[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 30.11.2006

KOM(2006) 743 slutlig

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET

enligt artikel 19.1 i rådets direktiv 2003/96/EG (privata nöjesfartyg)

1. INLEDNING

Enligt artikel 19.1 i rådets direktiv 2003/96/EG[1] om en omstrukturering av gemenskapsramen för beskattning av energiprodukter och elektricitet (nedan kallat ”energiskattedirektivet” eller ”direktivet”), får rådet enhälligt, på förslag från kommissionen, utöver de bestämmelser som anges i direktivet, särskilt artiklarna 5, 15 och 17, ge varje medlemsstat tillstånd att av särskilda politiska hänsyn införa ytterligare skattebefrielser eller skattenedsättningar.

Kommissionen skall pröva en sådan begäran. Efteråt skall den antingen lägga fram ett förslag för rådet eller informera rådet om skälen till att den inte har föreslagit beviljandet av någon sådan åtgärd.

Inom ramen för en bredare översyn av undantag enligt energiskattedirektivet som löper ut i slutet av 2006 har Belgien, Förenade kungariket och Malta lämnat in en ansökan om undantag från och med 2007 från bestämmelserna i energiskattedirektivet om bränsle som används i privata nöjesfartyg. Dessa skrivelser registrerades hos generaldirektoratet för skatter och tullar[2].

Syftet med detta meddelande från kommissionen är att informera rådet om skälen till att den inte har föreslagit beviljandet av någon sådan åtgärd.

2. SAMMANFATTNING AV ANSÖKNINGARNA

2.1. Belgiens ansökan

Belgien vill tillämpa en fullständig skattebefrielse på dieselbrännolja som skall användas som bränsle i privata nöjesfartyg. Den tänkta åtgärden avser såväl navigering i gemenskapens vatten som på inre vattenvägar. Syftet med undantaget är att främja utvecklingen av nöjesnavigering och turism och att underlätta för privata båtägare att använda samma stationstjänster som den sjöfart som beviljats skattebefrielse enligt energiskattedirektivet.

Begäran innehåller inget slutdatum för undantaget.

2.2. Förenade kungarikets ansökan

Förenade kungariket vill tillämpa en nedsatt skattesats (motsvarande 6,44 pence per liter) på dieselbrännolja som används som bränsle för privat nöjessjöfart inom gemenskapens vatten och på inre vattenvägar.

Syftet med begäran är att undvika de övergångskostnader som uppkommer på grund av att undantaget löper ut. Förenade kungariket förklarade dessutom att undantaget även har regionalpolitiska motiv.

Förenade kungariket hävdar att vinsterna med en standardbeskattning är minimala jämfört med de kostnader och andra konsekvenser som uppstår i samband med att undantaget löper ut, eller att dessa kostnader till och med skulle vara orimliga jämfört med de fördelar man skulle kunna uppnå genom en standardbeskattning. Förenade kungariket nämner också de obetydligt ökade skatteintäkterna och de små vinsterna i form av minskade utsläpp av koldioxid i samband med införandet av det generella skattesystemet. Förenade kungariket pekar framför allt på efterlevnadskostnadernas effekter för båtägare och leverantörer av flygbränsle samt de administrativa kostnaderna och svårigheterna när lagstiftningen skall genomdrivas i samband med att undantaget löper ut. Förenade kungariket framhåller dessutom de orimliga negativa effekterna för både nöjesbåtsektorn och de många småföretag som är knutna till branschen. När undantaget upphör kommer det dessutom, enligt Förenade kungariket, att uppkomma hälso- och säkerhetsproblem, eftersom antalet stationer för bränslepåfyllning längs kusterna minskar.

Förenade kungariket hävdar dessutom att undantaget främjar regionalpolitiska syften, eftersom turisminriktade vitaliseringsplaner för missgynnade kustområden i Förenade kungariket som har erhållit betydande investeringar från EU:s strukturfonder skulle drabbas negativt om undantaget upphörde. Förenade kungariket beskriver hur den ekonomiska tillbakagången i kustregionerna är ett resultat av beroendet av traditionella industrier, såsom fiske och båtbyggande. Kustområdena har erhållit betydande stöd från EU:s struktur- och sammanhållningsfonder för att bidra till ekonomisk vitalisering och diversifiering. Förenade kungariket uttryckte sin oro över att möjligheterna till en vitalisering av kustområdena i Förenade kungariket (Skottland) skulle kunna undergrävas om undantaget löpte ut.

I begäran anges den 31 december 2011 som slutdatum för undantaget.

2.3. Maltas ansökan

Malta vill införa en total skattebefrielse för dieselbrännolja som används av privata nöjesfartyg för utgående resor.

Syftet med åtgärden är att kompensera turismsektorn för Maltas ö- och randstatskaraktär i Europeiska unionens yttersta södra gräns och för den kraftiga konkurrensen från operatörer från icke-europeiska länder som inte berörs av gemenskapens punktskattelagstiftning. Malta anser att åtgärden, tack vare landets geografiska position och de strikta kontrollerna för att se till att åtgärden tillämpas korrekt, inte skulle få menlig inverkan på den inre marknadens funktion eller resultera i en snedvridning av konkurrensen Malta understryker dessutom undantagets betydelse som ett marknadsföringsredskap för att attrahera tjänster såsom underhålls- och reparationsarbete som tillhandahålls tillsammans med det skattefria bränslet. Malta understryker slutligen aktivitetens betydelse för turismen och de negativa effekter för sysselsättning och tillväxt i sektorn som skulle bli följden om undantaget upphörde.

I begäran anges den 31 december 2012 som slutdatum för undantaget.

3. BAKGRUND TILL ANSÖKNINGARNA

Enligt artikel 14.1 c i energiskattedirektivet skall medlemsstaterna bevilja skattebefrielse för bränsleprodukter som är avsedda att användas som bränsle för sjöfart inom gemenskapens farvatten (inklusive fiske), annat än i privata nöjesfartyg[3]. Av tradition kan medlemsstaterna utsträcka sådan skattebefrielse till att även omfatta sjöfart på inre vattenvägar (som för närvarande ingår i artikel 15.1 f. Dessa bestämmelser infördes i gemenskapens punktskattelagstiftning för första gången 1992[4] och i båda fallen undantas uttryckligen privata nöjesfartyg. Följaktligen omfattas drift av privata nöjesfartyg av standardbeskattning enligt nationella skattesatser i enlighet med direktivet, om inte ett särskilt undantag är möjligt enligt artiklarna 18, 18a eller 19 i direktivet.

Den gradvisa utfasningen av de aktuella undantagen, som nu ingår i artiklarna 18 och 18a med bilagorna II och III till direktivet, inleddes av kommissionen i dess översyn av undantagen som genomfördes 2000, när den uppgav att dessa undantag borde upphöra i och med att energiskattedirektivet trädde i kraft, eller senast den 31 december 2002[5]. I slutändan kom undantagen att förlängas till den 31 december 2006 och de kom senare att ingå i energiskattedirektivet i syfte att möjliggöra en smidig utfasning. Samma slutdatum valdes för Malta i samband med inträdet i gemenskapen (artikel 18a och bilaga III).

I sitt meddelande från juni 2006 Översikt över de undantag i bilagorna II och III till Rådets direktiv 2003/96/EG som upphör att gälla vid utgången av 2006 (nedan kallat ”meddelandet från 2006”)[6] uppgav kommissionen att den förmånliga skattemässiga behandlingen av bränsle som används för aktiviteten i fråga, jämfört med bränsle som används för liknande (transport- eller fritids-)aktiviteter, inte borde förnyas. Kommissionen har samtidigt uppmanat medlemsstaterna att, i enlighet med artikel 19 i direktivet, lämna in en ansökan där de i vederbörlig ordning motiverar sina politiska behov om de anser att ytterligare undantag behövs på grund av speciella politiska hänsyn.

4. KOMMISSIONENS BEDÖMNING

Kommissionen anser att Belgien, Förenade kungariket och Malta i betydande utsträckning enbart har upprepat de argument som prövades redan i meddelandet från 2006 (framför allt de höga kostnaderna för efterlevnadskontroll och administration, risken för bedrägerier och negativa effekter för aktivitetens utveckling på grund av att undantaget löper ut)[7].

Enligt vad som framgår av meddelandet från 2006 har rådet, som beslutat enhälligt enligt förfarandet i artikel 93 i EG-fördraget, avsiktligt valt att låta privata nöjesfartyg omfattas av standardbeskattning som ett generellt system. Detta val återspeglar i grunden den politik och de intressen som anges i artikel 19.1 tredje strecksatsen i direktivet. Dessa intressen omfattar en väl fungerande inre marknad, behovet av att garantera en rättvis konkurrens samt gemenskapens miljö-, energi- och transportpolitik.

Mot den bakgrunden bör ett tillstånd enligt artikel 19 inte beviljas av skäl som enbart är en naturlig följd av övergången från undantaget till standardbeskattning. Detta gäller självfallet för administrativa bördor och svårigheter i samband med efterlevnad och/eller genomdrivande, inklusive säkerhetsproblem[8] som uppkommer som ett resultat av själva övergången. Det gäller emellertid också för de allmänna affärsrelaterade konsekvenser (för branschen, för berörda företag eller turism) som kan uppkomma på grund av standardbeskattning av aktiviteten i fråga, också på längre sikt. Sådana allmänna konsekvenser kommer definitionsmässigt inte att uppfylla kraven för att betraktas som speciella politiska hänsyn enligt artikel 19 i energiskattedirektivet.

De intressen och politiska hänsyn som anges i artikel 19.1 tredje strecksatsen strider också mot tanken att ge tillstånd genom att hänvisa till ovanstående skäl.

Mer allmänt kräver den inre marknaden och en rättvis konkurrens att beskattningen bör vara så neutral som möjligt för att undvika ett skattemotiverat beteende i en gemenskap utan skattegränser. Det undantag som beviljats flera medlemsstater påverkar inte detta resonemang. Undantaget bör betraktas som ett försök att klara av de inledande svårigheter som alltid uppkommer när ny lagstiftning skall genomföras. Om man beaktar att bränsle som används i privata nöjesfartyg i princip har beskattats inom gemenskapen sedan 1993 och att det i artiklarna 18 och 18a i energiskattedirektivet har fastställts klara gränser för motsvarande undantag inom detta direktiv, så motiverar dessa skäl av övergångsnatur inte i dag ett beviljande enligt artikel 19 i direktivet.

I den utsträckning som en beräknad förlust av affärsaktivitet (vilket framförts av vissa av de medlemsstater som berörs av undantaget) skulle återspegla motsvarande vinster för medlemsstater som tillämpar standardbeskattning, så skulle detta styrka uppfattningen att inte bevilja ett undantag enligt artikel 19 i direktivet, eftersom det skulle innebära att snedvridningen av konkurrensen består och förhindra en sund konkurrens.

När det gäller gemenskapens miljö-, energi- och transportpolitik kan kommissionen inte se någon anledning till att behandla aktiviteten förmånligare än jämförbara andra transport- och fritidsaktiviteter ur skattesynpunkt. Syftet med energibeskattningen är inte enbart att skapa intäkter, utan den ses i allt högre grad som ett användbart verktyg för att internalisera de negativa yttre faktorer i samband med energiförbrukningen som är viktiga element i ovanstående gemenskapspolitik. Samtidigt fungerar energibeskattningen som ett incitament för att förbättra energieffektiviteten, vilket återigen bör gälla även drift av nöjesfartyg. Mot den bakgrunden är denna incitamentseffekt som den hittills beviljade skattebefrielsen kan ha haft på utvecklingen av privat nöjessjöfart inte tillräcklig för att motivera ett fortsatt undantag från de allmänna reglerna.

Slutligen är det dessutom lämpligt att överväga de mer specifika argument som framförts av vissa av de ansökande medlemsstaterna.

För det första måste kommissionen avvisa de argument som lagts fram av Malta. Det stämmer att en harmoniserad beskattning i vissa fall kan påverka konkurrensen med tredje land. Dessa effekter har emellertid redan beaktats av rådet i artikel 14 i energiskattedirektivet. Rådet fann att dessa aspekter hittills har motiverat ett undantag när det gäller kommersiell sjöfart, men inte när det gäller det speciella område som berörs av detta meddelande, nämligen drift av privata nöjesfartyg (jfr skäl 23 i energiskattedirektivet). Dessutom, och helt skilt från undantagets konkurrenseffekter på sektorn i andra medlemsstater i allmänhet, vill kommissionen hänvisa till Maltas geografiska placering. Mot bakgrund av den kan det inte uteslutas att det begärda undantaget skulle kunna snedvrida konkurrensen med andra Medelhavsländer.

För det andra, när det gäller det regionalpolitiska argumentet som framfördes av Förenade kungariket, vill kommissionen påpeka att undantaget för Förenade kungariket aldrig formellt har betraktats som ett regionalpolitiskt instrument. Det stöd som lämnades via strukturfonderna var dessutom varken specifikt riktat mot driften av privata nöjesfartyg eller baserat på grundförutsättningen att Förenade kungariket skulle kunna förlänga sitt undantag från energiskattedirektivet.[9]

Slutligen kan kommissionen inte godta det proportionalitetsskäl som framförts av Förenade kungariket. Detta argument utgår från de tillfälliga undantag som beviljats enligt artikel 18, vilket direkt strider mot det faktum att gemenskapens lagstiftare har angett standardbeskattning som norm. Detta ger också rätt perspektiv på ett följdargument som framförts av Förenade kungariket, nämligen att miljövinsterna genom en övergång till standardbeskattning skulle vara begränsade. Att den totala förbrukningen genom privat nöjessjöfart inte får överskrida vissa gränser innebär enbart att undantaget har begränsad räckvidd. Det innebär inte att proportionalitetskravet skulle kräva en ojämlik behandling jämfört med motsvarande transport- eller fritidsaktiviteter. Det faktum att genomförandet kan komma att kräva extra ansträngningar kan inte heller betraktas som avgörande. Det ligger i skatteförvaltningens natur att genomförandekostnaderna kan skilja sig åt mellan olika områden, och detta innebär faktiskt specifika politiska överväganden som skulle behöva beaktas i samband med artikel 19 i direktivet.

5. SLUTSATS

Kommissionen anser alltså inte att Belgien, Förenade kungariket och Malta har lagt fram några särskilda politiska skäl som skulle motivera ett behov av fortsatta undantag från den lagstiftning som redan antagits enhälligt av EU vid två tillfällen eller förekomsten av en skattemässig åtgärd som klart strider mot flera av gemenskapens politiska program. De argument som framförts av de berörda medlemsstaterna gäller snarare konsekvenserna av att själva undantaget verkat under en längre tidsperiod.

Medlemsstaterna har haft tillräckligt mycket tid på sig för att anpassa sig till den nya situationen med tanke på att detta och liknande undantag har diskuterats i gemenskapen åtminstone sedan 1996 och att kommissionen vid upprepade tillfällen har insisterat på behovet av att fasa ut dem. Detta gäller i lika hög grad för Malta, där tidsfristen för undantaget enligt artikel 18a i energiskattedirektivet bestämdes så att den skulle sammanfalla med tidsfristen för liknande undantag som rådde vid den tidpunkten för några av de dåvarande femton medlemsstaterna.

Om det under mycket speciella eller särskilda omständigheter skulle uppkomma svårigheter på grund av att undantagen upphör, och under förutsättning att de följer gemenskapsrätten i alla avseenden[10] kan medlemsstaterna vidta åtgärder som syftar till att minska eller lindra effekterna av problemen i samband med övergången till standardbeskattning.

Kommissionen anser därför att villkoren som anges i artikel 19 inte har uppfyllts. Därför föreslår kommissionen inte något beviljande av de föreslagna åtgärderna.

[1] Rådets direktiv 2003/96/EG av den 27 oktober 2003 om en omstrukturering av gemenskapsramen för beskattning av energiprodukter och elektricitet (EUT L 283, 31.10.2003, s. 51). Direktivet senast ändrat genom direktiven 2004/74/EG och 2004/75/EG (EUT L 157, 30.4.2004, s. 87 och s. 100).

[2] Skrivelserna registrerades den 13 oktober 2006 (Belgien och Malta) och den 16 oktober (Förenade kungariket).

[3] Privat nöjesfartyg definieras som ”varje fartyg som används av dess ägare eller av den fysiska eller juridiska person som har nyttjanderätt till fartyget antingen via förhyrning eller på något annat sätt, för andra än kommersiella ändamål och särskilt andra ändamål än transport av passagerare eller varor eller för tillhandahållande av tjänster mot ersättning eller för offentliga myndigheters räkning”.

[4] Rådets direktiv 92/81/EEG av den 19 oktober 1992 om harmonisering av strukturerna för punktskatter på mineraloljor (EGT L 316, 31.10.1992). Direktivet upphävdes tillsammans med rådets direktiv 92/82/EEG av den 19 oktober 1992 om tillnärmning av punktskattesatser för mineraloljor per den 31 december 2003 genom rådets direktiv 2003/96/EG.

[5] KOM(2000) 678 av den 15 november 2000.

[6] KOM(2006) 342 av den 30 juni 2006 ”Översikt över de undantag i bilagorna II och III till rådets direktiv 2003/96/EG som upphör att gälla vid utgången av 2006”.

[7] Jfr meddelandet från 2006, punkt 2.2.2.

[8] Miljö- och säkerhetsfrågorna behandlas i motsvarande lagstiftning. De har inget att göra med reglerna i energiskattedirektivet.

[9] Kommissionen konstaterar dessutom att siffrorna som finns tillgängliga visar betydligt lägre belopp för strukturfondsmedel som investerats i turismrelaterade projekt för vitalisering av kustregionerna än de siffror som Förenade kungariket anger.

[10] I synnerhet fördragets regler om statligt stöd.