SV Europeiska unionens officiella tidning C 100/109

Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om ”Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om förenkling av villkoren för överföring av försvarsmateriel inom gemenskapen”

KOM(2007) 765 slutlig – 2007/0279 (COD)

2009/C 100/17

Den 29 januari 2008 beslutade rådet att i enlighet med artikel 95 i EG-fördraget rådfråga Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om

”Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om förenkling av villkoren för överföring av försvarsmateriel inom gemenskapen”

Facksektionen för inre marknaden, produktion och konsumtion, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 1 oktober 2008. Föredragande var Marius OPRAN.

Vid sin 448:e plenarsession den 21–23 oktober 2008 (sammanträdet den 23 oktober 2008) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 39 röster för, 1 röst emot och 16 nedlagda röster.

1. Sammanfattning och rekommendationer

1.1 Att garantera säkerheten hör till varje regerings viktigaste skyldigheter. För EU:s del kan man dra slutsatsen att ingen individuell medlemsstat kan klara säkerheten på egen hand. Man måste göra en gemensam insats för att kunna säkerställa en adekvat kontroll över flödet av krigsmateriel, eller mer allmänt, av försvarsmateriel.

1.2 Den lösning som kommittén förespråkar är därför att införa gemensamma europeiska säkerhetsramar och att inte behålla hindren inom gemenskapen med alla de skadliga konsekvenser som det skulle innebära. Naturligtvis bör vi tänka på att den nuvarande gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken (GUSP) och den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken (ESFP – avdelning V i EU-fördraget) har en mellanstatlig karaktär, medan kommissionens initiativ för att underlätta överföringar inom gemenskapen (ICT) faller under unionens första pelare, som en del av lagstiftningen om den inre marknaden.

1.3 Arbetsbördan vid överföring

1.3.1 Företagen anser att den nuvarande lagstiftningen är både olämplig och inadekvat och att den medför en tung administrativ börda.

1.3.2 I sin kritik mot överföringshinder anlägger industrin ett mer globalt synsätt och ser inte bara till överföringar inom gemenskapen. Globaliseringen är en verklighet inom försvarsindustrin, eftersom det inte är många komplexa system som fortfarande är europeiska till 100 procent, och alla innehåller åtminstone någon komponent som inte är från EU.

1.3.3 Men trots sitt mer globala synsätt anser industrin att kommissionens initiativ är ett viktigt steg framåt och ger det generellt sitt stöd.

1.4 Kostnadseffekter

1.4.1 Det är svårt att beräkna exakt vad överföringshinder inom gemenskapen kostar. Endast en liten del av dessa kostnader offentliggörs, och de flesta kostnader orsakas av ”att saker inte görs ordentligt” eller av ”att de inte görs överhuvudtaget” (1). För 2003 beräknades den totala årliga kostnaden för överföringshinder inom gemenskapen uppgå till över 3,16 miljarder euro, fördelat på följande sätt (källa: Unisys-undersökning):

—

—

1.4.2 Kostnaderna klassificeras i allmänhet på följande sätt:

a) Direkta kostnader – strukturella kostnader och förfarandekostnader i samband med själva tillståndsförfarandena.

b) Indirekta kostnader (2) – härrör främst från industrins icke-optimala organisation (t.ex. hinder mot användning av underleverantörer) och medlemsstaternas icke-optimala inköpsrutiner (t.ex. att bygga upp ett onödigt stort lager för att ha marginal för utdragna tillståndsförfaranden i leverantörens medlemsstat).

1.5 Kommittén anser att det är mycket viktigt att medlemsstaterna utformar en samling gemensamma verktyg för hantering av överföringarna inom EU. När det gäller räckvidden för det föreslagna direktivet innebär EU:s gemensamma militära förteckning, som ska uppdateras regelbundet, att det redan finns ett gemensamt språk.

1.6 Kommittén välkomnar att det i kommissionens förslag begärs att medlemsstaterna ska införa möjligheten att utfärda globala och generella tillstånd samt att de ska offentliggöra minst två generella tillstånd:

1.6.1 Ett generellt tillstånd för militär utrustning (samt reservdelar och anknytande tjänster som rör underhåll) till medlemsstaternas alla väpnade styrkor.

1.6.2 Ett generellt tillstånd för överföring av komponenter till certifierade företag (3).

1.7 Även om medlemsstaterna bör få behålla full bestämmanderätt över den export som sker från företag belägna på deras territorier till länder utanför EU, vilket kompletteras av samordning inom ramen för rådets arbetsgrupp för export av konventionella vapen (COARM), anser dock kommittén att direktivet bör ge tillräckliga garantier för att öka medlemsstaternas ömsesidiga förtroende för effektiviteten i exportkontrollen.

1.8 I förslaget till direktiv understryks att ett mottagande företag inte senare får exportera den försvarsrelaterade produkten till ett tredje land i strid mot eventuella exportrestriktioner som ursprungsmedlemsstaten angivit i överföringstillståndet.

1.9 Efter integrering av komponenter i en produkt på ett sätt som garanterar att en sådan integrerad komponent inte kan överföras som sådan i ett senare skede, bör dock medlems-staterna avstå från att tillämpa separata exportrestriktioner.

1.10 Kommittén ser positivt på att den konsekvensbedömning som fogats till det aktuella förslaget omfattar alla 27 medlemsstater och därför utgör ett nyttigt komplement till Unisys-undersökningen från 2005.

1.11 Kommittén anser att förslaget till direktiv kommer att få väsentliga positiva effekter på det industriella samarbetet i Europa och för utvecklingen av konkurrenskraften inom den europeiska försvarsindustrin. Därför rekommenderar kommittén att förslaget till direktiv antas, med förbehåll för de kommentarer som ingår i detta yttrande.

2. Rekommendationer och förslag

2.1 Kommittén är av den bestämda uppfattningen att de principer som kommissionen föreslår för att förenkla överföringen av försvarsmateriel inom unionen med hjälp av gemensamma verktyg för tillståndsgivning och för att säkerställa medlemsstaternas ömsesidiga förtroende för effektiviteten i exportkontrollen kommer att vara till stor nytta och medföra en betydande förenkling för denna komplexa sektor.

2.2 Kommittén ger sitt starka stöd till att direktivet inte rör exportpolitiken, som bör fortsätta att höra till medlemsstaternas befogenheter och vara föremål för internationellt samarbete, t.ex. i anslutning till rådets uppförandekod för export.

2.3 Kommittén betonar att förslaget till direktiv bibehåller företagens ansvar för att iaktta eventuella exportrestriktioner som fastställts i ett tillstånd för överföring. Om exportrestriktioner tillämpas i en annan medlemsstat som tillhandahåller komponenter, åligger det företaget som ansöker om exporttillstånd att iaktta dessa restriktioner. Det är företagets ansvar att garantera att gällande exportrestriktioner iakttas och att följaktligen säkerställa att exporthandlingarna uppvisas, med beaktande av alla eventuella restriktioner, för den nationella myndighet som utfärdar det slutliga exporttillståndet.

2.4 Kommittén intar följande officiella ståndpunkt rörande de känsliga överföringarna från EU till tredjeländer (4):

2.4.1 När ett överföringstillstånd omfattar icke-känsliga delsystem eller komponenter som ska ingå i större system på ett sådant sätt att de inte kan överföras eller exporteras separat till ett tredje land i ett senare skede, bör det vara tillräckligt att medlemsstaterna begär en deklaration om integreringen av mottagaren, i stället för att utfärda separata exportrestriktioner.

2.4.2 Vidareexport till ett tredje land får inte ske utan ursprungsmedlemsstatens samtycke.

2.4.3 Ett mottagande företag får inte senare exportera den försvarsrelaterade produkten till ett tredje land i strid mot eventuella exportrestriktioner som ursprungsmedlemsstaten angivit i överföringstillståndet.

2.4.4 Medlemsstaterna bör inte enbart föreskriva att leverantörerna inom medlemsstaterna för detaljerade register över sina överföringar utan även regelbundet kontrollera att så sker.

2.4.5 Leverantörerna bör ta ansvaret för att informera respektive medlemsstat om slutanvändningsdestinationen, om denna är känd före överföringen.

2.4.6 Certifieringsperioden bör göras kortare så att man åstadkommer en bättre ansvarsskyldighet i certifieringsförfarandena.

2.4.7 Samtidigt bör medlemsstaternas myndigheter ha tillgång till leverantörernas register under en längre tidsperiod, vilket ger en större öppenhet i processen och mer tid för undersökning av eventuella överträdelser av bestämmelser som införlivats i nationell lagstiftning.

2.5 Kommittén föreslår i detta sammanhang att man utnyttjar de resurser som redan finns på nationell nivå. Nationella förvaltningsorgan med ansvar för att utfärda och hantera certifieringen övervakar redan försvarsföretag som är belägna på deras territorier, och de kan därför leda undersökningar och granskningar.

2.6 För att dra största möjliga nytta av industriellt samarbete och genomförandet av inre marknaden, anser kommittén att man bör åstadkomma en hög grad av harmonisering.

2.7 Kommittén understryker här att förslaget till direktiv bör leda till att allmänna och globala tillstånd prioriteras och till att individuella tillstånd inskränks till de bestämda fall där de fortfarande behövs.

2.8 För närvarande anser kommittén att EU:s gemensamma militära förteckning är ”det gemensamma språk” som fortfarande bör utgöra grunden för hur man den närmaste perioden ska hantera överföring av försvarsmateriel inom EU.

2.9 För att undvika problem med tolkning och genomförande anser kommittén att EU:s gemensamma militära förteckning ska användas och även fortsättningsvis uppdateras årligen, med användning av allmänna definitioner för den typ av utrustning som berörs av de nya reglerna. På detta sätt erkänns EU:s gemensamma militära förteckning som en aktuell lista över vapen, ammunition och krigsmateriel samt över tjänster och arbete som rör detta, inklusive särskild informationsteknisk utrustning och tillhörande programvara.

2.10 På samma gång betonar kommittén det faktum att kommissionen har lagt fram sina förslag till initiativ mot bakgrund av globaliseringens effekter på Europa, särskilt på försvarsindustrin, med främsta syfte att stärka Europas försvarsförmåga.

2.11 Kommittén rekommenderar starkt att kommissionen följer upp det som enligt fördraget utgör överträdelser inom det särskilda område som förslaget till direktiv avser och använder sig av professionell kompetens i ett multinationellt expertråd, som bör bildas bland annat för detta ändamål.

2.12 Kommittén anser att Unisys-undersökningens förslag om att upprätta en central databas för överföringar inom EU inte är i linje med nuvarande förfarande och att denna idé bör överges.

2.13 Kommittén anser att medlemsstaternas insyn även bör omfatta utbyte av information mellan ansvariga myndigheter om försäljning av produkter eller överförd teknik till olika mottagare inom EU, så att all eventuell misskötsel, diskriminering och korruption kan elimineras.

3. Särskilda kommentarer

3.1 Nationella bestämmelser och förfaranden

3.1.1 Medlemsstaternas lagstiftning definierar två sorters produkter, nämligen ”militära produkter” och ”produkter med dubbla användningsområden”, oftast med tillstånd från två olika myndigheter. Produkter med dubbla användningsområden och militära produkter bör inte behandlas som en helhet.

3.1.2 Produkter med dubbla användningsområden är avsedda för civil slutanvändning men kontrolleras eftersom de även skulle kunna användas för vissa militära ändamål eller inom särskilt känsliga icke-militära områden (t.ex. säkerhetsskydd). Kontrollen av dessa produkter regleras av en handelspolitisk gemenskapsordning (förordning (EG) nr 1334/2000) som fastslår att export till tredjeländer ska kräva individuella, globala eller generella tillstånd. Omvänt gör inremarknadsprincipen om den fria rörligheten för varor att tillstånd inte krävs för överföring inom gemenskapen av produkter med dubbla användningsområden annat än för de mest känsliga produkterna, t.ex. kärnmaterial.

3.1.3 Försvarsmateriel är avsedda för militär slutanvändning. För närvarande finns det inga gemensamma ramar för dessa varors rörlighet på den inre marknaden, och överföringen av försvarsmateriel inom EU hindras av att lagstiftningen i de olika medlemsstaterna skiljer sig åt och av oproportionerliga krav på tillstånd. Det är endast några få medlemsstater som har infört globala tillstånd, och bara en ser det som självklart att använda generella tillstånd. De flesta överföringarna på den inre marknaden begränsas fortfarande av individuella tillstånd, och företag med leverantörskedjor som omfattar flera medlemsstater kan inte optimera dessa leverantörskedjor på grund av skillnaderna mellan tillstånd i leverantörernas olika medlemsstater.

3.1.4 Det råder samsyn bland EU:s medlemsstater om tillämpningen av förordningen om ”dubbla användningsområden”, som är rättsligt bindande och ingår i EU:s första pelare (5).

3.1.5 Medlemsstaterna har antagit och använder olika ammunitionsförteckningar för militära produkter samt rådets gemensamma militära förteckning som används inom ramen för EU:s uppförandekod för vapenexport. Många medlemsstater hänvisar till dessa förteckningar i sin nationella lagstiftning, medan andra använder sina egna förteckningar (6).

3.1.6 Genom ramavtalet (även kallat avsiktsförklaringen) införde Europas sex största vapenproducerande länder (7) samarbetsregler för överföring och export inom samarbetsprogram som inte omfattas av EU:s ramar.

3.1.7 Kommissionens initiativ begränsas därmed till överföringar på den inre marknaden, medan exporten till tredjeländer även i fortsättningen omfattas av befintliga system med export-tillstånd.

4. Hot och hinder

4.1 Med tanke på gällande lagstiftning bör följande aspekter behandlas:

4.1.1 De många olika formerna av lagstiftning.

4.1.2 Skillnaderna mellan lagarna på nationell nivå.

4.2 Med tanke på de ansvariga myndigheterna bör följande faktorer uppmärksammas:

4.2.1 Den stora mängd olika myndigheter som ansvarar för att handlägga ansökningar om tillstånd för överföring inom EU (11 olika typer av administrationer, beroende på land).

4.2.2 I några länder (Ungern, Polen, Irland, Frankrike, Schweiz, Tjeckien och Portugal) måste exportören ha tilläggslicenser eller tilläggstillstånd för att kunna ansöka om ett export-, import- eller transittillstånd.

4.2.3 Medlemsstaterna följer ofta principen om juste retour (rättvist återflöde) av industriella skäl eller sysselsättningsskäl, men även på grund av att deras EU-partner, delvis till följd av det nuvarande systemet för överföringar inom EU, inte kan erbjuda någon riktig leveranssäkerhet (därav preferensen för inhemska produkter som inte är beroende av ett överföringstillstånd från en annan medlemsstat).

5. Åtgärder för att undanröja hinder för överföringar inom EU

5.1 All förbättring av EU:s försvarsmarknad när det gäller överföringar måste ske i enlighet med följande mycket viktiga prioriteringar:

5.1.1 Säkerhet: Förenkling av överföringar och ömsesidigt förtroende går hand i hand. Faktum är att detta förtroende har en skiftande karaktär i Europa i nuläget. Förenklingen av överföringar måste kompletteras med åtgärder som bygger upp förtroendet. Kamp mot terrorism och icke-spridning av massförstörelsevapen är prioriterat av alla EU-stater. Detta omfattar stärkt kontroll av spridningen av vapen till tredjeländer genom att man ser till att de export-restriktioner som medlemsstaterna utfärdat respekteras i enlighet med denna politik.

5.1.2 Förenklade tillstånd: Tillstånden utgör ett konkret uttryck för medlemsstaternas ansvarstagande i handeln med vapen. Dessutom gör tillstånden det lättare att införa eventuella restriktioner för produkternas slutanvändning och slutdestination. Då ansvaret även i fortsättningen bör ligga på medlemsstaterna bör man behålla de nationella tillstånden. Förenklingen skulle därför kunna bestå i att tillstånden förenklas och harmoniseras, vilket skapar förutsägbarhet för industrin. Konsolideringen av det europeiska försvarets tekniska och industriella bas torde underlättas om alla använder samma regler, vilket gör det lättare – särskilt för små och medelstora företag – att få tillgång till de möjligheter och olika former av partnerskap som finns på den europeiska marknaden.

5.1.3 Harmonisering av de rättsliga kraven: Detta bör inbegripa de rättsliga kraven på företag i denna sektor, förutom överföringsförfarandena för försvarsrelaterade produkter. Kommittén anser därför att det är ett måste att fortsätta harmoniseringen på den europeiska marknaden för försvarsmateriel (t.ex. genom att utarbeta gemensamma ramar för kontroll av tillgångar).

5.1.4 Fredsskapande: All affärsverksamhet i denna sektor måste i vederbörlig ordning ta hänsyn till principen att försvarsprodukter och produkter med dubbla användningsområden inte får äventyra eller stå i strid med det främjande av demokratiska värderingar och det freds-skapande som EU stöder.

5.2 Det nya systemet för överföring inom unionen kan få följande två effekter på exporten:

— Det garanterar att medlemsstaterna får möjlighet att bli konsulterade vid export av deras försvarsrelaterade produkter, om de inte är integrerade som komponenter i ett mer omfattande system.

— Certifieringen kommer att främja aktivt deltagande av företag när det gäller att beakta medlemsstaternas beslut om exportpolitiken, vilka redan är samordnade i uppförande-koden. Därigenom förbättras säkerheten när det gäller att förebygga riskerna för otillåten export.

6. Avslutande kommentarer

6.1 Kommittén anser att kommissionen med meddelandet ”En strategi för en starkare och mer konkurrenskraftig försvarsindustri i EU” och förslagen till direktiv om ”samordning av förfarandena vid tilldelning av vissa offentliga kontrakt för bygg- och anläggningsarbeten, varor och tjänster på försvars- och säkerhetsområdet” och om ”förenkling av villkoren för överföring av försvarsmateriel inom gemenskapen”, har tagit ett viktigt initiativ för att göra det möjligt att stärka den europeiska försvars- och säkerhetsmarknaden. Kommittén uppmanar Europaparlamentet och rådet att gå vidare med detta initiativ och inkludera det i en övergripande strategi som kan föra den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken framåt.

Bryssel den 23 oktober 2008 Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs Mario SEPI Ordförande

(1) I studien ”A single European market for defence equipment: organisation and collaboration” presenterar professor Keith Hartley fyra ”liberaliseringsscenarier” där mycket större årliga besparingar görs, från 3,8 till 7,8 miljarder euro per år.

(2) En mycket viktig faktor som förklarar de indirekta kostnaderna är avsaknaden av riktig leveranssäkerhet för en medlemsstat som anlitar en leverantör i en annan medlemsstat.

(3) Enligt kommissionens förslag rör certifieringen mottagande av produkter med generella tillstånd och inte globala tillstånd. Naturligtvis kan certifierade företag även köpa vissa specifika försvarskomponenter med globala tillstånd (sådana komponenter som inte är kvalificerade för nationella generella tillstånd).

(4) ”Tredjeland” innebär varje land som inte är en medlemsstat i Europeiska unionen.

(5) Rådets förordning (EG) nr 1334/2000 av den 22 juni 2000 om upprättande av en gemenskapsordning för kontroll av export av produkter och teknik med dubbla användningsområden.

(6) Europeiska unionen 1998, ”EU:s uppförandekod för vapenexport”, 25 maj – http://ue.eu.int/Newsroom/

(7) Frankrike, Storbritannien, Tyskland, Spanien, Italien och Sverige.