-Ù -it 
ir it 
it it EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 31.10.1995 
KOM(95) 503 slutlig 
MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN 
VALUTAFLUKTUATIONERNAS EFFEKT PÅ DEN INRE MARKNADEN 

Valiitafliiktiiationeriias effekt på den inre marknaden 
Kommissionens meddelande till Europeiska rådet 
Förord 
Europeiska unionen har sedan sommaren 1992 erfarit betydande valutafluktuationer. På 
tre år har fem valutor deprecierat med 20 % eller mer i förhållande till de mer stabila 
valutorna i Europeiska monetära systemet (EMS) 
Denna utveckling har varit sä omfattande och snabb alt det var befogat att ta upp frägan 
pä högsta politiska nivå. 1 juni 1995 bad Europeiska rådet i Cannes kommissionen att 
"inleda en fördjupad undersökning av dessa problem och meddela sina slutsatser till 
hösten". 
Som svar på denna förfrågan från Europeiska rådet har kommissionen försökt påvisa 
vilken effekt valutafluktuationerna inom Europa haft på den ekonomiska tillväxten och 
den inre marknaden. Kommissionen är också beredd att överlämna denna rapport till 
lämpliga instanser i unionen. 
1 Begränsningar 
Varje undersökning av det här slaget stöter på vissa problem, hur fördjupad den än 
är: 
Vissa centrala uppgifter för tiden efter 1994 finns ännu inte tillgängliga 
Det är svårt att kvantiliera fluktuationernas ellekter på investeringsbeslut 
och sysselsättning. 
Det är för tidigt att dra några definitiva slutsatser om fluktuationernas 
slutliga konsekvenser, detta särskilt som företagens reaktionstider kan vara 
relativt långa. 
Det är bara vissa sektorer av näringslivet som har kunnat analyserats 
närmare. 
II. Resultat 
Trots dessa begränsningar har flera fenomen kunnat påvisas: 
Bromsad tillväxt 
Enligt uppskattningar som kommissionens enheter gjort och som bekräftats av 
andra internationella institutioner har valutaturbulensen och de snabba variationer 
för aktuell och förväntad lönsamhet som den innebär medfört osäkerhet och 
tveksamhet bland marknadsaktörerna, vilken för 1995 lett till en uppbromsning 
av tillväxten i storleksordningen 0,25—0,5 procentenheter (effekten av dollarns 
1-2 
utveckling inbegripen). En hållbar tillväxt i Europa är en grundläggande 
förutsättning för att kunna minska den alltför höga arbetslösheten. 
Olika effekter på priskonkurrenskraften 
Under åren 1992—1995 har valutafluktuationerna fatt oiika effekter på 
priskonkurrcnskraftens utveckling på läng sikt. Bland de medlemsstater vars valuta 
har deprecierat har priskonkurrenskraften i vissa fall ökat betydande mellan I987! 
och 1995, i andra fåll minskat (Spanien) och i ytterligare andra fall varit stabil 
(Förenade kungariket). Bland de medlemsstater vars valuta har apprecierat har 
priskonkurrenskraften i vissa fall minskat mellan 1987 och 1994 (Tyskland) och i 
andra fall varit stabil (Frankrike). 
Effekten är sekundär på handelsbalanserna ... 
Medlemsstaternas handelsbalanser verkar inte ha påverkats så mycket av 
valutafluktuationerna som av strukturella faktorer och skillnaden i tillväxt mellan 
ett land och dess handelspartners. Över en längre period (1987—1994) har 
värdeutvecklingen för tillverkningsindustrins marknadsandelar varit positiv för 
Frankrike och Spanien, märkbart negativ för Tyskland och svagt negativ för Italien 
och Förenade kungariket. 
men påverkar vinstmarginalerna 
Ett av skälen till varför de synliga makroekonomiska effekterna verkar begränsade 
är att exportörerna i de länder vars valuta deprecierat har ökat sina marginaler 
sedan 1992, samtidigt som exportörerna i de andra länderna har minskat sina. 
Konsekvenserna av dessa marginalanpassningar är svåra att förutse. Å ena sidan 
skulle företagen i de länder vars valuta deprecierat i fortsättningen kunna frestas av 
att föra en aggressivare handelspolitik. Å andra sidan kan dessa variationer i 
lönsamheten fa konsekvenser för företagens investeringar och utveckling. 
En tydligare påverkan på sektoriell och regional nivå 
Valutafluktuationernas påverkan är tydligare på branschnivå. Inom exempelvis 
bilindustrin eller beklädnadsindustrin erfar länder med stabil valuta krympande 
marginaler och minskad exportvolym. I vissa regioner som gränsar till länder vars 
valuta deprecierat har också särskilda svårigheter uppstått. 
III Vilka slutsatser kan dras? 
Problem för unionens ekonomi 
Januari 1987 motsvarar den senaste allmänna inordningen i EMS och en relativ 
balans i växelkurserna. Detta datum utgör alltså en logisk referenspunkt för studier 
av detta slag. Slutsatserna blir inte annorlunda om man väljer ett annat likvärdigt 
referensdatum (1983). 
På grundval av detta konstaterande drog kommissionen slutsatsen att 
valutafluktuationerna medför vissa svårigheter för unionens ekonomi, även om dessa 
svårigheter på inget sätt kan tillskrivas avskaffandet av handelshinder eller regleringen av 
den inre marknaden. 
I allmänhet verkar det som om den osäkerhet som beror pä dessa förändringar kan leda till 
en dålig resursfördelning och ställa till problem beträffande lokalisering av produktionen. 
Klart är att denna osäkerhet har en negativ effekt på marknadsaktörerna, bromsar 
investeringarna och hämmar tillväxten 
I länder med stabil valuta har dessutom de snabba och omfattande förändringarna som 
inträffat sedan september 1992 medfört allvarliga anpassningssvårigheter för vissa 
sektorer och regioner. Till och med i de fall valutafluktuationerna bara kompenserar 
tidigare skillnader i priskonkurrenskraften medför de störningar som företagen har svårt 
att bemästra på kort sikt. 
I de länder vars valuta deprecierat medför fluktuationerna samtidigt ökad inflation och 
höjda räntor, till förfång för en sund och hållbar tillväxt. Erfarenheten har visat att 
devalveringar inte har genererat en långsiktigt framgångsrik ekonomisk politik 
Att ta itu med orsakerna till fluktuationerna 
Det finns risk för att nya åtgärder som syftar till att korrigera valutafluktuationernas 
effekter i de drabbade sektorerna och regionerna kommer att förvärra problemen genom 
fragmentering av den inre marknaden, uppbromsning av handeln och hämmande av 
tillväxten, vilket skulle förvärra läget för sysselsättningen. 
I vissa fall kan valutafluktuationerna medföra ytterligare svårigheter för sektorer och 
regioner som redan drabbats av strukturella problem. Dessa effekter, liksom effekterna av 
alla andra faktorer, kommer i så fall att undersökas inom ramen för gällande 
gemenskapsregler och -mekanismer I inget fall kommer dessa undersökningar att leda till 
ett ifrågasättande av fördelningen av strukturfonderna mellan medlemsstaterna eller mellan 
målen, och inte heller av reglerna för programplaneringen. 
Även om effekterna av valutafluktuationerna är kännbara på sektoriell och regional nivå, 
är de ett makroekonomiskt fenomen. Lösningarna kan och bör inte riktas in på 
konsekvenserna av fluktuationerna, utan på orsakerna till dem Dessa orsaker hänger 
emellertid direkt samman med att de framsteg som gjorts beträffande konvergens är 
otillräckliga, särskilt när det gäller minskning av de statliga underskotten. 
Gemensam valuta och ekonomisk konvergens 
Den definitiva lösningen på denna turbulens går genom ekonomisk konvergens, vilket är 
en förutsättning för inrättandet av en stark och stabil gemensam valuta, och särskilt genom 
varaktig respekt för de kriterier för inflation och statliga underskott som definieras i 
fördraget. I detta sammanhang är det lämpligt att påminna om att den gemensamma 
valutan bör bli hela unionens valuta så snabbt som möjligt. 
På både kort och lång sikt är förstärkningen av konvergensen den väg man måste gå för 
att bevara och förstärka den inre marknaden. Med eller utan gemensam valuta är det för 
övrigt nödvändigt att minska underskotten för att undvika marknadens negativa reaktioner 
och högre räntor. Dessutom medför framsteg i fråga om konvergens att den 
makroekonomiska ramen blir sundare, vilket gynnar tillväxten och kampen mot 
arbetslösheten. Denna inriktning är en av stödpunkterna för den europeiska 
sysselsättningsstrategin, som även syftar till att öka sysselsättningsintensiteten i tillväxten 
genom mikroekonomiska och strukturella åtgärder. 
Förstärkning av konvergensen 
Inom denna ram kommer kommissionen att se till att de mekanismer som föreskrivs i 
fördraget för att förstärka konvergensen tillämpas på ett kraftfullt sätt. Den kommer också 
att vaka över att effektiva medel används till detta. Slutligen kommer den även att se till 
att reglerna beträffande den inre marknadens funktion tillämpas strikt och genomgående 
Denna förstärkning av konvergensen kommer också att lägga grunden till en förstärkt 
monetär solidaritet. De två punkterna hänger oupplösligt samman, särskilt inför den tredje 
etappen av den ekonomiska och monetära unionen, under vilken en ersättningsmekanism 
för det nuvarande EMS ska vara inrättad för de medlemsstater som inte från början kan 
anslutas till den gemensamma valutan. 
1 denna anda håller kommissionen på att för Europeiska rådets möte i Madrid utarbeta sitt 
bidrag till etapprapporten som svar på frågan från Cannes om de framtida förhållandena 
mellan den europeiska valutan och valutorna i unionens övriga länder. 
* * * 
I rapporten anser kommissionen sammanfattningsvis att den gemensamma valutan utgör 
ett oumbärligt komplement till den inre marknaden. Den ekonomiska och monetära 
unionen är en adekvat lösning på de problem som valutafluktuationerna medför i den 
europeiska ekonomin. Varje annan lösning riskerar att ytterligare förvärra problemen. 
Alla ansträngningar och alla framsteg i konvergensprocessen mot den monetära unionen 
bidrar redan nu till att mildra konsekvenserna av valutafluktuationerna och till att inrätta 
en sundare makroekonomisk ram som gynnar tillväxten och skapande av jobb 
INLEDNING 
Under det europeiska toppmötet i Cannes underströk Europeiska rådet att "det 
finns risk för att den senaste monetära turbulensen om den fortgår kommer att 
påverka den inre marknaden funktion och hämma en harmoniserad och balanserad 
tillväxt". Rådet bad kommissionen att "inleda en fördjupad undersökning av dessa 
problem och meddela sina slutsatser till hösten" (SI (95) 500, 27 juni 1995). 
Denna begäran från rådet bör sättas i samband med artikel 109m i Fördraget om 
Europeiska unionen som föreskriver att "varje medlemsstat skall behandla sin 
valutapolitik som en fråga av gemensamt intresse" 
Alltsedan krisen för EMS valutamekanism i september 1992 har flera europeiska 
valutor kraftigt deprecierat i förhållande till den tyska marken. Så hände mellan 
augusti 1992 och augusti 1995 för den italienska liren (depreciering med 32 %), 
svenska kronan (27 %), spanska pesetan (25 %) och sterlingpundet (20 %). Tre 
viktiga händelser kännetecknar denna period av turbulens på valutamarknaden: För 
det första utgick sterlingpundet och den italienska liren ur EMS valutamekanism i 
september 1992, för det andra beslutades det i augusti 1993 om en ökning av 
fluktuationsmarginalen i valutamekanismen till 15 % och för det tredje 
deprecierade dollarn kraftigt i februari och mars 1995, vilket bidrog till 
försvagningen av några europeiska valutor. 
Deprecieringen av dessa europeiska valutor är resultatet av trycket från 
valutamarknaderna. Även om deprecieringarna inte är resultatet av en politisk 
viljeyttring, är de ändå marknadernas sanktion till följd av en inte tillräckligt strikt 
makroekonomisk politik 
Teoretiskt sett kan valutakursförändringar påverka handeln inom EU på två olika 
sätt. Dels kan de kortsiktiga förändringarna på grund av den osäkerhet de skapar 
medföra en minskad handelsvolym. Dels kan vissa förändringar på medellång sikt, 
på grund av de ändrade konkurrensförhållanden de medför, också påverka 
handelsflödet och den internationella specialiseringen. 
Dessutom kan valutakursförändringarna medföra betydande allmänna 
makroekonomiska effekter. Dels kan osäkerheten fa en väsentlig negativ effekt på 
besluten om investeringar och konsumtion och följaktligen på tillväxtperspektiven 
för hela gemenskapen. Dels kan valutakursförändringarna föra med sig en 
omfördelning av den ekonomiska tillväxten och inflationen mellan de länder vars 
valuta apprecierat och de länder vars valuta deprecierat, där de senare på kort sikt 
far erfara en snabbare tillväxt men också ökad inflation. 
Kommissionens enheter har undersökt vilken effekt den senaste tidens 
valutakursförändringar haft på den inre marknadens funktion och den ekonomiska 
tillväxten i unionen och dess medlemsstater. Undersökningen har stött på en del 
problem beträffande både undersökningsmetoder och insamlandet av uppgifter. 
När det gäller undersökningsmetoder är det naturligtvis mycket komplicerat att 
skilja på valutakursförändringarnas effekter och effekterna av andra ekonomiska 
händelser som inträffat under samma period. Ytterligare svårigheter har orsakats 
av det faktum att den tillgängliga undersökningsperioden är kort och inte medger 
en överblick över de samlade effekterna. En viss försiktighet måste också iakttas 
eftersom företagens reaktionstid när det gäller att fatta beslut till följd av 
valutafluktuationerna kan vara relativt lång i förhållande till observationsperioden. 
När det gäller insamlandet av uppgifter har störningar uppstått i serierna med 
handelsstatistik till följd av införandet av den inre marknaden och offentliggörandet 
av dessa har fördröjts. Det nyinrättade systemet för insamling av uppgifter har 
gjort det svårare att jämföra uppgifter om EU-ländcrnas handel inom gemenskapen 
före och efter 1993. På grund av dessa svårigheter har kommissionens enheter 
använt sig av en mängd indikatorer vars resultat läggs fram i det följande 
II VALUTAFLUKTUATIONER OCH EFFEKT PÅ TILLVÄXT OCH HANDEL 
Makroekonomisk effekt pä tillväxten 
6. På makroekonomisk nivå är den senaste tidens kursförändringar mellan unionens 
valutor oroande. Sedan början av 1995 har hela gemenskapen erfarit en viss 
uppbromsning av tillväxten och investeringstakten, vilken till en del kan förklaras 
som rent ekonomiska följder av kursförändringarna och delvis som ett minskat 
förtroende bland marknadsaktörerna inför osäkerheten beträffande valutan. Bakom 
detta allmänna konstaterande ligger olika effekter beroende på om det rör sig om 
länder vars valuta deprecierat eller länder vars valuta apprecierat När det gäller de 
förstnämnda har fördelarna i fråga om ekonomisk tillväxt motverkats av 
prishöjningar och höjningar av den nominella räntan som i viss mån medfört en 
ökad osäkerhet bland hushållen. Beträffande de länder vars valuta har apprecierat 
(vilkas betydelse inom unionen, räknat i BNP, betydligt överstiger 50 %) har 
tvärtom den uppbromsade tillväxten följts av minskad inflation. Det bör påpekas 
att inom dessa två grupper varierar effekterna beroende på hur mycket valutan 
deprecierat eller apprecierat. 
På grundval av ekonomiska simulationer och med beaktande av den senaste 
informationen uppskattar kommissionens enheter att den monetära turbulensen 
kan ha medfört en minskning av gemenskapens tillväxt och investeringar i 
storleksordningen 0,25—0,5 procentenheter för år 1995 (effekten av dollarns 
utveckling inbegripen). För Italien visar simulationerna på en extra prishöjning 
med 1,5 procentenheter och en höjning av den kortfristiga nominella räntan med 2 
procentenheter. För de länder vars valuta har apprecierat visar simulationerna 
däremot en minskning av inflationen och av de kortfristiga nominella räntorna i 
storleksordningen 0,5—1 procentenhet (simulationerna grundas på en hypotes där 
den kortfristiga realräntan är konstant). I stort har dessa konstateranden bekräftats 
av andra internationella organisationer, exempelvis OECD. 
Det bör understrykas att läget beträffande växelkurserna mellan de europeiska 
valutorna till viss del kan förklaras av dollarkursens utveckling. I februari och mars 
1995 sjönk dollarn kraftigt i förhållande till gemenskapsvalutorna, vilket medförde 
en ökad divergens mellan de europeiska valutorna och ökad instabilitet. Under 
perioden 1992—1995 utvecklades till exempel valutapariteten DEM/USD och 
DEM/ITL parallellt (signifikant korrelation). Det är därför mycket svårt att 
uppskatta effekterna av fluktuationerna mellan de europeiska valutorna oberoende 
av dollareffekten. 
Valutakvrsfor ändringar och priskonkurrenskraft 
7. Beträffande handelsutbyten gäller det för det första att ta reda på i vilken mån 
valutakursförändringarna har påverkat medlemsstaternas priskonkurrenskraft. 
Begreppet priskonkurrenskraft som traditionellt används av de internationella 
organisationerna bör inte förväxlas med det allmänna begreppet konkurrenskraft. 
Det rör sig här om ett mått som bara inbegriper enhetskostnaden för arbetet i ett 
land i förhållande till dess handelspartners. För att fa fram indikatorer för 
priskonkurrenskraft måste man välja ett referensår. Kommissionens enheter har i 
huvudsak använt första kvartalet 1987 som referensperiod, eftersom det motsvarar 
en period av stabilitet i växelkurserna som upphörde med krisen i september 1992. 
Om man väljer en alternativ referensperiod (1983) ändras inte de huvudsakliga 
slutsatser som dragits vid analysen av priskonkurrenskraften 
8. Perioden 1987—1992 kännetecknades dels av relativ stabilitet beträffande de 
nominella valutakurserna, dels av kontrasterande inflations- och 
produktivitetsutveckling, vilket sammantaget medförde att medlemsstaternas 
priskonkurrenskraft utvecklades ät olika håll. Under perioden mellan tredje 
kvartalet 1992 och tredje kvartalet 1995 apprecierade de effektiva nominella 
valutakurserna i en del länder. Så skedde i Tyskland, Danmark, Frankrike, 
Nederländerna, Österrike, Belgien och Finland, där valutorna apprecierade med 
mellan 15 % (Tyskland) och 7 % (Finland). I Italien, Sverige, Spanien, Grekland, 
Förenade kungariket, Portugal och Irland deprecierade däremot de effektiva 
nominella valutakurserna med mellan 26 % för Italien och 2 % för Irland. 
9. Dessa förändringar i de nominella valutakurserna har fatt olika följder för 
utvecklingen av priskonkurrenskraften i olika länder. I vissa fall har de gjort det 
möjligt att korrigera minskningar eller ökningar i priskonkurrenskraft som 
registrerats under perioden 1987—1992. I andra fall har de fört med sig 
nettovinster eller -förluster beträffande priskonkurrenskraften i förhållande till den 
utveckling som konstaterats under perioden. 
10. Beträffande de länder vars priskonkurrenskraft minskat starkt mellan 1987 och 
1992 har de nominella förändringarna under perioden mellan tredje kvartalet 1992 
och tredje kvartalet 1995 kompenserat de tidigare förlusterna mer än väl i vissa fall 
(Sverige), och bara delvis i andra fall (Spanien). När det gäller Grekland och 
Portugal har de nominella förändringarna inte förbättrat priskonkurrenskraften 
som fortsatt att försämras, något som inte nödvändigtvis innebär en minskad 
konkurrenskraft på världsmarknaden vilket för Portugals del visar sig i en ökad 
marknadsandel inom gemenskapen. 
Beträffande Frankrike och Österrike, där priskonkurrenskraften märkbart 
förbättrades mellan 1987 och 1992, har de nominella förändringarna mellan 1992 
och 1995 till stor del ätit upp de tidigare vinsterna. 
När det så gäller länder där priskonkurrenskraften utvecklats måttligt under 
perioden 1987—1992 har de nominella förändringarna mellan 1992 och 1995 för 
Italiens del givit en avsevärt ökad priskonkurrenskraft (24 % under hela perioden 
mellan första kvartalet 1987 och tredje kvartalet 1995). Däremot har denna 
utveckling medfört en ganska kännbar minskning av priskonkurrenskraften i 
Tyskland (20 %) och en något mindre i Danmark (9 %) och för den ekonomiska 
unionen mellan Belgien och Luxemburg, BLEU (7 %). I Förenade kungariket och 
Nederländerna har priskonkurrenskraften ändrats relativt lite under perioden från 
första kvartalet 1987 till tredje kvartalet 1995 
Man bör slutligen understryka att det inte finns något strikt samband mellan de 
nominella valutakursvariationerna och variationerna i priskonkurrenskraften. Det 
förstnämnda leder inte nödvändigtvis till det sistnämnda eftersom 
valutafluktuationerna inte är den enda orsaken till variationer i 
priskonkurrenskraften. En förbättring av lönekostnaderna i nationell valuta på 
grund av ökad produktivitet och återhållsam lönepolitik kan också påverka 
priskonkurrenskraften (tabell 1). 
Valutakursförändringarnas effekter pä bytes- och handelsbalans 
I I För det andra gäller det att ta reda på i vilken mån priskonkurrenskraftens 
utveckling har påverkat ländernas bytes- och handelsbalans Man kan inte påvisa 
någon betydande snedvridning av handeln på grundval av de siffror som hittills 
finns tillgängliga och som täcker tiden fram till slutet av år 1994. Bytesbalansen 
har visserligen förbättrats i de länder vars valuta har deprecierat (utom när det 
gäller Portugal), men faktum är att detsamma gäller de flesta av de länder vars 
valuta har apprecierat, med undantag för Österrike och framför allt Tyskland. I det 
senare fallet beror försämringen huvudsakligen på effekterna av återföreningen. Av 
denna utveckling kan man alltså dra slutsatsen att bytesbalansen inte enbart 
påverkas av priskonkurrenskraftens utveckling, utan att cykliska och strukturella 
faktorer också spelar en viktig roll. Sammanfattningsvis verkar det som om 
valutakursförändringarna inte haft någon särskild effekt på bytesbalanssaldot . 
• När det gäller utvecklingen av ländernas handelsbalans kan priskonkurrenskraften 
ha haft en reell effekt, men denna har i så fall uppvägts av vinstmarginalernas 
utveckling. Dessutom visar analysen att den relativa tillväxten av den inhemska 
efterfrågan är en avgörande faktor beträffande handelsbalansen. Den relativt låga 
inhemska efterfrågan i en del av de länder vars valuta har deprecierat (särskilt 
Sverige och Italien) har sålunda bidragit till att ländernas handelsbalans har 
förbättrats. Handelsbalansen i flera länder har dessutom påverkats av det senaste 
decenniets viktiga händelser, som Spaniens och Portugals inträde i Europeiska 
unionen, Tysklands återförening och skapandet av den europeiska inre marknaden. 
Valutakursförändringarnas sektoriella och regionala effekter 
12. För det tredje gäller det att ta reda på om vissa medlemsstater eller vissa sektorer 
drabbats särskilt av valutakursernas och priskonkurrenskraftens utveckling. När 
det gäller.tillverkningsindustrin bekräftar utvecklingen av produktionspriserna i 
ecu under perioden 1987—1994 helt och hållet de resultat som erhållits beträffande 
priskonkurrenskraften. Denna nya indikator (produktionspriset) och indikatorn 
priskonkurrenskraft ger alltså överensstämmande resultat. 
Under perioden 1987—1994 som helhet har Portugal erfarit den högsta ökningen 
av produktionspriset inom tillverkningsindustrin i förhållande till genomsnittet i 
gemenskapen (+39 %). Därnäst kommer Grekland (+8 %), Tyskland (+5 %) 
BLEU 0 5 %) och Danmark ( + 3 %) där produktionspriset också ökat. Däremot 
har produktionspriset relativt sett minskat i Italien (-13 %), i Spanien (-3 %) och i 
Frankrike (-1 %). I de övriga länderna motsvarar utvecklingen genomsnittet för 
gemenskapen (tabell 3) 
13. Värdeutvecklingen för marknadsandelar för tillverkningsindustrin visar att 
strukturella faktorer starkt dominerar över valutakurseffekterna under perioden 
1987—1994. Analysen omfattar inte år 1995 eftersom uppgifterna inte varit 
tillgängliga. 
Inom unionen erfor Frankrike och Spanien en konstant förbättring av sina 
marknadsandelar under perioden 1987—1992, + 2,5 procentenheter för Frankrike 
och +1,3 procentenheter för Spanien. Tyskland däremot förlorade 3,3 
procentenheter under samma period och Italien förlorade 0,8 procentenheter. 
Mellan 1992 och 1994 fortsatte den tyska tillbakagången (-3,4 procentenheter) 
medan Spaniens marknadsandel fortsatte att öka (+ 0,5 procentenheter). För 
Frankrikes del kan man efter 1992 lägga märke till att tendensen i viss mån bryts, 
då marknadsandelen minskar med 0,6 procentenheter, men förlusten är begränsad 
med hänsyn tagen till vinsten under den föregående perioden. När det gäller Italien 
fortsätter däremot marknadsandelen att minska. 
Slutsatserna beträffande marknadsandelar utanför unionen är ungefär desamma. 
Här är emellertid minskningen av Tysklands marknadsandelar och ökningen av 
Spaniens mer begränsade än vad som observerats inom unionen. Under perioden 
1987—1992 ökade Frankrikes marknadsandelar utanför unionen något mindre än 
vad som observerats inom unionen, men förlusterna under perioden 1992—1994 är 
större utanför än inom unionen. Beträffande Italien förblev värdet av 
marknadsandelarna stabilt under perioden 1987—1994 som helhet, med en svag 
förbättring mellan 1992 och 1994 (tabell 2). 
14. Utvecklingen beträffande den totala exportvolymen för industriprodukter under 
perioden 1987—1994 bekräftar att utvecklingen av produktionspriserna i 
gemensam valuta inte är den viktigaste avgörande faktorn. Cykliska och 
strukturella faktorer har också spelat en mycket viktig roll. I förhållande till 
gemenskapens genomsnitt har Spanien och Portugal haft den kraftigaste ökningen 
av exportvolym, 60 respektive 32 %, vilket i huvudsak kan förklaras av 
moderniseringen av ekonomin i dessa länder och avskaffandet av handelshinder 
inom gemenskapen. Frankrikes resultat (+12 %) var märkbart bättre än resultaten 
för dess handelspartners i Europa under perioden 1987-1994, även om det gick 
sämre för Frankrike under 1992—1994 än för dess europeiska partners. Däremot 
har exporten från Tyskland minskat med 16 % i förhållande till gemenskapens 
genomsnitt, vilket delvis kan förklaras av åtcrföreningsprocessen som förstärkte en 
långvarig trend Italiens exportvolym har genomgående varit mindre an 
gemenskapens genomsnitt (- 2 %) under perioden 19^7—1994, och 
återhämtningen som ägde rum mellan 1992 och 1994 kunde inte kompensera de 
relativa förluster som gjordes under den föregående perioden (tabell 3). 
5 Det finns dock en del viktiga skillnader beroende på om man ser på marknaderna 
inom eller utanför gemenskapen. Under perioden 1987—1992 ökade 
exportvolymen för industriprodukter inom gemenskapen betydligt snabbare än 
den till marknader utanför gemenskapen (+4,7 % per år i genomsnittlig volym mot 
+ 1,5 %), medan läget var det motsatta under 1992-1994 (+ 0,1 % per år för 
export inom EU mot + 9,2 % för export utanför EU). Denna utveckling kan lätt 
förklaras av att efterfrågan mellan 1987 och 1992 ökade snabbare inom EU än 
utanför medan det motsatta skedde mellan 1992 och 1994. Vissa länder vars 
valuta deprecierade mellan 1992 och 1994 drog fördel av detta på marknaderna 
utanför gemenskapen. Särskilt gäller detta Italien (+ 14,2 %), Spanien (+17, 8 %), 
Grekland (+- 12,9 %) och Förenade kungariket (+ 12,3 %), där exporten till 
marknaderna utanför gemenskapen ökade mycket kraftigt mellan 1992 och 1994 
(tabell 3). 
6. En av orsakerna till varför exportvolymerna när det gäller handeln inom 
gemenskapen inte påverkats så mycket av produktionsprisernas utveckling, är att 
exportörerna i de länder vars valuta har deprecierat har ökat sina vinster i stället 
för att minska exportpriserna. Man kan mycket riktigt se att beträffande 
industriprodukter på det hela taget har exportörerna i vissa europeiska länder där 
valutan deprecierat ökat sina vinstmarginaler och inte tagit tillfället i akt att öka 
sina marknadsandelar. Detta gäller främst i Italien och Spanien. 
Observationstiden sedan början av valutaturbulensen är naturligtvis alldeles för 
kort (drygt 2 år) för att man skall kunna se effekterna i sin helhet. Det är troligt att 
vi ännu inte fatt känna på alla direkta och indirekta effekter av 
valutakursförändringarna. För de länder vars valuta deprecierat kan exportörernas 
strategier beträffande marginaler komma att förändras. När de väl återupprättat 
sina vinstmarginaler, skulle de kunna ha en mer aggressiv strategi beträffande 
marknadsandelar, om inte på sikt produktionskostnaderna (priset på importerade 
produkter, löneutveckling) ökar kraftigt i dessa länder, vilket ofta är fallet efter en 
depreciering. I de länder vars valuta apprecierat kan däremot de exportörer som 
minskat sina marginaler för att kunna bibehålla sina marknadsandelar snabbt 
komma att fa kännbara lönsamhetsproblem. Detta skulle i så fall kunna hota deras 
investeringsförmåga. 
17 Situationen varierar beroende på tillverkningssektor och hur stor konkurrens som 
finns mellan producenterna. Kommissionens enheter har närmare studerat flera 
sektorer som valts på grund av sin stora andel av handeln inom gemenskapen. 
Bland dessa verkar vissa vara särskilt känsliga för valutafluktuationer: 
bilindustrin, textil- och beklädnadsindustrin (där små och medelstora företag utgör 
en viktig del) och vissa jordbruksproduktindustrier. Inom dessa tre sektorer har 
företagen i de länder vars valuta apprecierat, inför kommissionen uttryckt sin oro 
över de krympande vinstmarginalerna vid export och förlusterna av 
marknadsandelar beträffande sina produkter. 
För dessa tre sektorer verkar det som om de länder vars valuta har apprecierat haft 
svårt att komma in på marknaderna i de gemenskapsländer vars valuta deprecierat. 
Däremot har inte de sistnämnda länderna i allmänhet förbättrat sin position på 
marknaderna i de länder vars valuta apprecierat, även om vissa av dem har 
förbättrat sin position på marknader utanför unionen. 
När det gäller bilsektorn har exportörerna i de stora länder vars valuta deprecierat 
mellan 1992 och 1994 (Italien, Förenade kungariket, Spanien) inte nämnvärt ökat 
sina marknadsandelar i de EU-länder vars valuta apprecierat. Tvärtom har de ökat 
sina vinster på den europeiska marknaden. Emellertid har de uppnått 
anmärkningsvärda volymresultat i länder som inte är medlemmar i EU. Detta kan 
till viss del förklaras med att exportpriset inte ökat lika mycket på marknaderna 
utanför gemenskapen som på marknaderna inom EU. 
Exportörerna i de länder vars valuta apprecierat har däremot stött på svårigheter i 
de länder vars valuta deprecierat. Detta gäller särskilt tysk och fransk export mot 
den italienska marknaden där prissänkningarna i D-mark och franska franc har lett 
till en krympning av vinstmarginalerna, men inte varit tillräckliga för att hindra en 
minskning av exportvolymen. Valutakurseffekten tycks ändå vara mycket mer 
markant för Frankrike än för Tyskland, där exporten har påverkats starkt av andra 
faktorer. Tvärtemot vad som gäller för den italienska marknaden har marknaden i 
Förenade kungariket förblivit mycket stark (stor ökning av den inhemska 
efterfrågan). Detta har gjort det möjligt för de franska och tyska exportörerna att 
öka sin export till Förenade kungariket, trots deprecieringen av landets valuta. 
Det bör dock påpekas att vissa av de geografiska ändringar av exportriktningarna 
som noterats under perioden 1992-1994 kan tillskrivas en fortgående trend som 
pågick redan under perioden 1987-1992 (exempelvis den italienska marknadens 
minskande betydelse för franska exportörer). 
18. När det gäller beklädnadssektorn har företagen i vissa länder vars valuta 
deprecierat (Spanien, Förenade kungariket och Italien), mellan 1992 och 1994 
starkt ökat sin exportvolym, särskilt på marknader utanför gemenskapen. Däremot 
har företagen i de flesta av de länder där valutan apprecierat fatt sin exportvolym 
kännbart minskad mellan 1992 och 1994, särskilt på gemenskapsmarknaden (detta 
gäller Frankrike och Tyskland). 
Utvecklingen under perioden 1992-1994 skiljer sig för denna sektor från vad som 
noterats under perioden 1987-1992. För Frankrike och Tyskland ökade under 
denna period export volymen inom beklädnadssektorn mer än för Spanien, 
Förenade kungariket och Italien. 
19. När det gäller jordbruksprodukterna skiljer sig situationen väsentligt från de andra 
ekonomiska sektorerna, på grund av tillämpningen av institutionella priser och 
12 
stöd som fastställs i ecu och de "gröna" växelkurser som används vid konvertering 
av dessa belopp till nationella valutor. De gröna växelkursernas utveckling följer i 
princip de valutakurser som noteras på marknaden, men med en viss fördröjning 
pä grund av att man önskar hälla dessa priser och stöd någorlunda stabila. 
Effekten av valutakursförändringarna beror naturligtvis pä om det finns 
institutionella priser. För de produkter som omfattas av interventionssystem 
påverkar valutakursförändringarna produkternas pris proportionellt, ibland med 
den ovannämnda fördröjningen. Eftersom de institutionella priserna är desamma 
för alla medlemsstater påverkar valutakursförändringarna knappast handelsflödet, 
annat än ibland på kort sikt. För de jordbruksprodukter som inte omfattas kan 
prissituationen jämföras med situationen för produkterna inom andra sektorer. 
Valutakursutvecklingen har påverkat jordbrukarnas inkomster och därmed 
konkurrensläget på lång sikt för jordbruksprodukter. Valutakurserna påverkar inte 
bara priset, utan har också en direkt effekt på stöden, vilka ökar fortare än 
inflationen vid stora deprecieringar och minskar vid apprecieringar. Det finns dock 
en del mekanismer som skyddar jordbrukarna mot vissa sänkningar av stöd i 
nationell valuta och en del möjligheter till kompensation för inkomstbortfall som 
beror på prissänkningar av valutaskäl. 
20. Kommissionens enheter har studerat valutautvecklingen beträffande två produkter 
som inte omfattas av subventioner, nämligen grönsaker och griskött. Det framstår 
klart att strukturella faktorer (exempelvis Spaniens uppgång) och slumpmässiga 
faktorer som hör till klimatförhållandena dominerar över växelkurseffekterna. Så 
till exempel ökade Spaniens export av grönsaker till Frankrike och Tyskland redan 
innan den spanska pesetan deprecierade, medan den långvariga nedgången i den 
italienska exporten till Frankrike och Tyskland inte nämnvärt hejdats av 
deprecieringen av liren. 
21. När det så gäller vissa tjänster (offentliga bygg- och anläggningsarbeten, handel 
och turism) har undersökningar på lokal nivå visat att ekonomin i vissa 
gränsregioner har fatt vissa anpassningsproblem till följd av den successiva 
deprecieringen av den spanska pesetan och den italienska liren. Detta gäller särskilt 
i Frankrike och Österrike. Konsumenterna i gränsregionerna i de länder vars valuta 
apprecierat åker nämligen ofta över gränsen och handlar så snart den ökade 
reskostnaden kompenseras av de besparingar som kan göras på grund av de lägre 
priserna. Dessutom gynnas byggnadsföretagen i de länder vars valuta deprecierat 
av den lägre kostnaden för arbetskraft och kan fa kontrakt i gränsregionerna i de 
länder vars valuta apprecierat. Diversionseffekter uppstår också för turisterna som, 
i en och samma region, väljer att tillbringa sin semester i det område där priserna 
är lägst. 
III FÖLJDER FÖR DEN EKONOMISKA POLITIKEN 
22. I jämförelse med stabiliteten under perioden 1987—1992 har de nominella 
valutakurserna varit föremål för genomgripande och allvarliga förändringar sedan 
13 
september 1992. Dessa förändringar har ofta åtföljts av liknande ändringar av 
priskonkurrenskraften. 
Störningen är den grundläggande orsaken till flera problem som uppstått dels 
beträffande den inre marknadens funktion och dels det makrockonomiska 
sammanhanget När det gäller den inre marknadens funktion har de snabba och 
omfattande förändringarna som inträllät sedan 1992 medfört allvarliga 
anpassningssvårigheter för vissa sektorer och regioner (vilka mellan 1987 och 
1992 var gynnade i fråga om priskonkurrenskraft). Dessutom kan den osäkerhet 
som förändringarna inneburit ha lett till en dålig fördelning av resurserna i fråga 
om lokalisering av produktionen och investeringsbeslut. När det gäller det 
makroekonomiska sammanhanget har man kunnat märka osäkerhet och 
tveksamhet hos marknadsaktörerna, särskilt efter 1995 års valutafluktuationer, 
vilket fatt en negativ effekt på investeringar och tillväxt. Dessutom har den 
minskade tillväxten i de länder vars valuta apprecierat relativt sett påverkat hela 
EU, på grund av dessa länder betydelse i unionen. 
Dessa problem med den inre marknadens funktion och tillväxten har varit svåra att 
bemästra, inte minst på grund av den europeiska ekonomins konjunkturnedgång 
under 1993. 
23 Handelsutvecklingen som helhet, mätt under perioden 1987—1994 visar emellertid 
att i det större sammanhanget har hittills inte de växelkursförändringar som ägt 
rum sedan 1992 haft någon större betydelse. I det länga loppet är det strukturella 
faktorer som spelat den avgörande rollen: Spaniens och Portugals inträde, 
Tysklands relativt minskade betydelse inom exporten vilken ytterligare minskat 
genom återföreningen, den franska ekonomins ökade inriktning på tredje land, osv. 
24. De kraftiga och omfattande valutakursförändringarna sedan september 1992 
innebär emellertid, på grund av de anpassningssvårigheter de medfört, en del hot 
mot den inre marknadens funktion. Vissa företag frestas nämligen att upprätta 
handelshinder och de nationella offentliga myndigheterna kan utsättas för 
påtryckningar att ingripa till förmån för de sektorer och regioner som är särskilt 
drabbade. 
25. Beträffande företagens handlande, kan de frestas att inrätta handelsrestriktioner för 
att skydda sina vinstmarginaler. Inom bilsektorn har prisskillnaderna mellan 
medlemsstaterna ökat på grund av valutakurserna, vilket har fatt konsumenterna i 
gränsregionerna att köpa sina bilar på den sidan av gränsen där priserna är lägst. 
Sedan början av 1995 har kommissionens enheter fatt ta del av många klagomål 
beträffande eventuell vägran eller ransonering av försäljning till konsumenter som 
inte är bosatta i landet. Dessa klagomål kommer att behandlas mot bakgrund av 
gällande gemenskapslagstiftning, särskilt bestämmelserna om selektiv distribution. 
Samtidigt har distributörsföreningarna påpekat ekonomiska problem bland vissa av 
sina medlemmar. 
26. Beträffande de nationella offentliga myndigheterna i de länder vars valuta har 
apprecierat kan de utsättas för press från de sektorer och regioner som drabbats 
14 
värst i syfte att kompensera situationen. Detta gäller främst textilsektorn, 
beklädnadssektorn, varvsindustrin, bilsektorn och de regioner som gränsar till 
Spanien eller Italien. Sådana påtryckningar kommer bara att öka om 
devalveringarna fortsätter i framtiden. 
Varje politik som syftar till att kompensera för valutafluktuationerna genom 
särskilda åtgärder riskerar emellertid först och främst att föra med sig en spiral av 
ökande offentliga utgifter, där varje medlemsstat reagerar i förhållande till de andra 
med nya nationella stöd. En sådan stegring skulle vara särskilt förödande för de 
statliga finanserna och skulle bara leda till att de berörda företagens svårigheter 
ökade på sikt. Fluktuationerna är dessutom i huvudsak ett temporärt fenomen där 
det i längden jämnar ut sig mellan vinnare och förlorare. Till och med inom en 
given sektor är det svårt att närmare bestämma vilka skador en depreciering 
orsakat, då vissa delar av sektorn kan drabbas hårt, medan andra behåller 
avgörande komparativa fördelar. 
Gemenskapen och medlemsstaterna har sedan länge inrättat strukturella 
justeringsmekanismer för att underlätta övergången för sektorer eller regioner som 
hamnar i strukturella svårigheter. Exempel på dessa är strukturfonderna och vissa 
av gemenskapens initiativprogram, EKSG-fonderna som skall användas till 
omläggning av vissa industriregioner, statliga räddnings- eller 
omstruktureringsstöd, och särskilda regionala stöd enligt bestämmelserna i 
kommissionens "ramverk". 
Det är inte uteslutet att särskilt kraftiga valutafluktuationer ytterligare kan 
försvaga sektorer och regioner som redan har strukturella problem. Men 
valutafluktuationerna kan inte fa rättfärdiga brott mot gemenskapens befintliga 
regler och mekanismer. Om det skulle visa sig att fluktuationerna allvarligt 
försvårar läget i en viss sektor eller region, måste deras effekt, liksom effekterna 
av varje annan faktor undersökas inom ramen för gällande gemenskapsregler och -
mekanismer. I inget fall far dessa undersökningar leda till ett ifrågasättande av 
fördelningen av strukturfonder mellan medlemsstaterna eller mellan målen, och 
inte heller av reglerna för programplaneringen. Kommissionen kommer under alla 
omständigheter att vaka över att de regler som styr hela den inre marknadens 
funktion följs och se till att konkurrensen inte snedvrids. 
Om konkurrensbegränsande metoder används, t.ex. begränsning av parallell import 
eller statliga stöd som är knutna till växelkursförändringar (utom i fall enligt punkt 
192), skulle detta uppenbarligen strida mot gemenskapens konkurrensregler och 
reglerna för den inre marknaden. Sådana åtgärder skulle också kunna föra med sig 
att den inre marknaden på nytt delas upp, den inomeuropeiska handeln minskar 
och tillväxten i Europa bromsas upp. Åtgärderna skulle alltså riskera att 
omintetgöra de ansträngningar som gjorts för att skapa den inre marknaden. Den 
inre marknaden är emellertid en av gemenskapens hörnstenar och därför måste 
kommissionens och medlemsstaternas arbeta för att förstärka den och sätta till alla 
krafter för att undvika en uppdelning på nytt. 
Beträffande jordbrukssektorn, se artikel 42 i fördraget. 
15 
27 I det syftet bör kommissionen och medlemsstaterna se till att inrätta ett område 
med relativ monetär stabilitet så att den inre marknaden kan utvecklas på ett 
harmoniskt sätt. Till detta krävs en politisk vilja som uttrycks genom såväl interna 
som externa ansträngningar. 
28. På det interna planet kräver den monetära stabiliteten en ökad disciplin i 
medlemsstaterna. Erfarenheten har visat att devalveringar inte är en hållbar lösning 
i den ekonomiska politiken. De har nämligen ett pris i form av inflation, 
riskpremier, höjda räntor och minskad trovärdighet i största allmänhet. De 
monetära oroligheter som drabbat EU på senare tid beror visserligen inte på att en 
del medlemsstater medvetet agerat för att öka sin priskonkurrenskraft. I stället 
kommer den sig av svagheter i dessa ekonomier, och då särskilt när det gäller den 
makroekonomiska förvaltningen . 
Lösningen på de problem som valutaturbulensen har medfört ligger alltså i första 
hand i att på lämpligt sätt ta itu med dessa svagheter, särskilt på det 
markoekonomiska planet. Konvergensprocessen inom ramen för den ekonomiska 
och monetära unionen (EMU) utgör alltså den väg man måste gå för att bevara 
den inre marknaden. Dessutom medför framsteg i fråga om konvergens att den 
makroekonomiska ramen blir sundare, vilket gynnar tillväxten och kampen mot 
arbetslösheten. Denna inriktning är en av stödpunkterna för den europeiska 
sysselsättningsstrategin, som även syftar till att öka sysselsättningsintensiteten i 
tillväxten med mikroekonomiska och strukturella medel. 
Det är alltså nödvändigt att utnyttja de handlingsmarginaler som den nuvarande 
återhämtningen ger för att öka ansträngningarna att förstärka statsfinanserna. 
Beträffande den saken visar analyserna på ett samband mellan stabila valutor och 
nivån på statliga underskott, nämligen att de länder vars valuta nominellt har 
deprecierat i allmänhet har ett större statligt underskott. En förstärkning av 
budgeten är nödvändig för att förbättra trovärdigheten och återupprätta en sund 
grogrund för tillväxten. 
De villkor som gör det möjligt att inrätta den gemensamma valutan utgör också 
den enda hållbara lösningen på de risker som är förbundna med valutaturbulensen 
inom den inre marknaden. I enlighet med begäran från toppmötet i Cannes är det 
även lämpligt att undersöka de framtida förhållandena mellan den europeiska 
valutan och valutorna i unionens övriga länder. I den andan håller kommissionen 
på att utarbeta sitt bidrag till etapprapporten för Europeiska rådets möte i Madrid. 
Här understryker kommissionen vikten av att sådana förhållanden baseras på en 
förstärkt konvergens. 
29. På det externa planet är det nödvändigt att främja samordning och övervakning av 
internationell ekonomisk och monetär politik. Valutaturbulensen är ju inte bara ett 
internt fenomen inom gemenskapsländernas ekonomi, eftersom dollarns svagheter 
har en tendens att skapa kraftiga spänningar mellan de europeiska valutorna. 
Riskerna för att den inre marknaden skall delas upp på nytt gör det alltså än mer 
nödvändigt att unionen bildar en enad front i internationella sammanhang. 
16 
Tabell 1: Effektiva nominella valutakurser1 och priskonkurrenskraft2 
FÖRÄNDRING (%) 
BLEU 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
I 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 87Q1/83Q1 
Effektiv nominell 
valutakurs 
6,4 
6,2 
17,5 
-47,4 
-12,0 
-2,8 
-6,7 
-8,1 
10,0 
11,1 
-42,8 
1.7 
-2.2 
-14.9 Pris-
konkurrens­
kraft 
3,5 
21,4 
11.3 
-15,3 
-6.4 
0.1 
-19,0 
-4,7 
-6.3 
5,8 
-7,6 
-1,8 
3.6 
-12.3 92Q3/87Q1 
Effektiv nominell 
valutakurs 
2,7 
0,4 
3,2 
-39,8 
11,0 
0.6 
1,4 
-6,8 
2.3 
2,3 
-9,2 
-11.0 
-0.8 
0,3 Pris-
konkurrens­
kraft 
-2,6 
-3,0 
3,0 
13,1 
29,1 
-10,4 
-23,2 
2.6 
-8,4 
-10,4 
18,6 
-17,3 
13,0 
6,7 95Q3/92Q3 
Effektiv nominell 
valutakurs 
9.9 
42.6 
15.0 
-14.2 
-15.9 
11.9 
-2,1 
-26.4 
10.7 
10,7 
-7.5 
6,8 
-20,3 
-11,2 Pris-
konkurrens­
kraft 
10.4 
12,8 
16.5 
12,7 
-16.0 
8,7 
-9,0 
-26,3 
4.0 
9,6 
6.8 
0.3 
-24.1 
-6,8 95Q3/87Q1 
Effektiv nominell 
valutakurs 
12,8 
13,0 
18.7 
-48,4 
-6,7 
12,6 
-0,7 
-31,4 
13,3 
13,2 
-16,0 
-5.0 
-20,9 
-10,9 Pns-
konkurrens-
kraft 
7.5 
9,5 
20,0 
27.5 
8.5 
-2.6 
-30.1 
-24,4 
-4.7 
-1,7 
26.6 
-17.1 
-14.2 
-0.6 
'Den effektiva nominella valutakursen gör det möjligt att jämföra valutakursutvecklingen i varje medlemsstat med utvecklingen i de andra 
"""— medlemsstaterna. 
v"f-' 2Effektiv reell valutakurs grundad på lönekostnaderna i den industriella tillverkningssektorn. Minustecken (-) innebär en förbättring av 
priskonkurrenskraften. 
Tabell 2: EU-ländernas exportmarknadsandelar 
INOM EU 
BLEU 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
I 
NL 
P 
UK 
EUR-12 1987 
11.15 
1.70 
30.95 
0.75 
3.75 
15.18 
2.00 
13.22 
10.06 
1.38 
9.86 
100 1988 
10.92 
1.61 
29.82 
0.52 
3.99 
16.69 
2.06 
12.85 
9.92 
1.37 
10.25 
100 1989 
10.83 
1,53 
29,42 
0,59 
4,16 
16,86 
2,14 
12,82 
10,05 
1,49 
10,12 
100 1990 
10.86 
1.60 
28.10 
0.54 
4.55 
16.93 
2.05 
13.06 
9.78 
1.61 
10.90 
100 1991 
10.53 
1.71 
27.51 
0.55 
4.92 
T.50 
2.04 
12.96 
9.23 
1.62 
11.41 
100 1992 
10.24 
1,82 
27,62 
0,60 
5.02 
17.63 
2.17 
12,43 
9.81 
1.70 
10,96 
100 1993 
11.54 
1.87 
24.89 
0.56 
5.20 
17.34 
2.35 
12.90 
9.73 
1.67 
i H-96 
100 1994 
11.3" 
1.72 
24.26 
0.49 
5.48 
17.03 
2.48 
12.28 
11.21 
1.55 
12.14 
100 
UTANFÖR EU 
BLEU 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
I 
NL 
P 
UK 
EUR-12 1987 
5.12 
2,99 
38,37 
0,55 
3.71 
14.65 
1.00 
13.93 
4.81 
0.73 
14.14 
100 1988 
5.45 
2,74 
36.57 
0.43 
3,81 
15.88 
1.05 
13.58 
4.96 
0.71 
14.82 
100 1989 
5.76 
2,56 
35,98 
0,53 
3,78 
16.16 
1.06 
14.36 
4,79 
0.81 
14,20 
100 1990 
5.44 
2.67 
36.40 
0.48 
3.75 
16.12 
1.07 
14.19 
4.68 
0.84 
14.36 
100 1991 
5.34 
2.57 
36.99 
0.48 
3.93 
16.47 
1.14 
13.77 
4.80 
0.79 
13.72 
100 1992 
5.21 
2,66 
36,30 
0,51 
4,04 
16,68 
1,24 
13.80 
5.50 
0,82 
13,23 
100 1993 
5.60 
2.45 
35.01 
0.52 
4.15 
15.74 
1.51 
14.08 
5.60 
0.67 
14.67 
100 1994 
6.00 
2.50 
35,16 
0.50 
4.13 
15.46 
1.53 
14.09 
5.53 
0.64 
14.46 
100 
Källa: COMEXT (EUROSTAT) 
1 Det finns inga jämförbara uppgifter för de nya medlemsstaterna under perioden. 
18 
Tabell 3: EUs tillverkningsindustri inför valutakursförändringarna1 
BLEU 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
I 
NL 
P 
UK 
EU PRODUKTIONSPRIS 
(i ecu) 
1987 
100 
100 
100 
100 
100 
100 
100 
100 
100 
100 
100 
100 1992 
99.1 
99.4 
98.8 
103.8 
107.5 
97.9 
100.9 
97.6 
95.5 
138.6 
102.7 
100 1994 
105.1 
103.3 
104.7 
108.1 
96.4 
98,6 
100.2 
87,4 
102,1 
138,7 
102.9 
100 TOTAL EXPORTVOLYM 
1987 
100 
100 
100 
100 
100 
100 
100 
100 
100 
100 
100 
100 1992 
100.9 
110.7 
91.4 
117.6 
136,6 
118.9 
134.4 
89.7 
99.4 
137.1 
95.4 
100 1994 
113.5 
102,3 
84.3 
98.3 
159.9 
112.5 
144,9 
97.9 
110,6 
131,6 
96,1 
100 EXPORTTILLVÄXT l 1992-
19.94 
-5.8 
-4,8 
-6,3 
-11-5 
8.7 
-2.5 
0.1 
2.2 
9.3 
0.8 
3.6 
0,1 17.9 
7.3 
6.1 
12.9 
17.8 
3.6-
23.1 
14.2 
11,7 
0.9 
12.3 
9,2 
Källa: Europeiska kommissionen 
Uppgifterna om produktionspris och total exportvolvm har indexerats i förhållande till ar 1987 (=100) och i förhållande till genomsnittet för gemenskapen (EU=I00), Siffran 
105.1 för produktionspriset 1994 för BLEU innebär att priset i förhållande till är 1987 ökat med 5.1 % mer än gemenskapens genomsnitt.. 
Det finns inga jämförbara uppgifter för de nya medlemsstaterna under perioden. 
., Ärlig genomsnittlig tillväxt. 
J Uppskattning för 1994. 
19 

ISSN 1024-4506 
KOM(95) 503 slutlig 
DOKUMENT 
SV 10 09 
Katalognummer : CB-CO-95-558-SV-C 
ISBN 92-77-95281-4 
Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer 
L-2985 Luxemburg