A4-0219/98

Resolution om översynen av den gemensamma jordbrukspolitiken (Agenda 2000, del 1, kapitel III) (KOM(97)2000 - C4-0522/97)

Europaparlamentet utfärdar denna resolution

- med beaktande av kommissionens meddelande Agenda 2000, och i synnerhet del 1, kapitel III, som berör den gemensamma jordbrukspolitiken (KOM(97)2000 - C4-0522/97),

- med beaktande av förslagen till rådets förordningar om reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken (KOM(98)0158),

- med beaktande av sin resolution av den 4 december 1997 ((EGT C 388, 22.12.1997, s. 17.)) om kommissionens meddelande «Agenda 2000 - En förstärkt och utvidgad union»,

- med beaktande av sin resolution av den 4 december 1997 ((EGT C 388, 22.12.1997, s. 31.)) om kommissionens meddelande «Agenda 2000: Unionens framtida finansiering - nya ekonomiska ramar 2000-2006",

- med beaktande av betänkandet från utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling och yttrandena från budgetutskottet, utskottet för regionalpolitik och fiskeriutskottet (A4-0219/98), och av följande skäl:

A. Genom Agenda 2000-dokumentet föreslår kommissionen en global strategi för Europeiska unionen i början av nästa millennium.

B. Samma dokument ägnar ett helt kapitel åt den gemensamma jordbrukspolitiken och hur jordbrukssektorn skall möta några av framtidens utmaningar och särskilt de nya internationella förhandlingarna om handel och Europeiska unionens utvidgning, men ger inga allmänna riktlinjer för det framtida europeiska jordbruket. Man kan notera ett avsevärt avstånd mellan de principer och föresatser som kommissionen säger sig ha låtit vara vägledande och deras konkreta överföring i efterföljande lagstiftningsförslag.

C. Vid Cork-konferensen fastställdes Europeiska unionens strategi för landsbygdsutveckling med utgångspunkt i en sammanhängande politik för landsbygden.

D. Mellan 1990 och 1995 försvann mer än 1 miljon företag, framför allt små företag, mellan 1990 och 1996 förlorade sektorn ytterligare 1,4 miljoner sysselsatta (i mansarbetsenheter). Jordbruksbefolkningen blir allt äldre och deltidsarbetet ökar.

E. Inför de nya utmaningar som mänskligheten står inför på områdena sysselsättning, livsmedel, energi, miljö och vattenförsörjning bör EU ställa nya krav på sitt jordbruk, både vad gäller sin egen utveckling och det internationella samarbetet.

F. EU:s utvidgning till de central- och östeuropeiska länderna är en historisk och politisk nödvändighet och en förutsättning för att skapa fred, säkerhet och välstånd i Europa, men den innebär inte enbart en utvidgning av den inre jordbruksmarknaden i form av nya handelsmöjligheter för de nuvarande och blivande medlemsstaterna, utan för också med sig budgetmässiga svårigheter för unionen, anpassningssvårigheter - i synnerhet påfrestningar vad gäller administration, miljö och konsumentskydd - för jordbrukarna och förvaltningarna i de nya medlemsstaterna samt svårigheter att upprätthålla inkomstnivån och sysselsättningen för jordbrukarna i de nuvarande medlemsstaterna.

G. Reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken är i första hand nödvändig på grund av interna orsaker, men samtidigt är reformen ett sätt förbereda den kommande utvidgningen till länderna i Central- och Östeuropa och skapa förutsättningar för framtida förhandlingar inom WTO. Vad gäller den senare punkten bör Europeiska unionen emellertid klart fastställa vilken förhandlingsstrategi den tänker tillämpa.

H. Det handlingsutrymme som frigjorts av kommissionen och rådet har till sitt förfogande genom genomförandet av jordbruksbudgeten, och som under de senaste åren ständigt legat under den gräns som fastställts i den allmänna riktlinjen, bör användas till förmån för jordbrukarna och nödvändiga omstruktureringsåtgärder på landsbygden.

I. Parlamentet skall vid en senare tidpunkt och på ett sammanhängande sätt utarbeta sina yttranden om förslagen till de särskilda förordningarna och förordningarna för de olika sektorerna.

I. Parlamentet uppmanar rådet och kommissionen att vid förhandlingarna om reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken inom ramen för Agenda 2000, beakta följande principer och allmänna riktlinjer:

Att befästa den europeiska jordbruksmodellen

1. målet med den gemensamma jordbrukspolitiken måste vara att den skall förbli gemensam: den måste återge strävan efter ett europeiskt jordbruk som förenar resultat, människor och markområden och vila på olika angreppssätt beroende på vad som produceras. Den gemensamma jordbrukspolitiken kräver ett verkligt alternativt koncept som i grunden förändrar ett antal bestämmelser. Den måste ta hänsyn till alla sektorers särdrag och lokala variationer inom dessa och inte innebära början på en åternationalisering,

2. det främsta och viktigaste syftet med reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken inom ramen för Agenda 2000 är att befästa den europeiska jordbruksmodell som å ena sidan baserar sig på överensstämmelse mellan jordbrukets ekonomiska dimension, dess miljömässiga och sociala uppgift samt områdesplaneringen och å andra sidan på skyddandet av regionala basprodukter och på en produktion som borgar för hög standard när det gäller livsmedelssäkerhet,

3. producentföreningar och kooperativa föreningar kan ge ett avgörande bidrag när det gäller att bevara den europeiska jordbruksmodellen, förutsatt att deras funktion stärks och utvecklas så att de kan spela en mer dynamisk roll i förvaltningen av utbudet och skapa förutsättningar för en bättre koppling mellan marknadspolitik och strukturpolitik,

4. ett sådant syfte förutsätter att den gemensamma jordbrukspolitiken återskapar större stöd hos allmänheten, vilket kan uppnås genom större överensstämmelse mellan jordbrukspolitiken och EU:s övriga politik för sysselsättningen. Detta innebär att den skall ha förmåga att säkerställa en grundläggande jämvikt mellan produktion, jordbrukare och områden, i ett system som omfattar konkurrenskraft och mångsidighet. Denna nya jordbrukspolitik bör inrikta sig på jordbrukets prestanda som helhet betraktad och på en hållbar utveckling. Inom den allmänna ramen:

- bör begreppet konkurrenskraft inte bara vara ett resultat av sänkta råvarupriser, något som länge varit utmärkande för en kvantitativ jordbruksutveckling som i allt lägre grad motsvarat samhällets förväntningar, utan det bör i allt högre grad handla om förmågan att tillhandahålla varor och tjänster av ett slag som motsvarar de nya kraven i vårt samhälle och därvid sammanföra till en helhet begreppen kvalitet ur hälso- och smaksynpunkt, lokalt kunnande som drar nytta av förhållandena på det lokala planet, ett mervärde i förädlingskedjan och en mångfald i utbudet: samtliga dessa starka sidor skapar styrka och originalitet för Europa i jämförelse med dess konkurrenter,

- bör begreppet mångsidighet klart och tydligt erkännas inom jordbrukssektorn,

- bör begreppen livsmedelskvalitet och -säkerhet vara en ofrånkomlig utgångspunkt,

5. Europaparlamentet är medvetet om att den framtida jordbrukspolitiken måste skapa en ny balans mellan gemensam förvaltning på EU-nivå och decentralisering till medlemsstater och regioner. Detta kan endast ske genom att man avlägsnar sig från dagens «förvaltningsmodell» för den gemensamma jordbrukspolitiken och går mot «kontraktsmodell» där den stela sektorsavgränsningen och hierarkin får ge plats åt en ny sektorsövergripande flexibilitet. Med sådana ramar kan ett förnyat kontrakt mellan jordbruk och samhälle bättre motivera de offentliga resurser som går till jordbruket,

6. detta syfte förutsätter också att det offentliga stödet till jordbruket är varaktigt och legitimeras av medborgarna, eftersom det motsvarar de krav som samhället ställer på jordbruket. Därför bör stödet i allt högre grad frikopplas från produktionsvolym och jordbruksföretagens storlek,

7. i samband med de fortsatta förberedelserna måste man ta hänsyn till de målsättningar som tas upp i slutsatserna från Europeiska rådet i Luxemburg angående säkerställandet av jordbrukets villkor; målsättningarna tas inte upp i kommissionens förslag,

Pris- och marknadspolitik

8. de målsättningar som fastställts för det europeiska jordbruket leder till att det fortfarande är nödvändigt med en pris- och marknadspolitik som grundar sig på den gemensamma jordbrukspolitikens tre traditionella grundpelare: en gemensam marknad, gemenskapspreferens och finansiell solidaritet. Samtidigt bör man inte avstå ifrån att anpassa den gemensamma jordbrukspolitiken till dagens verklighet inom det europeiska jordbruket och samhället samt till EU:s internationella åtaganden och framtida utvidgning,

9. Europaparlamentet anser därför att de prisnedskärningar som föreslagits för spannmåls-, nötkötts- och mjölksektorn är för stora och motsätter sig att interventionssystemen för olivolja avskaffas, samt anser att det är nödvändigt att noga se över den gemensamma organisationen av marknaden för nötkött för att också på lång sikt säkerställa en marknadsbalans marknad inom denna sektor,

10. pris- och marknadspolitiken måste fortsättningsvis säkerställa att det finns marknadsreglerande mekanismer, såväl internt som externt, mot bakgrund av svårigheterna att förutse hur produktionen och jordbruksmarknaderna beter sig. Dessa mekanismer skall emellertid anpassas på ett mer rättvist sätt till de olika produktionsslagen, utan att det inverkar menligt på deras specificitet eller på en eventuell översyn av dem, för att göra dem mer flexibla och effektiva,

11. Europaparlamentet uppmanar därför kommissionen att genomföra en undersökning av alternativa eller kompletterande mekanismer, såsom till exempel system för kampanj- och marknadsföringslån och marknadsföringssäkerheter, i syfte att avsätta produkter på den externa eller inre marknaden, samt system med skörde- och inkomstförsäkringar i syfte att förbereda den gemensamma jordbrukspolitikens påkommande förhandlingar med WTO,

12. Europaparlamentet noterar att en obalans mellan skydd för och stöd till kontinentala produkter och skydd för och stöd till Medelhavsprodukter fortfarande gör sig gällande i Agenda 2000. Europaparlamentet uppmanar kommissionen och rådet att rätta till denna obalans genom den kommande reformen av den gemensamma organisationen av marknaden och genom strukturpolitiken, och i synnerhet bekata slutsatserna från det «jumbomöte» som rådet (jordbruk) höll i juni 1993,

Kompensations- och inkomststödpolitiken

13. Europaparlamentet medger att det finns behov av att reformera den gemensamma jordbrukspolitiken, men anser emellertid att produktion och försäljning av livsmedelsprodukter även i fortsättningen utgöra den främsta inkomstkällan för jordbrukarna och den bästa garantin för en hållbar utveckling av landsbygden,

14. den direkta inkomststödpolitiken måste dels kompensera för de prissänkningar som fastställts och dels säkerställa den roll som jordbruket spelar för planering och bevarande av miljö och naturvärden på landsbygden i hela EU; ytterligare miljökrav som påverkar inkomsterna negativt måste emellertid, oberoende av detta, beaktas separat,

15. Det paket med övergripande åtgärder som kommissionen lagt fram är otillräckligt och åtgärderna möter inte behoven av att öka stödet till familjejordbruk och ta itu med de nuvarande obalanserna i fördelningen av stöd. Det är i detta sammanhang nödvändigt att införa principen om nyanserad moderering nedåt av stödet på gemenskapsnivå utifrån kriterierna storlek, miljöfaktorer, fysisk planering och utnyttjande av avlönad arbetskraft och arbetskraft inom familjen. Europaparlamentet begär att de besparingar som detta medför ovillkorligen skall användas till att drastiskt minska de nuvarande obalanserna.

16. kompensations- och inkomststödpolitiken måste utformas på så sätt att den bidrar till att de mindre konkurrenskraftiga företagens anpassningssvårigheter minskar. Å andra sidan får denna politik inte bidra till att några oöverkomliga hinder införs för att de redan konkurrenskraftiga företagen inom EU skall kunna vika in på den väg som ansetts vara den rätta för uppnå större internationell konkurrenskraft,

17. Agenda 2000 bör i detta sammanhang utgå ifrån en bredare syn på politiken för kompensation och inkomststöd till landsbygden genom att i ett sammanhängande och dynamiskt system inbegripa den europeiska skogsbruksstrategin, vattenbrukens produktion, betespolitiken och politiken för miljöfrågor på landsbygden,

18. kompletterande politiska åtgärder bör utarbetas för att på ett effektivt sätt överbygga de strukturella och miljömässiga skillnaderna i bergstrakter och mindre gynnade områden,

19. den subsidiaritetsprincip som redan finns inom jordbruket bör tillämpas i högre grad så att det offentliga stödet anpassas till de olika behov som finns på grund av att de europeiska jordbrukssystemen är så heterogena (olikheterna kommer att bli än större i och med de framtida utvidgningarna) och företagens varierande förmåga att överleva och anpassa sig till en internationell miljö med mer konkurrens. Denna princip bör ovillkorligen vila på klara, precisa och kontrollerbara gemenskapskriterier och på en klart och tydligt fastställd uppdelning av befogenheter mellan gemenskapsorganen, de nationella och de subnationella organen för att undvika en utveckling mot en åternationalisering av den gemensamma jordbrukspolitiken,

20. det är beklagligt att de yngre jordbrukarnas situation inte nämns i Agenda 2000 och yngre jorbrukare ges inga framtidsperspektiv inom ramen för reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken. Förslagen till kompensationsbetalningar i Agenda 2000 skulle medföra ekonomiskt och socialt oacceptabla inkomstbortfall med tanke på framtidsutsikterna för unga jordbrukares investeringar,

21. det föreslagna kompensationsstödet för mjölk och mjölkprodukter måste förenklas avsevärt samt säkerställa att prissänkningarna kompenseras till fullo. Dessutom måste säkerställas att denna form av stöd är förenlig med WTO:s handelsbestämmelser,

22. inom nötköttssektorn förbises följderna för produktionen av kalvkött och den viktiga roll som denna spelar för att bibehålla jämvikten på marknaden för nötkött. Även kalvköttsproducenterna bör kompenseras för det förväntade inkomstbortfallet. Om inte detta sker kommer produktionen av kalvkött att minska avsevärt och därigenom kommer nötköttsproduktionen automatiskt att öka kraftigt,

23. för att förhindra en snedvridning av konkurrensen borde ett stöd för gräsensilage införas i stället för stödet till majsensilage i de områden där det inte är möjligt att producera majsensilage till följd av växt- och klimatförhållandena,

24. förslaget om ett enda stöd till alla jordbruksgrödor skulle innebära att det i stora delar av EU skulle vara omöjligt att producera oljeväxter. Dessutom skulle inte ett enda stöd beviljas för att minska EU:s enorma underskott på oljeväxter och vegetabiliska proteiner. Justeringen av det nuvarande stödsystemet kan endast ske stegvis och måste ta hänsyn till underskotten inom EU,

25. de bidrag som hör samman med areal och den servicefunktion som jordbrukarna har i samhället borde ges en mycket större betydelse än bidragen som hör samman med specifik produktion. Dessa måste kunna beviljas med hänsyn till förhållandena på ort och ställe,

26. Europaparlamentet glädjer sig över att medlemsstaterna i förslagen beträffande vissa stödsystem, till exempel nötkött och mjölk, genom de nationella paketen ges ett betydande självbestämmande vilket gör det möjligt för dem att bättre anpassa systemen till sina särskilda produktionsegenskaper,

27. Europaparlamentet uppmanar emellertid kommissionen och rådet att ompröva valet att helt och hållet delegera till medlemsstaterna att fatta beslut om miljökrav vid inkomststöd, förändringar av stödet på grundval av arbetskraftintensitet och begränsningar av utbetalningar enligt den sektorsövergripande förordningen, där bindande och harmoniserade regler fastställs på gemenskapsnivå, då detta innebär att man uppmuntrar överdriven nationalisering och skapar risker för en snedvridning av konkurrensen,

28. behovet av att skapa en bättre balans inom den gemensamma jordbrukspolitiken, liksom kravet på att begränsa stödet till en funktion som kompletterar och inte ersätter den produktiva funktionen, bör leda till att kriterier införs för att begränsa den sammanlagda summan av de stöd som EUGFJ betalar ut till enskilda jordbrukare,

29. de stöd som EUGFJ betalar ut bör inte användas för att ersätta produktion, utan för att komplettera den och för att förhindra konkurrensstörningar; det får inte finnas något överhängande hot mot de befintliga jordbruksstrukturerna inom EU-regionerna,

30. de kriterier som begränsar det totala stödet bör särskilt beakta olika former av jordbruksföreningar och framför allt förekomsten av kooperativ,

31. eftersom det inte finns några obestridliga kriterier anses fastställandet av en gräns för mansarbetsenheten per år vara det som bäst stämmer överens med den gemensamma jordbrukspolitikens skyldigheter i samband med fysisk planering och sysselsättning. Det faktum att mansarbetsenheterna har olika innebörd beroende på de olika brukningssystemen skulle kunna leda till att denna gräns differentierades utifrån en samling typsystem för jordbruksföretag, i enlighet med definitionerna i informationssystemet för jordbruksföretagens redovisningsuppgifter (ISJR).

Politik för utveckling av landsbygden

32. politiken för utveckling av landsbygden syftar inte till att ersätta den gemensamma jordbrukspolitiken, utan till att stärka, komplettera och balansera den samt till att utforma stödåtgärder för priser och inkomster i samklang med åtgärder till stöd för en diversifiering av jordbruksföretagens ekonomiska bas, för att modernisera strukturen och för att uppnå hållbarhet. Dessa åtgärder måste sträva till att stärka det regionala ekonomiska kretsloppet som genom regional bearbetning och saluföring av jordbruksprodukter bidrar till ett högre mervärde i regionen. Bandet mellan jordbruksföretaget och dess verksamhet inom miljövården samt behovet av att tillförsäkra denna möjlighet till en hållbar utveckling, leder till att även åtgärder inom jordbruks- och miljövården och jordbruks- och skogsvården klart måste utvärderas och kan även omfattas av den samlade politiken för utveckling av landsbygden,

33. Europaparlamentet anser att det inom en gemensam jordbrukspolitik som skall främja landsbygdsutveckling, krävs investeringar i infrastrukturen som möjliggör en utveckling av de lokala marknaderna och deras försäljningskanaler och en närmare koppling mellan lokala producenter och de olika lokala distributörerna. I detta sammanhang är det också nödvändigt att stödja utvecklingen av metoder för biologiskt jordbruk och främja och informera om traditionella och regionala produkter,

34. som ett led i ansträngningarna för att stödja glesbygdssamhällen bör man främja konkurrensen inom hela jordbrukssektorn för att eftersträva en sektorsövergripande och integrerad tillväxt. Genom att stimulera användning av ny teknik, ökad landsbygdsturism och incitament till etablering av små och medelstora företag kan man aktivera en jordbruksbaserad utveckling i riktning mot ökad tvärvetenskaplighet,

35. huvuddraget i en ny strategi för landsbygdens utveckling bör istället för stöd till enskilda investeringar vara finansiering av integrerade projekt som är baserade på jordbruk; i detta sammanhang bör jordbrukspolitiken uppmuntra utvecklandet av lämpliga alternativa anställningsmöjligheter i landsbygdsområdena, i synnerhet i sådana områden som inte längre kommer att omfattas av mål 1 och mål 2, då antalet direkta anställningstillfällen inom jordbruket sjunker,

36. Europaparlamentet uppmanar kommissionen att arbeta om förslagen i Agenda 2000 så att dessa omfattar de 10 punkterna i Cork-förklaringen och därigenom skapa en verkligt integrerad, mångkulturell landsbygdspolitik som gynnar hela landsbygden och inte enbart riktar sig till jordbrukssektorn. I detta sammanhang anser parlamentet det även vara nödvändigt att behandla problem som är specifika för landsbygdsområden som till exempel stora avstånd och dåliga transportförbindelser, brist på sysselsättning och behovet av diversifiering,

37. Europaparlamentet rekommenderar i detta sammanhang rådet att själva beteckningen gemensam jordbrukspolitik skall ändras till gemensam jordbruks- och landsbygdspolitik,

38. utformningen och tillämpningen av politiken för utveckling av landsbygden bör, på grund av dess karaktär, vara decentraliserad och omfatta de olika nivåerna för administration och styrning, liksom det civila samhällets organisationer, särskilt de som företräder ekonomiska, sociala, kulturella och miljömässiga intressen,

39. Europaparlamentet anser att politiken för utveckling av landsbygden måste stärkas betydligt vad beträffar finansiella resurser, och att dess administrationen måste bli mer effektiv, med hänsyn till att denna politik i framtiden kommer att få ökad handlingsfrihet,

40. Europaparlamentet rekommenderar också att det skall fastställas kriterier som gör det lättare för unga att etablera sig inom jordbrukssektorn och få tillgång till olika kvoter, eftersom den nuvarande administrativa strukturen för den gemensamma jordbrukspolitiken inte gynnar dem. Yngre människors etablering i yrket bör prioriteras. Kommissionen bör uppmuntra medlemsstaterna att vidta åtgärder som främjar unga människors etablering som jordbrukare samt åtgärder som främjar deras utbildning och yrkesvägledning. De ekonomiska medel som för närvarande används för att stödja etablering av yngre jordbrukare inom mål 5a bör vara tillräckliga och av det slaget att de också kan gälla nya stödberättigade områden,

41. Europaparlamentet rekommenderar en effektivare harmonisering av förfarandena för att utarbeta och godkänna regionala utvecklingsplaner på hela EU:s territorium och en definition av de åtgärder för glesbygden som avses i ramförordningen om strukturfonderna för mål 1- och mål 2-regionerna,

Livsmedelskvalitet och -säkerhet

42. Trots att vissa ansträngningar redan har gjorts måste kvalitetspolitiken, både vad gäller livsmedelssäkerhet och även i ett större sammanhang respekt för miljön, den biologiska mångfalden och djurskyddet, fortfarande sättas i fokus för hela marknadspolitiken inom ramarna för den gemensamma jordbrukspolitiken,

43. livsmedelssäkerheten bör kretsa kring tre frågor: hälsa, jordbruk och konsumtion. Begreppet skydd bör betonas i alla etapper i livsmedelskedjan. Skyddet på jordbruksområdet när det gäller livsmedelsprodukter bör betraktas som en del av livsmedelspolitiken. Detta innebär att den gemensamma jordbrukspolitikens mål underordnas målen för den gemensamma livsmedelspolitiken. Därför är det absolut nödvändigt att bevara ett europeiskt jordbrukssystem som utgår ifrån biologisk mångfald, kvalitet och mångfald bland de regionala produkterna,

44. den avsevärda ansträngning som EU gjort för att förbättra livsmedelskvaliteten och livsmedelssäkerheten bör fortsätta på ett effektivt sätt inom gemenskapen och medlemsstaterna för att förstärka den enighet som råder mellan europeiska producenter och konsumenter. På det internationella planet måste det säkerställas att den ökande frihandeln med jordbruksprodukter inte innebär några nackdelar för Europas bönder till följd av att miljökraven på annat håll är lägre, eller efterlevs mindre noggrant,

45. de ekonomiska anslagen bör utökas för att tillämpa befintliga åtgärder för fastställande av ursprung, skyddad geografisk benämning, märkning, växtskydd och djurhälsa,

46. mot denna bakgrund bör förutsättningar och mekanismer skapas för en bättre certifiering av de produkter som säljs på den europeiska inre marknaden, med hänsyn till produkternas ursprung, de sanitära förhållandena och produktionsmetoder som är acceptabla ur social och miljömässig synvinkel, utan att det påverkar befintlig nationell certifiering,

47. Europaparlamentet hoppas på en avsevärd förstärkning av åtgärderna för att främja europeiska jordbruksprodukter på världsmarknaden, vilka framför allt bör kopplas till en ny kvalitetspolitik,

Annan produktion än livsmedelsproduktion

48. ramen för en allmän politik för att utveckla produkter från förnyelsebara råvaror måste definieras bättre och inriktas på biobränslen. Stödåtgärderna måste innebära en verklig utveckling mot odling som inte är inriktad på livsmedel och som skapar arbetstillfällen. Man måste ta hänsyn till sociala och miljömässiga aspekter i form av ökad användning av lokala förnybara energikällor,

49. användningen av jordbruksproduktion för annan produktion än livsmedelsproduktion, exempelvis biomassa, gör det möjligt att skapa nya inkomstkällor och arbetstillfällen i landsbygdsområden. Ekologisk energiproduktion med hjälp av biomassa bidrar till att minska koldioxidutsläppen. Gemenskapslagstiftningen borde framför allt genom förmåner och skattebefrielse understödja denna sektor, och dessutom är det nödvändigt att användningen av vissa ämnen som inte är livsmedel och vars livscykelanalys är gynnsam görs obligatorisk, i synnerhet i ekologiskt känsliga områden. Med tanke på dess positiva effekter för jordbruket och landsbygden bör biomassa beaktas på vederbörligt sätt i den fortsatta reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken. De åtgärder som hittills vidtagits har varit positiva, till exempel inom ramen för Altener-programmet eller vid odling av jordbruksprodukter för annat ändamål än som livsmedel på områden som främjas inom ramen för programmet för arealuttag. Dessa åtgärder är emellertid inte tillräckliga. Därför borde man öka främjandet av förnybara råmaterial inom ramen för jordbruksreformen 2000,

Nästa utvidgning

50. det är allmänt känt att de central- och östeuropeiska länderna när det gäller jordbruk har avsevärda produktionspotentialer, och de kan räkna med avsevärt lägre produktionskostnader jämfört med EU-länderna; detta kan också i framtiden ge upphov till konkurrenssvårigheter för jordbrukarna i EU:s nuvarande 15 medlemsstater. Denna risk får emellertid inte föranleda EU att minska sitt åtagande att avhjälpa den avsevärda strukturella eftersläpningen i produktions, förädlings- och marknadsföringsstrukturerna i dessa länder genom att tillämpa strukturfonderna under föranslutnings- och övergångsperioderna,

51. för att i möjligaste mån begränsa de anpassningssvårigheter som kommer att uppstå för båda sidor, borde själva övergången delas upp i två skilda perioder. Under den första perioden skulle politiken för utveckling av landsbygden omedelbart tillämpas, inklusive en modernisering av strukturerna, och harmoniseringen av lagstiftning inom veterinär- och växtskyddsområdena skulle fortgå. Den andra perioden skulle ha som mål att gradvis harmonisera priserna och gradvis införa inkomststöden,

52. EU bör med början 1999 stödja miljöprogram för jordbruket i de sex central- och östeuropeiska länder som kommer att anslutas först i syfte att etablera dessa program i god tid före anslutningen. Därefter bör även övriga associerade central- och östeuropeiska länder inkluderas i programmet,

Förutsättningar och alternativ inom WTO

53. EU borde, inom ramen för nästa WTO-runda, inleda förhandlingarna med inställningen att obönhörligen kraftigt försvara sitt jordbruk och sin jordbruksmodell mot bakgrund av att projektet med att utvidga unionen till länderna i Central- och Östeuropa kräver ytterligare begränsningar i fråga om anpassning, justering och nya interna bestämmelser för handeln och jordbrukspolitiken,

54. Europeiska unionen måste då hävda sin egen jordbruksidentitet, som bygger både på produktionsaspekter och på miljöskydds- och regionplaneringsaspekter, livsmedelskvalitet och olika livsmedels typiska egenskaper. Dessutom måste man till följd av öppnandet av marknaderna inleda en process för att verkligen harmonisera jordbrukarnas skyldigheter i olika områden på marknaden,

55. Europaparlamentet vädjar om att man inom ramen för WTO-förhandlingarna inte skall falla för frestelsen att anpassa den gemensamma jordbrukspolitiken till den amerikanska modellen. EU:s önskan att befästa sin ställning som en internationellt viktig exportör kan med andra ord dra med sig unionen i en nedåtgående spiral med dumpade priser och lägre inkomster för producenterna,

56. utan att ifrågasätta att jordbruksprodukter integreras i de multilaterala handelsavtalen, är det nödvändigt att tillstå att jordbruket och landsbygden har sociala och miljömässiga särdrag och problem som ingen annan ekonomisk sektor har, vilket rättfärdigar att man tillämpar en undantagsprincip för landsbygden som sätter upp gränser för globaliseringen inom sektorn. Även om en sådan princip skulle kunna tillämpas globalt, gör särskilt den europeiska jordbruksmodellens särdrag att den behövs,

57. för att handelsfriheten skall vara rimlig ur samhällssynvinkel, blir det vidare nödvändigt att hantera ojämlikheterna och att införa nya gemensamma internationella regler på så skilda områden som produktionskostnader jämte miljö-, social- och arbetsmarknadsbestämmelser, liksom respekten för livsmedelssäkerheten och konsumentskyddet. Kommissionen måste därför vid nästa förhandlingsrunda utnyttja det handlingsutrymme som skapats till följd av att exportbidragen avskaffats för att säkerställa ett lika effektivt yttre skydd mot social och ekologisk dumpning,

58. rådet och kommissionen bör också följa dessa samma principer om jämställd handel och förenlighet med unionens övriga politik i samband med förhandlingarna om associeringsavtal och frihandelsavtal med länder eller gemensamma marknader utanför EU,

Budgetfrågor

59. Europaparlamentet anser att dagens kriterier för att fastställa riktlinjen för jordbruket skall bibehållas, då denna i utgångsläget utgör en referens- och stabilitetsram för de ekonomiska aktörerna inom jordbruks- och livsmedelssektorn,

60. riktlinjen skall finansiera samtliga åtgärder för utveckling av landsbygden som riktas till jordbrukare, antingen dessa ingår i mål 1-områden eller inte, inklusive struktur-, jordbruks- och miljöskydds- samt jordbruks- och skogsbruksåtgärderna, liksom kompensationsbidragen till missgynnade områden. Detta skulle bidra till att förbättra den interna sammanhållningen vad gäller jordbruks- och landsbygdspolitiken samt politiken före anslutning,

61. för att uppnå tydlighet och öppenhet med avseende på budgeten borde finansieringen av samtliga åtgärder för länderna i Central- och Östeuropa före anslutningen, antingen de berör jordbruket eller inte, vara upptagna under en egen rubrik, utanför riktlinjen, och sedan integreras i finansieringen av respektive politik efter hand som utvidgningen fortskrider till de enskilda länderna,

62. en förstärkning av de olika åtgärderna som lagts fram i denna resolution borde finansieras genom de inbesparingar som görs genom en mindre prissänkning, en effektiv användning av de medel som står till förfogande inom ramen för riktlinjer samt genom en kontroll av fördelningen av medlen,

Regionalpolitik

63. Europaparlamentet noterar kommissionens förslag till en förordning för främjande av landsbygdens utveckling genom EUGFJ samt en förordning om strukturåtgärder inom fiskerisektorn som en konkretisering av Agenda 2000; påpekar att den nya EUGJF-förordningen som föreslogs för kort tid sedan innefattar nio nu gällande förordningar (däribland fyra 5a-förordningar och de tre förordningarna om kompletterande åtgärder på jordbruksområdet) och att detaljerade bestämmelser om finansiering fortfarande saknas,

64. ger sitt fulla stöd åt slutsatserna från toppmötet i Luxemburg, där det konstateras att förutsättningar för jordbruksproduktionen måste tryggas överallt i Europa, även i områden med särskilda problem,

65. noterar att förslaget till en ny EUGFJ-förordning för första gången inbegriper alla åtgärder för landsbygdens utveckling och härmed bidrar till förenkling och tillgänglighet; beklagar emellertid att en struktur med nio olika åtgärdstyper, två olika finansieringskällor (EUGFJ-garanti och utveckling och följaktligen två olika huvudrubriker) samt två olika planeringsmodeller (mål 1, 2 m. fl.) även i fortsättningen har en grad av komplexitet som inte stämmer överens med principen om en enkel, målinriktad och enhetlig politik för landsbygden,

66. beklagar att den föreslagna nya EUGFJ-förordningen inte i tillräckligt hög grad beaktar Cork-förklaringens idé om en hållbar landsbygdsutveckling som ett prioriterat mål för Europeiska unionen; en sammanfattning av redan gällande instrument innehåller inga nya perspektiv som skulle kunna rättfärdiga beteckningen «jordbrukspolitikens andra pelare»,

67. uttrycker sin oro över att jordbruksområdena inom det nya mål 2 kommer att bli förfördelade i förhållande till industriområdena, och förutsätter därför att specialåtgärder vidtas, bland annat för att bevara landsbygdens vitalitet och finna en lösning på problemet med flykten från landsbygden,

68. anser att offentligt stöd inte enbart bör beviljas de områden som kan komma i fråga för EU:s strukturpolitik utan även andra icke stödberättigade områden, främst landsbygds- och öområden, vars regionala ekonomiska system är hotade,

69. understryker vikten av att kommissionen tillhandahåller konkreta förslag som syftar till att knyta jordbruket till ett visst område (kvalitetsutveckling, produkter från trakten, kontrollmärkning) för att på så sätt möjliggöra en harmonisk utveckling av landsbygden utifrån dess två huvudsakliga ekonomiska verksamheter: jordbruket och hantverket (små- och medelstora företag på alla nivåer inom jordbrukssektorn) och samtidigt garantera att fullständig närservice bevaras,

70. konstaterar att kommissionens första förslag till förordning om den framtida EUGFJ-garantin inte innefattar de områden som inte kan omfattas av de föreslagna mål 1 och 2 beträffande fiske och vattenbruk; konstaterar att dessa områden nu kommer att stödjas av garantisektionen vid EUGFJ i enlighet med de ändringar som kommissionen gjorde i Agenda 2000 den 18 mars 1998; önskar att kommissionen i detta sammanhang så snart som möjligt lägger fram förslag om förutsättningarna och villkoren för gemenskapens ekonomiska bidrag så att en effektiv utvärdering av den föreslagna strukturpolitiken för fiskerisektorn kan genomföras,

71. oroas över en eventuell minskning av budgeten för strukturåtgärder för jordbruk, fiske och vattenbruk vid en tidpunkt då strukturomvandlingen av dessa sektorer ännu inte är slutförd, då ett genomförande av den gemensamma fiskeripolitiken kräver betydande ekonomiska resurser, och anser att det dessutom är nödvändigt att ge investerings- och startstöd åt unga jordbrukare och unga fiskare, eftersom deras finansiella behov är särskilt viktiga i mindre gynnade områden och öregioner,

72. påminner kommissionen om att det i resolutionen som antogs vid toppmötet i Luxemburg i december 1997 ingår ett krav om att det borde vara möjligt att genom jordbruksnäringen bevara en livskraftig landsbygd överallt i Europa, även i bergsområden och avlägsna områden där förhållandena är ogynnsamma; uppmanar kommissionen att verka i enlighet med detta krav,

73. uppmanar kommissionen att på alla sätt stödja näringsgrenar på landsbygden, som kompletterar jordbruket (landsbygdsturism, direktförsäljning av produkter från gårdarna) för att göra produktionen mångsidigare,

74. upprepar sitt krav på en övergripande förordning enkom för fisket och vattenbruket till havs och på land i syfte att bevara FIUF i framtiden och att erhålla nödvändiga medel för att genomföra den gemensamma fiskeripolitiken samt sitt krav på att säkerställa ett verkligt stöd till landsbygdens utveckling och små och medelstora jordbruk som skulle utgöra ett tillägg till utvecklingen av den gemensamma jordbrukspolitiken, inklusive i de mindre gynnade områdena och öregionerna,

75. noterar med intresse de ändringar och förslag som kommissionen den 18 mars 1998 lade fram i Agenda 2000, men anser trots allt att detta är otillräckligt,

76. upprepar kravet på övergripande stimulansåtgärder för landsbygden.

Fiskeripolitiken

77. noterar och beklagar att i motsats till den situation som rådde när mål 5a tillämpades, då hela det gemenskapsområde som inte täcktes av mål 1 och 6 ingick i detta mål, antalet möjliga mål 2-områden nu kraftigt kommer att reduceras till att enbart gälla de kustområden där sysselsättningen inom fiskerisektorn når en betydande nivå,

78. konstaterar och beklagar att fastlandsföretag för vattenbruk eller bearbetningsföretag belägna utanför kustområdena kan komma att stå utanför de nya bestämmelserna,

79. konstaterar och beklagar att nivån för offentligt stöd kan komma att variera mellan 75 % för mål 1-områden och 0 % för områden som inte kan omfattas av något mål trots att det handlar om fartyg som verkar inom samma fiskezoner,

80. konstaterar och fördömer att kommissionens första förslag till förordning om den framtida EUGFJ-garantin inte innefattar de områden som inte kan omfattas av mål 1 och 2 beträffande fiske och vattenbruk,

81. undrar över FIUF:s framtida verksamhet som för närvarande omfattar nästan alla strukturinsatser på fiskeri- och vattenbruksområdet,

II. uppdrar åt sin ordförande att vidarebefordra detta yttrande till rådet och kommissionen.