KOMMISSIONENS YTTRANDE enligt artikel 251.2 c i EG-fördraget om Europaparlamentets ändringar av rådets gemensamma ståndpunkt om förslaget till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV om ändring av direktiven 89/48/EEG och 92/51/EEG om den generella ordningen för erkännande av yrkeskvalifikationer och om ändring av direktiven 77/452/EEG, 77/453/EEG, 78/686/EEG, 78/687/EEG, 78/1026/EEG, 78/1027/EEG, 80/154/EEG, 80/155/EEG, 85/384/EEG, 85/432/EEG, 85/433/EEG och 93/16/EEG om yrkena sjuksköterska med ansvar för allmän hälso- och sjukvård, tandläkare, veterinär, barnmorska, arkitekt, farmaceut och läkare MED ÄNDRING AV KOMMISSIONENS FÖRSLAG enligt artikel 250.2 i EG-fördraget

1. Bakgrund

a) Den 3 december 1997 överlämnade kommissionen till rådet ett förslag till direktiv om ändring av direktiven 89/48/EEG och 92/51/EEG om den generella ordningen för erkännande av yrkeskvalifikationer och om ändring av direktiven 77/452/EEG, 77/453/EEG, 78/686/EEG, 78/687/EEG, 78/1026/EEG, 78/1027/EEG, 80/154/EEG,80/155/EEG, 85/384/EEG, 85/432/EEG, 85/433/EEG och 93/16/EEG om yrkena sjuksköterska med ansvar för allmän hälso- och sjukvård, tandläkare, veterinär, barnmorska, arkitekt, farmaceut och läkare [KOM(97) 638 slutlig - 1997/0345/COD] [1].

[1] EGT C 28, 26.1.1998, s. 1.

b) Den 27 maj 1998 avgav Ekonomiska och sociala kommittén sitt yttrande [2].

[2] EGT C 235, 27.7.1998, s. 53.

c) Den 2 juli 1998 antog Europaparlamentet vid sin första behandling ett positivt yttrande som innehöll 19 ändringsförslag till kommissionens förslag [3].

[3] EGT C 226, 20.7.1998, s. 19.

d) Den 20 mars 2000 antog rådet en gemensam ståndpunkt [4].

[4] EGT C 119, 27.4.2000, s. 1.

e) Den 27 mars 2000 godkände kommissionen den gemensamma ståndpunkten och lämnade sitt yttrande till Europaparlamentet.

f) Den 6 juli 2000 röstade Europaparlamentet vid sin andra behandling för 11 ändringsförslag till den gemensamma ståndpunkten.

2. Syftet med förslaget

Förslaget har ett dubbelt syfte:

-Att genomföra SLIM-gruppens rekommendationer om erkännande av utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis genom att det blir lättare att uppdatera förteckningarna över utbildningsbevis som kan erkännas automatiskt.

-Att samtidigt införa andra ändringar, ofta av teknisk art, som skall öka rättssäkerheten eller underlätta tolkningen av direktiven.

3. Kommissionens yttrande över de ändringar som parlamentet föreslagit

Vid sin andra behandling antog Europaparlamentet 11 ändringsförslag till rådets gemensamma ståndpunkt.

3.1. Ändringsförslag som kommissionen godtagit

Ändringsförslag 4 innebär att skäl 12 skall ändras genom strykning av den uttryckliga hänvisningen till EG-domstolens dom som ligger till grund för den föreslagna ändringen då det gäller erkännandet av vissa italienska utbildningsbevis i farmaci.

Det stämmer att en sådan uttrycklig hänvisning inte behövs, även om en hänvisning till en annan dom i domstolen förekommer i samma ingress i ett annat skäl (9) med likartad räckvidd.

Kommissionen kan godta detta ändringsförslag.

Ändringsförslagen 5 och 6 innebär att artikel 1 1 i den gemensamma ståndpunkten skall ändras på så sätt att uttrycket "institution på samma nivå" i vissa språkversioner byts ut mot "institution på motsvarande nivå".

Den här frågan har också diskuterats i rådet, där det beslutades att i varje språkversion behålla den formulering som redan finns för att undvika alla tolkningsproblem.

Kommissionen vill understryka att motsägelsen mellan dessa båda uttryck endast är skenbar. Den etymologiska betydelsen hos ordet "motsvarande" undanröjer alla tvivel i det fallet.

Under dessa omständigheter kan kommissionen godta dessa ändringsförslag.

Ändringsförslag 11 innebär att artikel 12 i den gemensamma ståndpunkten skall ändras för att närmare ange hur länge den övergångsperiod gäller som föreskrivs för erkännande av vissa italienska utbildningsbevis för farmaceuter.

Enligt ändringsförslaget skall det klart framgå att övergångsperioden löper ut den 1 november 2003. Den kommer på så sätt att omfatta tio år vilket förefaller vara tillräckligt.

Kommissionen kan godta detta ändringsförslag.

3.2. Ändringsförslag som inte godtagits av kommissionen

Ändringsförslag 1 innebär tillägg av ett nytt skäl (5a), i vilket kommissionen anmodas att presentera konsoliderade versioner av direktiven.

Europaparlamentet kräver regelbundet att kommissionen skall kodifiera gemenskapsrätten. Även om kommissionen inte har några principiella invändningar mot sådana krav, bör det påpekas att det skulle strida mot de tekniska reglerna för utformningen av en rättsakt och mot Publikationshandboken att framföra sådana krav i ett skäl. Då det gäller direktiven om den fria rörligheten och erkännande av yrkeskvalifiaktioner har dessutom ett omfattande kodifieringsarbete just utförts i samband med att Europaparlamentets och rådets direktiv 1999/42/EG [5] antogs. Detta direktiv är i själva verket en kodifiering av 35 direktiv.

[5] EGT L 201, 31.7.1999, s. 77.

Följaktligen kan kommissionen inte godta detta ändringsförslag.

Ändringsförslag 2 innebär tillägg av ett nytt skäl (6a), i vilket kommissionen anmodas att presentera undersökningar och eventuellt lägga fram förslag till rättsakter om erkännande av utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis som erhållits i tredje land.

Precis som i fallet med ändringsförslag 1 skulle det strida mot de tekniska reglerna för utformningen av en rättsakt och mot Publikationshandboken att framföra sådana krav i ett skäl. Dessutom åläggs medlemsstaterna redan i rådets gemensamma ståndpunkt skyldigheten att pröva utbildningsbevis som erhållits i tredje land när utbildningsbeviset har erkänts i en medlemsstat, på samma sätt som utbildning och/eller yrkeserfarenhet som förvärvats i en medlemsstat. Dessutom skall medlemsstaten fatta sitt beslut inom tre månader från det datum då den berörde lämnade in sina handlingar. Dessa skyldigheter föreskrivs i artiklarna 3.6, 5.9, 7.4, 9.5, 11.1, 13.5 och 14.12 i den gemensamma ståndpunkten.

Följaktligen kan kommissionen inte godta detta ändringsförslag.

Ändringsförslagen 3 och 10 innebär att artikel 14.9 i den gemensamma ståndpunkten skall ändras på så sätt att fortbildning skall vara obligatorisk för allmänpraktiserande läkare.

Dessa ändringsförslag kan av olika skäl inte beaktas.

Såsom framgår redan av rubriken är det främsta syftet med direktiven om fri rörlighet och erkännande av utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis att underlätta den fria rörligheten för yrkesverksamma och av det skälet föreskrivs ömsesidigt erkännande av utbildningsbevis. Ett sådant erkännande förutsätter minimisamordning av utbildningarna. Att organisera utbildningen och bestämma dess innehåll tillhör enligt subsidiaritetsprincipen och artikel 149-150 i fördraget medlemsstaternas grundläggande skyldigheter. Dessa artiklar utesluter uttryckligen alla möjligheter till harmonisering.

Den fria rörligheten kan enklast underlättas genom att det föreskrivs en minimisamordning av vissa utbildningskrav som bedöms som tillräckliga och tillfredsställande för att uppnå målet.

Att på dessa villkor utsträcka minimisamordningen av utbildningskraven utöver det som behövs för att underlätta den fria rörligheten skulle stå i strid med fördraget och även med syftet med direktiven om fri rörlighet och erkännande av utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis.

Dessutom bör det påpekas att ändringsförslag 10 med sin nuvarande formulering till och med skulle kunna utgöra ett hinder för den fria rörligheten. I artikel 31 i direktiv 93/16/EEG föreskrivs nämligen minimikraven för den särskilda utbildningen i allmän medicin. Denna genomförs omedelbart efter grundutbildningen och innan det ännu är möjligt att utöva yrket som allmänläkare. I det skedet kan det således ännu inte bli tal om fortbildning. Definitionsmässigt sker denna under den yrkesverksamma tiden. Under dessa omständigheter är det inte möjligt att kräva av en läkare som ännu inte har börjat utöva sitt yrke att han "skall kunna bevisa att han regelbundet deltagit i fortbildning med mellanrum som är anpassade till den medicinska utvecklingen".

Slutligen finns det inget skäl till att göra fortbildning obligatorisk för ett enda yrke, och ännu mindre för en enda läkarkategori.

Följaktligen kan kommissionen inte godta detta ändringsförslag.

Ändringsförslag 7 innebär att det skall införas ett nytt utbildningskrav för specialistläkare, nämligen "nöjaktiga kunskaper i allmän medicin".

Kommissionen hänvisar till det resonemang som förts ovan med anledning av ändringsförslagen 3 och 10: att utsträcka minimisamordningen av utbildningskraven utöver det som behövs för att underlätta den fria rörligheten skulle stå i strid med fördraget och även med syftet med direktiven om fri rörlighet och erkännande av utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis.

Då det gäller utbildningskraven för specialistläkare skall det påpekas att specialistläkaren redan har tillägnat sig alla nödvändiga kunskaper i allmän medicin under den sexåriga grundutbildningen. Med dessa kunskaper som grund var det tillåtet att t.o.m. den 1 januari 1995 verka som allmänläkare. Från och med detta datum krävs det en särskild utbildning i allmän medicin. Som framgår av ingressen till direktiv 93/16/EEG är avsikten med den särskilda utbildningen att specialistläkare skall behöva anlitas i färre fall. Ändringsförslag 7 är således till ingen nytta, eftersom specialistläkaren redan besitter tillräckliga kunskaper i allmän medicin tack vare sin grundutbildning och det strider också mot syftet med den nyligen införda särskilda utbildningen i allmän medicin.

Följaktligen kan kommissionen inte godta detta ändringsförslag.

Ändringsförslagen 8 och 9 innebär att minimitiden för den särskilda utbildningen i allmän medicin skall förlängas med ett år. Minimitiden skulle i så fall bli 3 år i stället för 2.

Kommissionen hänvisar till det resonemang som förts ovan med anledning av ändringsförslagen 3 och 10: att utsträcka minimisamordningen av utbildningskraven utöver det som är nödvändigt för att underlätta den fria rörligheten skulle stå i strid med fördraget och även med syftet med direktiven om fri rörlighet och erkännande av utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis.

Förslaget att förlänga den särskilda utbildningen i allmän medicin grundas dessutom på en uppfattning om grundutbildningen, enligt vilken utbildningen skall vara så komplett som möjligt innan yrkesutövningen börjar, medan det finns en annan uppfattning, enligt vilken grundutbildningen kontinuerligt skall kompletteras under hela yrkeskarriären. Utifrån detta synsätt står ändringsförslagen 8 och 9 delvis i motsättning till ändringsförslagen 3 och 10.

Det kan här rent allmänt noteras att de olika ändringsförslagen om läkarutbildningen framför allt berör allmän medicin och inte förefaller motiverade om man anlägger en helhetssyn på allmänläkarens respektive specialistläkarens roll, på betydelsen av grundutbildning, särskild utbildning, specialistutbildning och fortbildning. Såsom påpekats ovan kan man inte heller ignorera syftet med direktiven om fri rörlighet och erkännande av utbildnings-, examens- och andra behörighetsbevis.

Följaktligen kan kommissionen inte godta dessa ändringsförslag.

4. Slutsats

I enlighet med villkoren i artikel 250.2 i EG-fördraget, ändrar kommissionen sitt förslag enligt ovanstående text.