Ändrat förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING om samordning av de sociala trygghetssystemen (framlagt av kommissionen enligt artikel 250.2 i EG-fördraget)

1998/0360 (COD)

Ändrat förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING om samordning av de sociala trygghetssystemen

1. Bakgrund

Genom förordning (EEG) nr 1408/71 garanteras samordningen av medlemsstaternas sociala trygghetssystem som ett sätt att skydda rättigheterna för dem som flyttar inom Europeiska unionen.

Sedan förordningen antogs 1971 har den ändrats flera gånger för att beakta lagstiftningens utveckling i medlemsstaterna, förbättra vissa bestämmelser, täppa till luckor eller reglera vissa särskilda personkategoriers situation. Dessutom kräver vissa bestämmelser ett förtydligande för att tolkningsproblem skall undvikas, vilket framgår av det stora antalet domar i domstolen rörande samordning. Syftet med samordningen är dessutom att följa utvecklingen i Europeiska unionen som helhet. Samordningsbestämmelserna har nämligen inte längre som enda syfte att garantera den fria rörligheten för arbetstagarna utan att värna rätten till social trygghet för alla dem som flyttar inom Europeiska unionen. Samordningen skall numera ses i samma perspektiv som det europeiska medborgarskapet och skapandet av ett socialt Europa.

Den 21 december 1998 lade kommissionen därför fram sitt förslag till förordning i syfte att förenkla och modernisera bestämmelserna om samordning i förordning (EEG) nr 1408/71.

Vid plenarsammanträdet den 3 september 2003 antog Europaparlamentet 47 förslag till ändring av kommissionens förslag.

2. Genomgång av ändringsförslagen

Kommissionen godtar att i sitt ändrade förslag i sin helhet införa ändringsförslagen 3-10, 12-19, 21-26, 28-32, 34, 35, 37, 39, 46-48, 50 och 52-56. Kommissionen godtar delvis ändringsförslag 11 och kan också delvis godta det samlade ändringsförslaget 51 och 44. Kommissionen kan inte godta ändringsförslagen 38, 40, 45-49.

2.1. Ändringsförslag som godtagits av kommissionen

2.1.1. Ändringsförslag 3

Ändringsförslaget begränsar förordningens personkrets till Europeiska unionens medborgare, statslösa och flyktingar. Med tanke på antagandet den 14 maj 2003 av den förordning som utvidgar bestämmelserna i förordning (EEG) nr 1408/71 till att omfatta medborgarna i tredje land [1], kan ändringsförslaget godtas.

[1] Rådets förordning (EG) nr 859/2003 av den 14 maj 2003 (EUT L 124, 20.5.2003)

2.1.2. Ändringsförslagen 4 och 32

Genom ändringsförslagen inkluderas faderskapsförmånerna i förordningens sakområden. De kan således godtas, eftersom införandet av dessa förmåner i förordningen innebär en modernisering av densamma.

2.1.3. Ändringsförslag 5

Genom ändringsförslaget upphävs det nuvarande kravet på bosättning i en medlemsstat för att bestämmelsen om likabehandling skall gälla. Tillämpningen av bestämmelsen om likabehandling kan därigenom utvidgas och ändringsförslaget godtas.

2.1.4. Ändringsförslag 6-8, 24-26, 28-30, 37 och 39

Genom dessa ändringsförslag klargörs och preciseras kommissionens förslag. Kommissionen kan därför godta dem.

2.1.5. Ändringsförslag 9 och 10

I dessa ändringsförslag preciseras villkoren för att bevara i kraft de avtal som gällde före förordningen eller som ger medlemsstaterna möjlighet att sluta avtal sinsemellan. Kommissionen kan godta dessa ändringsförslag.

2.1.6. Ändringsförslag 12

Genom ändringsförslag 12 införs en bestämmelse som innebär att möjligheten att erhålla flera förmåner av samma slag på grundval av en och samma försäkringsperiod begränsas. Ändringsförslaget kan godtas eftersom det begränsar möjligheten att erhålla oriktigt beviljade förmåner.

2.1.7. Ändringsförslag 13-19 och 21- 23

I dessa ändringsförslag preciseras vissa definitioner, vissa nödvändiga definitioner läggs till och andra onödiga stryks. De kan således godtas av kommissionen.

2.1.8. Ändringsförslag 31

Genom ändringsförslag 31 upphävs undantagen gällande lagstiftning med tillämpning på personalen vid diplomatiska och konsulära beskickningar. Det kan godtas eftersom det tjänar syftet att förenkla förordningen, vilket uppnås genom att undantagen för vissa grupper försäkrade upphävs.

2.1.9. Ändringsförslag 34 och 35

Genom ändringsförslag 34 skall de som vistas i en annan medlemsstat än den behöriga kunna få tillgång till de vårdförmåner som av läkare bedöms nödvändiga (utan att vara akuta). Ändringsförslaget gagnar de försäkrade, eftersom kravet på akut behov slopas för rätt till vårdförmåner under en vistelse i en annan medlemsstat. Det kan därför godtas av kommissionen. Ändringsförslag 35 kan också godtas, eftersom det upphäver en bestämmelse som blivit överflödig genom ändringsförslag 34.

2.1.10. Ändringsförslag 46

Genom ändringsförslag 46 införs ett skäl i vilket det understryks att samordningsregler måste finnas för de avtalsbestämmelser som kompletterar eller ersätter den sociala trygghetslagstiftningen för att försäkringsperioder skall kunna läggas samman och bestämmelser om bosättning upphävas. Kommissionen kan godta att ett sådant skäl införs.

2.1.11. Ändringsförslag 47

I ändringsförslag 47 understryks att principen om likabehandling är av särskild betydelse för gränsarbetarna, eftersom de är bosatta i en annan medlemsstat än den behöriga. Det kan därför godtas av kommissionen.

2.1.12. Ändringsförslag 48

Genom ändringsförslag 48 införs ett skäl där det understryks att samordningen av de sociala trygghetssystemen och vissa bestämmelser i dubbelbeskattningsavtalen kräver större konvergens. Det kan därför godtas av kommissionen.

2.1.13. Ändringsförslag 50

Kommissionen kan godta ändringsförslag 50 som gagnar gränsarbetarnas familjemedlemmar, eftersom förslaget innebär att de skall få tillgång till vårdförmånerna i den behöriga medlemsstaten.

2.1.14. Ändringsförslag 52

Syftet med ändringsförslag 52 är att få medlemsstaternas institutioner att samarbeta för att lösa sådana problem som uppstår vid tillämpningen av förordningen och som drabbar enskilda personer eller grupper av personer. Detta ändringsförslag faller inom ramen för samordningen av de sociala trygghetssystemen och kan därför antas av kommissionen.

2.1.15. Ändringsförslag 53

Ändringsförslag 53 återspeglar domstolens rättspraxis [2]. Å ena sidan följer det domstolens tolkning, enligt vilken det inte behövs något förhandsgodkännande från den egna försäkringsinstitutionen för att denna skall ansvara för icke-sjukhusvård i en annan medlemsstat än försäkringsstaten. Enligt domstolen kan det däremot i andra situationer krävas förhandsgodkännande för sjukhusvård. Å andra sidan införs det krav på att beakta patientens medicinska status för att avgöra om vård får ges i en annan medlemsstat. Kommissionen kan därför godta ändringsförslaget.

[2] Domstolens dom av den 12 juli 2001, mål Smits och Peerbooms, C-157/99; domstolens dom av den 13 maj 2003, mål Müller-Fauré/Van Riet, C-385/99

2.1.16. Ändringsförslag 54

Genom ändringsförslag 54 garanteras den pensionerade gränsarbetaren möjlighet till sjukvård antingen i bosättningsstaten eller i landet för den senaste anställningen. Kommissionen kan anta ändringsförslaget eftersom det innebär att de pensionerade gränsarbetarnas rättigheter förbättras.

2.1.17. Ändringsförslag 55

Genom ändringsförslag 55 införs en mera komplett definition av särskilda icke-avgiftsfinansierade kontantförmåner. I denna beaktas domstolens rättspraxis efter det att kommissionen lade fram sitt ursprungliga förslag. Den gör det också möjligt att precisera de villkor som gäller för dessa förmåner för att de skall betraktas som icke- exporterbara. Ändringsförslaget stämmer för övrigt överens med kommissionens förslag av den 31 juli 2003 som gäller förteckningen över särskilda icke-avgiftsfinansierade kontantförmåner. Ändringsförslaget kan därför godtas av kommissionen.

2.1.18. Ändringsförslag 56

Kommissionen föreslår att en arbetslös gränsarbetare skall erhålla arbetslöshetsunderstöd i landet för den senaste anställningen och inte i bosättningsstaten, vilket nu är fallet. I Luxemburg finns det ett stort antal gränsarbetare som är bosatta i Belgien, Tyskland och Frankrike. Om den nuvarande bestämmelsen plötsligt ändrades, skulle det kunna få betydande ekonomiska konsekvenser för Luxemburg. Att införa en övergångsperiod för Luxemburgs del, såsom det sägs i ändringsförslaget, är därför helt rimligt.

2.2. Ändringsförslag som kommissionen delvis kan anta

2.2.1. Ändringsförslag 11

Kommissionen kan delvis godta ändringsförslag 11, genom vilket medlemsstaterna åläggs att lämna ett visst antal meddelanden om förordningens tillämpningsområde. Kommissionen kan godta innebörden i ändringsförslaget som dock verkar för snävt, eftersom det tvingar medlemsstaterna att lämna sina meddelanden vid bestämda tidpunkter. Kommissionen kan godta det första stycket i ändringsförslaget och ett andra stycke med följande formulering: "meddelandena skall varje år sändas till kommissionen och deras innehåll publiceras i Europeiska unionens officiella tidning".

2.2.2. Ändringsförslag 51 och 44

Syftet med de sammanförda ändringsförslagen 51 och 44 är att ge Administrativa komissionen nya uppgifter som gäller samordningen av de sociala trygghetssystemen. Kommissionen kan inte godta den del av ändringsförslaget som innebär att Administrativa kommissionen skall utarbeta förslag som gäller medlemsstaterna (punkt bc i ändringsförslaget). En sådan uppgift faller utanför tillämpningsområdet för samordning av de sociala trygghetssystemen. Dessutom tillgodoses redan syftet med ändringsförslaget, att beakta gränsarbetarnas särskilda situation, på två andra ställen i samma ändringsförslag (punkterna ba och bb). Dessa kan däremot godtas av kommissionen därför att de faller inom samordningssystemet.

2.3. Ändringsförslag som kommissionen inte kan godta

2.3.1. Ändringsförslag 38 och 40

Enligt ändringsförslag 38 och 40 skall gränsarbetaren för att för del av kontantförmånerna genomgå läkarundersökning och delta i åtgärder för återinträde på arbetsmarknaden enligt den behöriga statens lagstiftning.

Kommissionen skulle kunna godta innebörden i dessa ändringsförslag, men sådana bestämmelser hör snarast hemma i en tillämpningsförordning. Kommissionen kan därför inte godta ändringsförslagen i deras nuvarande form.

2.3.2 Ändringsförslag 45

Enligt ändringsförslag 45 skall institutionerna informera varandra om planerade ändringar i lagstiftningen, framför allt på skatteområdet. Kommissionen kan inte godta ett sådant ändringsförslag, eftersom det faller utanför tillämpningsområdet för samordningen av de sociala trygghetssystemen.

2.3.3. Ändringsförslag 49

Genom ändringsförslag 49 införs ett skäl som innebär att när anställningsstaten tillämpar sin lagstiftning skall det ske med beaktande och ömsesidigt erkännande av den relevanta lagstiftningen i arbetstagarens ursprungsstat. Dessutom framgår det av motiveringen till ändringsförslaget att främst familjerätten åsyftas med ändringsförslaget. Kommissionen kan inte godta ett sådant ändringsförslag som faller utanför tillämpningsområdet för samordningen av de sociala trygghetssystemen.

3. Slutsats

Med stöd av artikel 250.2 i EG-fördraget ändrar kommissionen sitt förslag till förordning enligt ovan.