MOTIVERING

1.BAKGRUND TILL FÖRSLAGET

1.1.Motiv och syfte med förslaget

Under rubriken ”En ekonomi för människor” anges i kommissionens arbetsprogram för 2020 en översyn av förordningen om finansiella referensvärden, nedan kallad referensvärdesförordningen. Finansiella referensvärden är index med hänvisning till vilka det belopp som ska betalas ut enligt ett finansiellt instrument eller ett finansiellt avtal fastställs eller med hänvisning till vilka värdet på ett finansiellt instrument fastställs. Genom att fastställa standarder för styrning och datakvalitet för de referensvärden som det hänvisas till i finansiella avtal syftar referensvärdesförordningen till att stärka kapitalmarknadsaktörernas förtroende för index som används som referensvärden i unionen. Detta bidrar till kommissionens insatser för en kapitalmarknadsunion. Genom referensvärdesförordningen införs ett auktorisationskrav för administratörer av finansiella referensvärden samt krav på rapportörer av de dataunderlag som används för att beräkna finansiella referensvärden. Referensvärdesförordningen reglerar också användningen av finansiella referensvärden1. Referensvärdesförordningens regler kräver i synnerhet att enheter under tillsyn i EU (såsom banker, värdepappersföretag, försäkringsföretag och fondföretag2) endast ska använda index vars administratör har auktoriserats. Referensvärden som administreras i tredjeländer får endast användas i EU efter ett förfarande för likvärdighet, erkännande eller godkännande. Referensvärdesförordningen tillämpas sedan januari 20183. Aktörer på EU-marknaden kan dock fortsätta att använda referensvärden som administreras i ett land utanför unionen – oavsett om ett beslut om likvärdighet finns eller om indexet har erkänts eller godkänts för användning i unionen4 – tills övergångsordningen löper ut vid utgången av december 2021.

1.1.1.Finansiella referensvärdens upphörande i ordnade former

På grund av farhågor om huruvida Libor på ett adekvat sätt representerar en underliggande marknad eller ekonomisk verklighet som återspeglar upplåningen mellan banker, har den nationella behöriga myndigheten för Libor (Förenade kungarikets Financial Conduct Authority, FCA) meddelat att Libor sannolikt kommer att upphöra efter utgången av 2021. I alla sina offentliga uttalanden har FCA tydligt angett att enheter under tillsyn måste upphöra att använda ett referensvärde, om det förlorar sin representativitet och dess representativitet inte kommer att återställas. Att förlita sig på ett mycket litet antal panelbanker vilket medfört att Libor inte längre är representativt för den underliggande marknad eller ekonomiska verklighet som Libor avser att mäta, innebär att dess värde skulle kunna avvika i betydande grad från den ekonomiska verkligheten och bli mer volatilt.

Som dokumenteras i kommissionens konsekvensbedömning kommer många finansiella instrument och avtal som hänvisar till Libor inte att ha förfallit vid det förväntade upphörandet efter utgången av 2021. Många av dessa avtal gäller skulder som emitterats av enheter under tillsyn, skuldinstrument som tas upp i balansräkningen för enheter under tillsyn, låneportföljen hos enheter under tillsyn och derivatkontrakt som sådana enheter har ingått för att säkra sina positioner. Som nämnts ovan får enheter under tillsyn inom tillämpningsområdet för EU:s referensvärdesförordning endast använda index som är auktoriserade i enlighet med referensvärdesförordningen.

Libors upphörande kommer att få betydande ekonomiska konsekvenser som enheter under tillsyn i EU inte kunde ha förutsett när de ingick dessa avtal, ofta med lång löptid. Många av dessa avtal, särskilt de som ingicks före antagandet av referensvärdesförordningen 2016, saknar ofta avtalsenliga reservbestämmelser för det fall att Libor upphör permanent. Det kommer inte att vara möjligt att i samtliga fall ändra villkoren för de tusentals avtal som nu innehåller hänvisningar till Libor under den korta period som återstår fram till att Libor väntas upphöra vid utgången av 2021.

Många befintliga skulder, lån, insättningar och derivatkontrakt skulle, vid ett permanent upphörande av en referensränta som Libor, sakna en avtalsenlig reservräntesats som gör det möjligt för parterna att fortsätta att uppfylla sina avtalsförpliktelser.

Om inga åtgärder vidtas kommer upphörandet av en allmänt använd referensränta att få negativa konsekvenser för enheter under tillsyn i EU och deras avtalsmotparter från vilka dessa enheter antingen lånar eller till vilka de lånar ut medel. Alla motparter i avtal som hänvisar till ett sådant referensvärde och som fortfarande löper på dagen för upphörandet kommer att ställas inför rättslig osäkerhet när det gäller giltigheten och efterlevnaden av deras avtalsförpliktelser. De olika avtal som kommer att påverkas av upphörandet av en allmänt använd referensränta omfattar följande: 1) skuldemissioner från enheter under tillsyn, 2) skulder som tas upp i balansräkningen för enheter under tillsyn, 3) lån, 4) insättningar och 5) derivatkontrakt. En stor del av de finansiella avtal som hänvisar till allmänt använda referensräntor involverar enheter under tillsyn som omfattas av referensvärdesförordningen. Den rättsosäkerhet och de potentiella negativa ekonomiska konsekvenser som kan uppstå på grund av svårigheter att se till att avtalsförpliktelser efterlevs kommer att utgöra en risk för den finansiella stabiliteten i unionen.

För att minska risken för att avtal motverkas och därmed att den finansiella stabiliteten äventyras har centralbankerna i olika valutaområden inrättat arbetsgrupper för att rekommendera en reservränta som skulle gälla för den kvarvarande stock av avtal som hänvisar till referensräntor som ska upphöra och som inte kan omförhandlas före det datum då dessa referensvärden upphör permanent. I Förenta staterna har till exempel Alternative Reference Rate Committee (ARRC) rekommenderat en vattenfallsprincip som inbegriper en beräkning av en ersättningsränta baserad på en riskfri dagslåneränta plus en spreadjustering för att ersättningsräntan så nära som möjligt ska efterlikna de ekonomiska egenskaperna hos det referensvärde som ska upphöra. Syftet med dessa ersättningsräntor skulle därför vara att så långt som möjligt efterlikna vad avtalsparterna hade för avsikt att uppnå genom att hänvisa till det referensvärde som ska upphöra.

Ett avsiktligt policyval som ligger till grund för alla rekommendationer om en ersättningsränta för kvarvarande avtal är att inga nya avtal (definierade som avtal som ingås efter det att referensvärdet har upphört) får hänvisa till ersättningsräntan. Detta beror på att ersättningsräntan högst sannolikt är en konstlad version av det referensvärde som ska upphöra och är avsedd att underlätta övergången till en ny ränta. Exempelvis kommer en ersättningsränta för Libor i US-dollar högst sannolikt att beräknas på grundval av en riskfri dagslåneränta plus en spreadjustering för att återspegla den historiska spreaden mellan den riskfria dagslåneräntan och den ersatta Liborräntan. Även om en konstlad version av ett referensvärde bör vara tillräckligt stabil för att åtfölja avvecklingen av kvarvarande portföljer är den inte en permanent lösning som återspeglar den framåtblickande finansieringskostnaden för en enhet under tillsyn.

Även när dessa ersättningsräntor är tillgängliga kommer det dock att bli svårt att ändra alla befintliga kvarvarande avtal, med tanke på antalet hänvisningar till Libor och den korta perioden innan Libor förväntas upphöra.

En reform av referensvärdesförordningen är därför rätt verktyg för att fastställa en lagstadgad ersättningsränta som mildrar de negativa konsekvenser för rättslig säkerhet och finansiell stabilitet som skulle kunna uppstå om Libor, eller något annat referensvärde vars upphörande skulle medföra betydande störningar av de finansiella marknadernas funktion i unionen, upphör utan att en sådan ersättningsränta är både tillgänglig och integrerad i kvarvarande avtal som involverar en enhet under tillsyn som omfattas av referensvärdesförordningen.

1.1.2.Avistaväxelkurser