RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET om utvärderingen av förordning (EU) nr 236/2012 om blankning och vissa aspekter av kreditswappar /* COM/2013/0885 final */





RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET om utvärderingen av förordning (EU) nr 236/2012 om blankning och vissa aspekter av kreditswappar (Text av betydelse för EES) 1. Inledning I denna rapport till Europaparlamentet och rådet (nedan kallad rapporten) redogörs för utvärderingen av förordning (EU) nr 236/2012 om blankning och vissa aspekter av kreditswappar (nedan kallad blankningsförordningen). Europeiska kommissionen är enligt artikel 45 i blankningsförordningen skyldig att rapportera till Europaparlamentet och rådet om lämpligheten och konsekvenserna av vissa bestämmelser i blankningsförordningen. Denna rapport täcker in de punkter som anges i artikel 45 i blankningsförordningen. Denna rapport har utarbetats mot bakgrund av diskussioner som förts med behöriga myndigheter och Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten (Esma). Den 22 oktober 2012 gav kommissionen formellt Esma i uppdrag att göra en kvantitativ analys av tillgängliga uppgifter om blankning och hålla ett samråd med behöriga myndigheter och aktörer på marknaden. Baserat på detta arbete utfärdade Esma sina tekniska råd om utvärderingen av blankningsförordningen den 3 juni 2013 (nedan kallad Esmas rapport)[1]. 2. Lämpligheten av förfarandena för anmälan och offentliggörande 2.1. Anmälan och offentliggörande av betydande korta nettopositioner i aktier Enligt Esmas iakttagelser gjordes 12 603 anmälningar till behöriga myndigheter om 970 olika aktier i 18 medlemsstater mellan den 1 november 2012 och den 28 februari 2013. Av dessa anmälningar låg 74 % inom tröskelvärdena på 0,2 % och 0,5 %. Övriga 26 % låg över 0,5 % och offentliggjordes därför. Under den perioden var det endast ett fåtal aktieägare som blankade ett stort antal aktier. 75 % av aktieägarna blankade sju olika aktier eller färre. Innehavet av korta positioner var relativt koncentrerat. Tio företag innehade över 28 % av alla positioner som rapporterades under perioden (punkterna 17 och 19 i Esmas rapport). Esma anser att de nuvarande tröskelvärdena i blankningsförordningen är väl lämpade för att ge behöriga myndigheter och marknaden meningsfull information och att efterlevnaden av dem samtidigt utgör en proportionell arbetsbörda för investerarna. Esma anser att de nuvarande tröskelvärdena och successiva nivåerna för rapportering av aktier är lämpliga och bör förbli oförändrade (punkterna 31 och 32 i Esmas rapport). Kommissionen delar Esmas slutsats om att tröskelvärdena för anmälan och offentliggörande av betydande korta nettopositioner i aktier tycks vara väl avpassade och lämpade. Kommissionen ser i det här skedet därför inga övertygande skäl att ändra dem eller den nuvarande metoden för beräkningen av korta nettopositioner i aktier. 2.2. Rapportering av betydande korta nettopositioner i statspapper och anmälan av betydande positioner utan täckning i statskreditswappar Esma har konstaterat att endast ett fåtal anmälningar (148) om 13 olika aktier i 11 medlemsstater inkom till behöriga myndigheter mellan den 1 november 2012 och den 28 februari 2013. 26 innehavare rapporterade 39 korta positioner. För dessa gjordes 109 ändringar under perioden (punkterna 50 och 51 i Esmas rapport). Esma anser att det mycket låga antalet mottagna anmälningar om statspapper, jämfört med antalet mottagna anmälningar om aktier, skulle kunna betyda att tröskelvärdet satts för högt eller bero på att man använt en tidsjusterad metod för rapporteringen. Esma anser att den nominella metoden är lämpligare än den tidsjusterade metoden för beräkningen av korta nettopositioner i statspapper. Esma anser att de ursprungliga tröskelvärdena skulle behöva justeras om man fortsätter att använda den tidsjusterade metoden. Esma föreslår också att man övergår till en årlig översyn i stället för den nuvarande kvartalsvisa översynen (punkterna 52 och 57–59 i Esmas rapport). Kommissionen noterar att man mottagit relativt få anmälningar av blankning i statspapper jämfört med antalet anmälningar om aktier. Kommissionen noterar även de för- och nackdelar som finns med såväl den tidsjusterade som den nominella metoden. Men med tanke på att det gått så kort tid sedan blankningsförordningen började tillämpas och att det därför inte finns så mycket uppgifter att gå på ser kommissionen i det här skedet inga övertygande skäl att ändra blankningsförordningen på det här området. 3. Konsekvenser av enskilda krav på offentliggörande Esma rapporterar att 224 innehavare offentliggjorde 1 090 korta positioner i 427 aktier. De flesta av dessa offentliggöranden kom från Storbritannien, följt av Frankrike och Sverige. Bland de 3 508 anmälningar som offentliggjordes av dessa 224 innehavare kom 90 % från innehavare bosatta i Storbritannien eller Förenta staterna. De tio största innehavarna stod för 37,5 % av dessa offentliggjorda anmälningar (punkterna 60–62 i Esmas rapport). De behöriga myndigheterna ansåg att de enskilda tröskelvärdena för rapportering var lämpliga. De fick dock blandade omdömen från aktörerna på marknaden. Esma menar också att aktörerna på marknaden kan ha en tendens att undvika att överskrida tröskelvärdet för anmälan för att hålla sig under tröskelvärdet på 0,5 % och därigenom inte behöva offentliggöra information om sin blankningsaktivitet (punkterna 22 och 29 i Esmas rapport). När det gäller förordningens allmänna konsekvenser noterar Esma totalt sett en något minskad volatilitet för EU:s aktier jämfört med amerikanska aktier. Effekterna på likviditeten var blandade och prisprognosen tycks vara lägre än under perioden innan förordningen trädde i kraft. Esma understryker dock att analysen bör tolkas med försiktighet med tanke på den korta tidsperioden, de empiriska begränsningarna och svårigheten att identifiera förordningens specifika konsekvenser (punkterna 10–11 i Esmas rapport). Som anges i avsnitt 2.1 rekommenderar Esma i sin rapport inte någon ändring av tröskelvärdena för offentliggörande. Kommissionen håller med Esma om att de enskilda kraven på offentliggörande inte behöver ändras. 4. Lämpligheten av direkt, centraliserad rapportering till Esma De flesta behöriga myndigheter skulle helst se att det inte infördes någon centraliserad rapporteringsmekanism, utan att man hade kvar det nuvarande systemet (punkt 64 i Esmas rapport). De hävdar att en centraliserad rapporteringsmekanism för hela EU skulle kunna försvåra den nationella övervakningen och tillämpningen och göra den mindre effektiv. En minoritet av de behöriga myndigheterna och vissa aktörer på marknaden ser dock fördelarna med och stöder en centraliserad rapporteringsmekanism (punkterna 62 och 64 i Esmas rapport). Esma rekommenderar inte några ändringar av blankningsförordningen och dess genomförandebestämmelser i fråga om rapporteringsmekanismen (punkt 66 i Esmas rapport). Mot bakgrund av detta anser kommissionen att det nuvarande systemet med rapportering på nationell nivå fungerar väl och att det i det här skedet inte tycks finnas några större fördelar med en direkt, centraliserad rapportering. 5. Restriktioner och krav för blankning utan täckning i aktier, statspapper och statskreditswappar 5.1. Restriktioner för blankning utan täckning i aktier och statspapper Esma har utvärderat tillämpningen av restriktionerna för blankning utan täckning genom att bedöma effekterna på värdepapperslån och antalet uteblivna avvecklingar. Esma rapporterar att aktiviteten på marknaderna för värdepapperslån har varit lägre sedan blankningsförordningen trädde i kraft, även om det har skett en återhämtning sedan januari 2013. Esma påpekar dock att det inte finns några uppgifter om tillsynen av värdepapperslån och att denna analys därför kanske inte är tillräckligt heltäckande. Restriktionerna väntas minska de uteblivna avvecklingarna. Esma rapporterar också att de uteblivna avvecklingarna har blivit färre sedan förordningen trädde i kraft, vilket visas genom att volym och värde på uteblivna avvecklingar av europeiska aktier baserat på volym och värde, som har minskat med 0,5 respektive 1 procentenhet (punkt 77 i Esmas rapport). Esma konstaterar att avvecklingsdisciplinen har ökat sedan blankningsförordningen började tillämpas (s. 21–23 i Esmas rapport. Se även avsnitt 5.3). Mot bakgrund av ovannämnda empiriska belägg anser Esma att det i det här skedet inte är motiverat med några större ändringar på det här området. Esma föreslår dock vissa ändringar av artiklarna 12 och 13 i blankningsförordningen för att ge blankare möjlighet att inhämta de bekräftelser som behövs för att åta sig en blankning från parter inom samma juridiska enhet, förutsatt att dess parter uppfyller erforderliga villkor. Esma föreslår även vissa finjusteringar i kommissionens genomförandeförordning (EU) nr 827/2012 (punkterna 83–85 i Esmas rapport). Kommissionen delar Esmas slutsatser att det i det här skedet inte behövs några större ändringar av blankningsförordningen på det här området. 5.2. Restriktioner och krav för transaktioner med statskreditswappar utan täckning Genom att med hjälp av swappspreadar och avkastningen på statsobligationer mäta vilken effekt förbudet mot kreditswappar utan täckning har haft på statslånevillkoren har Esma noterat att medlemsstaternas spreadar för statskreditswappar har minskat något sedan förbudet mot transaktioner med statskreditswappar utan täckning infördes. Förbudet har konstaterats leda till att spreaden för kreditswappar minskat med cirka 26 räntepunkter (punkt 100 i Esmas rapport). Esma konstaterar att det faktum att blankningsförordningen börjat tillämpas på det hela taget inte tycks ha haft någon större inverkan på aktiviteten på marknaden för statskreditswappar, med undantag för index för statskreditswappar, där det noterats en kraftig nedgång. Esma påpekar att det inte tycks ha skett några märkbara negativa effekter på EU:s marknader för statspapper. Det har dock noterats en minskad aktivitet för statskreditswappar i några medlemsstater och index för statskreditswappar (punkt 112 i Esmas rapport). På det hela taget ser Esma inga övertygande skäl att i det här skedet göra några större ändringar av blankningsförordningens bestämmelser om statskreditswappar. Esma konstaterar dock att det kan vara för tidigt att dra några definitiva slutsatser (punkt 112 i Esmas rapport). Kommissionen menar att slutsatserna om blankningsförordningens effekter bygger på en mycket kort tidsperiod. På grund av detta anser kommissionen att restriktionerna och kraven för transaktioner med statskreditswappar utan täckning fortfarande är lämpliga. 5.3. Avvecklingsdisciplin, inklusive buy-in-förfaranden Aktörerna på marknaden rapporterade att avvecklingsdisciplinen generellt sett ökat sedan blankningsförordningen började tillämpas. Totalt sett har antalet buy-in och buy-in-försök i EU ökat med 35 % sedan blankningsförordningen började tillämpas. Denna ökning skulle till stor del dock kunna tillskrivas en viss medlemsstat. Esma anser att kraven på avvecklingsdisciplin, särskilt buy-in-förfarandena, bättre skulle kunna regleras i en enda, övergripande rättsakt (punkterna 88–91 i Esmas rapport). Till exempel anser Esma att den kommande förordningen om värdepapperscentraler[2] är ett effektivare verktyg för att fastställa mer detaljerade regler och för att säkerställa lika villkor vid tillämpningen av buy-in-förfaranden och sanktionsförfaranden för avveckling. Kommissionen håller med om att kraven på avvecklingsdisciplin, särskilt buy-in-förfarandena, bättre skulle kunna regleras i den kommande förordningen om värdepapperscentraler, förutsatt att man tillämpar en mer heltäckande och övergripande strategi. 5.4. Andra aspekter som rör tillämpningen av restriktioner Baserat på marknadsaktörernas och de behöriga myndigheternas synpunkter om de förbättringar som skett på avvecklingsområdet anser Esma att införandet av restriktioner för blankning utan täckning har haft en märkbar effekt när det gäller att minska förekomsten av utebliven avveckling vid aktietransaktioner. När det gäller ”lokaliseringsregelns” effekter visar Esmas analys av uppgifter om värdepapperslån under 2012 och första delen av 2013 att aktiviteten på marknaderna för värdepapperslån har varit lägre sedan blankningsförordningen trädde i kraft, även om det har skett en återhämtning sedan januari 2013. På det hela taget anser Esma att det i det här skedet inte är motiverat med några större ändringar av kraven på det här området. Esma föreslår dock några smärre ändringar av detaljerna i artiklarna 12 och 13 i blankningsförordningen, t.ex. att tillåta interna låneavdelningar i stället för tredjeman när det gäller att bekräfta lokaliseringen, och en översyn av definitionen av likvida aktier i lokaliseringsöverenskommelser i ett senare skede (punkt 83 i Esmas rapport). Kommissionen delar Esmas slutsats att det i det här skedet inte finns någonting i tillämpningen av restriktionerna och kraven i fråga om information om korta nettopositioner och blankning utan täckning som tyder på några större brister eller funktionsfel i blankningsförordningen på det här området. 6. Hur marketmakerundantaget i blankningsförordningen fungerar Tillämpningen av marketmakerundantaget i blankningsförordningen är kopplad till tillämpningen av skyldigheterna i kapitlen II och III i blankningsförordningen och därför till den utvärdering som görs i denna rapport. Esmas riktlinjer om marketmakerundantaget har tillämpats sedan april 2013. Esma rapporterar att de flesta behöriga myndigheter ansåg att undantaget skulle göra det möjligt att tillhandahålla likviditet utan att möjliggöra kringgående. Vissa ansåg dock att det skulle kunna leda till minskad likviditet. Aktörerna på marknaden har uttryckt oro över att undantagets begränsade tillämpningsområde begränsat deras möjlighet att utöva sin marketmakerfunktion över disk i instrument som ränteswappar och onoterade derivat (punkterna 140–144). De behöriga myndigheterna ansåg i regel att förfarandet för anmälan om avsikten att använda undantaget var lämpligt, även om några uttryckte oro över en tung arbetsbörda. Aktörerna på marknaden ansåg att kravet att anmäla varje enskilt instrument var betungande och opraktiskt. De uttryckte även oro över risken för olika villkor till följd av att olika myndigheter behandlar anmälningar om undantag olika snabbt (punkterna 145–146 i Esmas rapport). Esma föreslår att texten i blankningsförordningen ändras och att marketmakerundantagets tillämpningsområde ses över. Esma föreslår även vissa ändringar av antingen tekniska standarder eller delegerade akter (punkt 149 i Esmas rapport). I synnerhet rekommenderar Esma att undantagets tillämpningsområde och villkor ses över, samtidigt som blankningsförordningens underliggande mål och syfte respekteras (punkterna 152–156). Kommissionen anser dock att de farhågor som Esma uttryckt i sin rapport om marketmakerundantagets tillämpningsområde och villkor inte kan bedömas på ett meningsfullt sätt förrän det har gått mer tid sedan blankningsförordningen trädde ikraft och det finns tillräckligt med erfarenhet av tillämpningen av blankningsförordningen som kan ligga till grund för ett eventuellt förslag till översyn. Enligt Guideline Compliance Table, som offentliggjordes den 19 juni 2013, har behöriga myndigheter i fem medlemsstater förklarat att de inte efterlever olika aspekter i riktlinjerna när det gäller undantaget för marketmakerfunktion och primärmarknadsoperationer enligt blankningsförordningen. De hänvisar till avvikande åsikter i ett antal frågor, till exempel de omfattade instrumentens tillämpningsområde och villkoren för att bevilja marketmakerundantaget[3]. Kommissionen varnar för att det faktum att vissa behöriga myndigheter inte följer Esmas riktlinjer kommer att leda till en situation där blankningsförordningen tillämpas olika, vilket leder till olika villkor i EU. Dessutom kan tillämpningen av olika kriterier vid omprövningen av tidigare beviljade marketmakerundantag även leda till att undantaget tillämpas olika. Dessa skillnader kan leda till att konkurrensen snedvrids och att blankningsförordningen blir mindre effektiv. Kommissionen anser att en enhetlig tillämpning av blankningsförordningen, särskilt av marketmakerundantaget, i alla medlemsstater är avgörande för att säkerställa lika villor och en enhetlig marknadspraxis i EU. Skapandet av olika villkor i EU kan undergräva förordningens huvudsakliga mål, nämligen att säkerställa en väl fungerande inre marknad för finansiella tjänster, och säkerställa ett gott skydd för konsumenter och investerare. Mot bakgrund av detta ser kommissionen i det här skedet inga övertygande skäl att ändra blankningsförordningen på det här området. Skulle kommissionen upptäcka att blankningsförordningen, särskilt marketmakerundantaget, tillämpas i strid med blankningsförordningen, kommer den att vidta lämpliga uppföljningsåtgärder. 7. Befogenheter att ingripa enligt blankningsförordningen Enligt artikel 23 i blankningsförordningen har behöriga myndigheter rätt att vidta vissa nödåtgärder vid betydande prisfall för ett finansiellt instrument. Hittills har denna befogenhet att tillfälligt begränsa blankning eller på annat sätt begränsa transaktioner med ett finansiellt instrument endast utövats av två medlemsstater (Italien och Portugal). Vissa aktörer på marknaden menar att förbuden har skapat förvirring och osäkerhet för aktörerna och direkt påverkat likviditeten och priseffektiviteten. Dessutom har åtgärden lett till utredningskostnader för aktörerna på marknaden för informationssökning på grund av skillnader i innehåll, tidpunkt på handelsdagen då transaktioner genomförs i de berörda länderna och på grund av otydlighet kring instrumentens tillämpningsområde (punkt 190 i Esmas rapport). Kommissionen har blivit uppmärksam på att i fall där en behörig myndighet infört ett tillfälligt förbud mot blankning av vissa aktier till följd av ett ”betydande prisfall” så har de behöriga myndigheterna i andra medlemsstater där dessa aktier också handlas inte alltid infört liknande förbud för samma aktier, eller så har de vidtagit andra åtgärder. Detta har lett till att förbudet tillämpas i vissa medlemsstater men inte i andra. I vissa andra fall har till och med olika behöriga myndigheter inom en och samma medlemsstat fattat olika beslut om att införa eller inte införa ett blankningsförbud som tillämpas av en annan medlemsstat. Esma föreslår att för att åtgärderna i artikel 23 ska vara genomförbara, mindre komplexa och mindre resurskrävande bör de behöriga myndigheterna på den mest relevanta marknaden när det gäller likviditeten för ett visst instrument få lov att avgöra om och när en tillfällig åtgärd för att förbjuda blankning eller begränsa handeln med ett visst instrument är nödvändig, utan att behöva genomföra en mekanism som bygger på tröskelvärden för betydande prisfall (punkt 209 i Esmas rapport). Kommissionen anser att blankningsförordningen ger behöriga myndigheter ett effektivt och fullständigt regelverk för att tillämpa blankningsförbud på ett enhetligt och effektivt sätt. De behöriga myndigheterna bör därför tillämpa en enhetlig strategi och använda sina befogenheter på ett sätt som garanterar en konsekvent tillämpning av blankningsförbuden för att därmed bidra till att nå blankningsförordningens mål. Därför måste de behöriga myndigheterna se till att förfarandet i artikel 26.4 i blankningsförordningen följs, så att Esma kan informera alla andra relevanta behöriga myndigheter om blankningsåtgärder som vidtagits enligt artikel 23 i blankningsförordningen. Om förfarandet följs bör de behöriga myndigheterna även kunna bedöma om åtgärder som andra behöriga myndigheter vidtar är förenliga med varandra. När det gäller lämpligheten av de tröskelvärden som anges i artikel 23 i blankningsförordningen och artikel 23 i kommissionens delegerade förordning (EU) nr 918/2012 anser Esma att inte alla de nuvarande tröskelvärdena som fastställts för att identifiera ett betydande prisfall för alla kategorier av instrument bör behållas, utan att vissa tröskelvärden bör ändras eller slopas (punkterna 210–211 i Esmas rapport). Esma menar att tröskelvärdena för företagsobligationer och statsobligationer bör ses över eller slopas och att det inte behövs några tröskelvärden för noterade fondföretag (utöver indexfonder) eller för råvaruderivat (punkt 211 i Esmas rapport). Med tanke på att dessa tröskelvärden tillämpats under så kort tid anser kommissionen inte att det är nödvändigt att ändra dem eller att ompröva tröskelvärdena för betydande prisfall för fondföretag och råvaruderivat. När det gäller nödåtgärder vid ogynnsamma händelser eller utvecklingar som utgör ett allvarligt hot mot den finansiella stabiliteten eller marknadsförtroendet enligt artiklarna 18, 19, 20 och 21 i blankningsförordningen anser Esma att förordningens bestämmelser generellt sett är nödvändiga och lämpliga. Kommissionen instämmer. 8. Slutsatser Kommissionen anser att det baserat på de begränsade uppgifter som finns än så länge kan sägas att blankningsförordningen har haft en positiv effekt i form av ökad transparens för blankning och minskade uteblivna avvecklingar, och en relativt blandad ekonomisk effekt. Det finns inga övertygande belägg för att blankningsförordningen har haft betydande negativa effekter i form av minskad likviditet för statskreditswappar. Det finns ingenting i Esmas rapport som tyder på att blankningsförordningen har haft några större negativa ekonomiska konsekvenser som enligt kommissionens uppfattning skulle motivera en ändring av förordningen på kort sikt. På det hela taget visar de empiriska belägg som finns att blankningsförordningen har haft en del positiva effekter på volatiliteten, blandade effekter på likviditeten och har lett till en något lägre prisprognos. Som Esma själv noterar bör slutsatserna i denna rapport tas med försiktighet på grund av den korta tid för utvärdering som gått sedan blankningsförordningen började tillämpas och på grund av bristen på uppgifter. De behöriga myndigheterna och aktörerna på marknaden inser att den korta tidsperioden och de begränsade uppgifterna som bedömningen bygger på gör det svårt att dra några exakta slutsatser om huruvida blankningsförordningens mål att förbättra villkoren för marknadens funktion och säkerställa ett gott skydd för investerare har uppnåtts (punkterna 12–13 i Esmas rapport). Dessutom har de marketmakerriktlinjer som Esma antagit endast tillämpats sedan april 2013. Även om Esma har kommit med en del rekommendationer om justeringar av blankningsförordningen, främst när det gäller lokaliseringsreglerna, marketmakerundantaget och de behöriga myndigheternas befogenheter att införa tillfälliga förbud, har Esma rekommenderat kommissionen att göra en ny bedömning av blankningsförordningen och dess genomförandebestämmelser i ett senare skede, när man har fler uppgifter och mer erfarenhet. Esma har även gjort kommissionen uppmärksam på de kostnader som ändringar i regelverket så kort tid efter det att det började tillämpas kan medföra för investerare och behöriga myndigheter. Avslutningsvis är den övergripande kvantitativa analys av blankningsförordningens effekter som presenteras i Esmas rapport föremål för vissa villkor som har stor betydelse för hur förordningens konsekvenser ska tolkas. Till exempel är de metoder som Esma använder sig av i sin tekniska bedömning av blankningsförordningen förenade med modellrisker och empiriska begränsningar[4]. Enligt Esma finns det också risk för att man i analysen fångar upp vissa externa faktorer som kan snedvrida resultaten. Kommissionen anser därför att det är för tidigt att, baserat på de belägg som finns, dra några definitiva slutsatser om blankningsförordningens tillämpning som skulle motivera en översyn av lagstiftningen i det här skedet[5]. Kommissionen kommer därför att fortsätta att övervaka blankningsförordningens tillämpning. För att säkerställa att den rättsliga ramen för blankning fungerar som den ska, anser kommissionen att man skulle kunna göra en ny utvärdering av blankningsförordningens lämplighet och konsekvenser, av liknande omfattning som den som anges i artikel 45 i blankningsförordningen, baserad på mer empiriska uppgifter och belägg när de behöriga myndigheterna har skaffat sig tillräckligt med erfarenhet av att tillämpa blankningsförordningen. Denna utvärdering skulle kunna avslutas 2016, dvs. tre år efter det att blankningsförordningen börjat tillämpas. En sådan analys av blankningsförordningens effekter och konsekvenser bör baseras på synpunkter från Esma, en analys av tillgängliga uppgifter och återkoppling från behöriga myndigheter och aktörer på marknaden. [1] Final Report. ESMA’s technical advice on the evaluation of the Regulation (EU) 236/2012 on short selling and certain aspects of credit default swaps, (ESMA/2013/614). [2] Kommissionens förslag (COM(2012) 73 final) till förordning om förbättrad värdepappersavveckling i Europeiska unionen och om värdepapperscentraler samt ändring av direktiv 98/26/EG av den 7 mars 2012 behandlas för närvarande av Europaparlamentet och rådet. [3] Den 16 juni 2013 offentliggjorde Esma en tabell över efterlevnaden av Esmas marketmakerriktlinjer (ESMA/2013/765). [4] Dessa villkor betonades även i punkt 8 i Esmas rapport. [5] I detta sammanhang är det viktigt att notera det pågående målet C-270/2012 i Europeiska unionens domstol där Storbritannien har yrkat på en ogiltigförklaring av artikel 28 i blankningsförordningen.