler. 
Frågan om statligt stöd är intimt förbunden med den viktiga frågan om huruvida och i 
20 
vilken omfattning privata organisationer skall tillåtas delta i handeln med 
utsläppsrättigheter. Enligt protokollet kommer det an på varje part att välja om man vill 
delta i det internationella handelssystemet eller inte. Varje tillstånd till privata 
organisationer alt bedriva sådan handel måste respektera medlemsstaternas valfrihet; som 
protokollparter tillkommer det dem att besluta om de överhuvudtaget skall delta i 
handeln. Skillnader i tillvägagångssättet inom gemenskapen skulle i sig kunna ge upphov 
till att privatföretagens ekonomiska villkor i en medlemsstat skiljer sig från villkoren för 
jämförbara företag i en annan medlemsstat, vilket därigenom potentiellt kan undergräva 
den inre marknaden. 
Om en medlemsstat köper rättigheter på den öppna marknaden och sedan vidarebefordrar 
dem till företag inom det egna näringslivet gratis eller utan villkor skulle detta kunna 
betraktas som ett statligt stöd. I så fall krävs godkännande av kommissionen eftersom det 
skulle kunna snedvrida konkurrensen med foretag i andra medlemsstater där företagen 
måste köpa rättigheterna till marknadspris. Tydliga riktlinjer måste fastställas för detta. 
På samma sätt måste den initiala tilldelningen av rättigheter till enskilda foretag (om 
privata organisationer beviljats rätt att bedriva handel) också vara förenlig med reglerna 
för statligt stöd. Enligt kommissionens synsätt bör tilldelningen ske på ett överblickbart 
sätt. Kommissionen anser vidare att den inte far snedvrida konkurrensen och att den skall 
bygga på gemensamma kriterier och principer. Marknaden måste även lämnas öppen för 
nya aktörer som inte erhållit några rättigheter vid tidpunkten för den initiala tilldelningen. 
Särskilt vid den initiala tilldelningen, men även vad gäller övervaknings- och 
överensstämmelsereglerna, lär ingen diskriminering ske mellan aktörerna inom ett 
handelssystem som strider mot reglerna för den inre marknaden. Slutligen måste man 
även ta hänsyn till den gemensamma jordbrukspolitikens särdrag. 
Ett successivt införande 
Teoretiskt skulle gemenskapen genast kunna uttala sig för ett omfattande internt system 
för handel med utsläppsrättigheter som inbegriper samtliga gaser och sektorer inom 
ekonomin. Men med tanke på de bristande erfarenheterna nationellt och internationellt 
kan gemenskapen och medlemsstaterna dock tänkas föredra ett införa den interna handeln 
med utsläppsrättigheter stegvis. För denna handel krävs en hög grad av säkerhet i 
övervakningen av de faktiska utsläppen. Detta successiva införande kan ske med tre olika 
metoder: 1 ) genom att begränsa antalet gaser, eftersom det för närvarande finns mindre 
osäkerhet kring koldioxidutsläpp som kommer från vissa källor än vad som gäller för 
andra gaser; 2) handeln kan i första rummet begränsas till de mest välkända 
utsläppskällorna, t.ex. stora förbränningsanläggningar och industrier med stora utsläpp; 
3) även om man utreder möjligheten att ge privata organisationer tillstånd att bedriva 
sådan handel kan det vara lämpligt att inledningsvis begränsa handeln till parterna. För 
att främja effektiviteten totalt sett har medlemsstaterna all anledning att samordna sina 
strävanden för att uppnå likartade handelssystem. 
2.4.2 Användning av gemensamma åtgärder och mekanismen för ren 
utveckling vid fullgörandet av EG: s åtaganden 
I motsats till den ovan beskrivna handeln med utsläppsrättigheter är "gemensamma 
åtgärder" och "mekanismen för ren utveckling" projektbaserade instrument som gör det 
möjligt att skapa utsläppsminskningsenheter eller certifierade utsläppsminskningar. 
Dessa kan adderas till den mängd som respektive part har fått sig tilldelad och kan på så 
21 
sätt bidra, i viss utsträckning, till fullgörandet av EG:s åtaganden. Gemensamma åtgärder 
är begränsade till projekt som bedrivs i samarbete mellan parter som avses i bilaga I (dvs. 
île parter som har fastställda mäl enligt protokollet). Mekanismen lör ren utveckling rör 
projekt som bedrivs i andra länder än de som avses i bilaga I till konventionen. De 
tillgodohavanden som intjänats av parterna som avses i bilaga II enligt mekanismen för 
ren utveckling skulle följaktligen öka den sammanlagda mängden tillåtna utsläpp lör 
parter enligt bilaga 1, men detta måste vägas mot de minskade utsläpp som blir följden av 
en genomtänkt och välskött mekanism för ren utveckling i länder som inte är förtecknade 
i bilaga I. 
Genom protokollet kan parterna bemyndiga alla rättssubjekt att delta i aktiviteter inom 
ramen för gemensamma åtgärder och mekanismer för ren utveckling. I synnerhet för de 
företag som inte accepterar tilldelning av en första utsläppskvot för gas, som de kan 
handla med, skulle gemensamma åtgärder och en mekanism för ren utveckling kunna ge 
flexibilitet på projektbasis. Deltagande av privata företag kommer dock även i 
fortsättningen, både pä nationell nivå och på gemenskapsnivå, att kräva ett strikt system 
lör mätning och redovisning av projeklresullat och av certilierade enheter för 
utsläppsminskning. 
Man bör dessutom överväga huruvida projektfinansiering avseende gemensamma 
åtgärder och mekanismen för ren utveckling skulle kunna säkerställas delvis via allmänna 
medel (inbegripet EU-medel). I allmänhet finns det ett behov av att se till dels att projekt 
som rör mekanismen för ren utveckling inte bara blir investeringar i spetsteknik, dels att 
projekt och tekniska lösningar som går längre än "no regret"-alternativen genomförs och 
överförs. Slutligen bör medlemsstaternas och gemenskapens program till stöd för 
aktiviteter inom ramen för mekanismen för ren utveckling resultera i 
utsläppsminskningar som går utöver alla minskningar som skulle ha inträffat utan sådana 
program, och de bör inte resultera i en omdirigering av de medel som beviljas för stöd. 
2.4.3 Slutsatser ifråga om tillämpningen av de flexibla mekanismerna 
inom gemenskapen 
Enligt protokollet kommer internationell handel med utsläppsrättigheter inte att vara i 
gäng före år 2008. Gemenskapen skulle emellertid kunna inrätta ett eget, internt 
handelssystem till år 2005 som ett uttryck för dess fasta föresats att främja 
förverkligandet av målen pä ett kostnadseffekt vt sätt. Detta skulle ge gemenskapen 
ovärderlig praktisk erfarenhet av handel, och av det därmed sammanhängande 
övervakningssystemet, i ett sammanhang där flera länder deltar. Ett sådant internt 
handelssystem skulle inte omfattas av reglerna och villkoren för internationell handel 
med utsläppsrättigheter enligt Kyotoprotokollet, och det skulle inte heller vara utformat 
för att generera tillgodohavanden redan innan den internationella handeln startar. Ett 
sådant gemenskapsinternt system för handel med utsläppsrättigheter skulle snarare bidra 
till att gemenskapen är bättre förberedd när den internationella handeln med 
utsläppsrättigheter startar år 2008. Slutligen skulle handel med utsläppsrättigheter som 
införs inom en enskild medlemsstat vara en inrikespolitisk åtgärd, som inte skulle 
omfattas av reglerna och villkoren för internationell handel med utsläppsrättigheter enligt 
Kyotoprotokollet. 
Eftersom alla medlemsstater är parter till protokollet måste de EG-intcrna 
handelsarrangemangen vara förenliga med de regler och villkor som man kommer 
22 
överens om i lUienos Aires avseende handel med utsläppsrättigheter pä internationell 
nivä. Följaktligen kommer varje definition av protokollets krav pä all bidraget frän de 
llexibla mekanismerna skall vara "kompletterande" också att behöva beaktas for handel 
mellan medlemsstater. 
Rådet uppmanas att godkänna att flexibla mekanismer infors gradvis och 
att de samordnas inom gemenskapen. 
Rådet uppmanas att godkänna att privata organisationer inlemmas 
successivt, och att bekräfta att det är önskvärt att upprätta en 
gemenskapsram för att skydda den inre marknaden, eftersom nationell 
användning av de flexibla mekanismerna måste vara förenlig med 
gemenskapslagstiftningen. 
Rådet uppmanas att erkänna att definitionen av "kompletterande" 
kommer att fa konsekvenser för hela EU-stratcgins kostnadseffektivitet. 
2.5 Övervakning 
2.5.1 Övervakning av hur man fullgör sina åtaganden 
Framstegen måste kontrolleras. I detta avseende har EG:s övervakningsmekanism en 
viktig roll att spela i framtagningen och genomförandet av en EU-strategi, eftersom både 
medlemsstaterna och EG har ett gemensamt ansvar för att fullgöra sina åtaganden enligt 
Kyotoprotokollet. 
Hittills har övervakningsmekanismen varit förhållandevis svag, och uppgifterna från 
denna mekanism har varit sena. Förslaget till en reviderad övervakningsmekanism9, som 
börjar tas i bruk 1999, kommer att innebära en förbättring i dessa avseenden. Den kräver 
bland annat alt medlemsstaterna skall lämna information om verkningarna av åtgärder 
som rör deras utsläpp sä att kommissionen ärligen kan bedöma, hur EG ligger till när det 
gäller all fullgöra sina åtaganden enligt Kyotoprotokollet. Övervakningsmekanismen bör 
vara en proaktiv grund för kontinuerlig dialog, där framstegen följs upp i förhällande till 
vägledande sektormål som varje år visar dels om påvisbara framsteg har gjorts, dels om 
alla sektorer har bidragit som förväntat i arbetet med att uppnå målen. Kontinuerlig 
utvärdering, ömsesidig press och granskning mellan alla deltagare - kommissionen och 
medlemsstaterna - kommer att vara en garanti för att man kommer att vidta nödvändiga 
åtgärder för att förbättra resultaten om det skulle finnas tecken på att målen inte kommer 
att uppnås. 
Eftersom EU måste ha gjort påvisbara framsteg till år 2005 finns det ett klart behov av 
förbättrad dialog, inom ramen för övervakningsmekanismen, även innan den reviderade 
övervakningsmekanismen är på plats. Inom denna ram måste man också ta ställning till 
,J lorslag till rådets beslut om ändring av beslut 93/389/KK(i om en övervakningsmekjmism Wr ulslifpp av 
koldioxid och andni växthusgaser i gemenskapen K()M(98) 108 slutlig av den 02.03.98. 
23 
frågan om huruvida vi borde sätta upp delmål för gemenskapen för år 2005, i syfte att 
garantera att nödvändiga åtgärder vidtas i tid. Om EU vill fortsätta att driva processen 
framåt, och erkänner att Kyotomålen endast är ett första steg, finns det skäl att sätta upp 
ett ambitiöst mål för 2005 som skulle ge EU en försäkran om att gemenskapen kommer 
att fullgöra sina juridiskt bindande åtaganden och att den är beredd att gå vidare med 
ytterligare åtaganden i den andra perioden. 
2.5.2 Övervakning i anslutning till användning av de flexibla 
mekanismerna 
Användningen av de flexibla mekanismerna, av parterna och i synnerhet av privata 
organisationer i den mån de har tillåtelse att delta, måste åtföljas av ett robust och öppet 
övervakningssystem. Ett sådant övervakningssystem bör också omfatta redovisning av 
överföringar, och därav följande justering av tilldelade mängder, samt verifiering av 
utsläppsminskningsenheter och av certifierade utsläppsminskningar som erhållits genom 
gemensamma åtgärder och mekanismen för ren utveckling. Dessutom måste man 
fastställa kriterier lör uppfyllelse (inklusive de kvalifikationer som krävs för att man skall 
lä använda var och en av de flexibla mekanismerna). Med tanke på behovet av att 
säkerställa lika förutsättningar inom gemenskapen är det därför oundvikligt att ett sådant 
omfattande övervakningssystem kommer att kräva mycket större inblandning från 
gemenskapens sida. Det övervakningssystem som kommer att tillämpas i gemenskapen 
från år 2000 kommer därför med all sannolikhet att behöva vara väsentligt modifierat. 
Under åtagandeperioden (2008-2012) kommer gemenskapens övervakningssystem att 
bidra till att säkerställa att gemenskapen som en part fullgör sina juridiskt bindande 
åtaganden samt att man följer de regler och förfaranden som man kommer att ha avtalat 
om för de flexibla mekanismerna. 
Rådet uppmanas att erkänna behovet av att utvidga gemenskapens 
övervakningssystem både vad gäller hur uppfyllandet av målen fortskrider 
och för att införa de flexibla mekanismerna. 
3. EXTERN DIMENSION I EU-STRATEGIN 
3.1 Internationella förhandlingar om flexibla mekanismer 
3.1.1 Mål i Buenos A ires 
I detta meddelande presenterar kommissionen en uppsättning vägledande principer om 
internationell handel och andra flexibla åtgärder. Vid parternas fjärde konferens (COP4) i 
Buenos Aires räknar man med att komma överens om en ståndpunkt i fråga om 
grundläggande handelsprinciper, och möjligen också villkoren för dessa. Gemenskapen 
bör göra allt för att se till att COP4 ger positiva resultat där man klart upprättar villkoren 
och reglerna för användning av de flexibla mekanismerna på internationell nivå samtidigt 
som man lägger grunden för ett utökat deltagande av länder som inte är förtecknade i 
bilaga I i insatser för en global minskning av utsläppen av växthusgaser. Efter Buenos 
24 
Aires kommer gemenskapen att behöva besluta i vilken utsträckning striktare interna 
gemenskapsregler än de som man kommer överens om vid COP4 är motiverade, särskilt 
med avseende på den inre marknaden samt övervakning. 
Oberoende av om någon enskild medlemsstat till slut vill använda de flexibla 
mekanismerna eller inte, bör en läst och gemensam EG-ständpunkt i fråga om 
fastställande av minimiregler för del internationella handelssystemet presenteras i Buenos 
Aires. 
3.1.2 Kvalifikationer för deltagande i ett öppet, överblickbart och icke­
diskriminerande internationellt handelssystem 
Även om protokollet ger parterna rätt att bedriva handel behöver de inte göra det, även 
om de uppfyller de uppställda kraven. Under budgetperioden kan en part besluta att den 
behöver handla med utsläppsrättigheter för att dess mål skall uppnås. En sådan flexibilitet 
kan emellertid bevaras endast om parterna uppfyller alla kvalifikationskrav som gäller för 
handel. 
EG och medlemsstaterna har intresse av att fastställa och uppfylla kvalifikationskraven 
för alla parter som deltar i handel, oberoende av om de vill handla eller inte, eftersom 
detta kommer att lämna vägar öppna inför framtiden. 
EU bör insistera pä ett öppet, överblickbart och icke-diskriminerande system lör 
internationell handel med ulsläppsrättigheter avseende växthusgaser. Tillgängliga 
tillstånd bör vara åtkomliga lör alla parter och andra bemyndigade enheter som önskar 
förvärva dessa. Det bör finnas ett öppet informationsflöde avseende villkoren för samt 
rapportering av handel. Denna information måste presenteras regelbundet och vara 
tillgänglig för alla parter och andra intressenter. 
3.1.3 Gradvis införande 
Det saknas praktisk erfarenhet avseende de flexibla mekanismerna. Om för mycket görs 
för snart kan det internationella handelssystemet visa sig vara ogenomförbart. 
Internationellt bör EU därför insistera på ett gradvis införande, både vad gäller deltagare, 
kvantiteter, gaser och källor. Detta dels tor att avspegla den osäkerhet som finns vad 
gäller utsläpp av vissa gaser och vissa källor, dels för att avspegla det faktum att parterna 
måste upprätthålla en öppen redovisning eftersom det är parterna som förblir ansvariga 
för sina egna åtaganden. Ett alternativ skulle vara att, för den första perioden 2008-2012, 
begränsa antalet aktörer som är inblandade i handel till protokollparterna och, om 
reglerna och villkoren tillåter privata organisationer att handla, att i början begränsa 
handeln till stora källor där utsläppen är mer säkra och där man kan övervaka utsläppen 
med tillfredsställande noggrannhet. Detta gradvisa införande av handel skulle kunna 
starta med utsläpp som kan mätas med exakthet, t.ex. C02-utsläpp. 
Vad gäller gemensamma åtgärder och mekanismen för ren utveckling måste osäkerheter 
behandlas via projektkriterier och överenskomna metoder för verifiering av minskningar. 
På internationell nivå kan man besluta att privata organisationer far delta i handel. I 
nuvarande form begränsar protokollet handeln till parterna själva, medan även privata 
organisationer kan delta i gemensamma åtgärder och mekanismen för ren utveckling. 
25 
Deltagande av privata organisationer i handel skulle, ä ena sidan, öka de ekonomiska 
vinsterna av handeln. Å andra sidan skulle det öka komplexiteten vid den reglering och 
den kontroll som krävs för att säkerställa uppfyllandet av protokollets miljömål. 
Oberoende av beslutet om vilka som far handla bör det stå parterna fritt att avgöra om 
tillstånd skall ges eller ej till privata organisationer inom deras jurisdiktion, under 
förutsättning att man uppfyller strikta minimikrav, vilka skall avtalas mellan parterna på 
konferensnivå. 
3.1.4 "Kompletterande " 
Anledningen till att man i protokollet införde ordet "kompletterande" är att man vill 
försäkra sig om att huvuddelen av de medel som behövs, lör att man skall kunna fullgöra 
de åtaganden som man kommit överens om i Kyoto, kommer från inhemska åtgärder. 
Inhemsk policy och inhemska åtgärder har andra fördelar förutom att ge minskade 
utsläpp av växthusgaser. Sådana fördelar inbegriper minskade utsläpp av andra 
förorenande ämnen, förbättrad luftkvalité i städer, och även fördelaktiga effekter inom 
andra områden (minskad överbelastning på vägar, säkerhet i energitillförsel, lägre 
beskattning av arbete och främjande av teknisk utveckling). Dessutom har vissa åtgärder, 
t.ex. energiskatter, andra syften utöver miljöskydd. 
Ett sätt att försäkra sig om att handel med utsläppsrättigheter är "kompletterande" är att 
begränsa nettodelen av den tilldelade mängd som man får handla med. En sådan gräns, 
eller "konkret tak"10, för alla de tre flexibla mekanismerna sammantaget är ett sätt att 
försäkra sig om att reella minskningar åstadkoms genom införande av andra 
handlingsprogram och åtgärder, samtidigt som man fortsätter att dra nytta av de 
kostnadsbesparingar som kan härledas från den flexibilitet som erbjuds genom handel 
med utsläppsrättigheter och de andra flexibla mekanismerna. Av detta skäl, och för att 
bevara maximal flexibilitet under ett högsta tillåtna tak, bör gemenskapen fortsätta att 
insistera på ett gemensamt tak som ett villkor for deltagande i det internationella 
handelssystemet, men detta tak skall gälla för gemenskapen som helhet. 
Om gemenskapen vill ha ett kvantitativt tak bör den ta fram en klar grund för 
fastställande av takmängden på en särskild nivå, varvid hänsyn skall tas till 
kostnadseffektivitet. Å andra sidan kanske taket inte är nödvändigt om man bedömer att 
reglerna och villkoren avseende internationell handel med utsläppsrättigheter är 
tillräckligt starka för att garantera en kompletterande funktion och ett effektivt protokoll. 
Ett tak skulle kunna skapa en administrativ börda eftersom man skulle behöva genomföra 
kontroller för att se till att takmängden inte överskrids. Dessutom skulle 
kostnadseffektiviteten i handeln bli lägre genom att graden av flexibilitet begränsas. 
Liknande argument skulle vara tillämpliga när man fastställer de kvantitativa eller 
kvalitativa gränserna för den "del" av tillgodohavandena som kan föras in i 
handelssystemet via projekt som rör mekanismen för ren utveckling och som bedrivs i 
samarbete med länder som inte har ett juridiskt bindande utsläppsmål enligt protokollet. 
Vad gäller mekanismen för ren utveckling är det dock viktigt att uppmuntra deltagande 
av länder som inte är förtecknade i bilaga I. 
10 "Konkret tak" är den term som användes i slutsatserna från rådets (miljö) möte i mars 1998. 
26 
3.1.5 Hur kan man skapa en handel som är ekonomiskt sund samtidigt 
som den är till nytta för miljön 
En strikt övervakning av handeln är nödvändig för att parterna skall kunna vara säkra på 
att de kommer att uppfylla sina internationella åtaganden. Dessutom behövs det 
tillfredsställande övervakning av aktuella utsläpp for att säkerställa att säljaren i en 
handelstransaktion verkligen gör utsläppsminskningar som går utöver den mängd som 
han tilldelats. För att handel med utsläppsrättigheter skall bli till någon verklig nytta för 
miljön bör alla tillstånd en part köper motsvaras av en motsvarande utsläppsminskning av 
den säljande parten. 
I or alt man skall kunna skapa ett allmänt förtroende för handelsmekanismerna, och lör 
köp av tillgodohavanden eller tillstånd inom systemet, kommer det att bli nödvändigt 
med certifiering och övervakning av handel samt förhands- och efterhandsutvärdering av 
handelssystem och deltagare. Överföringar skulle kunna rapporteras årligen och 
offentliggöras av sekretariatet, vid behov uppdelat per utsläppsår, ursprungsland och gas. 
Parterna kunde också avkrävas rapporter om nationella mekanismer för certifiering och 
vcriliering av tillgodohavanden till följd av utsläppsminskningar. Sådana driftsregler 
skulle kunna jämföras med en fondbörs eller med andra välstrukturerade och 
organiserade marknader där det finns en skyldighet att upprätthålla öppenheten och 
effektiviteten hos marknaden. Dessutom bör efterhandsverifiering göras av oberoende 
organ som ett led i strävan efter att säkerställa öppenhet och tillförlitlighet hos 
handelssystemet. 
Dessa strikta regler måste antas av alla parter som är inblandade i internationell handel. I 
detta sammanhang måste reglerna vara samordnade så långt det är möjligt på 
gemenskapsnivå. 
3.1.6 Bestämmelser om överensstämmelse för de flexibla mekanismerna 
Enligt protokollet har parterna (inklusive EG i egenskap av part) ansvaret for att 
åtagandena fullgörs. Det skulle vara oklokt att frångå denna princip, även om man 
beslutar att privata organisationer får tillåtelse att handla likaväl som parterna. 
Förutom övervakning och utvärdering, och frånsett allmänna bestämmelser om 
överensstämmelse lör protokollet som helhet, krävs det specifika bestämmelser om 
överensstämmelse för att säkerställa att de flexibla mekanismerna blir till nytta för 
miljön. Överensstämmelse bör inbegripa internationella sanktioner, även böter, som kan 
åläggas dem som handlar om de inte följer reglerna. Sanktioner skulle kunna inbegripa 
avstängning från handeln till dess att överensstämmelse med handelsreglerna har 
återupprättats, automatiskt avdrag från nästa budgetperiod av utsläpp som överskrider 
tillåtna mängder efter det att handelsutbyte har beaktats, och även möjlig annullering av 
handel som inte motsvaras av utsläppsminskningar (så kallad "buyer beware"). Böter 
skulle kunna inbegripa att man kräver ett striktare mål för en part under den följande 
budgetperioden. Helt klart måste man fastställa respektive ansvarsområden för de olika 
handelsaktörerna så att man kan undvika ansvarstvister. 
27 
3.1.7 Internationell användning av projektrelaterade instrument 
(gemensamma åtgärder och mekanismen för ren utveckling) i syfte 
att uppfylla åtaganden 
I den män som gemensamma åtgärder ger upphov till utsläppsminskningar i 
mottagarlandet, vilka överförs till det investerande landet, kan överföringen ses som ett 
förvärv det investerande landet förvärvar genom handel en del av en tilldelad mängd, 
med den skillnaden att denna del inte är köpt, utan förtjänad genom faktiska 
projektinvesteringar. COP bör definiera ytterligare riktlinjer. Riktlinjerna för 
gemensamma åtgärder samt reglerna och villkoren för mekanismen för ren utveckling bör 
vara förenliga med varandra (t.ex. metoder for definition av projektförutsättningar, för 
verifiering av de utsläppsminskningar som uppnåtts och andra projektrelaterade kriterier). 
Dessutom skulle man kunna lä bättre kostnadseffektivitet genom att det blir möjligt att 
handla med certifikat som genererats av projekten. 
För mekanismen för ren utveckling kan det inte finnas någon motsvarande justering nedåt 
av målet för mottagarlandet, med tanke på frånvaron av varje juridiskt bindande mål för 
detta land. Tillgodohavandena måste jämföras med en beräknad minskning på grundval 
av specifika kriterier snarare än i relation till uppställda mål. Detta förklarar varför det 
kan bli nödvändigt med vissa ytterligare krav för mekanismen för ren utveckling. I 
synnerhet definitionen av den "del" som mekanismen för ren utveckling kan bidra med är 
en prioritet, bland annat med tanke på möjligheten att generera tillgodohavanden redan 
under åren 2000-2008. Man skulle kunna begränsa denna del i syfte att lägga större 
tonvikt vid inhemska åtgärder i länder som avses i bilaga 1. Det är också nödvändigt att 
definiera huvudkriterierna för "ytterligare" eftersom dessa, om de inte definieras med 
omsorg, skulle kunna underminera den miljömässiga effektiviteten hos aktiviteter i 
anslutning till mekanismen för ren utveckling. 
Rådet uppmanas att godkänna de åsikter som framförs i detta meddelande 
om den externa dimensionen i EU:s strategi som en utgångspunkt för EU:s 
förhandlingsposition i Buenos Aires. 
3.2. Förstärkt internationell dialog 
Inför och bortom Buenos Aires måste EU vara effektiv när det gäller att förhandla med 
sina partner, och därför behövs det en extern strategi. En kontinuerlig dialog med 
huvudaktörerna i förhandlingarna kommer att vara till hjälp dels när det gäller att 
framföra EU:s ståndpunkt och samla stöd till den, dels när det gäller att fa bättre 
förståelse för tredje lands ståndpunkter. Huvudämnena i dialogen är undertecknande, 
ratificering, inhemska åtgärder, handel med utsläppsrättigheter, mekanism för ren 
utveckling, deltagande av utvecklingsländer, att hjälpa länder att fullgöra sina 
nuvarande åtaganden samt internationell övervakning och överensstämmelse. 
Medan vi arbetar med att lösa den utestående frågan enligt protokollet och när vi 
förbereder genomförandet bör alla medlemsstater samt ordförandeskapet och 
kommissionen, som arbetar inom en EU-samordnad ram, använda sina resurser på ett 
effektivt sätt för att försäkra sig om att partnerländer får konsekventa och specifika 
28 
meddelanden som avspeglar prioriteringarna inom EU samt dessa länders specifika 
bekymmer. 
Ett huvudsyfte för EU är att få protokollet att träda i kraft, och därför kommer EU att 
behöva ägna särskild uppmärksamhet åt USA och Ryssland, vilka på grund av deras 
höga andel utsläpp som avses i bilaga I kommer att ha ett betydande inflytande på detta. 
Dessutom måste EU förstärka sin dialog med alla andra industriländer. Ryssland är 
viktigt inte enbart för ratificeringen, utan också för att det tillsammans med Ukraina är 
de enda länder vars tilldelade mängd sannolikt kommer att vara avsevärt större än deras 
inhemska utsläpp under den första åtagandeperioden 2008-2012. 
Inför Kyotokonferensen utvecklade EU en effektiv dialog med de associerade länderna. 
Denna dialog måste fortsätta samtidigt som den förstärks. I detta sammanhang kommer 
det också att vara nödvändigt att diskutera möjliga projekt som bygger på gemensamma 
åtgärder i samarbete med dessa länder. I enlighet med protokollet kommer de associerade 
staterna inte att räknas med när det gäller gemenskapens mål att åstadkomma en 
minskning med 8 % under perioden 2008-2012. Eftersom de arbetar för en anslutning 
kommer det regelverk avseende klimatförändringar som tas fram ändå att bli ett hett 
debattämne. 
Turkiet och de nya OECD-medlemmarna Korea och Mexico är viktiga för EU:s mål som 
går ut pä att gradvis utöka antalet länder med bindande åtaganden. EU måste träda in i en 
konstruktiv dialog om den möjliga karaktären och nivån hos åtaganden som dessa länder 
skulle kunna vara beredda att ta på sig. 
AOSIS, en grupp som består av 41 öar och kuststater, varav de flesta är AVS-länder, har 
de mest ambitiösa målen av alla stater. Eftersom de är bland de mest sårbara av alla 
länder är de i ökande grad oroade över verkningarna av klimatförändringar. En 
tillfredsställande lösning på frågan om hur stor del av intäkterna från mekanismen för ren 
utveckling som skall användas för anpassningsprojekt kommer säkerligen att vara av vikt 
för dem. Samtidigt spelar de, som medlemmar av G 77, en viktig roll när det gäller att 
försöka mäkla fram kompromisser mellan industriländer och större utvecklingsländer. 
Vissa afrikanska stater är också bekymrade över klimatförändringarnas verkningar. De är 
potentiella bundsförvanter i klimatfrågor mot bakgrund av våra övergripande, gynnade 
förbindelser med dem. De söker efter stöd för att reda ut konsekvenserna av återstående 
förhand 1 i ngsfrågor. 
Argentina har spelat en nyckelroll under Kyomförhandlingarna och är naturligtvis värd 
för Buenos Aires-mötet. Ett ämne för ytterligare samråd med Argentina är deras avsikt att 
lägga fram ett förslag om frivilligt åtagande för länder som inte förtecknas i bilaga I 
enligt Kyotoprotokollet. Brasilien är också en nyckelspelare. Brasilen presenterade förra 
året ett förslag på hur man skall kunna upprätta differentierade åtaganden för alla parter, 
vilket kommer att diskuteras på kommande möten, och landet spelade en nyckelroll vid 
definitionen av mekanismen för ren utveckling. 
Kina och Indien förtjänar särskild uppmärksamhet på grund av planerade stora 
utsläppsökningar. De är mycket oroade över rättviseproblemet och de flexibla 
mekanismernas inverkan på handeln och har också gjort det klart att bestämmelserna om 
utsläppsbegränsningar i Kyotoprotokollet, vilka är utformade för mogna industrialiserade 
ekonomier, inte kan utökas till att gälla även för länder på en helt annan utvecklingsnivå. 
29 
De är sålunda bekymrade över vilka typer av prejudikat som de pågående 
förhandlingarna om Kyotoreglerna kommer att skapa på lång sikt. Energiproducerande 
länder, Indonesien tillsammans med Malaysia och Filippinerna har ett levande intresse 
lör dessa frågor och har varit aktiva i förhandlingarna. Klimatförändringsfrägor är ett 
vitalt intresse även for de oljeproducerande länderna. En förstärkt dialog, i synnerhet med 
Gulfslatcrnas samarbetsråd (Gulf Cooperation Council), måste upprätthållas. 
Existerande EU-insatser bör göras mer synliga och man bör undersöka vilka ytterligare 
åtgärder man kan vidta inom ramen för existerande mekanismer, inbegripet vilken roll 
Europeiska investeringsbanken skall spela. Syftet skulle vara att ge allmänt stöd till 
kapacitetsuppbyggnad så att berörda länder kan dra nytta av de möjligheter som ges av 
både mekanismen för ren utveckling och av gemensamma åtgärder. Det kommer att vara 
viktigt att försäkra sig om att befintliga flöden av stöd från medlemsstater och från 
gemenskapens stödprogram inte omdirigeras för att man skall få utsläppsminskningar. 
Rådet uppmanas att godkänna de prioriteringar som fastställs i detta dokument 
för att intensifiera dialogen med tredje land. 
4. FKAMIIDKN 
För att man skall kunna sälta i verket en effektiv EU-strategi efter Kyoto måste rådet 
komma överens om ett antal element som presenteras i detta meddelande. Dessa är 
följande: 
För genomförandet 
• Först krävs en gemensam uppfattning hos gemenskapen och medlemsstaterna vad 
gäller strategiutvecklingsprocessen och de respektive bidragen från medlemsstaterna. I 
en sammanhängande strategi måste alla aktörer veta vad de gör och vad de planerar att 
göra. Kommissionen kommer göra en formell begäran om denna information i slutet 
av juli. I praktiken måste medlemsstaterna vid slutet av detta år informera 
kommissionen om de nationella strategier som de ämnar inrätta i syfte att uppfylla sitt 
mål for utsläppsminskning. De skall också ange vilka åtgärder de förväntar sig att 
gemenskapen skall bidra med. För att denna information skall vara användbar måste 
den innehålla uppgifter i kvantifierad form om förväntade effekter av nationella 
åtgärder och av gemenskapsåtgärder i fråga om deras utsläpp. De skall också lämna 
uppgift om i vilken grad nationella åtgärder har genomförts. 
• Samordningen mellan de olika rådskonstellationerna måste förbättras i syfte att 
förstärka samstämmigheten i fråga om behovet av åtgärder mot klimatförändringar. 
Rådets (miljö) överenskommelser om mål för utsläppsminskning måste gå hand i hand 
med åtgärder som vidtas av andra råd såsom Ecofin, transport, energi och jordbruk. 
Rådet har varit innovativt när det utvecklat gemensamma råd och informella råd som 
är inriktade på sektoröverskridande frågor och som försöker involvera relevanta 
aktörer. Dessa initiativ för en policysamordning, vilka vanligen är inriktade på 
30 
principer, är steg i rätt riktning medan det fortfarande finns en allmän brist på 
samordning när det gäller att omsätta politiska åtaganden i konkret handling. 
• Behovet av förbättrad pol icy integrering och utveckling av en interaktiv process 
mellan rådskonstellationerna i denna fråga erkänns av både rådet och 
medlemsstaterna, och man har vidtagit åtgärder för att föra fram begreppet "délai 
ansvar". På grundval av ett meddelande frän kommissionen kommer Europeiska rådet 
vid sitt möte i juni att ta itu med behovet av att mer effektivt integrera miljöpolitiska 
frågor som t.ex. klimatfrågor i andra politikområden. 
• På grundval av alla dessa element avser kommissionen att under första halvan av 
1999 lägga fram en mer komplett strategi för tiden efter Kyoto. 
Eftersom EU måste göra påvisbara framsteg till år 2005, och eftersom EU bör uppnå sitt 
mål huvudsakligen genom inhemsk politik och inhemska åtgärder, är det en prioriterad 
uppgift att anta och genomföra gemenskapens politik och åtgärder inom de områden som 
presenteras i detta dokument. Framsteg inom detta område kommer att vara ett viktigt 
mätt pä framgången vad gäller en ökad policyintegrering och samordning mellan 
rädskonstellationerna. En lägesbedömning kommer att göras under lörsta halvan av 1999. 
För en förhandlingsstrategi 
I syfte att definiera sin förhandlingsstrategi inlör COP4 i Buenos Aires i november måste 
gemenskapen komma överens, efter mötet med underorganen till FN:s ramkonvention 
om klimatförändringar (UNFCCC) i Bonn, om en ståndpunkt i fråga om ett antal 
utestående frågor. Det gäller i synnerhet flexibilitetsfrågan och deltagande av 
utvecklingsländer. Frågor som måste lösas är fastställandet av strikta regler för de 
flexibla mekanismerna samt karaktären hos det konkreta tak som skall fastställas i syfte 
att begränsa den del av målet som man får handla med. Dessa frågor kommer att kräva 
omfattande samråd omedelbart efter Bonn-mötet i juni när frågorna har klargjorts 
ytterligare och ståndpunkten hos våra förhandlingspartner har blivit klarare. 
Kommissionen kommer att ge nödvändig input för att stödja denna process. Syftet bör 
vara att få till stånd ett beslut i dessa frågor vid rådets (miljö) möte i oktober. 
Man räknar med att Buenos Aires kommer att ange de allmänna principerna angående de 
utestående frågorna, särskilt vad gäller de flexibla mekanismerna. Det kommer att krävas 
ytterligare arbete för att göra dessa instrument funktionsdugliga. Efter Buenos Aires och 
beroende på resultatet kommer kommissionen att presentera ett dokument i vilket man 
mer i detalj undersöker en tänkbar operativ användning äv flexibla mekanismer i EU. 
*** 
31 
ISSN 1024-4506 
KOM(98) 353 slutlig 
DOKUMENT 
SV 14 12 11 05 
Katalognummer : CB-CO-98-378-SV-C 
ISBN 92-78-37100-9 
Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer 
L-2985 Luxemburg