(...PICT...)

MOTIVERING

1. BAKGRUND TILL FÖRSLAGET

I kommissionens förslag till en flerårig budgetram för 2014–2020 [1] anges budgetramar och riktlinjer för den gemensamma jordbrukspolitiken. På grundval av detta lägger kommissionen fram ett antal förordningar om den rättsliga ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken under perioden 2014–2020, samt en konsekvensanalys som behandlar ett antal alternativa scenarier för jordbrukspolitikens utveckling.

Föreliggande reformförslag bygger på meddelandet Den gemensamma jordbrukspolitiken mot 2020 [2], som innehåller breda politiska riktlinjer för hur man ska kunna möta de utmaningar som jordbruket och landsbygdsområdena står inför i framtiden och uppfylla målen för den gemensamma jordbrukspolitiken, dvs. 1) hållbar livsmedelsproduktion, 2) hållbar förvaltning av naturresurser och klimatåtgärder och 3) balanserad territoriell utveckling. Meddelandets reformförslag har fått ett brett stöd, både inom den interinstitutionella debatten [3] och inom det samråd med berörda parter som hållits inom ramen för konsekvensanalysen.

Ett genomgående tema har utkristalliserats under förfarandets gång, nämligen behovet av att främja ett effektivt resursutnyttjande för att säkra en smart och hållbar tillväxt som inkluderar alla för EU:s jordbruk och landsbygdsområden i linje med Europa 2020-strategin och av att strukturera den gemensamma jordbrukspolitiken på två pelare med olika men kompletterande verktyg i syfte att uppnå samma mål. Pelare I omfattar direktstöd och marknadsåtgärder som ger EU-lantbrukarna ett årligt basinkomststöd och stöd vid specifika störningar på marknaden; pelare II omfattar landsbygdsutveckling och inom denna är det medlemsstaterna som utarbetar och samfinansierar fleråriga program inom en gemensam ram [4].

Genom ett antal reformer har den gemensamma jordbrukspolitiken inriktas på ett mer marknadsorienterat jordbruk, samtidigt som producenterna tillförsäkrats inkomststöd, miljökraven integrerats bättre och landsbygdsutvecklingen getts mer stöd som ett led i en integrerad politik för utveckling av landsbygdsområden i hela EU. Inom ramen för reformprocessen har emellertid röster höjts för en bättre fördelning av stödet mellan och inom medlemsstaterna och för bättre fokusering av de åtgärder som inriktas på miljöfrågor och på att motverka de ökande svängningarna på marknaderna.

Tidigare reformer har mest inriktats på inneboende problem, som till exempel för stora överskott och livsmedelssäkerhetskriser. I samtliga fall har reformerna tjänat sitt syfte och gagnat EU, både inom unionen och internationellt, men idag genereras de utmaningar som jordbruket står inför av faktorer utanför jordbrukets ram och det behövs därför bredare politiska åtgärder.

Trycket på jordbruksinkomsterna förväntas bli fortsatt stort till följd av att jordbrukarna tvingas ta risker, produktionen minskar och marginalerna krymper på grund av stigande insatspriser. Det finns därför behov av att behålla inkomststödet och att förbättra verktygen för riskhantering och krisberedskap. Ett starkt jordbruk är av avgörande betydelse för EU:s livsmedelsindustri och för den globala livsmedelstryggheten.

Samtidigt uppmanas aktörerna inom jordbruket och landsbygdsutvecklingen att öka sina ansträngningar för att uppnå de ambitiösa mål för klimat, energi och biologisk mångfald som ingår i Europa 2020-strategin. Jordbrukarna är tillsammans med skogsbrukarna våra viktigaste markförvaltare och kommer att behöva stöd när det gäller att införa och använda jordbrukssystem och jordbrukspraxis som är bra för miljön och klimatet, då marknadspriserna inte återspeglar kostnaden för dessa kollektiva nyttigheter. Det är också viktigt att utnyttja landsbygdsområdenas potential på bästa sätt för att bidra till tillväxt och sammanhållning för alla.

Den framtida gemensamma jordbrukspolitiken kommer därför inte att vara en politik som bara omfattar en visserligen nödvändig men ändå liten del av EU:s ekonomi, utan den kommer att vara en politik som är av avgörande betydelse för livsmedelssäkerheten, miljön och för den territoriella balansen. Det är härigenom som man kan uppnå ett verkligt mervärde med EU-politiken. Med en sådan verkligt gemensam politik utnyttjas de begränsade budgetresurserna på effektivast möjliga sätt när det gäller att tackla övergripande problem som klimatförändring, stärka solidariteten mellan medlemsstaterna och samtidigt ge möjlighet till flexibla genomförandelösningar som tar hänsyn till lokala behov.

I förslaget till en flerårig budgetram anges att den gemensamma jordbrukspolitiken även fortsättningsvis bör delas upp på två pelare och att budgeten för var och en av pelarna bör ligga kvar på den nominella nivå som 2013; dessutom bör den gemensamma jordbrukspolitiken ha som mål att leverera resultat på de områden som EU prioriterar. Direktstöden bör bidra till hållbar produktion genom att 30 % av anslaget för direktstöd öronmärks för obligatoriska åtgärder som gynnar klimatet och miljön. Stödnivåerna bör gradvis likriktas och det bör också gradvis införas övre tak för stöden till stora stödmottagare. Landsbygdsutvecklingen bör ingå i en gemensam strategisk ram tillsammans med andra av EU samfinansierade förvaltningsfonder som bör vara mer resultatinriktat och regleras genom tydligare och bättre förhandsvillkor. Vad gäller marknadsåtgärder bör finansieringen av den gemensamma jordbrukspolitiken stärkas genom följande två verktyg utanför den fleråriga budgetramen: 1) en nödreserv för krissituationer och 2) utvidgning av räckvidden för Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter.

På grundval av detta fastställs de viktigaste delarna av den rättsliga ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken 2014–2020 i ett paket innehållande följande förordningar:

– Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om regler för direktstöd för jordbrukare inom de stödordningar som ingår i den gemensamma jordbrukspolitiken (förordningen om direktstöd).

– Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om upprättande av en samlad marknadsordning för jordbruksprodukter (förordningen om en samlad marknadsordning).

– Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om stöd till landsbygdsutveckling från Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (EJFLU) (förordningen om landsbygdsutveckling).

– Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om finansiering, förvaltning och övervakning av den gemensamma jordbrukspolitiken (den horisontella förordningen).

– Förslag till rådets förordning om fastställande av vissa stöd och bidrag inom ramen för den samlade marknadsordningen för jordbruksprodukter.

– Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om ändring av rådets förordning (EG) nr 73/2009 vad gäller tillämpningen av direktstöd till jordbrukare avseende år 2013.

– Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om ändring av rådets förordning (EG) nr 1234/2007 vad gäller systemet med samlat gårdsstöd och stöd till vinodlare.

Förordningen om landsbygdsutveckling bygger på det förslag som kommissionen lade fram den 6 oktober 2011 i vilket det fastställs gemensamma regler för alla fonder inom en gemensam strategisk ram [5]. Det kommer också att läggas fram en förordning om ordningen för stöd till de sämst ställda, vilken för närvarande omfattas av en annan rubrik i den fleråriga budgetramen.

Man håller dessutom på att utarbeta nya regler för hur offentliggörandet av uppgifter om stödmottagarna ska göras, mot bakgrund av de påpekanden som gjorts av Europeiska unionens domstol. Detta görs i syfte att finna ett lämpligt sätt att se till att man efterlever öppenhetsprincipen samtidigt som man iakttar stödmottagarnas rätt till skydd av personuppgifter.

2. RESULTAT AV SAMRÅD MED BERÖRDA PARTER SAMT KONSEKVENSANALYS

I konsekvensanalysen undersöks tre möjliga scenarier, vilka tagits fram på grundval av en utvärdering av den nuvarande politiken och en utvärdering av framtida utmaningar och behov. Konsekvensanalysen är resultatet av en lång process som inleddes i april 2010 under ledning av en avdelningsövergripande arbetsgrupp. Arbetet har inbegripit en omfattande kvantitativ och kvalitativ analys och man har också fastställt ett riktvärde i form av prognoser på medellång sikt för jordbruksmarknaderna och jordbruksinkomsterna fram till 2020 och utvärderat hur de olika scenarierna skulle kunna påverka sektorns ekonomi.

De tre scenarier som diskuteras i konsekvensanalysen är följande: 1) Det första scenariot bygger på anpassning, dvs. den nuvarande politiken bibehålls och de viktigaste bristerna åtgärdas, som t.ex. fördelningen av direktstöden. 2) Det andra scenariot bygger på integration, dvs. större ändringar av politiken i form av större målinriktning och miljöanpassning av direktstöden och större strategisk målinriktning av politiken för landsbygdsutveckling så att denna blir bättre samordnad med övrig EU-politik, samt utvidgning av den rättsliga grunden för samarbetet producenter emellan i syfte att utöka dess räckvidd. 3) Det tredje scenariot bygger på nyfokusering, dvs. politiken inriktas helt och hållet på miljön med en gradvis utfasning av direktstöden. Scenariot utgår ifrån att produktionskapaciteten kan upprätthållas utan stöd och att jordbruksområdenas socioekonomiska behov kan tillgodoses genom åtgärder på andra politiska områden.

Som svar på den ekonomiska krisen och det ökande trycket på de offentliga finanserna har EU tagit fram Europa 2020-strategin och förslaget till en flerårig budgetram. I de olika scenarierna läggs emellertid olika vikt vid vart och ett av de tre politiska målen för den framtida gemensamma jordbrukspolitiken som strävar mot ett mer konkurrenskraftigt och hållbart jordbruk i livskraftiga landsbygdsområden. För att se till att den gemensamma jordbrukspolitiken överensstämmer med Europa 2020-strategin, särskilt vad gäller effektivt resursutnyttjande, kommer det i allt större utsträckning att krävas att jordbrukets produktivitet förbättras genom forskning, kunskapsöverföring och främjande av samarbete och innovation (även via det europeiska innovationspartnerskap för produktivitet och hållbarhet inom jordbruket). Den politiska ramen för EU:s jordbrukspolitik har inte längre några inslag av handelssnedvridning, men sektorn förväntas bli utsatt för ett större tryck genom fortlöpande liberalisering, särskilt inom ramen för utvecklingsagendan från Doha och frihandelsavtalen med Mercosur.

De tre scenarierna har utarbetats på grundval av de synpunkter som uttrycktes under det samråd som genomfördes inom ramen för konsekvensbedömningen. Intresserade parter uppmanades att inkomma med synpunkter mellan den 23 november 2010 och den 25 januari 2011, och den 12 januari 2011 hölls ett möte i den rådgivande kommittén. De viktigaste synpunkterna sammanfattas nedan [6]:

– Det råder konsensus bland berörda parter om att det behövs en stark gemensam jordbrukspolitik som bygger på två pelare för att man ska kunna möta de utmaningar som jordbruket står inför när det gäller trygg livsmedelsförsörjning, hållbar förvaltning av naturresurserna och territoriell utveckling.

– De flesta av de berörda anser att den gemensamma jordbrukspolitiken har en roll att spela när det gäller att stabilisera marknaderna och priserna.

– De berörda parterna har skilda åsikter om hur stödåtgärderna bör riktas (särskilt vad gäller omfördelning av direktstöd och stödtak).

– De berörda parterna instämmer i att båda pelarna kan vara av stor betydelse när det gäller att ge klimatåtgärderna bättre genomslag och förbättra miljöprestandan till gagn för hela EU. Många lantbrukare anser att detta redan är fallet, men allmänheten anser att stöden under pelare I kan användas på ett mer effektivt sätt.

– De berörda önskar att alla områden i EU, även de minst gynnade områdena, ska få ta del av den framtida tillväxten och utvecklingen.

– Många berörda angav att den gemensamma jordbrukspolitiken bör integreras med andra politikområden som miljö, folkhälsa, handel och utveckling

– Som möjliga vägar att koppla den gemensamma jordbrukspolitiken till Europa 2020-strategin föreslås innovation, utveckling av konkurrenskraftiga företag och främjande av kollektiva nyttigheter till förmån för EU-medborgarna.

I konsekvensanalysen jämförs de tre möjliga scenarierna:

Nyfokuseringsscenariot skulle påskynda strukturanpassningen inom jordbrukssektorn i och med att produktionen skulle föras över till de mest kostnadseffektiva områdena och de mest lönsamma sektorerna. Scenariot innebär att finansieringen för miljöåtgärder ökas kraftigt, men detta innebär också att jordbrukssektorn utsätts för större risker i och med att möjligheterna till marknadsintervention begränsas. Scenariot medför avsevärda sociala och miljörelaterade kostnader eftersom de mindre konkurrenskraftiga områdena skulle drabbas av inkomstbortfall och sämre miljöförhållanden, i och med att man skulle förlora de positiva effekter som följer av att direktstöden kopplas till tvärvillkor.

Anpassningsscenariot, som befinner sig på motsatta sidan av spektrumet, är det alternativ som ger störst möjligheter till kontinuitet i politiken, eftersom det innehåller begränsade men konkreta förbättringar när det gäller jordbrukets konkurrenskraft och miljöprestanda. Man betvivlar emellertid att det scenariot skulle räcka till för att möta framtidens stora klimat- och miljöutmaningar på lämpligt sätt, något som också påverkar jordbrukets långsiktiga hållbarhet.

Integrationsscenariot är nyskapande med sin ökade målinriktning och sina miljöanpassade direktstöd. Analysen visar att det är möjligt att miljöanpassa stöden till rimliga kostnader för jordbrukarna, även om det inte är möjligt att helt undvika administrativa bördor. På samma sätt är det möjligt att injicera ny livskraft i landsbygdsutvecklingen, förutsatt att medlemsstaterna och regionerna utnyttjar de nya möjligheter som ges på ett effektivt sätt och förutsatt att den gemensamma strategiska ramen för EU-fonder inte innebär att man tar bort de synergieffekter som uppnås i samverkan med pelare I eller att man förlorar de aspekter som utgör lansbygdsutvecklingens starka sidor. Om det är möjligt att hitta en lämpligt balans är det detta scenario som bäst säkrar långsiktig hållbarhet för jordbruket och landsbygdsområdena.

På grundval av dessa faktorer konstateras i konsekvensanalysen att integrationsscenariot är det mest balanserade av scenarierna i och med att det gradvis anpassar den gemensamma jordbrukspolitiken efter EU:s strategiska mål; samma balans återfinns i genomförandet av de olika delarna av förslagen till rättsakterna. Det är också viktigt att det tas fram en utvärderingsram så att det blir möjligt att bedöma den gemensamma jordbrukspolitikens prestanda i förhållande till ett antal gemensamma indikatorer för de politiska målen.

Förenkling har efterlysts under hela processen och bör främjas, bland annat genom harmonisering av tvärvillkoren och marknadsinstrumenten och genom utformningen av stödet till små jordbruk utformas. Dessutom bör åtgärderna för att göra direktstöden mer miljöanpassade utformas på ett sådant sätt att man minskar den administrativa bördan och kontrollkostnaderna så mycket som möjligt.

3. RÄTTSLIGA ASPEKTER

Det föreslås att den gemensamma jordbrukspolitikens nuvarande struktur bibehålls, dvs. två pelare med årliga obligatoriska allmänna åtgärder under pelare I som kompletteras med frivilliga åtgärder som anpassas till nationella och regionala behov inom fleråriga program under pelare II. Syftet med den nya utformningen av direktstöden är emellertid att förbättra synergieffekterna med pelare II, vilken i sin tur kommer att ingå i en gemensam strategisk ram för bättre samordning med andra av EU samfinansierade förvaltningsfonder.

På grundval av ovanstående föreslås också att man behåller den nuvarande strukturen med fyra grundläggande rättsakter, även om syftet med den utvidgade finansieringsförordningen är att samla gemensamma bestämmelser i vad som nu kallas den horisontella förordningen,

Förslaget är förenligt med subsidiaritetsprincipen. Den gemensamma jordbrukspolitiken är i sanning en gemensam politik. Behörigheten på området delas mellan EU och medlemsstaterna; förvaltningen sköts på EU-nivå för att sörja för ett hållbart och diversifierat jordbruk i hela EU, för att tackla övergripande problem som klimatförändring och för att stärka solidariteten mellan medlemsstaterna. Med tanke på de stora utmaningar som vi står inför när det gäller livsmedelssäkerhet, miljö och territoriell balans är den gemensamma jordbrukspolitiken av strategisk betydelse när det gäller att se till att de åtgärder som vidtas för att möta utmaningarna är så effektiva som möjligt och när det gäller att säkra att budgetresurserna utnyttjas så effektivt som möjligt. Det föreslås också att den nuvarande uppdelningen på två pelare bör bibehållas för att medlemsstaterna ska kunna ges mer utrymme att själva ta fram lösningar som motsvarar deras lokala särdrag och för att bidra med samfinansiering till pelare II. Det nya europeiska innovationspartnerskapet och verktygen för riskhantering omfattas också av pelare II. Förslaget innebär också att den gemensamma jordbrukspolitiken anpassas bättre till Europa 2020-strategin (inbegripet ett gemensamt ramverk för EU-fonder) samt ett antal förbättringar och förenklingsåtgärder. Konsekvensanalysen visar också tydligt vad det skulle innebära, i form av negativa ekonomiska, miljömässiga och sociala konsekvenser, om inga åtgärder vidtas.

Förordningen om landsbygdsutveckling bygger på den strategiska metod som infördes under nuvarande period och som, enligt en Swot-analys, hade en positiv inverkan på medlemsstaternas utvecklingsstrategier och utvecklingsprogram när det gällde att anpassa interventioner till nationella och regionala särdrag på bästa sätt. Syftet med den nya leveransmekanismen är att förstärka den strategiska metoden, bland annat genom att sätta upp tydligt definierade prioriteringar för landsbygdsutveckling på EU-nivå (med åtföljande gemensamma målindikatorer), såväl som att göra nödvändiga anpassningar mot bakgrund av den hittills vunna erfarenheten.

Denna förordning omfattar också det nya europeiska innovationspartnerskapet för produktivitet och hållbarhet inom jordbruket, vars syfte är att främja ett effektivt resursutnyttjande, bygga broar mellan forskning och praxis och generellt sett stimulera innovation. Partnerskapet verkar via verksamhetsgrupper som ansvarar för innovationsprojekt och stöds av ett nätverk.

På grundval av det förslag som kommissionen lade fram den 5 oktober 2011, i vilket det fastställs gemensamma regler för alla fonder inom en gemensam strategisk ram bör den gemensamma jordbrukspolitikens pelare II samordnas med och komplettera pelare I och samordnas med och komplettera andra EU-fonder (särskilt Europeiska regionala utvecklingsfonden [nedan kallad ERUF], Europeiska socialfonden [nedan kallad ESF], Sammanhållningsfonden och Europeiska Fiskerifonden [nedan kallad EFF]. Fonderna ingår i en gemensam strategisk ram på EU-nivå som kommer att omarbetas till partnerskapsavtal på nationell nivå som kommer att omfatta gemensamma mål och regler för verksamheten. Tack vare att det fastställs gemensamma regler för alla fonder inom en gemensam strategisk ram kommer det att bli lättare att förvalta programmen. både för stödmottagarna och för de nationella myndigheterna och det kommer också att bli enklare att genomföra integrerade projekt.

I detta sammanhang förblir landsbygdsutvecklingspolitikens långsiktiga strategiska mål att bidra till jordbrukets konkurrenskraft , hållbar förvaltning av naturresurser och klimatåtgärder och balanserad territoriell utveckling av landsbygdsområden. I enlighet med Europa 2020-strategin uttrycks de omfattande målen för landsbygdsutvecklingsstöd under perioden 2014-2020 tydligare genom följande sex prioriteringar som gäller för hela EU:

– Uppmuntra till kunskapsöverföring och innovation inom jordbruk och skogsbruk.

– Öka konkurrenskraften inom alla typer av jordbruk och öka jordbruksföretagets möjlighet att överleva.

– Främja organisationen av livsmedelskedjan och riskhanteringen inom jordbruket.

– Återställa, bevara och förbättra de ekosystem som är beroende av jord- och skogsbruk.

– Främja resursutnyttjandet och omställningen till en koldioxidsnål ekonomi inom jordbruks-, livsmedels- och skogsbrukssektorn.

– Främja social inkludering, fattigdomsbekämpning och ekonomisk utveckling i landsbygdsområden.

Dessa prioriteringar bör vara grunden för programmen, däribland definitionen av målindikatorer i förhållande till var och en av dessa. Förordningen innehåller föreskrifter om utarbetande, godkännande och översyn av program vilka i stort sett följer nuvarande bestämmelser och ger möjlighet till delprogram (t.ex. unga jordbrukare, småbrukare, bergsområden, korta leveranskedjor) som drar nytta av högre stödnivåer.

Förteckningen över enskilda åtgärder har harmoniserats och enskilda åtgärder har granskats, samtidigt som man har infört ett antal anpassningar för att hantera de frågor om tillämpningsområde, genomförande och användning som har uppstått under nuvarande period. Eftersom de flesta åtgärder potentiellt tjänar mer än ett syfte eller en prioritet, anses det inte längre vara lämpligt att gruppera dem i axlar. För att garantera att programmen är balanserade bör de vara grundade på prioriteter. En särskilt åtgärd för ekologiskt jordbruk har skapats och en ny avgränsning av områden med naturliga begränsningar. Förutsättningarna för att gemensamt stödja en miljöåtgärd har förbättrats.

Den nuvarande samarbetsåtgärden förstärks och utökas till att stödja flera olika typer av samarbete (ekonomiskt, miljömässigt och socialt) mellan flera olika potentiella stödmottagare. Den omfattar nu uttryckligen såväl pilotprojekt som samarbete över regions- och nationsgränserna. Leader-modellen och nätverksmetoder kommer att fortsätta att spela en avgörande roll, särskilt för utvecklingen av landsbygdsområden och innovationsspridning. Stöd som ges via Leader kommer att vara enhetliga och samordnade med lokala utvecklingsstöd från andra av EU samfinansierade förvaltningsfonder. Det kommer att inrättas ett pris för lokala innovativa samarbetsprojekt och detta kommer att gynna transnationella innovationsinitiativ.

En verktygslåda för riskhantering som omfattar stöd till gemensamma fonder och en verktygslåda för inkomststabilisering ger nya möjligheter att hantera jordbruksmarknadernas stora rörlighet som förväntas fortsätta på medellång sikt.

Avskaffandet av det nuvarande axelsystemet kommer också att harmonisera de program som har utformats av medlemsstaterna.

Slutligen finns förslag på att utgå ifrån den gemensamma övervaknings- och utvärderingsram som infördes under nuvarande period och förenkla och förbättra den utifrån de erfarenheter man gjort hittills. En gemensam förteckning över indikatorer kommer att kopplas till de centrala prioriteringarna för övervakning och utvärdering.

4. BUDGETKONSEKVENSER

I förslaget till en flerårig budgetram anges att en avsevärd andel av EU:s budget även i framtiden bör avsättas för jordbruket, då den gemensamma jordbrukspolitiken är en gemensam politik av stor strategisk betydelse. Det förslås därför att den gemensamma jordbrukspolitiken bör inriktas på sina huvudverksamheter och att 317,2 miljarder euro (i löpande priser) bör avsättas för pelare I och 101,2 miljarder euro (i löpande priser) bör avsättas för pelare II under perioden 2014-2020.

Medlen för pelare I och pelare II kompletteras med ytterligare medel på 17,1 miljarder euro, fördelade på 5,1 miljarder euro för forskning och innovation, 2,5 miljarder euro för livsmedelsäkerhet, 2,8 miljarder euro för stöd till de sämst ställda enligt andra rubriker i den fleråriga budgetramen, 3,9 miljarder euro till en ny reserv för kriser inom jordbrukssektorn och upp till 2,8 miljarder euro inom Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter (utanför den fleråriga budgetramen), vilket ger en total budget på 435,6 miljarder euro för perioden 2014–2020.

Vad gäller fördelningen av stöd mellan medlemsstaterna föreslås att man jämnar ut skillnaderna i stödnivåerna för medlemsstater med direktstöd på mindre än 90 % av EU-genomsnittet. I förordningen om direktstöd beräknas de nationella taken på den grunden.

Stöden till landsbygdsutveckling kommer att fördelas på grundval av objektiva kriterier som bygger på de politiska målen och med hänsyn tagen till den nuvarande fördelningen. På samma sätt som idag bör de regioner som utvecklas långsammare även fortsättningsvis omfattas av högre samfinansieringsnivåer och detta gäller även vissa åtgärder som kunskapsöverföring, producentgrupper, samarbete och Leader.

Det införs viss flexibilitet för överföringar mellan pelare (upp till 5 % av direktstöden), dels från pelare I till pelare II för att göra det möjligt för medlemsstaterna att stärka sin politik för landsbygdsutveckling och dels från pelare II till pelare I för de medlemsstater vars direktstödsnivåer ligger under 90 % av EU-genomsnittet.

Mer detaljerad information om vilka budgetkonsekvenserna blir av reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken finns i den finansieringsöversikt som åtföljer förslagen till rättsakter.

2011/0282 (COD)

Förslag till

EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING

om stöd till landsbygdsutveckling från Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (EJFLU)

EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING

med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 42 och 43,

med beaktande av Europeiska kommissionens förslag [7],

efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten,

med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande [8],

med beaktande av Regionkommitténs yttrande [9],

efter att ha hört Europeiska datatillsynsmannen [10] ,

i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet, och

av följande skäl:

(1) I kommissionens meddelande till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén med titeln Den gemensamma jordbrukspolitiken mot 2020: Att klara framtidens utmaningar i fråga om livsmedel, naturresurser och territoriell balans [11] anges vilka utmaningar som den gemensamma jordbrukspolitiken kan komma att ställas inför efter 2013 och det fastställs mål och riktlinjer för denna. Mot bakgrund av de diskussioner som hållits kring meddelandet bör den gemensamma jordbrukspolitiken reformeras med verkan från och med den 1 januari 2014. Den reformen bör omfatta alla centrala instrument i den gemensamma jordbrukspolitiken, inbegripet rådets förordning (EG) nr 1698/2005 av den 20 september 2005 om stöd för landsbygdsutveckling via Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling [12]. Med tanke på reformens omfattning bör förordning (EG) nr 1698/2005 upphävas och ersättas med en ny rättsakt.

(2) En landsbygdsutvecklingspolitik bör åtfölja och komplettera de direktstöd och marknadsåtgärder som ingår i den gemensamma jordbrukspolitiken och på detta sätt bidra till den gemensamma jordbrukspolitikens mål som fastställs i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (nedan kallat fördraget). En landsbygdsutvecklingspolitik bör också överensstämma med de centrala politiska mål som anges i meddelandet från kommissionen av den 3 mars 2010 med titeln Europa 2020 – En strategi för smart och hållbar tillväxt för alla [13] (nedan kallad Europa 2020-strategin) och med den ekonomiska och sociala sammanhållningspolitikens allmänna mål som fastställs i fördraget.

(3) Eftersom målet för denna förordning, nämligen utveckling av landsbygden, inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna, på grund av kopplingarna till andra instrument inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken och de stora skillnaderna mellan olika landsbygdsområden, och eftersom medlemsstaterna efter utvidgningen av unionen har begränsade ekonomiska resurser, och målet i stället bättre kan nås på unionsnivå genom en flerårig garanterad unionsfinansiering och genom en fokusering på prioriteringar på unionsnivå, kan unionen anta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5.3 i fördraget om Europeiska unionen. I enlighet med proportionalitetsprincipen som anges i artikel 5.4 i det fördraget går denna förordning inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå detta mål.

(4) När det gäller komplettering och ändring av vissa icke grundläggande aspekter av denna förordning bör kommissionen ha befogenhet att anta delegerade akter i enlighet med artikel 290 i fördraget. Det är särskilt viktigt att kommissionen under det förberedande arbetet kan genomföra lämpliga samråd, även på expertnivå. Kommissionen bör, då den förbereder och utarbetar delegerande akter, se till att relevanta handlingar översänds samtidigt, i god tid och på rätt sätt till Europaparlamentet och rådet.

(5) För att landsbygden ska utvecklas på ett hållbart sätt är det nödvändigt att fokusera på ett begränsat antal centrala prioriteringar som avser kunskapsöverföring och innovation inom jord- och skogsbruket, konkurrenskraften inom alla typer av jordbruk och jordbruksföretagets möjlighet att överleva, organisationen av livsmedelskedjan och riskhanteringen inom jordbruket, återställande, bevarande och förbättring av de ekosystem som är beroende av jord- och skogsbruk, effektivt resursutnyttjande och övergång till en koldioxidsnål ekonomi inom jordbruks-, livsmedels- och skogsbrukssektorn och främjande av social inkludering, fattigdomsbekämpning och ekonomisk utveckling i landsbygdsområden. Härvid måste man ta hänsyn till de olikartade förhållanden som påverkar landsbygdsområden med olika särdrag eller olika kategorier av eventuella stödmottagare och de tvärgående målen avseende innovation, miljö och en begränsning av och anpassning till klimatförändringar. Åtgärderna för att begränsa klimatförändringar bör utgöras av både åtgärder för att begränsa utsläppen från centrala verksamheter inom jord- och skogsbruk, som boskapsuppfödning och användningen av gödselmedel, och åtgärder för att bevara kolsänkor och öka koldioxidbindningen när det gäller markanvändning och ändringar av markanvändningen och inom skogssektorn. Unionsprioriteringen för landsbygdsutveckling som avser kunskapsöverföring och innovation inom jord- och skogsbruk och landsbygdsområden bör tillämpas horisontellt i förhållande till unionens övriga prioriteringar för landsbygdsutveckling.

(6) Unionens prioriteringar för landsbygdsutveckling bör eftersträvas inom ramen för en hållbar utveckling och unionens främjande av syftet att skydda och förbättra miljön enligt artikel 11 och 19 i fördraget, med hänsyn till principen att förorenaren betalar. Medlemsstaterna bör lämna information om stödet för målen vad gäller klimatförändringar i överensstämmelse med ambitionen att avsätta minst 20 % av unionens stöd för detta ändamål, med hjälp av en metod som antagits av kommissionen.

(7) Den verksamhet som Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (nedan kallad EJFLU) bedriver, och de insatser som den bidrar till, måste överensstämma och vara förenlig med stöden från andra instrument inom den gemensamma jordbrukspolitiken. För att säkra optimal fördelning och ett effektivt utnyttjande av unionens resurser bör kommissionen ha befogenhet att anta akter i enlighet med artikel 290 i fördraget när det gäller fastställandet av undantag från den regel som säger att inget stöd får beviljas på grundval av denna förordning för verksamhet som får stöd inom ramen för den samlade marknadsordningen.

(8) För att säkra att landsbygdsutvecklingsprogrammen startar omgående och genomförs på ett effektivt sätt bör stöd från EJFLU endast beviljas om det finns en sund administrativ infrastruktur. Medlemsstaterna bör därför kontrollera att vissa förhandsvillkor uppfylls. Varje medlemsstat bör utarbeta antingen ett nationellt landsbygdsutvecklingsprogram för hela landet eller en uppsättning regionala program. Varje program bör identifiera en strategi för att uppnå mål i förhållande till de prioriteringar som unionen har för landsbygdsutvecklingen samt ett urval av åtgärder. Programplaneringen bör vara förenlig med unionens prioriteringar för landsbygdsutvecklingen, samtidigt som den anpassas till nationella sammanhang och kompletterar annan unionspolitik, särskilt jordbruksmarknadspolitiken, sammanhållningspolitiken och den gemensamma fiskeripolitiken. Medlemsstater som väljer en uppsättning regionala program bör också kunna utarbeta nationella villkor utan ett separat budgetanslag för att underlätta samordningen mellan regionerna när det gäller att hantera nationella utmaningar.

(9) Medlemsstaterna bör kunna ta med tematiska delprogram i sina landsbygdsutvecklingsprogram för att hantera särskilda behov i områden av särskild betydelse. De tematiska delprogrammen bör bland annat beröra unga jordbrukare, småbrukare, bergsområden och upprättandet av korta leveranskedjor. De tematiska delprogrammen bör också ge möjlighet att hantera omstrukturering av jordbrukssektorer som har stor inverkan på utvecklingen av landsbygdsområden. Som ett medel för att få insatser i form av sådana tematiska delprogram att fungera mer effektivt bör det vara möjligt för medlemsstaterna att tillhandahålla högre stödnivåer för en del av de insatser de omfattar.

(10) Programmen för landsbygdsutveckling bör identifiera det berörda områdets behov och formulera en sammanhängande strategi för att uppfylla dem mot bakgrund av unionens prioriteringar för landsbygdsutvecklingen. Denna strategi bör bygga på fastställda mål. Man bör fastställa kopplingar mellan de behov som identifieras, de mål som fastställs och de åtgärder som väljs för att uppnå dem. Programmen för landsbygdsutveckling bör också innehålla all den information som krävs för att bedöma om de är förenliga med kraven enligt denna förordning.

(11) Målen i programmen för landsbygdsutveckling ska relateras till en uppsättning målindikatorer som är gemensam för alla medlemsstater. För att underlätta denna uppgift bör de områden som omfattas av dessa indikatorer definieras, i enlighet med unionens prioriteringar för landsbygdsutvecklingen. Mot bakgrund av den horisontella tillämpningen av unionsprioriteringen som avser kunskapsöverföring inom jord- och skogsbruk bör interventioner inom ramen för denna prioritering betraktas som ett hjälpmedel för de målindikatorer som anges för de återstående unionsprioriteringarna.

(12) Det behövs vissa regler för programplanering och för revideringar av landsbygdsutvecklingsprogrammen. Det bör ges möjlighet att använda ett förenklat revideringsförfarande för revideringar som inte påverkar programmens strategi eller respektive ekonomiska bidrag från unionen.

(13) För att garantera att det förfarande som följs vid programändringar är rättssäkert och tydligt bör kommissionen ges befogenhet att anta akter i enlighet med artikel 290 i fördraget som rör fastställande av de kriterier på vars grundval föreslagna ändringar av programmens kvantifierade mål ska betraktas som större ändringar, i vilket fall det blir nödvändigt att ändra programmet genom en genomförandeakt i enlighet med artikel 91 i denna förordning.

(14) När det gäller utvecklingen och specialiseringen av jord- och skogsbruk och de särskilda utmaningar som mikroföretag samt små och medelstora företag ställs inför på landsbygden krävs en lämplig teknisk och ekonomisk utbildning, liksom en ökad förmåga att skaffa sig tillgång till och utbyta kunskap och information, även i form av spridning av de bästa produktionsmetoderna inom jord- och skogsbruket. Kunskapsöverföring och informationsverksamhet bör inte bara förekomma i form av traditionella kurser utan vara anpassade till landsbygdsaktörernas behov. Seminarier, rådgivning, demonstrationer, informationsåtgärder, men även kortvariga utbytes- och besöksprogram inom jordbruket bör därför också stödjas. Den kunskap och information som inhämtas bör göra det möjligt för jordbrukare, skogsbrukare, personer som är verksamma inom livsmedelsektorn samt små och medelstora företag på landsbygden att särskilt öka sin konkurrenskraft och förbättra sitt resursutnyttjande och sin miljöprestanda, samtidigt som de bidrar till hållbarhet inom landsbygdsekonomin. I syfte att säkerställa att kunskapsöverförings- och informationsåtgärderna uppnår dessa resultat bör det krävas att de som tillhandahåller dessa kunskapsöverföringstjänster har all den kompetens som krävs.

(15) För att säkerställa att de organ som tillhandahåller kunskapsöverföringstjänster kan tillhandahålla tjänster av den kvalitet och art som överensstämmer med landsbygdsutvecklingspolitiken, att säkerställa att medlen riktas bättre och att säkerställa att utbytes- och besökssystemen inom jordbruket är tydligt avgränsade mot liknande åtgärder inom ramen för andra unionssystem, bör kommissionen ha befogenhet att anta akter i enlighet med artikel 290 i fördraget rörande minimikvalifikationerna hos de organ som tillhandahåller kunskapsöverföring, stödberättigande kostnader samt varaktighet och innehåll när det gäller utbytes- och besökssystem inom jordbruket.

(16) Genom jordbruksrådgivningstjänster får jordbrukare, skogsbrukare och små och medelstora företag på landsbygden hjälp att förbättra sina företag eller affärsverksamheter när det gäller hållbar förvaltning och övergripande prestanda. Det innebär att både införande av sådana tjänster och rådgivning till jordbrukare, skogsbrukare och små och medelstora företag bör uppmuntras. För att främja kvaliteten och effektiviteten hos den rådgivning som erbjuds bör rådgivarna ha vissa fastställda lägsta kvalifikationer och få regelbunden utbildning. Jordbruksrådgivning i enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr HR/2012 av den […] [14] bör hjälpa jordbrukare att bedöma sitt jordbruksföretags prestanda och identifiera nödvändiga förbättringar när det gäller de föreskrivna verksamhetskraven, god jordbrukshävd och goda miljöförhållanden, jordbruksmetoder som är gynnsamma för klimatet som fastställs i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr DP/2012 av den […] [15], krav eller åtgärder som rör anpassning till och begränsning av klimatförändringar, biologisk mångfald, vattenskydd, anmälan av djursjukdomar samt innovation, åtminstone såsom avses i bilaga I till förordning (EU) nr HR/2012. I tillämpliga fall kan rådgivningen också gälla arbetarskyddsnormer. Rådgivningen kan också omfatta frågor som anknyter till företagets ekonomiska resultat samt jordbruks- och miljöprestanda. Företagslednings-, avbytar- och rådgivningstjänster inom jordbruket bör hjälpa jordbrukare att driva sina jordbruksföretag på ett bättre och enklare sätt.

(17) För att säkerställa att organ och myndigheter som erbjuder rådgivningstjänster kan tillhandahålla rådgivningstjänster av en kvalitet och art som överensstämmer med landsbygdsutvecklingspolitikens syften, bör kommissionen ha befogenhet att anta akter i enlighet med artikel 290 i fördraget rörande ytterligare specificering av minimikvalifikationerna för de myndigheter och organ som tillhandahåller rådgivning.

(18) Unionens eller medlemsstaternas kvalitetssystem för jordbruksprodukter och livsmedel ger konsumenterna garantier för produkter och produktionsmetoder av hög kvalitet och goda egenskaper till följd av att jordbrukare deltagit i sådana system, höjer värdet på de berörda produkterna och ökar deras möjligheter på marknaden. Därför bör jordbrukare uppmuntras att delta i dessa system. Eftersom det är vid det tillfälle som jordbrukarna inträder i sådana system och under de första åren de deltar som de inte gottgörs helt av marknaden för de ytterligare kostnader och skyldigheter som läggs på dem, bör stödet begränsas till nya deltagare och vara under högst fem år. Mot bakgrund av de särskilda särdrag som bomull har i egenskap av jordbruksprodukt bör även kvalitetssystem för bomull omfattas. För att garantera att EJFLU:s budgetresurser används på ett ändamålsenligt och effektiv sätt, bör kommissionen ha befogenhet att anta akter i enlighet med artikel 290 i fördraget rörande de av unionens kvalitetssystem som kan omfattas av denna åtgärd.

(19) För att förbättra den ekonomiska och miljömässiga prestandan för jordbruksföretag samt företag på landsbygden, förbättra effektiviteten vid bearbetning och saluföring av jordbruksprodukter, ge den infrastruktur som behövs för att jordbruket ska utvecklas och stödja investeringar som inte ger någon ekonomisk avkastning men som är nödvändiga av miljöskäl, bör stöd ges till fysiska investeringar som bidrar till dessa syften. Under programperioden 2007–2013 var olika interventionsområden föremål för många olika slags åtgärder. För enkelhets skull, men även för att göra det möjligt för stödmottagare att utforma och genomföra integrerade projekt med ökat mervärde bör en enskild åtgärd omfatta alla typer av fysiska investeringar. Medlemsstaterna måste ange en tröskel för de jordbruksföretag som är berättigade till investeringsstöd som är avsett att stödja jordbruksföretagets överlevnad, där tröskeln definieras på grundval av resultaten från en analys av styrkor, svagheter, möjligheter och hot (Swot-analys), som ett hjälpmedel för att rikta stödet bättre.

(20) Jordbrukssektorn utsätts mer än några andra sektorer för skador på sin produktionspotential till följd av naturkatastrofer. För att understödja jordbruksföretagets möjligheter till överlevnad samt konkurrenskraft vid sådana katastrofer bör jordbrukaren få stöd för att återställa den skadade jordbrukspotentialen. Medlemsstaterna bör också garantera att det inte förekommer någon överkompensation för skador till följd av att unionens kompensationssystem (särskilt riskhanteringsverktyget) kombinerats med medlemsstaternas eller privata system. För att garantera att EJFLU:s budgetresurser används på ett ändamålsenligt och effektiv sätt, bör kommissionen ha befogenhet att anta akter i enlighet med artikel 290 i fördraget när det gäller fastställande av de stödberättigande kostnaderna inom ramen för denna åtgärd.

(21) Etablering och utveckling av ny ekonomisk verksamhet i form av nya jordbruk, ny affärsverksamhet eller nya investeringar inom annan verksamhet än jordbruksverksamhet är nödvändig för landsbygdsområdens utveckling och konkurrenskraft. En jordbruks- och affärsutvecklingsåtgärd bör göra det lättare för unga jordbrukare att starta ett jordbruk och därefter genomföra en strukturanpassning i sina jordbruksföretag och bör även underlätta diversifiering av jordbrukare till annan verksamhet än jordbruksverksamhet och etablering och utveckling av små- och medelstora företag som driver annan verksamhet än jordbruksverksamhet i landsbygdsområden. Utveckling av små jordbruksföretag som har möjlighet till ekonomisk överlevnad bör också uppmuntras. För att garantera överlevnaden för ny ekonomisk verksamhet som stöds i enlighet med denna åtgärd bör stödet villkoras mot inlämnande av en affärsplan. Stöd för nyetablering bör endast omfatta den inledande perioden av ett företags livstid och inte övergå till driftstöd. Om medlemsstaterna väljer att bevilja stöd i form av delanslag bör detta göras under högst fem år. För att främja omstruktureringen inom jordbrukssektorn bör det dessutom beviljas stöd i form av årliga utbetalningar till jordbrukare som deltar i ordningen för småbrukare enligt avdelning V i förordning (EU) nr DP/2012 och som åtar sig att överföra hela sitt företag och motsvarande stödrättigheter till en annan jordbrukare som inte deltar i den ordningen.

(22) Små och medelstora företag utgör ryggraden i unionens landsbygdsekonomi. Syftet med jordbruksutveckling och affärsutveckling av annan verksamhet än jordbruksverksamhet bör vara att främja sysselsättning och inrätta kvalitativ sysselsättning i landsbygdsområden, upprätthålla redan befintlig sysselsättning, minska säsongsbetonade variationer i sysselsättningen, utveckla andra sektorer än jordbrukssektorer samt förädling av jordbruks- och livsmedelsprodukter, samtidigt som företagsintegration och lokala former av samarbete mellan sektorerna uppmuntras. Projekt som samtidigt integrerar jordbruk, hållbar och ansvartagande landsbygdsturism, natur- och kulturarv bör uppmuntras, såväl som investeringar i förnybar energi.

(23) För att garantera att EJFLU:s budgetresurser utnyttjas ändamålsenligt och effektivt och att stödmottagarnas rättigheter skyddas och att det inte förekommer diskriminering av stödmottagare bör kommissionen ha befogenhet att anta akter i enlighet med artikel 290 i fördraget när det gäller fastställande av villkor på vilka juridiska personer får betraktas som unga jordbrukare, upprättande av en uppskovsperiod för att uppnå de yrkeskunskaper som krävs, de uppgifter som affärsplaner minst bör innehålla och de kriterier som medlemsstaterna bör använda för att definiera småbrukare och tak och trösklar för stödberättigande för åtgärder till stöd för unga jordbrukare och utveckling av småbruk.

(24) Utvecklingen av lokal infrastruktur och lokala bastjänster i landsbygdsområden, även fritidsverksamhet och kultur, förnyelse av byar och verksamheter som syftar till att återställa och uppgradera byars kultur- och naturarv och landsbygdslandskapet är en nödvändig del av alla insatser för att förverkliga tillväxtpotentialen och främja landsbygdsområdens hållbarhet. Stöden bör därför beviljas till åtgärder som har detta syfte, inbegripet tillgång till informations- och kommunikationsteknik samt utveckling av bredband med stor och mycket stor kapacitet. I enlighet med dessa mål bör man främja utveckling av tjänster och infrastruktur som leder till social inkludering och motverkar tendenser till social och ekonomisk nedgång och avfolkning av landsbygdsområden. För att ett sådant stöd ska kunna uppnå maximal verkan bör de åtgärder som omfattas genomföras i enlighet med eventuella befintliga planer för utveckling av kommuner och deras bastjänster som utarbetas av en eller flera landsbygdskommuner. För att säkerställa överensstämmelse med unionens klimatmål bör kommissionen ha befogenhet att anta akter i enlighet med artikel 290 i fördraget när det gäller att definiera vilka typer av förnyelsebara energiinfrastrukturer som får komma i fråga för stöd.

(25) Skogsbruket är en integrerad del av landsbygdsutvecklingen och stöden för hållbar och klimatvänlig markanvändning bör omfatta utveckling av skogsområden och hållbart skogsbruk. Under programperioden 2007–2013 omfattade många olika slags åtgärder olika typer av stöd för investeringar i och förvaltning av skogsbruk. För enkelhets skull, men även för att göra det möjligt för stödmottagare att utforma och genomföra integrerade projekt med ökat mervärde bör en enskild åtgärd omfatta alla typer av stöd för investeringar i skogsbruket och för dess förvaltning. Denna åtgärd bör omfatta utvidgning och förbättring av områden med skog genom beskogning av mark och anläggande av skogsjordbruk (där extensivt jordbruk kombineras med skogsbruk) återställning av skogar som skadats av brand eller naturkatastrofer och relevanta förebyggande åtgärder, investeringar i nya skogsbrukstekniker och i bearbetning och saluförande av skogsprodukter som syftar till att förbättra skogsbruksföretagens ekonomiska resultat och miljöprestanda och investeringar som inte ger någon ekonomisk avkastning och som förbättrar ekosystem och skogsekosystemens förmåga att klara klimatförändringar och miljövärde. Dessa stöd får inte snedvrida konkurrensen, och de måste vara marknadsneutrala. Det innebär att begränsningar bör införas med avseende på stödmottagarens storlek och rättsliga status. Brandförebyggande åtgärder bör finnas i områden som medlemsstaterna klassificerat som hög- eller medelriskområden. Alla förebyggande åtgärder bör ingå i en skogsskyddsplan. För att åtgärder ska vidtas för att återställa skadad skogsbankspotential måste en vetenskaplig offentlig organisation formellt erkänna att en naturkatastrof ägt rum. Åtgärder på skogsområdet bör vidtas mot bakgrund av gemenskapens och medlemsstaternas internationella åtaganden och på grundval av medlemsstaternas nationella eller subnationella skogsprogram eller jämförbara instrument, samt med beaktande av åtagandena från ministerkonferenserna om skydd av skogarna i Europa. Åtgärderna bör också bidra till att unionens skogsstrategi förverkligas [16]. För att säkerställa att beskogningen av jordbruksmark sker i överensstämmelse med miljöpolitikens syfte, bör befogenheten att anta akter i enlighet med artikel 290 i fördraget delegeras till kommissionen när det gäller fastställandet av vissa minimikrav på miljöområdet.

(26) För att garantera att EJFLU:s budgetresurser används ändamålsenligt och effektivt bör kommissionen ha befogenhet att anta akter i enlighet med artikel 290 i fördraget när det gäller fastställande av villkor på vilka medlemsstaterna ska fastställa förekomsten av en naturkatastrof, skadegörare eller sjukdomar och definitionen av olika typer av förebyggande åtgärder som ska vara berättigade till stöd från EJFLU.

(27) Producentgrupper hjälper jordbrukare att gemensamt möta de utmaningar som ökad konkurrens och konsolidering av nedströmsmarknader innebär i samband med saluföringen av deras produkter, även på lokala marknader. Därför bör införande av producentgrupper uppmuntras. För att garantera att de begränsade ekonomiska resurserna används på bästa sätt bör endast producentgrupper som kan betecknas som små och mellanstora företag få stöd. För att garantera att producentgruppen blir lönsam bör en affärsplan lämnas in för att medlemsstaterna ska godkänna producentgruppen. För att undvika driftstöd och behålla stödets uppmuntrande verkan bör det löpa under högst fem år.

(28) Stöden för ett miljö- och klimatvänligt jordbruk bör fortsätta att spela en framträdande roll för en hållbar utveckling på landsbygden och för att tillgodose samhällets ökande behov av tjänster på miljöområdet. Stöden bör dessutom uppmuntra jordbrukarna och andra markförvaltare att göra en samhällsnyttig insats genom att de inför eller fortsätter att använda sådana produktionsmetoder som begränsar klimatförändringarna eller som kan anpassas till dessa och som är förenliga med skydd och förbättringar av miljön, landskapet med dess särdrag, naturresurser, jordmånen, samt den genetiska mångfalden. I detta sammanhang bör bevarandet av genetiska resurser inom jordbruket och de ytterligare behoven i jordbrukssystem med höga naturvärden ägnas särskild uppmärksamhet. Stöd bör bidra till att täcka extrakostnader och inkomstbortfall till följd av åtaganden som gjorts och bör endast täcka åtaganden som går utöver tillämpliga bindande normer och krav i enlighet med principen om att förorenaren betalar. I många fall leder de synergieffekter som uppstår till följd av gemensamma åtaganden som gjorts av en jordbrukargrupp till en ökad miljö- och klimatmässig fördel. Gemensamma åtgärder för emellertid med sig ytterligare transaktionskostnader som bör ersättas på lämpligt sätt. För att garantera att jordbrukare och övriga markförvaltare kan fullgöra åtagandena på ett korrekt sätt bör medlemsstaterna sträva efter att tillhandahålla den yrkesskicklighet och kunskap som krävs. Medlemsstaterna bör upprätthålla insatsnivån från programperioden 2007–2013 och måste avsätta minst 25 % av EJFLU:s totala bidrag till varje landsbygdsutvecklingsprogram för begränsning av och anpassning till klimatförändringar liksom markskötsel, genom åtgärder för miljö- och klimatvänligt jordbruk och ekologiskt jordbruk och stöd till områden med naturliga eller andra särskilda begränsningar.

(29) För att se till att miljö- och klimatåtagandena i jordbruket definieras i enlighet med unionens övergripande miljömål bör kommissionen ha befogenhet att anta akter i enlighet med artikel 290 i fördraget när det gäller fastställande av villkor som gäller årlig förlängning av åtaganden efter inledningsperioden, åtaganden för att extensifiera djurproduktionen eller sköta djurproduktionen på annat sätt, begränsa användningen av gödselmedel, växtskyddsprodukter eller andra tillsatser, föda upp boskap av lokala inhemska raser som riskerar att försvinna från djurhållningen eller för att bevara växtgenetiska resurser och stödberättigande insatser som avser bevarande av genetiska resurser inom jordbruket.

(30) Stöd för att övergå till eller upprätthålla ett ekologiskt jordbruk bör stimulera jordbrukare att delta i sådana system och därmed uppfylla samhällets ökande krav på användningen av miljövänliga jordbruksmetoder och på stränga djurhållningskrav. För att öka synergieffekten mellan de fördelar för den biologiska mångfalden som åtgärden bidrar till, bör man uppmuntra gruppavtal eller samarbeten mellan jordbrukare för att täcka in större närliggande områden. För att undvika att många jordbrukare går tillbaka till konventionell jordbruksverksamhet bör åtgärder som rör både övergång och upprätthållande stödjas. Stöden bör bidra till att täcka extrakostnader och inkomstbortfall till följd av det åtagande som gjorts och bör endast täcka åtaganden som går utöver tillämpliga bindande normer och krav.

(31) För att Natura 2000-områdena ska kunna förvaltas på ett effektivt sätt bör det även i fortsättningen finnas stöd för att i de berörda områdena hjälpa jordbrukarna och skogsägarna att klara av särskilda olägenheter till följd av genomförandet av Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/147/EG av den 30 november 2009 om bevarande av vilda fåglar [17] och rådets direktiv 92/43/EEG av den 21 maj 1992 om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter [18] samtidigt som stöd också bör göras tillgängligt för jordbrukare för att bistå dem i deras olägenheter i avrinningsområden som en följd av genomförandet av Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/60/EG av den 23 oktober 2000 om upprättande av en ram för gemenskapens åtgärder på vattenpolitikens område [19]. Stöd bör kopplas till särskilda krav som anges i programmet för landsbygdsutveckling och som går utöver tillämpliga bindande normer och krav. Medlemsstaterna bör beakta de specifika behoven inom Natura 2000-områdena vid den övergripande utformningen av landsbygdsutvecklingsprogrammen.

(32) Stöden till jordbrukare i bergsområden och i andra områden med naturliga eller andra särskilda svårigheter bör genom främjande av fortsatt användning av jordbruksmark bidra till att bevara landskapsbilden och till att bevara och främja hållbara jordbruksmetoder. För att säkerställa att ett sådant stöd blir verkningsfullt bör utbetalningarna kompensera jordbrukare för det inkomstbortfall och de extrakostnader som rör det berörda områdets nackdelar.

(33) För att säkerställa att unionens medel används effektivt och att jordbrukare i hela unionen likabehandlas bör bergsområden och områden med naturliga eller andra särskilda svårigheter definieras i enlighet med objektiva kriterier. När det gäller områden med naturbetingade svårigheter bör det finnas biologisk-fysiska kriterier som underbyggs av pålitliga vetenskapliga rön. Övergångsåtgärder bör användas i syfte att underlätta utfasningen av stöd i områden som inte längre kommer att betraktas som områden med naturbetingade svårigheter till följd av att dessa kriterier tillämpas.

(34) Genom stöd för jordbrukare som åtar sig att uppfylla djurhållningskrav som går utöver de tillämpliga bindande normerna bör jordbrukarna även i fortsättningen uppmuntras att införa högt ställda normer i fråga om djurskydd. För att garantera att åtaganden för djurskydd överensstämmer med unionens övergripande politik inom detta område, bör kommissionen ha befogenhet att anta akter i enlighet med artikel 290 i fördraget som rör definitionen av områden i vilka sådana åtaganden bör medföra strängare normer för produktionsmetoderna.

(35) Fortsatt stöd bör utbetalas till skogsbrukare som utför miljö- eller klimatvänliga skogsskyddsåtgärder genom åtaganden för att främja den biologiska mångfalden, bevara värdefulla ekosystem i skogarna, förbättra skogarnas potential till begränsning och anpassning och stärka deras skyddsvärde i fråga om erosion, bevarande av vattenresurser, samt naturkatastrofer. I detta sammanhang bör bevarandet och främjandet av skogsgenetiska resurser ägnas särskild uppmärksamhet. Stöd bör beviljas till åtaganden i fråga om ett miljövänligt skogsbruk som går utöver tillämpliga bindande normer. För att garantera att EJFLU:s budgetresurser används på ett ändamålsenligt och effektiv sätt, bör kommissionen ha befogenhet att anta akter i enlighet med artikel 290 i fördraget rörande de typer av verksamhet som är berättigade till stöd i enlighet med denna åtgärd

(36) Under programperioden 2007–2013 stöddes uttryckligen endast en typ av samarbete inom ramen för landsbygdsutvecklingspolitiken, nämligen samarbete om utveckling av nya produkter, processer och tekniker inom jordbruks- och livsmedelsindustrin samt inom skogsbrukssektorn. Det behövs fortfarande stöd till denna typ av samarbete, men det bör anpassas för att bättre uppfylla kunskapsekonomins krav. I detta sammanhang bör projekt som utförs av en ensam aktör ges möjlighet till finansiering inom ramen för denna åtgärd, på villkor att inhämtade resultat sprids, och att målet att sprida nya metoder, processer eller produkter därmed uppnås. Det har dessutom framkommit att man genom stöd till flera olika typer av samarbete, med flera olika stödmottagare, både små och stora aktörer, kan bidra till att uppnå målen för landsbygdsutvecklingspolitiken genom att hjälpa aktörer i landsbygdsområden att övervinna de ekonomiska, miljömässiga och övriga nackdelarna med fragmenteringen. Åtgärden bör därför vidgas. Om små aktörer får stöd för att organisera gemensamma arbetsprocesser och dela hjälpmedel och resurser bör det hjälpa dem att göra jordbruksföretaget ekonomiskt lönsamt trots att de är små. Stöd till horisontellt och vertikalt samarbete bland aktörer i leveranskedjan, liksom för marknadsföring i lokala sammanhang bör få igång en ekonomiskt rationell utveckling av korta leveranskedjor, en lokal marknad och lokala livsmedelskedjor. Stöd till kollektivt drivna miljöprojekt och -metoder bör hjälpa till att skapa större och mer konsekventa miljö- och klimatfördelar som kan tillföras av enskilda aktörer som agerar oberoende av andra (exempelvis genom metoder som tillämpas på större sammanhängande markområden). När stöd ges i dessa olika områden bör det ske i olika former. Kluster och nätverk är särskilt lämpliga när det gäller utbyte av såväl experthjälp som utveckling av ny och specialiserad experthjälp samt nya och specialiserade tjänster och produkter. Pilotprojekt är viktiga instrument för att undersöka om tekniker och metoder är kommersiellt tillämpliga i olika sammanhang och för att anpassa dem vid behov. Verksamhetsgrupper är en central del av Europeiska innovationspartnerskapet för produktivitet och hållbarhet inom jordbruket. Ett annat viktigt instrument utgörs av lokala utvecklingsstrategier som verkar utanför den lokala utvecklingen inom Leader – mellan offentliga och privata aktörer från landsbygd och tätort. Till skillnad mot Leader-strategin skulle sådana partnerskap och strategier kunna begränsas till en sektor och/eller till relativt specifika utvecklingssyften, inklusive ovannämnda syften. Branschorganisationer bör också vara berättigade till stöd inom ramen för denna åtgärd. Stödet bör begränsas till sju år, utom för kollektiva miljö- och klimatåtgärder i vederbörligen motiverade fall.

(37) Jordbrukare utsätts idag för ökande ekonomiska och miljömässiga risker till följd av klimatändringar och ökade prisvariationer. Därför blir effektiv riskhantering allt viktigare för jordbrukare. Av detta skäl bör man upprätta en riskhanteringsåtgärd för att hjälpa jordbrukare att hantera de vanligaste riskerna de ställs inför. Denna åtgärd bör därför hjälpa jordbrukare att täcka de premier de betalar för skörde-, djur- och växtförsäkringar, liksom för inrättande av gemensamma fonder och den ekonomiska ersättning som betalas ut från sådana fonder till jordbrukare för ekonomiska förluster i samband med djur- eller växtsjukdomar och miljöolyckor. Åtgärden bör också omfatta ett inkomststabiliserande instrument i form av en gemensam fond för att stödja jordbrukare som drabbas av en stor inkomstminskning. För att garantera att jordbrukare inom hela unionen likabehandlas, att konkurrensen inte snedvrids och att unionens internationella åtaganden iakttas bör det fastställas särskilda villkor för att bevilja stöd inom ramen för dessa åtgärder. För att garantera att EJFLU:s budgetresurser utnyttjas effektivt bör kommissionen ha befogenhet att anta akter i enlighet med artikel 290 i fördraget som rör definitionen av kortaste respektive längsta löptiden för kommersiella lån till gemensamma fonder.

(38) Leader-modellen för lokal utveckling har genom sitt underifrånperspektiv under ett antal år påvisats vara ändamålsenlig när det gäller att främja utvecklingen på landsbygden genom att ta större hänsyn till det sektorsövergripande behovet av en landsbygdsutveckling av egen inneboende kraft. Därför bör Leader-modellen fortsätta att tillämpas i framtiden och dess användning förbli obligatorisk för alla landsbygdsutvecklingsprogram.

(39) För att garantera att lokala utvecklingsstrategier tillämpas på en territoriell nivå som gör att de kan leverera resultat som bidrar effektivt till unionens prioriteringar gällande landsbygdsutveckling samt innovation bör kommissionen ha befogenhet att anta akter i enlighet med artikel 290 i fördraget när det gäller upprättande av populationskriterier för det område som omfattas av varje sådan strategi och den närmare omfattningen av de förberedelse- och informationskostnader som ska stödjas.

(40) Det stöd som Leader får från EJFLU för lokal utveckling bör täcka alla aspekter av förberedelser och genomförande av lokala utvecklingsstrategier och de lokala aktionsgruppernas åtgärder, liksom stöd till samarbete mellan territorier och grupper som från ett underifrånperspektiv arbetar med samhällsledd lokal utveckling. För att ge parter på landsbygden som ännu inte tillämpar Leader möjlighet att pröva och förbereda utformningen och genomförandet av en lokal utvecklingsstrategi bör också ett ”Leader-startkit” finansieras. För att garantera att EJFLU:s budgetresurser används på ett ändamålsenligt och effektivt sätt, bör kommissionen ha befogenhet att anta akter i enlighet med artikel 290 i fördraget när det gäller en utförlig definition av stödberättigande kostnader för ledningsfunktioner hos lokala aktionsgrupper inom ramen för Leader.

(41) Investeringarna är gemensamma för flera av landsbygdsutvecklingsåtgärderna i enlighet med denna förordning och de kan röra insatser av mycket skiftande karaktär. För att säkerställa tydligheten vid genomförandet av dessa transaktioner bör vissa gemensamma regler fastställas för alla investeringar. Dessa gemensamma regler bör definiera de olika typerna av utgifter som kan betraktas som investeringsutgifter och säkerställa att endast sådana investeringar som skapar mervärde inom jordbruket får stöd. För att ta hänsyn till särdrag som avser särskilda typer av investeringar, t.ex. köp av begagnad utrustning och enkla ersättningsinvesteringar och samtidigt säkerställa att EJFLU:s medel används effektivt bör kommissionen ha befogenhet att anta akter i enlighet med artikel 290 i fördraget när det gäller fastställandet av de villkor på vilka vissa investeringar får betraktas som stödberättigande utgifter. För att göra det lättare att genomföra investeringsprojekt bör medlemsstaten kunna göra förskottsbetalningar. För att se till att EJFLU:s stöd blir effektivt, rättvist och att det får hållbara resultat, bör det finnas bestämmelser som garanterar att investeringar avseende insatser blir varaktiga och att EJFLU-stöd inte utnyttjas för att snedvrida konkurrensen.

(42) Vissa områdesrelaterade åtgärder i enlighet med denna förordning innebär att stödmottagaren gör åtaganden som sträcker sig över minst fem år. Under den här perioden kan situationen förändras för jordbruksföretaget eller stödmottagaren. Det bör därför fastställas regler för vad som ska göras i sådana fall. För att säkerställa ett effektivt genomförande av arealrelaterade åtgärder och skydda unionens ekonomiska intressen bör kommissionen få befogenhet att anta akter i enlighet med artikel 290 i fördraget när det gäller att fastställa de villkor som ska tillämpas då delar av ett företag överförs och att definiera andra situationer vid vilka återbetalning av stödet inte krävs.

(43) För vissa åtgärder i enlighet med denna förordning gäller att stödmottagaren som ett villkor för att beviljas stöd gör åtaganden som går utöver tillämpliga baskrav som definieras i form av bindande normer eller krav. Med tanke på eventuella möjliga förändringar i lagstiftningen under åtagandeperioden som leder till att baskraven ändras bör det föreskrivas en översyn av de berörda avtalen för att säkerställa att detta villkor uppfylls även i fortsättningen.

(44) För att se till att de finansiella resurserna för landsbygdsutveckling används på bästa möjliga sätt och att de åtgärder som vidtas inom ramen för landsbygdsutvecklingsprogrammen överensstämmer med unionens prioriteringar för landsbygdsutvecklingen, men även för att garantera likabehandling av sökanden, bör medlemsstaten fastställa urvalskriterier för val av projekt. Undantag från denna regel bör endast göras för de åtgärder vars stöd består av betalning för tillhandahållande av tjänster som avser miljöåtgärder inom jordbruket eller djurens välfärd. Vid tillämpningen av urvalskriterierna bör man ta hänsyn till proportionalitetsprincipen när det gäller små bidrag.

(45) EJFLU bör via tekniskt stöd främja åtgärder som avser genomförande av landsbygdsutvecklingsprogram, däribland kostnader som är knutna till skydd av symboler och förkortningar som avser unionens kvalitetssystem, varvid deltagande i detta kan beviljas stöd i enlighet med denna förordning, samt medlemsstaternas kostnader för avgränsning av områden med naturliga begränsningar. För att garantera att EJFLU:s budgetresurser används på ett ändamålsenligt och effektiv sätt, bör kommissionen ha befogenhet att anta akter i enlighet med artikel 290 i fördraget när det gäller kontrollverksamhet som får finansieras inom ramen för tekniskt stöd.

(46) Nätverkssamarbetet mellan nationella nätverk, organisationer och förvaltningar som är inblandade i olika stadier av programmets genomförande och som har skapats inom ramen för Europeiska nätverket för landsbygdsutveckling, har visat att det kan spela en betydande roll i förbättringen av landsbygdsprogrammens kvalitet genom att öka intressenters delaktighet i såväl ledningen av landsbygdsutveckling som information om programmets fördelar till en bredare allmänhet. Nätverket bör därför finansieras som en del av det tekniska stödet på unionsnivå.

(47) För att bidra till att uppnå Europeiska innovationspartnerskapets mål för produktivitet och hållbarhet inom jordbruket bör ett nätverk inrättas inom ramen för detta partnerskap för att skapa nätverk mellan aktionsgrupper, rådgivningstjänster och forskare som deltar i genomförandet av innovationsriktade åtgärder. Nätverket bör finansieras som en del av det tekniska stödet på unionsnivå.

(48) Under programperioden 2007–2013 arbetade ett expertnätverk specialiserat på utvärdering inom ramen för Europeiska nätverket för landsbygdsutveckling. För att ta hänsyn till de särskilda utvärderingsbehoven bör ett Europeiskt nätverk för utvärdering av landsbygdsutveckling inrättas inför programperioden 2014–2020 för att sammanföra alla aktörer som deltar i utvärderingsverksamhet och därmed underlätta kunskapsutbyte inom området. Nätverket bör finansieras som en del av det tekniska stödet på unionsnivå.

(49) Medlemsstaten bör reservera en del av totalbeloppet för varje landsbygdsutvecklingsprogram till tekniskt stöd för att finansiera inrättande och ledning av ett nationellt landsbygdsnätverk som sammanför organisationer och förvaltningar som är delaktiga i landsbygdsutveckling, inklusive partnerskap, med målet att öka deras delaktighet i programmets genomförande och att förbättra landsbygdsutvecklingsprogrammens kvalitet. Nationella landsbygdsnätverk bör förbereda och genomföra en handlingsplan.

(50) EJFLU bör uppmärksamma unionens värdesättning av hur lokala utvecklingsstrategier och en transnationell dimension kan förstärka varandra, särskilt när en innovationsanda tillförs. EJFLU bör göra detta genom att dela ut priser till ett begränsat antal projekt som utgör exempel på projekt med de önskade egenskaperna. Priserna bör komplettera andra finansiella medel som är disponibla genom landsbygdsutvecklingspolitiken genom att de tilldelas vilka lämpliga större projekt som helst, vare sig det projektet också finansieras genom ett landsbygdsutvecklingsprogram eller inte.

(51) Landsbygdsutvecklingsprogram bör möjliggöra innovationsinsatser som främjar en resurseffektiv, produktiv och lågutsläppande jordbrukssektor med stöd från Europeiska innovationspartnerskapet för produktivitet och hållbarhet inom jordbruket (nedan kallat EIP). Innovationspartnerskapets mål bör vara att främja en snabbare och bredare tillämpning av innovationslösningar i praktiken. EIP bör skapa mervärde genom att öka användningen av och effektiviteten hos innovationsrelaterade instrument och främja synergieffekter mellan dem. Det bör även åtgärda brister genom att förbättra kopplingen mellan forskning och praktiskt jordbruk.

(52) Genomförande av innovationsprojekt inom ramen för EIP bör utföras av verksamhetsgrupper som sammanför jordbrukare, forskare, rådgivare, företag och andra aktörer som är berörda av innovation i jordbrukssektorn. För att säkerställa att resultaten från sådana projekt kommer hela sektorn till godo bör resultaten spridas.

(53) Det bör föreskrivas att totalbeloppet för unionsstödet till landsbygdsutveckling enligt denna förordning fastställs för perioden från den 1 januari 2014 till den 31 december 2020, fördelningen per år och det lägsta belopp som ska koncentreras till regioner som utvecklas långsammare i enlighet med den fleråriga budgetplanen för perioden 2014–2020 och det interinstitutionella avtalet om samarbete i budgetfrågor och om sund ekonomisk förvaltning [20] för samma period. De anslag som finns tillgängliga via fonden bör indexregleras på ett schablonmässigt sätt.

(54) För att underlätta förvaltningen av EJFLU-medel bör det fastställas en enda EJFLU-bidragsnivå för landsbygdsutvecklingsprogram i förhållande till medlemsstaternas offentliga utgifter. För att ta hänsyn till den särskilda betydelsen eller arten av vissa typer av insatser bör särskilda stödnivåer anges i förhållande till dem. När det gäller regioner som utvecklas långsammare, de yttersta randområden som avses i fördraget och de mindre Egeiska öarna bör en lämplig EJFLU-bidragsnivå fastställas för att lindra effekterna av de särskilda begränsningar som uppstår till följd av utvecklingsnivån, den avlägsna belägenheten och ökaraktären.

(55) Medel som frigörs i medlemsstaterna till följd av tillämpningen av övre tak för direktstöd som mottagits av stora enskilda fonder under första pelaren av den gemensamma jordbrukspolitiken bör i varje medlemsstat reserveras för finansiering av innovationsprojekt i syfte att hjälpa jordbrukare, även jordbrukare med stora gårdar, att öka sin konkurrenskraft inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitikens mål. Projekten ska initieras av jordbrukarna, oavsett gårdsstorlek, verksamhetsgrupper inom EIP, lokala aktionsgrupper eller sammanslutningar av olika parter inom jordbruket.

(56) Medlemsstaterna bör vidta de åtgärder som krävs och införa adekvata bestämmelser för att se till att deras åtgärder för landsbygdsutveckling kan verifieras och kontrolleras. Därför bör förvaltningsmyndigheten och det utbetalande organet tillhandahålla en förhandsbedömning och svara för bedömningen av åtgärder under hela den tid programmet genomförs. Åtgärder som inte uppfyller detta villkor bör anpassas.

(57) Kommissionen och medlemsstaterna bör vidta alla åtgärder som krävs för att säkerställa en sund förvaltning av landsbygdsutvecklingsprogrammen. I samband med detta bör kommissionen genomföra lämpliga kontroller och medlemsstaterna bör vidta åtgärder för att garantera att förvaltningssystemet fungerar på ett tillfredsställande sätt.

(58) En enda förvaltningsmyndighet bör ansvara för förvaltningen och genomförandet av varje landsbygdsutvecklingsprogram. Denna myndighets uppgifter bör anges i denna förordning. Förvaltningsmyndigheten bör ha möjlighet att delegera delar av sina plikter, samtidigt som den har kvar ansvaret för att förvaltningen utförs på ett effektivt och korrekt sätt. Om ett landsbygdsutvecklingsprogram innehåller tematiska delprogram bör förvaltningsmyndigheten ha möjlighet att utse ett annat organ som förvaltar och genomför det delprogrammet fullt ut i förhållande till det ekonomiska anslag som det har tilldelats, samtidigt som den säkerställer en sund ekonomisk förvaltning av delprogrammen.

(59) Varje landsbygdsutvecklingsprogram bör vara föremål för övervakning för att det ska vara möjligt att regelbundet kontrollera genomförandet av programmet och hur långt man har kommit i fråga om att uppnå de specifika målen i programmet. För att man ska kunna påvisa och förbättra EJFLU-åtgärdernas måluppfyllelse och effekter krävs också lämpliga utvärderingar avseende förberedelser, genomförande och slutförande av ett program. Därför bör kommissionen och medlemsstaterna gemensamt sätta upp ett övervaknings- och utvärderingssystem i syfte att påvisa framsteg och bedöma de effekter och den effektivitet som uppnås vid tillämpning av landsbygdsutvecklingspolitiken.

(60) För att säkra att det är möjligt att sammanställa information på unionsnivå bör systemet innehålla ett antal gemensamma indikatorer. Central information om tillämpningen av landsbygdsutvecklingsprogram bör registreras och lagras elektroniskt för att underlätta sammanställning av data. Följaktligen måste stödmottagare tillhandahålla nödvändig minimiinformation för övervakning och utvärdering.

(61) Ansvaret för övervakning av programmet bör delas mellan förvaltningsmyndigheten och den övervakningskommitté som inrättas för detta ändamål. Övervakningskommittén bör ha som uppgift att övervaka effektiviteten vid genomförandet av programmet. Därför bör denna kommittés ansvarsområden fastställas.

(62) Övervakning av programmet medför utarbetande av en årsrapport om genomförandet som ska sändas till kommissionen.

(63) Varje landsbygdsutvecklingsprogram bör utvärderas med syftet att förbättra kvaliteten och påvisa de framsteg som gjorts.

(64) Artiklarna 107, 108 och 109 i fördraget bör tillämpas på stödet till åtgärder för landsbygdsutveckling i enlighet med denna förordning. Icke desto mindre bör det, med beaktande av de särdrag som kännetecknar jordbrukssektorn, fastställas att de landsbygdsutvecklingsåtgärder som avser verksamhet som faller inom tillämpningsområdet för artikel 42 i fördraget och som genomförs på grundval och i överensstämmelse med denna förordning och de stöd som medlemsstaterna ger som nationella komplement till de landsbygdsutvecklingsåtgärder som får unionsstöd och som omfattas av artikel 42 i fördraget inte omfattas av tillämpningen av artiklarna 107, 108 och 109 i fördraget.

(65) För att dessutom säkerställa förenlighet med de landsbygdsutvecklingsåtgärder som är berättigade till unionsstöd och för att förenkla förfaranden, bör utbetalningar som görs av medlemsstaterna i syfte att tillhandahålla extra nationell finansiering för landsbygdsutvecklingsinsatser för vilka unionsstöd är beviljat och som faller inom tillämpningsområdet för artikel 42 i fördraget godkännas som en del av programplaneringen enligt ett anmälningsförfarande i överensstämmelse med bestämmelserna i denna förordning. För att säkerställa att dessa stöd övervakas på lämpligt sätt bör kommissionen vid sin bedömning tillämpa de kriterier som fastställts för tillämpningen av artikel 107 i fördraget på ett analogt sätt. För att säkerställa att inte extra nationell finansiering som inte är godkänd av kommissionen tillämpas bör den berörda medlemsstaten inte verkställa sin föreslagna extra finansiering av landsbygdsutveckling innan den har godkänts. De stöd som medlemsstaterna ger som nationella komplement till de landsbygdsutvecklingsåtgärder som får unionsstöd och som inte omfattas av artikel 42 i fördraget bör anmälas till kommissionen i enlighet med artikel 108.3 i fördraget, utom om de omfattas av en förordning som antagits i enlighet med rådets förordning 994/98 [21], och stöden får inte genomföras förrän förfarandet har avslutats genom att kommissionen ger sitt slutliga godkännande.

(66) Ett elektroniskt informationssystem bör inrättas för att uppnå ett effektivt och säkert datautbyte.

(67) Unionslagstiftningen om skydd av och den fria rörligheten för personuppgifter bör tillämpas, främst Europaparlamentets och rådets direktiv 95/46/EG av den 24 oktober 1995 om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter [22] och Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 45/2001 av den 18 december 2000 om skydd för enskilda då gemenskapsinstitutionerna och gemenskapsorganen behandlar personuppgifter och om den fria rörligheten för sådana uppgifter [23].

(68) För att garantera enhetliga villkor för tillämpningen av denna förordning bör kommissionen ges genomförandebefogenheter med avseende på presentationen av landsbygdsutvecklingsprogram, godkännande och ändringar av program, förfaranden och tidsplaner för godkännande av programmen, förfaranden och tidsplaner för godkännande av ändringar av programmen, inklusive deras ikraftträdande och inlämningsfrekvens, särskilda villkor för genomförande av landsbygdsutvecklingsåtgärder, strukturen och funktionen hos nätverk som skapas genom denna förordning, antagande av övervaknings- och utvärderingssystem, regler för drift av informationssystemet. Dessa befogenheter bör utövas i enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 182/2011 av den 16 februari 2011 om fastställande av allmänna regler och principer för medlemsstaternas kontroll av kommissionens utövande av sina genomförandebefogenheter [24].

(69) Det nya stödsystem som fastställs genom denna förordning ersätter det stödsystem som fastställdes genom förordning (EG) nr 1698/2005. Därför bör förordning (EG) nr 1698/2005 upphöra att gälla den 1 januari 2014.

(70) För att underlätta en smidig övergång från det system som fastställs genom förordning (EG) nr 1698/2005 till det system som fastställs genom denna förordning bör kommissionen ha befogenhet att anta akter i enlighet med artikel 290 i fördraget när det gäller fastställande av övergångsbestämmelser.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING om stöd till landsbygdsutveckling från Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (EJFLU) (...)10

AVDELNING I Mål och strategi (...)30

Kapitel I Tillämpningsområde och definitioner (...)30

Kapitel II Uppdrag, mål, prioriteringar och förenlighet (...)33

AVDELNING II Programplanering (...)36

Kapitel I Programplaneringens innehåll (...)36

Kapitel II Utarbetande, godkännande och ändring av landsbygdsutvecklingsprogram (...)40

AVDELNING III Stöd till landsbygdsutveckling (...)42

Kapitel I Åtgärder (...)42

Avsnitt 1 Enskilda Åtgärder (...)42

Avsnitt 2 Leader (...)66

Kapitel II Allmänna bestämmelser för flera åtgärder (...)68

Kapitel III Tekniskt stöd och inrättande av nätverk (...)70

Kapitel IV Pris för innovativt, lokalt samarbete i landsbygdsområden (...)75

AVDELNING IV Det europeiska innovationspartnerskapet för produktivitet och hållbarhet inom jordbruket (...)77

AVDELNING V Finansiella bestämmelser (...)79

AVDELNING VI Förvaltning, kontroll och offentliggörande (...)84

AVDELNING VII Övervakning och utvärdering (...)87

Kapitel I Allmänna bestämmelser (...)87

Avsnitt 1 inrättande av ett övervaknings- och utvärderingssystem och fastställande av dess mål (...)87

Avsnitt 2 Tekniska bestämmelser (...)88

Kapitel II Övervakning (...)89

Kapitel III Utvärdering (...)90

AVDELNING VIII Konkurrensbestämmelser (...)92

AVDELNING IX Kommissionens befogenheter, gemensamma bestämmelser, övergångsbestämmelser och slutbestämmelser (...)93

Kapitel I Kommissionens befogenheter (...)93

Kapitel II Gemensamma bestämmelser (...)94

Kapitel III Övergångsbestämmelser och slutbestämmelser (...)94

BILAGA I Belopp och stödnivåer (...)96

BILAGA II Biofysikaliska kriterier för avgränsning av områden med naturliga begränsningar (...)100

BILAGA III Vägledande förteckning över åtgärder och insatser av särskild betydelse för de tematiska delprogram som avses i artikel 8 (...)102

BILAGA IV Förhandsvillkor för landsbygdsutveckling (...)104

BILAGA V Vägledande förteckning över åtgärder av betydelse för en eller flera unionsprioriteringar för landsbygdsutveckling (...)110

AVDELNING I

Mål och strategi

Kapitel I

Tillämpningsområde och definitioner

Artikel 1

Tillämpningsområde

1. I den här förordningen

(a) fastställs allmänna regler för unionens stöd för landsbygdsutveckling, finansierade via Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (nedan kallad EJFLU), enligt förordning (EU) nr HR/2012,

(b) anges de mål som landsbygdsutvecklingspolitiken ska bidra till att uppnå och tillämpliga unionsprioriteringar för landsbygdsutvecklingen,

(c) sammanfattas den strategiska helhetssynen på landsbygdsutvecklingspolitiken,

(d) anges åtgärderna inom landsbygdsutvecklingspolitiken,

(e) fastställs, på grundval av en ansvarsfördelning mellan medlemsstaterna och kommissionen, regler för programplanering, nätverksarbete, förvaltning, övervakning och utvärdering.

(f) fastställs regler för att säkerställa samordning mellan EJFLU och övriga unionsinstrument.

2. Denna förordning kompletterar bestämmelserna i del två i förordning (EU) nr [CSF/2012].

Artikel 2

Definitioner

3. I denna förordning gäller följande definitioner:

(g) programplanering: det stegvisa förfarande för organisation, beslutsfattande och tilldelning av finansiella medel som syftar till att på flerårig basis genomföra unionens och medlemsstaternas gemensamma verksamhet för att förverkliga unionens prioriteringar för landsbygdsutveckling.

(h) region: territoriell enhet på nivå 1 eller 2 i Nomenklaturen för statistiska territoriella enheter (NUTS 1-nivå respektive NUTS 2-nivå), i den mening som avses i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1059/2003 [25].

(i) åtgärd: ett antal insatser som bidrar till en eller flera av unionens prioriteringar för landsbygdsutveckling.

(j) insats: projekt, grupp av projekt, avtal, arrangemang eller annan verksamhet som valts ut i enlighet med kriterierna för det berörda landsbygdsutvecklingsprogrammet, och som genomförs av en eller flera stödmottagare på ett sätt som möjliggör att en eller flera av unionens prioriteringar för landsbygdsutveckling kan uppnås.

(k) stödmottagare: fysisk eller juridisk person eller annan part, offentlig eller privat, som ansvarar för genomförandet av insatser eller som tar emot stöd.

(l) övervaknings- och utvärderingssystem: generell strategi som utarbetats av kommissionen och medlemsstaterna och där det fastställs ett begränsat antal gemensamma indikatorer rörande utgångsläget och programmens finansiella genomförande, utfall, resultat och påverkan.

(m) lokal utvecklingsstrategi: ett antal sammanhållna insatser som svarar mot lokala mål och behov, som bidrar till att uppnå unionens prioriteringar för landsbygdsutveckling och som genomförs i ett partnerskap på lämplig nivå.

(n) stödnivå: nivån på det sammanlagda offentliga bidraget för en insats.

(o) offentlig utgift: alla offentliga bidrag till finansiering av insatser, oavsett om pengarna kommer från statens, regionala eller lokala myndigheters eller unionens budget samt andra liknande utgifter; alla bidrag till finansiering av insatser som har sitt ursprung i budgeten för offentligrättsliga organ eller sammanslutningar av en eller flera regionala eller lokala myndigheter eller ett eller flera offentligrättsliga organ i den mening som avses i direktiv 2004/18/EG [26] ska anses som offentliga bidrag.

(p) regioner som utvecklas långsammare: regioner vars bruttonationalprodukt (BNP) per capita är lägre än 75 % av den genomsnittliga bruttonationalprodukten för EU-27.

(q) mikroföretag samt små och medelstora företag: mikroföretag samt små och medelstora företag enligt definitionen i kommissionens rekommendation 2003/261/EG [27].

(r) transaktionskostnad: kostnad som är knuten till ett åtagande, men som inte direkt kan hänföras till dess genomförande.

(s) utnyttjad jordbruksareal: utnyttjad jordbruksareal i den mening som avses i kommissionens förordning (EG) nr 1200/2009 av den 30 november 2009 [28].

(t) ekonomiska förluster: alla extrakostnader som drabbar en jordbrukare till följd av exceptionella åtgärder som jordbrukaren vidtar för att minska leveranserna till en viss marknad eller till följd av avsevärt produktionsbortfall.

(u) ogynnsamma väderförhållanden: sådana väderförhållanden som kan likställas med naturkatastrofer, såsom frost, stormar och hagel, is, kraftigt regn eller allvarlig torka.

(v) djursjukdomar: sådana sjukdomar som anges i den förteckning över djursjukdomar som upprättats av Världsorganisationen för djurens hälsa eller i bilagan till rådets beslut 90/424/EEG [29].

(w) miljöolycka: en specifik förorening, kontaminering eller kvalitetsförsämring av miljön kopplad till en specifik händelse och med begränsad geografisk utsträckning; det omfattar inte allmänna miljörisker som inte är kopplade till en specifik händelse, t.ex. klimatförändringar eller luftföroreningar.

(x) naturkatastrof: en naturlig händelse av biotiskt eller abiotiskt slag som leder till stora störningar på jordbrukets produktionssystem och på skogsstrukturerna och som orsakar stora ekonomiska skador för jord- och skogsbruket.

(y) ekokatastrof: en oförutsedd händelse av biotiskt eller abiotiskt slag som orsakats av människan och som leder till stora störningar på jordbrukets produktionssystem och på skogsstrukturerna och som orsakar stora ekonomiska skador för jord- och skogsbruket.

(z) kort leveranskedja: leveranskedja som omfattar ett begränsat antal ekonomiska aktörer som idkar samarbete och arbetar för lokal ekonomisk utveckling samt nära geografiska och sociala förbindelser mellan tillverkare och konsumenter;

(å) ung jordbrukare: jordbrukare som är under 40 år vid tidpunkten för inlämnande av ansökan, har tillräckliga färdigheter och yrkeskvalifikationer och startar ett jordbruksföretag för första gången; jordbrukaren ska vara chef för företaget.

(ä) slutförd insats: en insats som avslutats fysiskt eller genomförts fullt ut och för vilken alla betalningar har gjorts av stödmottagarna och det motsvarande offentliga bidraget har betalats ut till stödmottagarna.

(ö) tematiska mål: de tematiska mål som fastställs i artikel 9 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr [CSF/2012] [30].

(aa) gemensam strategisk ram: den gemensamma strategiska ram som avses i artikel 10 i förordning (EU) nr [CSF/2012].

4. När det gäller definitionen av begreppet ung jordbrukare i punkt 1 u ska kommissionen ha befogenhet att anta delegerade akter i enlighet med artikel 90 rörande villkoren för att en juridisk person ska kunna betraktas som ung jordbrukare, inbegripet inrättande av en uppskovsperiod för att förvärva yrkeskunskaper.

Kapitel II

Uppdrag, mål, prioriteringar och förenlighet

Artikel 3

Uppdrag

EJFLU ska bidra till Europa 2020-strategin genom att främja en hållbar landsbygdsutveckling i hela unionen på ett sätt som kompletterar den gemensamma jordbrukspolitikens andra instrument, sammanhållningspolitiken och den gemensamma fiskeripolitiken. Fonden ska bidra till att unionens jordbrukssektor blir mer territoriellt och miljömässigt balanserad, klimatvänlig och klimattålig samt innovativ.

Artikel 4

Mål

Inom den gemensamma jordbrukspolitikens övergripande ram ska stöden för landsbygdsutveckling bidra till följande mål:

(1) Jordbrukets konkurrenskraft.

(2) Hållbar förvaltning av naturresurser och klimatåtgärder.

(3) En territoriellt balanserad utveckling av landsbygdsområden.

Artikel 5

Unionens prioriteringar för landsbygdsutveckling

Arbetet med att uppnå målen för landsbygdsutvecklingen, vilka bidrar till Europa 2020-strategin för smart och hållbar tillväxt som inkluderar alla, ska bedrivas på grundval av följande sex unionsprioriteringar för landsbygdsutveckling som bygger på de relevanta tematiska målen inom den gemensamma strategiska ramen:

(1) Uppmuntra till kunskapsöverföring och innovation inom jordbruk och skogsbruk och i landsbygdsområden, med särskild inriktning på följande:

(a) Främja innovation och en kunskapsbas i landsbygdsområden.

(b) Stärka banden mellan jord- och skogsbruk samt forskning och innovation.

(c) Främja livslångt lärande och yrkesutbildning inom jord- och skogsbruk.

(2) Öka konkurrenskraften inom alla typer av jordbruk och förbättra jordbruksföretagens möjlighet att överleva, med särskild inriktning på följande:

(a) Underlätta omstrukturering av jordbruk som ställs inför större strukturproblem, i synnerhet jordbruk som är mindre aktiva på marknaden, marknadsorienterade jordbruk i särskilda sektorer och jordbruk i behov av diversifiering av jordbruksverksamheten.

(b) Underlätta generationsbyte inom jordbrukssektorn.

(3) Främja organisationen av livsmedelskedjan och riskhanteringen inom jordbruket, med särskild inriktning på följande:

(a) Integrera primärproducenter i livsmedelskedjan på ett bättre sätt med hjälp av kvalitetssystem, säljfrämjande åtgärder på lokala marknader och inom korta leveranskedjor, producentgrupper och branschorganisationer.

(b) Stödja riskhantering inom jordbruket.

(4) Återställa, bevara och främja ekosystem som är beroende av jord- och skogsbruket, med särskild inriktning på följande:

(a) Återställa och bevara biologisk mångfald, bland annat inom Natura 2000-områden och jordbruk med höga naturvärden, och de europeiska landskapens karaktär.

(b) Förbättra vattenförvaltningen.

(c) Förbättra markskötseln.

(5) Främja resurseffektivitet och stödja övergången till en koldioxidsnål och klimattålig ekonomi inom jordbruks-, livsmedels- och skogsbrukssektorn, med särskild inriktning på följande:

(a) Effektivisera vattenanvändningen inom jordbruket.

(b) Effektivisera energianvändningen inom jordbruket och vid livsmedelsbearbetning.

(c) Främja tillgång till och användning av förnybara energikällor, biprodukter, avfall, rester och andra råvaror som inte är avsedda till livsmedel för biologisk-ekonomiska ändamål.

(d) Minska jordbrukens utsläpp av dikväveoxid och metan.

(e) Främja koldioxidbindning inom jordbruk och skogsbruk.

(6) Främja social inkludering, fattigdomsbekämpning och ekonomisk utveckling i landsbygdsområden, med särskild inriktning på följande:

(a) Främja diversifiering och skapande av nya småföretag och arbetstillfällen.

(b) Främja lokal utveckling på landsbygden.

(c) Öka tillgången till, användningen av och kvaliteten på informations- och kommunikationsteknik i landsbygdsområden.

Alla prioriteringarna ska bidra till de tvärgående målen gällande innovation, miljö och en begränsning av och anpassning till klimatförändringar.

Artikel 6

Konsekvens

1. Det ska råda överensstämmelse mellan det stöd som beviljas av EJFLU och de åtgärder som finansieras av Europeiska garantifonden för jordbruket.

2. Enligt denna förordning får stöd inte beviljas för insatser som stöds inom ramen för den samlade marknadsordningen. Kommissionen ska ha befogenhet att anta delegerade akter enligt artikel 90 för att fastställa undantag från denna regel.

AVDELNING II

Programplanering

Kapitel I

Programplaneringens innehåll

Artikel 7

Landsbygdsutvecklingsprogram

1. EJFLU ska i medlemsstaterna verka via landsbygdsutvecklingsprogram. Genom dessa program ska en strategi som uppfyller unionsprioriteringarna för landsbygdsutveckling genomföras via ett antal åtgärder som anges i avdelning III, för vars genomförande det kommer att ansökas om stöd från EJFLU.

2. Medlemsstaterna får skicka in antingen ett samlat program för hela landet eller en uppsättning regionala program.

3. Medlemsstater med regionala program får också för godkännande lägga fram nationella villkor med inslag som är gemensamma för dessa program utan ett separat budgetanslag.

Artikel 8

Tematiska delprogram

1. Medlemsstaterna får i sina landsbygdsutvecklingsprogram infoga tematiska delprogram som bidrar till unionens prioriteringar för landsbygdsutveckling och som avser fastställda behov, särskilt när det gäller

(a) unga jordbrukare,

(b) småbruk som avses i artikel 20.2 tredje stycket,

(c) bergsområden som avses i artikel 33.2,

(d) korta leveranskedjor.

En vägledande förteckning över åtgärder och typer av insatser av särskild betydelse för varje tematiskt delprogram återfinns i bilaga III.

2. De tematiska delprogrammen får också avse särskilda behov som rör omstrukturering av jordbrukssektorer med stor inverkan på utvecklingen av ett särskilt landsbygdsområde.

3. De stödnivåer som fastställs i bilaga I får höjas med 10 procentenheter för insatser som får stöd inom ramen för tematiska delprogram som avser småbruk och korta leveranskedjor. När det gäller unga jordbrukare och bergsområden får de högsta stödnivåerna höjas i enlighet med bilaga I. Den högsta sammanlagda stödnivån får emellertid inte överstiga 90 %.

Artikel 9

Landsbygdsutvecklingsprogrammens innehåll

1. Utöver vad som anges i artikel 24 i förordning (EU) nr [CSF/2012] ska varje landsbygdsutvecklingsprogram innehålla följande:

(a) Den förhandsbedömning som avses i artikel 48 i förordning (EU) nr [CSF/2012].

(b) En analys av situationen i fråga om starka och svaga sidor, möjligheter och hot [nedan kallad swot-analys] samt identifiering av de behov som måste hanteras i det geografiska område som omfattas av programmet och, i tillämpliga fall, av de tematiska delprogram som avses i artikel 8.

Analysen ska bygga på unionens prioriteringar för landsbygdsutveckling. Särskilda behov som rör miljö, begränsning av och anpassning till klimatförändringar samt innovation ska utvärderas i förhållande till alla unionsprioriteringar för landsbygdsutveckling för att identifiera relevanta åtgärder inom dessa tre områden för varje prioriteringsnivå.

(c) En beskrivning av strategin som innebär att mål ställs upp för vart och ett av de områden som omfattas av unionens prioriteringar för landsbygdsutveckling i programmet, på grundval av gemensamma målindikatorer enligt artikel 76, vilka ska fastställas inom övervakningen och utvärderingen enligt artikel 74, samt ett urval av åtgärder som är baserade på en sund interventionslogik hos programmet, inklusive en utvärdering av vilket bidrag som förväntas från de åtgärder som valts för att uppnå målen.

Landsbygdsutvecklingsprogrammen ska påvisa att

i) relevanta kombinationer av åtgärder inkluderas i förhållande till unionsprioriteringarna för landsbygdsutveckling i programmet, som följer logiskt av den förhandsutvärdering som avses i led a och den analys som avses i led b,

ii) tilldelningen av ekonomiska medel till programmets åtgärder är balanserad och tillräcklig för att de fastställda målen ska kunna uppnås,

iii) särskilda behov som är kopplade till särskilda förhållanden på regional eller subregional nivå beaktas och hanteras konkret genom lämpligt utformade kombinationer av åtgärder eller tematiska delprogram,

iv) en relevant strategi för innovation, miljö – inbegripet de specifika behoven inom Natura 2000 – och begränsning av och anpassning till klimatförändringar integreras i programmet,

v) lämpliga åtgärder planeras med syfte att förenkla genomförandet av programmet,

vi) åtgärder har vidtagits för att säkerställa tillgången till tillräcklig kapacitet för rådgivning om kraven i lagstiftningen, alla aspekter som är förknippade med hållbar förvaltning inom jord- och skogsbruk, samt klimatåtgärder,

vii) initiativ planeras för att höja medvetenheten och informera om innovationsåtgärder och inrätta operativa grupper inom ramen för det europeiska innovationspartnerskapet för produktivitet och hållbarhet inom jordbruket,

viii) det finns definierat ett lämpligt tillvägagångssätt med principer med avseende på uppställning av urvalskriterier för projekt och lokala utvecklingsstrategier, som tar hänsyn till relevanta mål; i detta sammanhang kan medlemsstaten föreskriva att prioritet ska ges eller att stödnivån ska vara högre för insatser som genomförs kollektivt av en grupp jordbrukare.

(d) En utvärdering av förhandsvillkoren och, vid behov, de åtgärder som avses i artikel 17.4 i förordning (EU) nr [CSF/2012] och de milstolpar som fastställs för tillämpningen av artikel 19 i förordning (EU) nr [CSF/2012].

(e) En beskrivning av varje utvald åtgärd.

(f) I samband med lokal utveckling, en särskild beskrivning av samordningsmekanismerna mellan lokala utvecklingsstrategier, samarbetsåtgärden som avses i artikel 36, grundläggande tjänster och förnyelse av samhällen i landsbygdsområden som avses i artikel 21 och stödet för annan verksamhet än jordbruksverksamhet i landsbygdsområden inom ramen för jordbruks- och affärsutvecklingsåtgärden i landsbygdsområden som avses i artikel 20.

(g) En beskrivning av den strategi som ska leda till innovationer för att förbättra produktiviteten och främja en hållbar resursförvaltning och en beskrivning av hur man bidrar till att uppnå de syften för det europeiska innovationspartnerskapet för produktivitet och hållbarhet inom jordbruket som avses i artikel 61.

(h) En analys av vilka behov som finns med avseende på övervaknings- och utvärderingskraven och den utvärderingsplan som avses i artikel 49 i förordning (EU) nr [CSF/2012]; medlemsstaten ska tillhandahålla tillräckliga resurser och kapacitetsbyggande verksamheter för de behov som identifieras.

(i) En finansieringsplan som innehåller

i) en tabell med det totala planerade bidraget per år från EJFLU, i enlighet med artikel 64.4; i tillämpliga fall ska separat i tabellen anges, inom det totala EJFLU-bidraget, anslagen till regioner som utvecklas långsammare och de medel som överförs till EJFLU med tillämpning av artikel 7.2 i förordning (EU) nr DP/2012; det planerade årliga bidraget från EJFLU ska vara förenligt med den fleråriga budgetplanen,

(ii) en tabell som för varje åtgärd anger typen av insats med en särskild EJFLU-bidragsnivå och tekniskt stöd, det sammanlagda unionsbidrag som planeras och den tillämpliga EJFLU-bidragsnivån; i tillämpliga fall ska EJFLU-bidragsnivån för regioner som utvecklas långsammare och för andra regioner anges separat i tabellen.

(j) En indikatorplan som för var och en av de unionsprioriteringar för landsbygdsutveckling som ingår i programmet innefattar indikatorerna och de utvalda åtgärderna med planerade utfall och planerade utgifter, redovisade med en fördelning på offentliga och privata utgifter.

(k) I tillämpliga fall en tabell med kompletterande nationell finansiering per åtgärd i enlighet med artikel 89.

(l) De uppgifter som behövs för bedömning enligt artikel 89 och, i tillämpliga fall, en förteckning över stödprogram enligt artikel 88.1 som ska användas för att genomföra programmen.

(m) Information om komplementariteten med åtgärder som finansieras via andra instrument inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken, via sammanhållningspolitiken eller via EHFF.

(n) En redogörelse för hur programmet ska genomföras, inklusive

i) alla de myndigheter som medlemsstaten har utsett i enlighet med artikel 72.2 och, för känned