Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Meddelande från kommissionen till rådet, Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén - Agera lokalt för sysselsättningen - En lokal dimension i den europeiska sysselsättningsstrategin"

(2001/C 14/13)

Den 7 april 2000 beslutade kommissionen att i enlighet med artikel 262 i EG-fördraget rådfråga Ekonomiska och sociala kommittén om ovannämnda meddelande.

Sektionen för sysselsättning, sociala frågor och medborgarna, som svarat för det förberedande arbetet i ärendet, antog sitt yttrande den 3 oktober 2000. Föredragande var Gianni Vinay.

Vid sin 376:e plenarsession den 19 oktober 2000 antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 103 röster för, 0 röster emot och 2 nedlagda röster.

1. Inledning

1.1. Syftet med det dokument som Ekonomiska och sociala kommittén fått på remiss från kommissionen är att väcka debatt och få in olika synpunkter, förslag och idéer som kan bidra till att man inom ramen för EU:s sysselsättningsstrategi kan identifiera alternativ och möjliga former för ett utvecklingsprogram för sysselsättningen. Detta program skall genomföras och stödjas på lokal nivå utifrån en analys av utvecklingen under de senaste åren på såväl gemenskapsnivå som i de enskilda medlemsstaterna.

1.2. Redan sedan länge är man i de flesta medlemsstater införstådd med att den lokala nivåns potential för att skapa nya arbetstillfällen ger mycket intressanta resultat och får mer effekt om man parallellt även utvecklar decentraliserade förfaranden, där sådana inte redan finns.

1.2.1. Även om Europeiska unionens sysselsättningsstrategi i första hand utgår från den nationella nivån, har man samtidigt stött experimentellt arbete med inriktning på den lokala nivån (olika lokala utvecklings- och sysselsättningsinitiativ, lokala och regionala sysselsättningspakter och pilotprojekt som "Tredje sektorn" och "Kapital för lokala sociala ändamål").

1.2.2. Med den nya strukturfondsförordningen från juni 1999 lyfts den lokala nivån fram i ännu högre grad. Det är inte bara Europeiska regionala utvecklingsfondens (ERUF) tillämpningsområde som uttryckligen är inriktat på att skapa sysselsättning genom regional utveckling och främjande av territoriella sysselsättningspakter och av nya sysselsättningsområden, utan även när det gäller Europeiska socialfonden (ESF) hänvisas till "såväl initiativ till stöd för den lokala utvecklingen på sysselsättningsområdet som territoriella sysselsättningspakter". I kommissionens förslag angående "Riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik 2001" betonas dessutom vikten av att mobilisera samtliga aktörer på lokal och regional nivå för att ta till vara alla möjligheter till att skapa nya arbetstillfällen. Även i "Gemensamma sysselsättningsrapporten 2000" tydliggörs behovet av en målmedveten utveckling i riktning mot en decentralisering för att få till stånd lokala sysselsättningsstrategier.

2. Kommissionens meddelande

2.1. Samtidigt som man vill lyfta fram de positiva effekter för sysselsättningsstrategin som en bättre samordning mellan gemenskapspolitiken och politiken på nationell nivå resulterat i framhåller kommissionen även hur viktigt det är att varje administrativ nivå och alla sektorer ges handlingsutrymme och instrument för att på bästa möjliga sätt kunna uppfylla den grundläggande målsättningen att bekämpa arbetslösheten. Genom Amsterdamfördraget har denna målsättning kommit att betecknas som en av de viktigaste frågorna för EU och som en obligatorisk aspekt inom all gemenskapspolitik och samtliga gemenskapsåtgärder.

2.2. Efter att ha lyft fram ovannämnda punkter går kommissionen i sitt meddelande över till en analys av olika problem och framtidsperspektiv i samband med att den lokala nivån skall integreras i den europeiska sysselsättningsstrategin.

2.2.1. Kommissionen bekräftar att det trots den tekniska och marknadsmässiga utvecklingen på makronivå finns en betydande potential för lokala insatser. Denna potential är mer direkt kopplad till lokala resurser och kan reagera snabbare på nya behov som kan uppstå av såväl ekonomiska som demografiska orsaker. På grund av sina befogenheter och funktioner utgör dessutom lokala myndigheter ofta en av de största arbetsgivarna inom sitt förvaltningsområde.

2.3. Det bör även påpekas att den organisatoriska utveckling som skett inom lokala förvaltningar - en utveckling som dock inte sett likadan ut inom hela EU, eller ens inom en och samma medlemsstat - lett till att befolkningen inom ett visst förvaltningsområde ofta bedömer sin lokala förvaltning utifrån dess förmåga att reagera på sysselsättningsproblematiken. Detta är orsaken till att det som komplement till nationella åtgärder spontant inletts initiativ på utbildningsområdet, för stöd till småföretagande etc. Det finns således ett behov av att fastställa mer integrerade och samordnade former och homogenare och mer utvecklade instrument så att lokala myndigheter kan integrera ett sysselsättningsperspektiv i all sin verksamhet.

2.4. Vid sidan av de lokala myndigheterna har naturligtvis även företagen, i synnerhet små- och mikroföretag med en positiv sysselsättningsdynamik, en framträdande sysselsättningsskapande roll att spela. Företagens roll på detta område skall främjas genom olika stimulans- och stödåtgärder, åtgärder för att minska byråkratibördan samt olika företagstjänster.

2.5. En sektor som är av särskilt intresse på det lokala planet är den s.k. tredje sektorn, eller "den sociala ekonomin", som vuxit fram som en spontan reaktion på gemensamma behov som inte tillgodosetts via den offentliga sektorn, eller som ett sätt att stödja och bidra till en återhämtning inom det tyvärr ännu mycket stora antalet socialt eftersatta områden. Även om tillväxtnivån varierar mellan olika medlemsstater - delvis på grund av skillnader i grundförutsättningar - står denna sektor redan för 7 % av den totala sysselsättningen. Om man även räknar in frivilligarbetet, omräknat i avlönat heltidsarbete, stiger denna siffra till 10 %.

2.5.1. För denna sektor är det således ännu mer påkallat att identifiera ytterligare utvecklingsmöjligheter samt de svagheter - organisatoriska eller finansiella - som hämmar sektorns tillväxt.

2.6. I kommissionens meddelande analyseras vidare de offentliga arbetsförmedlingarnas uppgift, kapacitet och utvecklingsmöjligheter. Härvid behandlas arbetsmarknadsparternas nuvarande och framtida roll, samt hur regionala och nationella myndigheter skulle kunna stödja lokala initiativ.

2.7. Kommissionen visar slutligen på hur den nya förordningen - efter det att rådet vid sitt möte i Wien fastställt att ESF skall utgöra det främsta instrumentet för att genomföra nationella handlingsplaner för sysselsättningen - kan stödja lokala partnerskap och, mer allmänt, lokala utvecklings- och sysselsättningsinitiativ. Kommissionen framhåller att man inom ramen för samrådsförfarandet i samband med varje initiativ för att stärka den lokala dimensionen i den europeiska sysselsättningsstrategin (som ju är ämnet för meddelandet), inte bara står öppen för bidrag från EU:s olika institutioner, utan också för enskilda individer eller organisationer som är intresserade av den lokala sysselsättningsutvecklingen och av andra frågor som tas upp i meddelandet. Kommissionen kommer även att stödja transnationella seminarier. Samrådsprocessen skall avslutas i oktober 2000. Resultatet kommer att presenteras i december i samband med ett möte som det franska ordförandeskapet anordnar i Strasbourg, då det även skall göras en utvärdering av resultaten och framtidsperspektiven.

2.8. En särskild budgetartikel (B5-503) har ställts till förfogande för initiativ på detta område. Denna budgetartikel skall även användas för att kunna lyfta fram de lokala handlingsplanernas potential inom ramen för de europeiska riktlinjerna, sprida kännedom om vilka möjligheter det finns att skapa sysselsättning på lokal nivå, utveckla samarbetet över nationsgränser, samt kartlägga och främja utbytet av god praxis. Dessutom skulle man i detta sammanhang även kunna främja tredje sektorn i enlighet med artikel 6 i ESF-förordningen.

3. Allmänna kommentarer

3.1. Kommittén ser mycket positivt på kommissionens meddelande, både vad gäller temat i sig och den ingående analysen av de frågor som tas upp, samt kommissionens ansträngningar för att få in ytterligare bidrag och förslag.

3.1.1. Sysselsättningsåtgärderna, som hittills utgått från gemenskapsnivå och nationell och regional nivå, blir tvivelsutan effektivare med lokala handlingsplaner, som de många olika berörda eller presumtivt berörda aktörerna skulle kunna identifiera sig med utifrån sina specifika ansvarsområden och befogenheter och även olika geografiska och nationella förhållanden. Genom att lokala aktörer görs mer delaktiga i arbetet med att analysera och utforma de nationella sysselsättningsplanerna skulle man samtidigt stärka den lokala kapaciteten för politiska reaktioner på den europeiska sysselsättningsstrategin. En sådan process måste naturligtvis respektera subsidiaritetsprincipens klara avgränsningar, och lokala initiativ måste stämma överens med nationella riktlinjer och prioriteringar. Antagligen skulle man på så sätt inte endast bättre kunna anpassa åtgärderna till de eftersträvade effekterna, utan även få ett ytterligare tillskott av mer intressanta förslag, eftersom förslagen bättre skulle avspegla en specifik lokal verklighet och i högre grad svara mot medborgarnas potential och behov.

3.1.2. Behovet av att lyfta fram den lokala nivåns betydelse för utvecklingen, och därmed för sysselsättningen, är något som kommittén framhållit i ett stort antal yttranden, några redan för ett antal år sedan(1). Den lokala nivåns betydelse för sysselsättningspolitiken i samband med den europeiska sysselsättningsstrategin är något som efter Amsterdamfördraget har påvisats i ännu högre grad.(2) Kommittén stöder sålunda fullt ut de förslag som kommissionen lägger fram, men vill även bidra med några kommentarer.

3.2. I en process för att få till stånd en långtgående samordning av olika sysselsättningsåtgärder på EU-, medlemsstats- och lokal nivå synliggörs inte bara den roll som lokala organ och ekonomiska aktörer (t.ex. små- och mikroföretag) och den sociala ekonomin har. Det finns även möjlighet att ta till vara värdefulla bidrag från arbetsmarknadens parter, arbetsgivarorganisationer och fackföreningar, som har en viktig roll på det lokala planet. Detta är något som bland annat visat sig i samband med de lokala och regionala sysselsättningspakterna, där även medborgarnas gräsrotsorganisationer kommit med bidrag. Ett medborgarengagemang är viktigt ur såväl social som politisk synvinkel.

3.2.1. Det är just genom en sådan massiv gemensam insats som sysselsättningsriktlinjernas fyra pelare anställbarhet, utveckling av företagarandan, företagens och de anställdas anpassningsförmåga och jämställdhet mellan kvinnor och män kan konkretiseras.

4. Aktörerna på området

De lokala myndigheterna

4.1. I kommissionens dokument hänvisas ständigt och uttryckligen till de lokala myndigheterna, eftersom de utgör den administrativa nivå som befinner sig närmast medborgarna, men som inte har befogenhet att fastlägga någon sysselsättningspolitik, trots att de direkt eller indirekt har ett starkt inflytande på den lokala sysselsättningen. Dessutom framgår av en av kommissionen genomförd enkät att en stor del av de ca 80000 europeiska lokala organen har mycket bristande information, såväl om den europeiska sysselsättningsstrategin, som om de på lokal nivå användbara sysselsättningsinitiativen. Uppenbarligen gäller detta inte regioner och större kommuner, men däremot många mindre kommuner.

4.1.1. För att förbättra den europeiska sysselsättningsstrategin på lokal nivå bör man alltså eftersträva att utveckla en ström av förslag och en handlingskraft som kan komplettera det nuvarande uppifrån och ned-orienterade förhållningssättet med ett nedifrån och upp-orienterat, vilket redan tillämpats med positivt resultat under uppbyggnaden av gemenskapsramarna för stöd till strukturpolitiken 2000-2006.

4.1.2. För att aktivera och få till stånd denna initiativkraft, som kan göra den lokala dimensionen till ett strategiskt instrument för målsättningen att utveckla sysselsättningen i Europa, också med hänsyn till subsidiaritetsprincipen, kunde man på lokal nivå införa ett slags sammanlänkande funktion. Syftet skull inte vara att förlägga definitionen och valet av möjliga initiativ till central nivå, utan denna funktion skulle fungera som ett stöd, en tillgång i koordineringen av initiativen, vilka ändå skulle förvaltas på lokal nivå.

4.1.3. Påpekas bör att många av de finansierade lokala och regionala sysselsättningspakterna är resultatet av ett gemensamt initiativ som tagits av flera lokala myndigheter tillsammans med olika samarbetspartner. Man skall inte heller glömma initiativ som härrör från flera kommuner som gått samman eller andra intressegemenskaper och som grundas på territoriella och socioekonomiska särdrag, som till exempel bergskommunerna. Den regionala nivån skulle också kunna åta sig att utbilda och informera särskilt administratörer i landsbygdskommuner om de stödinstrument på nationell nivå eller gemenskapsnivå som kan utnyttjas från fall till fall. Till de nätverk av städer som ofta spelar en viktig upplysande roll hör i allmänhet de lokala myndigheter som redan har förbättrat sin kunskap om de stödinstrument som den lokala regeringen erbjuder och om spridningen av bästa metoder.

Företagen

4.2. Tillväxten inom privata små och medelstora företag och mikroföretag utanför jordbrukssektorn, vilken kännetecknat de senaste åren och som visat sig ha en betydande förmåga att skapa nya arbetstillfällen, hör obestridligen ihop med ett lokalt sammanhang vars potential på så vis lyfts fram. Det är därför ytterst viktigt att inrätta instrument till stöd för denna utbredda form av företagaranda, i synnerhet i inledningsfasen, och även att införa lättnader vad gäller formalia och skatter samt underlätta tillgången till krediter.

4.2.1. Om lokala och regionala myndigheter kan ge ett påtagligt bidrag till utveckling av lokal företagsamhet genom minskade formaliteter och minskad byråkrati, är det minst lika viktigt, om inte rent av oundgängligt, att skapa allmänna villkor för att underlätta möjligheten till förmånligare krediter också med initiativ från offentlig-privata partnerskap. Det är emellertid nödvändigt att det vid sidan av mobiliseringen av lokala och nationella resurser sprids en allmän kännedom om de möjligheter till finansiering som gemenskapspolitiken i sin helhet erbjuder.

4.2.2. Bland de förutsättningar som är nödvändiga för tillväxten av den lokala småföretagsamheten skall särskild tonvikt läggas på utbildningsinitiativ, som skiljer sig från de informationsinitiativ som skall utveckla "företagarandan" hos unga. Lokala och regionala initiativ och överenskommelser avseende utbildning måste lanseras och främjas. Genom samordning av stödet från lokala myndigheter, arbetsmarknadens parter, offentliga arbetsförmedlingar, organisationer inom den sociala ekonomin och forskningscentra med nätet av skolinrättningar bör dessa leda till ökad kulturell medvetenhet, kunskapsspridning, införande av informationssamhällets teknik, stimulans till nytänkande inom produktions- och tjänstesektorn, främjande av professionalism och anställbarhet, såväl vad gäller skapandet av nya företag som anställning och återanställning i redan existerande företag. Dessa initiativ är helt i linje med de beslut om utbildning som fattades av Europeiska rådet i Lissabon.

4.2.3. Den lokala ekonomin är särskilt lämplig både när det gäller att skapa nya generationer företagare eller arbetstagare med ett kunnande som är anpassade till tillväxten och utvecklingen inom denna ekonomi, och när det gäller att på nytt ge socialt utslagna återfå de två förutsättningar som brukar definieras som functioning och capability, dvs. möjlighet att utföra uppgifter som innebär att de deltar i socialiceringsprocesser och den nödvändiga förmågan att gripa de möjligheter som erbjuds i ett visst sammanhang. Det är viktigt att utbildningsverksamheten inte begränsas till att mätta behovet av den kompetens som efterfrågas i dag eller i den närmaste framtiden. Den måste hos individen skapa och befästa en kultur som gör det möjligt för denne att klara förändringen av arbetsformer och arbetsorganisation.

4.2.4. Detta gäller också mikroföretag, vilka också ökar både i antal och i antal arbetstillfällen, men som ofta riskerar att bli ett kortfristigt försök att reagera på en uteslutning från arbetsmarknaden snarare än att vara ett spontant uttryck för företagaranda. Det är emellertid tydligt att kommissionens uppgifter om ökningen av små- och mikroföretag skulle vara lättare att tolka om de innehöll indikationer på dessa företags fortsatta närvaro på marknaden på kort, medellång och lång sikt.

Den sociala ekonomin

4.3. Frågan om den roll som det tredje systemet eller den sociala ekonomin, eller den tredje sektorn, kan spela för utvecklingen av sysselsättningen på lokal nivå är samtidigt mycket enkel och mycket komplicerad. Även om det är allmänt accepterat att man med dessa uttryck syftar på självständiga lokala initiativ, som varken hör till den offentliga eller privata sektorn, och som genomförts för att möta gamla och nya krav inom deras eget territorium och som inte fått lämpligt gensvar, är det absolut nödvändigt att hitta en gemensam definition av vad som avses med dessa uttryck.

4.3.1. Den vanligaste definitionen grundas mer eller mindre på den juridiska formen för de organisationer som är verksamma inom denna sektor eller detta system: kooperativ, föreningar, ömsesidiga bolag och stiftelser. Denna definition passar emellertid inte för att beskriva en homogen situation i de olika länderna i unionen och inte heller inom varje enskilt land.

4.3.2. En enhetlig definition av den tredje sektorn nås genom en analys av den verksamhet denna bedriver, snarare än genom en definition av "den juridiska formen". I de flesta fall rör det sig om organisationer som är socialt orienterade, ofta med ekonomiskt stöd från en lokal myndighet, och som är verksamma inom det sociala området och välfärd, utbildning, miljö och fritid förutom att syssla med återanpassning och återanställning av särskilt missgynnade grupper. De har således en stark lokal eller regional dimension. I ett tidigare yttrande har kommittén föreslagit att det främsta kriteriet för definition av den tredje sektorn skall vara att det rör sig om organisationer som utan vinstintresse fokuserar på mål och verksamheter där människan står i centrum(3). Till detta kan läggas att dessa i betydande utsträckning bidrar till social sammanhållning. Dessa organisationers arbete är ju särskilt värdefullt vad gäller grupper som är diskriminerade på arbetsmarknaden, såsom funktionshindrade, invandrare och socialt utslagna personer.

4.3.3. Vid sidan av skatteåtgärder och olika former av ekonomiskt stöd hör utbildning av arbetstagare till de åtgärder som krävs för att skapa fler hållbara arbetstillfällen inom den sociala ekonomin, åtminstone i inledningsskedet. Efter den första spontaniteten eller det på området förvärvade yrkeskunnandet leder utbildning till kunskaper om förvaltning, ett av de områden där dessa organisationer helt naturligt visat sig svagare. Den redan påvisade förmågan att fastställa nya behov, liksom att finna nya former för att uppfylla de krav som uppstår i samband med den demografiska utvecklingen, bör uppmuntras. Vidare bör det spridas en tydlig kultur som gör det möjligt att fortlöpande utvärdera effektiviteten hos de sociala initiativen, något som hör till de lokala organens uppgifter.

Offentliga arbetsförmedlingar

4.4. Den pågående moderniseringen av de offentliga arbetsförmedlingarna har i de flesta medlemsstater lett till en mer decentraliserad organisation. De lokala kontoren kan därför i högre grad anpassa de egna resurserna till den lokala arbetsmarknaden.

4.4.1. I och med det successiva avskaffandet av det offentliga monopolet på arbetsförmedlingar har konkurrerande privata initiativ inom samma område utgjort ytterligare en sporre till förnyelse och stärkande av de offentliga arbetsförmedlingarna. Men detta medför också krav på att bedriva rationaliseringar och länka samman alla organ, både offentliga och privata, som verkar för ökad sysselsättning och företagaranda inom sitt verksamhetsområde. De offentliga arbetsförmedlingarna bör satsa både på tillgång och efterfrågan.

4.4.2. För att uppnå en generell förbättring av verksamheten inom de allmänna arbetsförmedlingarna behövs uppenbarligen en allmän kompetenshöjning hos personalen samt införande och spridning av ny teknik, men främst bör man på lokal nivå inrätta former för samarbete med skolor, universitet, forskningsorgan och arbetsmarknadens parter. Det bör införas en kontinuerlig granskning och bearbetning av data för övervakning av arbetsmarknaden, samt en systematisk utvärdering av effektiviteten i arbetet.

4.4.3. Det bör understrykas att förutom den uppenbara uppgift som åligger de offentliga arbetsförmedlingarna vad gäller pelaren anställbarhet, kan dessa också spela en väsentlig roll på lokal nivå för lika rättigheter. De kan vidare bidra med specifika insatser inom de övriga två pelarna: företagaranda och anpassningsförmåga.

Arbetsmarknadens parter

4.5. Även om det av samtliga ovannämnda punkter klart och tydligt framgår att arbetsmarknadens parter spelar en roll vad gäller strategier för lokal utveckling av sysselsättningen, bör denna roll särskilt understrykas. Också vid det nyligen avslutade Europeiska rådet i Feira fastslogs, med hänvisning till utarbetandet av de nationella handlingsplanerna för sysselsättning, att "arbetsmarknadens parter uppmanas att spela en mer framträdande roll vad gäller definition, genomförande och utvärdering av riktlinjerna för sysselsättningen som ligger under deras ansvar, med särskild tonvikt på moderniseringen av arbetet, på fortlöpande utbildning, höjning av sysselsättningsnivån, särskilt för kvinnor".

4.5.1. Eftersom de nu aktuella insatserna på lokal nivå är ett strategiskt element inom den europeiska handlingsplanen för sysselsättning och inom de enskilda nationella sysselsättningsplanerna måste dessa förstärkas genom fastställande av en för arbetsmarknadens parter gemensam ståndpunkt och gemensamma mål, så att dessa kan utveckla ett slags "process inom processen" inom de ramar och mål som fastställts av de lokala myndigheterna. Särskild uppmärksamhet bör ägnas de eventuella bilaterala organen inom området, vilka kan utgöra ett värdefullt instrument på lokal nivå när det gäller utbildnings- och sysselsättningsinitiativ, stöd i krissituationer, flexibel förvaltning och organisatoriskt stöd till småföretag. Arbetsmarknadens parter kan även fastställa mervärdet av en särskilt initiativ genom regelbunden utvärdering och spridning av benchmarking av resultaten från deras samordnade insatser, med särskild referens till pelaren anpassningsförmåga.

5. Särskilda kommentarer

5.1. I allmänhet är det främsta skälet till att vissa områden röner större ekonomisk framgång än andra ett enhetligt system för insatser från enskilda eller sociala intressegrupper inom ramen för en mängd riktlinjer för produktionen, samt den sammanhållande roll som de offentliga institutionerna spelar. En modell för lokal utveckling, anpassad till den övergripande sysselsättningspolitiken, bör således i dag utgå från denna kulturella förutsättning och ha som främsta mål att anpassa och bedöma resurser och område från fall till fall.

5.1.1. Det finns emellertid vissa grundläggande problem som särskilt bör framhävas eftersom de ofta spelar en stor roll för den lokala sysselsättningen: svartarbete, tillfälligt arbete och social utslagning.

5.1.2. Svartarbete är ett ganska vanligt fenomen inom arbetsintensiva sektorer med medverkan av lokala ekonomiska nätverk(4). Det är vidare utbrett i sektorer med en hög andel små företag och även inom den sociala ekonomin (icke att förväxla med frivilligsektorn). Den främsta orsaken till detta fenomen, vilket kommissionen understrukit i flera olika meddelanden(5), utgörs av skattetrycket och de sociala avgifterna - ett problem som bör angripas, men som säkert inte kan lösas på lokal nivå. I väntan på åtgärder från de nationella regeringarna för reglering av det odeklarerade arbetet är det därför viktigt att man inom sysselsättningspolitiken på lokal nivå ser till att reglerna följs och inför en strikt kontroll.

5.1.3. Enligt artikel 1 i den nya ERUF-förordningen skall fonden bidra till "... att varaktig sysselsättning skapas". Även den lokala sysselsättningspolitiken bör ha samma målsättning. Initiativ bör tas som leder till verkliga möjligheter till nya arbetstillfällen med undvikande av risken att anställningen eller återanställningen av utslagna bidrar till fenomenet working poor.

5.1.4. Den sociala utslagningen beror inte bara på ekonomiska faktorer som t.ex. fattigdom, långtidsarbetslöshet eller bostadsproblem. Kulturella, generationsrelaterade, tekniska, samt miljö- och hälsomässiga faktorer spelar också en roll. Detta är en av de utmaningar som den lokala sysselsättningspolitiken inte kan bortse från oberoende av andra eventuella gemenskapsinitiativ eller nationella initiativ. Tidigare erfarenheter har också påvisat inte bara betydelsen av ett gemensamt förhållningssätt till problemet utan också värdet och effektiviteten av partnerskap som förmår engagera såväl de socialt utslagna själva som lokala organ, arbetsmarknadens parter, icke statliga organisationer och andra frivilligorganisationer.

5.2. Ett möjligt hinder för utvecklingen är byråkratin. Även om den utbredda tendensen till decentralisering kan bidra till att minska den, är det emellertid viktigt att försöka lätta upp förfarandena för främjande av nya företag, och att skapa kvalificerade tjänster för administrativ rådgivning och utbildning och marknadsföring i avsikt att särskilt stötta de små företagen under inledningsfasen, vare sig det gäller hantverksföretag eller lokala serviceföretag.

5.2.1. Tjänstesektorn, framför allt riktad till enskilda men även till allmänheten, verkar för närvarande vara den sektor som står för den största sysselsättningsökningen, men man skall heller inte glömma de mer traditionella sektorerna eller uppvärderingen av hantverkstraditionerna. Även politiken för en hållbar miljö ger utrymme för nya arbetstillfällen. För övrigt skall de möjligheter som lokala sysselsättningsinitiativ och mikroföretag erbjuder inte underskattas eftersom de ger upphov till betydande företagsverksamhet, t.ex. många initiativ inom informationsteknologin. Den blixtsnabba utvecklingen inom informations- och kommunikationsteknologin och förmågan att utnyttja den kan på det lokala planet avgöra huruvida en möjlig utveckling kan leda till framgång eller till förlust av ytterligare arbetstillfällen. De nya programmen för innovativa åtgärder på regional nivå som kommissionen nyligen lade fram(6) är en absolut nödvändig ram för en lokal sysselsättningsstrategi.

5.2.2. I meddelandet betonas nästan uteslutande små- och mikroföretagens potentiella roll, men de medelstora och större företagen skall inte uteslutas i sammanhanget(7). Inte heller skall man glömma möjligheten av en regelbunden kontakt mellan lokala organisationer och arbetsmarknadens parter, eftersom det inte är ovanligt att en lokal ekonomi plötsligt hamnar i kris till följd av beslut som fattats långt bort och utan förvarning. Å andra sidan kan utvecklingen inom vissa delar av den lokala ekonomin ge upphov till intressanta aspekter också när det gäller att skapa nya arbetstillfällen och väcka positivt intresse hos medelstora och större företag.

5.3. Behovet av ekonomiskt stöd från lokala myndigheter är uppenbart, men innebär problem eftersom tilldelningen av skatteresurser från den centrala regeringens sida eller dessa myndigheters möjligheter till direktbeskattning skiljer sig åt från medlemsstat till medlemsstat. Det måste finnas garantier för tillgång till ekonomiska resurser, utan vilka det är omöjligt att utföra några som helst strategiska åtgärder. Vid sidan av de särskilda angivelserna i de ovannämnda artiklarna i förordningarna om ERUF och ESF bör utnyttjas alla möjligheter i strukturfonderna, i gemenskapsinitiativen och särskilt i ESF-programmen. Stöd till lokala sysselsättningsinitiativ är en övergripande prioritet för ESF som måste genomföras i praktiken. Dessutom skall möjligheten undersökas att utnyttja de nya finansieringsmekanismerna också för små bidrag enligt artikel 4.2 i ESF-förordningen, särskilt avsedda för icke-statliga organisationer och lokala partnerskap.

5.4. Det är av största vikt att det inrättas ett nätverk för verklig och effektiv spridning av goda metoder som utvecklas på det lokala planet, men likaså bör kännedom spridas om erfarenheter som inte har uppnått önskat resultat. Man lär sig även av misstagen. Det är emellertid önskvärt att det sker en regelbunden utvärdering av uppnådda resultat, inte bara vad gäller skapade arbetstillfällen utan också deras kvalitet, samt att utvecklingen, tillväxten och "dödligheten" inom små- och mikroföretag analyseras.

Bryssel den 19 oktober 2000.

Ekonomiska och sociala kommitténs

ordförande

Göke Frerichs

(1) ESK:s yttrande om "Europe 2000+ - Cooperation for European territorial development", EGT C 301, 13.11.1995 [den svenska versionen finns inte tillgänglig]; ESK:s yttrande om "Europeiska unionens roll i stadsfrågor", EGT C 30, 30.1.1997.

(2) ESK:s yttrande om "Meddelande från kommissionen: Mot ett program för städer inom Europeiska unionen", EGT C 95, 30.3.1998; ESK:s yttrande på eget initiativ om "Lokala och regionala sysselsättningspakter", EGT C 407, 28.12.1998; ESK:s yttrande om "Förslag till riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik år 2000", EGT C 368, 20.12.1999; ESK:s yttrande om gemenskapsinitiativet Urban, EGT C 51, 23.2.2000; ESK:s yttrande på eget initiativ om "Den sociala ekonomin och inre marknaden", EGT C 117, 26.4.2000.

(3) ESK:s yttrande om "Den sociala ekonomin och inre marknaden" (yttrande på eget initiativ), EGT C 117, 26.4.2000.

(4) ESK:s yttrande om "Kommissionens meddelande om odeklarerat arbete" EGT C 101, 12.4.1999.

(5) Särskilt KOM(1998) 219 slutlig.

(6) Utkast till kommissionens meddelande till medlemsstaterna "Regionerna i den nya ekonomin - riktlinjer för de innovativa åtgärderna inom ERUF för perioden 2000-2006" av den 11 juli 2000.

(7) Yttrandet har titeln: "Att hantera förändringar - Högnivågruppen om ekonomiska och sociala konsekvenser av industriella förändringar" (EGT C 258, 10.9.1999, s. 1).