EUROPEISKA KOMMISSIONEN Bryssel den 24.11.2021 COM(2021) 743 final UTKAST TILL GEMENSAM SYSSELSÄTTNINGSRAPPORT

FRÅN KOMMISSIONEN OCH RÅDET





Innehållsförteckning HUVUDPUNKTER ÖVERBLICK ÖVER UTVECKLINGSTENDENSER OCH UTMANINGAR PÅ ARBETSMARKNADEN OCH DET SOCIALA OMRÅDET I EUROPEISKA UNIONEN 1.1 Utvecklingen på arbetsmarknaden 1.2 Den sociala situationen 1.3 Den reviderade sociala resultattavlan: översikt över utmaningar med anknytning till pelarens principer 1.4 EU:s överordnade mål för 2030 SYSSELSÄTTNINGSPOLITISKA OCH SOCIALA REFORMER – MEDLEMSLÄNDERNAS ÅTGÄRDER OCH RESULTAT 2.1 Riktlinje 5: Stimulera efterfrågan på arbetskraft 2.1.1 Nyckelindikatorer 2.1.2 Politiska åtgärder 2.2 Riktlinje 6: Öka arbetskraftsutbudet och förbättra tillgången till sysselsättning samt öka arbetskraftens färdigheter och kompetens 2.2.1 Nyckelindikatorer 2.2.2 Politiska åtgärder 2.3 Riktlinje 7: Förbättra arbetsmarknadens funktion och göra den sociala dialogen mer ändamålsenlig 2.3.1 Nyckelindikatorer 2.3.2 Politiska åtgärder 2.4 Riktlinje 8: Främja lika möjligheter för alla, främja social inkludering och bekämpa fattigdom

2.4.1 Nyckelindikatorer 2.4.2 Politiska åtgärder

HUVUDPUNKTER Den gemensamma sysselsättningsrapport som Europeiska kommissionen och rådet utfärdar varje år, i linje med artikel 148 i EUF-fördraget, ger en översikt över sysselsättningssituationen i unionen och genomförandet av riktlinjerna för sysselsättningen. Den innehåller en årlig översikt över de viktigaste utvecklingstendenserna när det gäller sysselsättningen och den sociala situationen i EU samt över medlemsländernas senaste politiska åtgärder i enlighet med riktlinjerna för deras sysselsättningspolitik . I rapporten anges även prioriterade områdena för politiska åtgärder. Kommissionens förslag till rapport är en del av höstpaketet inom den europeiska planeringsterminen. Efter utbyten mellan kommissionen och dess förberedande organ kommer den slutliga texten att antas av rådet (sysselsättning, socialpolitik, hälso- och sjukvård samt konsumentfrågor). I 2022 års utgåva av den gemensamma sysselsättningsrapporten läggs större tonvikt på genomförandet av den europeiska pelaren för sociala rättigheter, i linje med åtagandena i handlingsplanen från mars 2021 och EU-ledarnas åtaganden i Portoförklaringen av den 8 maj. Genomförandet kommer att förstärka unionens strävan mot en grön, digital och rättvis omställning och bidra till att uppnå en uppåtgående social och ekonomisk konvergens för att ta itu med de demografiska utmaningarna. Det kommer även att bidra till att målen för hållbar utveckling uppnås. Genom denna rapport förstärks övervakningen av den sociala pelaren, i första hand genom temarutor som beskriver de viktigaste utmaningarna på de tre områdena lika möjligheter och tillgång till arbetsmarknaden, rättvisa arbetsvillkor samt socialt skydd och social inkludering. Rapporten omfattar även de tre nya överordnade EU-mål för 2030 som anges i handlingsplanen för den sociala pelaren avseende sysselsättning, kompetens och fattigdomsminskning, vilka välkomnades av EU-ledarna vid det sociala toppmötet i Porto och av Europeiska rådet vid dess möte i juni. EU har enats om följande överordnade EU-mål för 2030: ·Minst 78 % av befolkningen i åldrarna 20–64 år ska ha ett arbete. ·Minst 60 % av alla personer i åldrarna 25–64 år ska delta i utbildningsinsatser varje år. ·Antalet personer som riskerar att drabbas av fattigdom eller social utestängning ska minska med minst 15 miljoner jämfört med 2019. Kombinerat med sammanhållningsfonderna kommer genomförandet av de reformer och investeringar som ingår i medlemsländernas återhämtnings- och resiliensplaner att främja en rättvis, inkluderande och hållbar återhämtning. Faciliteten för återhämtning och resiliens ska sörja för unionens ekonomiska, sociala och territoriella sammanhållning genom att förbättra medlemsländernas resiliens, krisberedskap, anpassningsförmåga och tillväxtpotential. På så sätt bidrar faciliteten även till genomförandet av den europeiska pelaren för sociala rättigheter, med särskild inriktning på hanteringen av de utmaningar som identifierats i de landsspecifika rekommendationerna . Fyra av de sex pelare som utgör facilitetens tillämpningsområde är relevanta i detta avseende, nämligen i) smart och hållbar tillväxt för alla, ii) social och territoriell sammanhållning, iii) hälsa samt ekonomisk, social och institutionell resiliens samt iv) strategier för nästa generation, barn och ungdomar. Som en del av analysen av de politiska åtgärderna omfattar den gemensamma sysselsättningsrapporten även ett urval av åtgärder som stöds av faciliteten för återhämtning och resiliens och andra av EU:s finansieringskällor, däribland Europeiska socialfonden+, Europeiska regionala utvecklingsfonden och Fonden för en rättvis omställning. Den reviderade sociala resultattavlan ligger till grund för analysen i 2022 års gemensamma sysselsättningsrapport och skapar en bättre överblick över pelarens principer. Som en del av handlingsplanen för den sociala pelaren från mars 2021 föreslog kommissionen en revidering av den sociala resultattavlan för att förbättra övervakningen av pelaren med en omarbetad uppsättning av huvudindikatorer. Revideringen godkändes av rådet (sysselsättning, socialpolitik, hälso- och sjukvård samt konsumentfrågor) i juni 2021. I 2022 års gemensamma sysselsättningsrapport bedöms medlemsländernas resultat utifrån den reviderade uppsättningen av huvudindikatorer . Dessa omfattar nu indikatorer som gör det möjligt att fånga upp viktiga dimensioner som vuxenutbildning, integrering av personer med funktionsnedsättning på arbetsmarknaden, risken för fattigdom och social utestängning för barn samt alltför höga boendekostnader. Uppgifterna från den reviderade sociala resultattavlan, tillsammans med landsspecifika analyser av uppgifter och det politiska sammanhanget, gör att de viktigaste utmaningarna i fråga om sysselsättning, kompetens och sociala frågor kan identifieras mer exakt i EU och medlemsländerna (se diagram 1). Detta gör att man mer noggrant kan övervaka sociala utvecklingstendenser och skillnader. De rådgivande kommittéerna inom rådet (sysselsättning, socialpolitik, hälso- och sjukvård samt konsumentfrågor) kommer att utvärdera ett förslag från Spanien och Belgien angående ett förfarande för sociala obalanser på grundval av artikel 148 i EUF-fördraget inom ramen för den europeiska planeringsterminen. Diagram 1: Utmaningar i fråga om sysselsättning, kompetens och sociala frågor i EU:s medlemsländer per huvudindikator i den reviderade sociala resultattavlan Anm.: 1) Uppgifter till indikatorn för vuxnas deltagande i utbildning finns ännu inte tillgängliga. 2) Indikatorn för digitala färdigheter bygger på 2019 års uppgifter. 3) Uppgifter saknas för vissa länder och vissa indikatorer. En förklaring av indikatorerna finns i bilagan till rapporten. Covid-19-krisens inverkan på arbetsmarknaden har dämpats av snabba och kraftfulla politiska åtgärder nationellt och på EU-nivå. Arbetsmarknaden håller på att återhämta sig, men sysselsättningen och det totala antalet arbetade timmar har ännu inte återgått till nivåerna före krisen. Efter att ha nått en lägsta punkt på 71,6 % under det andra kvartalet 2020 återhämtade sysselsättningen sig delvis till 72,8 % för personer i åldrarna 20–64 år under det andra kvartalet 2021, men den låg fortfarande under toppnoteringen på 73,3 % under det fjärde kvartalet 2019. Även om nya arbetstillfällen kommer att skapas i takt med den ekonomiska återhämtningen förväntas sysselsättningen inte återgå till nivåerna före krisen förrän 2022. Såsom framgår av EU:s överordnade mål för sysselsättningen är en hög sysselsättningsnivå en viktig prioritering för 2030 för att säkerställa att alla kan delta fullt ut i ekonomin och samhället och för att minska antalet personer som riskerar att drabbas av fattigdom. Totalt sett har ökningen av arbetslösheten varit lägre än vad som kunde förväntas med tanke på covid-19-pandemins stora inverkan på ekonomin. Detta beror på de politiska åtgärder som medlemsländerna vidtagit, i vissa fall med stöd av EU-medel (särskilt genom det europeiska instrumentet för tillfälligt stöd för att minska risken för arbetslöshet i en krissituation [Sure] och återhämtningsstödet för sammanhållning och till Europas regioner [React-EU]), och i viss utsträckning på att en del personer åtminstone tillfälligt blev inaktiva när det blev svårare att hitta jobb. Arbetsmarknaden håller på att återhämta sig 72,8 % sysselsättning under andra kvartalet 2021 (1,2 procentenheter högre än ett år tidigare) 6,7 % arbetslöshet i september 2021 (1 procentenhet lägre än ett år tidigare) 17,4 % ungdomsarbetslöshet under andra kvartalet 2021 (0,6 procentenheter högre än andra kvartalet 2020) +13,3 % arbetade timmar per arbetstagare under andra kvartalet 2021 jämfört med fjärde kvartalet 2020 (dock 2,7 % lägre än andra kvartalet 2019) Arbetskraftsdeltagande, arbetslöshet och andelen unga som varken arbetar eller studerar i EU-27, uttryckt i % Totalt antal arbetade timmar per arbetstagare och frånvaro från arbetet, EU-27 Anm.: Avbrott i serien för arbetslöshet per kvartal sedan första kvartalet 2021. Källa: Eurostats databas [une_rt_q], [une_ltu_q] och arbetskraftsundersökningen [lfsi_emp_q], [lfsq_argan], [lfsi_neet_q]. Säsongsrensade uppgifter, ej kalenderkorrigerade.

Covid-19-krisen innebar ett avbrott i den positiva utvecklingstrend för arbetskraftsdeltagandet som noterats under senare år. Arbetskraftsdeltagandet inom EU-27 i åldersgruppen 20–64 år minskade en aning till följd av pandemin, men har redan återgått till nivåerna före krisen räknat per kvartal. Detta berodde till stor del på ett ökat deltagande på arbetsmarknaden av kvinnor och personer i åldersgruppen 55–64 år. I absoluta tal har EU:s befolkning i arbetsför ålder emellertid minskat under det senaste årtiondet, vilket också är en avgörande faktor när det gäller den ökande bristen på arbetskraft. I detta avseende är det viktigt att införa politiska åtgärder för att få in fler människor på arbetsmarknaden, möjliggöra längre och hälsosammare arbetsliv och förbättra produktiviteten på medellång och lång sikt. Förbättrade arbetsvillkor och en bättre anpassning till arbetstagarnas föränderliga behov under hela deras livstid skulle ha en positiv inverkan på utbudet av arbetskraft och skulle därmed kunna öka sysselsättningsgraden. Covid-19 påverkade sektorer och arbetstagare på olika sätt Högsta nivån av sysselsättningstillväxt sedan andra kvartalet 2020 inom byggverksamhet, offentlig förvaltning och informations- och kommunikationsteknik Lägsta nivån av sysselsättningstillväxt sedan andra kvartalet 2020 inom grossist- och detaljhandel, kultur och underhållning samt jordbruk 1,6 miljoner färre anställda (20–64 år) med visstidsanställning under andra kvartalet 2021 jämfört med andra kvartalet 2019 Förändring av sysselsättningen per näringsverksamhet (enligt nationella beräkningar, säsongs- och kalenderrensade uppgifter), EU-27 Källa: Eurostats databas [tec00109]. Anm.: *Näringsgren enligt Nace rev. 2. Alla arbetstillfällen kommer inte att återinföras när ekonomin återhämtar sig efter covid-19-krisen, och det blir särskilt viktigt att stödja övergångar på arbetsmarknaden. Sedan andra kvartalet 2020 har sysselsättningstillväxten varit högst inom byggverksamhet, offentlig förvaltning och informations- och kommunikationsteknik, medan tillväxten har varit lägst inom grossist- och detaljhandel, kultur och underhållning samt jordbruk. För vissa av de berörda företagen kommer pandemin endast att ha medfört en övergående chock. För andra kan den leda till djupgående förändringar av affärsmodellen, delvis till följd av ändrade vanor bland konsumenterna (till exempel ökad e-handel) och ändrade organisationer och arbetsrutiner hos företagen (däribland digitalisering och en övergång till mer hållbara tillverkningsmetoder). I detta perspektiv kan vissa arbetsuppgifter bli överflödiga, vilket kräver en omstrukturering av arbetsmetoderna och arbetsinsatserna. Detta ökar behovet av stöd från beslutsfattare och företag när det gäller övergångar på arbetsmarknaden, i linje med kommissionens rekommendation om effektiva aktiva arbetsmarknadsåtgärder (Ease). Återhämtningen ger även tillfälle att styra utvecklingen mot ett mer hållbart socioekonomiskt system med nya affärsmodeller, vilket skapar långtgående konsekvenser för de typer av jobb som erbjuds och den kompetens som behövs. En snabb omfördelning av arbetskraften med stöd av effektiva aktiva arbetsmarknadsåtgärder samt åtgärder för kompetensutveckling och omskolning behövs för att hantera bristen på arbetskraft, öka produktiviteten, höja lönerna, stärka den sociala sammanhållningen och underlätta den gröna och digitala omställningen. System för korttidsarbete kan spela en viktig roll i detta avseende genom att underlätta och stödja omstruktureringsprocesserna. Sådana system bör ingå i den politiska verktygslådan även efter krisen och ställas om så att de bidrar till moderniseringen av ekonomin (till exempel genom anknutna åtgärder för kompetensutveckling) utan att orsaka fördröjningar av strukturanpassningar. Krisen har lyft fram den allt svårare situation för unga på arbetsmarknaden 13,7 % unga som varken arbetade eller studerade (15–29 år) under 2020 +1,3 procentenheter ungdomsarbetslöshet mellan 2019 och 2020 Dubbelt så många unga som är ofrivilligt visstidsanställda än personer i åldrarna 25–64 år Unga som varken arbetar eller studerar (i %, 15–29 år, 2020) Anm.: Vissa administrativa enheter på öar och i de yttersta randområdena är inte representerade. Källa: Eurostat, arbetskraftsundersökningen [edat_lfse_35]. © EuroGeographics för de administrativa gränserna. Covid-19-krisen har varit särskilt kännbar för unga personer, i synnerhet de som just kommit ut på arbetsmarknaden, vilket ökar behovet av snabba och kraftfulla politiska åtgärder. Ungdomsarbetslösheten (15–24 år) i EU visade inledningsvis tecken på återhämtning i mitten av 2021, men låg kvar på 17,4 % under andra kvartalet 2021, en siffra som var tre gånger högre än motsvarande siffra för åldersgruppen 25–74 år. Covid-19-krisen medförde ett avbrott i den sex år långa trenden med ett minskande antal unga som varken arbetade eller studerade, delvis på grund av de ungas osäkra situation på arbetsmarknaden. Det krävs kraftfulla politiska åtgärder för att förebygga riskerna för långsiktiga negativa effekter på ungas välbefinnande och karriärmöjligheter. Att minska antalet unga som varken arbetar eller studerar är en av de kompletterande EU-ambitioner som lagts fram av Europeiska kommissionen i handlingsplanen för den sociala pelaren. Den förstärkta ungdomsgarantin ger unga utökade möjligheter till ett högkvalitativt erbjudande om sysselsättning, vidareutbildning, lärlingsplats eller praktik inom fyra månader från att ha blivit arbetslös eller avslutat sin formella utbildning . Initiativet Alma (Aim, Learn, Master, Achieve) kommer att hjälpa mindre gynnade unga som varken arbetar eller studerar att få yrkeserfarenhet utomlands, däribland genom nödvändigt socialt stöd, för att de ska kunna påbörja en utbildning, yrkesutbildning eller en anställning av hög kvalitet. Med tanke på krisens varierande inverkan på olika grupper av arbetstagare är skräddarsydda aktiva arbetsmarknadsåtgärder viktiga för att säkerställa en inkluderande återhämtning. Arbetstagare med atypiska anställningsformer har varit särskilt hårt drabbade, i synnerhet de som haft en visstidsanställning i medlemsländer med en stor andel tidsbegränsade anställningar . Personer födda utanför EU har förlorat sin sysselsättning i högre grad än den inhemska befolkningen. Det finns även stora möjligheter att öka sysselsättningen bland personer med funktionsnedsättning, med tanke på att skillnaden i sysselsättningsgrad mellan personer med och utan funktionsnedsättning var 24,5 procentenheter i EU under 2020. Pandemin har ytterligare förstärkt de långvariga utmaningarna när det gäller kvinnors deltagande på arbetsmarknaden. Även om det saknas belägg för att sysselsättningsgraden har påverkats mer negativt för kvinnor än för män har kvinnornas arbetstimmar minskat betydligt mer än männens under nedstängningsperioderna. Bakom denna utveckling finns skillnader när det gäller fördelningen av kvinnor och män inom de sektorer och yrken som drabbats av krisen, könsskillnader i användningen av distansarbete och det faktum att kvinnor har tagit ett större omsorgsansvar. Under krisen har dessutom ensamstående kvinnor med barn förlorat sin anställning i högre grad än ensamstående kvinnor utan barn. Detta visar hur viktigt det är med såväl barnomsorg som långvarig vård och omsorg för att öka kvinnornas deltagande på arbetsmarknaden. Direktivet om balans mellan arbete och privatliv, vilket medlemsländerna ska ha införlivat senast den 2 augusti 2022, syftar till att säkerställa en mer rättvis fördelning av föräldraledigheten mellan kvinnor och män. Direktivet kommer att göra det möjligt för föräldrar med små barn eller arbetstagare med vårdbehövande anhöriga att få bättre balans mellan omsorgsansvar och arbete. Samtidigt gör utformningen av skattesystemen att den andra försörjaren (i de flesta fall en kvinna) fortfarande saknar incitament att delta på arbetsmarknaden i flera av medlemsländerna. Könsskillnaderna på arbetsmarknaden är fortsatt stora Skillnad i sysselsättningsgrad mellan personer med och utan barn under 6 år under 2020 (i procentenheter, per kön, 25–49 år) Källa: Eurostat, arbetskraftsundersökningen [lfst_hheredch]. Sysselsättningsgraden för kvinnor med små barn i EU är 11,8 procentenheter lägre än för kvinnor utan barn Antalet arbetade timmar sjönk mer för kvinnor, ofta till följd av omsorgsansvar (6,1 procentenheter för kvinnor jämfört med 4,3 för män) Stora skillnader i deltagandet i barnomsorg bland medlemsländerna Även om det finns potential att öka sysselsättningen i vissa grupper visar den allt större bristen på arbetskraft i många av medlemsländerna hur viktigt det är med en mer allmän kompetensutveckling och omskolning. Nedgången i ekonomisk verksamhet i samband med covid-19-krisen ledde till en minskad brist på arbetskraft i nästan alla medlemsländer. Under 2021 började antalet lediga platser stiga igen i de flesta medlemsländerna när ekonomin gradvis återhämtade sig efter att medlemsländerna lättat på nedstängningsåtgärderna. Den största bristen på arbetskraft rapporterades inom sektorer som byggverksamhet, hälso- och sjukvård, långvarig vård och omsorg samt informations- och kommunikationsteknik, bland annat på grund av en långvarig brist på kompetens. Som en följd av den gröna och digitala omställningen kan en ökad efterfrågan på arbetskraft även förväntas i sektorer med anknytning till förnybar energi, byggverksamhet samt jordbruk och skogsbruk, främst inom gruppen med medelhög kompetens. Bristen på arbetskraft har ökat i takt med den ekonomiska återhämtningen 2,1 % vakansgrad under andra kvartalet 2021, vilket är 0,5 procentenheter högre än andra kvartalet 2020 och bara 0,1 procentenheter lägre än andra kvartalet 2019 Kompetensbrist av långvarig karaktär driver utvecklingen inom sektorerna för byggverksamhet, hälso- och sjukvård, långvarig vård och omsorg samt IKT Vakansgrad och arbetslöshet (15–74 år) i EU-27 Anm.: Näringsgrenarna B-S enligt Nace rev. 2. Arbetslöshet, kvartalsuppgifter, säsongsrensade uppgifter. Källa: Eurostat, arbetskraftsundersökningen [jvs_q_nace2] och [une_rt_q]. Ett arbete är inte alltid tillräckligt för en skälig inkomst. Fattigdomen bland förvärvsarbetande i EU-27 har ökat från 8,5 % under 2010 till 9 % under 2019. Visstidsanställda har i regel en betydligt större risk att drabbas av fattigdom än tillsvidareanställda (16,2 % respektive 5,9 %), och samma sak gäller för lågutbildade arbetstagare jämfört med högkvalificerade (19 % respektive 4,9 %). Dessutom är det mycket mer sannolikt att arbetstagare födda utanför EU drabbas av fattigdom än inrikes födda. Trots att de lagstadgade minimilönerna på senare år har ökat i många medlemsländer är de fortfarande ofta låga jämfört med andra löner i ekonomin. I linje med kommissionens förslag till direktiv om tillräckliga minimilöner spelar kollektivförhandlingar en viktig roll för att uppnå tillräckliga minimilöner i hela unionen. Visstidsanställningarna har minskat sedan början av pandemin, främst på grund av en större förlust av arbetstillfällen än bland tillsvidareanställda, men de utgör fortfarande en betydande andel i flera av medlemsländerna. Visstidsanställningar är fortfarande särskilt vanliga bland kvinnor, unga och arbetstagare födda utanför EU. Visstidsanställningar som fungerar som språngbrädor mot mer permanenta jobb är viktiga för att förbättra den övergripande kvaliteten i arbetet. I vissa medlemsländer är huvudskälet till att arbetstagare har en visstidsanställning fortsatt svårigheten att hitta en tillsvidareanställning. Ofrivilligt visstidsanställda arbetstagare rapporterar ofta en lägre nivå av arbetstillfredsställelse, vilket kan påverka deras arbetsresultat och kompetensutveckling. Andelen deltidsanställningar i EU minskade under 2020 jämfört med året innan, men en betydande andel av arbetstagarna är fortfarande ofrivilligt deltidsanställda. Den plötsliga och kraftiga ökningen av distansarbete har inneburit både fördelar och utmaningar. Under covid-19-krisen använde många företag distansarbete som ett sätt att säkerställa kontinuiteten i verksamheten och skydda de anställdas hälsa. Under normala förhållanden ger distansarbete även fördelar som minskade restider, större flexibilitet och bättre balans mellan arbete och privatliv för de anställda, liksom ökad effektivitet och produktivitet för företagen. Trots det kan distansarbete ibland göra det svårt att skilja på arbete och privatliv, vilket kan leda till högre arbetsintensitet och svårigheter att säkerställa kollektiv representation och deltagande i beslutsfattande och utbildning på arbetsplatsen i vissa fall. Digital teknik har möjliggjort en ökning av distansarbetet och en bättre matchning mellan efterfrågan och utbud på arbetskraft, men det har samtidigt blivit svårare för vissa grupper, främst lågutbildade och äldre, att delta fullt ut på arbetsmarknaden och i samhället. Detta kan i sin tur öka risken för digitala klyftor, utestängning från arbetsmarknaden och social utestängning, och det är därför viktigt att alla har de digitala färdigheter som behövs för att dra nytta av den digitala omställningen. Pandemin har påskyndat den pågående digitaliseringen, bland annat genom att underlätta arbete via olika plattformar, och det krävs politiska åtgärder för att hantera de sammanhängande omvandlingarna – framför allt när det gäller arbetsvillkor och tillgång till socialt skydd. Genom digital teknik skapas nya vägar till utbildning och arbete samt nya möjligheter för företag och konsumenter. På arbetsmarknaden kan tekniken skapa anställningsmöjligheter och bidra till en bättre matchning mellan arbetsgivare och arbetstagare. Den kan emellertid även medföra risker för de befintliga arbetstillfällena och sysselsättningens kvalitet, i synnerhet när det gäller rutinmässiga verksamheter med lågutbildad arbetskraft. Vid sidan av omfördelningen av arbetskraften till yrken som kräver digitala färdigheter kan en omfördelning ske till yrken som är kopplade till digitala arbetsplattformar. Behovet av nätbaserad arbetskraft har vuxit snabbt under pandemin (med en femdubbling av intäkterna under de senaste fem åren), vilket understryker vikten av att förtydliga den rättsliga statusen och förbättra villkoren för plattformsarbetare. I flera medlemsländer har användningen av deltidsanställningar och atypiska anställningsformer en viktig frivillig komponent 13,3 % anställda med tidsbegränsade anställningsavtal i EU under 2020 (1,5 procentenheter lägre än 2019, 15–64 år) varav 6,8 % med ofrivillig visstidsanställning med en stor andel unga 17,2 % anställda med deltidsanställning i EU under 2020 (1,2 procentenheter lägre än 2019) 25 % ofrivilligt deltidsanställda i EU under 2020 Tidsbegränsade anställningsavtal som andel av den totala sysselsättningen (15–64 år) under 2020. Ofrivillig visstidsanställning (15–64 år) under 2020, EU-27 Deltidsanställningsavtal som andel av den totala sysselsättningen (15–64 år) under 2020. Ofrivillig deltidsanställning (15–64 år) under 2020, EU-27 Källa: Eurostats databas [tesem190] och arbetskraftsundersökningen [lfsi_pt_a], [lfsa_eppgai] och [lfsa_etpgan].

Omställningen till en grön ekonomi och åtagandet att uppnå klimatneutralitet senast 2050 innebär en unik möjlighet att starta om EU:s ekonomi på ett hållbart, inkluderande och resilient sätt. Om de rätta politiska åtgärderna vidtas kan övergången mot klimatneutralitet skapa upp till en miljon nya arbetstillfällen fram till 2030, även om effekterna förväntas variera mellan olika yrkesområden, sektorer och regioner. Jobben kommer i första hand att skapas för gruppen med medelhög kompetens och kan därmed bidra till att minska polariseringen på arbetsmarknaden. Den gröna omställningen kommer emellertid inte att påverka alla européer på samma sätt. Vissa kommer att uppleva negativa effekter, såsom förlust av arbetstillfällen och omstrukturering av vissa sektorer (främst inom utvinningsindustrin och andra mycket energiintensiva sektorer) samt ett ökat tryck på hushållsinkomsterna. I många sektorer kommer även de befintliga arbetstillfällena att kräva att arbetstagaren förvärvar kompletterande färdigheter för att stödja den gröna omställningen. Dessa förändringar kan skapa problem för de mest utsatta och vara särskilt påtagliga i regioner som påverkas av den industriella omvandlingen eller ändrade konsumtionsmönster, däribland regioner med kolgruveverksamhet. Samtidigt har många verksamheter som rör övergången till en mer cirkulär ekonomi betydande potential att bidra till den sociala ekonomin och skapandet av lokala arbetstillfällen. För att komma till rätta med dessa utmaningar krävs kompetensutveckling, omskolning och stöd till övergångar på arbetsmarknaden. Sådana insatser kan ge arbetstagarna de rätta färdigheterna och främja en snabb omfördelning av arbetskraften som bidrar till att öka effektiviteten, produktiviteten och lönenivåerna. I den europeiska kompetensagendan fastställs att man ska stärka övervakningen när det gäller miljöanpassningen av olika yrkesområden och identifieringen av de typer av färdigheter som behövs inom specifika yrken och sektorer. Energifattigdom är en allt vanligare typ av fattigdom som kräver riktade åtgärder. Energifattigdom drabbar för närvarande uppemot 34 miljoner människor i EU, och en av fem med inkomst under fattigdomsgränsen har angett att de inte kan hålla sina hem tillräckligt uppvärmda. I oktober 2021 antog kommissionen ett meddelande om att ta itu med stigande energipriser , där rättvisa skatte- och förmånssystem, riktade åtgärder för inkomststöd och inkluderande renoveringsåtgärder lyftes fram som viktiga delar i en verktygslåda för att minska energifattigdomen och hantera de omedelbara effekterna av den senaste tidens prisökningar. En socialt rättvis grön omställning kräver åtgärder i fråga om sysselsättning, kompetens och socialpolitik för att ta itu med utmaningarna. Kommissionen har för avsikt att i december 2021 föreslå en rekommendation från rådet för att hantera de sociala och arbetsrättsliga aspekterna av klimatomställningen. Ett högkvalitativt och effektivt samarbete mellan arbetsmarknadens parter är en förutsättning för att den europeiska sociala marknadsekonomin ska fungera på ett bra sätt och för att säkerställa hållbara och inkluderande politiska resultat. Mer än hälften av alla åtgärder inom områdena aktiva arbetsmarknadsåtgärder och inkomstskydd som antagits sedan pandemiutbrottet har antingen godkänts av eller förhandlats fram med arbetsmarknadens parter. I sysselsättningsriktlinjerna uppmanas medlemsländerna att säkerställa att arbetsmarknadens parter involveras i tid och på ett meningsfullt sätt vid utformningen och genomförandet av sysselsättningsrelaterade, sociala och, i relevanta fall, ekonomiska reformer och strategier, däribland genom att stödja en ökning av deras kapacitet. I enlighet med nationell praxis och institutionella ramar syftar samarbetet med arbetsmarknadens parter på alla nivåer till att förbättra utformningen och säkerställa förankringen av reformerna. Kvaliteten på samarbetet mellan arbetsmarknadens parter inom den nationella sysselsättnings- och socialpolitiken har överlag legat på en stabil nivå eller förbättrats en aning under senare år, men det finns fortfarande stora skillnader mellan medlemsländerna. Samarbetet med organisationer i det civila samhället är också en viktig del av detta. Detta är särskilt viktigt i en tid då en bred enighet krävs för att säkerställa en kraftig återhämtning och ett starkt stöd till den gröna och digitala omställningen. Ett adekvat deltagande av arbetsmarknadens parter och organisationer i det civila samhället vid genomförandet av återhämtnings- och resiliensplanerna kommer att vara av betydelse för att säkerställa ett framgångsrikt genomförande av de planerade åtgärderna. Arbetsmarknadens parter har spelat en viktig roll för strategin för återhämtning från covid-19-krisen Typ av medverkan från arbetsmarknadsparterna i utformningen av de politiska åtgärder som antagits under 2021 Mer än hälften av alla åtgärder för verksamhetskontinuitet, skydd och bevarande av sysselsättning, anpassning av arbetsplatser och inkomstskydd som antagits under 2021 har godkänts av eller förhandlats fram med arbetsmarknadens parter Resultatet av medverkan skiljer sig avsevärt mellan medlemsländerna Anm.: Diagrammet visar 184 lagar eller rekommendationer och trepartsavtal mellan den 1 januari 2021 och den 13 september 2021. Källa: Eurofound (2021), databasen COVID-19 EU PolicyWatch. Utbildningsresultaten har fortfarande ett nära samband med socioekonomisk bakgrund. Covid-19-pandemin har medfört ett starkt tryck på medlemsländernas utbildningssystem. Andelen unga med högst grundskoleutbildning har fortsatt att minska under pandemin, om än i lägre takt, men det finns fortfarande betydande skillnader mellan länderna. De första studierna och undersökningarna från medlemsländerna visar att inlärningsförlusterna under pandemin har varit betydande och att elever med lägre socioekonomisk bakgrund eller med invandrarbakgrund från ett land utanför EU har varit särskilt påverkade. Förutom en ojämlik tillgång till digital undervisning har deras inlärning bland annat begränsats av en mindre stödjande lärandemiljö i hemmet. Även bortsett från pandemin är elevernas socioekonomiska bakgrund eller invandrarbakgrund en stark indikator på deras digitala färdigheter. När det gäller grundläggande färdigheter har andelen 15-åriga elever som underpresterar, efter vissa framsteg under senare år, åter börjat växa. Detta understryker vikten av att tillhandahålla utbildning av hög kvalitet redan från de första skolåren. Trots en ökande andel personer med högre utbildning kvarstår i de flesta av medlemsländerna de sociala skillnaderna beträffande deltagandet i högre utbildning över generationerna. De befintliga kompetensglappen belyser även behovet av att anpassa utbildningen till behoven på arbetsmarknaden och ytterligare utöka deltagandet i högre utbildning, i synnerhet inom sektorer med växande efterfrågan, till exempel informations- och kommunikationsteknik (IKT) samt naturvetenskap, teknik, ingenjörsvetenskap och matematik. Att förebygga och minska ojämlikheterna beträffande utbildningsresultaten kopplade till socioekonomisk bakgrund eller invandrarbakgrund är avgörande för att ge alla lika möjligheter. Det skapar även gynnsamma effekter för den individuella kompetensnivån och ekonomins tillväxtpotential. Ojämlikheter i fråga om utbildning kan leda till olika förutsättningar på arbetsmarknaden och påverka karriärmöjligheterna En skillnad på 26,6 procentenheter i läskunnighet mellan elever i den nedre och den övre fjärdedelen av indexet för ekonomisk, social och kulturell status Elevernas socioekonomiska bakgrund eller invandrarbakgrund är en stark indikator på deras digitala färdigheter Unga som är födda utanför EU löper nästan tre gånger så stor risk att lämna skolan i förtid Unga med högst grundskoleutbildning (åldersgruppen 18–24 år, 2020) Anm.: Vissa administrativa enheter på öar och i de yttersta randområdena är inte representerade. Källa: Eurostat LFS EDAT_LFSE_02. © EuroGeographics för de administrativa gränserna. Att vuxna arbetstagare utvecklar sina färdigheter är fortfarande långt ifrån sedvanlig praxis inom EU, och medlemsländerna uppvisar stora skillnader samtidigt som detta område har påverkats starkt under pandemin. EU:s överordnade mål för 2030 kommer att stödja de ytterligare insatser som behövs inom området. Att säkerställa att arbetskraften har tillräckliga färdigheter för framtidens arbetsmarknader är fortfarande en stor utmaning. Prognoserna tyder på en förändring av arbetsmarknadernas kompetensprofiler mot bakgrund av de snabba tekniska förändringarna, bland annat på grund av den gröna och digitala omställningen, och en fortsatt minskning av lågkvalificerade yrken. Detta medför ett brådskande behov av kompetensutveckling och omskolning. Mot denna bakgrund fastställdes EU:s överordnade mål för vuxenutbildning (under föregående år) till 60 %, jämfört med 2016 års nivå på 37,4 %. Deltagandet i vuxenutbildning bland lågutbildade arbetstagare och migranter låg kvar långt under genomsnittet. För att öka deltagandet i vuxenutbildning krävs ett integrerat tillvägagångssätt för att ta itu med de olika hindren på ett konsekvent sätt, däribland genom kompetensinventering och prognoser inom partnerskap med berörda intressenter. Detta förutsätter att ekonomiskt stöd för direkta kostnader, till exempel individuell rätt till utbildning, kombineras med betald tjänstledighet och yrkesvägledning. Det måste även finnas en översikt över kvalitetssäkrade utbildningsmöjligheter och information om valideringen och certifieringen av färdigheter. Kompetensutveckling och omskolning av arbetskraften är avgörande för att underlätta övergångar på arbetsmarknaden och stödja den gröna och digitala omställningen 9,2 % av alla vuxna deltog i utbildning (under de föregående fyra veckorna) i EU under 2020, varav endast 3,4 % av lågutbildade vuxna 89 % av vuxna i EU håller med om att bättre finansieringsvillkor skulle uppmuntra till deltagande i utbildning Deltagande i vuxenutbildning av den totala befolkningen och de arbetslösa under 2020 (i %, 25–64 år, de senaste fyra veckorna) Källa: Eurostat, arbetskraftsundersökningen [trng_lfse_02]. EU:s medlemsländer har endast gjort begränsade framsteg med att tillhandahålla vuxna grundläggande digitala färdigheter, och när det gäller avancerade digitala färdigheter krävs betydande insatser. Pandemin har väsentligt ökat behovet av digitala färdigheter på alla nivåer som ett övergripande krav inom många yrken och sektorer. De senaste tillgängliga uppgifterna för huvudindikatorn i den sociala resultattavlan, från 2019, visar att endast 56 % av de vuxna hade åtminstone grundläggande digitala färdigheter. Indikatorn visar även att det inte finns någon samstämmighet mellan medlemsländerna och att utvecklingen varit mycket långsam sedan 2014. Digitala färdigheter (på lämplig nivå) krävs i över 90 % av de nuvarande arbetstillfällena och i nästan alla sektorer av ekonomin. Framsteg är nödvändiga inom detta område för att EU ska kunna uppfylla det växande behovet av digitala färdigheter för det dagliga deltagandet i samhällslivet såväl som ekonomins specifika behov av IKT-specialister. Trots covid-19-krisen låg hushållens sammanlagda inkomster i stort sett på en stabil nivå i EU:s medlemsländer under 2020 tack vare de skyndsamma politiska åtgärderna nationellt och på EU-nivå. Efter att pandemin brutit ut sjönk hushållens inkomster kraftigt under det andra kvartalet 2020, men de återhämtade sig mot slutet av året och låg relativ stabilt mellan 2019 och 2020. Sänkta ersättningar till anställda låg bakom den största minskningen, men minskade inkomster för egenföretagare och minskad nettokapitalinkomst bidrog också. Nettosocialförmåner bidrog starkt till den totala inkomsten under 2020 och spelade en viktig roll för att begränsa den totala minskningen av hushållens inkomster under det andra kvartalet, delvis med stöd av justeringar av skatterna på inkomst och förmögenhet. Mot bakgrund av en minskning av BNP i fasta priser med 6 % jämfört med året innan understryker denna stabilitet i hushållens inkomster under 2020 betydelsen av de diskretionära undantagsåtgärder som vidtogs för att mildra krisens sociala konsekvenser, men även den automatiska stabiliserande effekten av skatte- och förmånssystemen. Under andra kvartalet 2021 steg både BNP i fasta priser och ersättningen till anställda ungefär i samma snabba takt som de hade minskat ett år tidigare. Totalt sett växte hushållens reala disponibla bruttoinkomst mer under detta kvartal än den hade minskat året innan, delvis tack vare att nettosocialförmånerna minskade i långsammare takt än de andra inkomstkällorna. Trots covid‑19-krisen låg hushållens sammanlagda inkomster i stort sett på en stabil nivå i EU:s medlemsländer under 2020 Inkomstskillnaderna (S80/S20) minskade något eller låg kvar på en stabil nivå i de flesta av medlemsländerna Andelen personer som riskerade fattigdom eller social utestängning låg stabilt vid omkring en av fem personer under 2020 i EU BNP-tillväxt, tillväxt i hushållens reala disponibla bruttoinkomst och dess viktigaste komponenter (EU-27) Källa: Eurostat, nationalräkenskaper [ nasq_10_nf_tr ] och [ namq_10_gdp ]. Anm.: Se rapportens huvuddel. Systemen för socialt skydd bidrog till att mildra covid-19-krisen utan någon väsentlig ökning av fattigdomsrisken eller inkomstskillnaderna. Andelen personer som befann sig i riskzonen för fattigdom eller social utestängning, liksom de övergripande inkomstskillnaderna, låg i stort sett på en stabil nivå mellan 2019 och 2020 i de flesta av medlemsländerna. Detta återspeglar effekterna av skatte- och förmånssystemen och det stora offentliga stödet, däribland via system för korttidsarbete och andra åtgärder som införts eller utvidgats under covid-19-krisen för att behålla arbetstillfällen, i synnerhet för de mest utsatta grupperna. Preliminära uppskattningar av utgifterna för socialt skydd under 2020 i 19 av medlemsländerna tyder på exceptionella nivåer och stora ökningar jämfört med 2019. Trots vissa tillfälliga åtgärder för att förbättra tillgången till (adekvat) socialt skydd är bristerna fortfarande stora i många länder, i synnerhet för arbetstagare med atypisk anställning och egenföretagare. Vissa strukturreformer tillkännages i de nationella planer som lämnats in av medlemsländerna för att genomföra rådets rekommendation från 2019 om tillgång till socialt skydd för arbetstagare och egenföretagare . Risken för fattigdom och social utestängning ligger kvar på en hög nivå i vissa befolkningsgrupper, främst familjer med barn, personer med funktionsnedsättning, personer födda utanför EU och romer. Fattigdomen bland hushåll med mycket låg arbetsintensitet har ökat under det senaste årtiondet. I de flesta av medlemsländerna är barn mer utsatta för fattigdom (inbegripet bestående fattigdom) än den vuxna befolkningen. Barn som växer upp i fattigdom eller social utestängning har sämre möjligheter att klara sig bra i skolan, hålla sig friska och förverkliga sin potential senare i livet. I handlingsplanen för den europeiska pelaren för sociala rättigheter framfördes en kompletterande ambition för EU:s överordnade mål för fattigdomsbekämpning för 2030, nämligen att minska antalet barn som riskerar fattigdom eller social utestängning med minst 5 miljoner fram till 2030. I vissa medlemsländer är risken för fattigdom eller social utestängning för barn som växer upp med en ensamstående förälder, i familjer med fler än tre barn eller i familjer med invandrarbakgrund eller romsk bakgrund upp till tre gånger högre än för andra barn. Genom rådets rekommendation av den 14 juni 2021 inrättades en europeisk barngaranti med det uttalade syftet att förebygga och bekämpa social utestängning av barn genom att garantera tillgången till ett antal grundläggande tjänster. Personer födda utanför EU löper också större risk att drabbas av fattigdom eller social utestängning. En stor majoritet av romerna lever under den nationella fattigdomsgränsen. Andelen av befolkningen med hög boendeutgift i förhållande till den disponibla inkomsten minskade stadigt i hela EU före krisen, men situationen är fortfarande kritisk för personer under fattigdomsgränsen. År 2020 levde omkring en tiondel av EU:s befolkning i hushåll som använde 40 % eller mer av sin disponibla inkomst (per konsumtionsenhet) till boende. I den del av befolkningen som riskerade fattigdom var andelen med höga boendekostnader i förhållande till den disponibla inkomsten betydligt högre, även om skillnaderna var stora mellan medlemsländerna. Effekten av sociala transfereringar för att minska fattigdomen har legat på en stabil nivå i EU-27 sedan 2015, men uppvisade skillnader precis före krisen. I genomsnitt bidrog de sociala transfereringarna (utom pensioner) i EU till en minskning av fattigdomsrisken med omkring en tredjedel. Det finns emellertid stora skillnader mellan medlemsländerna, från omkring 16 % till över 50 %. Mellan 2019 och 2020 ökade skillnaderna mellan medlemsländerna. De sociala skyddsnivåerna varierar stort, framför allt bland arbetstagare med atypisk anställning och egenföretagare, samtidigt som minimiinkomstförmånerna som en andel av fattigdomsgränsen sjönk i nästan alla medlemsländer under 2019. Minimiinkomstnivåerna är betydligt lägre än 60 % av fattigdomsgränsen i tolv av medlemsländerna. Kommissionen har för avsikt att under 2022 föreslå en rekommendation från rådet om minimiinkomst för att stödja och komplettera medlemsländernas politiska åtgärder. De sociala skyddsnätens tillräcklighet varierar mellan medlemsländerna Minimiinkomstförmånerna som en andel av fattigdomsgränsen minskade i 16 medlemsländer mellan 2018 och 2019 Minimiinkomstförmånerna var mindre än hälften av fattigdomsgränsen i en tredjedel av medlemsländerna 2019 Effekten av sociala transfereringar för att minska fattigdomen varierar mellan 16 % och 52 % bland medlemsländerna Nettoinkomst för personer med minimiinkomst i förhållande till gränsen för fattigdomsrisk (utjämnad över tre år) och inkomsten för en låginkomsttagare (inkomståret 2019) Källa: Beräkningar från GD Sysselsättning, socialpolitik och inkludering med mikrodata från EU:s statistik över inkomst- och levnadsvillkor. Anm.: För IE avser uppgifterna om minimiinkomstförmåner inkomståret 2020. För IE, IT, LU och LV finns gränsvärden för fattigdomsrisk ännu inte tillgängliga för 2020. Diagrammet gäller ensamstående personer utan barn. Nettoinkomsten för en person med minimiinkomst kan också omfatta andra typer av förmåner (t.ex. bostadsbidrag) än minimiinkomst. Med låginkomsttagare avses heltidsarbetande som tjänar 50 % av genomsnittslönen. Trots pandemin antyder preliminära uppgifter att den andel av befolkningen som enligt egen uppgift hade icke tillgodosedda vårdbehov låg på en stabil nivå i de flesta av medlemsländerna 2020, om än med stora variationer. Vissa grupper, däribland personer i hushåll med låg inkomst och personer med invandrarbakgrund, löper större risk att vara utsatta på grund av icke tillgodosedda vårdbehov, även om skillnaderna inom den totala befolkningen varierar mellan medlemsländerna. Det kan fortfarande finnas problem i form av uppskjutna behandlingar och avbrott i den rutinmässiga vården, delvis på grund av icke tillgodosedda vårdbehov som var mer omfattande vid inledningen av covid-19-krisen. Pandemin har framhävt behovet att förstärka hälso- och sjukvårdens motståndskraft, kvalitet och tillgänglighet.

Den åldrande befolkningen förväntas leda till ett ökat behov av långvarig vård och omsorg. Under 2019 hade i genomsnitt 26,6 % av alla som var 65 år eller äldre och levde i privata hushåll i EU behov av långvarig vård och omsorg. En ökad tillgång till formell långvarig vård och omsorg är viktig för att säkerställa social rättvisa och jämställdhet, och ger även möjlighet till nya arbetstillfällen. Hemtjänst och närvård av hög kvalitet har stor betydelse för att alla ska erbjudas tillgängliga alternativ till särskilt boende. Hushåll i behov av långvarig vård och omsorg har ofta begränsad tillgång till formell omvårdnad i hemmet på grund av att tjänsterna är för dyra eller helt enkelt inte finns tillgängliga. Under 2019 rapporterade 46,5 % av personer i åldersgruppen 65 år eller äldre som hade allvarliga svårigheter med personlig vård eller hushållsaktiviteter i EU att deras behov inte hade tillgodosetts. Denna brist på hjälp var betydligt mer uttalad för dem som tillhörde den lägsta inkomstkvintilen. Bristande tillgång till formell vård kan medföra icke tillgodosedda vårdbehov eller en extra börda för anhörigvårdarna (oftast kvinnor), som står för den största delen av vården. Det sociala skyddets tillräcklighet när det gäller behoven av långvarig vård och omsorg varierar i allmänhet avsevärt mellan medlemsländerna, och personer som behöver formell långvarig vård och omsorg kan drabbas av mycket höga patientavgifter, även efter mottagandet av sociala förmåner. Demografiska förändringar innebär fortsättningsvis långsiktiga utmaningar för pensionssystemen. Pensionernas tillräcklighet var generellt stabil under 2020. Pensionsklyftan mellan könen är fortfarande stor, trots att den har minskat gradvis under de senaste tio åren. Syftet med reformerna bör vara att skapa inkluderande pensionssystem med lika tillgång för kvinnor och män, oavsett typ av anställning och näringsgren, och samtidigt säkerställa en tillräcklig inkomst under ålderdomen och bevara hållbarheten i de offentliga finanserna. ************* Medlemsländerna bör vidta åtgärder för att komma till rätta med de utmaningar i fråga om sysselsättning, kompetens och socialpolitik som konstateras i denna rapport. I den analys som presenteras i rapporten framhålls ett antal prioriterade områden för politiska åtgärder. Syftet med dessa bör vara att möjliggöra en inkluderande återhämtning genom att främja skapandet av nya arbetstillfällen, underlätta övergångar från arbetslöshet till sysselsättning och mellan olika sektorer, förbättra den ekonomiska och sociala resiliensen och säkerställa att den gröna och digitala omställningen är rättvis, i takt med att man närmar sig EU:s överordnade mål för sysselsättning, kompetens och fattigdomsbekämpning fram till 2030. Medlemsländerna uppmanas att göra följande, i enlighet med sysselsättningsriktlinjerna: ·Säkerställa en gradvis övergång från nödåtgärder till återhämtningsåtgärder på arbetsmarknaden, vidta åtgärder för att främja ett högre deltagande på arbetsmarknaden och återintegrera de arbetstagare som drabbats hårdast av pandemin. ·Utarbeta enhetliga åtgärdspaket med incitament för anställning och övergångar, åtgärder för kompetensutveckling och omskolning och utökat stöd från arbetsförmedlingarna i samband med övergångar på arbetsmarknaden, i linje med rekommendationen från Ease. ·Förstärka de aktiva arbetsmarknadsåtgärdernas och de offentliga arbetsförmedlingarnas effektivitet och ändamålsenlighet, däribland genom investeringar i digital infrastruktur och digitala tjänster (samtidigt som tillgängligheten säkerställs), kompetensprognoser och kompetensinventering (även när det gäller den gröna och digitala omställningen), profileringssystem och lämplig utbildning av personal. ·Förbättra ungas utsikter på arbetsmarknaden genom att främja en inkluderande yrkesutbildning och högre utbildning av hög kvalitet, erbjuda riktat stöd genom arbetsförmedlingarna (mentorskap, vägledning och rådgivning) och se till att unga har tillgång till lärlingsplatser och praktik av hög kvalitet (framför allt på små och medelstora företag) i linje med den förstärkta ungdomsgarantin. ·Säkerställa jämställdhet och öka kvinnors deltagande på arbetsmarknaden, däribland genom en politik som underlättar balansen mellan arbete och privatliv, ger tillgång till överkomlig långvarig vård och omsorg, förskola och barnomsorg av hög kvalitet, säkerställer att föräldrar och andra personer med omsorgsansvar har tillgång till föräldraledighet och flexibla arbetsformer och främjar en balanserad användning av dessa rättigheter mellan kvinnor och män. ·Förbättra utbildningsresultaten och minska ojämlikheterna inom utbildningen, utöka tillgången till högre utbildning (särskilt för mindre gynnade grupper), motverka tidiga avhopp från skolan och ytterligare öka deltagandet i högre utbildning och dess anpassning till behoven på arbetsmarknaden med särskilt fokus på sektorer som informations- och kommunikationsteknik samt naturvetenskap, teknik, ingenjörsvetenskap och matematik, däribland genom mikromeriter. ·Investera i omskolning och kompetensutveckling för vuxna, framför allt när det gäller färdigheter som behövs för den gröna och digitala omställningen, genom att utöka bestämmelserna om individuella utbildningsrättigheter, i synnerhet genom individuella utbildningskonton, stödja storskaliga offentlig-privata partnerskap med flera intressenter inom ramen för kompetenspakten och koalitionen för digital kompetens och digitala arbetstillfällen, ge företag och arbetstagare starkare incitament att delta i kompetensutveckling och omskolning samt investera i infrastruktur och utrustning, däribland digital sådan. ·Öka den digitala kompetensen hos både unga och vuxna och utöka reserven av personer med digital kompetens på arbetsmarknaden genom att utveckla digitala utbildningssystem med stöd av viktiga funktioner som höghastighetsuppkoppling i skolorna, utrustning och lärarutbildning samt ge institutionerna stöd med sakkunskap om digitalisering med särskild inriktning på inkludering och minskning av de digitala klyftorna. ·Se över arbetsmarknadslagstiftningen och skatte- och förmånssystemen för att minska segmenteringen av arbetsmarknaden och främja skapandet av arbetstillfällen, och se till att arbetstagare med atypiska anställningar samt egenföretagare har tillräckligt socialt skydd i enlighet med rådets rekommendation om tillgång till socialt skydd. ·Se till att arbetsmiljöerna är säkra och väl anpassade till de nya kraven efter pandemin och att flexibla arbetsformer finns tillgängliga. ·Säkerställa en socialt rättvis övergång. ·Främja kollektivförhandlingar, social dialog och samarbete med arbetsmarknadens parter, däribland när det gäller genomförandet av återhämtnings- och resiliensplanerna. ·Se till att alla barn som riskerar att drabbas av fattigdom eller social utestängning har kostnadsfri och faktisk tillgång till hälso- och sjukvård, förskola och barnomsorg, utbildning och skolbaserade aktiviteter, faktisk tillgång till näringsrik mat och adekvata bostäder i linje med rekommendationen om inrättande av en barngaranti. ·Investera i tillräckliga och hållbara system för socialt skydd för alla, däribland system för minimiinkomst, stödja reformer som syftar till att upprätthålla och stärka skyddsnivån samt förbättra skyddet för dem som inte omfattas eller inte omfattas i tillräcklig grad, se till att de som kan jobba har tillräckliga förmåner, att deras rättigheter kan överföras och att de har tillgång till tjänster och stöd av hög kvalitet för integration på arbetsmarknaden, förbättra tillhandahållandet av överkomlig och hållbar långvarig vård och omsorg av hög kvalitet och bedöma politikens fördelningseffekter. ·Säkerställa inkluderande och hållbara pensionssystem med lika tillgång för kvinnor och män, oavsett typ av anställning och näringsgren, och samtidigt säkerställa en tillräcklig inkomst under ålderdomen.

·Bekämpa hemlöshet som den mest extrema formen av fattigdom. Främja investeringar när det gäller renovering av bostäder och subventionerat boende och underlätta tillgången till överkomliga bostäder av hög kvalitet, subventionerat boende eller bostadsbidrag i förekommande fall. ·Investera i hälso- och sjukvårdssystemens kapacitet, inklusive primärvård, samordning av vård, hälso- och sjukvårdspersonal samt e-hälsa. Minska patientavgifterna, ge fler tillgång till hälso- och sjukvård samt främja kompetensutveckling och omskolning för hälso- och sjukvårdspersonal. EU-finansiering, till exempel via Europeiska socialfonden+, Europeiska regionala utvecklingsfonden och faciliteten för återhämtning och resiliens, gör att medlemsländerna kan påskynda de politiska åtgärderna på dessa områden. Ett fullständigt och ambitiöst genomförande av reformerna och investeringarna i de nationella återhämtnings- och resiliensplanerna kommer att vara avgörande för att säkerställa ett effektivt stöd till återhämtningen och till en rättvis grön och digital omställning. Detta kommer att bidra stort till hanteringen av de utmaningar i fråga om sysselsättning, kompetens och socialpolitik som identifierats i de landsspecifika rekommendationerna inom ramen för den europeisk planeringsterminen. Dessa politiska områden omfattas av åtgärder inom ramen för de nationella planer som rådet redan har godkänt på cirka 135 miljarder euro, omkring 30 % av de totala finansiella anslagen för dessa godkända planer, vilket kommer att utgöra ett viktigt bidrag till genomförandet av den europeiska pelaren för sociala rättigheter.

ÖVERBLICK ÖVER UTVECKLINGSTENDENSER OCH UTMANINGAR PÅ ARBETSMARKNADEN OCH DET SOCIALA OMRÅDET I EUROPEISKA UNIONEN 1.1 Utvecklingen på arbetsmarknaden Arbetsmarknaden håller på att återhämta sig, men sysselsättningen har ännu inte återgått till nivåerna före krisen. Under det andra kvartalet 2021 hade 207,5 miljoner människor sysselsättning i EU. Det är 4,1 miljoner fler än under andra kvartalet 2020, men fortfarande 2 miljoner under toppnoteringen det fjärde kvartalet 2019. Efter att ha nått en lägsta punkt på 71,6 % under andra kvartalet 2020 återhämtade sysselsättningen (i åldrarna 20–64 år) sig delvis och uppgick till 72,8 % under det andra kvartalet 2021. Detta är dock fortfarande lägre än toppnoteringen på 73,3 % under fjärde kvartalet 2019. På årsbasis låg sysselsättningsgraden i EU under 2020 på 72,5 %, vilket är 0,7 procentenheter under 2019 års värde. I vissa näringsgrenar är sysselsättningsnivån fortfarande betydligt lägre än före krisen. Detta gäller framför allt inom grossist- och detaljhandel, transport samt hotell- och restaurangverksamhet, där antalet anställda fortfarande var 2,3 miljoner lägre under andra kvartalet 2021 jämfört med fjärde kvartalet 2019 (en minskning med 4,5 %), följt av tillverkningsindustrin (en minskning med 2,5 %). Däremot har sektorer som byggverksamhet samt information och kommunikation redan återhämtat sig till nivåerna före pandemin. Den totala sysselsättningen förväntas öka med 0,8 % under 2021 och med 1 % under 2022. Därefter väntas ökningen minska något till 0,6 % under 2023. EU:s mål att minst 78 % av befolkningen i åldrarna 20–64 år ska ha sysselsättning 2030 återspeglar ett gemensamt åtagande om en inkluderande återhämtning med ökad sysselsättning (se avsnitt 1.4). Efter en inledande minskning i samband med covid-19-krisen har antalet lediga jobb nu ökat nästan till rekordnivåer. Före krisen, under andra kvartalet 2019, var vakansgraden 2,4 % i EU-27. Därefter sjönk vakansgraden på grund av de åtgärder som vidtogs för att begränsa pandemin och den medföljande minskningen av den ekonomiska verksamheten. Under andra kvartalet 2020 sjönk vakansgraden till 1,6 % i EU-27, vilket är den lägsta nivån sedan första kvartalet 2016. Därefter har vakansgraden stigit och uppgick under andra kvartalet 2021 till 2,3 %, vilket innebär att effekterna av covid-19-krisen nästan helt suddats ut. Även om det är normalt att vakansgraden påverkas snabbare än arbetslösheten vid konjunktursvängningar visar utvecklingstrenderna och undersökningsinformationen (dvs. Eurofound) hur viktigt det är att noggrant övervaka potentiella brister på arbetskraft (se avsnitt 2.1). De skyndsamma politiska insatserna bidrog till att begränsa effekterna på arbetsmarknaden i samband med covid-19-krisen. Pandemin utlöste en folkhälsokris med långtgående konsekvenser för den ekonomiska verksamheten, arbetsmarknaden och samhället. Arbetslösheten (i åldrarna 15–74 år) ökade från 6,6 % under fjärde kvartalet 2019 (den lägsta nivå som någonsin registrerats i EU-27) till 7,6 % under tredje kvartalet 2020. I euroområdet låg arbetslösheten något högre på 8,5 % under tredje kvartalet 2020 (1,1 procentenheter över värdet under fjärde kvartalet 2019). Under senare tid har lättnaderna av begränsningsåtgärderna och genomförandet av vaccinationskampanjer åter fått fart på EU:s ekonomi och bidragit till att minska arbetslösheten till 7,3 % under andra kvartalet 2021 (8 % i euroområdet). Totalt sett var ökningen av arbetslösheten lägre än vad som kunde förväntas med tanke på covid-19-pandemins inverkan på ekonomin. Detta har varit möjligt tack vare de politiska åtgärder som införts av medlemsländerna, bland annat med stöd av EU-finansiering (i första hand Sure, men även React-EU och investeringsinitiativet mot effekter av coronaviruset, CRII och CRII+). Det är även resultatet av att många lämnade arbetsmarknaden i takt med att det blev svårare att hitta jobb. De senaste månadsuppgifterna visar att arbetslösheten har fortsatt att minska, ner till 6,7 % i EU i september 2021 (7,4 % i euroområdet), och nu börjar närma sig nivåerna före krisen. Det finns emellertid betydande skillnader mellan medlemsländerna (se avsnitt 2.1). Långtidsarbetslösheten bland den arbetsföra befolkningen i EU uppgick under andra kvartalet 2021 till 2,9 %, vilket motsvarade en måttlig men stadig ökning jämfört med rekordnivån under andra kvartalet 2020 (2 %). Det totala antalet arbetade timmar har delvis återgått till en normal nivå efter den kraftiga minskningen till följd av pandemin, men ligger fortfarande under nivåerna före krisen. Under det andra kvartalet 2021 var antalet arbetade timmar 82,8 miljarder. Detta är 9,7 miljarder timmar mer än bottennoteringen under andra kvartalet 2020 (73,1 miljarder), vilket till stor del beror på förbättrade villkor på arbetsmarknaden, utökade möjligheter till distansarbete och en minskning av veckofrånvaron (från 19,4 % av den totala sysselsättningen under andra kvartalet 2020 till 10,5 % under andra kvartalet 2021). Det är emellertid nästan 2,5 miljarder timmar färre än toppnoteringen under första kvartalet 2019, vilket visar hur viktiga systemen för korttidsarbete och permittering har varit för många arbetstagare vid sidan av de begränsningar för uppsägning som flera medlemsländer infört för att upprätthålla sysselsättningen (se avsnitt 2.1). Antalet arbetade timmar per anställd hade uppvisat en långsam men stadig minskning i EU under det föregående årtiondet, främst på grund av ökningen av deltidsarbete och andra flexibla arbetsformer (dvs. arbetsavtal där antalet arbetstimmar ej avtalats eller behovsarbete i samband med plattformsarbete). Utbrottet av covid-19-pandemin innebar ett avbrott i de senaste årens positiva utvecklingstrend för arbetskraftsdeltagandet. Arbetskraftsdeltagandet i EU i åldrarna 20–64 år var 77,8 % under 2020, vilket är 0,5 procentenheter lägre än 2019. Andelen steg emellertid till 78,3 % redan under andra kvartalet 2021 och låg därmed i linje med nivåerna före krisen. Bakom de sammanlagda siffrorna märks en ökning bland kvinnorna (till 72,7 %, dvs. 0,3 procentenheter högre än fjärde kvartalet 2019), medan en minskning kan konstateras för männen (till 84 %, vilket är 0,3 procentenheter lägre än värdet för fjärde kvartalet 2019). Åldersgruppen 55–64 år uppvisade de mest positiva resultaten med endast en obetydlig minskning när krisen kulminerade, och under andra kvartalet 2021 låg värdena högre än före pandemin. Även om sysselsättningsgraden sjönk något mindre för kvinnor än för män till följd av covid-19-krisen finns det fortfarande betydande skillnader mellan könen. Under 2020 sjönk sysselsättningsgraden för kvinnor (20–64 år) till 66,9 %, vilket är 0,5 procentenheter lägre än 2019, samtidigt som männens sysselsättningsgrad sjönk till 78 %, dvs. 0,9 procentenheter under värdet för det föregående året. Räknat per kvartal sjönk kvinnornas sysselsättningsgrad från 67,4 % under fjärde kvartalet 2019 till 66,1 % under andra kvartalet 2020, men steg därefter till 67,2 % under andra kvartalet 2021. Sysselsättningsgraden för män var 78,3 % under andra kvartalet 2021, 0,8 procentenheter lägre än fjärde kvartalet 2019. Denna utveckling ledde till att skillnaden i sysselsättning mellan kvinnor och män minskade något, till 11,1 procentenheter andra kvartalet 2021 jämfört med 11,6 procentenheter fjärde kvartalet 2019 (på årsbasis 11,1 respektive 11,5 procentenheter 2020 och 2019). Krisen har haft stora konsekvenser för ungas situation på arbetsmarknaden, även om den har förbättrats sedan slutet av 2020. Ungdomsarbetslösheten i EU (15–24 år) uppgick till 17,1 % under 2020, vilket är 1,8 procentenheter högre än 2019. Under andra kvartalet 2021 låg ungdomsarbetslösheten på 17,4 %, dvs. 2,6 procentenheter högre än fjärde kvartalet 2019, men 1 procentenhet under toppnoteringen i tredje kvartalet 2020. Sammanlagt var omkring 3,2 miljoner unga (15–24 år) i EU arbetslösa under andra kvartalet 2021, eller 5,1 miljoner om alla unga som varken arbetade eller studerade räknas in. I den större åldersgruppen 15–29 år var siffran 9,4 miljoner. För denna åldersgrupp uppgick andelen unga som varken arbetade eller studerade till 13,2 % i EU under andra kvartalet 2021 (0,7 procentenheter högre än fjärde kvartalet 2019, men 1,5 procentenheter under toppnoteringen i andra kvartalet 2020). Äldre arbetstagare har hanterat covid-19-krisens effekter på arbetsmarknaden bättre än andra grupper. Sysselsättningsgraden för äldre arbetstagare (55–64 år) har varit relativt stabil sedan utbrottet av covid-19. Den uppgick till 60,2 % under andra kvartalet 2021, 0,4 procentenheter över nivån i fjärde kvartalet 2019, och har därmed vuxit stadigt under det senaste årtiondet. Sysselsättningsgraden för vuxna i åldersgruppen 25–54 år uppgick till 80,3 % under andra kvartalet 2021, vilket fortfarande var lägre än före pandemin (80,8 % fjärde kvartalet 2019). Arbetslösheten i EU för personer mellan 55 och 74 år har ökat något, från 4,7 % under fjärde kvartalet 2019 till 5,3 % andra kvartalet 2021. Diagram 1: Krisens inverkan på sysselsättningen varierar mellan olika åldersgrupper Sysselsättningsgrad per kön och åldersgrupp i EU-27, säsongsrensade uppgifter, ej kalenderkorrigerade (i %)

Anm.: Avbrott i tidsserien från första kvartalet 2021. Källa: Eurostat, arbetskraftsundersökningen [lfsi_emp_q]. Arbetstagare med atypiska anställningar och egenföretagare påverkades drabbades särskilt hårt av krisen. Av det totala antalet anställda (20–64 år) i EU under 2020 (161,6 miljoner personer) hade omkring 19,9 miljoner (12,4 %) en visstidsanställning (1,3 procentenheter färre än 2019). Omkring 21,3 miljoner arbetstagare (20–64 år, säsongsrensade uppgifter) hade en visstidsanställning under andra kvartalet 2021, vilket var 0,8 miljoner färre än fjärde kvartalet 2019. Andelen var mycket högre bland unga (15–24 år) än för resten av befolkningen och betydligt högre för lågutbildade jämfört med personer med medelhög eller hög utbildning. Andelen ofrivilligt visstidsanställda fortsatte att minska (med 1,1 procentenheter) jämfört med 2019, och uppgick till 6,8 % under 2020. Andelen personer med visstidsanställning inom den totala sysselsättningen (20–64 år) har ökat från bottennoteringen under andra kvartalet 2020 (10,1 %) till 11,3 % andra kvartalet 2021. Antalet personer som arbetade deltid ökade stadigt under 2020. Som en följd av detta uppgick andelen deltidsanställda (20–64 år) i den totala sysselsättningen till 17,7 % under andra kvartalet 2021 (0,6 procentenheter under värdet för fjärde kvartalet 2019). Andelen ofrivilligt deltidsanställda sjönk till 25 % under 2020 (1,5 procentenheter lägre än 2019). Sedan början av pandemin i första kvartalet 2020 har antalet egenföretagare minskat med 0,7 miljoner personer (från omkring 25,8 miljoner till 25,1 miljoner under andra kvartalet 2021). Diagram 2: Andelen visstidsanställda varierar beroende på åldersgrupp och utbildningsnivå Andelen anställda med visstidsanställning per åldersgrupp och utbildningsnivå i EU-27 (2020) Källa: Eurostat, arbetskraftsundersökningen [lfsa_etgar], [lfsa_etpgan] och [lfst_r_e2tgaedcu]. Arbetsmarknadsdeltagandet bland personer födda utanför EU har påverkats kraftigt av krisen. Under 2020 var sysselsättningsgraden (20–64 år) för personer födda utanför EU 65,3 %, 2,4 procentenheter lägre än 2019 års värde och 8,2 procentenheter lägre än för inrikes födda. Arbetslösheten för personer födda utanför EU (15–74 år) var 12,3 % under 2020, en ökning från 10,8 % under föregående år. Arbetslöshetssiffrorna visar även en ökning från 13,5 % under andra kvartalet 2020 till 13,9 % andra kvartalet 2021. 1.2 Den sociala situationen Trots covid‑19-krisen låg hushållens inkomster i stort sett på en stabil nivå i EU:s medlemsländer under 2020 tack vare de skyndsamma politiska insatserna. Efter att pandemin bröt ut sjönk hushållens reala disponibla bruttoinkomst kraftigt med 3,3 % under andra kvartalet 2020 (jämfört med motsvarande period året innan). Den återhämtade sig emellertid mot slutet av året och låg totalt sett på en stabil nivå mellan 2019 och 2020 (en minskning på 0,25 %). Sänkta ersättningar till anställda låg bakom den största minskningen (–5,5 %), men egenföretagarnas inkomster (–1,4 %) och nettokapitalinkomsterna (–3,3 %) uppvisade också betydande nedgångar – se diagram 3. Nettosocialförmåner bidrog starkt till den totala inkomsten under 2020 och spelade en viktig roll för att begränsa den totala minskningen av hushållens inkomster under det andra kvartalet, delvis med stöd av justeringar av skatterna på inkomst och förmögenhet. Denna utveckling fortsatte under andra och tredje kvartalet 2020 och första kvartalet 2021, då den ökade inkomsten av sociala förmåner mer än kompenserade för den minskade ersättningen till anställda och egenföretagare (betydligt mindre jämfört med nedgången under andra kvartalet) och de minskade nettokapitalinkomsterna. Mot bakgrund av en minskning av marknadsinkomsterna och BNP i fasta priser med 6 % jämfört med året innan understryker denna stabilitet i hushållens inkomster betydelsen av de diskretionära undantagsåtgärder som vidtogs för att mildra krisens sociala konsekvenser och de automatiska stabiliserande effekterna av skatte- och förmånssystemen. Förändringarna under andra kvartalet 2021 markerade en vändpunkt: både BNP i fasta priser och ersättningen till anställda steg i ungefär samma snabba takt som de hade minskat ett år tidigare under andra kvartalet 2020. Totalt sett växte hushållens reala disponibla bruttoinkomst mer än den hade minskat året innan, delvis tack vare att nettosocialförmånerna minskade i långsammare takt än de andra inkomstkällorna. Diagram 3: Den övergripande stabiliteten i hushållens genomsnittliga sammanlagda inkomster under covid‑19-krisen var en följd av politiska insatser utan motstycke BNP-tillväxt, tillväxt i hushållens reala disponibla bruttoinkomst och dess viktigaste komponenter (EU-27) Anm.: Beräkningar från GD Sysselsättning, socialpolitik och inkludering. Hushållens nominella disponibla bruttoinkomst har justerats med användning av prisindex för hushållens utgifter för slutlig konsumtion. Den reella tillväxten i hushållens disponibla bruttoinkomst för EU har uppskattats som ett viktat genomsnitt av medlemsländernas värden för de som hade tillgängliga kvartalsuppgifter på grundval av ESA2010 (totalt 95 % av hushållens disponibla bruttoinkomst i EU). Källa: Eurostat, nationalräkenskaper [ nasq_10_nf_tr ] och [ namq_10_gdp ]. Uppgifterna är inte säsongsrensade. Inkomstskillnaderna låg totalt sett på en relativt stabil nivå i de flesta av medlemsländerna. Enligt Eurostats snabbstatistik låg det genomsnittliga förhållandet mellan övre och undre inkomstkvintil (S80/S20) i EU på en fortsatt stabil nivå eller uppvisade en liten minskning under 2020. Detta var återigen resultatet av det omfattande offentliga stöd och den kraftfulla automatiska stabilisering som mildrade konsekvenserna av krisen, i synnerhet för utsatta grupper. Även om inkomsterna av tjänst beräknas ha sjunkit med 10 % för de första inkomstkvintilerna och med 2 % för den femte har de övergripande konsekvenserna för de disponibla inkomsterna i stort sett hållits tillbaka över hela inkomstfördelningen tack vare den gynnsamma utjämnande effekten av skatte- och förmånssystemen och användningen av korttidsarbete och andra system för bevarande av arbetstillfällen. Andelen personer som riskerade fattigdom eller social utestängning låg i stort sett på en stabil nivå under covid-19-krisens första år. Under 2020 riskerade omkring en av fem personer att drabbas av fattigdom eller social utestängning i EU (21,9 %). Alla de tre komponenterna i indikatorn för risken att drabbas av fattigdom eller social utestängning låg på en stabil nivå i de flesta av medlemsländerna jämfört med året innan. Enligt Eurostats snabbstatistik var risken för fattigdom oförändrad i åtminstone hälften av medlemsländerna jämfört med 2019. Dessa uppskattningar visar att de nyligen införda politiska åtgärderna, i kombination med skatte- och förmånssystemen, dämpade konsekvenserna av covid-19-krisen, stabiliserade inkomsterna och bidrog väsentligt till att förhindra en ökning av fattigdomsrisken. Detta resulterade även i en övergripande stabilitet i graden av materiell och social fattigdom (6,8 %, en ökning med endast 0,2 procentenheter). Andelen personer som levde i hushåll med mycket låg arbetsintensitet var också stabil (8,2 %, en ökning med endast 0,1 procentenheter), vilket avspeglar den begränsade förlust av arbetstillfällen som också var en följd av användningen av korttidsarbete och andra åtgärder för att behålla arbetstillfällen. Energifattigdom är en allt vanligare typ av fattigdom. Den 13 oktober 2021 antog kommissionen ett meddelande om att ta itu med stigande energipriser , där rättvisa skatte- och förmånssystem, riktade åtgärder för inkomststöd och inkluderande renoveringsåtgärder lyftes fram som viktiga delar i en verktygslåda för att minska energifattigdomen och hantera de omedelbara effekterna av prisökningarna. Andelen barn som riskerade fattigdom eller social utestängning låg också på en stabil nivå, men med större skillnader mellan länderna och en ökning av inkomstfattigdomen. Andelen barn som riskerade fattigdom eller social utestängning varierade bland medlemsländerna: fyra medlemsländer rapporterade värden över 30 %, medan fyra andra låg under 15 %. Dessutom ökade inkomstfattigdomen kraftigt i en tredjedel av medlemsländerna under 2020. Ensamstående föräldrar och stora familjer löpte betydligt större risk att drabbas av fattigdom eller social utestängning än familjer med 1–2 barn (42,1 % respektive 29,6 % i genomsnitt i EU).

Fattigdom bland personer med sysselsättning är fortfarande en utmaning. Fattigdomen bland förvärvsarbetande i EU-27 ökade med 0,5 procentenheter (från 8,5 % till 9 %) mellan 2010 och 2019. Uppgifterna för 2020 är ännu inte tillgängliga, men situationen verkar inte ha förändrats avsevärt sedan 2019. Generellt sett drabbas utsatta arbetare av svårare omständigheter: visstidsanställda löper större risk att drabbas av fattigdom än tillsvidareanställda (16,2 % jämfört med 5,9 %). Detsamma gäller för lågutbildade arbetstagare jämfört med högkvalificerade (19 % mot 4,9 %) och personer födda utanför EU jämfört med inrikes födda (20,1 % mot 8,1 %). Trots den sociala resiliensen på aggregerad nivå påverkades utsatta grupper mer negativt av covid‑19-krisen. Begränsningsåtgärderna har haft oproportionerligt stora konsekvenser för personer med funktionsnedsättning, däribland i fråga om tillgång till hälso- och sjukvård, utbildning och andra nätbaserade stödtjänster, vilket har förvärrat de befintliga begränsningarna vad gäller tillgång till sysselsättning. För personer med invandrarbakgrund har risken att drabbas av fattigdom eller social utestängning i vissa fall varit dubbelt så stor som för inrikes födda. Nedstängningarna under pandemin gjorde att många romer i segregerade bostadsområden avskärmades från inkomstkällor och (formell eller informell) ekonomisk verksamhet, vilket ytterligare förvärrade deras fattigdomstal . 1.3 Den reviderade sociala resultattavlan: översikt över utmaningar med anknytning till pelarens principer Analysen i 2022 års gemensamma sysselsättningsrapport bygger på en reviderad uppsättning huvudindikatorer i den sociala resultattavlan som godkänts av rådet. I handlingsplanen för den europeiska pelaren för sociala rättigheter, som offentliggjordes i mars 2021, presenterades ett förslag till en reviderad social resultattavla. Förslaget diskuterades senare med sysselsättningskommittén och kommittén för socialt skydd och godkändes av rådet (sysselsättning, socialpolitik, hälso- och sjukvård samt konsumentfrågor) den 14 juni 2021. Syftet med revideringen är att införa pelarens principer på ett mer heltäckande sätt och förstärka den sociala resultattavlans funktion som det viktigaste kvantitativa verktyget för att övervaka framstegen med genomförandet av pelaren inom ramen för den europeiska planeringsterminen. Den reviderade resultattavlan kommer även att fungera som komplement till de befintliga övervakningsverktygen, i synnerhet verktyget för bedömning av sysselsättningssituationen och verktyget för bedömning av situationen för det sociala skyddet. Huvudindikatorerna i den reviderade sociala resultattavlan ligger till grund för övervakningen av 18 av pelarens 20 principer (fyra fler än i den föregående versionen) och bidrar till bedömningen av centrala problem i fråga om sysselsättningen och den sociala situationen i medlemsländerna. Uppsättningen av huvudindikatorer reviderades i enlighet med principerna om enkelhet, tillgänglighet, jämförbarhet och statistisk tillförlitlighet. Indikatorerna, som är kopplade till vart och ett av de tre kapitlen i pelaren, är följande (nya indikatorer markeras med ** och reviderade med *): ·Lika möjligheter oVuxnas deltagande i utbildning under de senaste 12 månaderna (åldersgruppen 25–64 år)** oAndel unga med högst grundskoleutbildning (åldersgruppen 18–24 år) oAndel av befolkningen med minst grundläggande digitala färdigheter (åldersgruppen 16–74 år) oUnga som varken arbetar eller studerar (åldersgruppen 15–29 år)* oSkillnad mellan könen i sysselsättningsgrad (åldersgruppen 20–64 år) oInkomstskillnader, uttryckt som förhållandet mellan övre och undre inkomstkvintil (S80/S20) ·Rättvisa arbetsvillkor oSysselsättningsgrad (åldersgruppen 20–64 år) oArbetslöshet (åldersgruppen 15–74 år) oLångtidsarbetslöshet (åldersgruppen 15–74 år) oHushållens reala disponibla bruttoinkomst, per capita ·Socialt skydd och social inkludering oRisk för fattigdom eller social utestängning (åldersgruppen 0+) (AROPE 0+)

oRisk för fattigdom eller social utestängning för barn (åldersgruppen 0–17 år) (AROPE 0–17)** oEffekter av sociala transfereringar (utom pensioner) när det gäller att minska fattigdom oSkillnad i sysselsättning för personer med funktionsnedsättning (åldersgruppen 20–64 år)** oAndel med hög boendeutgift i förhållande till disponibel inkomst** oBarn under tre år i formell barnomsorg oPersoner som enligt egen uppgift har icke tillgodosedda vårdbehov (åldersgruppen 16+) Huvudindikatorn ”Skillnad i sysselsättning för personer med funktionsnedsättning” har för närvarande EU:s statistik över inkomst- och levnadsvillkor som statistisk källa, men för att förbättra noggrannheten kommer EU:s arbetskraftsundersökning att börja användas 2022 för att tillhanda uppgifter från och med 2023. Kommissionens avdelningar, däribland Eurostat, kommer att fortsätta att övervaka dess kvalitet och granska indikatorn på medellång sikt när uppgifter från arbetskraftsundersökningen blir tillgängliga (2023). De kommer även att stödja ytterligare åtgärder för att förbättra jämförbarheten mellan länder och undersöka möjligheten att utveckla ytterligare indikatorer på detta område. Huvudindikatorn ”Vuxnas deltagande i utbildning under de senaste 12 månaderna” kommer också att bygga på arbetskraftsundersökningen från och med 2022. Kommissionen kommer att övervaka indikatorn tillsammans med Eurostat och göra en grundlig analys av uppgifterna från de två källorna när de blir tillgängliga (2023) för att säkerställa uppgifternas kvalitet och jämförbarhet. För att säkerställa övervakningen av sysselsättningsriktlinjerna 6 och 7, bland annat när det gäller aktiva arbetsmarknadsåtgärder, bygger denna gemensamma sysselsättningsrapport för 2022 i undantagsfall på indikatorn för vuxnas deltagande i utbildning under de senaste 4 veckorna (åldersgruppen 25–64 år). Huvudindikatorerna analyseras med hjälp av den gemensamma metod som har godkänts av sysselsättningskommittén och kommittén för socialt skydd (se bilaga 4 för mer information). Denna metod används för att utvärdera situationen och utvecklingen i medlemsländerna genom att jämföra nivåer och förändringar från föregående år för varje huvudindikator som ingår i den sociala resultattavlan. Nivåerna och förändringarna klassificeras efter avvikelsen från respektive (oviktade) EU-genomsnitt. Ländernas resultat läggs sedan samman med hjälp av en överenskommen regel, och varje land placeras i en av sju kategorier (”bästa resultat”, ”bättre än genomsnittet”, ”genomsnittlig/neutral”, ”bra men bör övervakas”, ”svag men förbättras”, ”bör bevakas” och ”kritiska situationer”). Tabell 1 sammanfattar resultattavlan enligt de senaste siffrorna för varje indikator. Huvudindikatorerna i den sociala resultattavlan visar att EU:s medlemsländer har stora utmaningar när det gäller lika möjligheter och tillgång till arbetsmarknaden, rättvisa arbetsvillkor samt socialt skydd och social inkludering. När det gäller kritiska situationer (rödmarkerade i diagram 4) står ett relativt stort antal medlemsländer fortfarande inför stora utmaningar avseende kvinnors situation på arbetsmarknaden och barns deltagande i formell barnomsorg (med fem röda flaggor för båda indikatorerna). Arbetsmarknadssituationen för andra grupper väcker också farhågor i ett relativt stort antal medlemsländer, där skillnaden i sysselsättning för personer med funktionsnedsättning och andelen unga som varken arbetar eller studerar har röda varningsflaggor i sex respektive fyra länder. Andelen unga med högst grundskoleutbildning är också en kritisk fråga för fyra medlemsländer. Slutligen, inom området för socialt skydd och social inkludering, är effekterna av sociala transfereringar (utom pensioner) för att minska fattigdomen kritiska i ett stort antal medlemsländer (6), och så många som fyra länder står inför svåra utmaningar när det gäller både risken för fattigdom i allmänhet och risken för barnfattigdom i synnerhet. Förhållandet mellan övre och undre inkomstkvintil är också kritiskt i fyra medlemsländer. Om perspektivet utökas så att det även omfattar situationer som bör bevakas, utöver kritiska situationer, är de tre indikatorerna för andelen unga som varken arbetar eller studerar, effekterna av sociala transfereringar för att minska fattigdomen och barn under tre år i formell barnomsorg de mest problematiska, med tio länder för de första två indikatorerna och elva länder för den sistnämnda. En detaljerad analys av de 16 indikatorerna, bland annat tendenserna på längre sikt, och eventuella andra indikatorer presenteras i avsnitt 2. Ekonomiskt och tekniskt stöd från EU för åtgärder i fråga om sysselsättning, kompetens och socialpolitik EU tillhandahåller betydande finansiering via olika finansiella verktyg för att stödja genomförandet av den europeiska pelaren för sociala rättigheter. Genom finansiering på omkring 500 miljarder euro (inklusive nationell medfinansiering) för perioden 2021–2027 syftar EU:s sammanhållningspolitiska fonder (i första hand Europeiska socialfonden+, ESF+ och Europeiska regionala utvecklingsfonden) till att minska de socioekonomiska skillnaderna, stödja en uppåtgående ekonomisk och social konvergens samt främja strukturomvandlingar. I maj 2020 lade kommissionen fram sitt förslag om återhämtningsinstrumentet NextGenerationEU (807 miljarder euro i löpande priser, inbäddat i EU:s fleråriga budgetram för 2021–2027) för att mildra de ekonomiska och sociala effekterna av krisen, stärka den ekonomiska och sociala resiliensen och förbereda EU:s ekonomier och samhällen på utmaningarna och möjligheterna i samband med den gröna och digitala omställningen på ett rättvist sätt. Grundstenen i NextGenerationEU är den nya faciliteten för återhämtning och resiliens (mer information nedan). Effekterna av EU:s finansiering förstärks ytterligare via tekniskt stöd som finansieras genom instrumentet för tekniskt stöd. Syftet med det sistnämnda instrumentet är att – på begäran – hjälpa de nationella myndigheterna med avancerade politiska råd och skräddarsydd kapacitetsuppbyggnad inom prioriterade reformområden, däribland när det gäller arbetsmarknad, kompetens och socialpolitik. Tekniskt stöd kan erbjudas bilateralt eller till flera länder. Faciliteten för återhämtning och resiliens (som är värd 723,8 miljarder euro i löpande priser) tillhandahåller omfattande finansiellt stöd till reformer och investeringar i medlemsländerna för en hållbar tillväxt och sysselsättning för alla. Tonvikten ligger främst på hanteringen av de utmaningar som har identifierats i de landsspecifika rekommendationerna inom ramen för den europeiska planeringsterminen. Så många som fyra av de sex pelare som utgör facilitetens tillämpningsområde är relevanta för genomförandet av den europeiska pelaren för sociala rättigheter: smart och hållbar tillväxt för alla, social och territoriell sammanhållning, hälsa samt ekonomisk, social och institutionell resiliens, såväl som strategier för nästa generation, barn och ungdomar. Som en följd av detta läggs vederbörlig uppmärksamhet på sysselsättning, kompetens och socialpolitik i de återhämtnings- och resiliensplaner som lagts fram av medlemsländerna och som godkänts av kommissionen och rådet. Med en budget på nästan 99,3 miljarder euro för perioden 2021–2027 kommer ESF+ att stödja, komplettera och ge mervärde till medlemsländernas politiska insatser för sysselsättning, kompetens och socialpolitik. Fonden kommer att finansiera åtgärder som säkerställer lika möjligheter, lika tillgång till arbetsmarknaden, rättvisa och goda arbetsvillkor samt socialt skydd och social inkludering, med särskild inriktning på inkluderande utbildning av hög kvalitet, livslångt lärande, investeringar i barn och unga samt tillgång till grundläggande tjänster. Vid inledningen av covid-19-krisen bidrog sammanhållningsfonderna till ett snabbt agerande inom ramen för CRII och CRII+, vilket ledde till en nettoökning på över 11 miljarder euro till sysselsättnings- och hälsovårdsåtgärder fram till november 2021. Ytterligare 50,6 miljarder euro från React-EU bidrog till att förstärka medlemsländernas krishanteringsförmåga. Slutligen har 100 miljarder euro i lån gjorts tillgängliga genom Sure till förmån för system för korttidsarbete och liknande åtgärder för att behålla arbetstillfällena, i synnerhet för egenföretagare. Som en del av investeringsplanen för den europeiska gröna given inrättades Fonden för en rättvis omställning för att bidra till en rättvis omställning till klimatneutralitet. Den första pelaren är Fonden för en rättvis omställning , som inrättades inom ramen för sammanhållningspolitiken. Fonden bidrar med 19,3 miljarder euro för att mildra de negativa effekterna av övergången mot en klimatneutral ekonomi genom att stödja de mest drabbade territorierna. Diagram 4: Utmaningar i fråga om sysselsättning, kompetens och sociala frågor i EU:s medlemsländer per huvudindikator i den reviderade sociala resultattavlan Anm.: 1) Uppgifter till indikatorn för vuxnas deltagande i utbildning finns ännu inte tillgängliga. 2) Indikatorn för digitala färdigheter bygger på 2019 års uppgifter. 3) Uppgifter saknas för vissa länder och vissa indikatorer. En förklaring av indikatorerna finns i bilagan.

Tabell 1: Huvudindikatorer i den sociala resultattavlan: översikt över medlemsländernas utmaningar

År Bästa resultat Bättre än genomsnittet Bra men bör övervakas Genomsnittlig/neutral Svag men förbättras Bör bevakas Kritiska situationer Lika möjligheter Unga med högst grundskoleutbildning (andel av befolkningen i åldern 18–24 år) 2020 EL, HR, IE, SI EE, LV, PL, PT LT AT, BE, DE, DK, FR, NL, SK ES, MT CY, CZ, FI, LU, SE BG, HU, IT, RO Digitala färdigheter 2019 DE, DK, FI, NL, SE AT, CZ, EE, EL, HR, IE LU BE, ES, FR, LT, MT, PT, SI, SK CY, HU, PL BG, LV, RO Andel unga som varken arbetar eller studerar (andel av den totala befolkningen i åldern 15–29 år) 2020 DE, LU, NL, SE AT, BE, DK, FI, HR, MT, SI CZ, EE, FR, LV, PL RO CY, HU, IE, LT, PT, SK BG, EL, ES, IT Skillnad i sysselsättning mellan kvinnor och män 2020 FI, LT, LV, SE DE, DK, EE, FR, LU, PT, SI AT, BE, BG, CY, ES, IE, NL, SK MT CZ, HR EL, HU, IT, PL, RO Förhållande mellan övre och undre inkomstkvintil (S80/S20) 2020 CZ, SI, SK AT, BE, DK, FI, NL, PL, SE CY, EE, EL, FR, HR, HU, LU, PT RO ES, MT BG, DE, LT, LV Rättvisa arbetsvillkor Sysselsättningsgrad (andel av befolkningen i åldern 20–64 år) 2020 CZ, DE, NL, SE DK, FI, LV, MT, PL EE, LT AT, CY, FR, HU, LU, SI, SK HR BE, BG, IE, PT, RO EL, ES, IT Arbetslöshet (andel av befolkningen i arbetskraften 15–74 år) 2020 CZ, PL BG, DE, FR, HU, MT, NL, RO, SI AT, BE, CY, DK, FI, HR, IE, LU, PT, SE, SK EL, IT EE, LT, LV ES Långtidsarbetslöshet (andel av befolkningen i arbetskraften 15–74 år) 2020 CZ, DE, DK, HU, MT, NL, PL, PT, SE AT, BE, BG, CY, FI, FR, HR, IE, LV, RO, SI EL, IT EE, LT, LU, SK ES Tillväxt i hushållens reala disponibla bruttoinkomst per capita (2008=100) 2020 HU, LT, PL CZ, IE, LV, MT, SI, SK DE, DK, FI, HR, LU, NL, PT, SE AT, BE CY, EL, ES, IT Socialt skydd och social inkludering Andel som löper risk för fattigdom eller social utestängning 2020 CZ, SI, SK AT, CY, DK, FI, NL, PL, SE BE, EE, FR, HR, HU, LU, MT, PT LV DE, LT BG, EL, ES, RO Andel barn som löper risk för fattigdom eller social utestängning (0–17 år) 2020 CZ, DK, FI, SI EE, LT, NL, PL, SE, SK AT, BE, CY, FR, HR, HU, LU, LV, MT, PT DE BG, EL, ES, RO Effekter av sociala transfereringar (utom pensioner) när det gäller att minska fattigdom 2020 BE, DK, FI, FR CZ, HU, LU, SE, SI, SK AT CY, EE, NL, PL DE, EL, LT, PT BG, ES, HR, LV, MT, RO Skillnad i sysselsättning för personer med funktionsnedsättning 2020 AT, DK, EE, FI, PT ES, LT, LU, SI FR CY, CZ, EL, NL, SK MT, RO, SE BE, BG, DE, HR, HU, PL Andel med hög boendeutgift i förhållande till disponibel inkomst 2020 SK CY, FI, HR, LT, MT, PT, SI AT, BE, CZ, ES, HU, LU, LV, NL, PL, RO, SE EL BG, DK, EE DE Barn under tre år i formell barnomsorg 2020 BE, DK, FR, LU, NL, PT, SE SI ES EE, FI, LV, MT HR AT, BG, CY, DE, EL, LT CZ, HU, PL, RO, SK Andel som enligt egen uppgift har icke tillgodosedda vårdbehov 2020 AT, CY, CZ, DE, ES, HU, LU, MT, NL BE, BG, DK, FR, HR, LT, PT, SE, SI, SK EE, EL FI, LV, RO PL Anm.: uppdatering den 28 oktober 2021. Uppgifter om förhållandet mellan övre och undre inkomstkvintil, andelen som löper risk för fattigdom eller social utestängning, andelen barn som löper risk för fattigdom eller social utestängning, effekterna av sociala transfereringar för att minska fattigdomen, andelen med hög boendeutgift i förhållande till disponibel inkomst, andelen barn under tre år i formell barnomsorg och andelen som enligt egen uppgift har icke tillgodosedda vårdbehov finns inte tillgängliga för Irland och Italien. Uppgifter om tillväxten i hushållens disponibla bruttoinkomst finns inte tillgängliga för Bulgarien, Estland, Frankrike och Rumänien. Uppgifter om skillnaden i sysselsättning för personer med funktionsnedsättning finns inte tillgängliga för Irland, Italien och Lettland. Avbrott i serien och varningar redovisas i bilagorna 1 och 2. 1.4 EU:s överordnade mål för 2030 EU har fastställt tre överordnade mål för sysselsättning, kompetens och fattigdomsbekämpning för 2030 som presenteras i handlingsplanen för den europeiska pelaren för sociala rättigheter. De övergripande målen välkomnades av EU:s ledare i Portoförklaringen av den 8 maj och av Europeiska rådet vid dess möte i juni. Målen godkändes senare av rådet (sysselsättning, socialpolitik, hälso- och sjukvård samt konsumentfrågor) vid dess möte i juni. Tillsammans med de kompletterande mål som presenteras nedan återspeglar de övergripande målen de tre kapitlen i pelaren, dvs. lika möjligheter och lika tillgång till arbetsmarknaden, rättvisa arbetsvillkor samt socialt skydd och social inkludering. De tre målen kommer att styra åtgärderna mot en modell för återhämtning och tillväxt med ökad sysselsättning, däribland genom livslångt lärande som stöd till arbetstagarna för att dra nytta av den ekonomiska och sociala omställningen, och samtidigt bidra till bekämpningen av fattigdom och social utestängning i EU och målen för hållbar utveckling. Målen har satts på ambitiösa men realistiska nivåer med hänsyn till det socioekonomiska sammanhanget, de övergripande utvecklingstrenderna och planerade reformer och investeringar, bland annat inom ramen för faciliteten för återhämtning och resiliens. Följande mål har överenskommits i EU för 2030: ·Minst 78 % av befolkningen i åldern 20–64 år ska vara sysselsatt. ·Minst 60 % av alla vuxna (i åldersgruppen 25–64 år) ska delta i utbildning varje år. ·Antalet personer som riskerar fattigdom eller social utestängning ska minska med minst 15 miljoner. Medlemsländerna är nu i färd med att fastställa sina egna nationella mål i linje med ambitionerna i EU:s överordnade mål. I det sociala åtagandet från Porto den 7 maj 2021 (som undertecknades av ordförandena för Europaparlamentet och Europeiska kommissionen, Portugals premiärminister, arbetsmarknadens parter i EU och den sociala plattformen) uppmanades medlemsländerna att fastställa ambitiösa nationella mål som, med vederbörlig hänsyn till varje lands specifika förutsättningar, utgör ett lämpligt bidrag till uppnåendet av de europeiska målen. I juli 2021 uppmanade kommissionen medlemsländerna att lämna in sina inledande förslag till nationella mål för 2030. Både EU:s överordnade mål och de nationella målen kommer att övervakas inom ramen för den europeiska planeringsterminen. Såsom framgår av det övergripande målet för sysselsättningen är en hög sysselsättningsnivå en viktig prioritering för 2030 för att säkerställa att alla kan delta fullt ut i ekonomin och samhället. Deltagandet på arbetsmarknaden är viktigt för att stödja en hållbar och inkluderande tillväxtpotential, främja ett aktivt deltagande i samhället och bidra till tillräckliga och finanspolitiskt hållbara system för socialt skydd, även mot bakgrund av en åldrande befolkning. För att uppnå detta mål är det viktigt att göra framsteg med den gröna och digitala omställningen av arbetsmarknaden. Den totala sysselsättningsgraden i EU uppgick under 2020 till 72,5 %, vilket var 5,5 procentenheter lägre än ambitionen i det övergripande målet att uppnå 78 % senast 2030 (se diagram 5). Kompletterande mål fastställdes i handlingsplanen för den europeiska pelaren för sociala rättigheter för att öka kvinnors och ungas deltagande på arbetsmarknaden och därmed bidra till det övergripande målet för sysselsättningen. Syftet med de kompletterande ambitionerna är att halvera skillnaden i sysselsättning mellan kvinnor och män, öka tillhandahållandet av formell förskoleverksamhet och barnomsorg och minska andelen unga (i åldersgruppen 15–29 år) som varken arbetar eller studerar till 9 %. Ett ökat deltagande av kvinnor på arbetsmarknaden är viktigt för att öka tillväxtpotentialen och hantera utmaningarna i samband med en åldrande befolkning och en minskande arbetskraft. Med stöd av formell förskoleverksamhet och barnomsorg kan fler kvinnor delta på arbetsmarknaden, vilket har positiva effekter på hushållens inkomster och bidrar till minskningen av fattigdom och social utestängning, även bland barn. På liknande sätt innebär en minskning av andelen unga som varken arbetar eller studerar att den outnyttjade potentialen hos unga aktiveras så att de kan delta fullt ut i samhället. Diagram 5: Sysselsättningsgrad i åldersgruppen 20–64 år under 2020 Källa: Eurostat, indikator [ tesem010 ]. Det överordnade målet för vuxnas deltagande i utbildning fram till 2030 avspeglar behovet att, till följd av covid-19-krisen och mot bakgrund av den gröna och digitala omställningen, anpassa sig till och utnyttja fördelarna med de snabbt föränderliga behoven på arbetsmarknaden. Pandemins konsekvenser för ekonomin och samhället, såväl som de framtida strukturförändringarna, understryker behovet av kompetensutveckling och omskolning under hela yrkeslivet. Detta är viktigare än någonsin eftersom den gröna och digitala omställningen förväntas medföra nya och förändrade kompetenskrav inom många yrken. Mot denna bakgrund fastställdes EU:s överordnade mål för vuxenutbildning till 60 % jämfört med 2016 års nivå på 37,4 % (se diagram 6). Målet för 2030 sattes följaktligen på en ambitiös nivå, med utökade insatser från EU och medlemsländerna genom den europeiska kompetensagendan och betydande ytterligare EU-finansiering för utbildning, däribland inom ramen för faciliteten för återhämtning och resiliens (se avsnitt 2.2). Vuxenutbildningsmålet kan endast uppnås med en solid grund i utbildningssystemen, och kompetensutvecklingen måste uppfylla arbetsmarknadens framtida behov. Utbildningsnivån är en viktig faktor för ungas sysselsättningsutsikter och lägger även grunden för vidareutbildning senare i livet. Trots detta var andelen unga i EU som saknade gymnasieutbildning under 2020 så hög som 9,9 %. Därför infördes kompletterande mål i handlingsplanen för pelaren för att ytterligare minska de tidiga avhoppen från skolan och öka deltagandet i gymnasieutbildning. Genom det kompletterande målet att minst 80 % av alla i åldrarna 16–74 år ska ha åtminstone grundläggande digitala färdigheter erkänns samtidigt betydelsen av sådana färdigheter för att säkerställa ett fullständigt deltagande på arbetsmarknaderna i framtidens samhälle. Insatserna inom detta område är särskilt brådskande med tanke på de små framsteg som gjorts i EU sedan 2015 (från 54 % under 2015 till 56 % under 2019). Diagram 6: Vuxnas deltagande i utbildning under de senaste 12 månaderna (i %, 2016) Källa: särskilt utdrag, uppgifter tillgängliga online från Eurostat . En ambitiös minskning av fattigdom och social utestängning är avgörande för att säkerställa en inkluderande tillväxt och en uppåtgående social och ekonomisk konvergens i EU. Målet för 2030 är att minska antalet personer som löper risk att drabbas av fattigdom eller social utestängning med 15 miljoner fram till 2030. Under 2020 var andelen personer som riskerade fattigdom eller social utestängning i EU 21,9 % (se diagram 7). För att uppnå den ambition som ingår i målet att minska fattigdomen i EU måste medlemsländerna vidta åtgärder inom de tre områdena för inkomststöd, tillgång till varor och tjänster samt integration på arbetsmarknaden. I handlingsplanen för den europeiska pelaren för sociala rättigheter fastställs det kompletterande målet att minska antalet barn som löper risk för fattigdom eller social utestängning. För att bryta cykeln av fattigdom över generationerna och bidra till lika möjligheter i EU är det viktigt att lägga särskilt fokus på barnen. Ambitionen med detta kompletterande mål är att minska antalet barn som löper risk för fattigdom eller social utestängning med 5 miljoner fram till 2030.

Diagram 7: Andel som löper risk för fattigdom eller social utestängning inom hela befolkningen 2020 (i %) Källa: Eurostats indikator [ tepsr_lm410 ]. Målet med en minskning på 15 miljoner personer fram till 2030 skulle motsvara en andel på 17,6 % enligt basvärdet för 2019 och Eurostats centrala befolkningsscenario för 2020-talet. Ramar för riktmärkning som stöd till analys och beslutsfattande I 2017 års meddelande om inrättande av den europeiska pelaren för sociala rättigheterföreslogs riktmärkning som ett verktyg för att stödja strukturreformer och främja en uppåtgående konvergens inom sysselsättning och på det sociala området. Ramar för riktmärkning möjliggör en multilateral översyn genom att kombinera kvantitativa indikatorer (för resultat och utfall) med en kvalitativ analys av politiska utformningsdetaljer och politiska verktyg som påverkar ett bra beslutsfattande. Förutom att ge stöd åt beslutsfattandet kan ramarna för riktmärkning, tillsammans med indikatorerna i den sociala resultattavlan, bidra till analysen i den europeiska planeringsterminen och den gemensamma sysselsättningsrapporten. Sedan 2017 har ramar för riktmärkning utarbetats av kommissionen och diskuterats med medlemsländerna inom flera olika områden, i linje med en gemensam strategi som överenskommits av sysselsättningskommittén och kommittén för socialt skydd. Ramarna har omfattat följande områden: 1) arbetslöshetsförmåner och aktiva arbetsmarknadsåtgärder, 2) vuxnas kompetens och lärande samt 3) minimiinkomst. De viktigaste resultaten av denna översyn har rapporterats i de föregående gemensamma sysselsättningsrapporterna. Kommissionen har även påbörjat ett arbete med ytterligare ramar som skulle kunna användas i kommande omgångar av planeringsterminen, framför allt när det gäller samarbetet med sysselsättningskommittén om riktmärkning av minimilöner och kartläggning av kollektivförhandlingar samt med kommittén för socialt skydd om tillräckliga pensioner och barnomsorg och stöd för barn. Ramen för barnomsorg och stöd för barn godkändes av kommittén för socialt skydd i oktober 2021. Inom denna ram fastställs utfallsindikatorer (för deltagande i förskoleverksamhet och barnomsorg, barnfattigdom och utestängning av barn) och resultatindikatorer (skillnaden i deltagandet i barnomsorg i olika inkomstkvintiler, effekten av sociala transfereringar för att minska barnfattigdom, skillnaderna i andelen barn i hushåll med hög boendeutgift i förhållande till disponibel inkomst och andelen barn som bor i bostäder med allvarliga brister, effekten av föräldraskap på sysselsättningen i åldersgruppen 25–49 år samt andelen av befolkningen i åldersgruppen 25–49 år som inte arbetar eller arbetar deltid på grund av omsorgsansvar, uppdelat efter kön). För att bedöma om inkomststödet är tillräckligt infördes två indikatorer avseende inkomsten för ett par som inte arbetar och har två barn och inkomsten för ett par med två barn som har en enda låg inkomst, båda i förhållande till fattigdomsgränsen. En stor mängd bakgrundsinformation tillhandahålls för att bättre redogöra för medlemsländernas övervakning av utvecklingen. Några områden lyfts fram som prioriterade för framtida insatser, särskilt när det gäller politiska verktyg. Ramarna för riktmärkning förbättrar den gemensamma förståelsen av de relevanta indikatorerna och de politiska verktygen inom ett politikområde och utgör ett betydelsefullt bidrag till genomförandet av den europeiska pelaren för sociala rättigheter. När handlingsplanen för den europeiska pelaren för sociala rättigheter har antagits kommer framtida ramar för riktmärkning att anpassas till den reviderade sociala resultattavlan. De viktigaste resultaten av denna översyn rapporteras i den gemensamma sysselsättningsrapporten.

SYSSELSÄTTNINGSPOLITISKA OCH SOCIALA REFORMER – MEDLEMSLÄNDERNAS ÅTGÄRDER OCH RESULTAT 2.1 Riktlinje 5: Stimulera efterfrågan på arbetskraft I detta avsnitt beskrivs genomförandet av sysselsättningsriktlinje 5, enligt vilken medlemsländerna rekommenderas att skapa förutsättningar för att ök