MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET Europeiska unionens roll i FN:s livsmedels- och jordbruksorganisation (FAO) efter Lissabonfördraget: uppdaterad befogenhetsförklaring och nya överenskommelser mellan rådet och kommissionen för utövandet av de rättigheter som EU och dess medlemsstater har till följd av medlemskapet i FAO /* COM/2013/0333 final */





MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET Europeiska unionens roll i FN:s livsmedels- och jordbruksorganisation (FAO) efter Lissabonfördraget: uppdaterad befogenhetsförklaring och nya överenskommelser mellan rådet och kommissionen för utövandet av de rättigheter som EU och dess medlemsstater har till följd av medlemskapet i FAO Inledning: EU och FAO Sedan 1991 har Europeiska unionen, tillsammans med sina medlemsstater, varit en medlemsorganisation i FN:s livsmedels- och jordbruksorganisation (FAO). FAO och de två andra FN-organen med säte i Rom[1] står i centrum för den internationella politiken och spelar en normerande, teknisk och operativ roll på områden såsom nutrition, jordbruksproduktivitet, landsbygdsutveckling, förebyggande av globala livsmedelskriser, gränsöverskridande hot, hållbart skogsbruk, fiske och vattenbruk, vatten och mark, animalisk och vegetabilisk produktion och djurs och växters hälsa, kompetensutveckling för information och statistik, fastställande av internationella standarder, handel och råvaror, utveckling och humanitärt bistånd. Alla dessa områden är av central betydelse för EU. EU har genom sitt medlemskap i FAO och sina strategiska partnerskapsavtal med de tre FN-organen i Rom visat sin vilja att delta i den politiska dialogen på högsta nivå. Detta kompletteras med stora ekonomiska bidrag till alla tre organisationer. Tillsammans utgör dessa tre organ de viktigaste internationella politiska forumen för politiska frågor på livsmedel- och jordbruksområdena, där det krävs ett tydligt engagemang från EU:s sida. FAO:s arbete är av avgörande betydelse för att främja den internationella agendan för en tryggad livsmedelsförsörjning. FAO:s mandat berör EU:s centrala politiska områden, och det är viktigt att EU kan samarbeta med FAO på alla dessa områden för att säkerställa att strategier, riktlinjer och principer som antas på internationell nivå tar hänsyn till EU:s politik. EU måste visa att den viktiga roll som unionen spelar för att möta den globala livsmedelsförsörjningens utmaningar, i kraft av sin ställning som världens största biståndsgivare, bygger på en stark politisk komponent. Detta kommer att bli särskilt viktigt när EU påbörjar de innovativa initiativ om resiliens och nutrition som sammanfaller med programplaneringen fram till slutet av 2020. Detta är också en period då diskussionerna om millennieutvecklingsmålen efter 2015 kommer att intensifieras, t.ex. genom utarbetande av mål för en hållbar utveckling, där EU vill spela en viktig och framträdande roll. FAO:s mandat täcker områden som är centrala för EU:s politik och dess roll i världen. EU:s engagemang i och intresse för FAO:s arbete kan visas med några aktuella exempel. EU har deltagit i förhandlingar som ledde fram till antagandet av de frivilliga riktlinjerna för ansvarsfull förvaltning av markinnehav, skogsbruk och fiske, till avtalet om hamnstatsåtgärder för att förebygga, motverka och undanröja olagligt, orapporterat och oreglerat fiske och av de frivilliga riktlinjerna om flaggstaternas prestationsnivå. EU deltar aktivt i de pågående diskussionerna om vilka principer som bör styra ansvarsfulla investeringar inom jordbruket. EU bidrar aktivt till arbetet inom det internationella fördraget om växtgenetiska resurser för livsmedel och jordbruk. Som medlemsorganisation tillhandahåller EU också nödvändiga och tillgängliga statistiska uppgifter inom FAO:s politikområden. EU företräds ofta på politisk nivå när frågor av internationellt intresse kräver internationella insatser, såsom de senaste årens livsmedelskriser i Sahel och Afrikas horn eller de stigande livsmedelspriserna. EU är även en tydlig förespråkare av reformerna av FAO och av kommittén för tryggad livsmedelsförsörjning, som är ett mellanstatligt organ som inrättats av FAO för översyn och uppföljning av politiken för en tryggad livsmedelsförsörjning, och stödjer båda reformprocesserna såväl ekonomiskt som politiskt. Mellan 2006 och 2011 utbetalades i genomsnitt över 1 miljard euro årligen för landsbygdsutveckling, fysisk planering, jordbruk och tryggad livsmedelsförsörjning. Hållbart jordbruk och tryggad livsmedels- och näringsförsörjning står överst på EU:s långsiktiga dagordning för utvecklingssamarbetet och är en viktig aspekt av vår dialog med partnerländernas regeringar och internationella organisationer, som t.ex. FAO. Samtidigt är hanteringen av akuta livsmedels- och näringsbehov en högt prioriterad uppgift för EU. Därför är det viktigt att EU på politisk nivå samarbetar mera effektivt med FAO. Såsom världens största biståndsgivare på livsmedelsförsörjningsområdet har EU en viktig roll att spela när det gäller att ta itu med problemen för den globala livsmedelstryggheten. Europeiska unionens roll i FAO efter Lissabonfördraget Sedan Lissabonfördraget trädde i kraft garanteras EU:s yttre representation av kommissionen på alla områden förutom den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken (GUSP), där EU företräds av Europeiska rådets ordförande och unionens höga representant för utrikes frågor och säkerhetspolitik. EU-delegationerna representerar EU såväl i frågor som gäller den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken som andra frågor i tredjeländer och i internationella organisationer. Eftersom FAO endast tar upp frågor som inte rör den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken är de berörda EU-aktörerna således kommissionen och EU:s ackrediterade FAO-delegation. Fördragen säkerställer även ett nära och lojalt samarbete mellan EU och dess medlemsstater. I FAO, liksom i andra internationella organisationer, ska allt göras för att säkerställa ett konsekvent samspel mellan EU-aktörerna och EU:s medlemsstater. Dessa ska i största möjliga utsträckning samordna sin verksamhet och basera den på grundläggande principer såsom enhetlig representation, öppenhet och lojalt samarbete. Att ge EU och dess medlemsstater de medel som behövs för att agera effektivare och med större konsekvens i FAO är en del av ett bredare anslag som kommissionen har drivit för att successivt förbättra EU:s deltagande i internationella organisationer och andra forum och överensstämmer med Europaparlamentets resolution av den 11 maj 2011 med titeln EU som global aktör: dess roll i multilaterala organisationer[2]. Till skillnad från många andra organisationer där stadgarna begränsar EU:s möjligheter att delta på ett effektivt sätt är EU redan en medlemsorganisation i FAO. Det krävs därför inga ändringar i detta avseende. Man kan uppnå en sammanhängande, övergripande och enhetlig representation för EU dels genom att överlämna en ny befogenhetsförklaring till FAO, som ersätter den tidigare från 1994, och dels genom att ersätta de interna överenskommelserna mellan rådet och kommissionen från 1991 som uppdaterades 1992 och 1995. Den nya befogenhetsförklaringen och de nya överenskommelserna påverkar inte på något sätt fördelningen av befogenheter mellan EU och medlemsstaterna enligt fördragen. Befogenhetsförklaringen Enligt artikel II punkt 7 i FAO:s stadgar är EU skyldig att anmäla varje ändring av fördelningen av befogenheter mellan unionen och dess medlemsstater till FAO. Den senaste befogenhetsförklaringen från Europeiska gemenskapen till FAO är från 1994[3]. Sedan dess har den befogenhet som tilldelas EU i fördragen och som är relevant för verksamheten inom FAO utvecklats betydligt. Dessutom har Lissabonfördraget klargjort vilken rättslig ram som är tillämplig för fördelningen av befogenheter mellan EU och dess medlemsstater. Mot denna bakgrund anses det vara nödvändigt att överlämna en ny befogenhetsförklaring till FAO. Befogenhetsförklaringen bör innehålla en förteckning över de befogenheter som tilldelas EU i fördragen och som är mest relevanta för FAO:s verksamhet. Med tanke på eventuella framtida förändringar av fördelningen av befogenheter mellan EU och dess medlemsstater, och att en sådan befogenhetsförklaring endast har en förklarande karaktär, bör förklaringen hållas allmän. Samtidigt bör den informera övriga medlemmar i FAO om hur de rättigheter som följer av medlemskapet utövas, i kombination med den informerande not som EU ska överlämna till FAO för de enskilda mötena i FAO:s organ. Befogenhetsförklaringen kommer att ersätta förklaringen från 1994, som för närvarande gäller de flesta av FAO:s organ och avtal, däribland FAO:s centrala organ. Denna nya befogenhetsförklaring bör göra det möjligt för EU att tydliggöra sina förbindelser med FAO:s institutionellt sett viktigaste organ. Det är dock i detta skede inte lämpligt att låta de FAO-organ och avtal för vilka EU har lämnat en särskild befogenhetsförklaring[4] omfattas av denna nya förklaring. Kommissionen analyserar för närvarande dessa särskilda befogenhetsförklaringar i syfte att eventuellt revidera dem, med beaktande av de skyldigheter som följer av FAO:s stadgar och de pågående diskussionerna inom de internationella organ som berörs, samt den föränderliga karaktären hos EU:s rättsliga ramar. Kommissionen planerar att inleda revideringar under 2014. De nya överenskommelserna för utövandet av medlemskapsrättigheter Den interna samordningen för förberedelse och utövande av rättigheter som följer av medlemskapet i FAO regleras för närvarande genom en överenskommelse mellan rådet och kommissionen från 1991[5]. Den har omarbetats 1992[6] och 1995[7] i syfte att klargöra viss praxis i fråga om yttranderätt och rösträtt. Domstolen har haft anledning att besluta att sådana överenskommelser är rättsligt bindande för institutionerna[8]. Överenskommelserna kräver en översyn av flera skäl. I praktiken har tillämpningen av dem ständigt lett till utdragna diskussioner om fördelningen av befogenheter. Detta har inneburit att rådets förberedande organ inte har haft tillräckligt med tid att arbeta med innehållet i de ståndpunkter som ska fastställas för mötena i FAO. Dessutom överensstämmer de inte längre med bestämmelserna i Lissabonfördraget. Eventuella nya överenskommelser bör ses som ett redskap för att ge rådet möjlighet att förbättra och till fullo utöva sin roll i EU:s beslutsprocess, och också för att se till att kommissionen och EU-delegationerna, såsom externa aktörer i EU, på ett effektivt sätt kan företräda EU i FAO. De bör säkerställa att FAO:s möten kan förberedas på ett effektivare sätt. I synnerhet bör tillräcklig tid avsättas för de berörda förberedande rådsorganen att överväga vilken hållning som ska intas eller, vid behov, preliminära uttalanden som avspeglar EU:s befintliga ståndpunkter. Om det inte finns något tidigare EU-ståndpunkt eller om förhållandena eller omständigheterna har förändrats väsentligt, ska det säkerställas att rådet kan utföra sina beslutsfattande funktioner genom att man enas om en EU-ståndpunkt i enlighet med relevanta fördragsbestämmelser i god tid innan FAO:s möten. Slutligen ska gemensamma ståndpunkter från EU och dess medlemsstater fastställas i samtliga fall där punkterna på FAO:s dagordning rör områden för vilka det inte räcker med endast EU-ståndpunkter för att täcka de berörda frågorna. Då dessa nya överenskommelser bör möjliggöra för EU och dess medlemsstater att åstadkomma en samstämmig, övergripande och enhetlig yttre representation bör alla EU:s ståndpunkter uttryckas genom benämningen ”EU”. Därför bör EU-aktörer och den medlemsstat som innehar ordförandeskapet i rådet ha ett nära samarbete, särskilt vid framläggandet av gemensamma ståndpunkter. De nya överenskommelserna mellan rådet och kommissionen när det gäller utövandet av de rättigheter som följer av medlemskapet i FAO för EU och dess medlemsstater bör ersätta överenskommelserna från 1991 och 1995. Genom att ersätta överenskommelserna från 1991 och 1995, som i praktiken har orsakat många svårigheter och långa diskussioner, kan rådet och kommissionen enas om ett bättre och effektivare sätt att förbereda mötena mellan de mest centrala organen inom FAO. Med tanke på bakgrunden till dessa överenskommelser, nämligen utövandet av medlemskapsrättigheter för EU och dess medlemsstater, bör de gälla alla FAO-organ och avtal, utom för dem där endast EU är medlem, eller omvänt, där endast EU:s medlemsstater är medlemmar, eller organ för vilka särskilda överenskommelser gäller[9]. Kommissionen kommer att från och med 2014 börja undersöka dessa särskilda överenskommelser för att eventuellt revidera dem. Åtföljande åtgärder som vidtagits av kommissionen och EU:s delegation Kommissionen är fast besluten att se till att tillhandahålla de resurser som krävs för att effektivt kunna delta i FAO:s arbete. Ett antal åtgärder har redan vidtagits i detta hänseende. EU:s delegation i Rom har stärkts genom två extra tjänster för humanitära frågor och jordbruksfrågor. Dessutom kommer man att systematiskt kalla in experter från huvudkontoret när det behövs och öka sin medverkan i de policydiskussioner som förs inom FAO. Det bör noteras att EU inte har rätt att delta i de tre FAO-kommittéer som har begränsat medlemskap (finanskommittén, programkommittén och kommittén för konstitutionella och rättsliga frågor). Dessa begränsningar följer av EU:s ställning som medlemsorganisation. Med beaktande av EU:s ekonomiska tyngd i FAO, och den starka kopplingen mellan styrelseformer och tematiska frågor sedan reformen, hämmar denna situation EU:s förmåga att kunna delta fullt ut i alla delar av FAO:s arbete, vilket måste tas upp till diskussion. Den mer allmänna frågan om en formell roll för EU i kommittéer (ordförande, delat ordförandeskap) måste också diskuteras inom en snar framtid för att uppnå samstämmighet med Lissabonfördraget. Slutsatser Mot bakgrund av ovanstående föreslår kommissionen följande: · Rådet noterar befogenhetsförklaringen i bilaga 1 som ska överlämnas till FAO, i enlighet med artikel 221 i EUF-fördraget, genom EU:s delegation i Rom, som ersättning för befogenhetsförklaringen från 1994. · Rådet och kommissionen enas om de överenskommelser som anges i bilaga 2 och som ska tillämpas från och med den dag då avtalet om de överenskommelser rörande utövandet av de rättigheter som följer av medlemskapet i FAO träder i kraft. Bilaga 1 Befogenhetsförklaring av Europeiska unionen när det gäller frågor som omfattas av stadgarna för FN:s livsmedels- och jordbruksorganisation (FAO) (I enligt med FAO:s allmänna bestämmelser) Som medlemsorganisation i Förenta nationernas livsmedels- och jordbruksorganisation (FAO) lämnar Europeiska unionen (EU), i enlighet med artikel II punkt 7 i FAO:s stadgar, följande befogenhetsförklaring med angivande av kategorier och politikområden för vilka EU:s medlemsstater har tilldelat EU befogenhet på de områden som omfattas av FAO. Denna befogenhetsförklaring gäller alla FAO:s organ och avtal, med undantag för sådana för vilka det finns en särskild befogenhetsförklaring[10]. Den ersätter den förklaring som överlämnades till FAO 1994[11]. 1. Allmänna principer FAO har redan informerats[12] om att Europeiska unionen har ersatt och efterträtt Europeiska gemenskapen från och med ikraftträdandet av Lissabonfördraget den 1 december 2009, och att Europeiska kommissionens ackrediterade FAO-delegation har blivit EU:s delegation från och med det datumet. Enligt artikel 1 tredje stycket i fördraget om Europeiska unionen (EU-fördraget), grundar sig EU på EU-fördraget och fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget). EU:s befogenhetsområden fastställs i artiklarna 2–6 i EUF-fördraget. När befogenheten delas mellan EU och dess medlemsstater och i den mån EU inte har utövat sin befogenhet eller har beslutat att inte längre utöva sin befogenhet ska medlemsstaterna utöva sin befogenhet. Varje befogenhet som inte tilldelades EU i fördragen omfattas av EU:s medlemsstaters befogenheter. På grundval av denna förklaring och i enlighet med artikel II punkt 8 i stadgarna och bestämmelse XLII i de allmänna bestämmelserna för organisationen (FAO) kommer EU att, när så krävs, före ett möte i ett FAO-organ, överlämna en informerande not rörande utövandet av medlemskapsrättigheterna av antingen EU eller dess medlemsstater när det gäller frågor som behandlas på det mötet[13]. I enlighet med artikel II punkt 10 i FAO:s stadgar kommer EU att utöva de rättigheter som följer av medlemskapet inom politikområden som faller inom EU:s behörighet, vilka anges nedan. På politikområden där både EU och dess medlemsstater har befogenhet att agera i FAO kommer antingen EU eller dess medlemsstater att utöva såväl EU:s som medlemsstaternas rättigheter. Fördelningen av befogenheter mellan EU och dess medlemsstater, som beskrivs nedan, kan av naturliga skäl komma att ändras. Om ändringar sker som påverkar förteckningen nedan, förbehåller EU sig rätten att ändra denna förklaring i enlighet därmed, utan att detta utgör en nödvändig förutsättning för utövandet av dess befogenheter i frågor som omfattas av FAO. 2. EU:s befogenheter 2.1. Endast EU har befogenhet att agera i FAO på de politikområden som anges i artikel 3.1 i EUF-fördraget, nämligen tullunionen, fastställandet av de konkurrensregler som är nödvändiga för den inre marknadens funktion, den monetära politiken för de medlemsstater som har euron som valuta, bevarandet av havets biologiska resurser inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken och den gemensamma handelspolitiken. 2.2. Dessutom är det inom vissa politikområden, särskilt de som anges i artikel 4.2 i EUF-fördraget, endast EU som kan agera i FAO då EU har antagit gemensamma regler som kan påverkas av åtgärder som vidtas av FAO eller då yttre åtgärder från EU:s sida är nödvändiga för att EU ska kunna utöva sina befogenheter internt. Dessa politikområden är framför allt följande: – Inre marknaden, inbegripet åtgärder i syfte att upprätta den inre marknaden eller säkerställa dess funktion (artikel 26.1 i EUF-fördraget), tillnärmning av lagstiftning (artiklarna 114–118 i EUF-fördraget) och den fria rörligheten för varor, personer, tjänster och kapital (artiklarna 28–37 och 45–66 i EUF-fördraget). – Jordbruk och landsbygdsutveckling, i synnerhet åtgärder för att: · Öka jordbrukets produktivitet på ett hållbart sätt, i enlighet med EU:s åtgärder på området för miljöpolitik, klimatförändring, skogsbruk och energi. · Stabilisera marknaderna, hålla prisvolatiliteten under kontroll, säkerställa en tryggad livsmedelsförsörjning och tillgång till denna. · Uppnå målsättningarna för den gemensamma handelspolitiken för jordbruksprodukter. · Tillförsäkra jordbruksbefolkningen en skälig levnadsstandard. · Tillförsäkra konsumenterna tillgång till varor till skäliga priser. · Säkerställa den ekonomiska utvecklingen av jordbruksregioner och landsbygdsområden. – Fiske, med undantag av bevarande av havets biologiska resurser, samt vattenbruk. – Miljö, inbegripet åtgärder som ska antas enligt artikel 192 i EUF-fördraget för att uppnå de mål för EU:s politik som fastställs i artikel 191 i EUF-fördraget, nämligen att bevara, skydda och förbättra miljön, att skydda människors hälsa, att utnyttja naturresurser varsamt och rationellt, inbegripet skogar, samt att främja åtgärder på internationell nivå för att lösa regionala eller globala miljöproblem, särskilt för att bekämpa klimatförändringen. – Energi, inbegripet åtgärder som ska vidtas enligt artiklarna 170, 192 och 194 i EUF-fördraget för att nå de mål för EU:s politik som anges i artikel 194.2 i EUF-fördraget inom ramen för upprättandet av den inre marknaden och dess funktion och med hänsyn till kravet på att skydda och förbättra miljön, att garantera att energimarknaden fungerar, att garantera energiförsörjningen i EU, främja energieffektivitet och energibesparingar samt utveckling av nya och förnybara energikällor och främja sammankopplade energinät. – Åtgärder som ska vidtas i enlighet med artikel 168.4 i EUF-fördraget rörande allmänna säkerhetsfrågor avseende folkhälsan, inbegripet åtgärder för att fastställa höga kvalitets- och säkerhetsstandarder i fråga om organ och ämnen av mänskligt ursprung samt för läkemedel och medicintekniska produkter och åtgärder som rör livsmedel och foder, på det veterinära och fytosanitära området. 3. Befogenheter för EU och dess medlemsstater 3.1. Inom vissa politikområden har både EU och dess medlemsstater befogenhet att agera i FAO, särskilt när det gäller: – Forskning, teknisk utveckling och rymden, inbegripet åtgärder som antas enligt artikel 180 i EUF-fördraget för att utföra verksamhet när det gäller definitionen och genomförandet av forskning, teknisk utveckling och demonstrationsprogram genom att främja samarbete och spridning av resultat. – Utvecklingssamarbetet, inbegripet åtgärder som ska antas i enlighet med artikel 209 i EUF-fördraget för att uppnå målen för EU:s politik som anges i artikel 208 i EUF-fördraget, dvs. minskning och utrotning av fattigdom, samt tryggad livsmedelsförsörjning och nutrition. – Humanitärt bistånd, inbegripet verksamhet som utförs av EU, liksom rättsliga och politiska åtgärder som antagits av EU som syftar till att uppnå målen för det humanitära biståndet som avses i artikel 214.1 i EUF-fördraget, nämligen att lämna tillfälligt bistånd, stöd och skydd till befolkningar i tredjeländer som drabbas av naturkatastrofer eller katastrofer orsakade av människor, för att uppfylla de humanitära behov som uppstår till följd av dessa olika situationer. – Skydd för och förbättring av människors hälsa. – Industrin, inbegripet åtgärder för att främja gynnsamma betingelser för industrins konkurrenskraft, särskilt för små och medelstora företag. – Turism, inbegripet främjande av gynnsamma betingelser för utvecklingen av turistnäringen. 3.2. Som medlemmar i FAO har både EU och dess medlemsstater befogenhet att agera i FAO när det gäller organisatoriska och administrativa frågor, inbegripet rättsliga och budgetmässiga frågor, val av ordförande samt godkännande av dagordning och rapporter. Bilaga 2 Överenskommelser mellan rådet och kommissionen för utövandet av Europeiska unionens och dess medlemsstaters rättigheter enligt medlemsskapet i FN:s livsmedels- och jordbruksorganisation (FAO) 1. Räckvidd och allmänna principer Dessa överenskommelser gäller det förberedande arbetet och Europeiska unionens (EU) och dess medlemsstaters utövande av de rättigheter som följer av medlemskapet i alla FAO-organ och avtal, inklusive redaktionskommittéer. De gäller inte organ och avtal där endast EU är medlem, eller omvänt, där endast EU:s medlemsstater är medlemmar, eller organ för vilka särskilda överenskommelser gäller[14]. Dessa överenskommelser ersätter de överenskommelser som ingicks 1991 (dok. 10478/91, bilaga II.a), uppdaterat 1992 (dok. 9050/92, bilaga II.b) och 1995 (ref. 8460/95, bilaga II.c). Dessa överenskommelser ska tillämpas med full respekt för principen om lojalt samarbete som föreskrivs i artiklarna 4.3 och 13.2 i EU-fördraget för att möjliggöra för EU att uppnå en samstämmig, övergripande och enhetlig yttre representation. Dessa överenskommelser påverkar inte fördelningen av befogenheter mellan EU och medlemsstaterna eller mellan institutionerna enligt fördragen. De påverkar inte heller de beslutsförfaranden för rådets antagande av EU:s ståndpunkter som fastställs i fördragen. Dessa överenskommelser påverkar inte framtida liknande åtgärder för andra internationella organisationer. Enligt dessa överenskommelser och i överensstämmelse med domstolens rättspraxis[15], ska en fråga anses omfattas av en EU-ståndpunkt om frågan omfattas av EU:s lagstiftning eller en EU-policy som har inrättats på annat sätt (såsom allmänna riktlinjer, rådets slutsatser, EU-strategier eller samordnade åtgärder), eller om en EU-ståndpunkt har fastställts för det aktuella mötet i FAO. 2. Förberedelse av FAO-möten 2.1. Forum för samordning Alla frågor som rör förberedelserna inför FAO-möten och utövandet av medlemskapsrättigheter ska överlämnas till rådets berörda förberedande organ i Bryssel, dvs. arbetsgruppen för samordning (FAO) eller arbetsgrupperna för fiske, skogsbruk och fytosanitära åtgärder. Alla ansträngningar ska göras för att nå enighet i dessa arbetsgrupper i en anda av lojalt samarbete. Om enighet inte kan nås i arbetsgrupperna ska ärendet överlämnas till Coreper och, om så krävs, till rådet i god tid före det aktuella FAO-mötet. Vid behov kan lokala samordningsmöten äga rum i Rom eller på annat håll (beroende på var FAO-mötena hålls). De ska förberedas och ledas av EU:s ackrediterade FAO-delegation eller, om FAO-mötet äger rum utanför Rom och EU:s FAO-delegation inte kan utföra detta arbete, av EU:s delegation i det land där mötet hålls eller, i annat fall, av en annan medlemsstats representation i det landet eller av kommissionen, i samarbete med EU:s FAO-delegation. Syftet med dessa lokala samordningsmöten är att ta upp oförutsedda frågor. Dessa möten kan inte väsentligt ändra EU:s ståndpunkter, gemensamma ståndpunkter, hållningar eller uttalanden som har fastställts i enlighet med punkt 2.3 nedan. 2.2. Informerande not med avseende på utövandet av EU:s och dess medlemsstaters medlemskapsrättigheter När så krävs enligt bestämmelse XLII punkt 2 i FAO:s allmänna bestämmelser ska kommissionen vid mottagandet av dagordningarna från FAO till rådets generalsekretariat överlämna ett utkast till den preliminära informerande not om utövandet av de rättigheter som EU och dess medlemsstater innehar till följd av medlemskapet i FAO (nedan kallad den preliminära informerande noten). Den preliminära informerande noten ska beskriva den preliminära fördelningen av uppgifter och, i förekommande fall, röstningen i de berörda FAO-organen. Om en medlemsstat har invändningar mot kommissionens utkast till den preliminära informerande noten ska den redogöra för sina skäl skriftligen senast två arbetsdagar före den berörda arbetsgruppens möte. Kommissionen ska vidarebefordra den preliminära informerande noten till EU:s ackrediterade FAO-delegation i Rom för vidarebefordran till FAO. Översändandet av den preliminära informerande noten påverkar inte eventuella senare ändringar som ska översändas till FAO. Detta gäller särskilt om EU:s ståndpunkter eller gemensamma ståndpunkter (vilka kan utgöras av hållningar eller uttalanden) enbart upprättas efter översändandet av den preliminära informerande noten, och/eller på grund av sent mottagande av bakgrundsdokument från FAO. 2.3. Utarbetande och antagande av hållningar och röstavsikter 2.3.1. De ståndpunkter som ska fastställas av EU eller av EU och dess medlemsstater i FAO ska i princip utgöras av hållningar som ska intas, vilket ger externa aktörer tillräcklig flexibilitet att företräda EU:s och/eller dess medlemsstaters intressen på effektivaste sätt. Ståndpunkter bör endast anges uttryckligen i uttalanden om detta bedöms vara nödvändigt. Befogenhet att agera på grundval av hållningar eller att göra uttalanden ska också omfatta röstning. 2.3.2. För de punkter på dagordningen som omfattas av befintliga EU-ståndpunkter[16] ska kommissionen informera rådet om förslag till vilken hållning EU ska inta för att återspegla de befintliga EU-ståndpunkterna. I överensstämmelse med principen om lojalt samarbete och för att göra det möjligt för kommissionen att utnyttja all tillgänglig expertis kan medlemsstaterna lägga fram synpunkter som kommissionen ska ta hänsyn till när den avslutar arbetet med de EU-hållningar som ska fastställas. 2.3.3. För de punkter på dagordningen som inte omfattas av befintliga EU-ståndpunkter[17], men där det är nödvändigt eller lämpligt att fastställa en EU-ståndpunkt för detta ändamål, ska kommissionen för rådet lägga fram ett utkast till EU:s ståndpunkt för godkännande (som kan utgöras av hållningar eller uttalanden; se punkt 2.3.1). Samma principer gäller om befintliga EU-ståndpunkter måste anpassas avsevärt för att en ståndpunkt ska kunna tas i FAO. Vid utarbetandet av sina förslag kommer kommissionen att utnyttja expertis från medlemsstaterna när så är lämpligt. 2.3.4. Gemensamma hållningar för EU och dess medlemsstater ska fastställas för punkter på dagordningen som 2.3.4.1. omfattar politikområden som rör samarbete med tredjeländer och humanitärt bistånd (avdelning III, del V i EUF-fördraget) och för vilka det kan vara lämpligt att EU och dess medlemsstater gör gemensamma uttalanden som hänvisar till deras respektive åtgärder på dessa områden, eller 2.3.4.2. delvis omfattas av en EU-ståndpunkt men som samtidigt är nära knutna till frågor där det är uteslutet att en EU-ståndpunkt antas, eller 2.3.4.3. omfattar organisatoriska och administrativa frågor, t.ex. val av ordförande samt godkännande av dagordningar och rapporter. Utkast för att fastställa dessa gemensamma hållningar ska läggas fram av kommissionen i de fall som avses i 2.3.4.1. och 2.3.4.2. och av den medlemsstat som innehar det roterande ordförandeskapet i rådet i de fall som avses i 2.3.4.3. 2.3.5. För de punkter på dagordningen som inte omfattas av EU-ståndpunkter eller gemensamma ståndpunkter ska medlemsstaterna informera varandra samt EU:s delegation och kommissionen om sina utkast till ståndpunkter och röstavsikter. 2.3.6. Varje förslag ska lämnas in till rådets berörda förberedande organ om möjligt fem arbetsdagar före mötet i detta organ. 3. Inlägg och röstning i fao:s organ 3.1. EU-delegationen och/eller kommissionen agerar på grundval av hållningar eller uttalanden ”på EU:s vägnar” (och röstar i förekommande fall). 3.2. EU-delegationen och/eller kommissionen agerar på grundval av gemensamma hållningar eller gemensamma uttalanden ”på EU:s och dess medlemsstaters vägnar” (och röstar i förekommande fall). 3.3. I följande fall agerar dock en befullmäktigad medlemsstat på grundval av gemensamma hållningar eller gemensamma uttalanden ”på EU:s och dess medlemsstaters vägnar ” (och röstar i förekommande fall): – I fall enligt 2.3.4.2, där den gemensamma ståndpunkten i huvudsak inte omfattas av en EU-ståndpunkt. Fördelningen av uppgifter ska göras på grundval av vilken huvudsaklig verkan som FAO:s politik förväntas få på EU eller dess medlemsstater. – När det gäller organisatoriska och administrativa frågor, t.ex. val av ordförande samt godkännande av dagordningar och rapporter. 3.4. Medlemsstater gör uttalanden för egen räkning (och röstar, i förekommande fall). 3.5. När det gäller de tre FAO-kommittéerna med begränsat medlemskap (finanskommittén, programkommittén och kommittén för konstitutionella och rättsliga frågor), vilka EU hittills inte deltar i, ska den utsedda medlemmen/de utsedda medlemmarna från den/de EU-medlemsstaten/er som sitter i dessa kommittéer i förekommande fall ges befogenhet att göra EU-uttalanden eller gemensamma uttalanden och vid behov rösta. 4. Formaliteter 4.1. EU-uttalanden eller gemensamma uttalanden uttrycks genom benämningen ”EU”. EU:s uttalanden görs ”på EU:s vägnar”. Gemensamma uttalanden görs ”på EU:s och dess medlemsstaters vägnar”. 4.2. För att få tillgång till den bästa expertisen och vid behov stärka resurserna får EU:s delegation och/eller kommissionen besluta att under särskilda möten i FAO använda sig av experter från medlemsstaterna som kan bli ombedda att yttra sig om dessa uttalanden, och tala på EU:s vägnar. 4.3. Frågeformulär: Kommissionen kommer att besvara de frågeformulär som FAO skickar till EU. Innan kommissionen lämnar tillbaka de ifyllda frågeformulären till FAO kommer den att sända dem till rådet för synpunkter. Medlemsstaterna kommer att ha 10 dagar på sig att svara. [1] Världslivsmedelsprogrammet (WFP) och Internationella jordbruksutvecklingsfonden (IFAD) [2] P7_TA-PROV(2011)0229 [3] Skrivelse från ordföranden för Europeiska unionens råd av den 4 oktober 1994 (8406) [4] Allmänna kommissionen för fiske i Medelhavet (AKFM), avtalet om hamnstatsåtgärder för att förebygga, motverka och undanröja olagligt, orapporterat och oreglerat fiske, Codex Alimentarius-kommissionen samt den internationella växtskyddskonventionen (IPPC). [5] Rådsdokument 10478/91 av den 18 december 1991. [6] Rådsdokument 9050/92 av den 7 oktober 1992. [7] Rådsdokument 8460/95 av den 26 juni 1995. [8] Mål nr C-25/94 av den 19 mars 1996. [9] 1993 års avtal om att främja fiskefartygens iakttagande av internationella bevarande- och förvaltningsåtgärder på det fria havet, avtalet om hamnstatsåtgärder för att förebygga, motverka och undanröja olagligt, orapporterat och oreglerat fiske från 2009, Allmänna kommissionen för fiske i Medelhavet (AKFM), Indiska oceanens tonfiskkommission (IOTC), Codex Alimentarius-kommissionen, Europakommissionen för bekämpning av mul- och klövsjuka (EUFMD), samt den internationella växtskyddskonventionen (IPPC). [10] Allmänna kommissionen för fiske i Medelhavet (AKFM), avtalet om hamnstatsåtgärder för att förebygga, motverka och undanröja olagligt, orapporterat och oreglerat fiske, Codex Alimentarius-kommissionen samt den internationella växtskyddskonventionen (IPPC). [11] Skrivelse från ordföranden för Europeiska unionens råd av den 4 oktober 1994 (8406). [12] En verbalnot av den 27 november 2009. [13] EU anser att det inte är nödvändigt att systematiskt överlämna en sådan informerande not för möten eller särskilda punkter på dagordningen som inte kräver omröstning eller där uppdelningen av befogenheterna mellan EU och dess medlemsstater följer direkt av denna befogenhetsförklaring. [14] 1993 års avtal om att främja fiskefartygens iakttagande av internationella bevarande- och förvaltningsåtgärder på det fria havet, avtalet om hamnstatsåtgärder för att förebygga, motverka och undanröja olagligt, orapporterat och oreglerat fiske från 2009, Allmänna kommissionen för fiske i Medelhavet (AKFM), Indiska oceanens tonfiskkommission (IOTC), Codex Alimentarius-kommissionen, Europakommissionen för bekämpning av mul- och klövsjuka (EUFMD), samt den internationella växtskyddskonventionen (IPPC). [15] Mål C-246/07, kommissionen mot Sverige, REG 2010, s. I-3317. [16] Inbegripet punkter på dagordningen som även innehåller underordnade element som inte omfattas av en EU-ståndpunkt. [17] Inbegripet punkter på dagordningen som även innehåller underordnade element som redan omfattas av en EU-ståndpunkt.