EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel, den 23.04.1997 
KOM(97) 168 slutlig 
Kommissionens rekommendation 
om allmänna riktlinjer för medlemsstaternas och 
gemenskapens ekonomiska politik 
utarbetad i enlighet med artikel 103.2 
i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen 

Innehållsförteckning 
1. Huvudsakliga målsättningar: tillväxt, sysselsättning och konvergens 1 
2. En makroekonomisk politik inriktad på tillväxt och stabilitet 2 
3. Pris- och växelkursstabilitet 3 
4. Sunda och effektiva offentliga finanser 4 
5. Stmkturella reformer för att främja tillväxt och sysselsättning 7 
5.1. Bättre fungerande produkt- och tjänstemarknader X 
5.2. Att främja arbetsmarknadsreformer och kunskapsinvesteringar 8 
4GL 
Allmänna riktlinjer för medlemsstaternas och 
gemenskapens ekonomiska politik 
1. Huvudsakliga målsättningar: tillväxt, sysselsättning och konvergens 
Sedan de förra riktlinjerna antogs sommaren 1996 har en försiktig återhämtning av den 
ekonomiska aktiviteten fått faste i gemenskapen. De grundläggande faktorerna pä utbudssidan 
fortsätter att förbättras samtidigt som utsikterna pä efterfrägesidan ljusnar. Denna utveckling i 
kombination med en allt mer välbalanserad sammansättning av i\cn makroekonomiska politiken 
och en förbättrad tillförsikt om framtiden bör möjliggöra en gradvis ökning av den ekonomiska 
tillväxten till ungefär sin trendmässiga nivå i är och till en bra bit över sin trendmässiga nivå nästa 
är. 
I den nuvarande situationen bör tonvikten läggas pä tvä grundläggande politiska frågor, varvid 
framsteg pä båda fälten ömsesidigt förstärker varandra. För det första, även om sysselsättningen 
förväntas stiga något på kort sikt finns det ett behov av att höja gemenskapens låga 
sysselsättningsgrad och att avsevärt minska arbetslösheten. För det andra, trots betydande 
framsteg de senaste åren i riktning mot målen om prisstabilitet och hållbara offentliga finanser 
krävs ytterligare framsteg för att uppnå och bibehålla en hög grad av nominell konvergens så att 
ett avsevärt antal medlemsstater kommer att kunna delta i EMU frän och med den I januari 1999. 
Under det kommande kvartalet är det av avgörande betydelse, även för tillväxt och sysselsättning, 
att undvika varje tvivel om uppfyllandet av Maastrichtkriterierna och om starten för den 
gemensamma valutan 1999, sä att de europeiska medborgarna och företagen kan vara säkra pa att 
de möjligheter som EMU ger verkligen kommer att tillvaratas. Eftersom strävan efter sundare 
offentliga finanser kommer att ge viktiga tillväxt- och sysselsättningsresultat pa medellång sikt 
ligger kontinuerliga budgetkonsolideringsansträngningar i alla medlemsstaters intresse 
Med den inre marknaden och EMU häller gemenskapen pa att bli en av de mest betydande 
ekonomiska enheterna i världen. Den har en avsevärd potential pä medellång och läng sikt att 
åstadkomma tekniska framsteg, skapa sysselsättning och välstånd. För att fullt ut utnyttja denna 
potential att höja levnadsstandarden måste gemenskapen successivt nä en hög sysselsättningsgrad. 
Det skulle även underlätta uppgiften att pä längre sikt säkerställa pensionssystemen (i ett 
reformerat skick), vilka utgör en väsentlig del av de sociala skyddssystemen i medlemsstaterna. 
Att återställa en varaktig, hög och icke-inflatorisk tillväxt är det bästa sättet, både från en politisk 
och en social utgångspunkt, att fä en lösning på gemenskapens arbetslöshetsproblem och göra 
ytterligare framsteg mot sunda offentliga finanser. Eftersom strukturella brister fortsätter att lägga 
hinder i vägen för både tillväxt och den utsträckning i vilken tillväxten kan omsättas i ytterligare 
sysselsättning är det viktigt att medlemsstaterna genomför strukturella reformer. Politiska åtgärder 
för att förbättra konkurrenskraften och produkt-, tjänstc- och arbetsmarknadernas funktionssätt 
kommer dock att bära full frukt först när ekonomin växer snabbt och genererar ett stort antal nya 
jobb. 
A i 
En sysselsättningsskapande tillväxt måste understödjas av högre investeringar, hade offentliga och 
privata. Pa grund av den relativt svaga utvecklingen för privata investeringar sedan början av 
1990-talet och de åtstramade offentliga investeringarna är den nuvarande investeringsgraden i 
gemenskapen ganska låg. Den nuvarande investeringskvoten skulle, om den bibehölls pä medellång 
sikt, endast understödja en tillväxttakt pä lite över 2 % per är. Det är således väsentligt att de för 
närvarande gynnsamma villkoren för investeringar, med hög lönsamhet och lägre räntor, till fullo 
utnyttjas. Dessutom bör det finnas en aktiv strävan att genomföra de transeuropeiska transport-, 
energi- och kommunikationsnäten, där gemenskapens finansieringsorgan och El B bör spela en 
nyckelroll och med ett större deltagande från den privata sektorn. Investeringar i humankapital-
kunskaper och färdigheter bör också ökas. 
Mot denna bakgrund uppmanas medlemsstaterna och gemenskapens institutioner, i enlighet med 
artikel 102a i fördraget, att föra en ekonomisk politik som syftar till att göra väsentliga framsteg 
mot en hållbar, icke-inflatorisk tillväxt och en hög sysselsättningsnivä, vilka tillhör de mal som 
anges i artikel 2 i fördraget. I detta syfte uppmanas de även att samordna sin politik (artiklarna 3a, 
102a och 103) inom ramen för en tilltagande integration av medlemsstaternas ekonomier. 
2. En makroekonomisk politik inriktad på tillväxt och stabilitet 
Genom dessa riktlinjer betonas återigen att för att uppnå en varaktig, investeringsunderbyggd 
tillväxt av produktion och sysselsättning pä medellång sikt utan inflatoriska spänningar är det 
fortsatt nödvändigt med en gemensam makroekonomisk politisk strategi som bygger vidare pä 
följande tre komponenter, enligt formuleringen i 1996 års riktlinjer: 
"en stabilitetsorienterad monetär politik som inte undergrävs av olämplig budget- och 
löneutveckling, 
bestående ansträngningar för att stärka de offentliga finanserna i de llesta medlemsstaterna. 
ansträngningar som är förenliga med de mål som uppställs i deras konvergensprogram, 
en nominell löneutveckling som är förenlig med målet om prisstabilitet, samtidigt som den reella 
löneutvecklingen bör understiga produktivitetsökningen, sä att lönsamheten för de 
sysselsättningsskapande investeringarna stärks. 
Ju mer den monetära politikens stabiliserande verkan underlättas av lämpliga budgetåtgärder och 
lämplig löneutveckling, desto mer kommer de monetära förutsättningarna, som även innefattar 
växelkurser och länga räntor, att underlätta tillväxt och sysselsättning." 
Vad avser utsikterna på medellång sikt är det viktigt att de som utarbetar politiken, arbetsmarknadens 
parter och de ekonomiska aktörerna fullständigt tar hänsyn till att EMU kommer att innebära en verklig 
regimförändring som pä ett grundläggande sätt kommer att påverka hur makroekonomisk politik och 
löneutveckling avgörs. 
i) En gemensam penning- och valutapolitik under den oberoende Europeiska centralbankens ansvar 
kommer att ha prisstabilitet som sitt huvudsakliga mal samtidigt som den, utan att åsidosätta 
detta mål, understödjer den allmänna ekonomiska politiken i gemenskapen i syfte att uppnå de 
mal som anges i artikel 2 i fördraget. 
ii) Fördragets bestämmelser pä området för budgetpolitik (artiklarna 104 104c) samt stabilitets- och 
tillväxtpakten kommer att verka i riktning mot en sund och disciplinerad budgetpolitik. Det löl|cr 
av de rättsliga bestämmelserna att ansvaret för budgetpolitiken kommer att ligga hos de suveräna 
nationella regeringarna som kommer att behöva samordna sin budgetpolitik inom ramen för de 
Allmänna riktlinjerna för medlemsstatemas och gemenskapens ekonomiska politik. 
iii) Vad gäller löner, vilka bestäms av självständiga parter pä arbetsmarknaden enligt praxis i varje 
enskilt land, kommer en stabilitetsinriktad finans- och penningpolitik och det faktum att 
växelkurs variationer inom euro-området är omöjliga att förstärka både förutsättningarna för och 
incitamenten till en lämplig utveckling. Incitamenten bör även, där så är möjligt och i enlighet med 
rådande traditioner, förstärkas av en intensifierad social dialog pä nationell nivå. Pä 
gemenskapsnivå kommer kommissionen enligt artikel 11 8b att fortsätta att utveckla den sociala 
dialogen, särskilt i frågor som rör den makroekonomiska politiken, i sytte att bygga vidare pa den 
samsyn om strategin för den ekonomiska politiken som uttrycks i riktlinjerna. Del bidrag till den 
makroekonomiska politiken som de europeiska arbetsmarknadsparterna överlämnade till 
Europeiska rädet i Dublin är ett viktigt steg i rätt riktning som bör uppmuntras. 
Om alla berörda aktörer lever upp till de nya kraven kommer kombinationen av makroekonomiska 
politiska åtgärder att fortsätta att gynna en varaktig hög och sysselsättningsskapande tillväxt i 
gemenskapen. Genomförandet av EMU kommer pä sä sätt att "permanenta" den grundläggande 
förändring av den makroekonomiska politiken som gradvis har fått fäste i gemenskapen. 
3. Pris- och växelkursstabilitet 
Prisstabilitet - Gemenskapen har gjort avsevärda framsteg mot prisstabilitet och inflationskonvergens, 
vilket är en väsentligt förutsättning både för att uppnå tillväxt pä medellång sikt och för att införa den 
gemensamma valutan. Den genomsnittliga inflationen i gemenskapen förväntas sjunka till 2,25 % 1997. 
den lägsta siffran sedan gemenskapen bildades. I ett EMU-perspektiv bör gemenskapen sikta mot att fa 
ner sin genomsnittliga inflationstakt till 2 % pä medellång sikt. 
I februari 1997 hade nio medlemsstater (Belgien, Danmark, Tyskland, Frankrike. Luxemburg. 
Nederländerna, Österrike, Finland och Sverige) en inflationstakt' pä tvä % eller mindre. Dessa länder 
har redan uppnätt en tillfredsställande grad av prisstabilitet och behöver nu upprätthålla den på 
medellång sikt. Mot en bakgrund av varaktig ekonomisk återhämtning kommer Irland och Förenade 
kungariket^ att behöva fortsätta föra en politik som syftar till att förhindra varje återkomst av 
underliggande inflationstryck och, om så är lämpligt, fortsätta i riktning mot lägre inflation. 
1 Spanien, Italien och Portugal har den genomsnittliga inflationstakten1 pressats ner till intervallet 
3-3,5 % i februari 1997, men inflationstakten under denna månad jämfört med ett är tidigare 
nådde ner till ca 2,5 %. I dessa tre länder är det väsentligt att hälla fast vid en stabilitetsinriktad 
Mätt som det aritmetiska medelvärdet för de senaste harmoniserade lolvinänadcrsindcxcn (HICP) 
jämfört med det aritmetiska medelvärdet för de harmoniserade tolvmänadcrsindcxcn för den 
föregående perioden. 
Irland och Förenade kungariket har ännu inte publicerat uppgifter om HICP som medger beräkning 
av det mätt som anges i fotnot 1. Kommissionens egna uppskattningar, pä grundval av tillgänglig 
information, ger dock vid handen alt inflationen (HICP) i dessa tvä Sänder ligger i intervallet 2-3 % 
politik i syfte att uppnå en genomsnittlig inflationstakt pä 2,5 % eller lägre för 1997 och 
säkerställa att de inflationsbekämpningsvinster som gjorts bibehålls, eller till och med förbättras, 
när återhämtningen tar fart. 
I Grekland har framsteg gjorts med att bekämpa inflationen de senaste aren, men förnyade 
ansträngningar krävs för att fa ned den till de officiella inflationsmålen pä 4,5 % till slutet av 1997 
och under 3 %till slutet av I99X. 
Växclkursstabilitet - Enligt artikel 109m skall varje medlemsstat behandla sin valutapolitik som en 
fråga av gemensamt intresse. En sundare och mer trovärdig ekonomisk politik och en gynnsam 
utveckling gentemot den amerikanska dollarn har bidragit till lämpligare växelkursförhällanden 
inom gemenskapen. Den optimistiska uppfattningen pä finansmarknaderna beträffande utsikterna 
till ett relativt omfattande deltagande i EMU frän starten har ocksä hjälpt till. Finland och Italien 
gick med i ERM hösten 1996 och den stora majoriteten av ERJVI-valutorna ligger nu inom eller 
nära de snävare band som tidigare gällde för växelkursmekanismen. I detta sammanhang, och även 
med tanke pä deltagande i EMU, är det absolut nödvändigt att medlemsstaterna uppfyller, och i 
tillämpliga fall intensifierar, sina åtaganden om en stabilitetsinriktad makroekonomisk politik. För 
länder som för närvarande inte deltar i ERM skulle en sådan politik även bidra till att skapa 
förutsättningarna för ett sådant deltagande. En sund styrning av den makroekonomiska politiken 
skapar förutsättningar för stabila växelkurser och låga långfristiga räntesatser inom gemenskapen 
och bidrar till ett stabilt internationellt monetärt system. 
4. Sunda och effektiva offentliga finanser 
I gemenskapen som helhet minskade det faktiska offentliga underskottet frän 5 % av BNP 1995 till 
4.3 % av BNP 1996. Svag ekonomisk tillväxt under 1996 försvårade budgetkonsolideringen och 
dolde den underliggande förbättring som hade uppnätts. Pä grundval av de budgetåtgärder som 
beslutats fram till mitten av april 1997 är det troligt att den offentliga sektorns finansiella sprande i 
gemenskapen som helhet kommer att sjunka till just under 3 % av BNP 1997 för att fortsätta 
sjunka till 2,5% av BNP 1998. 
1 sina budgetar för 1997 har en stor majoritet av medlemsstaterna vidtagit betydelsefulla åtgärder 
för att minska sina offentliga underskott till 3 % av BNP eller mindre. Det är av avgörande 
betydelse att medlemsstaterna strikt genomför dessa budgetar och omedelbart vidtar korrigerande 
åtgärder om avvikelser frän budgetmålen uppkommer. Vad avser budgetarna för 199X krävs 
ytterligare åtgärder för att minska underskotten i de flesta av medlemsstaterna. Detta skulle skapa 
det nödvändiga förtroendet för att budgetanpassningarna är varaktiga, särskilt i de länder där det 
offentliga underskottet inte förväntas hamna klart under 3 % av BNP 1997 eller om budgeten för 
1997 innehöll tillfälliga åtgärder. Denna beslutsamhet behövs inte enbart för att uppfylla 
Maastrichtfördragets underskottskriterier utan även för att göra ytterligare framsteg i syfte att pä 
medellång sikt uppnå målet om offentliga finanser som under normala omständigheter är nära 
balans eller visar överskott, enligt de föregående riktlinjerna samt stabilitets- och tillväxtpakten, 
och därigenom säkerställa en tillväxt- och stabilitetsinriktad sammansättning av den 
makroekonomiska politiken. 
Det är nödvändigt att budgetanpassningsprogrammen är trovärdiga och socialt välavvägda För att 
vara trovärdiga är det viktigt att programmen är tydliga och långsiktiga. Tydlighet kräver att 
gemensamt överenskomna redovisningsregler och ekonomiska principer strikt tillämpas samt all 
medlemsstaterna när de lägger fram sina budgetar klart redovisar karaktären pä åtgärderna för all 
minska underskotten och anger vilka som är engångsåtgärder. Dessutom bör årsbudgetar och 
budgetprognoser på medellång sikt klart ange de underliggande ekonomiska antagandena. För att 
vara långsiktiga är det väsentligt att åtgärderna för att minska underskotten är strukturella. 
Engångsåtgärder och åtgärder som måste upphävas senare har i vissa fall bidragit till att öka 
takten i budgetkonsolideringen. De minskar dock inte behovet av grundläggande 
budgetanpassningar och bör därför kompletteras med varaktiga budgetförstärkningar. 
För att skörda de ekonomiska vinsterna av budgetkonsolideringen är kvaliteten pä de åtgärder som 
vidtas avgörande. I detta avseende bekräftas genom dessa riktlinjer de allmänna principer som har 
angetts i tidigare riktlinjer. För det första bör prioritet ges ät att begränsa utgifterna i stället för alt 
ytterligare öka det totala skattetrycket. I detta avseende behöver åtgärderna inriktas pä strukturella 
åtgärder för att bättre kontrollera utgifter för offentlig konsumtion, offentliga pensionsutgifter, 
hälsovårdsutgifter, arbetslöshetsersättningar samt statsbidrag. Om skattehöjningar är oundvikliga 
bör omsorg ägnas åt att minimera de negativa effekterna pä tillväxt och sysselsättning och ät att 
undvika att inflationstryck återkommer. För det andra bör åtgärder för att permanent minska de 
offentliga utgifternas andel av BNP åtföljas, i den utsträckning som är möjlig och utan att den 
nödvändiga minskningen av de offentliga underskotten äventyras, av en förskjutning av 
tyngdpunkten för de offentliga utgifterna i riktning mot produktiva verksamheter såsom 
investeringar i infrastmktur, humankapital och aktiva arbetsmarknadsåtgärder. För det tredje bör 
den sänkning av skattetrycket som är önskvärd i de flesta medlemsstater, särskilt pä arbetskraft, 
genomföras i den mån som en stram utgiftskontroll gör skattesänkningar förenliga med att uppnä 
och bibehålla sunda offentliga finanser. Gemenskapspolitik pä skatteområdet bör överensstämma 
med dessa riktlinjer. 
Med tanke pä det inbördes sambandet mellan skattepolitik ä ena sidan och ilen inre marknaden. 
EMU och arbetslöshetsbekämpningen ä den andra sidan skulle medlemsstaterna tjäna pä ett ökat 
samarbete i skattefrågor. Skadlig konkurrens mellan olika medlemsstaters skattesystem bör 
undvikas. I detta sammanhang uppmanas medlemsstaterna att undersöka möjligheten av att 
fastställa en uppförandekodex. 
Vad avser enskilda medlemsstater respekterade fem stycken, Danmark, Irland, Luxemburg, 
Nederländerna och Finland referensvärdet pä 3 % redan 1996. I Danmark, där saldot för de 
offentliga finanserna förväntas bli svagt positivt i år, är det viktigt att befasta detta över 
konjunkturcykeln, att hålla kvoten mellan offentliga utgifter och BNP på en stadigt nedåtgående 
kurs och att minska de offentliga utgifternas tillväxt, inklusive tillväxten för de sociala transferer­
ingarna. Irland bör dra fördel av den nuvarande starka tillväxtfasen i syfte att intensifiera 
ansträngningarna att hålla tillbaka de offentliga utgifterna och göra de sista framstegen mot 
balanserade offentliga finanser. Det är även väsentligt att fortsätta den strama utgiftspolitiken i 
Nederländerna och Finland, varvid särskild tonvikt bör läggas pä de sociala transfereringarna, 
vilket ger möjlighet att ytterligare minska både de arbetskraftskostnader som inte utgör lön och 
andra sysselsättningshämmande skatter. 
1 Belgien förväntas det offentliga underskottet bli 3 % av BNP eller mindre 1997. Pä grundval av 
den nuvarande politiken är det troligt att underskottet kommer att sjunka ytterligare 1998. För att 
skapa en stabil grundval för de offentliga finanserna bör den belgiska regeringen strikt följa sitt 
nya konvergensprogram. Särskild uppmärksamhet bör ägnas ät att säkerställa sunda finanser for 
socialförsäkringssystemen, varvid det är centralt att införa effektiva mekanismer för att bättre 
kontrollera hälsovärdsutgiftema och att fortsätta med reformerna av pensionssystemet 
I Tyskland förväntas det offentliga underskottet bli 3 % av BNP eller mindre 1997. Pä grundval av 
den nuvarande politiken är det troligt att underskottet kommer att sjunka ytterligare något 190S. 
Den tyska regeringen har engagerat sig starkt för att vidta alla nödvändiga åtgärder för att inte 
överskrida referensvärdet på 3 % 1997 och bör göra vad som krävs för att bryta den uppåtgående 
trenden för den offentliga skulden som andel av BNP redan i är. Takten i budgetkonsolideringen 
bör upprätthällas 1998 i enlighet med det nya konvergensprogrammet. Den fortsatta budget­
konsolideringen bör inriktas pä en permanent minskning av de offentliga utgifternas andel av 
ekonomin, vilket bör underlätta införandet av strukturella reformer av skatte- och 
socialförsäkringssystemen utan att äventyra ett strikt iakttagande av budgetmålen i det nya 
konvergensprogrammet. 
1 Spanien förväntas det offentliga underskottet bli 3 % av BNP eller mindre |9ö7. Pä grundval av 
den nuvarande politiken är det troligt att underskottet kommer att sjunka ytterligare nägol ll)(>X. I 
sin budget för 1998 bör de spanska myndigheterna, som helt står bakom målet att na ett underskott 
pa 3 % av BNP 1998, sträva efter ytterligare budgetkonsolidering i enlighet med del nya 
konvergensprogrammet. Det är viktigt att fortsätta att genomföra åtgärderna för att minska det 
strukturella underskottet, särskilt att tygla de löpande utgifterna och förbättra effektiviteten i 
budgetstyrningen. 
I Frankrike förväntas det offentliga underskottet bli 3 % av BNP eller mindre 1997. Pa grundval 
av den nuvarande politiken är det möjligt att underskottet inte kommer att sjunka ytterligare 1998, 
vilket delvis beror pä att effekterna av engångsåtgärder upphör. Det är väsentligt att 
budgetkonsolideringen upprätthälls på medellång sikt genom att det nyligen godkända 
konvergensprogrammet till fullo genomförs. Det är i synnerhet nödvändigt att kontrollera 
hälsovärdsutgiftema och att fä balans i finanserna för socialförsäkringssystemen samt att 
säkerställa att de planerade skattesänkningarna, vilka i sig stimulerar tillväxt och sysselsättning. 
inte bromsar minskningen av underskottet. 
I Italien är det möjligt att det offentliga underskottet blir 3% av BNP 1997. om de åtgärder tagna i 
1997 års budget samt i mars i är får full effekt och, om sä är nödvändigt, ytterligare åtgärder 
vidtas av den italienska regeringen. Pä grundval av den nuvarande politiken skulle underskottet 
kunna öka igen 1998. vilket beror pä att effekterna av engångsåtgärder upphör. En ytterligare 
minskning bör planeras i budgeten för 1998 för att skapa förtroende för kontinuiteten i 
anpassningen och skapa en stabil grundval för de offentliga finanserna pä medellång sikt De 
åtgärder som vidtogs 1997 och som var av tillfällig natur bör ersättas av strukturella åtgärder med 
permanenta budgeteffekter. Villkoren för en långsiktigt hållbar italiensk budgetkonsolidering bör 
beskrivas i det konvergensprogram som de italienska myndigheterna inbjuds att presentera sa snart 
som möjligt. 
I Österrike förväntas det offentliga underskottet bli 3 % av BNP eller mindre 1997. Pa grundval av 
den nuvarande politiken är det troligt att underskottet kommer att sjunka ytterligare något 1998 
Den österrikiska regeringen uppmanas att vidta alla nödvändiga åtgärder för att na sitt 
underskottsmäl pä 3 % av BNP 1997 och att säkerställa varaktigheten för sina budget­
konsol ideringsätgärder under kommande är genom ett program för kontinuerliga och, om 
nödvändigt, förstärkta strukturella anpassningar. 
I Portugal förväntas det offentliga underskottet bli 3 % av BNP eller mindre 1997. Pa grundval av 
den nuvarande politiken är det troligt att underskottet kommer att sjunka ytterligare något 190S 
Det nya strategiska avtalet mellan regeringen och arbetsmarknadens parter bör följas strikt för att 
betydande framsteg med att reformera den offentliga förvaltningen och socialförsäkrings- och 
skattesystemen skall uppnäs. 
I Sverige förväntas det offentliga underskottet bli 3 % av BNP eller mindre 1997. Pä grundval av 
den nuvarande politiken är det troligt att underskottet kommer att fortsätta att sjunka betydligt 
1998. Budgetanpassningen bör koncentreras pä att kontrollera utgiftsökningarna, särskilt de 
sociala transfereringarna, och pä att sä långt möjligt minska beskattningen av hushåll och företag 
för att öka incitamenten till arbete och ekonomisk verksamhet. 
I Förenade kungariket förväntas det offentliga underskottet bli 3 % av BNP eller mindre 1997 Pä 
grundval av den nuvarande politiken är det troligt att underskottet kommer att fortsätta att sjunka 
betydligt 1998. Den väg för att minska underskottet som stakas ut i budgeten för 1997/98 bör 
följas strikt. 
I Grekland, där aviserade ätgärder förväntas leda till en ytterligare minskning av det offentliga 
underskottet 1997, krävs ihållande ätgärder pä ett stort antal områden för att uppfylla målen i 
konvergensprogrammet, inklusive intensifierade ansträngningar för att öka beskattningsunderlaget, 
öka effektiviteten i skatteförvaltningen och i skatteuppbördssystemet, tygla de offentliga utgifterna 
samt fortsätta med och utöka privatiseringsplanerna. 
I vissa av ovanstäende medlemsstater är det troligt att ytterligare framsteg med att minska de 
offentliga underskotten i förhällande till BNP kommer att vara begränsade eller rentav saknas, 
vilket delvis beror pä att effekterna av engångsåtgärder upphör. Följaktligen bör ifrågavarande 
medlemsstater ta hänsyn till detta i sina budgetar för nästa är. 
5. Strukturella reformer för att främja tillväxt och sysselsättning 
För att säkerställa och främja EG:s konkurrenskraft och sysselsättning i en värld med fri handel 
och ständig teknisk förändring är det väsentligt alt medlemsstaterna och gemenskapen, i enlighet 
med de Allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och gemenskapens ekonomiska politik, intensifierar 
ansträngningarna för att modernisera sina varu-, tjänste- och arbetsmarknader. För att öka möjligheterna 
för medlemsstatemas ekonomier att anpassa sig till föränderliga villkor och för att öka tillväxtpotentialen 
finns det även ett behov av att främja innovation, forskning och utveckling samt att förbättra 
utbildningssystemen. För att öka effektiviteten hos miljöpolitiken bör man förlita sig mer pä 
marknadsbaserade medel, inklusive finanspolitiska medel, både pä nationell nivå och - om det verkar 
nödvändigt med verksamhet över hela EU - pä gemenskapsnivå. 
5.1. Bättre fungerande produkt- och tjänstemarknader 
Som en del av strategin för att främja tillväxt och sysselsättning samtidigt som en låg inflation 
bibehålls är det viktigt att förbättra produkt- och tjänstemarknadernas funktionssätt, att stimulera 
konkurrens och att säkerställa en effektiv prissättning. Det var den logiska grunden för 
inremarknads programmet, vars betydelse har uppmärksammats i den utvärdering som 
kommissionen nyss gjorF. Utvärderingens slutsats var att ä ena sidan är produktmarknaderna nu 
allmänt sett i stor utsträckning integrerade, medan å andra sidan tjänstemarknaderna är mindre 
integrerade även om situationen har förbättrats betydligt sedan inremarknadsprogrammet startade. 
Det är uppenbart att vissa problem kvarstår. Tjänster, särskilt inom byggnads-, försäkrings- och 
banksektorn bör ägnas mer uppmärksamhet, särskilt beträffande behovet av att fullt ut genomföra 
lagstiftningen om den inre marknaden. 
Dessutom är produktmarknader som är förknippade med offentlig upphandling fortfarande inte 
utsatta för full konkurrens. Andra produktmarknader, särskilt läkemedel, fortsätter att vara alltför 
reglerade av medlemsstaterna. Resultatet är högre priser för konsumenterna. Statligt stöd fortsätter 
att störa marknadens funktion och hämma konkurrensen, utan att något tecken pä förbättring 
skymtas. Skatter runtom i gemenskapen fortsätter att orsaka segmentering av marknader och större 
prisdifferentiering. Produktstandarder, särskilt vad gäller "ömsesidigt erkännande,, är ett annat 
område där framstegen har gått för långsamt. De små och medelstora företagens företagsklimat 
bör förbättras. 
Konkurrensen på produkt- och tjänstemarknaderna och deras effektivitet kommer att förbättras om 
den inre marknaden fungerar bättre, varvid medlemsstaterna behöver engagera sig mer för att: i) 
genomföra den befintliga rättsliga ramen fullt ut och säkerställa att den tillämpas korrekt, särskilt 
inom telekommunikationssektorn, ii) fullborda den rättsliga ramen pä områden som beskattning 
och bolagsrätt och liberaliseringen av marknaderna för energi, iii) minska överregleringen och se 
över eller avskaffa nationella ätgärder som fragmenterar marknaderna, och iv) undvika att använda 
statligt stöd för att skjuta upp nödvändig omstrukturering. I kommissionens handlingsplan för den 
inre marknaden föresläs ett antal konkreta ätgärder för att återge den inre marknaden dess 
dynamik, vilka bör vara satta i verket före den 1 januari 1999. 
5.2. Att främja arbetsmarknadsreformer och kunskapsinvesteringar 
De positiva erfarenheterna från ett antal medlemsstater gör att några viktiga politiska slutsatser 
kan dras både vad gäller innehållet i och genomförandet av reformer. För det första måste 
strukturella reformer vara övergripande, i motsats till begränsade eller tillfälliga ätgärder, sä att 
den komplexa frågan om incitament för att skapa eller ta arbete behandlas pä ett sammanhängande 
sätt. Ett sådant tillvägagångssätt gör det möjligt att utnyttja synergieffekter, vilket ökar 
3 Se kommissionens meddelande "Den inre marknadens följder och effektivitet", (KOM|96| 520, 
oktober 1996) och "Economic Evaluation of the Internal Market" (European Irconoiny. Reports and 
Studies, No. 4, 1996). 
8 
reformernas totala effektivitet och, genom att de lättare accepteras socialt och politiskt, minskar 
risken för att politiken skall rivas upp. För det andra gör mekanismer för all övervaka reformernas 
effekter pä arbetsmarknad och sysselsättning det lällare all bedöma deras effektivitet och all ange 
behovet av eventuella omprioriteringar eller förändringar av genomförandet. Följaktligen behöver 
de fleråriga sysselsättningsprogrammen inriktas mer pä samspelet mellan riktlinjerna och specifika 
arbetsmarknadsåtgärder medan det i de Gemensamma Sysselsättningsrapporterna, i vilka deras 
tillämpning övervakas, behöver ägnas särskild uppmärksamhet at att identifiera bra inslag i 
arbetsmarknadspolitiken i medlemsstaterna. 
Ett stort antal ätgärder för att förbättra arbetsmarknadens effektivitet har vidtagits under senare är 
pa den nationella nivån och viktiga reformer diskuteras för närvarande i flera medlemsstater. 
Denna process bör fortsätta och, om nödvändigt, intensifieras. 
1 detta sammanhang bör prioritet ges ät ätgärder som syftar till att oka tillväxtens 
sysselsättningsinnehäll genom att pragmatiska ätgärder genomförs som är förenliga med EU-
medborgarnas prioritering av en hög social nivå, samt ät behovet av att i viss utsträckning frigöra 
den i de flesta medlemsstater relativt sammanpressade lönestrukturen. Dessa ätgärder inkluderar 
följande: 
i) Större lönedifferentiering beroende pä kvalifikationer och region för att bättre återge 
skillnader i produktivitetsniväer samt införandet av tillfälliga ingångslöner för unga, 
oerfarna eller längtidsarbetslösa. Detta är en viktig uppgift för arbetsmarknadens parter. 
ii) Sunt finansierade sänkningar av den del av arbetskraftskostnaden som inte utgör lön eller 
sänkningar av inkomstskatterna i den nedre delen av löneskalan. 
iii) Nya sätt att organisera arbetet, inklusive mer flexibla arbetstider som skräddarsys för 
företagens och de anställdas specifika behov, större användning av frivilligt deltidsarbete 
och uppmuntran av lokala sysselsättningsinitiativ. 
Dessutom bör åtgärder för att öka tillväxtens sysselsättningsinnehall kopplas till den nödvändiga 
omdirigeringen av offentliga utgifter till förmän för bl.a. utbildning, yrkesträning samt forskning 
och utveckling. 
Förändringen i riktning mot en aktiv arbetsmarknadspolitik bör nära knytas till reformen av 
skattesystemen och de sociala skyddssystemen för att skapa säväl incitament som möjligheter för 
arbetssökande att ta ett arbete eller delta i andra aktiviteter som kan öka möjligheten att fä arbete. 
Dessutom måste dessa reformer understödjas av en starkare sysselsättningsinriktning pä andra 
poiitikomräden. Särskilt bör de åtgärder som vidtas med hjälp av stöd frän gemenskapens 
strukturfonder passas in i medlemsstaternas övergripande sysselsättningsstrategier och fleräriga 
sysselsättningsprogram. 

ISSN l()24-4<i()(> 
KOM(97) 168 slutlig 
DOKUMENT 
SV 10 01 
Katalognummer : CB-CO-97-165-SV-C 
ISBN 92-78-18931-6 
Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer 
L-2985 Luxemburg