[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 19.12.2007

KOM(2007) 823 slutlig

MEDDELANDE FRÅN EUROPEISKA KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET

om gemenskapens agerande i fråga om valfångst

MEDDELANDE FRÅN EUROPEISKA KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET

om gemenskapens agerande i fråga om valfångst

Inledning

Många valbestånd har minskat kraftigt på grund av överexploatering och miljöförstöring. Internationella valfångstkommissionens (IWC) internationella arbete för att bevara och förvalta valbestånden undergrävs genom de ändlösa diskussionerna mellan länder som är förespråkare för respektive motståndare till valfångst. Europeiska unionen har ännu inte kunna använda sin politiska tyngd inom IWC, främst på grund av att det saknas en samordnad och beslutad EU-ståndpunkt.

I detta meddelande gör kommissionen en lägesbeskrivning av valskyddet inom EU och internationellt för att understryka att EU måste agera på ett starkt och samlat sätt i den internationella valfångstpolitiken. EU bör vägledas av målet att få till stånd ett effektivt internationellt regelverk för valskydd och se till att detta genomförs på rätt sätt.

INTERNATIONELLA VALFÅNGSTKOMMISSIONEN

Bakgrund

1. Valar (inklusive delfiner och tumlare) tillhör ordningen Cetacea. Det finns 13 arter stora valar, däribland blåval, sillval, knölval, grönlandsval, kaskelot och vikval, och ytterligare 68 arter av mindre valar och delfiner. Olika valar, främst de stora arterna, har jagats sedan medeltiden i Europa, i de nordliga haven och senare i Amerika och andra regioner i världen, även Antarktis. Valkött användes som föda i flera delar av världen, och andra viktiga valprodukter var barder och i synnerhet olja och fett som användes som bränsle och som smörjmedel i maskiner. Valfångsten var som störst under 1950- och 1960-talen, med årliga fångster på tiotusentals valar. På grund av detta omfattande utnyttjande blev många valbestånd kraftigt utarmade vid mitten av förra århundradet. Miljöförstöring, inklusive klimatförändring, och bifångster inom fisket innebär ytterligare hot mot valarna.

2. Internationella valfångstkommissionen är den internationella organisation som har ansvaret för att bevara och förvalta valbestånden. IWC inrättades genom den internationella konventionen för reglering av valfångsten (nedan kallad konventionen ), som undertecknades i Washington D.C. den 2 december 1946. Eftersom valfångstindustrin växte och utvecklades vid den tiden, var konventionens syfte att få till stånd ett ” lämpligt skydd av valbestånden och sålunda möjliggöra en metodisk utveckling av valfångstindustrien ”.

3. Endast regeringar som ansluter sig till konventionen kan bli medlemmar i IWC. Under senare år har antalet konventionsparter ökat snabbt och är nu uppe i 77, varav 20[1] är EU-medlemsstater. Europeiska kommissionen har hela tiden uppmanat de medlemsstater som ännu inte är parter att ansluta sig till konventionen.

4. Europeiska gemenskapen har observatörsstatus. Kommissionen antog 1992 ett förslag om att förhandla om gemenskapens anslutning till konventionen[2]. Rådet har dock ännu inte vidtagit några åtgärder med anledning av det förslaget.

5. IWC ska se över och vid behov ändra de åtgärder som fastställs i det tillägg (Schedule) till konventionen som reglerar hur valfångsten får bedrivas världen över. Tillägget är bifogat konventionen och utgör en integrerad del av denna och är därmed bindande för parterna. Konventionen innehåller det allmänna regelverket, men i praktiken är det tillägget som anger de detaljerade bestämmelserna för valfångsten i fråga om bevarande och nyttjande av valar. Tilläggets bestämmelser föreskriver bland annat ett fullständigt skydd för vissa valarter, utpekar vissa områden som valskyddsområden, fastställer gränser för antal och storlek för valar som får fångas, fastställer fångsttider, samordnar vetenskaplig forskning (inklusive miljöfrågor) och insamling av data. Ändringar av tillägget kräver tre fjärdedels majoritet av parterna och träder i kraft inom 90 dagar för alla parter som inte motsätter sig dem. På detta sätt ändrades tillägget vid IWC:s möte 1982 genom en ny punkt som införde moratoriet för kommersiell valfångst.

6. IWC sammanträder en gång per år. Mötena 2006 och 2007 hölls i Saint Kitts och Nevis respektive Anchorage, Alaska.

7. Till följd av en begäran från FN:s miljökonferens i Stockholm 1972 antog IWC ett moratorium för kommersiell valfångst 1982, vilket är i kraft sedan 1985. Vid antagandet av denna åtgärd tog IWC hänsyn till osäkerheten i de vetenskapliga uppgifterna om valbestånden och svårigheten att få fram de data som krävs[3].

8. En av de viktigaste underliggande frågorna vid IWC:s möten under de gångna åren har varit om valbestånden har återhämtat sig tillräckligt för att moratoriet för kommersiell valfångst ska kunna hävas på ett kontrollerat sätt.

9. Redan i början av IWC:s diskussioner om framtida förvaltning av kommersiell valfångst, efter det att moratoriet hade trätt i kraft, såg man behovet av att ta fram nya förvaltningsmål och -förfaranden. Därför inleddes arbete för att utveckla ett nytt förvaltningsförfarande (Revised Management Procedure, RMP). Enligt RMP-förfarandet skulle fångstgränser fastställas på grundval av vetenskapliga data om valbestånden. Förfarandet antogs 1994 men har ännu inte tillämpats eftersom det fortsatta arbetet med den nya förvaltningsplanen (Revised Management Scheme, RMS) inte är avslutat. Syftet med RMS-systemet är att se till att IWC:s regler följs. Flera olika kontrollåtgärder skulle införas för att säkerställa detta. Bland de frågor som tagits upp kan nämnas internationella observatörer på fartyg, kontroller för att motverka illegal och orapporterad valfångst, efterlevnadskontroll, fördelning av kostnader för kontroll, möjligheter att häva moratoriet på vissa villkor (t.ex. att begränsa fångsterna till de exklusiva ekonomiska zonerna), djurskyddsfrågor och internationell kontroll av vetenskaplig valfångst. Det praktiska arbetet med RMS har dock varit svårt och kontroversiellt och hittills har inga konkreta resultat uppnåtts. IWC:s plenarsammanträde 2006 medgav för första gången att RMS-förhandlingarna hade kommit in i ett dödläge. IWC:s framtid på lång sikt beror i stor utsträckning på om man kan finna en lösning på de frågor som diskuterats i samband med RMS.

Undantagen från moratoriet

10. Moratoriet för kommersiell valfångst påverkar inte ursprungsbefolkningars valjakt, vilken enligt gällande IWC-regler är tillåten för Danmark (endast Grönland – sillval och vikval), Ryska federationen (endast Sibirien – gråval), Saint Vincent och Grenadinerna (knölval) och USA (endast Alaska – grönlandsval och vid enstaka tillfällen Washington – gråval). IWC har ända från början erkänt att ursprungsbefolkningars husbehovsjakt (aboriginal subsistence whaling, ASW) är av annan karaktär än den kommersiella valfångsten. Det är de nationella regeringarnas ansvar att visa för IWC vilka behov deras befolkning har för sin kultur och försörjning. För bestånd som är föremål för ursprungsbefolkningars husbehovsjakt fastställer IWC fångstgränser för femårsperioder på grundval av vetenskaplig rådgivning.

11. Konventionen tillåter parterna att göra invändningar[4] mot bindande beslut som moratoriet. Norge och Island är inte bundna av moratoriet eftersom de har lämnat in en invändning respektive reservation och fortsätter att jaga valar efter eget godtycke.

12. Konventionen tillåter också parterna att bedriva valfångst utan särskilt godkännande från IWC enligt särskilda tillstånd som beviljas av nationella myndigheter för så kallade ”vetenskapliga forskningsändamål”. Rätten att utfärda dessa särskilda tillstånd är inskriven i artikel VIII i konventionen[5]. Parterna måste lämna in förslag för granskning, men enligt konventionen är det varje part som slutgiltigt avgör om ett särskilt tillstånd ska utfärdas. Denna rätt står över valfångstkommissionens alla andra regler, inbegripet moratoriet och skyddsområden. Det har antytts att inte alla dödade valar används uteslutande för vetenskapliga ändamål i alla länder. Det förefaller som om Japan (och i viss mån Island) bedriver ”vetenskapliga” program, framför allt i Antarktis, och sedan släpper ut valköttet på nationella marknader.

På grund av den stora omfattningen av dessa undantag, har moratoriet i stort sett inte haft någon effekt på valfångstpolitiken i Japan, Norge och Island.

Utveckling på senare tid – kommersiell valfångst

13. Trots moratoriet för kommersiell valfångst, fortsätter en betydande valfångst med stöd av de ovan beskrivna undantagen. Sedan moratoriet för kommersiell valfångst trädde i kraft säsongen 1985/86, har över 29 000 valar dödats enligt olika undantag, och de årliga fångsterna har ökat. De totala fångsterna för de fyra länder som omfattas av undantaget för ursprungsbefolkningars husbehovsjakt är lägre[6]. Enligt information från IWC fångades under perioden 1985–2005 sammanlagt 6 788 valar med stöd av detta undantag .

Norge uppskattas ha fångat 639 vitvalar säsongen 2005/2006 och har nu planer på att kraftigt öka fångsterna under kommande år. Japan har utfärdat tillstånd för vetenskaplig fångst sedan 1987. För 2007 avsåg tillstånden 850 antarktiska vikvalar, 10 sillvalar, 220 vikvalar, 50 Brydes fenvalar, 100 sejvalar och 10 kaskeloter. Island återupptog vetenskaplig valfångst 2003 och kommersiell valfångst 2006[7]. Totalt 161 vikvalar har fångats sedan det isländska forskningsprogrammet inleddes 2003. År 2006 meddelade Island också att man skulle fånga 9 sillvalar[8] och 30 vikvalar för kommersiella ändamål.

14. IWC:s dubbla uppdrag att både förvalta valfångsten och bevara valarna har genom åren lett till mycket hårda motsättningar mellan de länder som är ledande förespråkare för respektive motståndare till valfångst. Detta dödläge äventyrar det internationella samarbetet och försvårar utvecklingen mot ett effektivt skydd för alla valarter. De länder som är för valfångst har aktivt försökt få sympatiserande länder att bli medlemmar för att nå den majoritet som krävs för att häva moratoriet för kommersiell valfångst. Vid 2006 års möte på Saint Kitts och Nevis fick dessa länder en knapp majoritet som ledde till att man antog en deklaration till stöd för ”hållbart nyttjande av valar”, en term som i vid bemärkelse används för jaktuttag eller kommersiell valfångst. Deklarationen väckte stark oro och fick kommissionen att föra frågan vidare till rådet för diskussion[9] och uppmana alla medlemsstater att ansluta sig till IWC.

15. Japan har också i flera år föreslagit beslut om att tillåta småskalig kustnära fångst av vissa valarter[10]. Dessa förslag, som syftar till att ändra det bindande tillägget, har hittills inte fått det stöd som krävs[11]. En sådan ändring skulle vara liktydig med ett partiellt återupptagande av kommersiell valfångst[12] och skulle innebära att kvotförhandlingar inleds på nytt.

VALSKYDD ENLIGT GEMENSKAPENS LAGSTIFTNING

16. Enligt artikel 174.1 i EG-fördraget är ett av målen för gemenskapens miljöpolitik att främja åtgärder på internationell nivå för att lösa regionala eller globala miljöproblem. Detta innefattar bevarande av arter på global nivå, däribland valar.

17. Europeiska gemenskapen har därför förbundit sig att skydda valar och har antagit miljölagstiftning som säkerställer en hög skyddsnivå främst inom ramen för gemenskapens miljöpolitik.

18. I habitatdirektivet[13] är alla valarter förtecknade i bilaga IV. Alla valarter är strikt skyddade mot avsiktlig störning, fångst och dödande i gemenskapens vatten. Enligt direktivet är det också förbjudet att förvara, transportera och försälja eller byta exemplar som tagits från naturen. Det är alltså inte tillåtet att återuppta kommersiell valfångst på något bestånd som helt eller delvis förekommer i gemenskapens vatten. Eftersom valbestånden är migrerande, krävs ett likvärdigt internationellt regelverk om habitatdirektivets mål ska kunna uppnås till fullo.

19. Enligt den förordning som i Europeiska gemenskapen genomför konventionen om internationell handel med utrotningshotade arter av vilda djur och växter (CITES), är det förbjudet att föra in valar i gemenskapen för huvudsakligen kommersiella ändamål[14]. Denna höga skyddsnivå höjs ytterligare genom EU:s marina strategi[15] och det föreslagna direktivet om en marin strategi[16], som förväntas stärka skyddet för valar i EU genom att bidra till det övergripande målet att uppnå en god miljöstatus i haven.

Det yttersta målet för gemenskapens miljöpolitik i fråga om valar är att få till stånd starkast möjliga skydd. Den ovannämnda miljölagstiftningen säkerställer högsta skyddsnivå genom en omfattande regelharmonisering.

Enligt den gemensamma fiskeripolitiken har EU exklusiv behörighet när det gäller bevarande av havets biologiska resurser[17]. Som ”levande djur” ingår valarna i tillämpningsområdet för bilaga I till EG-fördraget och omfattas av artiklarna 33–38 i fördraget[18]. Enligt rådets förordning om bevarande och hållbart utnyttjande av fiskeresurserna inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken[19] ingår bevarande, förvaltning och utnyttjande av levande akvatiska resurser i tillämpningsområdet för den gemensamma fiskeripolitiken. På den grundvalen har gemenskapen ingått fiskeavtal som helt eller delvis omfattar marina däggdjur[20]. Valar omfattas även av sådan sekundärlagstiftning inom den gemensamma fiskeripolitiken som syftar till att genomföra internationella åtaganden inom ramen för fiskeavtal och till att skydda valar på fritt hav[21].

20. I enlighet med artikel 6 i EG-fördraget integreras miljökrav i utformningen och genomförandet av den gemensamma fiskeripolitiken. Ett bra exempel på detta är förordning (EG) nr 1967/2006 om förvaltningsåtgärder för hållbart utnyttjande av fiskeresurserna i Medelhavet. Den förordningen innebär att det strikta skyddet för valar i gemenskapens vatten enligt habitatdirektivet utvidgas till fritt hav i Medelhavet[22].

21. De lagstiftningsåtgärder som antas av Europeiska gemenskapen syftar till högsta skyddsnivå för valar. De kommer inte att bli framgångsrika om de inte stöds genom ett samlat internationellt agerande från EU:s sida för att också få till stånd ett effektivt internationellt regelverk för valskydd.

22. För närvarande finns det ingen strategi och inte ens en gemensam syn på valfångst, och EU behöver därför använda sin politiska och ekonomiska tyngd för att motverka de ledande valfångstnationernas inflytande på valfångst och fiskeripolitik i andra länder, särskilt i Afrika, Västindien och Stillahavsområdet En gemensam EU-ståndpunkt skulle göra det möjligt att ta upp frågan om valfångst på dagordningen för regelbundna möten på multilateral nivå (t.ex. inom Allmänna preferenssystemet, Cotonouavtalet) eller på bilateral nivå (t.ex. genom kommissionens delegationer).

23. EU skulle också kunna samarbeta mer med Norge och Island, två grannländer som fortsätter med valfångst nära gemenskapens vatten[23], för att försöka påverka deras valpolitik. Om situationen inte förändras kommer den troligen att påverka tillståndet för de valbestånd som skyddas genom habitatdirektivet. Insatser från EU:s sida skulle också kunna bidra till att skyddet av valbestånden i Atlanten sätts mer i fokus i IWC-diskussionerna. Detta skulle vara ett komplement till de långvariga och viktiga diskussionerna om södra halvklotet (japanskt forskningsprogram i Antarktis, föreslaget sydatlantiskt skyddsområde m.m.).

24. Det behövs en EU-ståndpunkt för att kunna hantera dessa frågor så effektivt som möjligt. Denna brist i ett viktigt miljöforum som IWC, som hanterar frågor inom gemenskapens behörighet, är ett missförhållande som måste rättas till.

25. Enligt EU:s nyligen antagna havspolitik[24] måste en integrerad syn på europeiska havsfrågor återspeglas i EU:s kontakter med internationella organ. För att kunna arbeta med havsfrågor, inklusive valar, så effektivt som möjligt, kommer kommissionen att eftersträva en ökad samordning av europeiska intressen och en samlad EU-ståndpunkt i viktiga internationella forum.

26. I överensstämmelse med principen om enighet i EU:s representation utåt, är det viktigt att medlemsstaterna förbereder kommande möten inom IWC genom att komma överens om en EU-ståndpunkt inom ramen för diskussioner i rådet. På grund av de begränsningar som gemenskapens observatörsstatus innebär, och i enlighet med principen om lojalt samarbete enligt artikel 10 i EG-fördraget, ska en sådan ståndpunkt uttryckas av medlemsstaterna som agerar gemensamt och i gemenskapens intresse inom IWC[25]. Det är också viktigt att de återstående sju medlemsstater som ännu inte är parter i IWC skyndar på anslutningsprocessen. Detta skulle stärka den knappa majoritet mot valfångst som åter uppnåddes vid IWC-mötet 2007.

SLUTSATS

27. IWC:s förbud mot kommersiell valfångst för att säkerställa valbeståndens återhämtning ligger i linje med målen för gemenskapens politik. Skyddet är heltäckande inom gemenskapens system, men inte på internationell nivå.

28. Bristen på effektiv tillämpning av förbudet på grund av reservationer och invändningar och avsaknaden av tillräcklig reglering av den vetenskapliga valfångsten, som bedrivs utan ett lämpligt internationellt förvaltningssystem, undergräver syftet med moratoriet för kommersiell valfångst[26].

29. En långsiktig lösning för en bättre reglering av valfångsten bör i princip omfatta alla typer av valfångst som bedrivs med stöd av olika rättsliga bestämmelser i konventionen. Detta oavsett om det är fråga om kommersiell valfångst, vetenskaplig valfångst, valfångst som bedrivs med stöd av en invändning (Norge) eller en reservation (Island), eller ursprungsbefolkningars husbehovsjakt. Frågor som strikt efterlevnadskontroll, övervakning och rapportering m.fl. måste också lösas.

30. EU:s övergripande mål bör därför vara att få till stånd ett effektivt internationellt regelverk med ett fullständigt skydd för valar. EU bör i detta avseende verka för stärkt samarbete och ökad effektivitet inom IWC. EU bör, bland annat med hjälp av värdefull sakkunskap i medlemsstaterna, utvärdera det hittills utförda arbetet med förslagen till reviderat förvaltningsförfarande (RMP) och reviderat förvaltningssystem (RMS), liksom tidigare förslag att överbrygga klyftorna mellan parterna i konventionen. Detta för att kunna spela en positiv roll när det gäller att bryta dödläget i IWC.

31. Om EU:s medlemsstater ska ha någon möjlighet att utveckla och upprätthålla ett fullgott och starkt internationellt regelverk för valskydd, krävs att de verkar tillsammans och utarbetar en EU-ståndpunkt. Därför lägger kommissionen fram ett förslag till lämpligt beslut för rådet.

[1] Belgien, Cypern, Danmark, Finland, Frankrike, Grekland, Irland, Italien, Luxemburg, Nederländerna, Portugal, Slovakien, Slovenien, Spanien, Storbritannien, Sverige, Tjeckien, Tyskland, Ungern, Österrike.

[2] Communication from the Commission to the Council concerning the conservation of whales within the framework of the International whaling Commission (KOM(92) 316) (ej översatt till svenska). I bilagan till meddelandet finns ett förslag till beslut om att bemyndiga kommissionen att, på gemenskapens vägnar, förhandla fram ett protokoll om ändring av konventionen för att möjliggöra för gemenskapen att bli medlem.

[3] Enligt punkt 10 e i tillägget ska fångstgränserna för dödande i kommersiellt syfte av valar från alla bestånd för kustsäsongen 1986 och den pelagiska säsongen 1985/86 och därefter vara noll; detta ska gälla utan hinder av övriga bestämmelser i punkt 10. Denna bestämmelse ska ses över på grundval av bästa vetenskapliga rådgivning, och senast 1990 ska kommissionen göra en helhetsbedömning av beslutets effekter för valbestånden och överväga att ändra bestämmelsen och fastställa andra fångstgränser.

[4] Invändningsförfarandet (konventionens artikel V.3) har kritiserats kraftigt för att göra IWC tandlös, men utan detta skulle konventionen förmodligen aldrig ha blivit undertecknad. Dessutom skulle en regering även utan denna rätt fortfarande ha kunnat lämna konventionen och därigenom inte varit bunden av några av bestämmelserna.

[5] Artikel VIII, punkterna 1–3. ”1. Fördragsslutande regering må utan hinder av konventionens bestämmelser meddela tillstånd för medborgare i landet att, med de inskränkningar ifråga om antal samt på övriga villkor, som regeringen finner lämpliga, i vetenskapligt syfte fånga och bearbeta val, och skola fångst och bearbetning enligt denna artikel vara undantagna konventionens bestämmelser. Fördragsslutande regering skall utan dröjsmål underrätta kommissionen om sålunda meddelade tillstånd. Tillstånd må när som helst av den fördragsslutande regeringen återkallas. 2. Så vitt möjligt skall med dylikt tillstånd fångad val bearbetas och vad därvid utvunnits behandlas i enlighet med de av vederbörande regering lämnade anvisningarna. 3. Fördragsslutande regering skall såvitt möjligt och med mellanrum icke över ett år tillställa av kommissionen utsedd institution för regeringen tillgängliga vetenskapliga upplysningar om valar och valfångst, innefattande även resultatet av vetenskapliga undersökningar enligt punkt 1 i denna artikel och artikel IV.”

[6] För kvoter för 2008–2012, se ordförandens rapport från IWC:s 59:e möte som finns på http://www.iwcoffice.org.

[7] Island lämnade IWC 1992 och hävdade att moratoriet inte längre behövdes men anslöt sig åter till IWC 2002 med en reservation mot moratoriet. I anslutningsinstrumentet till IWC uppgav Island att man inte skulle återuppta kommersiell valfångst förrän 2006.

[8] Sillvalen är klassificerad som ”starkt hotad” på IUCN:s rödlista över hotade arter.

[9] Diskussioner i rådet (miljö) den 20 februari 2007 och i Coreper den 28 mars och 2 maj 2007.

[10] Se exempelvis IWC:s sammanfattande rapporter för 2006 och 2007.

[11] För ändringar av tillägget krävs stöd från tre fjärdedelar av parterna (artikel III.2 i konventionen).

[12] Detta framhålls ofta av andra parter, t.ex. Australien (sammanfattande rapport för 2006) och Storbritannien (muntligt inlägg 2007).

[13] Direktiv 92/43/EEG om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter, EGT L 206, 22.7.1992, s. 7.

[14] Förordning (EG) nr 338/97 om skyddet av arter av vilda djur och växter genom kontroll av handeln med dem, EGT L 61, 3.3.1997, s. 1. Enligt rådets förordning (EEG) nr 348/81 om gemensamma regler för import av valprodukter är dessutom import av förtecknade produkter tillåten endast om de inte används i kommersiellt syfte.

[15] Meddelande från kommissionen till rådet och Europaparlamentet: Temainriktad strategi för skydd och bevarande av den marina miljön , KOM(2005) 504 slutlig.

[16] Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om upprättande av en ram för gemenskapens åtgärder på havsmiljöpolitikens område (Direktiv om en marin strategi), KOM(2005) 505 slutlig.

[17] Se exempelvis mål C-141/78 REG [1979] 2923, punkt 6, och mål C-804/79 REG [1981] 1045, punkt 17.

[18] Se artikel 32.3 i EG-fördraget.

[19] Rådets förordning (EG) nr 2371/2002, EGT L 358, 31.12.2002, s. 59.

[20] Se exempelvis rådets beslut 2005/938/EG om godkännande på Europeiska gemenskapens vägnar av avtalet om det internationella programmet för bevarande av delfiner, EUT L 348, 30.12.2005, s. 26.

[21] Se rådets förordning (EG) nr 973/2001 om tekniska bestämmelser för bevarande av vissa fiskbestånd av långvandrande arter, EGT L 137, 19.5.2001, s. 1, och rådets förordning (EG) nr 1936/2001 om införande av kontrollåtgärder som skall tillämpas vid fiske efter vissa bestånd av långvandrande fisk, EGT L 263, 3.10.2001, s. 1.

[22] EUT L 36, 8.2.2007, s. 6. Se skäl 9 och artikel 3.1 om skyddade arter, jämfört med artikel 1.1 om tillämpningsområdet (som innefattar fritt hav i Medelhavet, vilket inte omfattas av habitatdirektivet).

[23] Norge och Island har skapat en regional förvaltningsorganisation för däggdjur (North Atlantic Marine Mammal Commission). Habitatdirektivet ingår inte i miljöbilagan till EES-avtalet.

[24] KOM(2007) 575.

[25] Förenade målen 3/76, 4/76 och 6/76, punkterna 42 och 45; domstolens yttrande av den 19 mars 1993, 2/91, punkt 37; mål C-266/03, kommissionen mot Luxemburg, punkterna 57–58; och mål C-433/03, kommissionen mot Tyskland, punkterna 63–64.

[26] Som framhållits av flera parter bekräftas sambandet mellan alla olika typer av valfångst av den koppling som föreslogs av Japan vid IWC-mötet 2007, enligt vilken Japan proportionellt skulle minska sina nuvarande fångster av valar för ”vetenskapliga ändamål” om den av Japan föreslagna ändringen om småskalig kustnära valfångst antogs. När det gäller verklig vetenskaplig forskning, kräver andra länder att icke dödliga metoder ska användas.