C 231/58

Yttrande från Regionkommittén om Meddelande från kommissionen: Europeiska grannskapspolitiken – Strategidokument

(2005/C 231/08)

REGIONKOMMITTÉN HAR AVGETT DETTA YTTRANDE

med beaktande av

meddelande från kommissionen till rådet och Europaparlamentet – EU:s grannskapspolitik – Strategidokument (KOM(2004) 373 slutlig),

kommissionens beslut av den 13 maj 2004 att rådfråga Regionkommittén i detta ärende i enlighet med EG-fördragets artikel 265 första stycket,

presidiets beslut av den 15 juni 2004 att ge utskottet för yttre förbindelser i uppdrag att utarbeta ett förberedande yttrande i ärendet,

meddelande från kommissionen till rådet om kommissionens förslag till handlingsplaner inom ramen för EU:s grannskapspolitik (ej officiell titel) (KOM(2004) 795 slutlig),

förslag till rådets beslut om den ståndpunkt som Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater skall inta i det associeringsråd som inrättats genom Europa–Medelhavsavtalet om upprättande av en associering mellan Europeiska gemenskaperna och deras medlemsstater, å ena sidan, och Hashemitiska konungariket Jordanien, å andra sidan, när det gäller antagandet av en rekommendation om genomförandet av handlingsplanen EU–Jordanien (KOM(2004) 796 slutlig),

förslag till rådets beslut om den ståndpunkt som Europeiska gemenskapen skall inta i den gemensamma kommitté som inrättats genom interimsassocieringsavtalet beträffande handel och samarbete när det gäller antagandet av en rekommendation om genomförandet av handlingsplanen EU–den palestinska myndigheten (KOM(2004) 789 slutlig),

förslag till rådets beslut om den ståndpunkt som Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater skall inta i det associeringsråd som inrättats genom Europa-Medelhavsavtalet om upprättande av en associering mellan Europeiska gemenskaperna och deras medlemsstater, å ena sidan, och Republiken Tunisien, å andra sidan, när det gäller antagandet av en rekommendation om genomförandet av handlingsplanen EU–Tunisien (KOM(2004) 792 slutlig),

förslag till rådets beslut om den ståndpunkt som Europeiska gemenskaperna och deras medlemsstater skall inta i det samarbetsråd som inrättats genom partnerskaps- och samarbetsavtalet angående upprättandet av ett partnerskap mellan Europeiska gemenskaperna och deras medlemsstater, å ena sidan, och Ukraina, å andra sidan, när det gäller antagandet av en rekommendation om genomförandet av handlingsplanen EU–Ukraina (KOM(2004) 791 slutlig),

förslag till rådets beslut om den ståndpunkt som Europeiska gemenskaperna och deras medlemsstater skall inta i det associeringsråd som inrättats genom Europa–Medelhavsavtalet om upprättande av en associering mellan Europeiska gemenskaperna och deras medlemsstater, å ena sidan, och Staten Israel, å andra sidan, när det gäller antagandet av en rekommendation om genomförandet av handlingsplanen EU–Israel (KOM(2004) 790 slutlig),

förslag till rådets beslut om den ståndpunkt som Europeiska gemenskaperna och deras medlemsstater skall inta i det samarbetsråd som inrättats genom partnerskaps- och samarbetsavtalet angående upprättandet av ett partnerskap mellan Europeiska gemenskaperna och deras medlemsstater, å ena sidan, och Republiken Moldavien, å andra sidan, när det gäller antagandet av en rekommendation om genomförandet av handlingsplanen EU–Moldavien (KOM(2004) 787 slutlig),

kommissionens meddelande till Europaparlamentet och rådet – Bygga en gemensam framtid – Politiska utmaningar och budgetmedel i ett utvidgat EU 2007–2013 (KOM(2004) 101 slutlig),

förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om allmänna bestämmelser om inrättande av ett europeiskt grannskaps- och partnerskapsinstrument (ej officiell titel) (KOM(2004) 628 slutlig),

meddelande från kommissionen – På väg mot ett nytt grannskapsinstrument (KOM(2003) 393 slutlig),

Europaparlamentets betänkande om Ett utvidgat europeiskt grannskap: En ny ram för förbindelserna med våra grannländer i öster och söder (KOM(2003) 104 – 2003/2018 INI),

Regionkommitténs yttrande om Meddelande från kommissionen till rådet och Europaparlamentet ”Ett utvidgat europeiskt grannskap: En ny ram för förbindelserna med våra grannländer i öster och söder” (CdR 175/2003 fin (1)),

Regionkommitténs förberedande yttrande om partnerskapet EU-Medelhavsländerna och de lokala och regionala myndigheterna: Behovet av samordning och ett särskilt instrument för det decentraliserade samarbetet (CdR 327/2003 fin (2)),

Regionkommitténs yttrande om ”Lokala och regionala myndigheter i Ryssland och utvecklingen av samarbetet mellan EU och Ryssland” (CdR 105/2004),

Regionkommitténs yttrande om ”Den andra handlingsplanen för den nordliga dimensionen 2004–2006” (CdR 102/2003 fin (3)),

Regionkommitténs utkast till yttrande om kommissionens meddelande till Europaparlamentet och rådet – Bygga en gemensam framtid – Politiska utmaningar och budgetmedel i ett utvidgat EU 2007–2013 (CdR 162/2004 rév. 3) (föredragande: Albert Bore, Birmingham City Council, UK–PSE),

det utkast till yttrande (CdR 336/2004 rév. 1) som antogs den 7 februari 2005 av utskottet för yttre förbindelser (föredragande: Paul Hanningfield, Essex County Council, UK–PPE),

och av följande skäl:

Vid sin 59:e plenarsession den 13 – 14 april 2005 (sammanträdet den 14 april) antog Regionkommittén följande yttrande:

1. Regionkommitténs synpunkter

1.1 Allmänna kommentarer om EU:s grannskapspolitik

KOMMITTÉNS BEDÖMNING

1.2 Den europeiska grannskapspolitikens lokala och regionala dimension

KOMMITTÉNS BEDÖMNING

Regionkommittén önskar dela med de länder som omfattas av EU:s grannskapspolitik de erfarenheter som ledamöterna erhållit i kontakterna med kandidatländernas lokala och regionala myndigheter under utvidgningsprocessen.

c.

Regionkommittén påpekar att den praxis med decentraliserat samarbete som utvecklats under de senaste åren har visat de lokala myndigheternas ansvar i deras roll som katalysator för nya samarbetsprocesser.

1.3 Geografisk täckning

KOMMITTÉNS BEDÖMNING

1.4 Handlingsplaner

KOMMITTÉNS BEDÖMNING

1.5 Det europeiska grannskapsinstrumentet

KOMMITTÉNS BEDÖMNING

2. Regionkommitténs rekommendationer

KOMMITTÉNS BEDÖMNING

Regionkommittén föreslår att handlingsplanen skall följas upp med hjälp av befintliga strukturer under olika partnerskaps- och samarbets- eller associeringsavtal, där formella utvärderingsrapporter om hur långt man kommit avges mellan två och fem år efter det att handlingsplanen antagits.

Regionkommittén föreslår kommissionen att kommitténs ledamöter i likhet med under utvidgningen får spela en ledande roll i utvärderingen av hur handlingsplanerna framskrider, med fokus huvudsakligen på åtgärder för att stärka och modernisera lokala och regionala myndigheter.

(1) EUT C 121, 30.4.2004, s. 18–25.

(2) EUT C 23, 27.1.2004, s. 36.

(3) EUT C, 27.1.2004, s. 27

(4) European Neighbourhood Policy – Strategy Paper 12 maj 2004, s.11 (Strategidokument om EU:s grannskapspolitik).

BILAGA

Lokala och regionala myndigheter i de länder som omfattas av EU:s grannskapspolitik

Vitryssland

Administrativt är Vitryssland indelat i 6 län, voblasti, samt huvudstaden Minsk. Landet har ett system för lokalförvaltningar i tre nivåer. De olika nivåerna är region-, distrikts-, stads-, by- och bosättningssovjeter (råd). Regionråden är de högsta enheterna och de leder distriktsrådens verksamhet. Distriktsråden leder stads-, by- och bosättningsråden. Rådens representanter väljs vart fjärde år. Råden samordnar funktioner i hela det lokala självstyressystemet, ansvarar för offentlig, ekonomisk och sociokulturell verksamhet inom ramen för sina befogenheter, har hand om naturtillgångar, offentlig egendom, miljöskydd osv. (1)

Moldavien

Moldavisk politik präglas av spänningar mellan centralregeringen och separatister i Dnestrregionen och Gagauzien. Etniska, sociala, ekonomiska och kulturella skillnader mellan moldaver, ryssar, ukrainare och gagauzer kulminerade 1990 då moldaviska utsågs till officiellt språk. Båda regionerna hävdade att de var från Moldavien oberoende regioner. Gagauzer har tillerkänts speciell status inom Moldavien, vilket har gjort slut på den främsta konflikten mellan separatister och centralregeringen. Förhandlingar under ledning av Ryssland, OSSE och Ukraina har inte kunnat lösa konflikten mellan Dnestrregionen och Moldavien.

De senaste lokal- och regionalvalen genomfördes i maj och november 2003 och ansågs uppfylla grundläggande internationella normer.

Lagstiftning i mars 2003 omstrukturerade lokalförvaltningen till den utformning den hade under Sovjettiden. Moldavien är nu indelat i 33 enheter (rajon), som ersätter de tolv regionerna (judet). Det var närmare bestämt 9 regioner, en storstadsregion, 1 autonom territoriell enhet och 1 territoriell enhet. Omorganiseringen var en av punkterna i kommunistpartiets valmanifest 2001 och speglar partiets regionala organisation. Kommunistpartiet har kritiserats av många för att ha omorganiserat lokalförvaltningen i syfte att konsolidera sin ställning som det största regeringspartiet och uppnå en fördel i lokalvalen. (2)

Ukraina

Ukraina är indelat i 24 regioner, oblasti, 1 autonom republik och 2 storstadsregioner. Denna indelning är föråldrad och en kvarleva från Sovjettiden. Regionerna är vidare indelade i ”radas” (råd). Representanter till råden väljs i enmansvalkretsar. Dessa val är som regel inte rättvisa – ledarna för distrikts- och regionalförvaltningarna, som utsetts av presidenten, blandar sig ofta i lokalvalen. Oppositionspartierna har begärt att ett proportionellt valsystem skall införas i regional- och lokalval för att förebygga en dominerande ”icke partibunden” byråkrati. (3)

Regionalval som hållits sedan parlamentsvalen 2002 har inte uppfyllt internationella normer, men på den punkten noteras framsteg. Till exempel registrerade OSSE-företrädare vid borgmästarvalen i Mukacheve i april 2004 ett angrepp på en vallokal, hot samt överfall på en observatör med följd att denne fick läggas in på sjukhus. Andra problem såsom stöld av valsedlar rapporterades också och valresultatet betraktades allmänt som förfalskat. (4) Lokalval i Odessa och Poltava i maj och juni 2004 innebar en förbättring trots problem med väljarregistreringen. Det är tydligt att lokalförvaltningen inte är fullständigt demokratisk.

Ryssland

Ryssland är indelat i 49 län (oblast), 21 republiker, 10 autonoma regioner (okrug), 6 ”kraj”, 2 federala städer och 1 autonomt län. Det finns alltså 89 administrativa enheter, varav 21 republiker, 66 territoriella enheter och 2 federala städer. (5) Inrikespolitiskt kämpar Ryska federationen alltjämt med decentralisering efter Sovjetunionens upplösning. Många nationella republiker fick större makt än andra federala enheter när Sovjetunionen övergick till att bli en federal stat. Till exempel står nationella republikers lagstiftning ofta i motsättning till federal lagstiftning.

President Putin inrättade år 2000 ett reformprogram för att komma till rätta med den ineffektiva lokala administrativa organisationen. I och med reformprogrammet delades Ryssland in i 7 större regioner och de olika federala enheternas roll stärktes. En verkställande representant för Ryska federationens president tillsattes i alla federala enheter. Det främsta syftet med reformprogrammet är att effektivisera offentlig förvaltning och administration och att utveckla lokalförvaltningen till att bli en verkande kraft för det civila samhället och att upprätthålla en ansvarsfull förvaltning. (6)

Efter terroristattacken i Beslan i september 2004 aviserade Putin en genomgripande reform i fråga om valen av landets 89 guvernörer. I stället för att väljas i direktval kommer de i fortsättningen att nomineras av presidenten och sedan godkännas av de regionala lagstiftande församlingarna. Reformen godkändes av duman i oktober 2004.

Algeriet

Algeriet är indelat i 48 provinser, (”wilayas”, sing. ”wilaya”) som alla har ett valt lokalråd som är det viktigaste styrande organet. De senaste kommunalvalen hölls i oktober 2002. Valdeltagandet brukar vara ca 50 procent och begränsas av de många regionala konflikterna mellan centralregeringen och berberrebeller. (7) Den lokala nivån har ingen självständighet, guvernörerna rapporterar direkt till inrikesministeriet. På provinsnivå har decentralisering varit effektiv när det gäller lokal infrastruktur och tjänster. (8)

Egypten

Egypten är indelat i 26 regioner (”muhafazat”, sing. ”muhafazah”). Centralregeringen har stort inflytande i lokalförvaltningarna på grund av systemet med tillsättning uppifrån av politiska tjänster. På varje nivå finns en ledningsstruktur som är en kombination av representativa råd och regeringsutnämnda verkställande organ, under ledning av guvernörer, distriktsämbetsmän och borgmästare. (9) Lokalförvaltningen är ineffektiv i fråga om att utföra myndighetstjänster.

Decentraliseringen fick fart under president Sadat. Lokalförvaltningarna fick befogenhet att ta upp skatt men tvingades lägga ut stora belopp på regeringsprojekt och blev ofta skuldsatta. De uppmuntrades också till att inleda samarbete med privata företag, vilket befrämjade förbindelserna mellan centralregeringen och landets förmögna elit. Under Mubarak har decentraliseringsprocessen fortsatt och lokalförvaltningen återspeglar i högre grad lokala intressen än centralregeringens politik. Lokalförvaltningarna används också som kontrollmedel. Distriktspolisstationen utgjorde en motvikt till de styrande, och den lokala förvaltningen (borgmästaren och rådet) integrerade dem i regimen. (10)

Israel

Israel är indelat i 6 distrikt (”mehozot” sing. ”mehoz”). Distrikten är vidare indelade i fjorton underdistrikt som alla leds av en distriktskommissarie utnämnd av premiärministern. Distriktskommissarierna är ansvariga för att granska distriktsrådens politik och genomföra nationell lagstiftning i distriktet. Fullmäktigeledamöter väljs genom ett proportionellt valsystem och partilistor, och borgmästaren väljs direkt i särskilda kommuner. Lokalförvaltningen är ansvarig för administrationen av offentliga medel och uppbärandet av lokala skatter. (11)

Jordanien

Jordaniens lokalförvaltning avspeglar det faktum att makten innehas av kungen och hans regering. Landet är indelat i 12 provinser som alla leds av en utnämnd kommissarie. Provinserna är vidare indelade i administrativa underregioner. Underregionerna omfattar städer, byar och kommuner. Större kommuner har valda distriktsråd och valda borgmästare. Distriktsförvaltningarna är huvudsakligen ett instrument för centralregeringens politik och lagstiftning. (12) Kommunala och regionala förvaltningar är beroende av centralregeringens anslag och av administrationen av allmännyttiga tjänster och infrastruktur, vilket begränsar deras möjligheter att inrikta sig på lokala frågor. En snabb urbanisering har lett till påtryckningar på lokala och kommunala förvaltningar att tillhandahålla ändamålsenliga tjänster. Decentralisering har den senaste tiden huvudsakligen skett i form av privatisering av statliga industrier. (13)

Libanon

Det råder oklarhet kring Libanons lokalförvaltning för närvarande eftersom centralregeringen försöker bygga upp landet igen efter 16 års inbördeskrig. Centralregeringen tog över lokalförvaltningen som ett sätt att behålla kontrollen under kriget. Debatten om en stark centralförvaltning eller en decentraliserad stat kommer att påverka utvecklingen av lokalförvaltningen de kommande åren. (14) Syriens fortsatta inblandning i Libanon har stärkt centralregeringen. Decentralisering har i praktiken föga stöd från regeringen på grund av landets politiska instabilitet. (15)

Libanon är indelat i 6 provinser, som i sin tur är indelade i administrativa kommuner. De första lokalvalen på 35 år genomfördes 1998. Valdeltagandet var högt, i genomsnitt mellan 60 och 70 procent. I Beirut röstade bara 30 procent, men detta ansågs bero på att väljarna trodde att valresultatet var uppgjort. Det fanns få tecken på valfusk eller våld. Valen utgör ett steg framåt i återuppbyggnaden efter kriget. (16) Lokalförvaltningen är beroende av centralregeringen för anslag, vilket begränsar deras kapacitet att behandla lokala frågor.

Libyen

Libyen bestod historiskt sett av klart avgränsade regioner, som konsoliderades i en federation under kung Idris. Federationen ersattes av ett enhetssystem 1963. De tio regionerna var i princip en förlängning av centralregeringen. Efter Kadhaffis revolution 1969 konsoliderades lokala enheter ytterligare för att centralregeringen skulle få större insyn. Lokala och regionala instanser fortsatte i hög grad att fungera inom ett hierarkiskt system mer som en administrativ länk till centralregeringen än som ett instrument för folklig representation eller deltagande. (17) Den nuvarande lokalförvaltningen består enligt CIA World Fact Book av 25 kommuner (OBS – de 25 kommunerna kan ha ersatts av 13 regioner).

Decentraliseringsprocessen stöter på många hinder. Oljeexport utgör en stor del av Libyens ekonomi och intäkterna från oljan är ett stöd till regeringen. Den i hög grad centraliserade fördelningen av oljeintäkterna i Libyen har undergrävt möjligheterna till decentralisering. (18) Även om lokalförvaltningarna enligt libysk lagstiftning har ansvar för utbildning, näringsliv och samhälle är det i praktiken centralregeringen som dikterar även lokalpolitiken. Rättsligt sett har Libyen ett av de mest decentraliserade politiska systemen i arabvärlden. Lokala förvaltningsinstitutioner har ansvaret för utbildning, industri och samhälle. I praktiken dikterar dock centralregeringen de lokala instansernas befogenheter. Det civila samhället och alla icke-statliga politiska organisationer förtrycks aktivt vilket begränsar det politiska deltagandet lokalt. En stor del av den elit som kunde förväntas inneha ledande poster i lokalförvaltningen bor utomlands. (19)

Marocko

Decentraliseringsprocessen inleddes på 1960-talet som svar på ett ökande socialt tryck. Det största hindret för en decentraliseringsprocess är framför allt att det inte finns någon samordning mellan olika myndighetsnivåer men också att organisationerna i det civila samhället och lokala myndigheter är så svaga. (20) Det största hindret för lokala myndigheter att utvecklas är Marockos starka centralregering och bristen på lokal demokrati. Den konstitutionella monarkin är fortfarande stark och utvecklas endast långsamt mot ett parlamentariskt system. Parlamentet är demokratiskt valt och de senaste valen som genomfördes 2002 var de mest fria och rättvisa i regionen. (21).

Marocko har 37 provinser och 2 ”wilayas” och som ett led i 1997 års lag om decentralisering och regionalisering som antogs av parlamentet inrättades 16 nya regioner (se nedan). Varje provins leds av en församling, som väljs av de kommunala råden. Kommunerna är ansvariga för infrastruktur och lokala tjänster. De har begränsade möjligheter att agera eftersom de inte kan ta ut egna skatter och därför saknar finansiella medel. De senaste kommunalvalen genomfördes 1997 och kritiserades för valfusk av oppositionspartierna. (22)

Syrien

Syrien är indelat i 14 provinser som leds av guvernörer vilka utnämnts av inrikesministern. Guvernörerna rapporterar direkt till presidenten. Guvernörerna kontrollerar provins-förvaltningskontoren liksom ministeriernas och de statsägda företagens lokala kontor. Under provinserna kommer i hierarkiskt nedåtgående rangordning: distrikt, kommuner och byar. Lokalt valda administrativa råd administrerar dessa förvaltningar, även om de i praktiken är starkt beroende av centralregeringen. (23) Syriens omfattande offentliga förvaltning och historia med en stark centralmakt är ett hinder för utvecklingen av lokalförvaltningarnas organisation. Administrationen är beroende av vilka beslut en liten grupp personer i toppen fattar. De senaste valen genomfördes 1999 (24) Vissa decentraliseringsprogram har inletts under premiärminister Miru, men decentraliseringsprocessen kommer troligen att gå långsamt om inte lokal demokrati utvecklas samtidigt.

Tunisien

Tunisien har en mycket centraliserad regering som inte varit öppen för decentraliseringstanken. Politiskt dominerar det styrande partiet Samling för konstitutionell demokrati (RCD) och president Ali, som suttit vid makten sedan 1987. Den traditionella centralplaneringen innefattar en regeringskontrollerad ekonomi. Det har tagits några steg mot decentralisering genom inrättandet av kommunfullmäktige men det har inte skett överallt i landet och de är huvudsakligen centralregeringens instrument.

Tunisien är indelat i 24 regioner, som alla leds av guvernörer som utnämnts av regeringen. Regionerna har lagstiftande församlingar som består av båda valda och utsedda ledamöter. De flesta landsbygdsområden saknar styrande organ på lokal nivå och centralregeringen behåller kontrollen över finanspolitik och beskattning. Många kommuner hindras i sitt arbete av resursbrist. Bristen på en enhetlig och standardiserad kommunal struktur i Tunisien har gjort det möjligt för vissa lokalförvaltningar att rycka framåt, medan andra sackar efter. (25) De senaste lokalvalen genomfördes 2002 och en majoritet av mandaten gick till RCD-kandidater.

Det finns stöd både lokalt och från regeringens sida för en utveckling av lokalförvaltningen. Det civila samhället pressar på för ett större deltagande i lokala frågor. Regeringen ser det som en möjlighet att minska politiska spänningar och att behålla politisk stabilitet. Regeringen har också genomfört regionala utvecklingsplaner i syfte att skapa ny infrastruktur och decentralisera förvaltningen av infrastruktur. (26)

Armenien

Armenisk politik har dominerats av striderna med Azerbajdzjan om Nagorno-Karabach, en region vars befolkning huvudsakligen är av armeniskt ursprung. Armenien är indelat i 11 provinser. De senaste lokalvalen hölls i november 1996. Trots att många kritiserat presidentvalet för att vara orättvist och att det resulterade i våldsamma sammanstötningar mellan demonstranter och polisen, bedömde Europarådets observatörer att valen varit fria och rättvisa. (27) Lokala myndigheter är endast centralregeringens förlängda arm för att genomföra dess politik. (28) Ohejdad korruption och ett svagt politiskt system har hindrat utvecklingen av lokala förvaltningsorganisationer.

Azerbajdzjan

Azerbajdzjan har fortsatta ekonomiska och politiska problem efter konflikten med Armenien om Nagorno-Karnabach. Resurserna är ansträngda till följd av den territoriella förlusten och av att behöva ta hand om över 800 000 flyktingar. Även om Azerbajdzjan har stora oljereserver är dessa inte tillräckligt utvecklade. Det finns så stora problem med den nationella regeringen, inklusive valfusk, korruption och hård kontroll av oppositionspartier och media, att lokalförvaltningarna förefaller vara tämligen outvecklade och ineffektiva. Administrativt är Azerbajdzjan indelat i 59 ”regioner”, 11 städer och 1 autonom republik.

Georgien

Det politiska klimatet har det senaste decenniet varit stormigt. Trots flera mord på höga befattningshavare och mordförsök på president Sjevardnadze genomfördes val 1992 och 2004 vilka bedömts som relativt fria och rättvisa. Georgien är på väg mot demokrati och har de senaste åren upplevt ökad politisk stabilitet. Administrativt är Georgien indelat i 9 regioner, 9 städer och 2 autonoma republiker.

(1) Local Government and Regional development Initiative, Report on Belarus 1994, http://unpan1.un.org/intradoc/groups/public/documents/UNTC/UNPAN003979.htm 25 oktober 2004

(2) FCO Country Profile, http://www.fco.gov.uk/servlet/Front?pagename=OpenMarket/Xcelerate/ShowPage&c=Page&cid=1007029394365&a=KCountryProfile&aid=1018721190906, 25 oktober 2004.

(3) UNPAN Nations in Transit 2004: Country Report Ukraine, http://unpan1.un.org/intradoc/groups/public/documents/NISPAcee/UNPAN017053.pdf, 25 oktober 2004.

(4) FCO Country Profile, http://www.fco.gov.uk/servlet/Front?pagename=OpenMarket/Xcelerate/ShowPage&c=Page&cid=1007029394365&a=KCountryProfile&aid=1018721190906, 25 oktober 2004.

(5) UNPAN Modernizing the Relationship between Levels of Government Russia, http://unpan1.un.org/intradoc/groups/public/documents/NISPAcee/UNPAN009033.pdf, 25 oktober 2004.

(6) UNPAN Modernizing the Relationship between Levels of Government Russia, http://unpan1.un.org/intradoc/groups/public/documents/NISPAcee/UNPAN009033.pdf, 25 oktober 2004.

(7) FCO Country Profile, http://www.fco.gov.uk/servlet/Front?pagename=OpenMarket/Xcelerate/ShowPage&c=Page&cid=1007029394365&a=KCountryProfile&aid=1018535850896, 26 oktober 2004.

(8) UNDP-Programme On Governance in the Arab Region (POGAR), http://www.pogar.org/countries/algeria/decentralization.html, 28 oktober 2004.

(9) US Library of Congress Country Studies, http://countrystudies.us/egypt/113.htm, 27 oktober 2004.

(10) US Library of Congress Country Studies, http://countrystudies.us/egypt/113.htm, 27 oktober 2004.

(11) US Library of Congress Country Studies, http://countrystudies.us/egypt/85.htm, 27 oktober 2004.

(12) Jordaniens nationella webbplats, http://www.kinghussein.gov.jo/government2.html, 27 oktober 2004.

(13) UNDP-POGAR, http://www.pogar.org/countries/jordan/decentralization.html, 28 oktober 2004.

(14) Världsbanken: Municipalities in Lebanon, http://www.worldbank.org/wbi/mdf/mdf1/munici.htm, 27 oktober 2004.

(15) UNDP-POGAR, http://www.pogar.org/countries/lebanon/decentralization.html, 28 oktober 2004.

(16) FCO Country Profile, http://www.fco.gov.uk/servlet/Front?pagename=OpenMarket/Xcelerate/ShowPage&c=Page&cid=1007029394365&a=KCountryProfile&aid=1018721190906, 27 oktober 2004.

(17) US Library of Congress Country Studies, http://countrystudies.us/libya/70.htm, 27 oktober 2004.

(18) UNDP-POGAR, http://www.pogar.org/countries/libya/decentralization.html, 27 oktober 2004.

(19) UNDP-POGAR, http://www.pogar.org/countries/libya/decentralization.html, 27 oktober 2004.

(20) UN case studies, http://www.ciesin.org/decentralization/English/CaseStudies/morocco.html, 27 oktober 2004.

(21) FCO Country Profile, http://www.fco.gov.uk/servlet/Front?pagename=OpenMarket/Xcelerate/ShowPage&c=Page&cid=1007029394365&a=KCountryProfile&aid=1018721190906, 27 oktober 2004.

(22) UNDP-POGAR, http://www.pogar.org/countries/morocco/decentralization.html, 28 oktober 2004.

(23) UNDP-POGAR, http://www.pogar.org/countries/syria/decentralization.html, 27 oktober 2004.

(24) FCO Country Profile, http://www.fco.gov.uk/servlet/Front?pagename=OpenMarket/Xcelerate/ShowPage&c=Page&cid=1007029394365&a=KCountryProfile&aid=1018721190906, 28 oktober 2004.

(25) UNDP-POGAR, http://www.pogar.org/countries/tunisia/decentralization.html, 28 oktober 2004.

(26) UNDP-POGAR, http://www.pogar.org/countries/tunisia/decentralization.html, 28 oktober 2004.

(27) FCO World Book, http://www.fco.gov.uk/servlet/Front?pagename=OpenMarket/Xcelerate/ShowPage&c=Page&cid=1007029394365&a=KCountryProfile&aid=1018721190906, 28 oktober 2004.

(28) US Library of Congress Country Studies, http://countrystudies.us/armenia/47.htm, 28 oktober 2004.