SV Europeiska unionens officiella tidning C 13/161

Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om Digitaliseringens effekter på tjänstesektorn och sysselsättningen i samband med industriell omvandling

(förberedande yttrande)

(2016/C 013/24)

Föredragande: Wolfgang GREIF Medföredragande: Hannes LEO

I en skrivelse av den 29 juni 2015 och i enlighet med artikel 304 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt bad Nicolas Schmit, Luxemburgs minister för arbetsmarknad, sysselsättning och social och solidarisk ekonomi, på det kommande luxemburgska ordförandeskapets vägnar, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén att utarbeta ett förberedande yttrande om

Digitaliseringens effekter på tjänstesektorn och sysselsättningen i samband med industriell omvandling.

Rådgivande utskottet för industriell omvandling (CCMI), som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt förberedande yttrande den 15 juli 2015.

Vid sin 510:e plenarsession den 16 och 17 september 2015 (sammanträdet den 16 september) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 139 röster för, 1 röst emot och 8 nedlagda röster.

1. Slutsatser och rekommendationer

1.1 Digitaliseringen omvandlar alla delar av samhället och ekonomin, och påverkar därför logiskt sett även arbetet och sysselsättningen. Digital teknik har potential att öka välståndet till aldrig tidigare skådade nivåer och kan höja arbetets kvalitet och öka sysselsättningen i Europa. Dessa möjligheter är dock förknippade med risker, vilket är uppenbart inom alla ekonomiska sektorer, även den privata tjänstesektorn (1).

1.2 Å ena sidan genererar de innovativa tjänster och företagsmodeller som digitaliseringen möjliggör produktivitetsvinster inom tjänstesektorn och ökad valfrihet för konsumenterna i en omfattning som man tidigare inte kunnat föreställa sig (2). Å andra sidan får dessa tjänster och företagsmodeller avsevärda konsekvenser för arbetsmarknaden och arbetsorganisationen, t.ex. ökade inkomstskillnader och inskränkning av tillgången till de sociala trygghetssystemen, som kan få negativa följder för vissa grupper av arbetstagare om de inte hanteras på lämpligt sätt.

1.3 Sysselsättningseffekterna av tjänsternas digitalisering måste därför uppmärksammas och hanteras politiskt. En proaktiv politik på EU-nivå och nationell nivå kan och måste se till att digitaliseringens uppenbara potential frigörs samtidigt som man undviker dess fallgropar. Genom sin digitala agenda för Europa och initiativet om den digitala inre marknaden är EU aktivt engagerat på området digital politik. De flesta av digitaliseringens effekter på sysselsättningen har dock ännu inte uppmärksammats och åtgärdas därmed inte i den relevanta politiken.

1.4 Digitaliseringen är utan tvekan en av de mest dynamiska utvecklingstendenserna i vår tid, och möjligheter och risker är nära sammanflätade. Den framtida utvecklingen kommer sannolikt att vara komplex, med nyetablerade företag, småföretag och flexibla verksamhetsformer som växer fram vid sidan av traditionella bolag och industrier. Hittills är sysselsättningseffekterna av en sådan utveckling inte fullständigt klarlagda och kan inte förutses med exakthet. Därför ökar oron för en minskande sysselsättning samtidigt som kompetensglapp kvarstår på EU:s arbetsmarknader. Ett konstruktivt samarbete och en större medvetenhet bland huvudaktörerna, dvs. myndigheterna och arbetsmarknadens parter, är viktiga faktorer i denna situation. Det breda spektrumet av socioekonomiska strukturer och olika nivåer av ekonomisk utveckling inom EU kan mycket väl kräva specifika analyser och metoder för att man ska kunna hantera digitaliseringens effekter på arbetsmarknaderna och på sysselsättningen.

1.5 EESK framhåller de uppenbara utmaningarna för sysselsättningen inom tjänstesektorn till följd av digitaliseringen och föreslår följande rekommendationer för hur de ska hanteras politiskt:

1.5.1 För att förse den europeiska arbetskraften med de färdigheter som den behöver i den digitala tidsåldern måste offentliga och privata investeringar i yrkesinriktad utbildning främjas och man bör undersöka om det behövs åtgärder på europeisk nivå för att sprida medlemsstaternas goda erfarenheter av utbildningsledighet till resten av EU.

1.5.2 I en bred dialog bör man närmare undersöka huruvida och i vilken utsträckning arbetstagarnas privatliv, i en tid då digital mobilkommunikation finns överallt, behöver ytterligare skydd och vilka eventuella åtgärder man på nationell och europeisk nivå bör vidta för att begränsa den heltäckande tillgången och tillgängligheten. Smarta åtgärder måste också övervägas för att stärka det växande antalet egenföretagare i detta avseende.

1.5.3 Bättre statistik och mer forskning om tjänsteekonomin (på global och europeisk nivå) behövs för att få fram utförligare prognoser om arbetsmarknadsutvecklingen och polariseringen av arbetet, sysselsättningen och inkomsterna. Horisont 2020 bör därför tillhandahålla tillräckliga medel för forskning om sysselsättningen inom tjänsteekonomin. Dessutom finns det ett akut behov av detaljerad och regelbundet uppdaterad statistik som visar spridningen och ökningen av atypiska anställningsformer, inbegripet uppgifter om metoder som crowdsourcing.

1.5.4 För att hantera de ökande inkomstklyftorna som delvis drivs på av digitaliseringen bör kollektivförhandlingar främjas på alla nivåer, särskilt i de branscher och företag som berörs av digitaliseringen. Därmed kan man säkerställa att de nya formerna av digitaliserad arbetsorganisation ökar snarare än minskar kvaliteten i arbetet.

1.5.5 Kraftfulla bestämmelser om skydd av anställdas personliga data behövs för att skydda fastställda normer om integritetsskydd på arbetsplatsen. Den europeiska uppgiftsskyddslagstiftningen bör fastställa höga minimistandarder och får inte hindra medlemsstaterna från att reglera ytterligare. Den europeiska uppgiftsskyddsförordning som för närvarande förhandlas fram bör därför innehålla en ”öppningsklausul” som gör det möjligt för medlemsstaterna att gå längre än EU:s minimikrav.

1.5.6 EU och medlemsstaterna bör i dialog med arbetsmarknadens parter undersöka strategier för hur tillämpningsområdet för sociala och arbetsrättsliga standarder kan anpassas så att de återspeglar ett digitaliserat arbetsliv.

1.5.7 Den nya industriella cykeln (industri 4.0) och digitaliseringen påverkar hela samhället. Det behövs en konstruktiv dialog mellan arbetsmarknadens parter, medlemsstaterna och EU för att diskutera följderna för arbetsmarknaden och möjliga och nödvändiga anpassningar inom det social- och arbetsrättsliga området. Lovande initiativ har nyligen inletts av regeringar och arbetsmarknadens parter, t.ex. i Tyskland, Nederländerna och Österrike. I varje enskilt fall kommer särdragen i den nationella utvecklingen och möjligheterna att behöva beaktas. Bästa praxis bör spridas.

1.5.8 EU, de nationella regeringarna och arbetsmarknadens parter bör inleda diskussioner för att ta fram politiska åtgärder och lagstiftning som garanterar en lämplig nivå av obligatoriskt socialt skydd för alla på arbetsmarknaden – däribland arbetstagare som omfattas av atypiska anställningsformer.

1.5.9 Den makroekonomiska situationen varierar kraftigt mellan olika medlemsstater. I syfte att stärka sysselsättningen trots den sjunkande efterfrågan på arbetskraft måste potentiella problem identifieras i dialog med alla berörda aktörer och lämpliga lösningar utvecklas som svarar mot behoven i enskilda medlemsstater (t.ex. när det gäller offentliga investeringar, sysselsättningsskapande innovation samt arbetsfördelning och arbetstidsförkortning).

1.5.10 Reformer av skattesystemen måste noggrant analyseras för att säkerställa liknande skattenivåer för alla former av inkomster, vare sig det handlar om traditionellt organiserade sektorer eller delningsekonomin. Man skulle kunna överväga att använda en del av den ”digitala utdelningen” för att säkra välfärdssystemens hållbarhet även i framtiden, samt för att minska skattebördan på arbete.

2. Inledning: Strukturförändring i tjänsteindustrin

2.1 Under de senaste åren har utvecklingen av den digitala tekniken gått starkt framåt. Den digitala teknikens nya och mycket kraftfulla resurser innebär att alltfler uppgifter och yrken kan automatiseras (t.ex. den självkörande bilen, sakernas internet och industri 4.0). Dessutom leder den digitala tekniken till avsevärda minskningar av söknings- och transaktionskostnaderna och gör det därmed möjligt att ta fram helt nya och i hög grad skalbara tjänsteföretagsmodeller (t.ex. marknadsplatser och plattformar på nätet, bland annat den så kallade delningsekonomin med företag som Uber och Airbnb). Detta främjar en digitalisering av företagsmodellerna och affärsprocesserna inom många olika ekonomiska sektorer. Vissa av dem har redan behandlats i tidigare yttranden från EESK (3).

2.2 Digitaliseringen medför stora förändringsprocesser och omstruktureringar för nästan alla sektorer i tjänsteindustrin (4), som man ända till helt nyligen trodde skulle lämnas opåverkade av den tekniska rationaliseringen. Tjänsteindustrin har länge betraktats som ett stöd för de övriga delarna av ekonomin (t.ex. jordbruk, gruvindustri, tillverkning och byggindustri), hushållen och konsumenterna, och som en mestadels passiv användare av ny teknik. Internet och liberaliseringen av telekommunikationstjänsterna har dock i hög grad förändrat tjänsteindustrins roll.

2.3 Utvecklingens effekter på sysselsättningen i de berörda sektorerna har långsamt tilltagit under de senaste decennierna, men ökar nu allt snabbare. Vissa av digitaliseringens effekter på sysselsättningen i tjänsteindustrin är redan uppenbara, bland annat följande: — Nya kompetenskrav för arbetskraften i tjänsteindustrin. — Investeringar som leder till förlust av arbetstillfällen i takt med att tekniken blir billigare och i allt högre grad kan ta över uppgifter som tidigare sköttes av arbetskraft. På makronivå har detta lett till minskad efterfrågan på arbetskraft inom de traditionella sektorerna och till att en mindre del av BNP går till arbete (5). — Minskad efterfrågan på medel- till högkvalificerad arbetskraft, som förväntas minska ytterligare under den närmaste framtiden. Enligt olika beräkningar riskerar ungefär 50 procent av dagens arbetstillfällen att ersättas av digital teknik under de närmaste 20 åren (6). Erfarenheten visar dock att sådana prognoser bör tolkas med försiktighet.

2.4 Digitaliseringen ser för närvarande ut att kunna höja produktiviteten till tidigare oanade nivåer, vilket genererar en ”digital utdelning” samt – och detta är den andra sidan av myntet – avsevärt minskar efterfrågan på arbetskraft, särskilt efterfrågan på medelkvalificerade arbetstagare. Sistnämnda utveckling går hand i hand med en stigande arbetslöshet, medelklassens utarmning och tilltagande inkomstklyftor (7).

2.5 För närvarande dominerar amerikanskägda företag den digitala ekonomin, medan Europa har halkat långt efter när det gäller utvecklingen av digital teknik. Europa tycks vara lika dåligt förberett på de grundläggande förändringar som digitaliseringen framkallar och som påverkar vår ekonomi och vårt samhälle (dvs. de tidigare nämnda enorma produktivitetsvinsterna och hotet om att obalanser kan uppstå som kan leda till kraftiga ökningar av arbetslösheten för vissa kategorier av arbetstagare och ytterligare polarisering av samhället), vilket är en källa till oro.

2.6 Även om det är omöjligt att förutsäga vad dessa teknikdrivna förändringar i så stor skala kommer att leda till finns ett uppenbart behov av att uppmana EU att aktivt styra utvecklingen och dess effekter på sysselsättningen och samhället – särskilt eftersom en sådan aktiv roll för närvarande långtifrån kan förverkligas (8). Detta yttrande är ett försök att ta itu med denna fråga genom att ta upp digitaliseringens inverkan på sysselsättningen i tjänsteindustrin och lägga fram rekommendationer på området.

3. Förändrade kompetensbehov

3.1 Som en logisk följd av digitaliseringen håller digital teknik på att införas på allt fler arbetsplatser i tjänsteindustrin. Nästan 60 procent av de anställda inom banksektorn uppger exempelvis att ny teknik har införts på deras arbetsplats under de senaste tre åren (9). De anställda måste ha särskild kompetens, dvs. ”digital kompetens”, för att bli skickliga användare av sådan teknik. Det gör att yrkesutbildningarnas kursplaner regelbundet måste uppdateras och lämpliga utbildningsåtgärder genomföras.

3.2 Kommissionens officiella uppgifter tyder dock på att det finns stora flaskhalsar inom fortbildningen: uppskattningsvis 47 procent av arbetskraften i EU saknar tillräckliga digitala färdigheter, även om skillnaderna mellan länderna är stora (10). Förutom att möjligheterna att skapa arbetstillfällen går förlorade kan detta kompetensglapp även hämma den digitala ekonomins utveckling och därmed påverka EU:s konkurrenskraft negativt, om ingenting görs.

3.3 Det behövs tillförlitlig kunskap om kompetensbehov och kompetensbrister för att åtgärda detta kompetensglapp i läroplanerna. EU är faktiskt redan aktivt på området, särskilt genom organ som Cedefop. Det har redan visat sig fungera bra att låta arbetsmarknadens parter ta en ledande roll för att öka medvetenheten om kompetenser, exempelvis genom kompetensråd inom olika sektorer. Mot bakgrund av detta är det beklagligt att kommissionen överväger att försvaga deras roll genom att ersätta arbetsmarknadsparternas kompetensråd med kompetensallianser där flera olika aktörer deltar. Eftersom problemet med kompetensglapp kvarstår trots tillgängliga fakta om kompetenssituationen verkar bristande strategiskt genomförande och brist på investeringar vara huvudproblemet.

3.4 Främjande av offentliga och privata investeringar i yrkesutbildning är av central betydelse. I några medlemsstater finns det minimirättigheter till betald tjänstledighet för utbildning. Man bör överväga om detta kan vara ett användbart verktyg för både arbetstagare och arbetsgivare när det gäller att anpassa kompetensbehoven, samt om det behövs åtgärder på EU-nivå för att sprida dessa erfarenheter i hela EU.

4. Polarisering av arbetets organisation och inkomsterna

4.1 Nya kompetenskrav går hand i hand med förändrad arbetsorganisation, det vill säga de uppgifter som arbetstagarna fullgör och hur de fullgör dem. På detta område leder digitaliseringen för närvarande gradvis till en polarisering av sysselsättningen inom tjänstesektorn i fråga om arbetets självständighet och lönerna, vilket innebär att arbetstillfällena inom tjänstesektorn oftare ligger antingen högt upp eller långt ned på löne- och självständighetsskalan, medan allt färre arbetstillfällen ligger mellan polerna. Samtidigt kan även nya trender iakttas, som ett resultat av arbetsmarknadens spontana anpassningar.

4.2 En digitaliserad tjänsteindustri skapar efterfrågan på arbetskraft som utför kunskapsintensiva uppgifter, särskilt inom yrkesmässiga och tekniska tjänster, exempelvis av skötsel av it-nätverk. De uppgifter som vanligtvis utförs av sådan personal kan genomföras på distans och när som helst med hjälp av mobil digital utrustning.

4.3 Sådan flexibel arbetsorganisation ger normalt arbetstagarna stor självständighet i arbetet och medför möjligheter till förbättrad arbetskvalitet, samt ökar och underlättar möjligheterna att förena arbete och familjeliv. Men sådana flexibla arbetsformer medför också risken att arbetstagarna blir eller känner sig skyldiga att alltid vara tillgängliga. Att ”arbeta utan gränser” på det sättet kan leda till stress och utbrändhet.

4.4 Man bör i en bred dialog undersöka närmare om och i vilken utsträckning det behövs ett ytterligare skydd för de anställdas privatliv i en tid då den digitala mobilkommunikationen finns överallt, samt vilka åtgärder som det i förekommande fall vore lämpligt att vidta på nationell och europeisk nivå för att begränsa den allmänna tillgängligheten respektive nåbarheten. Man måste även överväga smarta åtgärder för att stärka ställningen för det ökande antalet egenföretagare i detta avseende.

4.5 I andra sektorer minskar arbetets självständighet på grund av tjänstedigitaliseringen. Detta händer exempelvis i logistikcentrum för e-handel, där enformiga arbetstillfällen skapas. I sådana arbetsorganisationsformer får de anställda normalt detaljerade instruktioner via digitala enheter om vilken artikel som ska stoppas i en viss låda.

4.6 På grund av sin standardiserade och relativt enkla karaktär skapar sådana rutinarbeten arbetstillfällen för lågkvalificerade arbetstagare och personer som är nya på arbetsmarknaden. Kvaliteten i sådana arbeten upplevs dock ofta som låg, eftersom de anställda upplever att deras kompetens och förmågor inte utnyttjas till fullo.

4.7 Digitaliseringen är utan tvekan en av de mest dynamiska utvecklingstendenserna i vår tid, och möjligheter och risker är nära sammanflätade. Den framtida utvecklingen kommer sannolikt att vara komplex, med nyetablerade företag, småföretag och flexibla verksamhetsformer som växer fram vid sidan av traditionella bolag och industrier. Hittills är sysselsättningseffekterna av en sådan utveckling inte fullständigt klarlagda och kan inte förutses med exakthet. Därför ökar oron för en minskande sysselsättning samtidigt som kompetensglapp kvarstår på EU:s arbetsmarknader. Ett konstruktivt samarbete och en större medvetenhet bland huvudaktörerna, dvs. myndigheterna och arbetsmarknadens parter, är viktiga faktorer i denna situation. Det breda spektrumet av socioekonomiska strukturer och olika nivåer av ekonomisk utveckling inom EU kan mycket väl kräva specifika analyser och metoder för att man ska kunna hantera digitaliseringens effekter på arbetsmarknaderna och på sysselsättningen.

4.8 Bättre statistik och mer forskning om tjänsteekonomin (på global och europeisk nivå) behövs för att få fram utförlig information om prognoser för arbetsmarknadsutvecklingen samt om polariseringen av arbetet och sysselsättningen. Lämpliga medel till forskning om sysselsättningen och arbetsorganisationen inom tjänstesektorn bör därför tillhandahållas inom ramen för Horisont 2020. Forskningsresultaten måste omsättas i praktiken av en aktiv sysselsättningspolitik för att se till att möjligheter till högkvalitativa digitala arbetstillfällen utnyttjas samtidigt som risker undviks. Dessutom bör införandet av nya former av arbetsorganisation bli föremål för förhandling mellan arbetsmarknadens parter för att se till att nya former av digitaliserad arbetsorganisation förbättrar arbetstillfällenas kvalitet och inte försämrar den.

4.9 Utvecklingen mot en polarisering av arbetsorganisationen åtföljs av en lönepolarisering, vilket även Europaparlamentet har noterat (11). I vissa fall främjas detta av att kollektivavtal saknas eller kringgås. Detta är exempelvis fallet när leverantörer av digitala tjänster hävdar att de har speciella företagsmodeller som gör att gällande kollektivavtal inte kan tillämpas på deras anställda. I denna anda insisterar vissa e-handelsföretag på att deras personal inte kan betecknas som detaljhandelsanställda och därmed inte har rätt till de löner för detaljhandelssektorn som stadgas i kollektivavtalen.

4.10 För att hantera de ökande inkomstklyftorna som delvis drivs på av digitaliseringen bör kollektivförhandlingar på alla nivåer främjas, framför allt inom sektorer och företag som berörs av digitaliseringen.

4.11 Arbetstagare i digitaliserade arbetsorganisationsformer producerar stora mängder personliga data med information om var arbetstagarna gör vad, när och med vem. Detta möjliggör ett mycket effektivt arbete i sammanhängande informationsflöden, men också inkräktande metoder för sträng övervakning av de anställda som äventyrar de etablerade normerna om integritet på arbetsplatsen.

4.12 Kraftfulla bestämmelser om skydd av anställdas personliga data behövs för att skydda fastställda normer om integritetsskydd på arbetsplatsen. Den europeiska uppgiftsskyddslagstiftningen bör fastställa höga minimistandarder och får inte hindra medlemsstaterna från att reglera ytterligare. Den europeiska uppgiftsskyddsförordning som för närvarande förhandlas fram bör därför innehålla en ”öppningsklausul” som gör det möjligt för medlemsstaterna att gå längre än EU:s minimikrav.

5. Omvandling av sysselsättnings- och arbetsmarknadsinstitutioner

5.1 Eftersom information kan spridas över stora avstånd och till en stor publik till en mycket låg kostnad, möjliggör digital teknik starkt fragmenterade affärsmodeller. Detta minskar behovet av fasta, funktionellt och geografiskt integrerade företagsstrukturer med klart avgränsad personal och hierarki och bestämda lokaler.

5.2 En sådan utveckling ökar företagens möjligheter att använda flexibelt kontrakterad arbetskraft, exempelvis egenföretagare. Antalet egenföretagare har ökat kraftigt den senaste tiden, särskilt inom tjänstesektorer som IKT, medier och administrativa tjänster och stödtjänster (12). Arbetsmetoder som crowdsourcing, dvs. onlineplattformar där företag kan begära in anbud på uppdrag som frilansande personer konkurrerar om, förväntas leda till ytterligare ökning av antalet egenföretagare. Dessutom är konkurrensen om arbetstillfällen på sådana plattformar global, vilket innebär en konkurrensfördel för anbudsgivare från områden med låga levnadskostnader, låga inkomstskattesatser och låg socialförsäkringsnivå.

5.3 Vissa arbetstagare uppskattar den flexibilitet som dessa anställningsformer erbjuder. Den stora ökningen av atypiska anställningsformer gör dock att etablerade arbetsmarknadsinstitutioner (såsom lagstiftning om anställningsskydd, arbetsmiljöordningar, kollektiva avtalsförhandlingar och strukturer för dialog mellan arbetsmarknadens parter) delvis kan förlora sin verkan. I takt med den ökade gränsöverskridande konkurrensen mellan arbetssökande, exempelvis på crowdsourcingportaler, utsätts dessutom dessa etablerade arbetsmarknadsinstitutioner för konkurrenstryck. De nationella arbetsmarknadsparterna och regeringarna har ansvar för att med hjälp av en konstruktiv dialog utarbeta lämpliga lösningar som mot bakgrund av den digitala förändringen säkerställer en rättvis och inkluderade arbetsmarknad för alla anställningsformer även i framtiden.

5.4 Sysselsättningen inom delningsekonomin är särskilt svår att hantera i detta avseende. I många fall är anställningsförhållandets karaktär och parternas rättsliga status oklar. Frågan om huruvida föraren av ett privat fordon som kan hyras via en onlineplattform är egenföretagare eller anställd, och i så fall av vem – passageraren eller den som driver onlineplattformen –, är ofta oklar. Detta gör det till en rättslig utmaning att fastställa tillämplig lagstiftning, både inom arbets- och ansvarsrätt och när det gäller kollektivavtalsbestämmelser. Om inte någon av de etablerade rätts- och kollektivavtalskategorierna vore tillämpliga skulle delningsekonomin verkligen befinna sig i en rättslig gråzon. Detta kan utsätta arbeten och företag inom etablerade rätts- och kollektivavtalskategorier för konkurrenstryck.

5.5 För närvarande saknas tillförlitlig och uppdaterad information som gör det möjligt att avgöra vilka sysselsättningspolitiska åtgärder som är meningsfulla för delningsekonomin. Det behövs omgående detaljerad och regelbundet uppdaterad sysselsättningsstatistik om atypiska anställningsformer och nya former av sysselsättning för att rätta till detta.

5.6 EU och medlemsstaterna bör överväga strategier som gör det möjligt att anpassa tillämpningsområdet för de sociala och arbetsrättsliga standarderna på ett sådant sätt att de återspeglar förhållandena på den digitala arbetsmarknaden. Sådana initiativ bör ta formen av en strukturerad dialog med arbetsmarknadens parter för att få till stånd genomförbara och evidensbaserade lösningar som även tar hänsyn till tjänsteanvändarnas intressen. Lovande initiativ finns det redan i Tyskland, Nederländerna och Österrike.

5.7 Eftersom denna utveckling även utmanar etablerade sätt att föra dialogen mellan arbetsmarknadens parter och de kollektiva avtalsförhandlingarna krävs en konstruktiv dialog mellan arbetsmarknadens parter för att överväga möjliga och nödvändiga anpassningar. EU kan i hög grad bidra till att sådan dialog främjas genom att anslå medel till arbetsmarknadsparternas projekt och genom att stödja forskningsprojekt inom ramen för Horisont 2020-programmet.

5.8 Digitaliseringen gör att affärsmodellerna i sektorn blir betydligt mindre arbetskraftsintensiva. Detta är exempelvis fallet inom banksektorn, där affärsprocesserna delvis har automatiserats och flyttats till den digitala sfären. Detta innebär att en del av arbetskraften blir arbetslös. Carl Frey och Michael Osborne (University of Oxford) förväntar sig att medelinkomstarbeten och medelinkomstyrken, däribland vissa fria yrken, särskilt kommer att påverkas av denna automatisering (13). Digitaliseringen kommer också att få omfattande effekter på sysselsättningen inom offentlig förvaltning och offentliga institutioner och, mer generellt, på tjänster av allmänt intresse, något som hittills inte har beaktats tillräckligt. EESK kommer därför att ta ställning till detta i ett separat initiativyttrande.

5.9 Tankesmedjan Bruegel uppskattar att EU:s medlemsstater kan gå miste om 40–60 procent av sina arbetstillfällen under de kommande 20 åren på grund av digitaliseringsdriven automatisering (14). Till skillnad från tidigare skeden i den industriella utvecklingen verkar det dessutom som om totala produktivitetsvinster i ekonomin inte längre omvandlas direkt till ökad sysselsättning i den digitala tidsåldern (15). Därför är det fortfarande osäkert om en fullständigt digitaliserad ekonomi skapar tillräcklig efterfrågan på arbetskraft för att kompensera för de beräknade förlusterna av arbetstillfällen till följd av tjänsteautomatiseringen. Å andra sidan finns det i hela Europa fortfarande ett glapp mellan befintliga och efterfrågade kvalifikationer, och det är svårt att göra förutsägelser.

5.10 Förändringar i efterfrågan på arbetskraft i en digitaliserad tjänsteekonomi, mätt i antalet arbetade timmar, måste bevakas. I syfte att stärka sysselsättningen trots den sjunkande efterfrågan på arbetskraft och inte äventyra den sociala sammanhållningen behövs det omgående en gemensam dialog mellan alla berörda parter, för att uppmärksamma eventuella problem och ta fram lösningar som svarar mot behoven i enskilda medlemsstater (t.ex. på området offentliga investeringar, sysselsättningsskapande innovation, skapande av arbetstillfällen samt arbetsfördelning och arbetstidsförkortning).

6. Inverkan på välfärdssamhället och skattesystemen

6.1 Den kraftiga ökningen av atypiska anställningsformer till följd av digitaliseringen innebär att en växande andel av arbetskraften inte bidrar till eller drar nytta av etablerade socialförsäkringssystem, såsom allmänna arbetslöshets-, sjuk- och pensionsförsäkringar. I vissa medlemsstater har denna fråga redan varit föremål för diskussioner mellan arbetsmarknadens parter och regeringen. I kombination med en nedgång i den totala sysselsättningen kan en sådan utveckling urholka inkomsterna för och därmed den övergripande effektiviteten hos skatte- och välfärdssystem, som är beroende av statsinkomster som huvudsakligen genereras genom avgifter och skatter på inkomster, liksom bidrag från arbetsgivare och arbetstagare och således är beroende av en hög normalsysselsättning.

6.2 Denna förlorade effektivitet skulle bli ett allvarligt hot mot den europeiska sociala modellen, som bygger på starkt offentligt deltagande i finansieringen och tillhandahållandet av tjänster av allmänt intresse och effektiva sociala skyddsnät. En viktig förutsättning för att framgångsrikt behärska digitaliseringsprocessen är dock att tjänster av allmänt intresse, såsom moderna utbildningssystem och bredbandsinfrastruktur, tillhandahålls på ett effektivt sätt.

6.3 EU, de nationella regeringarna och arbetsmarknadens parter bör inleda diskussioner för att ta fram politiska åtgärder och lagstiftning som garanterar en lämplig nivå av obligatoriskt socialt skydd för alla på arbetsmarknaden – däribland egenföretagare, arbetstagare som utför uppgifter över internet (crowd workers) och arbetstagare i delningsekonomin. Man bör ta hänsyn till att det möjligtvis råder delade meningar inom dessa grupper.

6.4 Likaså måste reformerna av skattesystemen granskas noggrant för att säkerställa liknande skattenivåer för alla former av inkomster, vare sig det handlar om traditionellt organiserade sektorer eller delningsekonomin. EU bör uppmuntra och samordna lämpliga reformer på medlemsstatsnivå.

6.5 För att även i framtiden kunna garantera välfärdssystemens hållbarhet och avlasta arbetsfaktorn skulle man kunna överväga att även utnyttja en del av den digitala utdelningen till detta ändamål.

Bryssel den 16 september 2015. Henri MALOSSE Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

(1) Detta yttrande avser de privata tjänstesektorerna enligt definitionen i statistiska standardklassificeringar (t.ex. Nace rev. 2 F-N; Q-T).

(2) Se t.ex. Finlands arbets- och näringsministerium (2015): ”Service Economy Revolution and Digitalisation” http://www.tem.fi/files/43374/TEMjul_41_2015_web_22062015.pdf

(3) Bland annat EUT C 12, 15.1.2015, s. 23: Företagstjänsters inverkan på industrin (föredragande: Joost van Iersel och Hannes Leo), med en beskrivning av den fjärde industriella revolutionens särskilda kännetecken.

(4) Den definition av tjänsteindustrin som vanligtvis används i statistiska sammanhang.

(5) Se exempelvis Brynjolffson och McAfee (2014): ”The Second Machine Age”, New York, W.W. Norton & Company, kap. 11.

(6) Se t.ex. Bowles, J., ”The computerisation of European jobs: who will win and who will lose from the impact of new technology onto old areas of employment?”, 2014, ”The computerisation of European jobs”, Frey, C. M., Osborne, M., ”The future of employment: How susceptible are jobs to computerisation?”, 2013, Pajarinen, M., Rouvinen, P., Ekeland, A., ”Computerization Threatens One-Third of Finnish and Norwegian Employment”, ETLA, 2015.

(7) Se fotnot 10.

(8) Se respektive rekommendationer i olika EESK-yttranden (t.ex. EUT C 311, 12.9.2014, s. 15, EUT C 12, 15.1.2015, s. 23, EUT C 332, 8.10.2015, s. 36, EUT C 271, 19.9.2013, s. 116 och EUT C 67, 6.3.2014, s. 96).

(9) Eurofound (2014): Working Conditions and Job Quality: Comparing Sectors in Europe.

(10) http://ec.europa.eu/priorities/digital-single-market/docs/dsm-factsheet_en.pdf

(11) Europaparlamentet (2015): Wage and Income Inequality in the European Union, Europaparlamentet, Bryssel.

(12) UNI Europa (2015): Towards a Fair Future for European Services: http://uniglobalunion.org/sites/default/files/public_shared/files/towards_a_fair_future_for_european_services.pdf

(13) Frey och Osborne (2013), se fotnot 6.

(14) Bruegel (2014): The computerisation of European jobs.

(15) Bowles (2014), se fotnot 6.