A4-0272/98

Resolution om arbetslöshetens speciella konsekvenser för kvinnor

Europaparlamentet utfärdar denna resolution,

- med beaktande av Europeiska rådets slutledningar vid mötet i Essen 1994 och de fem prioriteringarna från Essen,

- med beaktande av slutledningarna från toppmötet om sysselsättning i Luxemburg 1997 och 1998 års riktlinjer för sysselsättningen ((EGT C 30, 28.1.1998, s. 1.)),

- med beaktande av slutledningarna från mötet med EU:s ministrar för kvinnofrågor i Belfast i maj 1998,

- med beaktande av resultaten av regeringskonferensen och de nya artiklarna 2, 3 och 141 i Amsterdamfördraget,

- med beaktande av sin resolution av den 19 april 1991 om barnomsorg och lika möjligheter för kvinnor och män ((EGT C 129, 20.5.1991, s. 224.)),

- med beaktande av sin resolution av den 16 september 1997 om kommissionens meddelande om att införliva jämställdheten mellan kvinnor och män i hela gemenskapens politik och samtliga instanser ((EGT C 304, 6.10.1997, s. 50.)),

- med beaktande av sin resolution av den 6 november 1997 om kommissionens meddelande om modernisering och nydaning av social trygghet i Europeiska unionen ((EGT C 358, 24.11.1997, s. 51.)),

- med beaktande av sin resolution av den 19 november 1997 om kommissionens förslag till rådets direktiv om ramavtalet om deltidsarbete undertecknat av UNICE, CEEP och EFS ((EGT C 371, 8.12.1997, s. 60.)),

- med beaktande av sin resolution av den 16 december 1997 om kommissionens grönbok «Ett partnerskap för en ny arbetsorganisation» ((EGT C 14, 19.1.1998, s. 34.)),

- med beaktande av artikel 148 i arbetsordningen,

- med beaktande av betänkandet från utskottet för kvinnors rättigheter (A4-0272/98), och av följande skäl:

A. Alla unga kvinnor önskar komma ut på arbetsmarknaden sedan de avslutat sin utbildning eller sina studier.

B. I alla medlemsstater finns alltfler kvinnor i alla åldrar som är tillgängliga för anställning och önskar komma ut eller återinträda på arbetsmarknaden utanför hemmet.

C. Trots att det ökade antalet arbetstillfällen i EU:s samtliga medlemsstater främst finns bland kvinnor är likväl arbetslösheten bland kvinnor högre än arbetslösheten bland män, utom i Förenade kungariket och nyligen i Sverige.

D. Efter undertecknandet av Amsterdamfördraget och efter Europeiska rådets extra möte i Luxemburg har EU och medlemsstaterna åtagit sig att vidta samordnade åtgärder mot arbetslösheten och kampen mot arbetslösheten bland kvinnor måste till fullo integreras i kampen mot arbetslösheten i stort.

E. Trots att tidtabellen varit mycket knapp har alla 15 medlemsstaterna utarbetat, infört och satt i gång sina nationella åtgärdsplaner, men likväl har inte alla dessa åtgärdsplaner i lika hög grad integrerat kampen mot den kvinnliga arbetslösheten i de tre första kapitlen, eller i det fjärde, som uttryckligen är avsedd att skapa jämställdhet mellan kvinnor och män.

F. Det finns bevis på att kvinnor och flickor i de allra flesta medlemsstater nu har högre kvalitet på sin utbildning än män och pojkar.

G. Medlemsstaterna bör organisera informationskampanjer i skolorna om jämställdhet, från och med det att barnen uppnått en ålder där de har möjlighet att förstå; de bör tillse att det i skolorna finns en plats där eleverna kan diskutera frågor om jämställdhet, främja samundervisning i skolan eftersom den utgör ett kulturellt element och en viktig integrationsfaktor, motivera föräldrar att se till att deras döttrar fullföljer sina studier och undvika en alltför tidig nivågruppering för flickor som utgör en form av diskriminering.

H. Redan på en grundläggande nivå bör man i utbildningen uppmuntra flickor att skapa och organisera sitt yrkesliv eller planera sin karriär. I högstadie- och gymnasieundervisning samt inom högre utbildning bör man inskärpa vilken viktig roll grundandet av företag spelar.

I. Omfattningen av kvinnors arbetslöshet är grovt underskattad på grund av att den nuvarande officiella definitionen av arbetslöshet utesluter många kategorier vari kvinnor är i majoritet, däribland de som har tillfälligt eller frivilligt arbete och de som inte är aktiva men skulle vilja arbeta.

J. En hög arbetslöshet inom traditionellt manliga yrken får också konsekvenser för kvinnor och berörda familjer.

K. Det är vanligare att kvinnor än män återfinnas i osäkra atypiska arbeten där hotet om arbetslöshet är konstant.

L. Kvinnors anställningar inom den offentliga sektorn är särskilt hotade i sådana medlemsstater där den offentliga sektorns andel av sysselsättningen är avsevärt större än genomsnittet, något som har sin grund i behovet av inbesparingar inom den offentliga sektorn. På grund av sparåtgärderna inom den offentliga sektorn erbjuder denna sektor allt färre arbetsmöjligheter för kvinnor som söker sitt första arbete.

M. Att arbeta deltid behöver inte innebära att kvinnor lättare förenar yrkes- och familjeliv eftersom arbetsvillkoren ofta är hårdare än för heltidsarbete, och deltidsarbete långsiktigt kan påverka inkomster, förmåner och karriärmöjligheter.

N. Bristen på barnomsorg av god kvalitet och till rimliga kostnader gör yrkeslivet svårare för kvinnor; 1992 års rekommendation om barnomsorg har visat sig vara otillräcklig för att säkerställa lämplig barnomsorg i alla medlemsstater.

O. I samband med åtgärder för barn- och äldreomsorg bör man beakta både kvinnor som har arbete, men också kvinnor som är arbetslösa, under utbildning eller befinner sig i en marginaliserad ställning socialt sett.

P. Ett ökat utbud av social service, framför allt i organisationsformer enligt modeller från kooperativ, ekonomiska föreningar och ideella organisationer, kunde utgöra en ny grund för sysselsättning bland kvinnor och göra det lättare för dem att förena arbete och familjeliv.

Q. Det är nästan uteslutande kvinnor som tar föräldraledigt för att ta hand barn, och även om långa avbrott från arbetslivet utöver föräldraledigheten blir mindre vanliga bland kvinnor kan sådana perioder utanför arbetsmarknaden få negativa konsekvenser för kvinnors sysselsättningsmöjligheter.

R. Eftersom arbetslöshetsunderstödet beror av storleken på ens tidigare lön och eftersom det fortfarande råder löneskillnader mellan män och kvinnor, så får kvinnor i genomsnitt lägre arbetslöshetsunderstöd.

S. I de fall arbetslöshetsunderstöd beräknas på hushållets inkomster kan kvinnor tvingas att avstå från att arbeta eftersom kostnaderna för barnomsorg, transporter och uteblivna förmåner väger tyngre än den extra inkomst som skulle tillföras hushållet.

T. I vissa medlemsstater har kvinnor och män som aldrig arbetat ingen rätt ens till den lägsta nivån socialt skydd.

U. Kvinnor är oftare överkvalificerade för det arbete de utför än män och utbildning är därför inte den enda lösningen på problemet med kvinnors arbetslöshet.

V. Yrkesutbildning är inte till någon större nytta om det inte finns några lediga arbeten efter avslutad utbildning.

W. En lämplig yrkesutbildning kan ändå vara absolut nödvändig för att fortbilda kvinnor som vill komma tillbaka till förvärvslivet.

X. Det finns goda förutsättningar för kvinnor att få arbete genom att bilda små eller medelstora företag och rörelser i form av kooperativ, ekonomiska föreningar och ideella organisationer, men det krävs att företagarkulturen främjas bland kvinnor och att kvinnor lättare får tillgång till finansiering för att bilda egna företag, bland vilka märks kooperativa företag för sociala ändamål.

Y. Det är svårare för kvinnor att beviljas lån, i synnerhet för arbetslösa kvinnor.

Z. Integrering av jämställdhetsaspekter förekom inte alls eller endast i liten grad i de fleråriga programmen efter rådets möte i Essen; man antog att medlemsstaternas program för tillämpning av de fem Essenprioriteringarna var könsneutrala,

AA. Medlemsstaterna har inte i tillräckligt stor utsträckning ålagts att redovisa hur medel från strukturfonderna använts för stöd till arbetslösa kvinnor.

1. Parlamentet anser att det behövs en ny definition av arbetslöshet som bättre än den nuvarande ILO-definitionen, vilken grovt underskattar kvinnors arbetslöshet, avspeglar variationerna inom kvinnors ekonomiska verksamhet; uppmanar kommissionen att under tiden systematiskt offentliggöra statistik som belyser situationen för de kvinnor som varken arbetar heltid eller är officiellt arbetslösa samt att tillse att statistik som offentliggörs i dokument om sysselsättningspolitiken fördelas efter kön,

2. understryker att deltidsarbete endast kan minska arbetslösheten om det är självvalt och inte enbart är förlagt till obekväm arbetstid eller medför att rätten till sociala förmåner eller karriärmöjligheter försvinner,

3. anser att det behövs en konkret definition av begreppet deltidsarbete för att man skall kunna skapa ökad klarhet i fråga om hur lång arbetstiden per vecka skall vara och hur många arbetsdagar veckan skall omfatta,

4. uppmanar med kraft medlemsstaterna att i lag reglera rätten till deltidsarbete, där det framför allt skall framgå att varje arbetstagare har rätt att använda sig av denna rättighet eller låta bli att göra det; uppmanar i detta sammanhang kommissionen att spela en stimulerande och koordinerande roll härvidlag,

5. uppmanar medlemsstater och arbetsgivare att vidta åtgärder till förmån för att deltidstjänster på frivillig basis skall utvidgas till att även omfatta kvalificerat arbete och att män i lika hög grad som kvinnor uppmuntras att acceptera deltidstjänster med tillgång till yrkesutbildning på samma villkor som för heltidsanställda,

6. uppmanar kommissionen att i kommande rapporter om sysselsättningen i Europa ägna större uppmärksamhet åt konsekvenserna av visstidskontrakt och deras samband med kvinnors arbetslöshet,

7. uppmanar arbetsmarknadens parter att sluta ett ramavtal om alla sorters atypiskt arbete, inbegripet hemarbete och telefonarbete som främst sysselsätter kvinnor, och uppmanar kommissionen att införa lagstiftning som täcker alla former av atypiskt arbete om arbetsmarknadens parter inte lyckas nå en överenskommelse,

8. uppmanar kommissionen och medlemsstaterna att utreda vilken inverkan kvinnors förvärvsarbete har på samhällsekonomin, både kvantitativt och kvalitativt,

9. upprepar sin uppmaning till kommissionen att utarbeta ett förslag till ramdirektiv om barnomsorg i medlemsstaterna i syfte att säkerställa en grundläggande nivå av barnomsorg med hög kvalitet och till rimlig kostnad i alla medlemsstater och med flexibla och långa öppettider; denna barnomsorg skall inte begränsas till barn i förskoleåldern, utan också erbjuda heldagsomsorg för skolbarn; anser att detta bör utvidgas till att gälla alla omsorgstjänster för anhöriga,

10. anmodar medlemsstaterna och arbetsmarknadens parter i medlemsstaterna att arbeta för föräldraledighet och ge företräde för åtgärder som gör det attraktivt för både män och kvinnor att ta föräldraledigt, med rimlig ersättning och med fortsatta rättigheter till social trygghet,

11. stödjer tanken om att en arbetstagare skall kunna få ledigt från arbetet för att vårda barn och sköta familjens anhöriga samt att tidsperioden för ett avbrott från arbetslivet i syfte att vårda sina barn eller en äldre person skall beaktas som ålderspensionsgrundande, så att arbetstagaren inte straffas för att ha tagit sitt ansvar för familjen,

12. upprepar sin efterlysning av individuella rättigheter till sociala förmåner med tanke på att kvinnor kan tvingas lämna arbetsmarknaden i de fall vissa sociala förmåner baseras på hushållets totala inkomst och hennes inkomst inte kan uppväga de bidrag som dras in och de extra kostnader hennes inträde på arbetsmarknaden medför,

13. betonar att man vid utformningen av fortbildning inom företag måste ta hänsyn till kvinnors villkor vad gäller tidpunkt och plats för utbildningen samt tillhandahålla lämplig barnomsorg och att ansträngningar måste göras för att sådan utbildning erbjuds både deltids- och heltidsarbetande,

14. uppmanar kommissionen och medlemsstaterna att säkerställa att yrkesutbildningsprogram går hand i hand med åtgärder för att göra arbetsmarknaden mindre segregerad och kräver därför att utbildningen riktas mot de branscher där det finns arbetstillfällen; önskar att den potential som finns i rörelser av typen kooperativ, ekonomiska föreningar eller ideella organisationer utnyttjas för att skapa flexibla och konkreta möjligheter till yrkesutbildning,

15. anser att riktlinjerna för sysselsättningen måste utvidgas för att säkerställa att kvinnor och ungdomar förbereds särskilt på att anpassa sig till tekniska och ekonomiska förändringar och att de får de yrkeskunskaper som krävs på den föränderliga arbetsmarknaden,

16. uppmanar kommissionen och medlemsstaterna att medel, då dessa beviljas för yrkesutbildning, skall anpassas till kvinnors och mäns respektive arbetslöshetsnivå; önskar att yrkesutbildningsprogram för arbetslösa även görs tillgängliga för kvinnor som inte är inskrivna som arbetslösa, men skulle vilja arbeta,

17. uppmanar medlemsstaterna att de vid genomförandet av sina strukturfondsprogram garanterar att den sysselsättning projekten ger åt kvinnor står i proportion till arbetslöshetsnivån bland kvinnor i den aktuella regionen, att traditionella kvinnliga sektorer, i synnerhet i avlägsna regioner, tas till vara, och att kvinnors utkomstmöjligheter underlättas på områden som domineras av män,

18. uppmanar medlemsstaterna att förbättra öppenheten och införa en redovisningsskyldighet beträffande efterlevnaden av strukturfondernas bestämmelser om lika möjligheter och att systematiskt redovisa hur medlen riktas mot kvinnor; önskar att det i de nya bestämmelserna för strukturfonderna anges att de innehåller tydliga skyldigheter åtföljda av stimulansåtgärder för de medlemsstater som genomför jämställdhetsprogram och sanktioner mot dem som underlåter att främja dem,

19. uppmanar medlemsstaterna att inom ramen för strukturpolitiken erkänna den utvecklingsdimension som ligger i att män och kvinnor ges lika möjligheter och anslå resurser för att skapa omfattande möjligheter till barn- och äldreomsorg,

20. beklagar frågan om lika möjligheter inte åtgärdats på ett övergripande sätt i alla europeiska direktiv för sysselsättning; beklagar likaledes att de flesta medlemsstaterna i sina sysselsättningsplaner inte ägnar jämställdhetspolitiken större uppmärksamhet; anser att kvinnornas situation på arbetsmarknaden inte kommer att främjas effektivt förrän principen om «mainstreaming» integreras i alla riktlinjer för sysselsättningen och uppmanar kommissionen, rådet och medlemsstaterna att vid utvärderingen och korrigeringen av dessa riktlinjer tillämpa denna princip; konstaterar med oro att inga kvantitativa mål och tidsplaner för ökningen av kvinnors närvaro på arbetsmarknaden har fastställts i de nationella sysselsättningsplanerna,

21. uppmanar kommissionen och medlemsstaterna att erkänna vikten av kvinnors företagande för att skapa arbete genom att uppmuntra och utveckla initiativ, exempelvis särskilda lånemöjligheter för kvinnor som startar egna småföretag,

22. anser det nödvändigt att bedöma hur alla åtgärder som vidtagits för att genomföra riktlinjerna för sysselsättning påverkar kvinnor; efterlyser därför att jämställdhetsexpertis engageras för att följa upp och utvärdera de nationella handlingsplaner som framfördes vid Europeiska rådet i Cardiff och för att utvärdera framtida riktlinjer för sysselsättningen,

23. önskar att de framtida riktlinjerna, under tillämpning av artikel 141 i Amsterdamfördraget, omfattar positiva stödåtgärder för att stimulera kvinnors sysselsättning i avsikt att undanröja det traditionella kulturbetingade motståndet mot att kvinnor träder in på arbetsmarknaden;

24. uppmanar kommissionen, rådet och medlemsstaterna att i de nya riktlinjerna för sysselsättningen ange en ambitiös målsättning om vilka nivåer som skall uppnås, med kvantitativa mål, tydliga tidsplaner samt anslag i budgeten, för genomförandet av

- kraftigt minskade könsklyftor inom arbetslösheten,

- kvinnors fulla inträde på arbetsmarknaden och minskad horisontell och vertikal segregering

- kvalificerad barn-, anhörig- och äldreomsorg till rimliga kostnader i förhållande till familjens inkomster,

- kvinnors deltagande i fort- eller yrkesutbildning och i åtgärder för återinträde på arbetsmarknaden,

- lika tillgång för män och kvinnor av deltidsarbete, avbrott från arbetslivet och föräldraledighet inom alla verksamhetsområden,

- undanröjda löneklyftor mellan könen;

och anser att de kvantifierbara nivåerna skall baseras på genomsnittet av de tre mest framgångsrika medlemsstaterna,

25. uppdrar åt sin ordförande att vidarebefordra denna resolution till rådet, kommissionen, regeringarna och parlamenten i medlemsstaterna och arbetsmarknadens parter på europanivå.