SV (...PICT...)|EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION| Bryssel den 8.4.2009 SEK(2009) 316 ARBETSDOKUMENT FRÅN KOMMISSIONENS AVDELNINGAR som åtföljer Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV om bekämpande av sena betalningar vid handelstransaktioner (omarbetning) SAMMANFATTNING AV KONSEKVENSANALYSEN {KOM(2009) 126 slutlig} {SEK(2009) 315} Dagordning eller hänvisning till arbetsprogram: 2009/ENTR/006. Detta dokument är endast bindande för de kommissionsavdelningar som medverkat i utarbetandet och avgör inte den slutliga formen på de eventuella beslut som kommissionen kommer att fatta. Konsekvensbedömningsnämnden avgav sitt yttrande över utkastet till konsekvensanalys den 17 december 2008 [D(2008)10479]. Nämndens samtliga rekommendationer beaktades och konsekvensanalysen ändrades i enlighet med detta. 1. Beskrivning av problemet Direktiv 2000/35/EG antogs för att bekämpa sena betalningar vid handelstransaktioner. Enligt direktivet får en lagstadgad ränta tas ut när betalningen inte har gjorts inom den avtalade eller lagstadgade tidsfristen. Direktivet innehåller bestämmelser om lagstadgad ränta men ger parterna frihet att avtala bort den. Räntan ska betalas från dagen efter den förfallodag eller utgången av den betalningstid som fastställs i avtalet, eller 30 dagar efter den dag då gäldenären mottog fakturan eller en likvärdig begäran om betalning, om betalningstiden inte fastställts. Trots direktivet är sena betalningar vid handelstransaktioner fortfarande allmänt förekommande i EU. De är vanliga inte bara vid transaktioner mellan företag – undersökningar visar att offentliga sektorns betalningstider normalt är längre än den privata sektorns. De sena betalningarna vid handelstransaktioner och många borgenärers passiva hållning har olika orsaker: 1. Marknadens struktur: Konkurrensnivån på en marknad, aktörernas marknadsstyrka och den därmed sammanhängande oron för att skada affärsförbindelserna med kunden är viktiga faktorer som avgör om borgenärerna godtar sena betalningar eller inte och om gäldenärerna försöker få förlängd kredit. Borgenärens ställning på en specifik marknad har stor betydelse för dennes hållning till sena betalningar, liksom oron för att skada affärsförbindelserna med kunden. Gäldenärernas huvudsakliga skäl till att betala i tid vid handelsförbindelser har ofta att göra med kommersiellt eller professionellt anseende eller ömsesidigt förtroende i långsiktiga affärsförbindelser. 2. Konjunkturen: Föränderliga makroekonomiska villkor är en annan orsak till sena betalningar. En konjunkturnedgång leder sannolikt till fler sena betalningar genom att företagen betalar sina fakturor senare. Företagens förmåga att generera likvida medel från transaktionerna minskar och bankerna kan minska deras kredit. Men en förbättring av de ekonomiska villkoren kan också leda till sena betalningar från vissa företag som får ökade investeringsmöjligheter och följaktligen större finansieringsbehov. 3. Tillgången till finansiering och budgetrestriktioner: Tillgången till kredit, penningpolitiken, möjligheten att kontrollera kredituppgifter, företagens likviditet och möjligheten till bankfinansiering kan också leda till sena betalningar, särskilt i företag där bankkredit ersätter leverantörskredit. För många gäldenärsföretag och offentliga myndigheter är sena betalningar ett effektivt och billigt sätt att finansiera den egna verksamheten. För offentliga myndigheter är sena betalningar också ett enkelt, men oberättigat, sätt att kringgå budgetrestriktioner genom att senarelägga betalningarna till nästa budgetperiod. 4. Borgenärernas och gäldenärernas interna organisation: gäldenärernas (även offentliga myndigheters) ekonomiska förvaltning och borgenärernas kredithantering, kvaliteten på produkter och tjänster samt eftermarknadsservicen är viktiga faktorer för (att undvika) sena betalningar. Borgenärer vid handelstransaktioner, särskilt små och medelstora företag, har inte alltid kredithanteringssystem som kan förhindra och hantera sena betalningar. 5. Avsaknad av effektiva rättsliga åtgärder: Trots direktiv 2000/35/EG tar många företag, särskilt små och medelstora, inte ut ränta fastän de har rätt att göra det. För vissa borgenärer är kostnaderna för rättsliga åtgärder mot sena betalningar högre än intäkterna. I många fall får de ingen ersättning för merarbetet. Att jaga kunder som betalar för sent eller ta ut dröjsmålsränta leder till administrativa kostnader som många företag vill slippa. Dessutom kan slutbeloppet för den lagstadgade ränta som en gäldenär ska betala endast beräknas den dag som borgenären de facto får betalt, vilket innebär att borgenären måste invänta betalningen för att kunna veta exakt hur stort räntebelopp han kan ta ut. Kostnaderna för att ta ut ränta före den faktiska betalningsdagen är större än intäkterna i de flesta fall. Alla dessa skäl bidrar till att gäldenärerna löper för liten risk för efterräkningar för att de ska börja betala i tid. Detta är särskilt beklagligt när det gäller offentliga myndigheter som har mindre finansieringsproblem än företag. Dessutom är flera viktiga bestämmelser i direktivet oklara eller svåra att tillämpa i praktiken. Man kan t.ex. göra olika tolkningar av hur den tillämpliga räntan ska beräknas, hur ”relevanta indrivningskostnader” ska definieras och av möjligheten till sammansatt ränta. Sena betalningar vid handelstransaktioner får stora konsekvenser: · Sena betalningar leder till betydande kostnader för borgenärerna. Sena betalningar försämrar kassaflödet, tillför finansiella kostnader, minskar investeringsmöjligheterna och ökar osäkerheten för många borgenärer, särskilt små och medelstora företag, framför allt när tillgången till finansiering är begränsad och kostsam. Detta resulterar ofta i sämre konkurrenskraft och betalningsförmåga. · Gäldenärsföretag och offentliga myndigheter som betalar för sent får kostnadsfri kredit. · Sena betalningar har också en negativ inverkan på handeln inom gemenskapen. I de flesta medlemsstater anser företag att risken för sena betalningar är större vid försäljning av varor och tjänster till företag och myndigheter i en annan medlemsstat. Bland annat avskräcker risken för sena betalningar företagen från att sälja produkter och tjänster i andra medlemsstater, eftersom det är osäkrare och kostsammare. De mycket långa betalningstiderna vid offentlig upphandling och de offentliga myndigheternas sena betalningar avskräcker också de ekonomiska aktörerna från att delta i offentlig upphandling. Detta minskar de offentliga myndigheternas möjlighet att använda skattebetalarnas pengar på bästa sätt. 2. Mål Alla gemenskapsinitiativ för att lösa problemet med sena betalningar måste · bidra till de mer omfattande och överbryggande mål för konkurrenskraften som fastställs i det förnyade Lissabonpartnerskapet för tillväxt och sysselsättning Kommissionens meddelande – Att arbeta tillsammans för tillväxt och sysselsättning – Nystart för Lissabonstrategin, KOM(2005) 24. ,[1] Kommissionens meddelande – Att arbeta tillsammans för tillväxt och sysselsättning – Nystart för Lissabonstrategin, KOM(2005) 24. · väsentligt minska den administrativa belastningen för företagen, förbättra deras kassaflöde och hjälpa fler att bli entreprenörer, i enlighet med principerna i Small Business Act Enligt kommissionens meddelande till rådet, Europaparlamentet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén – Tänk småskaligt först – En ”Small Business Act” för Europa (KOM(2008) 394 slutlig av den 25 juni 2008) är en av de tio principerna för att utarbeta och genomföra politiska åtgärder för små och medelstora företag på europeisk och på nationell nivå att göra det lättare för små och medelstora företag att få tillgång till finansiering och se till att både lagstiftningen och affärsklimatet stöder iakttagande av sista betalningsdag vid handelstransaktioner. ,[2] Enligt kommissionens meddelande till rådet, Europaparlamentet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén – Tänk småskaligt först – En ”Small Business Act” för Europa (KOM(2008) 394 slutlig av den 25 juni 2008) är en av de tio principerna för att utarbeta och genomföra politiska åtgärder för små och medelstora företag på europeisk och på nationell nivå att göra det lättare för små och medelstora företag att få tillgång till finansiering och se till att både lagstiftningen och affärsklimatet stöder iakttagande av sista betalningsdag vid handelstransaktioner. · bidra till en väl fungerande och fullbordad inre marknad genom att undanröja hinder för gränsöverskridande handelstransaktioner. Initiativet bidrar också i hög grad till att bemästra den ekonomiska krisen genom att det underlättar genomförandet av den ekonomiska återhämtningsplanen för Europa KOM(2008) 800, 26.11.2008. och förbättrar företagens kassaflöde i syfte att stärka de europeiska företagens konkurrenskraft på lång sikt.[3] KOM(2008) 800, 26.11.2008. Detta tar sig konkret uttryck i följande två operativa mål: 1. Vidta åtgärder som effektivt avhåller gäldenärerna från att betala för sent. 2. Ge borgenärerna möjlighet att på ett effektivt sätt utöva sina rättigheter vid sen betalning. 3. Åtgärdsalternativ Utöver basalternativet har följande alternativ undersökts: – Alternativ 2a (andra åtgärder än lagstiftning): Insatser för att öka medvetenheten hos företagen. – Alternativ 2b (andra åtgärder än lagstiftning): Insatser för att öka medvetenheten hos organisationer som företräder små och medelstora företag. – Alternativ 2c (andra åtgärder än lagstiftning): Offentliggörande av uppgifter om försumliga gäldenärer. – Alternativ 3a (lagstiftning): Fullständig harmonisering av betalningstider. – Alternativ 3b (lagstiftning): Ökning av räntemarginalen. – Alternativ 3c (lagstiftning): Avskaffande av gränsen på 5 euro. – Alternativ 3d (lagstiftning): Införande av en förseningsavgift. – Alternativ 3e (lagstiftning): Införande av en ersättning för sen betalning. – Alternativ 3f (lagstiftning): Stärka intresseorganisationernas roll. Flera alternativ sållades bort på ett tidigt stadium när man gick igenom de olika alternativen, däribland upphävande av direktiv 2000/35/EG och inrättande av en europeisk fond för avgiftsfri, kortfristig finansiering till små och medelstora företag. 4. Konsekvensanalys Noteras bör att EU inte alltid har befogenhet att agera i fråga om vissa viktiga aspekter av de tre första orsakerna till problemet i avsnitt 1. Vissa problem rörande nationella och regionala marknadsstrukturer bör lösas av medlemsstaterna eftersom de flesta konjunkturpolitiska instrument är i medlemsstaternas händer. Det går alltså inte att lösa alla problem på EU-nivå. Direktivet är dessutom dispositivt för de ekonomiska aktörerna, så till vida att de inte måste ta ut dröjsmålsränta. Direktivet gäller också ett område där många andra faktorer kan påverka betalningarna vid transaktioner mellan företag. Regelverket för betalningar och rättsliga åtgärder för att få betalt för gränsöverskridande handelstransaktioner i EU håller på att ändras genom nya EU-regler som nyligen trätt i kraft eller snart kommer att börja gälla. Det är svårt att beräkna det inbördes sambandet och spridningseffekterna i grundscenariot. Det går bara att göra ungefärliga kvantitativa uppskattningar av de olika alternativens möjliga ekonomiska och sociala konsekvenser. Därför är analysen huvudsakligen kvantitativ. Noteras bör att inga alternativ torde ha några miljökonsekvenser eller återverkningar på tredjeländer. Några orsaker till problemet där EU inte har befogenhet att agera kommer ändå att påverka valet av vissa alternativ. Till exempel har marknadsstrukturen och den ekonomiska aktörens ställning på marknaden stor betydelse för om man är beredd att vidta åtgärder mot en gäldenär som betalar för sent och riskera att skada affärsförbindelser som kan vara värda åtskilliga tusen euro. Även om det går att göra kvalitativa uppskattningar av de olika alternativens konsekvenser, är det svårt att göra en tillförlitlig prognos om förslagets övergripande ekonomiska effekter och följaktligen omöjligt att göra en kvantitativ bedömning av de direkta samhällseffekterna. Handlingsalternativen bedöms mot bakgrund av basalternativet när det gäller effekt, kostnadseffektivitet och enhetlighet. Allmän jämförelse av alternativen| Alternativ|Effekt|Kostnadseffektivitet|Enhetlighet| Alternativ 2a (andra åtgärder än lagstiftning): Insatser för att öka medvetenheten hos företagen.|Nej : Inga konsekvenser för gäldenärerna och minimala konsekvenser för borgenärerna.|Nej : Kräver för stora resurser för ett mycket osäkert resultat.|Ja : Inga negativa återverkningar på andra områden har fastställts.| Alternativ 2b (andra åtgärder än lagstiftning): Insatser för att öka medvetenheten hos organisationer som företräder små och medelstora företag.|Nej : Målen kommer sannolikt inte att uppnås.|Ja : Ganska låg budgetkostnad för EU. Inga övriga kostnader.|Ja : Inga negativa återverkningar på andra områden har fastställts.| Alternativ 2c (andra åtgärder än lagstiftning): Offentliggörande av uppgifter om försumliga gäldenärer.|Tveksamt : Möjlig förebyggande effekt för borgenärerna men många praktiska hinder för dess genomförande.|Nej : Mycket höga administrativa kostnader för företagen.|Ja : Inga negativa återverkningar på andra områden har fastställts.| Alternativ 3a/1 (lagstiftning): Harmonisering av betalningstider mellan företag.|Ja : Leder sannolikt till färre sena betalningar genom kortare avtalade betalningstider. |Nej : Betydande kostnader för att följa reglerna och anpassa sig till dem.|Nej : Avtalsfriheten går förlorad när företagen inte längre kan konkurrera genom olika betalningstider till kunderna. Detta kan i sin tur öka andra aspekters betydelse i avtalsförhandlingarna, där stora företag fortfarande väger tyngre än små leverantörer.| Alternativ 3a/2 (lagstiftning): Harmonisering av företagens betalningstider till offentliga myndigheter.|Ja : Man ska inte behöva vara orolig för att skada affärsförbindelserna med kunden i avtal med nationella myndigheter som måste följa standardiserade och öppna förfaranden. Dessutom är betalningstiden normalt inte en förhandlingsfråga vid offentlig upphandling. Det är dock nödvändigt med tillräckligt kraftiga påföljder vid sen betalning. |Ja : Påverkan på de nationella myndigheternas budget torde bli relativt begränsad, jämfört med den förbättrade likviditeten för företagen när offentliga myndigheter betalar snabbare. |Ja : Inga negativa återverkningar på andra områden har fastställts.| Alternativ 3b (lagstiftning): Ökning av räntemarginalen. |Tveksamt : Berörda parter tycks nöjda med den nuvarande räntemarginalen. Företagen har redan rätt att förhandla fram en högre ränta i avtalet eller införa en högre ränta i affärsvillkoren. Enligt de nuvarande reglerna får medlemsstaterna föreskriva en högre minsta räntemarginal i lagstiftningen.|Tveksamt : Detta alternativ kan gynna större och mäktigare företags ställning, eftersom det skulle stärka förhandlingspositionen för företag som vill ha rabatt vid tidig betalning.|Ja : Inga negativa återverkningar på andra områden har fastställts.| Alternativ 3c (lagstiftning): Avskaffande av gränsen på 5 euro.|Ja : För små transaktioner om åtgärden åtföljs av andra åtgärder som innebär att det lönar sig att kräva in det utestående beloppet.|Ja : Särskilt för små och medelstora företag. Inga budgetkostnader, transaktionskostnader och kostnader för att följa reglerna har fastställts.|Ja : Inga negativa återverkningar på andra områden har fastställts.| Alternativ 3d (lagstiftning): Införande av en förseningsavgift.|Ja : Företagen skulle kunna driva in kostnaderna för att kräva betalning och ta ut dröjsmålsränta, så att enbart kommersiella skäl skulle få borgenärerna att avstå från att ta ut ränta. |Ja : Kostnaderna (främst transaktionskostnader) kan omfördelas. Inga budgetkostnader eller kostnader för att följa reglerna.|Ja : Inga negativa återverkningar på andra områden har fastställts.| Alternativ 3e (lagstiftning): Införande av en ersättning för sen betalning.|Ja : Kraftig avskräckande effekt på gäldenärerna i proportion till storleken på fordran, eftersom kostnaderna överstiger vinsten med kostnadsfri kredit. Det ger också borgenärerna ett starkt incitament att kräva betalning och ränta.|Ja : Kostnaderna (främst transaktionskostnader) kan omfördelas. Inga kostnader för att följa reglerna. Budgetkostnaderna är berättigade med tanke på den skada företagen lider och står i proportion till efterlevnaden.|Ja : Inga negativa återverkningar på andra områden har fastställts.| Alternativ 3f (lagstiftning): Stärka intresse organisationer nas roll.|Tveksamt : Dessa organisationer har inte alltid tillräckliga resurser för de administrativa utgifterna och de ekonomiska riskerna vid tvister p.g.a. sena betalningar. De kan också vara förhindrade att vidta åtgärder p.g.a. intressekonflikt, t.ex. när både borgenär och gäldenär är medlemmar av organisationen. |Ja : Om åtgärderna vidtas för att minska kostnaderna för rättsliga åtgärder och de ekonomiska riskerna i samband med detta (alternativ 3c, 3d och 3e).|Ja : Inga negativa återverkningar på andra områden har fastställts.| Konsekvensanalysen ovan visar att när det gäller transaktioner mellan företag uppfyller alternativ 3a/2, 3c, 3d och 3e kriterierna om effekt, kostnadseffektivitet och enhetlighet. De övriga alternativen uppfyller inte alla kriterier. Rangordning av alternativen | Alternativ|Effekt|Kostnadseffektivitet|Enhetlighet| REKOMMENDERADE ALTERNATIV| Alternativ 3a/2 (lagstiftning): Harmonisering av företagens betalningstider till offentliga myndigheter.|Ja|Ja|Ja| Alternativ 3c (lagstiftning): Avskaffande av gränsen på 5 euro.|Ja|Ja|Ja| Alternativ 3d (lagstiftning): Införande av en förseningsavgift.|Ja|Ja|Ja| Alternativ 3e (lagstiftning): Införande av en ersättning för sen betalning.|Ja|Ja|Ja| ALTERNATIV SOM INTE REKOMMENDERAS| Alternativ 3b (lagstiftning): Ökning av räntemarginalen. |Tveksamt|Tveksamt|Ja| Alternativ 3f (lagstiftning): Stärka intresseorganisationernas roll.|Tveksamt|Ja|Ja| Alternativ 3a/1 (lagstiftning): Harmonisering av betalningstider mellan företag.|Ja|Nej|Nej| Alternativ 2a (andra åtgärder än lagstiftning): Insatser för att öka medvetenheten hos företagen.|Nej|Nej|Ja| Alternativ 2b (andra åtgärder än lagstiftning): Insatser för att öka medvetenheten hos organisationer som företräder små och medelstora företag.|Nej|Ja|Ja| Alternativ 2c (andra åtgärder än lagstiftning): Offentliggörande av uppgifter om försumliga gäldenärer.|Tveksamt|Nej|Ja| Det enda alternativ som sannolikt medför betydande administrativa kostnader för företagen är alternativ 2c. En grov uppskattning av kostnaderna för dessa alternativ är 25 300 miljoner euro för små och medelstora företag och 86,1 miljoner för stora företag. [1] Kommissionens meddelande – Att arbeta tillsammans för tillväxt och sysselsättning – Nystart för Lissabonstrategin, KOM(2005) 24. [2] Enligt kommissionens meddelande till rådet, Europaparlamentet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén – Tänk småskaligt först – En ”Small Business Act” för Europa (KOM(2008) 394 slutlig av den 25 juni 2008) är en av de tio principerna för att utarbeta och genomföra politiska åtgärder för små och medelstora företag på europeisk och på nationell nivå att göra det lättare för små och medelstora företag att få tillgång till finansiering och se till att både lagstiftningen och affärsklimatet stöder iakttagande av sista betalningsdag vid handelstransaktioner. [3] KOM(2008) 800, 26.11.2008. ES (...PICT...)|COMISIÓN DE LAS COMUNIDADES EUROPEAS| Bruselas, 8.4.2009 SEC(2009) 316 DOCUMENTO DE TRABAJO DE LOS SERVICIOS DE LA COMISIÓN Documento que acompaña a la Propuesta de DIRECTIVA DEL PARLAMENTO EUROPEO Y DEL CONSEJO por la que se establecen medidas de lucha contra la morosidad en las operaciones comerciales (refundición) RESUMEN DE LA EVALUACIÓN DE IMPACTO {COM(2009) 126 final} {SEC(2009) 315} Referencia de la planificación de la agenda o del programa de trabajo: 2009/ENTR/006. Este documento compromete únicamente a los servicios de la Comisión que participaron en la preparación de la evaluación de impacto y no anticipa la forma final de la posible decisión que adopte la Comisión. El Comité de Evaluación de Impacto emitió su dictamen sobre el proyecto de evaluación de impacto el 17 de diciembre de 2008 [D(2008) 10479]. Se tuvieron en cuenta todas las recomendaciones del Comité y la evaluación de impacto se modificó en consecuencia. 1. Definición del problema La Directiva 2000/35/CE se adoptó para combatir la morosidad en las operaciones comerciales. Según esta Directiva, puede cobrarse un interés de demora cuando el pago no se efectúe en el plazo contractual o legal. La Directiva establece un tipo de interés legal pero permite a las partes llegar a otro tipo de acuerdo. El interés es pagadero el día siguiente a la fecha de pago o la fecha final del plazo de pago que se fije en el contrato, o treinta días después de la fecha en que el deudor haya recibido la factura o una solicitud de pago equivalente si no se ha fijado el plazo de pago. A pesar de la Directiva, la morosidad en las operaciones comerciales sigue siendo una práctica extendida en la UE. No solo se da con frecuencia en las operaciones entre empresas: las encuestas muestran que, por lo general, los plazos de pago en el sector público son más amplios que los estipulados en los contratos del sector privado. Las causas de la morosidad en las operaciones comerciales y la correspondiente pasividad de muchos acreedores son diversas: 1) La estructura del mercado: el nivel de competencia en un mercado, el poder de mercado de los participantes en el mismo y el correspondiente miedo a dañar las relaciones comerciales con los clientes son factores importantes que determinan si los acreedores aceptan o rechazan la morosidad y si los deudores buscan una ampliación del periodo de crédito comercial. La posición de un acreedor en un mercado específico influirá considerablemente en su actitud respecto a la morosidad y su temor a dañar la relación comercial con el cliente. A menudo, las principales razones que tienen los deudores para efectuar los pagos de operaciones comerciales en los plazos establecidos están relacionadas con la imagen comercial o profesional o la confianza mutua alcanzada tras largas relaciones comerciales. 2) El ciclo económico: el cambio de las condiciones macroeconómicas son otra causa de morosidad. Un ciclo económico negativo puede aumentar la morosidad porque las empresas retrasan el pago de sus facturas. Además, las empresas tienen menos capacidad para generar efectivo en sus operaciones y los bancos pueden reducirles el crédito. Sin embargo, la mejora de las condiciones económicas también puede causar un aumento de la morosidad de algunas empresas porque tienen más oportunidades de inversión y, en consecuencia, necesitan más financiación. 3) El acceso a la financiación y las restricciones presupuestarias: la disponibilidad de crédito, la política monetaria, la transmisión y la naturaleza de la información relativa al crédito, la situación de la empresa en cuanto a liquidez y la puesta a disposición de recursos financieros por parte de los bancos pueden influir también en la morosidad, especialmente de las empresas para las que el crédito es sustitutivo de la financiación por parte de los proveedores. Bastantes empresas y poderes públicos deudores consideran la morosidad una forma eficaz y barata de financiar sus propios negocios y actividades. Para los poderes públicos, la morosidad es también una forma fácil, pero sin justificación, de salvar las limitaciones presupuestarias retrasando algunos pagos hasta el ejercicio presupuestario siguiente. 4) La organización interna de los acreedores y los deudores: las prácticas de gestión financiera de los deudores (incluidos los poderes públicos) y las prácticas de gestión del crédito de los acreedores, así como la calidad de sus productos y servicios y de sus servicios de postventa, son factores importantes para (evitar) la morosidad. Los acreedores en operaciones comerciales y, de manera específica, las PYME, no tienen necesariamente sistemas adecuados de gestión del crédito para prevenir o gestionar los pagos con demora. 5) La ausencia de soluciones efectivas y eficientes: a pesar de la Directiva 2000/35/CE, muchas empresas, en particular las PYME, no cobran intereses cuando tienen derecho a hacerlo. Para algunos acreedores, actuar contra la morosidad tiene un coste que no se ve compensado por los beneficios financieros obtenidos. En muchos casos, no es posible recuperar los costes de los trámites adicionales. Las reclamaciones a los clientes morosos o el cobro de intereses por los pagos con demora generan gastos administrativos que muchas empresas prefieren evitar. Además, la cantidad final de los intereses legales que debe abonar un deudor solo se pueden calcular el día del pago real de la deuda, por lo que el acreedor debe esperar al pago antes de conocer exactamente el importe de los intereses que puede cobrar. Además, en la mayoría de los casos, el coste del cobro de intereses antes de la fecha de pago real no se vería compensado por los beneficios financieros. Por todos estos motivos, las consecuencias negativas a las que se expone el deudor en caso de morosidad son insuficientes para lograr una mejora tangible de la puntualidad en los pagos. La morosidad resulta especialmente deplorable en el caso de los poderes públicos, que no están expuestos a las mismas limitaciones financieras que las empresas. Además, varias disposiciones clave de la Directiva resultan confusas o difíciles de aplicar en la práctica. Por ejemplo, caben varias interpretaciones del cálculo del tipo de interés aplicable, la definición de «costes de cobro» y la posibilidad de aplicar un interés compuesto. La morosidad en las operaciones comerciales tiene efectos importantes: · La morosidad tiene un coste significativo para las empresas acreedoras. En general, la morosidad da lugar a problemas de tesorería, costes financieros adicionales y pérdidas de oportunidades de inversión y aumenta la incertidumbre en muchas empresas acreedoras, especialmente las PYME, sobre todo en momentos en que la financiación es cara y limitada. La consecuencia es que a menudo se ve comprometida su competitividad y solvencia. · Las empresas deudoras y los poderes públicos que no pagan dentro de los plazos se benefician de un crédito comercial gratuito. · La morosidad tiene un impacto negativo en el comercio intracomunitario. En la mayoría de los Estados miembros, las empresas consideran que la venta de bienes y servicios a empresas y administraciones en otros Estados miembros conlleva mayor riesgo de morosidad. Entre otros factores, este mayor riesgo de morosidad disuade a las empresas de vender productos y servicios en otros Estados miembros porque aumenta la incertidumbre y el coste de sus negocios. Los plazos de pago muy largos en los contratos públicos y la morosidad de los poderes públicos disuaden también a los agentes económicos de participar en los procedimientos de contratación pública. Ello, a su vez, reduce las posibilidades de que los poderes públicos obtengan la opción más rentable para el contribuyente. 2. Objetivos En última instancia, cualquier iniciativa comunitaria para resolver el problema de la morosidad debe: · conducir a la consecución de los grandes objetivos globales en materia de competitividad establecidos en la Asociación de Lisboa renovada para el crecimiento y el empleo Comunicación de la Comisión: Trabajando juntos por el crecimiento y el empleo. Relanzamiento de la estrategia de Lisboa, COM(2005) 24. ;[1] Comunicación de la Comisión: Trabajando juntos por el crecimiento y el empleo. Relanzamiento de la estrategia de Lisboa, COM(2005) 24. · reducir significativamente la carga administrativa de las empresas, mejorar su tesorería y ayudar a más personas a convertirse en empresarios, de acuerdo con los principios de la Small Business Act Según la Comunicación de la Comisión al Consejo, al Parlamento Europeo, al Comité Económico y Social Europeo y al Comité de las Regiones «Pensar primero a pequeña escala» «Small Business Act» para Europa: iniciativa en favor de las pequeñas empresas, COM(2008) 394 final, de 25 de junio de 2008, facilitar el acceso de las PYME a la financiación y desarrollar un marco jurídico y empresarial que propicie la puntualidad de los pagos en las transacciones comerciales constituyen uno de los diez principios por los que se rigen la elaboración y la aplicación de las políticas sobre las PYME, tanto a escala de la UE como de los Estados miembros. ;[2] Según la Comunicación de la Comisión al Consejo, al Parlamento Europeo, al Comité Económico y Social Europeo y al Comité de las Regiones «Pensar primero a pequeña escala» «Small Business Act» para Europa: iniciativa en favor de las pequeñas empresas, COM(2008) 394 final, de 25 de junio de 2008, facilitar el acceso de las PYME a la financiación y desarrollar un marco jurídico y empresarial que propicie la puntualidad de los pagos en las transacciones comerciales constituyen uno de los diez principios por los que se rigen la elaboración y la aplicación de las políticas sobre las PYME, tanto a escala de la UE como de los Estados miembros. · facilitar el buen funcionamiento y la realización del mercado interior mediante la eliminación de las barreras a las operaciones comerciales transfronterizas. La iniciativa da también un impulso para superar la actual crisis económica contribuyendo a la aplicación del Plan Europeo de Recuperación Económica COM(2008) 800 de 26.11.2008. y mejorando la tesorería de las empresas para potenciar la competitividad de las empresas europeas a largo plazo.[3] COM(2008) 800 de 26.11.2008. Concretamente, ello se traduce en los siguientes objetivos operativos paralelos: 1) Confrontar a los deudores con medidas que los disuadan efectivamente de la morosidad; y 2) Ofrecer medidas a los acreedores que les permitan ejercer plena y eficazmente sus derechos cuando cobran con demora. 3. Opciones políticas Además de la opción de base, se examinaron las siguientes: – Opción 2a (no legislativa): la organización de actividades de sensibilización orientadas a las empresas; – Opción 2b (no legislativa): la organización de actividades de sensibilización orientadas a organizaciones que representen a las PYME; – Opción 2c (no legislativa): la publicación de información sobre los morosos; – Opción 3a (legislativa): la armonización total de los periodos de pago; – Opción 3b (legislativa): el aumento del «margen» del tipo de interés; – Opción 3c (legislativa): la supresión del umbral de 5 EUR; – Opción 3d (legislativa): la introducción de una «tasa por demora en el pago»; – Opción 3e (legislativa): la introducción de una «compensación por demora en el pago»; – Opción 3f (legislativa): el refuerzo del papel de las organizaciones representativas. Varias opciones, como la derogación de la Directiva 2000/35/CE o la creación de un fondo europeo destinado a financiar a las PYME sin coste alguno y basado en cuentas por cobrar, se descartaron en una fase temprana del estudio de las opciones. 4. Análisis de impacto Cabe señalar que, para algunos aspectos importantes de las tres primeras causas de este problema determinadas en la sección 1, la UE no tiene necesariamente facultad para actuar. Los Estados miembros deben tratar algunos problemas relacionados con la estructura de los mercados nacionales o regionales puesto que, en lo que respecta al ciclo económico, la mayoría de los instrumentos de política económica están en sus manos y no es posible encontrar a nivel de la UE una solución global para todas las causas del problema. Por otra parte, la Directiva es un instrumento optativo para los agentes económicos en la medida en que no los obliga a reclamar intereses de demora. La Directiva se aplica también a un campo en el que muchos otros factores pueden influir en la puntualidad de los pagos en las operaciones entre empresas. Las nuevas normas de la UE que entraron en vigor recientemente o que se aplicarán próximamente reformarán el marco regulador aplicable al proceso de pago y las demandas judiciales destinadas a obtener el pago de operaciones comerciales transfronterizas dentro de la UE. Es difícil tener en cuenta los efectos de la interconexión y los efectos indirectos en la hipótesis de base. Por ello, solo es posible dar estimaciones cuantitativas aproximadas del posible impacto económico y social que tendrá cualquier opción concreta. En consecuencia, el análisis es principalmente cualitativo. Cabe señalar que ninguna de las opciones tendría un impacto en el medio ambiente ni consecuencias para terceros países. Algunas causas de los problemas respecto de los cuales la UE no tiene capacidad de acción influirán, no obstante, en la aplicación de otras opciones. Por ejemplo, la estructura del mercado y la posición de un agente económico en un mercado determinarán en gran medida su disposición a actuar contra un deudor moroso y a correr el riesgo de dañar una relación profesional que puede representar miles de euros. Por tal motivo, si bien es posible hacer una estimación cuantitativa del impacto de las distintas opciones, es difícil hacer un pronóstico fiable del efecto económico global de la propuesta y, por tanto, es imposible hacer una evaluación cuantitativa de las consecuencias sociales directas. Las opciones políticas se evalúan respecto a la opción de base en términos de eficacia, eficiencia y coherencia: Comparación general de las opciones| Opción|Eficacia|Eficiencia|Coherencia| Opción 2a (no legislativa): organización de actividades de sensibilización orientadas a las empresas|No: no tiene ningún impacto en los deudores y tiene un impacto mínimo en los acreedores.|No: requiere excesivos recursos para un resultado muy incierto.|Sí : no se han detectado consecuencias negativas en otros ámbitos. | Opción 2b (no legislativa): organización de actividades de sensibilización orientadas a organizaciones que representen a las PYME|No: es poco probable que se alcancen los objetivos.|Sí : el coste presupuestario es bastante bajo para la UE. No hay ningún otro coste.|Sí : no se han detectado consecuencias negativas en otros ámbitos. | Opción 2c (no legislativa): publicación de información sobre los morosos|Dudoso: puede tener un efecto preventivo en los acreedores pero su puesta en práctica conlleva muchos inconvenientes prácticos.|No: tiene un coste administrativo muy elevado para las empresas.|Sí : no se han detectado consecuencias negativas en otros ámbitos. | Opción 3a/1 (legislativa): armonización de los periodos de pago entre las empresas|Sí : es probable que reduzca la morosidad al acortar los plazos de pago contractuales. |No: entraña considerables costes de cumplimiento y adaptación.|No: se pierde libertad contractual al quitar a las empresas la posibilidad de competir mediante los plazos de pago que conceden a sus clientes. Ello puede, a su vez, incrementar la presión en otros ámbitos de la negociación contractual en los que las grandes empresas pueden seguir influyendo de manera significativa en los pequeños proveedores| Opción 3a/2 (legislativa): armonización de los plazos de pago de los poderes públicos a las empresas|Sí : no debe haber miedo a dañar la relación comercial con el cliente en los contratos celebrados con las autoridades nacionales que tienen que seguir procedimientos estándar y transparentes. Además, el plazo de pago no suele ser un aspecto negociable de un contrato concedido por los poderes públicos. No obstante, debe preverse una sanción suficientemente elevada en caso de morosidad.|Sí : un adelanto de los pagos por parte de las autoridades nacionales tendría para estas un impacto presupuestario bastante limitado en comparación con la liquidez adicional que generaría para las empresas. |Sí : no se han detectado consecuencias negativas en otros ámbitos. | Opción 3b (legislativa): aumento del «margen» del tipo de interés |Dudoso: los interesados parecen satisfechos con el actual «margen» del tipo de interés. Las empresas ya pueden negociar la aplicación de un tipo de interés más alto en el contrato o incluirlo en sus condiciones comerciales. Las normas actuales permiten a los Estados miembros establecer un «margen» del tipo de interés mínimo más alto en su legislación nacional.|Dudoso: esta opción podría reforzar la posición de las empresas más grandes o más fuertes puesto que reforzaría la posición negociadora de las empresas que piden un descuento por anticipar el pago.|Sí : no se han detectado consecuencias negativas en otros ámbitos. | Opción 3c (legislativa): supresión del umbral de 5 EUR|Sí: para las pequeñas transacciones si van acompañadas de otras medidas que hagan que sea económico cobrar las cantidades pendientes de pago.|Sí: especialmente para las PYME. No se han detectado costes presupuestarios, de transacción ni de cumplimiento.|Sí : no se han detectado consecuencias negativas en otros ámbitos. | Opción 3d (legislativa): la introducción de una «tasa por demora en el pago»|Sí : permitiría a las empresas recuperar los costes de transacción derivados de la reclamación de los pagos y cobrar intereses de demora en los pagos, con lo que los acreedores dejarían de cobrar intereses únicamente por motivos comerciales. |Sí: Los costes (principalmente costes de transacción) son redistributivos. No hay ningún coste presupuestario o de cumplimiento.|Sí : no se han detectado consecuencias negativas en otros ámbitos. | Opción 3e (legislativa): introducción de una «compensación por demora en el pago»|Sí : tiene un fuerte efecto de disuasión en los deudores, proporcional a la cuantía de la demanda, puesto que el coste afrontado por el deudor superaría al ahorro obtenido en forma de crédito comercial gratuito. También constituye un buen incentivo para que los acreedores reclamen el pago y el interés.|Sí: Los costes (principalmente costes de transacción) son redistributivos. El cumplimiento no entraña ningún coste. Los costes presupuestarios están justificados si tenemos en cuenta el daño causado a las empresas y son proporcionales al cumplimiento.|Sí : no se han detectado consecuencias negativas en otros ámbitos. | Opción 3f (legislativa): extensión del papel de las organizaciones representativas|Dudoso: estas organizaciones pueden no disponer de los recursos suficientes para hacer frente a las cargas administrativas y los riesgos financieros de la legislación en materia de morosidad. Cabe también la posibilidad de que no puedan interponer una demanda debido a un conflicto de intereses, por ejemplo si la organización tiene como miembros tanto al acreedor como al deudor. |Sí: si se adoptan medidas para reducir el coste de la interposición de una demanda y el correspondiente riesgo financiero (opciones 3c, 3d y 3e).|Sí: no se han detectado consecuencias negativas en otros ámbitos. | Este análisis de impacto muestra que, en las transacciones entre empresas, las opciones 3a/2, 3c, 3d y 3e cumplen los criterios de eficacia, eficiencia y coherencia. Las otras opciones no cumplen al menos un criterio: Valoración de las opciones | Opción|Eficacia|Eficiencia|Coherencia| OPCIÓN RECOMENDADA| Opción 3a/2 (legislativa): armonización de los plazos de pago de los poderes públicos a las empresas|Sí|Sí|Sí| Opción 3c (legislativa): supresión del umbral de 5 EUR|Sí|Sí|Sí| Opción 3d (legislativa): introducción de una «tasa por demora en el pago»|Sí|Sí|Sí| Opción 3e (legislativa): introducción de una «compensación por demora en el pago»|Sí|Sí|Sí| OPCIONES QUE NO SE RECOMIENDAN| Opción 3b (legislativa): aumento del «margen» del tipo de interés |Dudoso|Dudoso|Sí| Opción 3f (legislativa): extensión del papel de las organizaciones representativas|Dudoso|Sí|Sí| Opción 3a/1 (legislativa): armonización de los periodos de pago entre las empresas|Sí|No|No| Opción 2a (no legislativa): organización de actividades de sensibilización orientadas a las empresas|No|No|Sí| Opción 2b (no legislativa): organización de actividades de sensibilización orientadas a organizaciones que representen a las PYME|No|Sí|Sí| Opción 2c (no legislativa): publicación de información sobre los morosos|Dudoso|No|Sí| La poción 2c es la única que puede acarrear costes administrativos significativos para las empresas. Según un cálculo aproximado, los costes administrativos de dicha opción ascenderían a 25 300 millones EUR para las PYME y 86,1 millones EUR para las grandes empresas. [1] Comunicación de la Comisión: Trabajando juntos por el crecimiento y el empleo. Relanzamiento de la estrategia de Lisboa, COM(2005) 24. [2] Según la Comunicación de la Comisión al Consejo, al Parlamento Europeo, al Comité Económico y Social Europeo y al Comité de las Regiones «Pensar primero a pequeña escala» «Small Business Act» para Europa: iniciativa en favor de las pequeñas empresas, COM(2008) 394 final, de 25 de junio de 2008, facilitar el acceso de las PYME a la financiación y desarrollar un marco jurídico y empresarial que propicie la puntualidad de los pagos en las transacciones comerciales constituyen uno de los diez principios por los que se rigen la elaboración y la aplicación de las políticas sobre las PYME, tanto a escala de la UE como de los Estados miembros. [3] COM(2008) 800 de 26.11.2008. ET (...PICT...)|EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON| Brüssel, 8.4.2009 SEK(2009) 316 KOMISJONI TALITUSTE TÖÖDOKUMENT, mis on lisatud dokumendile: Ettepanek: EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU DIREKTIIV hilinenud maksmisega võitlemise kohta äritehingute puhul (uuestisõnastamine) MÕJU HINDAMISE KOKKUVÕTE {KOM(2009) 126 lõplik} {SEK(2009) 315} Tegevuskava või tööprogrammi viide: 2009/ENTR/006. Käesoleva kokkuvõttega võtavad kohustusi üksnes need komisjoni talitused, kes osalesid mõju hindamise ettevalmistamisel, ning see ei mõjuta komisjoni tehtava otsuse lõpliku vormi. Mõjuhindamiskomitee esitas oma arvamuse mõjuhinnangu projekti kohta 17. detsembril 2008 [D(2008)10479]. Kõik komitee esitatud soovitused võeti arvesse ning mõjuhinnangut muudeti vastavalt. 1. Probleemi piiritlemine Direktiiv 2000/35/EÜ võeti vastu, et võidelda maksete hilinemise vastu äritehingute puhul. Kui makset ei sooritata lepingus või seaduses ette nähtud tähtaja jooksul, võib vastavalt direktiivile nõuda viivist. Direktiivis nähakse ette õigusjärgne viivisemäär, kuid pooltel on lubatud kokku leppida teisiti. Viivis kuulub tasumisele alates lepingus märgitud maksetähtaja viimasele päevale järgnevast päevast või, kui makseperioodi ei ole sätestatud, siis 30 päeva möödumisel kuupäevast, mil võlgnik arve või samaväärse maksenõude kätte saab. Vaatamata direktiivile on maksetega hilinemine äritehingute puhul ELis endiselt laialt levinud. Ning sagedane ei ole see mitte üksnes ettevõtetevahelistes tehingutes: küsitlustest ilmneb ka, et üldiselt on avalikus sektoris maksetähtajad pikemad kui erasektori lepingutes ette nähtud maksetähtajad. Äritehingute puhul maksmisega hilinemise ja paljude võlausaldajate vastava passiivse hoiaku algpõhjused on mitmesugused: (1) Turu struktuur: turu konkurentsitase, turuosalejate turuvõim ja sellest tulenev hirm kahjustada ärisuhteid klientidega on olulised tegurid, mis määravad ära, kas võlausaldajad lepivad maksete hilinemisega või mitte ning kas võlgnikud taotlevad ärilaenu tähtaja pikendust. Võlausaldaja seisund konkreetsel turul avaldab suurt mõju tema hoiakule maksete hilinemise suhtes ning tema kartusele kahjustada ärisuhteid kliendiga. Võlgnike puhul on peamised põhjused maksete õigeaegseks tasumiseks äritehingute puhul sageli seotud äri- või kutsealase mainega või pikaaegsete ärisuhete puhul vastastikuse usaldusega. (2) Äritsükkel: muutuvad makromajanduslikud tingimused põhjustavad samuti maksetega hilinemist. Äritsükli aeglustumine põhjustab tõenäoliselt sagedasemat maksetega hilinemist, sest firmad viivitavad arvete tasumisega. Samuti vähenevad firmade tegevusest saadavad rahalaekumised ja pangad võivad vähendada firmadele antavat krediiti. Ent ka majandustingimuste paranemine võib põhjustada sagedasemat maksetega hilinemist, sest teatavatel firmadel avaneb rohkem investeerimisvõimalusi ja sellest tulenevalt tekib neil suurem vajadus leida rahalisi vahendeid. (3) Juurdepääs rahastusele ja eelarvelised kitsendused: maksetega hilinemist võib mõjutada ka krediidi kättesaadavus, rahapoliitika, krediidiinfo liikumine ja laad, firma likviidsusseisund ja finantsvahendite kättesaadavus pankadest, eriti ettevõtete puhul, kelle jaoks pangakrediit asendab tarnijakrediiti. Paljud võlgnikest ettevõtted ja avalikud asutused peavad maksetega hilinemist tõhusaks ja odavaks võimaluseks oma ettevõtet ja tegevust finantseerida. Avalike asutuste puhul on võlausaldajale maksmisega viivitamine ühtlasi hõlbus, kuid õigustamatu võimalus vabaneda eelarvekitsikusest, lükates maksmise edasi järgmisse eelarveperioodi. (4) Võlausaldajate ja võlgnike sisemine korraldus: võlgnike (sealhulgas avalike asutuste) finantsjuhtimistava ja võlausaldajate krediidihaldustava ning samuti nende toodete ja teenuste kvaliteet ning müügijärgse klienditoe olemasolu on maksetega hilinemise (või hilinemise vältimise) puhul olulised tegurid. Äritehingute võlausaldajatel ning eriti VKEdel ei pruugi olla asjakohast krediidihaldussüsteemi, et ennetada või hallata hilinenud makseid. (5) Tulemuslike ja tõhusate parandusmeetmete puudumine: vaatamata direktiivile 2000/35/EÜ ei nõua paljud ettevõtted, eriti VKEd, viivist, kui neil on selleks õigus. Mõnede võlausaldajate puhul on kohtumenetluse algatamine maksmisega hilinemise puhul rahalist kasu arvestades põhjendamatu. Paljudel juhtudel ei saa tagasi nõuda lisandunud paberitöö kulu. Maksmisega hilinevate klientide tagaotsimine ja viivise sissenõudmine hilinenud maksete eest tekitab halduskulusid, mida paljud ettevõtjad soovivad vältida. Lisaks saab võlgnikult õiguspäraselt sissenõudmisele kuuluva viivise lõpliku summa arvutada alles päeval, mil võlausaldajale tegelikult tasutakse, seega peab viimane ootama makse saamist, enne kui ta täpselt teab, millist viivisesummat ta võib nõuda. Lisaks kaaluksid enne tegelikku maksekuupäeva viivise sissenõudmisele tehtud kulutused enamikul juhtudel üles rahalise kasu. Kõigi nende põhjuste tõttu on makse tasumisega hilinemise korral võlgnikule osaks langevate negatiivsete tagajärgede oht liiga väike, et saavutada maksekäitumises nähtavat paranemist. See on iseäranis taunitav avalike haldusasutuste puhul, millel ei esine samasuguseid rahastuskitsendusi nagu ettevõtetel. Lisaks on direktiivi mitmed olulisemad sätted ebaselged või neid on raske praktikas rakendada. Näiteks on võimalik mitmeti tõlgendada kohaldatava viivisemäära arvutamist, mõiste „kaasnenud sissemõistmiskulud“ määratlust ja liitintressi võimalikkust. Hilinenud maksetel on äritehingute puhul olulised tagajärjed: · Hilinenud maksed põhjustavad märkimisväärseid kulusid võlausaldajast ettevõttele. Üldiselt põhjustab maksete hilinemine pingeid rahavoogudes, lisab finantskulusid, kitsendab investeerimisvõimalusi ja õhutab paljude võlausaldajatest ettevõtete ning eriti VKEde puhul ebakindlust, iseäranis ajal, mil finantseerimine on piiratud kättesaadavusega ja kallis. Selle tulemusena satub sageli ohtu nende konkurentsi- ja maksevõime. · Võlgnikest äriühingud ja avalikud asutused, kes tasuvad makseid hilinemisega, saavad tasuta ärilaenu. · Maksmisega hilinemine avaldab negatiivset mõju ühendusesisesele kaubandusele. Enamikus liikmesriikides leiavad ettevõtted, et kaupade ja teenuste müük teises liikmesriigis asuvale ettevõttele või asutusele toob kaasa suurema ohu, et makse tasumisega hilinetakse. Muude põhjuste hulgas heidutab maksmisega hilinemise oht ettevõtteid müümast tooteid ja teenuseid teise liikmesriiki, sest see suurendab ebakindlust ja äriajamise kulusid. Avalike hankelepingute väga pikad maksetähtajad ja avalike asutuste hilinemine maksete tasumisega peletavad ettevõtjaid avalikes hangetes osalemisest eemale. See kahandab võimalusi, et riigiasutused saavad maksumaksja raha eest soodsaima pakkumise. 2. Eesmärgid Iga ühenduse algatus, mille eesmärk on tegelda maksete hilinemise probleemiga, peab lõppkokkuvõttes saavutama järgmist: · aitama kaasa uuendatud Lissaboni majanduskasvu ja töökohtade partnerluses Komisjoni teatis „Koostöö majanduskasvu ja töökohtade loomise nimel. Lissaboni strateegia uus algus”, KOM(2005)24. sätestatud konkurentsivõime üldeesmärkide saavutamisele;[1] Komisjoni teatis „Koostöö majanduskasvu ja töökohtade loomise nimel. Lissaboni strateegia uus algus”, KOM(2005)24. · vähendama märkimisväärselt ettevõtete halduskoormust, soodustama nende rahavoogusid ja aitama suuremal hulgal inimestel hakata ettevõtjaks vastavalt väikeettevõtluse algatusele „ Small Business Act “ Vastavalt komisjoni poolt 25. juunil 2008 nõukogule, Euroopa Parlamendile, Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele ning Regioonide Komiteele esitatud teatisele „Kõigepealt mõtle väikestele: Euroopa väikeettevõtlusalgatus „Small Business Act”“ (KOM(2008)394 lõplik) on VKEdele hõlpsama juurdepääsu andmine rahastusele ning äritehingutes õigeaegset maksete tasumist toetava õigus- ja ettevõtluskeskkonna loomine üks kümnest põhimõttest, millest lähtudes tuleb VKEde poliitikat nii ELi kui ka liikmesriigi tasandil välja töötada ja rakendada. ;[2] Vastavalt komisjoni poolt 25. juunil 2008 nõukogule, Euroopa Parlamendile, Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele ning Regioonide Komiteele esitatud teatisele „Kõigepealt mõtle väikestele: Euroopa väikeettevõtlusalgatus „Small Business Act”“ (KOM(2008)394 lõplik) on VKEdele hõlpsama juurdepääsu andmine rahastusele ning äritehingutes õigeaegset maksete tasumist toetava õigus- ja ettevõtluskeskkonna loomine üks kümnest põhimõttest, millest lähtudes tuleb VKEde poliitikat nii ELi kui ka liikmesriigi tasandil välja töötada ja rakendada. · soodustama siseturu tõrgeteta toimimist ja lõpuleviimist vastavate piiriüleseid äritehinguid takistavate asjaolude kõrvaldamise kaudu. Algatus annab ka olulise tõuke praegusest majanduskriisist ülesaamiseks, aidates kaasa Euroopa majanduse taastamise kava KOM(2008) 800, 26.11.2008. rakendamisele ning edendades ettevõtete rahavoogusid, et kindlustada pikemas perspektiivis Euroopa ettevõtete konkurentsivõimet.[3] KOM(2008) 800, 26.11.2008. Konkreetsemalt tähendab see kaht järgmist paralleelset tegevuseesmärki: (1) vastata võlgnikele meetmetega, mis edukalt veenavad neid hoiduma maksete tasumisega hilinemast, ning (2) pakkuda võlausaldajatele meetmeid, mis võimaldavad neil oma õigusi täielikult ja tulemuslikult kasutada, kui neile maksmisega hilinetakse. 3. Võimalikud poliitikavariandid Peale senise olukorra jätkamise vaadeldi järgmisi variante: – variant 2a (mitteseadusandlik): ettevõtetele suunatud teadvustusürituste korraldamine; – variant 2b (mitteseadusandlik): VKEsid esindavatele organisatsioonidele suunatud teadvustusürituste korraldamine; – variant 2c (mitteseadusandlik): teabe avaldamine maksmisest hoiduvate võlgnike kohta; – variant 3a (seadusandlik): maksetähtaegade täielik ühtlustamine; – variant 3b (seadusandlik): viivise „marginaali“ suurendamine; – variant 3c (seadusandlik): 5 euro künnise kaotamine; – variant 3d (seadusandlik): „viivitustasu“ kehtestamine; – variant 3e (seadusandlik): „viivituskompensatsiooni“ kehtestamine; – variant 3f (seadusandlik): esindusorganisatsioonide rolli tugevdamine. Mitu varianti, nagu näiteks direktiivi 2000/35/EÜ kehtetuks tunnistamine, üleeuroopalise fondi loomine VKEde finantseerimiseks debitoorse võlgnevuse põhjal, ilma et nad peaksid selle eest maksma, heideti kõrvale juba variantide kaalumise algetapis. 4. Mõjuanalüüs Tuleb märkida, et punktis 1 nimetatud probleemi kolme esimese põhjuse mõnes olulises aspektis ei pruugi ELil olla tegutsemispädevust. Teatavaid probleeme, mis on seotud liikmesriigi või piirkonna turu struktuuriga, peaksid lahendama liikmesriigid, ning äritsükli puhul on enamik majanduspoliitilisi hoobasid liikmesriikide käes, nii et ELi tasandil ei leidu üldist lahendust kõikidele probleemi põhjustele. Lisaks sellele on direktiiv ettevõtjate jaoks vabatahtlik instrument, sest ta ei kohusta neid nõudma maksete hilinemise korral viivist. Ühtlasi toimib direktiiv valdkonnas, kus ettevõtetevahelistes tehingutes võivad maksekäitumist mõjutada paljud muud tegurid. Õigusnorme, mis kehtivad makseprotsesside ja kohtu teel tasumise nõudmise suhtes piiriüleste äritehingute puhul ELi piires, kujundatakse praegu ümber uute ELi eeskirjade abil, mis on hiljaaegu jõustunud või mida hakatakse peatselt kohaldama. Algstsenaariumi puhul on raske hinnata vastastikuseid seoseid ja tagajärgede edasikandumist. Seega on iga variandi majandusliku ja sotsiaalse mõju kohta võimalik esitada üksnes orienteerivaid kvantitatiivseid hinnanguid. Seetõttu on analüüs peamiselt kvalitatiivne. Tuleb märkida, et mitte ühelgi variandil ei oleks keskkonnamõju ega mõju kolmandatele riikidele. Mõned probleemi põhjused, mille puhul ELil ei ole tegevuspädevust, mõjutavad siiski valmisolekut kasutada teatavaid variante. Näiteks turu struktuur ja ettevõtja turupositsioon määravad suures osas kindlaks tema valmisoleku võtta meetmeid maksete tasumisega hilinenud võlgnike suhtes ja riskida kahjustada ärisuhet, mis võib olla väärt mitu tuhat eurot. Seetõttu on küll võimalik hinnata eri variantide mõju kvalitatiivselt, aga raske on usaldusväärselt ennustada, millised oleksid ettepaneku üldised majanduslikud tagajärjed, ja sellest tulenevalt on võimatu hinnata otsest sotsiaalset mõju kvantitatiivselt. Võimalike poliitikavariantide tulemuslikkust, tõhusust ja järjepidevust on hinnatud võrdluses algolukorraga: Variantide üldine võrdlus| Variant|Tulemuslikkus|Tõhusus|Järjepidevus| Variant 2a (mitteseadusandlik): ettevõtetele suunatud teadvustusürituste korraldamine|Ei : puudub mõju võlgnikele; mõju võlausaldajatele on minimaalne.|Ei : nõuab liiga palju ressursse väga ebakindla tulemuse saavutamiseks.|Jah : vastuolusid eri valdkondade vahel ei tuvastatud.| Variant 2b (mitteseadusandlik): VKEsid esindavatele organisatsioonidele suunatud teadvustusürituste korraldamine|Ei : eesmärkide saavutamine on ebatõenäoline.|Jah : üsna madal eelarvekulu ELi jaoks. Muidu kulusid ei ole.|Jah : vastuolusid eri valdkondade vahel ei tuvastatud.| Variant 2c (mitteseadusandlik): teabe avaldamine maksmisest hoiduvate võlgnike kohta|Kahtlane : võimalik ennetav mõju võlausaldajatele, kuid rakendamisel palju praktilisi miinuseid.|Ei : väga kõrged halduskulud ettevõtete jaoks.|Jah : vastuolusid eri valdkondade vahel ei tuvastatud.| Variant 3a/1 (seadusandlik): maksetähtaegade ühtlustamine ettevõtete vahel|Jah : tõenäoliselt toob kaasa vähem hilinemist maksete tasumisel, kui lepingulisi makse tähtaegu lühendatakse. |Ei : märkimisväärsed eeskirjade järgimise ja kohanemisega seotud kulud.|Ei : kaob lepinguline vabadus, ettevõtted ei saa enam konkureerida klientidele pakutavates maksetähtaegades. See võib omakorda suurendada survet läbirääkimistel teiste lepinguaspektide üle, kus suurettevõtetel on endiselt märkimisväärne mõju väikeettevõtetest tarnijate üle.| Variant 3a/2 (seadusandlik): avalike asutuste poolt ettevõtetele tehtavate maksete tähtaegade ühtlustamine|Jah : kliendiga ärisuhete kahjustamise hirmu ei tohiks esineda riigiasutustega sõlmitud lepingute puhul, sest need asutused peavad järgima standardseid läbipaistvaid menetlusi. Lisaks ei kuulu makse tähtaeg avaliku asutuse sõlmitud lepingu puhul harilikult läbirääkimisele. Siiski tuleb maksetega hilinemise puhuks ette näha piisavalt ranged sanktsioonid. |Jah : eelarvemõju riigiasutustele jääks üsna piiratuks, võrreldes täiendava likviidsusega, mida riigiasutustepoolne varasem maksete tasumine tooks kaasa ettevõtete jaoks. |Jah : vastuolusid eri valdkondade vahel ei tuvastatud.| Variant 3b (seadusandlik): viivise „marginaali“ suurendamine |Kahtlane : huvirühmad näikse olevat rahul praeguse intressi „marginaaliga“. Ettevõtetel on juba praegu õigus leppida lepingus kokku kõrgem intressimäär või lisada kõrgem intressimäär oma äritingimustesse. Kehtivad eeskirjad lubavad liikmes riiki del oma riiklikes õigusaktides ette näha kõrgema minimaalse „marginaali“.|Kahtlane : see variant võib tugevdada suuremate või võimsamate ettevõtete positsioone, sest see kindlustaks selliste firmade läbirääkimispositsioone, kes küsivad ennetähtaegse maksmise eest allahindlust. |Jah : vastuolusid eri valdkondade vahel ei tuvastatud.| Variant 3c (seadusandlik): 5 euro künnise kaotamine|Jah väiketehingute puhul, kui nendega kaasnevad muud meetmed, mis muudavad maksmata summade sissenõudmise majanduslikult kasulikuks.|Jah , eriti VKEde puhul. Ei ole tuvastatud eelarve- ega tehingukulusid ega eeskirjade järgimise kulusid.|Jah : vastuolusid eri valdkondade vahel ei tuvastatud.| Variant 3d (seadusandlik): „viivitustasu“ kehtestamine|Jah : see võimaldaks ettevõtetel makse sissenõudmise ja hiline nud maksete eest viivise nõudmise tehingu kulud tagasi saada, nii et ainult puhtärilised argumendid takistaksid võlausaldajaid viivist nõudmast. |Jah . Kulud (peamiselt tehingukulud) jaotataks ümber. Eelarvekulud ja eeskirjade järgimise kulud puuduvad.|Jah : vastuolusid eri valdkondade vahel ei tuvastatud.| Variant 3e (seadusandlik): „viivituskompensatsiooni“ kehtestamine|Jah : tuge hoiatav mõju võlgnikele, mis on proportsionaalne nõude suurusega, sest võlgniku kantavad kulud ületaksid kokkuhoiu, mida ta muidu saaks tasuta ärilaenust. Samuti stimuleerib see võlausaldajat makset ja viivist sisse nõudma.|Jah . Kulud (peamiselt tehingukulud) jaotataks ümber. Eeskirjade järgimise kulud puuduvad. Eelarvekulud on õigustatud, arvestades ettevõtetele tekitatud kahju, ning proportsionaalsed eeskirjade järgimisega.|Jah : vastuolusid eri valdkondade vahel ei tuvastatud.| Variant 3f (seadusandlik): esindusorganisatsioonide rolli suurendamine|Kahtlane : nendel organisatsioonidel ei pruugi olla ressursse, et tulla toime hilinenud maksete kohtulikust menetlemisest tulenevate haldustasude ja finantsriskidega. Samuti võib huvide konflikt takistada neil asja kohtusse andmast, näiteks kui nii võlausaldaja kui ka võlgnik on organisatsiooni liikmed. |Jah , kui võetakse meetmeid, et vähendada kohtumenetluse algatamise kulusid ja sellega seotud finantsriske (variandid 3c, 3d ja 3e).|Jah : vastuolusid eri valdkondade vahel ei tuvastatud.| Eespool esitatud mõju analüüs näitab, et ettevõtete vahel toimuvate tehingute puhul vastavad tulemuslikkuse, tõhususe ja järjepidevuse kriteeriumidele variandid 3a/2, 3c, 3d ja 3e. Muud variandid ei vasta vähemalt ühele neist kriteeriumidest: Variantide eelisjärjestus | Variant|Tulemuslikkus|Tõhusus|Järjepidevus| SOOVITATAVAD VARIANDID| Variant 3a/2 (seadusandlik): avalike asutuste poolt ettevõtetele tehtavate maksete tähtaegade ühtlustamine|Jah|Jah|Jah| Variant 3c (seadusandlik): 5 euro künnise kaotamine|Jah|Jah|Jah| Variant 3d (seadusandlik): „viivitustasu“ kehtestamine|Jah|Jah|Jah| Variant 3e (seadusandlik): „viivituskompensatsiooni“ kehtestamine|Jah|Jah|Jah| VARIANDID, MIDA EI SOOVITATA| Variant 3b (seadusandlik): viivise „marginaali“ suurendamine |Kahtlane|Kahtlane|Jah| Variant 3f (seadusandlik): esindusorganisatsioonide rolli suurendamine|Kahtlane|Jah|Jah| Variant 3a/1 (seadusandlik): maksetähtaegade ühtlustamine ettevõtete vahel|Jah|Ei|Ei| Variant 2a (mitteseadusandlik): ettevõtetele suunatud teadvustusürituste korraldamine|Ei|Ei|Jah| Variant 2b (mitteseadusandlik): VKEsid esindavatele organisatsioonidele suunatud teadvustusürituste korraldamine|Ei|Jah|Jah| Variant 2c (mitteseadusandlik): teabe avaldamine maksmisest hoiduvate võlgnike kohta|Kahtlane|Ei|Jah| Ainus variant, mis võib ettevõtetele kaasa tuua märkimisväärseid halduskulusid, on variant 2c. Umbkaudse hinnanguna ulatuvad need kulud selle variandi puhul VKEde jaoks 25,300 miljoni euroni ja suurettevõtete puhul 86,1 miljoni euroni. [1] Komisjoni teatis „Koostöö majanduskasvu ja töökohtade loomise nimel. Lissaboni strateegia uus algus”, KOM(2005)24. [2] Vastavalt komisjoni poolt 25. juunil 2008 nõukogule, Euroopa Parlamendile, Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele ning Regioonide Komiteele esitatud teatisele „Kõigepealt mõtle väikestele: Euroopa väikeettevõtlusalgatus „Small Business Act”“ (KOM(2008)394 lõplik) on VKEdele hõlpsama juurdepääsu andmine rahastusele ning äritehingutes õigeaegset maksete tasumist toetava õigus- ja ettevõtluskeskkonna loomine üks kümnest põhimõttest, millest lähtudes tuleb VKEde poliitikat nii ELi kui ka liikmesriigi tasandil välja töötada ja rakendada. [3] KOM(2008) 800, 26.11.2008. FR (...PICT...)|COMMISSION DES COMMUNAUTÉS EUROPÉENNES| Bruxelles, le 8.4.2009 SEC(2009) 316 DOCUMENT DE TRAVAIL DES SERVICES DE LA COMMISSION accompagnant la proposition de DIRECTIVE DU PARLEMENT EUROPÉEN ET DU CONSEIL concernant la lutte contre le retard de paiement dans les transactions commerciales (refonte) RÉSUMÉ DE L’ANALYSE D’IMPACT {COM(2009) 126 final} {SEC(2009) 315} Référence de la planification des travaux ou du programme de travail: 2009/ENTR/006. Le présent document n’engage que les services de la Commission qui ont participé à l’élaboration de l’analyse d’impact et ne préjuge pas de la forme finale de la décision qui pourrait être prise par la Commission. Le comité d’analyses d’impact s’est prononcé sur le projet d’analyse d’impact le 17 décembre 2008 [D (2008) 10479]. Toutes les recommandations du comité ont été prises en compte et l’analyse d’impact a été modifiée en conséquence. 1. Définition du problème La directive 2000/35/CE a été adoptée dans le but de lutter contre le retard de paiement dans les transactions commerciales. Conformément à la directive, le versement d’intérêts pour retard de paiement peut être exigé lorsque le paiement n’est pas effectué dans les délais légaux ou contractuels. La directive établit un taux légal, mais permet aux parties de convenir d’un autre taux. Les intérêts sont exigibles dès le jour suivant la date de paiement ou l’expiration du délai de paiement fixé dans le contrat ou, si le délai de paiement n’est pas spécifié, trente jours après la date de réception, par le débiteur, de la facture ou d’une demande équivalente de paiement. Malgré la directive, les retards de paiement dans les transactions commerciales sont toujours fréquents dans l’Union et ce, pas seulement dans les transactions entre entreprises: des études montrent également qu’en général, les délais de paiement pratiqués par le secteur public sont plus longs que ceux prévus dans les contrats du secteur privé. Les causes des retards de paiement dans les transactions commerciales et de la passivité de bon nombre de créanciers en la matière sont diverses: 1) la structure du marché: l’intensité de la concurrence sur un marché, le poids des opérateurs et la crainte en découlant de nuire aux relations commerciales avec les clients sont autant de facteurs importants qui déterminent si les créanciers vont accepter ou non les retards de paiement ou si les débiteurs vont demander une prolongation du délai de crédit commercial. L’attitude des créanciers face au retard de paiement et leur crainte de nuire aux relations commerciales avec les clients dépendent fortement de leur situation sur un marché spécifique. Pour les débiteurs, respecter les délais de paiement dans les transactions commerciales est souvent une affaire de réputation professionnelle ou commerciale, voire de confiance mutuelle dans des relations à long terme avec les clients; 2) le cycle de l’activité économique: l’évolution des conditions macroéconomiques est une autre cause des retards de paiement. Le ralentissement de l’activité est susceptible d’entraîner un accroissement des retards de paiement, les entreprises préférant reporter le moment d’acquitter leurs factures. De même, les entreprises voient s’amenuiser leur capacité à générer des liquidités de leurs activités et les banques peuvent être plus réticentes à leur accorder des crédits. Toutefois, l’amélioration de la conjoncture peut également se traduire par une hausse des retards de paiement pour certaines entreprises qui, voyant leurs perspectives d’investissement augmenter, ont davantage besoin de dégager des fonds; 3) l’accès au financement et les contraintes budgétaires: la disponibilité du crédit, la politique monétaire, la circulation et la nature des informations sur le crédit, la situation de trésorerie de l’entreprise et la disponibilité de fonds par l’intermédiaire des banques sont également susceptibles d’influer sur les retards de paiement, en particulier dans les entreprises où le crédit bancaire remplace le crédit auprès des fournisseurs. Bon nombre d’entreprises et de pouvoirs publics débiteurs considèrent le retard de paiement comme une manière efficace et peu coûteuse de financer leurs propres activités et opérations. Pour les pouvoirs publics, il constitue également un moyen aisé, mais injustifié, de contourner les contraintes budgétaires en reportant les paiements à la période budgétaire suivante; 4) l’organisation interne des créanciers et des débiteurs: les pratiques de gestion financière des débiteurs (pouvoirs publics compris) et les pratiques de gestion du crédit des créanciers, de même que la qualité des produits et services qu’ils fournissent et leur service après-vente, sont autant de facteurs importants pour (éviter) les retards de paiement. Dans les transactions commerciales, les créanciers, notamment les PME, ne disposent pas forcément de systèmes de gestion de crédit appropriés pour prévenir ou traiter les retards de paiement; 5) l’absence de voies de recours efficaces et d’un coût raisonnable: malgré la directive 2000/35/CE, nombreuses sont les entreprises, notamment les PME, qui ne réclament pas d’intérêts de retards alors qu’elles en ont le droit. Pour certains créanciers, entreprendre des démarches en cas de retard de paiement entraîne des coûts qui ne se justifient pas au regard des avantages financiers à en retirer. Dans de nombreux cas, les frais des formalités administratives supplémentaires sont irrécupérables. Faire la chasse aux mauvais payeurs ou facturer des intérêts de retard, c’est s’exposer à des coûts administratifs que bon nombre d’entreprises préfèrent éviter. En outre, le montant définitif des intérêts légaux exigibles d’un débiteur ne peut être calculé que le jour où le créancier reçoit effectivement le paiement, de sorte que ce dernier doit attendre le règlement avant de connaître avec précision le montant des intérêts qu’il pourrait réclamer. Dans la plupart des cas également, les coûts encourus pour facturer des intérêts avant la date du paiement effectif dépassent les avantages financiers à en retirer. Pour toutes ces raisons, le risque de suites fâcheuses en cas de retard de paiement de la part du débiteur est trop faible pour susciter une amélioration notable des comportements en matière de paiements. Cela est particulièrement déplorable dans le cas des administrations publiques, qui ne sont pas confrontées aux mêmes contraintes de financement que les entreprises. Par ailleurs, plusieurs dispositions essentielles de la directive manquent de clarté ou sont difficilement applicables en pratique. Ainsi, plusieurs interprétations sont possibles concernant les modalités de calcul du taux d’intérêt applicable, la définition des frais de recouvrement et la possibilité d’intérêts composés. Les retards de paiement dans les transactions commerciales ont des effets importants: · ils représentent un coût significatif pour les entreprises créancières. En général, les retards de paiement sont néfastes pour la situation de trésorerie, sont synonymes de coûts financiers supplémentaires, réduisent les perspectives d’investissement et exacerbent l’incertitude pour de nombreuses entreprises créancières, les PME en particulier, surtout en période d’accès limité et onéreux au financement. La conséquence en est que la compétitivité et la solvabilité de ces entreprises sont souvent mises à mal; · les entreprises et les pouvoirs publics débiteurs qui tardent à effectuer leurs paiements bénéficient de crédits commerciaux gratuits; · les retards de paiement ont des répercussions négatives sur le commerce intracommunautaire. Dans la plupart des États membres, les entreprises pensent que le risque de retard de paiement est plus élevé dans le cas de ventes de biens et de services à des entreprises ou des pouvoirs publics d’autres États membres. Ce risque de retard de paiement est l’une des raisons qui découragent les entreprises de commercialiser des produits et des services dans d’autres États membres puisqu’il augmente les incertitudes et le coût des transactions commerciales. Les très longs délais de paiement dans les marchés publics et les paiements tardifs par les pouvoirs publics dissuadent également les opérateurs économiques de participer aux procédures d’appels d’offres, ce qui réduit la capacité des pouvoirs publics à assurer une utilisation optimale des deniers publics. 2. Objectifs Toute initiative communautaire visant à lutter contre les retards de paiement doit en fin de compte: · contribuer à réaliser les objectifs plus larges et prioritaires de compétitivité établis par le partenariat de Lisbonne renouvelé pour la croissance et l’emploi Communication de la Commission: «Travaillons ensemble pour la croissance et l’emploi. Un nouvel élan pour la stratégie de Lisbonne» [COM (2005) 24]. ;[1] Communication de la Commission: «Travaillons ensemble pour la croissance et l’emploi. Un nouvel élan pour la stratégie de Lisbonne» [COM (2005) 24]. · réduire de manière significative les charges administratives pesant sur les entreprises, favoriser leur situation de trésorerie et aider davantage de personnes à fonder leur entreprise, conformément aux principes du Small Business Act Dans la communication de la Commission au Parlement européen, au Conseil, au Comité économique et social européen et au Comité des régions intitulé « Think Small First : Priorité aux PME – Un Small Business Act pour l’Europe» [COM (2008) 394 final du 25 juin 2008], les efforts visant à faciliter l’accès des PME au financement et à mettre en place un environnement juridique et commercial favorisant la ponctualité des paiements lors des transactions commerciales constituent l’un des dix principes devant présider à la conception et à la mise en œuvre des politiques en faveur des PME au niveau de l’UE et à celui des États membres. ;[2] Dans la communication de la Commission au Parlement européen, au Conseil, au Comité économique et social européen et au Comité des régions intitulé « Think Small First : Priorité aux PME – Un Small Business Act pour l’Europe» [COM (2008) 394 final du 25 juin 2008], les efforts visant à faciliter l’accès des PME au financement et à mettre en place un environnement juridique et commercial favorisant la ponctualité des paiements lors des transactions commerciales constituent l’un des dix principes devant présider à la conception et à la mise en œuvre des politiques en faveur des PME au niveau de l’UE et à celui des États membres. · favoriser le bon fonctionnement et l’accomplissement du marché intérieur par l’élimination des obstacles aux transactions commerciales transfrontières dus aux retards de paiement. L’initiative imprime également un élan important aux efforts visant à remédier à la crise économique actuelle en contribuant à la mise en œuvre du plan européen pour la relance économique COM (2008) 800 du 26.11.2008. et en favorisant la situation de trésorerie des entreprises européennes en vue de renforcer leur compétitivité à long terme.[3] COM (2008) 800 du 26.11.2008. Concrètement, ces finalités générales se déclinent en deux objectifs opérationnels indissociables: 1) prévoir des mesures qui dissuadent efficacement les débiteurs de payer leurs factures en retard; 2) prévoir des mesures qui permettent aux créanciers de faire valoir pleinement et efficacement leurs droits en cas de retard de paiement. 3. Options d’action Outre le scénario de référence, les options suivantes ont été examinées: – option 2a (non législative): organisation d’activités de sensibilisation à l’intention des entreprises; – option 2b (non législative): organisation d’activités de sensibilisation à l’intention des organisations représentatives des PME; – option 2c (non législative): publication d’informations sur les mauvais payeurs; – option 3a (législative): harmonisation totale des délais de paiement; – option 3b (législative): augmentation de la «marge»; – option 3c (législative): suppression du seuil de 5 EUR; – option 3d (législative): introduction d’une «pénalité pour retard de paiement»; – option 3e (législative): introduction d’un «dédommagement pour retard de paiement»; – option 3f (législative): renforcement du rôle des organisations représentatives. Plusieurs autres options, telles que l’abrogation de la directive 2000/35/CE et la création d’un fonds européen destiné à fournir des fonds aux PME sans frais et sur la base des comptes débiteurs, ont été abandonnées dès les premiers stades de l’examen des différentes solutions. 4. Analyse d’impact Il convient de remarquer que, pour certains aspects importants des trois premières causes du problème évoquées au point 1, l’Union n’est pas nécessairement habilitée à agir. Certains problèmes liés à la structure des marchés nationaux ou régionaux relèvent de la compétence des États membres, tandis qu’en ce qui concerne le cycle conjoncturel, la plupart des leviers de politique économique sont aux mains des États membres, de sorte qu’aucune solution globale répondant à l’ensemble des causes du problème ne peut être trouvée au niveau de l’Union. De plus, la directive est un instrument facultatif pour les opérateurs économiques en ce sens qu’elle ne les oblige pas à réclamer des intérêts pour retard de paiement. La directive s’applique en outre dans un domaine où de nombreux autres facteurs peuvent influencer les pratiques de paiement dans les transactions entre entreprises. L’environnement réglementaire qui s’applique au processus de paiement et aux voies de recours judiciaires pour obtenir le paiement dans le cas de transactions commerciales transfrontalières dans l’UE est en cours de modification, avec l’adoption de nouvelles règles communautaires qui sont récemment entrées en vigueur ou prendront bientôt effet. Il est difficile de rendre compte des répercussions et des corrélations dans le cadre du scénario de référence. Il n’est par conséquent possible que de donner, à titre indicatif, des estimations quantitatives des incidences économiques et sociales possibles des différentes options. L’analyse est dès lors essentiellement qualitative. Il convient de noter qu’aucune des options envisagées n’aura d’incidence sur l’environnement, ni de retombées sur des pays tiers. Certaines causes du problème pour lesquelles l’Union n’est pas habilitée à agir auront néanmoins une influence sur l’application effective de certaines options. Par exemple, la structure du marché et la situation d’un opérateur économique sur le marché détermineront dans une large mesure sa volonté d’entreprendre des démarches contre les mauvais payeurs et de courir le risque de compromettre une relation commerciale pouvant peser plusieurs milliers d’euros. Pour cette raison, bien qu’il soit possible de donner une estimation qualitative de l’incidence des différentes options, il est en revanche difficile d’établir une prévision fiable de l’ensemble des effets économiques qu’aura la proposition, de sorte qu’il est impossible d’évaluer de manière quantitative ses incidences sociales directes. Les options d’action sont évaluées ci-dessous par rapport au scénario de référence, d’après leur efficacité, leur rapport coût/efficacité et leur cohérence: Comparatif général des différentes options| Option|Efficacité|Rapport coût/efficacité|Cohérence| Option 2a (non législative): organisation d’activités de sensibilisation à l’intention des entreprises|Non : incidence nulle sur les débiteurs et minime sur les créanciers|Non : trop de ressources nécessaires pour un résultat très incertain.|Oui : des corrélations négatives dans d’autres domaines n’ont pas pu être déterminées.| Option 2b (non législative): organisation d’activités de sensibilisation à l’intention des organisations représentatives des PME|Non : il est peu probable que les objectifs soient atteints.|Oui : coût budgétaire relativement faible pour l’UE. Pas d’autres coûts.|Oui : des corrélations négatives dans d’autres domaines n’ont pas pu être déterminées.| Option 2c (non législative): publication d’informations sur les mauvais payeurs|Pas garantie : effet préventif possible sur les créanciers, mais nombreux inconvénients pratiques pour l’application de cette option.|Non : coûts administratifs très élevés pour les entreprises.|Oui : des corrélations négatives dans d’autres domaines n’ont pas pu être déterminées.| Option 3a/1 (législative): harmonisation des délais de paiement entre les entreprises|Oui : possibilité de réduire les paiements tardifs en raccourcissant les délais de paiement contractuels.|Non : coûts d’adaptation et de mise en conformité considérables.|Non : perte de liberté contractuelle en ôtant aux entreprises la possibilité de se faire concurrence en jouant sur les délais de paiement proposés aux clients. Cela risquerait également d’accroître la pression sur d’autres aspects des négociations contractuelles pour lesquels les grandes entreprises seraient toujours en mesure d’exercer une influence importante sur les petits fournisseurs.| Option 3a/2 (législative): harmonisation des délais de paiement entre les pouvoirs publics et les entreprises|Oui : la crainte de nuire à la relation commerciale avec le client n’est en principe pas pertinente dans les contrats conclus avec des autorités nationales, tenues de respecter des procédures standard transparentes. De plus, le délai de paiement n’est généralement pas négociable dans le cadre de contrats passés par des pouvoirs publics. Toutefois, une sanction suffisamment sévère doit être prévue en cas de retard de paiement.|Oui : l’incidence budgétaire pour les pouvoirs publics nationaux resterait relativement limitée par rapport au surcroît de liquidités que des paiements plus rapides par les pouvoirs publics généreraient dans les entreprises.|Oui : des corrélations négatives dans d’autres domaines n’ont pas pu être déterminées.| Option 3b (législative): augmentation de la «marge»|Pas garantie : les acteurs intéressés paraissent satisfaits de la «marge» actuelle. Les entreprises ont déjà la possibilité de négocier un taux plus élevé dans le contrat ou d’inclure un taux plus élevé dans leurs conditions commerciales. Les règles actuelles permettent aux États membres de fixer une marge minimale plus élevée dans leur législation nationale.|Pas garantie : cette option pourrait donner plus de poids aux grandes entreprises ou aux entreprises plus puissantes car elle renforcerait la position de négociation d’entreprises demandant une remise en cas de paiement plus rapide.|Oui : des corrélations négatives dans d’autres domaines n’ont pas pu être déterminées.| Option 3c (législative): suppression du seuil de 5 EUR|Oui dans le cas des petites transactions si cette mesure s’accompagne d’autres mesures rendant intéressant au plan économique de recouvrer les montants dus.|Oui , particulièrement pour les PME. Aucun coût budgétaire, de transaction ou de mise en conformité n’a été relevé.|Oui : des corrélations négatives dans d’autres domaines n’ont pas pu être déterminées.| Option 3d (législative): introduction d’une «pénalité pour retard de paiement»|Oui : cela permettrait aux entreprises de recouvrer les coûts de transaction encourus pour obtenir le paiement et facturer des intérêts pour retard de paiement, de sorte qu’il n’y aurait plus que des arguments purement commerciaux pour empêcher les créanciers de réclamer des intérêts.|Oui . Les coûts (principalement de transaction) sont de nature redistributive. Aucun coût budgétaire ou de mise en conformité.|Oui : des corrélations négatives dans d’autres domaines n’ont pas pu être déterminées.| Option 3e (législative): introduction d’un «dédommage-ment pour retard de paiement»|Oui : effet dissuasif important sur les débiteurs, proportionnel à l’importance des montants exigibles, dans la mesure où les coûts dus par le débiteur seraient supérieurs aux économies découlant d’un crédit commercial gratuit. Cela inciterait aussi fortement les créanciers à réclamer le paiement des sommes dues et des intérêts.|Oui . Les coûts (principalement de transaction) sont de nature redistributive. Aucun coût de mise en conformité. Les coûts budgétaires sont justifiés compte tenu du préjudice subi par les entreprises et proportionnels à l’application de la mesure.|Oui : des corrélations négatives dans d’autres domaines n’ont pas pu être déterminées.| Option 3f (législative): renforcement du rôle des organisations représentatives|Pas garantie : ces organisations ne disposent pas forcément des ressources nécessaires pour assumer les charges administratives et les risques financiers de procédures judiciaires dans des affaires de retards de paiement. Elles pourraient en outre être empêchées d’intenter une action en raison de conflits d’intérêts, par exemple si elles comptent parmi leurs membres tant le créancier que le débiteur.|Oui si des mesures sont prises pour réduire le coût des procédures de recours ainsi que les risques financiers s’y rapportant (options 3c, 3d et 3e).|Oui : des corrélations négatives dans d’autres domaines n’ont pas pu être déterminées.| L’analyse d’impact ci-dessus montre qu’en ce qui concerne les transactions entre entreprises, les options 3a/2, 3c, 3d et 3e remplissent les critères d’efficacité, de rapport coût/efficacité et de cohérence. Les autres options ne satisfont pas à au moins un des critères. Classement des options| Option|Efficacité|Rapport coût/efficacité|Cohérence| OPTIONS RECOMMANDÉES| Option 3a/2 (législative): harmonisation des délais de paiement entre les pouvoirs publics et les entreprises|Oui|Oui|Oui| Option 3c (législative): suppression du seuil de 5 EUR|Oui|Oui|Oui| Option 3d (législative): introduction d’une «pénalité pour retard de paiement»|Oui|Oui|Oui| Option 3e (législative): introduction d’un «dédommagement pour retard de paiement»|Oui|Oui|Oui| OPTIONS NON RECOMMANDÉES| Option 3b (législative): augmentation de la «marge»|Pas garantie|Pas garantie|Oui| Option 3f (législative): renforcement du rôle des organisations représentatives|Pas garantie|Oui|Oui| Option 3a/1 (législative): harmonisation des délais de paiement entre les entreprises|Oui|Non|Non| Option 2a (non législative): organisation d’activités de sensibilisation à l’intention des entreprises|Non|Non|Oui| Option 2b (non législative): organisation d’activités de sensibilisation à l’intention des organisations représentatives des PME|Non|Oui|Oui| Option 2c (non législative): publication d’informations sur les mauvais payeurs|Pas garantie|Non|Oui| La seule option susceptible d’entraîner des coûts administratifs importants pour les entreprises est l’option 2c. Ces coûts pour ladite option sont estimés approximativement à 25 300 millions d’EUR pour les PME et 86,1 millions d’EUR pour les grandes entreprises. [1] Communication de la Commission: «Travaillons ensemble pour la croissance et l’emploi. Un nouvel élan pour la stratégie de Lisbonne» [COM (2005) 24]. [2] Dans la communication de la Commission au Parlement européen, au Conseil, au Comité économique et social européen et au Comité des régions intitulé « Think Small First : Priorité aux PME – Un Small Business Act pour l’Europe» [COM (2008) 394 final du 25 juin 2008], les efforts visant à faciliter l’accès des PME au financement et à mettre en place un environnement juridique et commercial favorisant la ponctualité des paiements lors des transactions commerciales constituent l’un des dix principes devant présider à la conception et à la mise en œuvre des politiques en faveur des PME au niveau de l’UE et à celui des États membres. [3] COM (2008) 800 du 26.11.2008. HU (...PICT...)|AZ EURÓPAI KÖZÖSSÉGEK BIZOTTSÁGA| Brüsszel, 8.4.2009 SEC(2009) 316 BIZOTTSÁGI SZOLGÁLATI MUNKADOKUMENTUM amely a következő dokumentumot kíséri: Javaslat: AZ EURÓPAI PARLAMENT ÉS A TANÁCS IRÁNYELVE a kereskedelmi ügyletekhez kapcsolódó késedelmes fizetések elleni fellépésről (Átdolgozás) A HATÁSVIZSGÁLAT ÖSSZEFOGLALÁSA {COM(2009) 126 végleges} {SEC(2009) 315 } A napirendtervezőben/munkaprogramban használt hivatkozás: 2009/ENTR/006. Ez a dokumentum csak a hatásvizsgálat összeállításában részt vevő bizottsági szolgálatokat köti, de nem kötelezi el a Bizottságot későbbi határozatainak végleges formája tekintetében. A hatásvizsgálati testület 2008. december 17-én tette közzé véleményét a hatásvizsgálat tervezetéről [D(2008)10479]. A testület valamennyi ajánlását figyelembe vették, és a hatásvizsgálati jelentést ennek megfelelően módosították. 1. A probléma meghatározása A 2000/35/EK irányelvet a kereskedelmi ügyletekhez kapcsolódó késedelmes fizetések elleni fellépés érdekében fogadták el. Az irányelv szerint késedelmi kamatot lehet felszámítani, amennyiben a fizetésre nem a szerződés vagy a törvény szerinti határidőn belül kerül sor. Az irányelv megállapítja a törvényes kamatlábat, de megengedi a feleknek, hogy másként állapodjanak meg. A kamat a szerződésben meghatározott fizetési határnap vagy határidő lejáratát követő naptól, vagy amennyiben nem állapodnak meg fizetési határidőben, a számla vagy az azzal egyenértékű fizetési felhívás adós általi kézhezvételét követő 30 nappal válik esedékessé. Az irányelv ellenére az Unióban továbbra is általános gyakorlatnak számít a késedelmes fizetés a kereskedelmi ügyletekben. Nemcsak a vállalkozások között lebonyolított kereskedelmi ügyletekben fordul elő gyakran: a felmérések szerint az állami szektorban általában hosszabbak a fizetési határidők, mint a magánszektor szerződéseiben meghatározott határidők. A kereskedelmi ügyletekben bekövetkező fizetési késedelem és számos hitelező ezzel kapcsolatos passzív hozzáállásának okai sokfélék: (1) A piac szerkezete: a piacon érvényesülő verseny mértéke, a piaci résztvevők piaci ereje, valamint ezzel összefüggésben az ügyfelekkel ápolt üzleti kapcsolatok romlásától való félelem mind olyan fontos tényezők, amelyek meghatározzák, hogy a hitelezők elfogadják-e vagy elutasítják-e a késedelmes fizetést, illetve az adósok kérik-e a szállítóval szembeni kötelezettség határidejének meghosszabbítását. A hitelező helyzete egy adott piacon nagymértékben befolyásolja azt, hogy miként viszonyul a késedelmes fizetéshez, és mennyire tart az ügyféllel ápolt üzleti kapcsolatok romlásától. Az adósok esetében a kereskedelmi ügyletek keretében időben történő fizetés fő indokai gyakran az üzleti vagy szakmai hírnévvel vagy a kölcsönös bizalommal függnek össze a hosszú távú üzleti kapcsolatban. (2) A gazdasági ciklus: a késedelmes fizetés további oka a makrogazdasági feltételek megváltozása. A gazdasági visszaesés valószínűvé teszi a fizetési késedelmek számának emelkedését, mivel a cégek elhalasztják a számláik kiegyenlítését. Emellett a vállalatokat hátrányosan érinti, hogy működésükkel kevesebb pénzt tudnak termelni, míg a bankok eközben csökkenthetik a vállalatok rendelkezésére álló hitellehetőségeket. Azonban a gazdasági feltételek javulása is előidézheti a késedelmes fizetések számának növekedését olyan vállalatok esetében, amelyeknek több beruházásra nyílik lehetőségük, és ennek következtében nagyobb szükségük van további pénzeszközökre. (3) Finanszírozási forrásokhoz való hozzájutás és költségvetési megszorítások: A rendelkezésre álló hitel, a monetáris politika, a hitelinformációk áramlása és jellege, a cég likviditási helyzete, valamint a bankoktól igénybe vehető pénzügyi erőforrások mind kihathatnak a késedelmes fizetésre, különösen olyan vállalkozások esetében, amelyek számára a bankhitel jelenti a szállítókkal szembeni kötelezettségek alternatíváját. Számos adós vállalkozás és állami hatóság a késedelmes fizetést hatékony és olcsó módszernek tekinti saját üzleti tevékenysége finanszírozására. Az állami hatóságok számára a hitelezőknek történő késedelmes fizetés a költségvetési megszorítások megkerülésének egyszerű, ám jogtalan módja, mellyel a fizetéseket a következő költségvetési időszakra halasztják. (4) A hitelezők és az adósok belső szervezete: Az adósok (köztük az állami hatóságok) pénzügyi gazdálkodási gyakorlata, a hitelezők hitelkezelési gyakorlata, valamint termékeik és szolgáltatásaik minősége és értékesítés utáni szolgáltatásaik mind fontos tényezők a késedelmes fizetések megelőzésében. A kereskedelmi ügyletek hitelezői – különösen a kkv-k – nem rendelkeznek szükségszerűen megfelelő hitelkezelési rendszerekkel, amelyekkel megelőzhetnék vagy kezelhetnék a késedelmes fizetéseket. (5) Hatékony, eredményes megoldások hiánya: a 2000/35/EK irányelv ellenére sok vállalkozás – különösen a kkv-k – nem számít fel kamatot, amikor jogosult rá. Egyes hitelezők számára a késedelmes fizetés elleni fellépés költségét nem teszi elég kifizetődővé az elérhető pénzügyi előny. Az adminisztrációs többletteher költségeit sok esetben nem lehet behajtani. A késedelmesen fizető ügyfelekkel kapcsolatos utánajárás vagy a késedelmi kamat felszámítása olyan adminisztratív költségekkel jár, amelyeket sok vállalkozás inkább elkerül. Továbbá az adós által fizetendő törvényes kamat végleges összegét csak azon a napon lehet kiszámítani, amelyen ténylegesen fizetnek a hitelezőnek, így ez utóbbinak előbb meg kell várnia a fizetés megtörténtét ahhoz, hogy pontosan tudja a felszámítható kamat összegét. Emellett a kamatoknak a tényleges fizetés dátuma előtt történő felszámításával járó költségek a legtöbb esetben meghaladják az elérhető pénzügyi előnyöket. Mindezen okok miatt késedelmes fizetés esetén a negatív következmények kockázata túl alacsony az adósok számára ahhoz, hogy érezhető javulás következzen be a fizetési fegyelem tekintetében. Ez különösen az állami hatóságok esetében elítélendő, mert nekik nem kell ugyanolyan finanszírozási megszorításokkal szembenézniük, mint a vállalkozásoknak. Emellett az irányelv számos kulcsfontosságú rendelkezése homályos vagy a gyakorlatban nehezen megvalósítható. Többféleképpen értelmezhető például az alkalmazandó kamatláb számítása, az „indokolt behajtási költségek” meghatározása, valamint a kamatos kamat számításának lehetősége. A kereskedelmi ügyletekben bekövetkező késedelmes fizetésnek jelentős hatása van: · A késedelmes fizetés jelentős költséggel jár a hitelező vállalkozások számára. A késedelmes fizetés általában megterheli a pénzforgalmi helyzetet, növeli a pénzügyi költségeket, korlátozza a beruházási lehetőségeket, és bizonytalanságot szül számos hitelező vállalkozás, különösen a kkv-k számára, főleg olyankor, amikor a finanszírozási források korlátozott mértékben és drágán állnak rendelkezésre. Ennek eredményeként gyakran veszélybe kerül versenyképességük és fizetőképességük. · A késedelmesen fizető adós vállalkozások és állami hatóságok ingyen jutnak kereskedelmi hitelhez. · A fizetési késedelem negatív hatást gyakorol a Közösségen belüli kereskedelemre. A legtöbb tagállamban a vállalkozások úgy vélik, hogy az áruk és szolgáltatások más tagállamban működő vállalkozásoknak és hatóságoknak történő értékesítése esetén nagyobb a késedelmes fizetés kockázata. Egyéb okok mellett a késedelmes fizetés kockázata riasztja el a vállalkozásokat attól, hogy más tagállamokban értékesítsenek termékeket és szolgáltatásokat, mivel ez fokozza a bizonytalanságot, és növeli az üzletvitel költségeit. A közbeszerzési szerződésekben kikötött rendkívül hosszú fizetési határidők és az állami hatóságok késedelmes fizetése is eltántorítja a gazdasági szereplőket attól, hogy közbeszerzési eljárásokban vegyenek részt. Ez gátolja az állami hatóságokat abban, hogy a lehető legjobban használják fel az adófizetők pénzét. 2. Célkitűzések Minden közösségi kezdeményezésnek, amely a késedelmes fizetés kérdésének megoldására törekszik, végső soron arra kell irányulnia, hogy: · mozdítsa elő a növekedés és foglalkoztatás elősegítését célzó megújult lisszaboni partnerségben A Bizottság közleménye: Közös munkával a növekedésért és a munkahelyekért. A lisszaboni stratégia új kezdete - COM(2005) 24. foglalt szélesebb körű, átfogó versenyképességgel kapcsolatos célok elérését;[1] A Bizottság közleménye: Közös munkával a növekedésért és a munkahelyekért. A lisszaboni stratégia új kezdete - COM(2005) 24. · jelentősen csökkentse a vállalkozásokat sújtó adminisztratív terheket, javítsa pénzforgalmi helyzetüket, és segítsen abban, hogy minél többen váljanak vállalkozóvá a kisvállalkozói intézkedéscsomag (Small Business Act) A „Gondolkozz előbb kicsiben!” Európai kisvállalkozói intézkedéscsomag: „Small Business Act” című, 2008. június 25-i, a Tanácsnak, az Európai Parlamentnek, az Európai gazdasági és Szociális bizottságnak és a Régiók Bizottságának címzett COM(2008)394 végleges bizottsági közlemény szerint a kkv-k finanszírozáshoz jutásának megkönnyítése, továbbá a kereskedelmi tranzakciókhoz kapcsolódó fizetések időben történő teljesülését támogató jogi és üzleti környezet megteremtése azon tíz elv közé tartozik, amelyek mind közösségi, mind tagállami szinten segítik majd a politikák kidolgozását és végrehajtását. elveinek megfelelően;[2] A „Gondolkozz előbb kicsiben!” Európai kisvállalkozói intézkedéscsomag: „Small Business Act” című, 2008. június 25-i, a Tanácsnak, az Európai Parlamentnek, az Európai gazdasági és Szociális bizottságnak és a Régiók Bizottságának címzett COM(2008)394 végleges bizottsági közlemény szerint a kkv-k finanszírozáshoz jutásának megkönnyítése, továbbá a kereskedelmi tranzakciókhoz kapcsolódó fizetések időben történő teljesülését támogató jogi és üzleti környezet megteremtése azon tíz elv közé tartozik, amelyek mind közösségi, mind tagállami szinten segítik majd a politikák kidolgozását és végrehajtását. · segítse elő a belső piac zökkenőmentes működését és megvalósítását a határokon átnyúló ügyeleteket érintő korlátok felszámolásával. A kezdeményezés a jelenlegi gazdasági válság leküzdéséhez is jelentős lökést ad azáltal, hogy hozzájárul az európai gazdaságélénkítési terv COM(2008) 800, 2008.11.26. megvalósításához, és támogatja a vállalkozások pénzforgalmi helyzetét annak érdekében, hogy hosszú távon megerősítse az európai vállalkozások versenyképességét.[3] COM(2008) 800, 2008.11.26. Ez konkrétan az alábbi két operatív célkitűzésben testesül meg: (1) Olyan intézkedésekkel szembesíteni az adósokat, amelyek eredményesen visszatartják őket a késedelmes fizetéstől; valamint (2) Olyan intézkedéseket biztosítani a hitelezők számára, amelyekkel késedelmes fizetés esetén hiánytalanul és hatékonyan tudják jogaikat érvényesíteni. 3. Szakpolitikai lehetőségek A kiindulási lehetőségen túl a következő szakpolitikai lehetőségeket vizsgálták: – 2a. szakpolitikai lehetőség (nem jár jogalkotással): a vállalkozások tájékozottságának növelését célzó tevékenységek szervezése; – 2b. szakpolitikai lehetőség (nem jár jogalkotással): a kkv-k képviseletét ellátó szervezetek tájékozottságának növelését célzó tevékenységek szervezése; – 2c. szakpolitikai lehetőség (nem jár jogalkotással): a rossz adósokra vonatkozó adatok közzététele; – 3a. szakpolitikai lehetőség (jogalkotással jár): a fizetési határidők teljes körű összehangolása; – 3b. szakpolitikai lehetőség (jogalkotással jár): a „marginális” kamatláb növelése; – 3c. szakpolitikai lehetőség (jogalkotással jár): az 5 EUR-s küszöb eltörlése; – 3d. szakpolitikai lehetőség (jogalkotással jár): a „késedelmi díj” bevezetése; – 3e. szakpolitikai lehetőség (jogalkotással jár): a „késedelmes fizetésért járó kártérítés” bevezetése; – 3f. szakpolitikai lehetőség (jogalkotással jár): az érdekképviseleti szervezetek szerepének megszilárdítása. A szakpolitikai lehetőségek értékelésének korai szakaszában több lehetőséget elvetettek, például a 2000/35/EK irányelv hatályon kívül helyezését, illetve egy, a kkv-k számára követeléseik alapján költségmentesen finanszírozási források biztosítását célzó európai alap létrehozását. 4. Hatáselemzés Meg kell jegyezni, hogy a probléma 1. szakaszban felvázolt okai közül az első három problematikus területen vonatkozásában az Unió csak korlátozottan jogosult fellépni. A nemzeti vagy regionális piacok szerkezetével összefüggő bizonyos problémákkal a tagállamoknak kell foglalkozniuk, míg a konjunktúraciklust illetően a legtöbb gazdaságpolitikai eszköz a tagállamok kezében van, így a probléma valamennyi okára nem lelhető átfogó megoldás az Unió szintjén. Emellett az irányelv csupán választható eszköz a gazdasági szereplők számára, amennyiben nem kötelezi őket arra, hogy késedelmi kamatot követeljenek. Az irányelv ezenkívül olyan területre vonatkozik, ahol sok más tényező is befolyásolhatja a fizetési fegyelmet a vállalkozások közötti ügyeletekben. A közelmúltban hatályba lépett vagy hamarosan hatályba lépő új közösségi szabályok átalakítják az Unión belül a határokon átnyúló kereskedelmi ügyletekben a fizetési eljárásra és a fizetés érdekében indított bírósági perekre vonatkozó szabályozói környezetet. Az alapforgatókönyvben nehéz számításba venni az összefüggéseket és a továbbgyűrűző hatásokat. Így bármelyik szakpolitikai lehetőség lehetséges gazdasági és társadalmi hatásairól csak tájékoztató jellegű mennyiségi becsléseket lehet készíteni. Ezért az elemzés elsősorban minőségi elemzés. Meg kell jegyezni, hogy egyik szakpolitikai lehetőségnek sincs hatása a környezetre vagy kihatása harmadik országra. A problémák egyes okai, amelyek tekintetében az Unió nem jogosult arra, hogy eljárjon, mindazonáltal befolyásolják bizonyos szakpolitikai lehetőségek választását. Például a piac szerkezete és a gazdasági szereplő piaci pozíciója nagy mértékben meghatározza, hogy mennyire hajlandó fellépni egy késedelmesen fizető adós ellen, és vállalni azt a kockázatot, hogy ezzel megromlik egy esetleg több ezer euró értékű üzleti kapcsolat. Emiatt – noha a különböző szakpolitikai lehetőségek hatása minőségileg megbecsülhető – nehezen lehet megbízható előrejelzést készíteni a javaslat átfogó gazdasági hatásáról, ennélfogva lehetetlen mennyiségileg felmérni a közvetlen társadalmi hatásokat. A szakpolitikai lehetőségek eredményességének, hatékonyságának és koherenciájának értékelése a kiindulási lehetőség fényében történik: A szakpolitikai lehetőségek általános összehasonlítása| Szakpolitikai lehetőség|Eredményesség|Hatékonyság|Koherencia| 2a. szakpoliti-kai lehetőség (nem jár jogalkotással): A vállalkoások tájékozottságának növelését célzó tevékenységek szervezése|Nem : az adósokra semmilyen, a hitelezőkre minimális hatást gyakorol|Nem : túl sok erőforrást igényel egy nagyon bizonytalan eredmény eléréséhez.|Igen : más területeket is érintő kompromisszumokat nem lehetett azonosítani.| 2b. szakpoliti-kai lehetőség (nem jár jogalkotással): A kkv-k képviseletét ellátó szervezetek tájékozottságá-nak növelését célzó tevékenységek szervezése|Nem : a célokat valószínűleg nem lehet elérni.|Igen : meglehetősen alacsony költséggel jár az Unió költségvetése szempontjából. Egyéb költséggel nem jár.|Igen : más területeket is érintő kompromisszumokat nem lehetett azonosítani.| 2c. szakpoliti-kai lehetőség (nem jár jogalkotással): A rossz adósokra vonatkozó adatok közzététele|Kétséges : lehetséges visszatartó erő a hitelezőkre nézve, de a megvalósítása sok gyakorlati hátránnyal jár|Nem : nagyon magas adminisztratív költségekkel jár a vállalkozások számára.|Igen : más területeket is érintő kompromisszumokat nem lehetett azonosítani.| 3a/1. szakpolitikai lehetőség (jogalkotással jár): a vállalkozások között fennálló fizetési kötelezettségekre vonatkozó fizetési határidők összehangolása|Igen : a szerződéses fizetési határidők lerövidítésével valószínűleg kevesebb fizetési késedelemhez vezet. |Nem : jelentős megfelelési és kiigazítási