SV Europeiska unionens officiella tidning C 108/101

Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om ”Sysselsättning inom jordbrukssektorn i EU och kandidatländerna – Handlingsplan fram till 2010”

(2004/C 108/21)

Den 23 januari 2003 beslutade Europeiska ekonomiska och sociala kommittén att i enlighet med artikel 29.2 i arbetsordningen utarbeta ett yttrande om: ”Sysselsättning inom jordbrukssektorn i EU och kandidatländerna – Handlingsplan fram till 2010”.

Sektionen för jordbruk, landsbygdsutveckling och miljö, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 18 december 2003. Föredragande var Hans-Joachim Wilms.

Vid sin 405:e plenarsession den 28–29 januari 2004 (sammanträdet den 29 januari 2004) antog kommittén följande yttrande med 65 röster för och 2 röster mot:

1. Inledning

1.1 Jordbruket och utvecklingen av landsbygden hör till de mest akuta problem som måste lösas i samband med utvidgningen. Omställningen av det centraleuropeiska jordbruket till EU:s villkor kommer att märkas på nästan alla livets områden på landsbygden. Dessa kommer att genomgå grundläggande förändringar i anslutningsländerna.

1.2 Genom EU:s utvidgning österut skapas emellertid möjligheten att lösa jordbrukets ekonomiska och strukturella problem i Centraleuropa genom en målinriktad jordbrukspolitik.

1.3 En ökning av antalet sysselsatta – både jordbrukare och anställda – inom jordbruket i samband med utvidgningen samt den strukturomvandling som sammanhänger med detta kommer att leda till ökad konkurrens mellan jordbrukarna och om arbetstillfällena inom jordbruket. Detta kan få allvarliga följder för det europeiska jordbrukets ekonomiska och sociala struktur och för de sociala trygghetssystemen.

1.4 I samband med detta yttrande anordnade EESK en hearing där sakkunniga från flera olika anslutningsländer informerade om läget i sina respektive länder. Diskussionerna rörde sig främst kring följande frågor: — Den höga arbetslösheten inom jordbrukssektorn. — Det stora antalet människor på landsbygden som lever i fattigdom, och avflyttningen från landsbygden. — Antalet invandrare från öst till väst. — Den bristfälliga sociala tryggheten inom jordbruket och den höga genomsnittsåldern bland de sysselsatta inom jordbruket. — De jordbrukssysselsattas otillräckliga utbildning. — Jordbruksföretagens brist på kapital. — Brist på struktur i det civila samhället.

1.5 Bidragen vid hearingen gav en kontrasterande bild av situationen i förhållande till kommissionens officiella rapporter. Det framkom tydligt att situationen på landsbygden upplevs som avsevärt mycket sämre av dem som bor där än vad som beskrivs i dokumenten. Men bidragen visade också att människor även känner optimism. De förväntar sig att EU-medlemskapet skall resultera i en positiv utvecklingsfas.

1.6 Ett centralt problem i samband med utvidgningen är de enorma skillnaderna i inkomster mellan de nuvarande och de blivande medlemsstaterna samt det stora antalet sysselsatta i anslutningsländernas jordbruk. Man måste räkna med företagssammanslagningar och strukturomvandling på landsbygden som, om man inte gör något, kommer att leda till ökad arbetslöshet på landsbygden i anslutningsländerna och till en skärpning av arbetsmarknadsläget i de nuvarande medlemsstaterna.

1.7 Man kan vänta sig att skillnaderna i välstånd kommer att öka mellan storstadsområdena och de perifera landsbygdsregionerna. Arbetslösheten inom jordbruket är i dagsläget högre än inom andra sektorer. Några nya arbetstillfällen utanför jordbrukssektorn finns knappast på landsbygden.

1.8 Resultatet av en sådan utveckling blir ökad fattigdom på landsbygden, och inte bara i ekonomiskt hänseende. Det kommer även att bli fråga om förändringar i humankapitalet. Unga och välutbildade kommer att migrera från dessa områden till mer välmående regioner.

1.9 Ansträngningarna för att bekämpa arbetslösheten måste öka under de närmaste åren. Den potential som finns måste då utnyttjas effektivare och man måste uppnå samverkansvinster ur de existerande möjligheterna och programmen genom politiska åtgärder. Arbetsmarknadsparterna kan arbeta tillsammans med andra aktörer i regionen för att utifrån sina branschkunskaper och erfarenheter av den potential som finns utveckla och genomföra nya idéer. Deras kopplingar till övergripande program och förvaltningar är till hjälp i samband med det praktiska genomförandet av projekten.

2. Utgångsläget

2.1 Ett konkurrenskraftigt och hållbart jordbruk

2.1.1 Genom Agenda 2000 inleddes en förändring av den gemensamma jordbrukspolitiken. Många är skeptiska till den väg man slagit in på. Inför utvidgningen och det internationella trycket (WTO-förhandlingarna) står det dock klart att man måste finna nya vägar i jordbrukspolitiken som ger både de gamla medlemsstaterna och anslutningsländerna möjligheter att upprätthålla ett konkurrenskraftigt jordbruk. I ett mångfunktionellt jordbruk är hållbar produktion en förebild i jordbrukspolitiken (1).

2.1.2 Det finns dock fortfarande ett starkt behov av att anpassa anslutningsländernas agrara system så att de uppfyller EU:s normer. I synnerhet jordbruket, korrekta utbetalningar av finansiellt stöd, kvalitetsnormer och miljön utgör områden som ger anledning till stark oro (2).

2.2 Ett hållbart jordbruk kan endast fungera inom ramen för en integrerad landsbygdspolitik

2.2.1 Det är många aktörer som engagerar sig i landsbygden och det finns många olika möjligheter att få stöd. Vissa av dessa, t.ex. strukturfonderna, skulle kunna utnyttjas bättre. Det finns anledning att kritisera att det saknas integrerade former för ett effektivt utnyttjande av den potential som finns till hands.

2.2.2 Jordbrukets ekonomiska betydelse på landsbygden är inte bara begränsad till jordbrukssektorn. Varje euro som omsätts inom jordbruket skapar mervärde, och därmed arbetstillfällen, i de delar av produktionskedjan som ligger före och efter jordbruket. För varje arbetstillfälle inom jordbruket kan man räkna med 4–5 arbetstillfällen i tidigare eller senare led av produktionskedjan.

2.3 Garanterad inkomst för jordbrukarna

2.3.1 I medlemsstaterna har jordbruksinkomsterna per capita utvecklats gynnsamt sedan reformen inleddes. Bakom denna gynnsamma utveckling döljer sig emellertid det faktum att direktstödet har fått ökad betydelse för jordbruksinkomsterna och att det är stora variationer mellan olika länder, regioner och sektorer.

2.3.2 Eftersom enbart marknadsinkomsterna vid många jordbruksföretag inte är tillräckliga för att säkerställa en skälig levnadsstandard spelar direktstöden fortfarande en central roll för att jordbruksföretagen skall generera en skälig levnadsstandard och en någorlunda stabil inkomst (3).

2.3.3 Den positiva inkomstutvecklingen inom jordbrukssektorn får dock inte skymma det faktum att inkomstutvecklingen inom andra branscher är gynnsammare, och att jordbruket har halkat efter i den allmänna utvecklingen.

2.4 Sysselsättningen inom jordbruket

2.4.1 I samband med utvidgningen kommer den genomsnittliga sysselsättningskvoten att sjunka och arbetslöshetskvoten att stiga. Jordbruket utgör här ett särskilt problem. Medan andelen sysselsatta inom jordbruket i EU:s 15 medlemsstater uppgår till 4,1 % ligger andelen i de 10 anslutningsländerna på 13,2 % (och på 20,8 % om Rumänien och Bulgarien räknas in). Efter utvidgningen till 25 medlemsstater kommer andelen att ligga på 5,5 % (i ett EU med 27 medlemsstater på 7,6 %).

2.4.2 Om inte några åtgärder vidtas kommer den redan i dagsläget höga arbetslösheten på landsbygden att stiga ytterligare.

2.4.3 ”I de flesta kandidatländer förväntas jordbrukssektorn genomgå en betydande omstruktureringsprocess under kommande år (med eller utan utvidgningen), vilket kommer att medföra ett strukturellt tryck på landsbygdsområdena i dessa länder.” (4)

2.4.4 I de nuvarande medlemsstaterna är ca 5,5 miljoner självständiga jordbrukare verksamma som företagare (och i anslutningsländerna ca 4 miljoner). Antalet småjordbruk fortsätter att minska. Efter utvidgningen kommer denna process att accelerera, särskilt i anslutningsländerna. I EU:s jordbrukssektor finns det ca 1 miljon företag med anställd personal (och i de 10 anslutningsländerna ca 80 000).

2.4.5 EU:s medlemsstater har ca 1 miljon fast anställda som täcks av socialförsäkringarna (och de 10 anslutningsländerna ca 550 000). Utvidgningen kommer att leda till en förskjutning i förhållandet mellan småjordbrukare och arbetstagare (fler arbetstagare, färre småjordbrukare).

2.4.6 EESK har flera gånger uttalat sig om situationen för säsongsarbetare inom jordbruket. Trots flera uppmaningar till kommissionen finns det inga mer exakta uppgifter om antalet säsongsarbetare i Europa, och inte heller om deras ursprung, inkomster och sociala livssituation. För närvarande uppskattas deras antal i det europeiska jordbruket till ca 4,5 miljoner, vilket motsvarar minst 1 miljon heltidsanställda. Av dessa kommer 420 000 från tredje land i Europa och 50 000 från utomeuropeiska länder. Antalet säsongsarbetare i anslutnings-länderna uppskattas till ca 250 000. Dessutom finns i dessa länder också ett stort antal illegalt anställda säsongsarbetare, bl.a. från Ryssland, Ukraina och Vitryssland.

2.4.7 Oroväckande är det stigande antalet illegala invandrare från tredje land, framför allt från Ryssland, Ukraina och Vitryssland. Enbart i Tjeckien uppskattas antalet till 250 000.

2.4.8 I samband med hearingen kom det fram att det just inom anslutningsländernas jordbruk finns ett stort antal sysselsatta som inte kommer med i statistiken eftersom det är fråga om personer som hjälper till utan ersättning.

2.4.9 Under senare år har det utvecklats en ny sfär mellan den privata och den statliga, en sfär där privatpersoner arbetar frivilligt för det allmänna bästa. Ur detta engagemang har redan många företag uppstått med ett ökande antal sysselsatta. Dessa organisationer och företag inom den ”sociala ekonomin” eller ”tredje sektorn” (5) finns traditionellt också på landsbygden. Det finns föreningar som vårdar hembygdens kultur, seder och bruk, som marknadsför turistmål och kulturinstitutioner, som bedriver ungdomsverksamhet, men också sammanslutningar som gemensamt marknadsför lantbruksprodukter. Alla dessa får allt större betydelse för landsbygdens ekonomiska, sociala, kulturella och ekologiska liv. Kommissionen har flera gånger framhävt denna sektors ekonomiska betydelse (6).

2.4.10 Kommissionen hänvisar i sin sysselsättningsstrategi till sysselsättningens lokala dimension (7). Landsbygdsregionerna hör fortfarande till de områden som har den största arbetslösheten och den lägsta välfärden. Ändå saknas det strategier för att genomföra lokala sysselsättningsinitiativ på landsbygden. Även i de nationella och lokala handlingsplanerna för sysselsättning beaktas landsbygden och jordbrukssektorn inte alls eller endast i begränsad omfattning.

2.5 Inkomster inom lantbruket

2.5.1 I de nuvarande medlemsstaterna finns det redan stora inkomstskillnader inom lantbruket mellan olika regioner. Dessa skillnader i företagens och de anställdas inkomster kommer att bli ännu större efter utvidgningen.

2.5.2 ”En skälig levnadsstandard åt jordbrukare och en ökad stabilitet i jordbruksinkomsterna är fortfarande centrala mål för den gemensamma jordbrukspolitiken” (8). Man kan dock anta att det uppstår förluster just i de mindre företagen.

2.5.3 EESK har vid upprepade tillfällen kritiserat att arbetstagarna inom jordbruket inte spelar någon roll i kommissionens rapporter. Men även de är direkt berörda av alla ekonomiska och strukturella förändringar. Det finns t.ex. inga rapporter om de förändrade inkomsterna och den sociala situationen för dessa arbetstagare och för personer som utför entreprenadarbete.

2.5.4 Skillnaderna i välstånd mellan Europas regioner kan på längre sikt hota de samordnade löneavtalen och därmed kollektivavtalen i allmänhet. Ju mindre arbetsmarknadens parter kan reglera genom fria förhandlingar desto nödvändigare blir det – för att förhindra utbredd fattigdom – att staten går in med regleringar, t.ex. i form av förordningar om minimilöner.

2.5.5 Medan lönenivåerna är relativt höga i nordvästeuropeiska stater som Nederländerna och Danmark utgör de knappt en fjärdedel av dessa i centraleuropeiska länder som Slovenien och Polen. I centralt belägna länder som Tyskland, Österrike och (Nord)italien, som ligger direkt vid ”välståndsgränsen”, kommer dessa skillnader att leda till förskjutningar i lönesystemen.

2.5.6 Kollektivavtalen sluts på olika nivåer i de olika länderna. Medan lönerna beslutas på central nivå i t.ex. Nederländerna sluter man ramavtal på förbundsnivå i Tyskland, vilka sedan omsätts på regional nivå. I vissa länder sluts kollektivavtal endast på regional nivå eller till och med på företagsnivå.

2.5.7 Statens inflytande på kollektivavtalen är också olika i olika länder. Medan arbetsmarknadens parter själva förhandlar fram sina villkor i t.ex. Österrike och Tyskland kan staten ha ett inflytande i Storbritannien.

2.5.8 I många länder regleras de nedre gränserna för inkomsterna genom en fastställd minimilön. Ju mindre inflytande fackföreningar och arbetsgivarorganisationer har på utformningen av kollektivavtalen desto viktigare blir det att reglera situationen genom lagstiftning.

2.5.9 I anslutningsländerna är kollektivavtal och genomförandet av dem ett mycket komplicerat fenomen. På regional och överregional nivå finns bara antydan till sådana avtal.

2.5.10 Arbetsmarknadens parter inom jordbrukssektorn har i ett avtal med karaktär av rekommendation bl.a. bekräftat den betydelse flexibla arbetstidsregler har för företagen på landsbygden samt lagt fram en rekommendation för den lagstadgade årsarbetstiden.

2.5.11 Lönestrukturen och lönenivåerna för de anställda inom lantbruket bygger på nationella system som måste ses över och vidareutvecklas både i de nuvarande och de blivande medlemsstaterna inför utvidgningen.

2.6 Sociala kriterier för ett hållbart jordbruk

2.6.1 I den hållbara utvecklingen eftersträvas en balans mellan den sociala, ekonomiska och ekologiska dimensionen. Diskussionen om den sociala dimensionen, dess kriterier och indikatorer, har just börjat. Det råder dock fortfarande stor osäkerhet om vad social hållbarhet verkligen är eller skulle kunna vara. Diskussionen förs tills vidare främst bland forskare och vissa företagsledningar utan att beakta grundprincipen om delaktighet. Diskussionen sker i frånvaro av de relevanta aktörerna och det finns skäl att betvivla att resultaten kommer att få den acceptans som krävs för att de skall kunna genomföras.

2.7 Social trygghet

2.7.1 De sociala trygghetssystemen i Europa utgör en komplicerad struktur som inte precis blir översiktligare genom integrationen. Varje land har utvecklat sina system utifrån sin kultur och sina traditioner. Den sociala tryggheten är de enskilda medlemsstaternas ansvar.

2.7.1.1 I många av EU:s medlemsländer uppstår nu frågan om de sociala trygghetssystemen kan finansieras på lång sikt.

2.7.1.2 I utvidgningsländerna har de sociala trygghetssystemen omstrukturerats eller kommer att omstruktureras. Omställningen från rent statliga system till självständiga bidragsfinansierade system leder till kapitalsvaga socialförsäkringar på grund av de låga lönerna och den höga arbetslösheten. Detta leder till otillräckliga ålderspensionsgarantier för anställda och egenföretagare inom jordbrukssektorn.

2.7.2 Pensionsnivån är mycket låg inom jordbruket i anslutningsländerna, vilket gör att många pensionärer tvingas att fortsätta förvärvsarbeta för att säkerställa sitt uppehälle. Någon anpassning till den allmänna pensionsutvecklingen förväntas inte ske. Vid hearingen påpekades att situationen är särskilt problematisk för de lantbrukare som blev arbetslösa under omstruktureringsåren. De sociala problemen kommer att bli särskilt svåra för denna grupp.

2.7.3 Pensionsförmånerna regleras på olika sätt i de olika länderna. De vilar ofta på ett antal olika pelare: — Statliga pensioner. — Lagstadgade försäkringar. — Tilläggspensioner genom kollektivavtal. — Privata pensionsförsäkringar.

2.7.4 Med hänsyn till de låga inkomsterna i lantbruket är möjligheterna att ta privata försäkringar liten. Därför är det de kollektiva tilläggspensionerna som har störst betydelse för att förbättra de lagstiftade miniminivåerna. Det finns exempel på detta i Tyskland, Nederländerna och Frankrike.

2.7.5 De sociala trygghetssystemen måste också ta hänsyn till arbetskraftens ökande rörlighet mellan länderna. Migrerande arbetare och säsongsarbetare t.ex. omfattas för det mesta över huvud taget inte av pensionssystemen. Här finns det ett stort behov av åtgärder.

2.7.6 Arbetet på landsbygden förändras och därmed förändras också arbetets kvalitet. Kvaliteten måste också betraktas ur hållbarhetssynpunkt och bedömas utifrån hållbarhetskriterier. Arbetsförhållandena måste vara sådana att behovet av arbetskraft kan täckas kontinuerligt.

2.7.7 Det finns fortfarande behov av att förbättra systemen för hälsa och säkerhet på arbetsplatsen i anslutningsländerna. Trots stora ansträngningar har dessa länder fortfarande en hög olycksfallsfrekvens bland barn och ungdomar som arbetar inom lantbruket.

2.7.8 Att de sociala trygghetssystemen i de centraleuropeiska länderna är så svaga är en kraftigt bidragande orsak till den höga andelen jordbruk för självhushållning i dessa länder. Av de ca 4 miljoner som arbetar inom lantbruket i Polen är ca 900 000 i pensionsåldern.

2.7.9 Vid hearingen pekade flera deltagare på den höga genomsnittsåldern för de sysselsatta inom jordbrukssektorn och på de konsekvenser som detta får. På längre sikt kommer denna åldersstruktur att leda till brist på kvalificerad arbetskraft.

2.8 Grund- och vidareutbildning

2.8.1 Utbildning ges en särskild betydelse i strategier på europeisk nivå. Det finns ett orsakssamband mellan antalet arbetsplatser, deras kvalitet och arbetskraftens utbildning. Av detta skäl är det särskilt viktigt att ge stöd till utbildning.

2.8.2 Det krävs en god grundläggande yrkesutbildning för de nya generationerna för att behovet av arbetskraft varaktigt skall kunna tillgodoses i jordbruket. Utbildningen måste ge både en hög yrkesmässig kompetens och en bred allmän utbildning som gör det möjligt för arbetskraften att flytta till andra branscher eller länder.

2.8.3 Inom ramen för den sociala dialogen har arbetsmarknadens parter slutit avtal om åtgärder för att vidareutveckla yrkesutbildningen och för att skapa generellt tillämpliga yrkesdiplom som en anpassning till arbetskraftens ökade rörlighet (9).

2.8.4 Andelen anställda inom jordbruket som deltar i utbildning ligger under genomsnittet för samtliga anställda i EU. I anslutningsländerna finns det ett enormt behov av att anpassa utbildningen till ny teknik, nya marknader, samt ekonomiskt och socialt innehåll och kompetens.

2.8.5 I dag krävs det mer än traditionellt lantbrukskunnande för att leda ett lantbruksföretag. Kraven på företagarna ökar med de ständiga tekniska, ekologiska, ekonomiska och sociala förändringarna. Just regioner med större jordbruksföretag är beroende av återväxten av nya företagare. I de nya tyska delstaterna kommer det snart att saknas lämpliga ledare som kan driva företagen vidare framgångsrikt. Man kan snart vänta sig en liknande utveckling i anslutningsländerna.

2.8.6 I nästan alla landsbygdsregioner i EU, men i synnerhet i avsides belägna och glest befolkade områden, möter vi problemet att de yngre, mer rörliga personerna flyttar. Det är framför allt de äldre som blir kvar och som hotas av ensamhet och brist på andlig stimulans. För att åldras på ett värdigt sätt måste man vara delaktig i utbildnings- och informationssamhället. Utbildning riktad till de äldre skall — utnyttja erfarenheterna från många års arbete inom jordbruket, — bidra till att föra in de äldres behov i vardagslivet, — uppmuntra de äldre att delta i samhällslivet, samt — förebygga ensamhet och brist på mental stimulans. Redan i dag finns det många som engagerar sig frivilligt i sådana verksamheter på landsbygden. Det som saknas är en samordning av verksamheterna och att man på ett målinriktat sätt inkluderar utbildning för äldre i europeiska program som ESF och Leader.

2.9 Medbestämmande och deltagande

2.9.1 I EU har det under de senaste åren utvecklats en social modell där så många aktörer som möjligt kan delta. Arbetsmarknadens parter har en särskild roll i detta sammanhang. De bidrar till den fortsatta utvecklingen av den europeiska sociala modellen genom avtal inom ramen för den sociala dialogen eller på företagsnivå. Enligt denna grundsyn ingår här även icke-kommersiella frågor (non-trade concerns) som får allt större betydelse i samband med EU:s yttre skydd. Hit hör även t.ex. avtal mellan företag, fackföreningar och andra icke-statliga organisationer för att se till att en hög social och ekologisk standard upprätthålls i samband med certifieringar. De första lovande initiativen inom jord- och skogsbruket togs genom Flower-Label-programmet och Forest Stewardship Council.

2.9.2 Genom utvecklingen av olika europeiska program har det skapats nya möjligheter till deltagande, t.ex. i övervakningskommittéerna för strukturfonderna, Europeiska socialfonden (ESF) och de lokala aktionsgrupperna för Leader. Man måste dock konstatera att arbetsmarknadens parter, och i synnerhet arbetstagarna, är underrepresenterade i dessa organ och att myndigheternas inflytande är för stort.

2.9.3 På grund av att företagen inom jordbrukssektorn är så små förekommer medbestämmande inom företagen endast i begränsad omfattning. Det är endast i ett smärre antal företag som det, på grund av deras storlek, har inrättats medbestämmandeorgan. I anslutningsländerna, där det har uppstått större företag, finns det ett ännu större behov av att inrätta sådana organ.

2.9.4 Eftersom medbestämmandet inom lantbruksföretagen är begränsat till ett fåtal företag får medbestämmandet på nivån över företagen en ökad betydelse. I vissa medlemsstater (t.ex. Frankrike) finns organisationer med proportionell representation, i form av kammare eller föreningar, som skapar möjligheter till medbestämmande i frågor som utbildning och sysselsättning.

2.9.5 Vid sidan av sitt arbete inom det institutionaliserade medbestämmandet är arbetsmarknadens parter alltmer engagerade i vidareutvecklingen av det civila samhället. Detta ger medlemmarna i deras organisationer tillfälle att öva sin kompetens i fråga om samarbete och kommunikation, och de bidrar till att förändra inkörda strukturer. Detta kan ge upphov till nya idéer, produkter, marknader och arbetstillfällen för företagen.

3. Visioner för 2010

3.1.1 Europeiska unionens historia visar att visioner kan bli verklighet om man sätter upp mål och om alla är beredda att arbeta tillsammans för att nå dessa mål. Även i samband med detta yttrande använder vi oss av visioner i kombination med konkreta handlingsplaner.

3.2 EESK förväntar sig ett konkurrenskraftigt och hållbart jordbruk med tryggad sysselsättning och social utjämning

3.2.1 Det skall finnas ett konkurrenskraftigt jordbruk, som drivs utifrån ett hållbart perspektiv. Ett hållbart jordbruk är en fortlöpande process där det finns ett ständigt samspel mellan berörda parter för att uppnå en jämvikt mellan både ekonomi, miljö och sociala förhållanden.

3.2.2 Sysselsättningen inom jordbruket förändras hela tiden. Förutom jordbruksföretagen, som har anställda som täcks av socialförsäkringarna skall det finnas företag som specialiserat sig på entreprenadarbeten samt säsongsarbete, vilket ger en flexibilitet som motsvarar produktionskraven.

3.2.3 Rättvisa konkurrensvillkor införs inom ramen för världshandeln, bland annat sociala och miljömässiga normer i utvecklingsländerna.

3.3 EESK kräver en integrerad politik för landsbygden – Konsekvenserna för företag som ligger före och efter i produktionskedjan måste beaktas

3.3.1 Den 2:a europeiska konferensen om landsbygdsutveckling i Salzburg 2003 gav avgörande impulser för en omorganisering av utvecklingspolitiken för landsbygden. Utan att underskatta jordbrukets betydelse säkerställs nu inom hela EU finansieringen av denna politik genom EU:s budget, med kompletterande medel från de nationella budgetarna. Det tidigare så komplicerade och stelbenta systemet har förenklats och öppnats upp så att det kan nå utanför de tidigare uppsatta ramarna för landsbygdsstöd.

3.4 EESK efterlyser ett enhetligt stödsystem i Europa som garanterar jordbrukarnas inkomster

3.4.1 Jordbrukets anpassning i de nya medlemsstaterna skall vara genomförd 2010. Det skall finnas ett enhetligt stödsystem. Jordbrukarna skall ha en garanterad inkomst. I det mångfunktionella jordbruket har jordbrukarna också andra inkomstkällor. De subventioner som är kopplade till produktionsstorlek minskas hela tiden och ersätts av ett prestationsinriktat inkomststöd till jordbrukarna.

3.4.2 Företagen kan i tid anpassa sig till den fortgående strukturomvandlingen, bland annat genom att i ökande grad finna sysselsättning utanför det traditionella jordbruket.

3.4.3 Det prestationsinriktade stödet kan bland annat gå till miljöförbättrande åtgärder, underhåll av mark och för inriktning på turism.

3.4.4 De företagare inom jordbrukssektorn som vill ge upp sin verksamhet, och arbetsgivare som lämnar jordbruket skall få möjlighet att delta i sysselsättnings- och utbildningsåtgärder.

3.5 EESK förväntar sig ökande sysselsättning inom jordbruket

3.5.1 Den rättsliga omstruktureringen av jordbruksföretag och ägandeförhållanden med avseende på jordbruksmark skall slutföras och alla bolagsformer skall vara likställda inom jordbruket. Antalet företag och anställda inom jordbrukssektorn (inklusive säsongsarbete och bemanningsföretag) kommer att öka totalt sett. Regionala fonder som hanteras av arbetsmarknadens parter skall inrättas för att främja sysselsättning och kompetensutveckling.

3.5.2 De olika stödmöjligheterna skall utnyttjas effektivt. Vid tilldelning av offentligt stöd skall man tillämpa kriteriet att sysselsättningen skall bibehållas och öka även på lång sikt.

3.5.3 Säsongsarbete skall räknas om till heltidsarbete i analyser av sysselsättningen, och illegala arbetsförhållanden omvandlas till legala.

3.6 EESK efterlyser kollektivavtal mellan arbetsmarknadens parter som garanterar en rimlig inkomst

3.6.1 För arbetstagarna skall det finnas löneavtal med generell giltighet – statligt fastställda minimilöner skall utgöra undantag. Lönerna skall ligga på en sådan nivå att arbetstagarna får en rimlig inkomst (10).

3.7 EESK kräver likabehandling för säsongsanställda

3.7.1 Löneavtal skall finnas för tillfälligt anställda och säsongsanställda. Människovärdigt boende skall finnas tillgängligt för samtliga arbetstagare, som också ingår i ett pensionssystem och därför inte riskerar fattigdom på ålderns höst.

3.7.2 Information om regler för arbetarskydd på arbetskraftens modersmål är en förutsättning. Kommittén är medveten om att detta inte alltid är så enkelt och uppmanar branschorganisationernas europeiska sammanslutningar och olycksfallsförsäkringsinstitut att ta sig an denna problematik och lägga fram förslag på lösningar.

3.7.3 Det skall inte längre finnas någon illegal arbetskraft.

3.7.4 Om företagen behöver ytterligare arbetskraft går det att utarbeta regler för anställda från länder utanför EU.

3.8 EESK förväntar sig att sociala kriterier och indikatorer används för certifiering av heltidsjordbruk som ett bidrag till ett hållbart jordbruk

3.8.1 En viktig förutsättning för att kunna utveckla ett hållbart jordbruk är att det införs certifiering av heltidsjordbruk. Sociala kriterier och indikatorer skall skapas i samband med införandet av ett sådant gemenskapsövergripande system.

3.9 EESK menar att fungerande sociala trygghetssystem leder till att arbetsplatserna inom jordbruket blir attraktiva

3.9.1 Trygghetssystemen inom jordbruket skall skydda arbetskraften från marginalisering och social utslagning.

3.9.2 Pensionssystemen för jordbrukare och arbetstagare inom jordbruket ger en rimlig inkomst (11) på ålderns höst. Förtidspension skall ge möjlighet till en värdig övergång till ålderdomen.

3.9.3 Arbetsmiljön måsta vara utformad så att även utvecklingen vad gäller arbetskraften blir hållbar, och de sysselsatta inom jordbruket är vid god hälsa när de uppnår pensionsåldern. Effektiva instrument och regler skall skapas inom ramen för en europeisk strategi. Nationella bestämmelser för arbetarskydd inom jordbruket kompletterar denna strategi.

3.9.4 De nationella socialförsäkringssystemen för jordbruket i Europa skall vara begripliga och överförbara så att det är enkelt att byta mellan systemen.

3.10 EESK förväntar sig en sektorsanknuten strategi för livslångt lärande som främjar sysselsättningen

3.10.1 En sektorsanknuten strategi för livslångt lärande bör inrättas. Strategin utgår från följande punkter: — Grundläggande yrkesutbildning. — Vidareutbildning inom jordbruket för arbetstagare. — Främjande av företagarandan inom jordbruket. — Studier på ålderns höst.

3.10.2 Genomförandet av en strategi och ett nätverk för utbildningar inom jordbruket i arbetsmarknadsparternas regi har lett till ökad efterfrågan på utbildningsinsatser inom lantbruket.

3.10.3 Avtalet om yrkesutbildning mellan arbetsmarknadens parter skall genomföras, och behöriga myndigheter skall delta i lämplig utsträckning i genomförandet.

3.10.4 Insatserna genomförs med hjälp av medel från de europeiska programmen ESF, GJP och Leader som kompletteras med nationell medfinansiering.

3.10.5 Gränsöverskridande europeisk konkurrens kan leda till att jord- och skogsbruksyrken blir attraktivare. Stipendier och särskilda stöd till enskilda skall också finnas.

3.11 EESK kräver att det civila samhällets organisationer görs delaktiga i en hållbar utveckling på landsbygden

3.11.1 Inom ramen för ett ”nytt deltagande” i Europa skapar det civila samhällets organisationer i länderna och regionerna gemensamt en hållbar utveckling av landsbygden. Ett jordbruk som följer kriterierna för hållbar utveckling är en viktig del av denna utveckling.

3.11.2 Vägledning för att uppnå ett hållbart jordbruk skall utarbetas. Målkonflikter skall lösas på ett ansvarsfullt sätt av det civila samhällets organisationer och så att utnyttjandet av resurser också uppfyller de ekonomiska kraven.

3.11.3 En målsättning med hållbar utveckling är att förhindra avfolkning av landsbygden.

3.11.4 I alla länder finns det möjligheter att ha en social dialog inom jordbruket på nationell och regional nivå.

3.11.5 Lagstiftningen skall vara utformad så att arbetstagarna kan företrädas effektivt av de fackliga organisationerna i företagen.

4. Handlingsalternativ

4.1 Ett konkurrenskraftigt och hållbart jordbruk

4.1.1 Jordbruket är en av de största markanvändarna i Europeiska unionen. Det har en särskild roll i den hållbara utvecklingen av Europa. Därför krävs en sektorsanknuten europeisk strategi för ett hållbart jordbruk som kompletterar den europeiska strategin för hållbar utveckling. — Kommissionen utvecklar denna strategi i samarbete med det civila samhällets organisationer på landsbygden. Denna strategi skall bland annat vara utgångspunkt för diskussionen om hur den nya stödperioden efter 2007 skall utformas. — Strategin för ett hållbart jordbruk kan bara vara framgångsrik om den har ett brett stöd. Kommissionen uppmanas därför att utarbeta ett program för att kunna sprida strategin och att finansiera motsvarande aktiviteter, dvs. seminarier, broschyrer m.m. Det civila samhällets organisationer på landsbygden uppmanas att medverka till att denna strategi genomförs.

4.1.2 Idén om ett hållbart jordbruk måste också beaktas inom ramen för WTO-förhandlingarna. Ett ovillkorligt krav är sund livsmedelsproduktion till ett rimligt pris och överenskommelser om och tillämpning av sociala och miljömässiga miniminormer.

4.2 En integrerad landsbygdsutveckling

4.2.1 Kommissionen måste i större utsträckning än hittills driva på samtliga nivåer för att stödmedlen skall få en gemensam inriktning. Detta förutsätter att berörda parter deltar, att det finns tydligt formulerade mål och en hållbar effekt av de metoder som används.

4.3 Garanterade inkomster inom jordbruket

4.3.1 Sysselsättningen och de anställdas och de självständiga jordbrukarnas inkomster bör säkras genom den stegvisa anpassningen av jordbrukspolitiken mellan EU–15 och anslutningsländerna. I detta sammanhang är modulering ett viktigt instrument. Det stärkta stödet till landsbygden för att göra det möjligt för jordbruksföretagen att få nya inkomstkällor måste fortsätta byggas ut. — Stödet inom ramen för jordbrukspolitiken bör inriktas dels på att ge företag med nya företagsidéer stöd under övergången, dels på direktstöd för prestationer som inte är marknadsmässigt gångbara men som är nödvändiga för samhället och eftersträvansvärda (exempelvis återställning av landskapet). — Leader-programmet skall inriktas tydligare på sysselsättning, hållbar utveckling och på att arbetsmarknadens parter deltar på den lokala nivån. — Inom Leader-programmet skall möjligheterna att stödja sysselsättnings- och utbildningsåtgärder för de jordbrukare som vill eller måste byta arbete finnas kvar, så att denna kategori inte blir arbetslös. Motsvarande programanpassning skall ske för anslutningsländerna.

4.4 Ökad sysselsättning inom jordbruket

4.4.1 Den lokala sysselsättningsdimensionen är särskilt tydlig i landsbygdsregionerna. På de ställen där det inte etableras större företag utanför jordbrukssektorn måste företag och förvärvsarbetande på orten själva arbeta för att skapa framtida arbetsplatser och utveckla gemensamma idéer. Kommissionens hittillsvarande insatser inom ramen för Leader-programmet och europeiska arbetsmarknadsinitiativ skall vidareutvecklas och samordnas bättre med varandra. De lokala aktörerna är dock inte tillräckligt engagerade i processutvecklingen på lokal nivå. Kommuner och regioner (NUTS 1 och NUTS 2) har mycket att ta igen när det gäller deltagande. Arbete på följande punkter bör inledas för att uppnå visionen: — Inom EU-program (som GJP, Leader, lokal sysselsättning) måste man öka inriktningen på sysselsättningseffekter på landsbygden. — Utveckla och genomföra ett program för arbetsmarknadens parter på landsbygden för att främja sysselsättningen på lokal nivå inom ramen för den europeiska sysselsättningsstrategin. — Kommissionen måste arbeta för att sysselsättningssituationen i landsbygdsregioner och inom lantbruket beaktas och uppmärksammas inom de nationella och lokala handlingsplanerna för sysselsättning. — Inom ramen för det europeiska stödprogrammet måste särskild vikt läggas vid utvecklingen av ett ”tredje system” för att stabilisera den ekonomiska, sociala och kulturella situationen på landsbygden. Här finns det fortfarande flera arbetsområden (stöd åt det civila samhället) där det på sikt kan uppstå nya arbetsplatser. Det finns ett särskilt behov av insatser i anslutningsländerna där den ”tredje sektorn”, dvs. den ”sociala ekonomin”, fortfarande inte är särskilt utvecklad. — Lokala utbildnings- och sysselsättningsfonder skall få hjälp från europeiska program, så att arbetsmarknadens parter kan starta initiativ för utbildning och sysselsättning.

4.5 Kollektivavtal mellan arbetsmarknadens parter

4.5.1 Jordbruksföretagen garanteras inkomst genom den gemensamma jordbrukspolitiken. Arbetstagarna inom jordbruket måste också ha möjlighet att få del av den allmänna inkomstutvecklingen. Detta bör baseras på kollektivavtal som förhandlas fram av arbetsmarknadens parter. Minimilöner och andra statliga bestämmelser skall endast utgöra undantag. Endast i de fall det inte förekommer förhandlingar bör staten gripa in. — Särskilt intressant är löne- och sysselsättningsutvecklingen inom jordbruket samt situationen för migrerande arbetskraft och säsongsanställda, med tanke på den ekonomiska och sociala sammanhållningen i EU–25. Ett observationsorgan för löner, sysselsättning och säsongsarbete inom jordbrukssektorn bör därför inrättas. Det skall ha till uppgift att genomföra undersökningar om hur anslutningen påverkar inkomstutvecklingen och det socioekonomiska sysselsättningsläget samt den sociala utvecklingen inom jordbruket i ett vidare perspektiv. Organet skall ha följande konkreta målsättningar: övervaka situationen, informera arbetsmarknadens parter, kommissionen och regeringarna, tolka handlingsplaner och åtgärder. EESK uppmanar den partssammansatta kommittén för jordbruket att ta på sig observationsorganets uppgifter. — Kommissionens rapporter skall behandla arbetstagarnas inkomster. — Informationsmöten om situationen vad gäller kollektivavtal mellan arbetsmarknadens parter i medlems- och anslutningsländerna skall främjas inom ramen för den sociala dialogen. — I anslutningsländerna är samspelet mellan arbetsmarknadens parter ännu inte så väl utvecklat att alla områden täcks in av kollektivavtal. Här måste kommissionen fortsätta att ge (framför allt ekonomiskt) stöd.

4.6 Säsongsarbete

4.6.1 Säsongsarbetet inom jordbruket måste regleras inom EU även efter utvidgningen för att förhindra störningar på den europeiska jordbruksarbetsmarknaden. — Med stöd av kommissionen bör arbetsmarknadens parter inom jordbruket avtala om miniminivåer för arbetsförhållanden och logi för säsongsanställda. — Det behövs fortfarande ett europeiskt ID-kort för migrerande arbetstagare och säsongsanställda (12). ID-kortet skall inte fungera som ett pass. Det skall innehålla information om innehavarens kvalifikationer och socialförsäkringar och vara till hjälp både för arbetsgivare och arbetstagare. — Om det efter utvidgningen fortfarande finns behov av säsongsarbetskraft från tredje land inom jordbruket, skall europeiska regler skapas för att balansera intressena mellan arbetsmarknadens parter och medlemsstaterna.

4.7 Sociala kriterier och indikatorer vid certifiering av heltidsjordbruk

4.7.1 Jordbrukets produktion är en viktig faktor när det gäller en hållbar utveckling på landsbygden. Allt fler konsumenter kräver insyn i livsmedelshanteringen. Jordbrukarna accepterar i ökande utsträckning kraven på insyn i produktionen. Det görs omfattande ansträngningar för att öka insynen i produktionen. Förutsättningen för ett hållbart jordbruk i Europa är att man utvecklar och inför certifieringssystem i samarbete med arbetsmarknadens parter. — Certifieringssystem, kvalitetsstämplar och andra typer av märkning är en viktig del av ett hållbart jordbruk. Därför måste även sociala kriterier och indikatorer integreras i certifieringssystemet. — Företagen skall bedömas efter ”god jordbrukshävd” inom ramen för tvärvillkoren. Det går bara att uppnå god jordbrukshävd om samtliga som deltar i produktionsprocessen är kvalificerade och förberedda inför arbetet. Motsvarande kriterier skall också ingå i definitionen av god jordbrukshävd. (13) — Den ekonomiska, miljömässiga och sociala situationen inom företagen skall fortlöpande förbättras genom det system för jordbruksrådgivning (”Farm advisory system” – FAS) som kommissionen föreslagit. I detta rådgivningssystem skall det förutom företagsrådgivning inrättas en särskild rådgivning för arbetstagare med målet att förbereda dessa inför framtiden. (14) — På europeisk nivå finns det en fungerande social dialog om jordbruket. Inom denna ram bör omgående sociala kriterier och indikatorer utarbetas som riktlinjer med målet att utveckla gemensamma metoder för ett hållbart jordbruk. Dessa sociala indikatorer och kriterier skall diskuteras med bland annat icke-statliga organisationer och konsumentskyddsorganisationer så att man uppnår ett brett samförstånd. De skall fungera som vägledning för processerna ute i regionerna.

4.8 Sociala trygghetssystem i ett hållbart jordbruk

4.8.1 I många europeiska länder klagar företagen över brist på utbildad arbetskraft inom jordbruket. En anledning till detta är att denna sektor är mindre attraktiv jämfört med andra sektorer, vilket exempelvis beror på de relativt sett lägre inkomsterna och på det ofta tunga kroppsarbetet. Ett sätt att öka intresset för jordbruksarbete hos nya generationer jordbrukare är att förbättra de sociala trygghetssystemen. — Inom ramen för jordbrukspolitiken skall bestämmelserna om förtidspension vidgas så att arbetsgivare och arbetstagare får möjlighet till en värdig övergång till ålderdomen. För anslutningsländerna gäller detta inom ramen för motsvarande program. Sådana bestämmelser är nödvändiga framför allt med tanke på den demografiska situationen med åldrande jordbrukare i Central- och Östeuropa. — Genomförande av ILO-konventionen (nr 184) om hälsoskydd inom jordbruket. Kommissionen arbetar för att medlemsländerna skall upprätta och genomföra nationella arbetarskyddsstrategier för jordbruket. — Ett brett initiativ skall leda till att den migrerande arbetskraften får information om hur den kan förbättra sin sociala trygghet. EESK uppmanar kommissionen att finansiellt stödja och samordna informationskampanjen med socialförsäkringsorganen och arbetsmarknadens parter. — Medlemsstaterna måste även i framtiden ha ansvaret för de sociala trygghetssystemen. — Avbytartjänsten ger hjälp åt mindre jordbruksföretag vid lantbrukarens frånvaro.

4.9 En sektorsanknuten strategi för livslångt lärande inom jordbruket

4.9.1 Det måste vidtas ytterligare åtgärder för att höja utbildningsnivån och förbättra sysselsättningen inom jordbruket och på landsbygden i övrigt. Efterfrågan på utbildning måste stimuleras och utbudet av utbildningar måste få högre kvalitet. Detta skall ske inom ramen för en sektorsanknuten strategi för livslångt lärande. Detta är ett bidrag till den kunskapsbaserade ekonomin i enlighet med Lissabonstrategin. — Kommission skall under medverkan av arbetsmarknadens parter utarbeta en strategi som består av 4 pelare (grundläggande yrkesutbildning, fortbildning, främjande av företagarandan, studier senare i livet) för att främja livslångt lärande inom jordbruket. Strategin skall medfinansieras med europeiskt stöd från bland annat den gemensamma jordbrukspolitiken och ESF. — Rådgivning om utbildning till jordbrukare och jordbruksanställda ingår också i denna strategi för livslångt lärande. Detta kan finansieras genom den gemensamma jordbrukspolitiken. Det finansiella stödet skulle kunna utgå i form av tekniska hjälpmedel. Arbetsmarknadens parter skall engageras i arbetet med att erbjuda rådgivning. — Ett av kommissionen understött europeiskt utbildningsnätverk bestående av utbildnings- och sysselsättningsansvariga hos arbetsmarknadens parter skall överta organisationen av kunskapsöverföringen. — De egna finansiella medlen hämtas från regionala fonder.

4.10 Det civila samhällets organisationer skall delta i utformningen av en hållbar utveckling för landsbygden

4.10.1 Det finns stora skillnader mellan medlemsstaterna när det gäller hur arbetsmarknadens parter hanterar utvecklingen av arbetsförhållandena inom jordbruket. EU bör främja utvecklingen av den sociala dialogen genom passande åtgärder. — Kommission uppmanas att undersöka goda exempel när det gäller arbetsförhållanden, utvärdera dessa och sprida resultaten. — Kommissionen bör tillhandahålla medel för arbetsmarknadens parter i anslutningsländerna så att det går att främja positiva och innovativa försök till samarbete mellan arbetsmarkandens parter.

4.10.2 Relevanta aktörer måste engageras och deras synpunkter måste beaktas vid utvecklingen av det civila samhället inom ramen för hållbar utveckling. Det måste finnas möjligheter till medbestämmande så att deltagandet vidareutvecklas med målet att få till stånd ett väl utvecklat civilt samhälle. — Det är möjligt att utnyttja samordningsvinster genom dialoger inom jordbrukssektorn i medlemsstaterna och i regionerna. Kommission uppmanas att inrätta organ för dialoger inom relevanta program. Samordning av programutvecklingen och projektstöden inom de operativa programmen – bl.a. Leader, ESF och ERUF – bör diskuteras inom näringen. — På landsbygden finns det inget brett stöd för tanken på ett lokalt program för att genomföra hållbar utveckling. Därför är det viktigt att motivera så många människor som möjligt att delta. Endast i ett klimat där människor själva är redo att engagera sig kan initiativ från gräsrotsnivån bli framgångsrika, vilket i sin tur krävs för att den lokala sysselsättningspolitiken skall få effekt. — I samtliga landsbygdsområden skall det på regionnivå inrättas s.k. verkstäder för landsbygdsutveckling. I dessa verkstäder skall relevanta aktörer (folkvalda, förvaltningsledning, jordbrukets intresseorganisationer, fackförbund, kyrkan etc.) arbeta med de problem som finns på landsbygden.

Bryssel den 29 januari 2004 Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande Roger RIESCH

(1) Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande om ”En politik som främjar den europeiska jordbruksmodellen”, EGT C 368, 20.12.1999, s. 76–86.

(2) Europeiska kommissionens övergripande uppföljningsrapport om läget för medlemskapsförberedelserna (Comprehensive Monitoring Report of the European Commission on the State of Preparedness for EU membership, 2003).

(3) Meddelande från kommissionen till rådet och Europaparlamentet – Halvtidsöversyn av den gemensamma jordbrukspolitiken, (KOM(2002) 394 slutlig), s. 7.

(4) Kommissionens meddelande ”Andra lägesrapporten om den ekonomiska och sociala sammanhållningen” (KOM (2003) 34 slutlig), s. 14.

(5) Se föregående fotnot.

(6) Med företag och organisationer inom ”den tredje sektorn” eller ”den sociala ekonomin” avses socioekonomiska enheter som i huvudsak har följande principer gemensamma: avsaknad av vinstintresse, oavhängighet från den offentliga eller privata sektorn, strävan efter en organisationsform med mer delaktighet samt en inriktning på tjänster för samhället. Dessa organisationer täcker behov och offentliga tjänster som marknaden inte svarar för. För att göra detta startar man en ekonomisk verksamhet och anställer personal. Det handlar mest om små och medelstora företag inom lokala sammanslutningar vars arbete är inriktat på en långsiktig regional utveckling. (Se not 5.)

(7) Meddelande från kommissionen: Agera lokalt för sysselsättningen - En lokal dimension i den europeiska sysselsättningsstrategin, (KOM(2000) 196 slutlig), s.12.

(8) Se föregående fotnot.

(9) Se not 2.

(10) EFFATT, GEOPA, Avtal om yrkesinriktad grund- och vidareutbildning.

(11) Med rimlig inkomst menas att arbetstagarna får ersättning för sin prestation som gör det möjligt för dem att tillfredsställa sina ekonomiska, sociala och kulturella behov. Inkomstutvecklingen inom jordbruket måste hänga med den allmänna inkomstutvecklingen.

(12) Se även fotnot 11.

(13) ESK:s yttrande ” Rambestämmelser för säsongsarbete i jordbruket för personer från tredje land”(initiativyttrande), EGT, C 204, 18.7.2000, s. 92.

(14) Se EESK:s yttrande om ”Översynen av GJP efter halva tiden”, EESK 591/2003, s.11.