Förslag till RÅDETS BESLUT om gemenskapens ståndpunkt i associeringsrådet om genomförande av artikel 65 i Europa-Medelhavsavtalet som inrättar en associering mellan Europeiska gemenskaperna och deras medlemsstater, å ena sidan, och Republiken Tunisien, å andra sidan.

(framlagt av kommissionen)

MOTIVERING

Detta förslag syftar till att genomföra de bestämmelser om samordning av den sociala tryggheten som ingår i Europa-Medelhavsavtalet, som inrättar en associering mellan Europeiska gemenskaperna och deras medlemsstater, å ena sidan, och Tunisien, å den andra och som undertecknades i Bryssel den 17 juli 1995 [1]. I artikel 67 i detta avtal föreskrivs att dessa bestämmelser skall fastställas av associeringsrådet.

[1] EGT L 97, 30.3.1998.

1. RÄTTSLIG GRUND

Den rättsliga grunden för förslaget till beslut av associeringsrådet är artiklarna 65, 66, 67 och 68 i associeringsavtalet EG-Tunisien.

2. ALLMÄNNA KOMMENTARER

2.1. Avtalets innehåll.

I bestämmelserna i associeringsavtalet EG-Tunisien föreskrivs införande av ett samordningssystem som bygger på följande inslag:

1. Tunisiska arbetstagare som är lagligt bosatta och lagligt anställda i en medlemsstat, samt deras familjemedlemmar som är lagligt bosatta i en medlemsstat:

a) Ingen diskriminering på grund av nationalitet.

b) Sammanläggning av försäkrings-, anställnings- eller bosättningsperioder som fullgjorts enligt lagstiftningen i en eller flera medlemsstater för förvärvande av rätt, i en annan medlemsstat, till ålders-, invaliditets- och efterlevandepensioner, liksom familjeförmåner och förmåner vid sjukdom och moderskap.

c) Utbetalning av familjeförmåner till arbetstagare som är sysselsatta i en medlemsstat och vars familjemedlemmar är bosatta inom gemenskapen.

d) Överföring till Tunisien av ålders- och efterlevandepension, samt ersättning vid olycksfall i arbetet och arbetssjukdomar och de invaliditetspensioner som härrör från dem.

2. Arbetstagare som är medborgare i en medlemsstat och som är lagligt bosatta och anställda i Tunisien, liksom för deras familjemedlemmar som är lagligt bosatta där:

De skall i tillämpliga delar åtnjuta de förmåner som avses i punkt 1 a, 1 c och 1 d ovan.

2.2. Syftet med avtalet

Syftet med associeringavtalet mellan EG och Tunisien är att inrätta ett samordningssystem som skall göra att tunisiska arbetstagare garanteras ett skydd som grundas på det som gemenskapens regelverk ger de europeiska medborgarna.

Avtalet är dock inte ett led i strävan efter fri rörlighet för arbetstagare och syftar inte till att ge de tunisiska arbetstagarna ett lika gynnsam behandling som den som garanteras genom det samordningssystem för de sociala trygghetssystemen som inrättas genom förordning 1408/71.

3. III. KOMMENTARER TILL FÖRSLAGET TILL BESLUT.

3.1. Förslagets utformning

Beslutet skall omfatta bestämmelser om skyldigheter som åligger båda de avtalsslutande parterna och bestämmelser om skyldigheter som enbart åligger medlemsstaterna i förhållande till de tunisiska arbetstagarna.

Förslaget till beslut är därför utformat på följande sätt:

-Del I, III och IV rör medlemsstaterna och Tunisien.

-Del II gäller enbart medlemsstaterna.

-I bilagorna ges anvisningar till hur beslutet skall tillämpas i den nationella lagstiftningen i medlemsstaterna och i Tunisien.

3.2. Förslagets innehåll.

KOMMENTARER TILL ARTIKLARNA.

DEL I - ALLMÄNNA BESTÄMMELSER

Artikel 1

De termer som definieras i denna artikel motsvarar i huvudsak definitionerna i förordning 1408/71. I enlighet med avtalets bestämmelser används beteckningen arbetstagare enbart i betydelsen anställd. I vissa av definitionerna i förordning 1408/71 hänvisas till medlemsstaterna. Det har därför varit nödvändigt att även föra in hänvisningar till Tunisien.

Artikel 2

I denna artikel avgränsas den personkrets som omfattas av beslutet: tunisiska arbetstagare och medborgare i en medlemsstat, liksom deras familjemedlemmar och efterlevande, som är lagligt anställda respektive lagligt bosatta i en medlemsstat eller i Tunisien.

Artikel 3

Denna bestämmelse innehåller den sedvanliga formuleringen om principen för likabehandling, som i tillämpliga delar motsvarar artikel 3 i förordning 1408/71.

Artikel 4

När det gäller sakområdet beaktas begreppet social trygghet så som det specificeras i avtalet. Motsvarande bestämmelse återfinns i artikel 4 i förordning 1408/71.

Artikel 5

Denna bestämmelse motsvarar artikel 5 i förordning 1408/71 och ger varje avtalsslutande part möjlighet att få uppgifter om den lagstiftning och de system på vilka beslutet skall tillämpas.

Artikel 6

Denna artikel grundas på artikel 3.3 i förordning 1408/71 och innebär att vissa konventioner om social trygghet som ingåtts mellan medlemsstaterna och som nämns i bilaga III utvidgas till att omfatta de tunisiska arbetstagare som omfattas av detta beslut.

Artikel 7

Punkt 1 rör bortseende från krav på bosättning för de förmåner som räknas upp i avtalet. Dels skall förmåner som en tunisisk arbetstagare förvärvat enligt en eller flera medlemsstaters lagstiftning kunna överföras till de övriga medlemsstaterna. Dels skall förmåner som förvärvats enligt tunisisk lagstiftning kunna överföras till alla medlemsstater, och omvänt skall förmåner som förvärvats enligt en eller flera medlemsstaters lagstiftning kunna överföras till Tunisien.

Artikel 8

I denna bestämmelse föreskrivs att särskilda icke-avgiftsfinansierade förmåner skall utges på den medlemsstats territorium där personen i fråga är bosatt och att de inte skall kunna överföras, men också att perioderna inte skall kunna läggas samman, i enlighet med bestämmelserna i avtalet.

Artikel 9

Denna bestämmelse rör uppräkningen av förmåner och motsvarar artikel 11 i förordning 1408/71. När det i en medlemsstats lagstiftning finns regler om detta skall de tillämpas på de förmåner som förvärvats genom tillämpning av beslutet.

Artikel 10

När det gäller tillämpning av regler för förhindrande av sammanträffande av förmåner hänvisas här till det som föreskrivs i artikel 12 i förordning 1408/71

DEL II - BESTÄMMELSER OM HUR MEDLEMSSTATERNAS SOCIALA TRYGGHETSSYSTEM SKALL TILLÄMPAS PÅ TUNISISKA ARBETSTAGARE OCH DERAS FAMILJEMEDLEMMAR

AVDELNING I

BESTÄMMANDE AV TILLÄMPLIG LAGSTIFTNING

Artiklarna 11-18

Dessa bestämmelser innehåller i allt väsentligt de regler för hur detta skall bestämmas enligt motsvarande avdelning i förordning 1408/71 i fråga om anställda. Syftet är att undvika att de personer som omfattas av beslutet samtidigt omfattas av två lagstiftningar om social trygghet (dubbel avgift) eller, det motsatta förhållandet, att de inte omfattas av någon sådan lagstiftning (avsaknad av skydd). Reglerna bygger på principen att endast en lagstiftning skall vara tillämplig, vanligtvis den i staten där arbetstagaren är anställd, men det föreskrivs också vissa särskilda regler, bland annat för utsända arbetstagare.

AVDELNING II

SÄRSKILDA BESTÄMMELSER FÖR OLIKA SLAG AV FÖRMÅNER

Artiklarna 19-38

Dessa bestämmelser motsvarar i allt väsentligt kapitlet "sjukdom och moderskap" i förordning 1408/71.

Artiklarna 39-45

Dessa bestämmelser motsvarar i allt väsentligt kapitlet "invaliditet" i förordning 1408/71.

Artiklarna 46-56

Dessa bestämmelser motsvarar i allt väsentligt kapitlet "ålderdom och dödsfall (pensioner)" i förordning 1408/71.

Artiklarna 57-68

Dessa bestämmelser motsvarar i allt väsentligt kapitlet "olycksfall i arbetet och arbetssjukdomar" i förordning 1408/71.

Artiklarna 69-71

Dessa bestämmelser motsvarar i allt väsentligt kapitlet "dödsfallsersättningar" i förordning 1408/71.

Artiklarna 72-76

Dessa bestämmelser motsvarar kapitlet "familjeförmåner" i förordning 1408/71.

Artiklarna 77-79

Dessa bestämmelser motsvarar kapitlet "förmåner för pensionstagares minderåriga barn och barn som mist en av föräldrarna eller båda föräldrarna" i förordning 1408/71.

DEL III - DIVERSE BESTÄMMELSER

Genom dessa bestämmelser, som återger vissa artiklar i förordning 1408/71, regleras bland annat samordningen mellan medlemsstaternas och Tunisiens myndigheter.

DEL IV - ÖVERGÅNGS- OCH SLUTBESTÄMMELSER

Denna del som rör såväl Tunisien som medlemsstaterna handlar om hur beslutet senare skall tillämpas.

Rådet uppmanas att anta ett beslut om gemenskapens ståndpunkt enligt bifogat förslag till beslut av associeringsrådet för EG-Tunisien.

Förslag till RÅDETS BESLUT om gemenskapens ståndpunkt i associeringsrådet om genomförande av artikel 65 i Europa-Medelhavsavtalet som inrättar en associering mellan Europeiska gemenskaperna och deras medlemsstater, å ena sidan, och Republiken Tunisien, å andra sidan.

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR FATTAT DETTA BESLUT

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 300.2 första meningen i detta,

med beaktande av kommissionens förslag [2],

[2] EGT C..., ..., s. ...

och av följande skäl:

(1) Europa-Medelhavsavtalet, som inrättar en associering mellan Europeiska gemenskaperna och deras medlemsstater, å ena sidan, och Tunisien, å andra sidan, ingicks genom rådets och kommissionens beslut av den 26 januari 1998.

(2) I artikel 65 i avtalet föreskrivs att Europeiska unionens medlemsstaters sociala trygghetssystem skall samordnas med Tunisiens,

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Den ståndpunkt som gemenskapen skall inta i det associeringsråd som inrättats genom Europa-Medelhavsavtalet, som ingåtts mellan Europeiska gemenskaperna och deras medlemsstater, å ena sidan, och Tunisien, å andra sidan, om genomförandet av artikel 67 i detta avtal, motsvarar det förslag till beslut av associeringsrådet som bifogas detta beslut.

Utfärdat i Bryssel den

På rådets vägnar

Ordförande

FÖRSLAG TILL ASSOCIERINGSRÅDETS BESLUT NR

mellan Europeiska gemenskaperna och deras medlemsstater, å ena sidan, och Tunisien, å andra sidan

av den ...

om samordning av Europeiska unionens medlemsstaters och Tunisiens sociala trygghetssystem

ASSOCIERINGSRÅDET HAR BESLUTAT FÖLJANDE

med beaktande av det avtal som inrättar en associering mellan Europeiska gemenskaperna och deras medlemsstater, å ena sidan, och Tunisien, å andra sidan, och [3],

[3] EGT L 97, 30.3.1998.

av följande skäl:

I artiklarna 65, 66, 67 och 68 i associeringsavtalet föreskrivs en samordning av Europeiska unionens medlemsstaters och Tunisiens sociala trygghetssystem.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

DEL I - ALLMÄNNA BESTÄMMELSER

Artikel 1

Definitioner

I detta beslut används följande beteckningar med de betydelser som här anges:

a) Arbetstagare:

i) den som är försäkrad, obligatoriskt eller genom en frivillig fortsättningsförsäkring, mot en eller flera av de risker som täcks av grenarna i ett system för social trygghet för anställda,

ii) den som är obligatoriskt försäkrad mot en eller flera av de risker som täcks av de grenar av social trygghet som detta beslut omfattar, enligt ett system för social trygghet för samtliga invånare eller för hela den förvärvsarbetande befolkningen, förutsatt att personen

-kan identifieras som anställd genom det sätt på vilket systemet administereras eller finansieras,

eller

-personen, om dessa kriterier inte uppfylls, är försäkrad mot någon annan risk som anges i bilaga I enligt ett system för anställda eller enligt ett system som avses i punkt iii, antingen obligatoriskt eller genom frivillig fortsättningsförsäkring, eller, där inget sådant system finns i den berörda staten, personen uppfyller kraven enligt den definition som anges i bilaga I.

iii) den som är obligatoriskt försäkrad mot flera av de risker som täcks av de grenar som detta beslut omfattar, enligt ett allmänt system för social trygghet för hela lantbruksbefolkningen enligt de kriterier som anges i bilaga I,

iv) den som är frivilligt försäkrad mot en eller flera av de risker som täcks av de grenar som detta beslut omfattar, enligt ett system för social trygghet för anställda eller för samtliga invånare eller för vissa kategorier av invånare

-om en sådan person är verksam som anställd

eller

-om en sådan person tidigare varit obligatoriskt försäkrad mot samma risk enligt ett system för anställda i samma stat.

b) Gränsarbetare: en arbetstagare som är verksam inom en medlemsstats territorium och som är bosatt inom en annan medlemsstats territorium, dit han som regel återvänder dagligen eller åtminstone en gång i veckan. En gränsarbetare som förflyttas till en annan ort inom samma eller någon annan medlemsstats territorium av det företag till vilket han normalt är knuten, eller som tillhandhåller tjänster på annan ort inom samma eller en annan medlemsstats territorium, behåller sin ställning som gränsarbetare under en tid av högst fyra månader även om han under denna tid är förhindrad att dagligen, eller åtminstone en gång i veckan, återvända till den ort där han är bosatt.

c) Säsongsarbetare: en arbetstagare som reser till en annan medlemsstats territorium än det inom vilket han är bosatt, för att där utföra ett säsongsbetonat arbete för ett företag eller en arbetsgivare i den staten under en tid som inte under några omständigheter kan överstiga åtta månader och som uppehåller sig inom den nämnda statens territorium så länge arbetet pågår. Med ett arbete av säsongskaraktär avses ett arbete som på grund av årstidernas växlingar automatiskt återkommer varje år.

d) Familjemedlem: den som definieras eller erkänns som familjemedlem eller som betecknas som medlem av hushållet i den lagstiftning enligt vilken förmåner utges, eller, i fall som avses i artikel 23.1 a och artikel 34, i lagstiftningen i den medlemsstat inom vars territorium personen är bosatt. Om denna lagstiftning betraktar som familjemedlem eller medlem av hushållet endast den som är samboende med den anställde eller egenföretagaren, skall detta vilkor anses vara uppfyllt om personen för sin försörjning huvudsakligen är ekonomiskt beroende av den anställde eller egenföretagaren. Om en medlemsstats lagstiftning om vårdförmåner vid sjukdom eller moderskap inte gör skillnad mellan familjemedlemmar och andra personer som lagstifningen gäller, skall uttrycket familjemedlem ha den betydelse som anges i bilaga I.

e) Efterlevande: en person som definieras eller erkänns som sådan av den lagstiftning enligt vilken förmånerna utges. Om denna lagstiftning betraktar som efterlevande endast den, som var samboende med den avlinde, skall detta villkor anses vara uppfyllt om personen för sin försörjning huvudsakligen var ekonomiskt beroende av den avlinde.

f) Bosättning: stadigvarande bosättning.

g) Vistelse: tillfällig vistelse.

h) Lagstiftning: de nuvarande eller framtida lagar, författningar och övriga tillämpningsbestämmelser i varje medlemsstat och i Tunisien som rör de grenar av social trygghet och de sociala trygghetssystem som avses i artikel 4.1 och 4.2.

Termen omfattar inte bestämmelser i nuvarande eller kommande kollektivavtal även om de genom myndighetsbeslut har eller fått sitt tillämpningsområde utvidgat. Om emellertid sådana bestämmelser

i) tjänar till att uppfylla ett krav på obligatorisk försäkring, som tillkommit genom de lagar och andra författningar som avses i föregående stycke,

eller

ii) skapar ett system som administreras av samma organ som administerar de system som tillkommit genom författningar som avses i föregående stycke

kan begränsningen i termen när som helst hävas genom att den berörda staten avger en förklaring som specificerar de system som detta beslut skall gälla. En sådan förklaring skall anmälas och offentliggöras enligt bestämmelserna i artikel 90.

i) Konvention: varje bilateralt eller multilateralt instrument på området för social trygghet som är eller kommer att bli bindande antingen för två eller flera medlemsstater eller för en medlemsstat och Tunisien vad gäller samtliga eller vissa av de grenar och system som anges i artikel 4.1 och 4.2, samt alla slags avtal som har ingåtts med anledning av sådana instrument.

j) Behörig myndighet: för varje medlemsstat och för Tunisien minstrar eller motsvarande myndighet med ansvar för de sociala trygghetssystemen inom hela eller en del av statens territorium.

k) Institution: det organ eller den myndighet i varje medlemsstat och i Tunisien som ansvarar för tillämpningen av hela eller delar av lagstiftningen.

l) Behörig institution:

i) den institution hos vilken en person är försäkrad vid den tidpunkt då en ansökan om förmån görs,

eller

ii) den institution från vilken den berörda personen har rätt, eller skulle ha rätt, till förmåner om han eller en eller flera familjemedlemmar var bosatta inom den medlemsstats eller Tunisiens territorium där institutionen finns,

eller

iii) den institution som har utsetts av den berörda medlemsstatens eller Tunisiens behöriga myndighet,

eller

iv) när det gäller ett system där en arbetsgivare har ansvar för förmåner som avses i artikel 4.1, antingen arbetsgivaren eller den anlitade försäkringsgivaren eller, om sådan saknas, ett organ eller en myndighet som har utsetts av den behöriga myndigheten i den berörda medlemsstaten eller i Tunisien.

m) Institution på bosättningsorten respektive institution på vistelseorten: den institution som är behörig att utge förmåner på den ort, där personen är bosatt, enligt den lagstiftning som institutionen tillämpar, respektive den institution som är behörig att utge förmåner på den ort där den berörda personen vistas, enligt den lagstiftning som institutionen tillämpar eller, då ingen sådan institution finns, den institution som utsetts av den ifrågavarande medlemsstatens eller Tunisiens behöriga myndighet.

n) Behörig stat: den stat inom vars territorium den behöriga institutionen finns.

o) Föräkringsperioder: avgiftsperioder eller anställningsperioder definierade eller erkända som försäkringsperioder i den lagstiftning enligt vilken de har fullgjorts eller anses vara fullgjorda och alla andra perioder som behandlas som sådana när de enligt denna lagstiftning betraktas som likvärdiga med försäkringsperioder.

p) Anställningsperioder: perioder som definieras eller erkänns som sådana i den lagstiftning enligt vilken de har fullgjorts samt alla perioder som behandlas som sådana när de enligt denna lagstiftning betraktas som likvärdiga med anställningsperioder.

q) Bosättningsperioder: perioder som definieras eller erkänns som sådana i den lagstiftning enligt vilken de har fullgjorts eller betraktas som fullgjorda.

r) Förmåner och pensioner: alla förmåner och pensioner, inbegripet alla däri ingående delar som bekostas av allmänna medel, alla indexhöjningar och tilläggsbetalningar, om något annat inte föreskrivs i avdelning II, del 2, liksom förmåner i form av engångsbelopp som kan utbetalas istället för pensioner samt utbetalningar som görs i form av återbetalning av avgifter.

s) i) Familjeförmåner: alla vådförmåner eller kontanförmåner som är avsedda att täcka en familjs utgifter enligt den lagstiftning som anges i artikel 4.1 h, med undantag för de särskilda bidrag vid barns födelse eller vid adoption som nämns i bilaga II.

ii) Familjebidrag: periodiska kontanförmåner som utges endast på grundval av familjemedlemmarnas antal och, i förekommande fall, deras ålder.

t) Dödsfallsersättningar: alla engångsbelopp som utbetalas vid dödsfall, med undantag av de engångsbelopp som avses i stycket r.

u) Förordning 1408/71: vid tillämpning av detta beslut rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av den 14 juni 1971 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen.

Artikel 2

Personkrets

Om något annat inte föreskrivs skall detta beslut tillämpas på

a) arbetstagare som är tunisiska medborgare och lagligt anställda i en medlemsstat och som omfattas eller har omfattats av lagstiftningen i en eller flera medlemsstater, samt deras familjemedlemmar som är lagligt bosatta inom en medlemsstats territorium och deras efterlevande,

b) arbetstagare som är medborgare i en medlemsstat och lagligt anställda i Tunisien och som omfattas eller har omfattats av den tunisiska lagstiftningen, samt deras familjemedlemmar som är lagligt bosatta där och deras efterlevande,

Artikel 3

Likabehandling

1. De tunisiska medborgare som omfattas avbestämmelserna i detta beslut och som är bosatta inom en medlemsstats territorium skall ha samma rättigheter och skyldigheter i förhållande till en medlemsstats lagstiftning som medborgarna i denna medlemsstat, om inget annat följer av särskilda bestämmelser i detta beslut.

2. De medborgare i en medlemsstat som omfattas av bestämmelserna i detta beslut och som är bosatta i Tunisien skall samtidigt ha samma rättigheter och skyldigheter i förhållande till den tunisiska lagstiftningen som medborgarna i detta land, om inget annat följer av särskilda bestämmelser i detta beslut.

3. Bestämmelserna i punkt 1 och 2 skall gälla rätten att välja ledamöter till organen inom det sociala trygghetssystemets institutioner eller att delta i nomineringen av sådana ledamöter, men skall inte påverka medlemsstaternas eller Tunisiens lagstiftning om valbarhet eller metoder för nomineringen till dessa organ.

Artikel 4

Sakområden

1. Med beaktande av de särskilda bestämmelser som detta beslut innehåller, gäller det all lagstiftning om följande grenar av social trygghet:

a) Förmåner vid sjukdom och moderskap.

b) Förmåner vid invaliditet.

c) Förmåner vid ålderdom.

d) Förmåner till efterlevande.

e) Förmåner vid olycksfall i arbetet och arbetssjukdomar.

f) Dödsfallsersättningar.

g) Förmåner vid arbetslöshet.

h) Familjeförmåner.

2. Detta beslut gäller alla allmänna och särskilda social trygghetssystem, både avgiftsfinansierade och icke avgiftsfinansierade, samt system som reglerar arbetsgivares eller redares skyldigheter i fråga om sådana förmåner som avses i punkt 1.

3. Detta beslut gäller också särskilda icke avgiftsfinansierade förmåner som utges enligt en annan lagstiftning eller andra system än de som avses i punkt 1 eller som inte omfattas enligt punkt 4, när sådana förmåner har till syfte

a) antingen att täcka de risker som omfattas av de försäkringsgrenar som anges i punkt 1 a-h, i stället för eller som tillägg till andra förmåner, eller

b) att uteslutande ge särskilt skydd för funktionshindrade.

4. Detta beslut gäller inte bestämmelser i en medlemsstats lagstiftning om särskilda icke avgiftsfinansierade förmåner som anges i bilaga II avsnitt II vars tillämpningsområde är begränsat till en del av medlemsstatens territorium.

5. Bestämmelserna i del II, avdelning II skall dock inte påverka bestämmelser i lagstiftning som reglerar redarnas skyldigheter.

6. Denna förordning gäller inte social eller medicinsk hjälp, förmåner till offer för krig eller dess följder.

Artikel 5

De avtalsslutande parternas förklaringar om detta besluts tillämpningsområde

I förklaringar som skall anmälas och offentliggöras enligt artikel 90 skall medlemsstaterna och Tunisien närmare ange den lagstiftning och de system som avses i artikel 4.1 och 4.2, de minimiförmåner som avses i artikel 55 samt de förmåner som avses i artiklarna 77 och 78.

Artikel 6

Konventioner om social trygghet som ingåtts mellan två eller flera medlemsstater

De konventioner om social trygghet som omfattar två eller flera medlemsstater och som anges i bilaga III, skall utvidgas till att gälla alla personer som omfattas av detta beslut.

Artikel 7

Bortseende från krav på bosättning - obligatorisk försäkrings inverkan på återbetalning av avgifter

1. Om något annat inte föreskrivs i detta beslut får förmåner vid ålderdom eller till efterlevande, pensioner vid olycksfall i arbetet eller arbetssjukdomar samt kontantförmåner vid invaliditet vilka förvärvats enligt en eller flera medlemsstaters lagstiftning inte minskas, ändras, innehållas, dras in eller konfiskeras med anledning av att mottagaren är bosatt inom en annan medlemsstats territorium än i den medlemsstat, där institutionen som svarar för utgivandet av förmånerna finns.

Bestämmelserna i föregående stycke skall även gälla förmåner som utges som engångsbelopp när en efterlevande make, som hade rätt till efterlevandepension, gifter om sig.

2. Med undantag för andra invaliditetsförmåner än de som utges för arbetsolyckor och arbetssjukdom, gäller bestämmelserna i punkt 1 även förmåner som förvärvats enligt en eller flera medlemsstaters lagstiftning när förmånstagaren är tunisisk medborgare och bosatt i Tunisien, samt förmåner som förvärvats enligt den tunisiska lagstiftningen när förmånstagaren är medborgare i en medlemsstat och bosatt inom denna medlemsstats eller annan medlemsstats territorium.

3. Om återbetalning av avgifter enligt en medlemsstats lagstiftning grundas på villkoret att personen i fråga inte längre omfattas av obligatorisk försäkring, skall detta villkor inte anses uppfyllt så länge denne omfattas av obligatorisk försäkring som arbetstagare enligt en annan medlemsstats lagstiftning.

Artikel 8

Särskilda icke avgiftsfinansierade förmåner

1. Utan hinder av bestämmelserna i artikel 7 och avdelning II i del II skall personer som omfattas av detta beslut erhålla de särskilda icke avgiftsfinansierade kontantförmåner som avses i artikel 4.3 endast inom den medlemsstats territorium där de är bosatta och i enlighet med lagstiftningen i den staten, under förutsättning att förmånerna är förtecknade i bilaga IV. Förmånerna skall utges och bekostas av institutionen på bosättningsorten.

2. Om rätten till en förmån som avses i punkt 1 enligt en medlemsstats lagstiftning utges i form av ett tillägg vid uppbärande av en förmån som omfattas av artikel 4.1 a-h och ingen sådan förmån utbetalas enligt denna lagstiftning, skall varje motsvarande förmån som beviljas enligt en annan medlemsstats lagstiftning behandlas som en förmån som beviljas enligt den förstnämnda medlemsstatens lagstiftning för rätt till tillägget.

3. Om rätten till en handikapp- eller invaliditetsförmån som omfattas av punkt 1 enligt en medlemsstats lagstiftning är förenad med villkor om att handikappet eller invaliditeten skall ha diagnosticerats första gången inom den medlemsstatens territorium, skall detta villkor anses vara uppfyllt om en sådan diagnos första gången ställs inom en annan medlemsstats territorium.

Artikel 9

Uppräkning av förmåner

De föreskrifter om indexering av förmåner som finns i en medlemsstats eller i Tunisiens lagstiftning skall gälla förmåner som utges enligt den lagstiftningen och tillämpas med beaktande av bestämmelserna i detta beslut.

Artikel 10

Förhindrande av sammanträffande av förmåner

1. Detta beslut kan inte åberopas för att få eller bevara en rätt till flera förmåner av samma slag för samma period av obligatorisk försäkring. Detta gäller dock inte förmåner som utges på grund av invaliditet, ålderdom, dödsfall (pensioner) eller arbetssjukdom och som beviljas av två eller flera medlemsstaters institutioner enligt bestämmelserna i artiklarna 43, 45.2, 45.3, 48, 55, 56 eller 65.1 b.

2. Om något annat inte föreskriva i detta beslut får bestämmelserna i en medlemsstats lagstiftning om minskning, innehållande eller indragning av förmåner vid sammanträffande med andra sociala trygghetsförmåner eller annan inkomst åberopas mot mottagaren även om sådana förmåner har förvärvats enligt en annan medlemsstats eller enligt Tunisiens lagstiftning eller om sådan inkomst har förvärvats inom en annan medlemsstats eller inom Tunisiens territorium.

Bestämmelserna i Tunisiens lagstiftning om minskning, innehållande eller indragning av förmåner vid sammanträffande med andra sociala trygghetsförmåner eller annan inkomst får åberopas mot mottagaren även om sådana förmåner har förvärvats enligt en eller flera andra medlemsstaters lagstiftning eller om sådan inkomst har förvärvats inom en eller flera andra medlemsstaters territorium.

3. Bestämmelsena i punkt 2 skall inte tillämpas på personer som uppbär förmåner av samma slag för invaliditet, ålderdom och dödsfall (pensioner) när dessa fastställs

-av institutionerna i två eller flera medlemsstater enligt artiklarna 48, 56 och 66 i detta beslut,

-av en tunisisk institution, enligt bestämmelserna i en konvention om social trygghet som har ingåtts mellan Tunisien och en medlemsstat.

4. Bestämmelserna i en medlemsstats lagstiftning om minskning, innehållande eller indragning av förmåner vid invaliditet eller förtida förmåner vid ålderdom för den som är förvärvsverksam kan åberopas mot förmånstagaren även om denne är verksam inom en annan medlemsstats eller inom Tunisiens territorium.

Bestämmelserna i Tunisiens lagstiftning om minskning, innehållande eller indragning av förmåner vid invaliditet eller förtida förmåner vid ålderdom för den som är förvärvsverksam kan åberopas mot förmånstagaren även om denne är verksam inom en medlemsstats territorium.

DEL II - BESTÄMMELSER OM HUR MEDLEMSSTATERNAS SOCIALA TRYGGHETSSYSTEM SKALL TILLÄMPAS PÅ TUNISISKA ARBETSTAGARE OCH DERAS FAMILJEMEDLEMMAR

AVDELNING I

BESTÄMMANDE AV TILLÄMPLIG LAGSTIFTNING

Artikel 11

Allmänna bestämmelser

1. Arbetstagare som detta beslut tillämpas på skall omfattas av endast en medlemsstats lagstiftning. Denna lagstiftning skall bestämmas enligt bestämmelserna i denna avdelning.

2. Om inget annat följer av artiklarna 12-17 skall följande gälla:

a) Den som är anställd inom en medlemsstats territorium skall omfattas av denna medlemsstats lagstiftning, även om han är bosatt inom en annan medlemsstats territorium eller om det företag eller den arbetsgivare som han är anställd hos har sitt säte eller är bosatt inom en annan medlemsstats territorium.

b) Den som är anställd ombord på ett fartyg som för en medlemsstats flagga skall omfattas av denna stats lagstiftning.

c) Den arbetstagare för vilken lagstiftningen i en medlemsstat upphör att gälla utan att lagstiftningen i en annan medlemsstat blir tillämplig enligt någon av reglerna i föregående punkter eller enligt något undantag eller någon särskild bestämmelse i artiklarna 12-17 skall omfattas av lagstiftningen i den medlemsstat inom vars territorium han är bosatt och endast enligt bestämmelserna i den lagstiftningen.

Artikel 12

Särskilda bestämmelser

1. Artikel 11.2 a skall tillämpas med beaktande av följande undantag och omständigheter:

a) Den som är anställd inom en medlemsstats territorium hos ett företag, till vilket han normalt är knuten, och som av detta företag sänds till en annan medlemsstats territorium för att där utföra arbete för detta företags räkning, skall fortsätta att omfattas av den förstnämnda medlemsstatens lagstiftning, under förutsättning att detta arbete inte väntas vara längre än tolv månader och att han inte sänds ut för att ersätta någon som har fullgjort sin utsändningsperiod.

b) Om arbetet i den andra medlemsstaten på grund av oförutsebara omständigheter varar längre än vad som ursprungligen förväntades och om varaktigheten därför överstiger tolv månander, skall den förstnämnda medlemsstatens lagstiftning fortsätta att gälla tills arbetet har avslutats, under förutsättning att den behöriga myndingheten i den medlemsstat dit personen har sänts ut, eller det organ som har utsetts av denna myndighet, lämnar sitt samtycke. Sådant samtycke måste begäras före den första tolvmånadersperiodens utgång. Samtycke kan dock inte lämnas för en förlängning som överstiger tolv månader.

2. För den som normalt arbetar inom två eller flera medlemsstaters territorier skall fråga om tillämplig lagstiftning avgöras på följande sätt:

a) En arbetstagare som tillhör den resande eller flygande personalen i ett företag som för andras eller egen räkning bedriver internationell befordran av passagerare eller gods med järnväg, landsvägstransporter, flyg eller inrikes sjöfart och som har sitt säte inom en medlemsstats territorium skall omfattas av denna stats lagstiftning med följande begränsningar:

i) Om företaget har en filial eller fast representation inom en annan medlemsstats territorium, skall den som arbetar vid denna filial eller fasta represantation omfattas av lagstiftningen i den medlemsstaten.

ii) Den som huvudsakligen arbetar inom den medlemsstats territorium där han är bosatt skall omfattas av denna stats lagstiftning, även om det företag hos vilket han är anställd inte har sitt säte eller någon filial eller permanent representation inom det territoriet.

b) Andra arbetstagare än de som anges i a skall omfattas av

i) lagstiftningen i den medlemsstat inom vars territorium den anställde är bosatt, om han till viss del utför arbetet inom detta territorium eller om han är knuten till flera företag eller arbetsgivare inom olika medlemsstaters territorier,

ii) lagstiftningen i den medlemsstat inom vars territorium det företag eller den person, som anställt honom har sitt säte eller är bosatt, om han inte är bosatt inom någon av de medlemsstaters territorier där han utför arbetet.

3. Den som arbetar inom en medlemsstats territorium hos ett företag, som har sitt säte inom en annan medlemsstats territorium och vars verksamhet sträcker sig över dessa staters gemensamma gräns, skall omfattas av lagstiftningen i den medlemsstat inom vars territorium företaget har sitt säte.

Artikel 13

Särskilda bestämmelser för sjömän

Artikel 11.2 b skall tillämpas med beaktande av följande undantag och omständigheter:

1. Den som är anställd hos ett företag till vilket han normalt är knuten, antigen inom en medlemsstats territorium eller ombord på ett fartyg som för en medlemsstats flagga, och som sänds ut av detta företag att utföra arbete för detta företags räkning ombord på ett fartyg som för en annan medlemsstats flagga skall fortsätta att omfattas av lagstiftningen i den förstnämnda medlemsstaten enligt de villkor som anges i artikel 12.1.

2. Den som normalt inte har anställning till sjöss men som utför arbete inom en medlemsstats territorialvatten eller hamn ombord på ett fartyg, vilket för en annan medlemsstatens flagga inom detta territorialvatten eller denna hamn och vars besättning han inte tillhör, skall fortsätta att omfattas av den förstnämnda medlemsstatens lagstiftning.

3. Den som är anställd på ett fartyg, vilket för en medlemsstas flagga, och som får sin lön från ett företag eller en person som har sitt säte eller är bosatt inom en annan medlemsstats territorium skall omfattas av den sistnämnda statens lagstiftning, om han är bosatt inom denna stats territorium. Företaget eller personen som betalar lönen skall betraktas som arbetsgivare vid tilllämpningen av den lagstiftningen.

Artikel 14

Särskilda bestämmelser för personer som samtidigt är anställda och egenföretagare inom olika medlemsstaters territorium

En person som samtidigt är anställd och egenföretagare inom olika medlemsstaters territorier skall omfattas av lagstiftningen i den medlemsstat inom vars territorium han är anställd eller, om han är anställd inom två eller flera medlemsstaters territorier, av den lagstiftning som fastställs enligt artikel 12.2 eller 12.3.

Artikel 15

Diverse bestämmelser

1. De personer som avses i artikel 12.2 och 12.3 skall, vid tillämpningen av den lagstiftning som fastställs enligt dessa bestämmelser, behandlas som om de utförde allt förvärvsarbete inom den berörda medlemsstatens territorium.

2. Bestämmelser i en medlemsstats lagstiftning, enligt vilka en pensionstagare som är förvärvsverksam inte skall omfattas av den obligatoriska försäkringen för denna verksamhet, skall gälla också pensionstagare som har förvärvat rätt till pension enligt en annan medlemsstats lagstiftning, om inte personen i fråga hos den institution som har utsetts av den behöriga myndigheten i den förstnämnda medlemsstaten uttryckligen begär att få omfattas av försäkringen.

Artikel 16

Bestämmelser om frivillig försäkring eller frivillig fortsättningsförsäkring

1. Artiklarna 11-15 skall inte gälla frivillig försäkring eller frivillig fortsättningsförsäkring såvida det i en medlemsstat, för någon av de grenar som anges i artikel 4, inte finns annat än ett frivilligt försäkringssystem.

2. Om tillämpningen av två eller flera medlemsstaters lagstiftning medför dubbelförsäkring gäller följande:

-Vid ett obligatoriskt försäkringssystem och ett eller flera system för frivillig försäkring eller frivillig fortsättningsförsäkring, skall personen omfattas endast av det obligatoriska försäkringssystemet.

-Vid två eller flera system för frivillig försäkring eller frivillig forsättningsförsäkring, kan personen omfattas endast av det system för frivillig försäkring eller frivillig fortsättningsförsäkring som han har valt.

3. Vad gäller invaliditet, ålderdom och dödsfall (pensioner) kan dock personen ansluta sig till en medlemsstats system för frivillig försäkring eller frivillig fortsättningsförsäkring, även om han omfattas av en annan medlemsstats obligatoriska försäkring, i den mån en sådan dubbelförsäkring uttryckligen eller underförstått är tillåten i den förstnämnda medlemsstaten.

Artikel 17

Undantag från bestämmelserna i artiklarna 11-16

Två eller flera medlemsstater, dessa staters behöriga myndigheter eller de organ som utses av dessa myndigheter kan komma överens om undantag från bestämmelserna i artikel 11-16 till förmån för vissa grupper av personer eller för vissa personer.

Artikel 18

Särskilda bestämmelser för personer som uppbär pension enligt lagstiftningen i en eller flera medlemsstater

Den som uppbär pension som utbetalas enligt lagstiftningen i en medlemsstat eller pensioner som utbetalas enligt lagstiftningen i flera medlemsstater och som är bosatt inom en annan medlemsstats territorium kan på begäran undantas från lagstiftningen i sistnämnda stat under förutsättning att han inte omfattas av denna lagstiftning på grund av att han är förvärvsverksam.

AVDELNING II - SÄRSKILDA BESTÄMMELSER FÖR OLIKA SLAG AV FÖRMÅNER

KAPITEL 1

SJUKDOM OCH MODERSKAP

Avsnitt 1

Gemensamma bestämmelser

Artikel 19

Sammanläggning av försäkrings-, anställnings- eller bosättningsperioder

1. Den behöriga institutionen i en medlemsstat, enligt vars lagstiftning försäkrings-, anställnings- eller bosättningsperioder skall fullgöras för att en person skall få, bibehålla eller återfå rätt till förmåner, skall i nödvändig utsträckning beakta de försäkrings-, anställnings- eller bosättningsperioder som fullgjorts enligt lagstiftningen i alla andra medlemsstater, som om det gällde perioder som fullgjorts enligt den lagstiftning som den behöriga institutionen tillämpar.

2. Bestämmelserna i punkt 1 skall gälla säsongsarbetare, även vad avser perioder före ett försäkringsavbrott som överstiger den period som den behöriga statens lagstiftning medger, under förutsättning att avbrottet i personens försäkring inte har överstigit fyra månader.

Avsnitt 2

Arbetstagare och deras familjemedlemmar

Artikel 20

Bosättning i en annan medlemsstat än den behöriga staten - Allmänna bestämmelser

1. En arbetstagare som är bosatt inom en annan medlemsstats territorium än den behöriga statens och som uppfyller villkoren i den behöriga statens lagstiftning för rätt till förmåner skall, i förekommande fall med beaktande av bestämmelserna i artikel 19, få följande förmåner i den stat där han är bosatt:

a) Vårdförmåner som för den behöriga institutionens räkning utges av institutionen på bosättningsorten enligt bestämmelserna i den lagstiftning som institutionen tillämpar som om han vore försäkrad där.

b) Kontantförmåner som utges av den behöriga institutionen enligt bestämmelserna i den lagstiftning som denna tillämpar. Efter överenskommelse mellan den behöriga institutionen och institutionen på bosättningsorten kan sådana förmåner dock utges av den sistnämnda institutionen för den förstnämnda institutionens räkning enligt lagstiftningen i den behöriga staten.

2. Bestämmelserna i punkt 1 gäller också familjemedlemmar som bor inom en annan medlemsstats territorium än den behöriga statens, i den mån de inte har rätt till sådana förmåner enligt lagstiftningen i den medlemsstat inom vars territorium de är bosatta.

Om familjemedlemmarna är bosatta inom en medlemsstats territorium enligt vars lagstiftning rätten att erhålla vårdförmåner inte grundas på något villkor om försäkring eller anställning, skall de vårdförmåner som de får anses utgivna av den institution hos vilken den anställde eller egenföretagaren är försäkrad, om inte maken eller den person som har vårdnaden om barnen är förvärvsverksam inom den nämnda medlemsstatens territorium.

Artikel 21

Gränsarbetare och deras familjemedlemmar - Särskilda bestämmelser

Även gränsarbetare kan få förmåner inom den behöriga statens territorium. Sådana förmåner skall utges av den behöriga institutionen enligt denna stats lagstiftning som om personen vore bosatt i den staten. Gränsarbetstarens familjemedlemmar kan erhålla förmåner på samma villkor. För detta krävs dock, utom i brådskande fall, en överenskommelse mellan de berörda staterna, mellan de behöriga myndigheterna i dessa stater eller, om en sådan överenskommelse saknas, ett i förväg lämnat medgivande av den behöriga institutionen.

Artikel 22

Vistelse i eller flyttning till den behöriga staten

1. Arbetstagare som avses i artikel 20.1 och som vistas inom den behöriga statens territorium har rätt till förmåner enligt bestämmelserna i den statens lagstiftning som om han vore bosatt där, även om han före vistelsen redan har fått förmåner för samma fall av sjukdom eller moderskap.

2. Punkt 1 gäller också familjemedlemmar som avses i artikel 20.2.

Om familjemedlemmarna är bosatta inom en annan medlemsstats territorium än den medlemsstats territorium inom vilket arbetstagaren är bosatt, skall dock vårdförmåner utges av institutionen på vistelseorten för institutionen på den ort där dessa personer är bosatta.

3. Punkt 1 och 2 gäller inte gränsarbetare och deras familjemedlemmar.

4. Arbetstagare och deras familjemedlemmar som avses i artikel 20 som bosätter sig inom den behöriga statens territorium har rätt till förmåner enligt bestämmelserna i denna stats lagstiftning även om de före flyttningen redan har fått förmåner för samma fall av sjukdom eller moderskap.

Artikel 23

Vistelse utanför den behöriga staten - Återkomst eller flyttning till en annan medlemsstat under sjukdom eller moderskap - Behov av att resa till en annan medlemsstat för att få lämplig vård

1. Arbetstagare som uppfyller villkoren för rätt till förmåner i den behöriga statens lagstiftning, i förekommande fall med beaktande av bestämmelserna i artikel 19, och

a) vars hälsotillstånd kräver omedelbara förmåner under en vistelse inom en annan medlemsstats territorium, eller

eller

b) som, efter att ha fått rätt till förmåner på den behöriga institutionens bekostnad, får tillstånd av denna institution att återvända till den medlemsstats territorium där han är bosatt eller att flytta till en annan medlemsstats territorium, eller

eller

c) som efter tillstånd av den behöriga institutionen beger sig till en annan medlemsstats territorium för att där få den vård som hans hälsotillstånd kräver,

har rätt till följande:

i) Vårdförmåner som utges för den behöriga institutionens räkning av institutionen på vistelse- eller bosättningsorten enligt bestämmelserna i den lagstiftning som den sistnämnda institutionen tillämpar som om han vore försäkrad där. Längden av den period under vilken förmåner utges skall dock bestämmas enligt den behöriga statens lagstiftning.

ii) Kontantförmåner som utges av den behöriga institutionen enligt bestämmelserna i den lagstiftning som denna institution tillämpar. Efter överenskommelse mellan den behöriga institutionen och institutionen på vistelse- eller bosättningsorten, kan dock sådana förmåner utges av den sistnämnda institutionen för den förstnämndas räkning enligt bestämmelserna i den behöriga statens lagstiftning.

2. Tillstånd enligt punkt 1 b får vägras endast om det är klarlagt att en flyttning skulle vara skadlig för personens hälsotillstånd eller försvåra läkarvården.

Tillstånd enligt punkt 1 c får inte vägras, om vården är en förmån som utges enligt lagstiftningen i den medlemsstat inom vars territorium personen är bosatt och om han i den staten inte kan få vård inom den tid som, med beaktande av hans aktuella hälsotillstånd och sjukdomens sannolika förlopp, där är normal för vården i fråga.

3. Bestämmelserna i punkt 1 och 2 gäller också arbetstagares familjemedlammar.

Vid tillämpningen av punkt 1 a i och 1 c i på de familjemedlemmar som avses i artikel 20.2 som är bosatta inom en annan medlemsstats territorium än den inom vars territorium arbetstagaren är bosatt gäller följande:

a) Vårdförmåner skall utges för institutionen i den medlemsstat inom vars territorium familjemedlemmarna är bosatta av institutionen på vistelseorten enligt bestämmelserna i den lagstiftning som denna tillämpar som om arbetstagaren vore försäkrad där. Den period under vilken förmåner utges bestäms dock av lagstiftningen i den medlemsstat inom vars territorium familjemedlemmarna är bosatta.

b) Frågan om tillstånd enligt punkt 1 c prövas av institutionen i den medlemsstat inom vars territorium familjemedlemmarna är bosatta.

4. Den omständigheten att bestämmelserna i punkt 1 gäller arbetstagare skall inte påverka familjemedlemmarnas rätt till förmåner.

Artikel 24

Verksamhet som bedrivs i en annan medlemsstat än den behöriga staten - Vistelse i den stat där verksamheten bedrivs

För de arbetstagare som avses i artiklarna 12, 13, 14 och 17 samt för medföljande familjemedlemmar gäller bestämmelserna i artikel 23.1 a när dessa personers hälsotillstånd är sådant att det kräver förmåner under vistelse i den medlemsstat där arbetet utförs, eller, när arbetet utförs ombord på ett fartyg, i det land vars flagga fartyget för.

Artikel 25

Beräkning av kontantförmåner

1. Den behöriga institutionen i en medlemsstat, vars lagstiftning föreskriver att kontantförmåner skall beräknas med utgångspunkt från en genomsnittlig inkomst, skall fastställa en sådan genomsnittlig inkomst enbart på grundval av den inkomst som man kan konstatera att personen ifråga haft under de perioder som har fullgjorts enligt denna lagstiftning.

2. Den behöriga institutionen i en medlemsstat, vars lagstiftning föreskriver att beräkningen av kontantförmåner skall grundas på standardinkomster, skall uteslutande beakta standardinkomsterna eller, i förekommande fall, de genomsnittliga standardinkomsterna för de perioder som har fullgjorts enligt denna lagstiftning.

3. Den behöriga institutionen i en medlemsstat enligt vars lagstiftning storleken av kontanförmåner varierar med antalet familjemedlemmar, skall också ta hänsyn till personens familjemedlemmar bosatta inom en annan medlemsstats territorium som om de vore bosatta inom den behöriga statens territorium.

Artikel 26

Omfattande vårdförmåner

1. Har en institution i en medlemsstat funnit att en arbetstagare för egen del eller för en familjemedlem har rätt till en protes, ett hjälpmedel eller andra omfattande vårdförmåner och har personen därefter blivit försäkrad hos en annan medlemsstats institution, skall han få förmånerna på den förstnämda institutionens bekostnad, även om de beviljas efter det att han har blivit försäkrad hos den sistnämnda institutionen.

2. Förteckningen över de förmåner som omfattas av bestämmelserna i punkt 1 har utarbetats av den Administrativa kommission för social trygghet för migrerande arbetare som avses i artikel 80 i förordning 1408/71, som definieras i artikel 1 u i detta beslut.

Avsnitt 3

Arbetslösa och deras familjemedlemmar

Artikel 27

1. Bestämmelserna i artikel 20 skall tillämpas också på helt arbetslösa gränsarbetare som enligt lagstiftningen i den behöriga staten uppfyller de krav som ställs för att ha rätt till sjukförsäkringsförmåner, och på deras familjemedlemmar.

2. Om andra arbetslösa än de som avses i punkt 1 uppfyller villkoren för rätt till förmåner vid sjukdom eller moderskap enligt lagstiftningen i den medlemsstat som svarar för kostnaderna för förmåner vid arbetslöshet, i förekommande fall med beaktande av bestämmelserna i artikel 19, har hans familjemedlemmar rätt till dessa förmåner, oavsett inom vilken medlemsstats territorium de är bosatta eller vistas. Sådana förmåner skall utges

i) vad gäller vårdförmåner, av institutionen på bosättnings- eller vistelseorten enligt bestämmelserna i den lagstiftning som denna tillämpar för den behöriga institutionens räkning i den medlemsstat som ansvarar för kostnaden för arbetslöshetsförmånerna,

ii) vad gäller kontantförmåner, av den behöriga institutionen i den medlemsstat som ansvarar för kostnaden för förmåner vid arbetslöshet enligt bestämmelserna i den lagstiftning som denna tillämpar.

3. Vid force majeure kan den behöriga institutionen förlänga den period som föreskrivs i punkt 1. Denna bestämmelse påverkar inte tillämpningen av bestämmelser i en medlemsstats lagstiftning enligt vilka förmåner vid sjukdom kan utges under ännu längre tid.

Avsnitt 4

Pensionssökande och deras familjemedlemmar

Artikel 28

Rätt till vårdförmåner när rätten till förmåner från den institution som senast var behörig har upphört

1. En arbetagare, hans familjemedlemmar eller hans efterlevande som under behandlingen av en ansökan om pension upphör att ha rätt till vårdformåner enligt lagstiftningen i den senast behöriga medlemsstaten skall ändå få sådana förmåner på följande villkor. Vårdförmåner skall utges enligt bestämmelserna i lagstiftningen i den medlemsstat inom vars territorium personen eller personerna är bosatta, under förutsättning att de har rätt till sådana förmåner enligt den lagstiftningen eller skulle ha rätt till dem enligt lagstiftningen i en annan medlemsstat om de vore bosatta inom den statens territorium, i förekommande fall med beaktande av bestämmelserna i artikel 19.

2. En pensionssökande, som har rätt till vårdförmåner enligt en medlemsstats lagstiftning vilken kräver att personen själv betalar sjukförsäkringsavgifter medan hans ansökan om pension behandlas, skall vid utgången av andra månaden för vilken han inte har betalat avgifterna förlora rätten till vårdförmåner.

3. Vårdförmåner som utges enligt bestämmelserna i punkt 1 skall betalas av den institution som har mottagit avgifter enligt bestämmelserna i punkt 2. Om inga avgifter skall betalas enligt bestämmelserna i punkt 2, skall den institution som svarar för kostnaderna för vårdförmåner sedan pensionen har beviljats enligt bestämmelserna i artikel 30 till institutionen på bosättningsorten betala tillbaka det belopp varmed förmåner har utgetts.

Avsnitt 5

Pensionstagare och deras familjemedlemmar

Artikel 29

Rätt till pensioner enligt lagstiftningen i flera stater om det finns rätt till förmåner i bosättningslandet

En person som har rätt till pensioner enligt lagstiftningen i två eller flera medlemsstater, av vilka en är lagstiftningen i den medlemsstat inom vars territorium han är bosatt, och som har rätt till förmåner enligt den sistnämnda medlemsstatens lagstiftning, i förekommande fall med beaktande av bestämmelserna i artikel 19 och bilaga VI, skall, tillsammans med sina familjemedlemmar, få sådana förmåner från institutionen på bosättningsorten och på denna institutions bekostnad som om personen vore en pensionstagare med rätt till pension endast enligt den sistnämnda medlemsstatens lagstiftning.

Artikel 30

Rätt till pensioner enligt lagstiftningen i en eller flera stater när rätt till förmåner saknas i bosättningslandet

1. En person som har rätt till pension enligt en medlemsstats lagstiftning eller till pensioner enligt två eller flera medlemsstaters lagstiftning och som inte har rätt till förmåner enligt lagstiftningen i den medlemsstat inom vars territorium han är bosatt, skall ändå få sådana förmåner för egen del och för sina familjemedlemmar om han, i förekommande fall med beaktande av bestämmelserna i artikel 19 och bilaga VI, skulle ha rätt till det enligt den medlemsstatens lagstiftning eller åtminstone enligt lagstiftningen i en av de medlemsstater som är behöriga att utge pensioner om han vore bosatt inom en sådan stats territorium. Förmåner utges enligt följande villkor:

a) Vårdförmåner skall utges för den institutions räkning som avses i punkt 2 av institutionen på bosättningsorten som om personen vore en pensionstagare enligt lagstiftningen i den stat inom vars territorium han är bosatt och hade rätt till sådana förmåner.

b) Kontantförmåner skall, i förekommande fall, utges av den institution som är behörig enligt reglerna i punkt 2 enligt den lagstiftning som denna tillämpar. Efter överenskommelse mellan den behöriga institutionen och institutionen på bosättningsorten kan dock sådana förmåner utges av den sistnämnda institutionen för den förstnämnda institutionens räkning enligt den behöriga statens lagstiftning.

2. I fall som omfattas av punkt 1 skall kostnaden för vårdförmåner betalas av den institution som bestäms enligt följande regler:

a) Om en pensionstagare har rätt till förmånerna enligt endast en medlemsstats lagstiftning skall kostnaden betalas av denna stats behöriga institution.

b) Om en pensionstagare har rätt till förmånerna enligt två eller flera medlemsstaters lagstiftning skall kostnaden betalas av den behöriga institutionen i den medlemsstat vars lagstiftning pensionstagaren har omfattats av under längst tid. Om tillämpningen av denna regel leder till att flera institutioner är betalningsskyldiga, skall kostnaden betalas av den institution som tillämpar den lagstiftning som pensionstagaren senast har omfattats av.

Artikel 31

Rätt till pensioner enligt lagstiftningen i en eller flera andra medlemsstater än bosättningslandet när det finns rätt till förmåner i det sistnämnda landet

Om en person som har rätt till pension enligt en medlemsstats lagstiftning eller till pensioner enligt lagstiftningen i två eller flera medlemsstater är bosatt inom en medlemsstats territorium enligt vars lagstiftning det för rätt till vårdförmåner inte ställs några försäkrings- eller anställningsvillkor och enligt vilken det heller inte utges någon pension, skall den enligt reglerna i artikel 30.2 bestämda institutionen i en av de medlemsstater, som är behörig i fråga om pensioner, betala kostnaden för vårdförmåner till honom och hans familjemedlemmar i den utsträckning som de skulle ha haft rätt till sådana förmåner enligt den lagstiftning som tillämpas av denna institution om de hade varit bosatta inom den medlemsstats territorium där institutionen finns.

Artikel 32

Familjemedlemmars bosättning i en annan stat än den i vilken pensionstagaren är bosatt - Flyttning till den stat där pensionstagaren är bosatt

1. Familjemedlemmar till en person som har rätt till pension enligt en medlemsstats lagstiftning eller till pensioner enligt två eller flera medlemsstaters lagstiftning, bosatta inom en annan medlemsstats territorium än det inom vilket pensionstagaren är bosatt skall, om denne har rätt till förmåner enligt en medlemsstats lagstiftning, få förmåner som om pensionstagaren vore bosatt inom samma territorium som de. Förmåner utges enligt följande villkor:

a) Vårdförmåner utges av institutionen på den ort där familjemedlemmarna är bosatta enligt bestämmelserna i den lagstiftning som institutionen tillämpar på bekostnad av institutionen på pensionstagarens bosättningsort.

b) Kontantförmåner utges i förekommande fall av den behöriga institutionen, bestämd enligt artikel 29 eller 30.2, enligt bestämmelserna i den lagstiftning som denna tillämpar. Efter överenskommelse mellan den behöriga institutionen och institutionen på den ort där familjemedlemmarna är bosatta kan dock sådana förmåner utges av den sistnämnda institutionen för den förstnämnda institutionens räkning enligt bestämmelserna i den behöriga statens lagstiftning.

2. Familjemedlemmar som avses i punkt 1 och som bosätter sig i den medlemsstat där pensionstagaren är bosatt skall få följande förmåner:

a) Vårdförmåner enligt bestämmelserna i den statens lagstiftning, även om de redan har fått förmåner för samma fall av sjukdom eller moderskap innan de flyttande.

b) Kontantförmåner som i förekommande fall utges av den behöriga institutionen, bestämd enligt bestämmelserna i artikel 29 eller 30.2, enligt bestämmelserna i den lagstiftning som denna tillämpar. Efter överenskommelse mellan den behöriga institutionen och institutionen på den ort där pensionstagaren är bosatt kan dock sådana förmåner utges av den sistnämnda institutionen för den förstnämnda institutionens räkning enligt bestämmelserna i den behöriga statens lagstiftning.

Artikel 33

Omfattande vårdförmåner

Bestämmelserna i artikel 26 gäller också pensionstagare.

Artikel 34

En pensionstagares och/eller hans familjemedlemmars vistelse i en annan stat än den där de är bosatta

En person som har rätt till pension eller pensioner enligt en medlemsstats lagstiftning eller till pensioner enligt två eller flera medlemsstaters lagstiftning och som har rätt till förmåner enligt en av dessa staters lagstiftning skall, tillsammans med sina familjemedlemmar som vistas inom en annan medlemsstat än den där de är bosatta, få följande förmåner:

a) Vårdförmåner som utges av institutionen på vistelseorten enligt bestämmelserna i den lagstiftning som denna tillämpar på bekostnad av institutionen på den ort där pensionstagaren är bosatt.

b) Kontantförmåner som i förekommande fall utges av den behöriga institutionen, bestämd enligt bestämmelserna i artikel 29 eller artikel 30.2, enligt bestämmelserna i den lagstiftning som denna tillämpar. Efter överenskommelse mellan den behöriga institutionen och institutionen på vistelseorten kan dock dessa förmåner utges av den sistnämnda institutionen för den förstnämnda institutionens räkning enligt bestämmelserna i den behöriga statens lagstiftning.

Artikel 35

Avgifter som betalas av pensionstagare

1. Den institution i en medlemsstat som svarar för betalningen av en pension och som tillämpar en lagstiftning med regler om avdrag på pensioner för avgifter för sjukdom och moderskap skall vara behörig att göra sådana avdrag, beräknade enligt lagstiftningen i fråga, på den pension som institutionen utger i den mån kostnaden för förmånerna enligt artiklarna 29, 30, 31, 32 och 34 skall betalas av en institution i denna medlemsstat.

2. Om i fall som avses i artikel 31, förvärv av förmåner vid sjukdom och moderskap grundas på betalning av avgifter eller liknande enligt lagstiftningen i den medlemsstat inom vars territorium pensionstagaren i fråga är bosatt, skall sådana avgifter inte beaktas på grundval av denna bosättning.

Artikel 36

Allmänna bestämmelser

1. Vid tillämpningen av artiklarna 30, 31, 32 och 34 skall en pensionstagare som får två eller flera pensioner enligt endast en medlemsstats lagstiftning betraktas som pensionstagare med rätt till pension enligt en enda medlemsstats lagstiftning på det sätt som avses i dessa bestämmelser.

2. Artiklarna 29-35 gäller inte i fall då en pensionstagare eller hans familjemedlemmar har rätt till förmåner enligt en medlemsstats lagstiftning på grund av förvärvsverksamhet. I ett sådant fall skall personen vid tillämpningen av detta kapitel anses vara arbetstagare eller en familjemedlem till arbetstagare.

Avsnitt 6

Kompletterande bestämmelser

Artikel 37

System som skall gälla när det finns flera system i bosättnings- eller vistelselandet - Tidigare sjukdom - Den längsta period under vilken förmåner utges

1. Om lagstiftningen i vistelse- eller bosättningslandet innehåller flera försäkningssystem för sjukdom eller moderskap skall, om något annat inte följer av punkt 2, bestämmelserna i systemet för arbetare inom stålindustrin gälla i fall som avses i artiklarna 20, 22.1, 23, 27, 28, 30.1, 32.1 eller 34. Om denna lagstiftning omfattar ett särskilt system för arbetare i gruvor och liknande företag skall dock bestämmelserna i ett sådant system gälla för denna kategori av arbetare och deras familjemedlemmar, under förutsättning att institutionen på vistelse- eller bosättningsorten, till vilken ansökan lämnas in, är behörig att tillämpa ett sådant system.

2. Om utgivandet av förmåner enligt lagstiftningen i en medlemsstat är beroende av ett villkor om sjukdomens ursprung, skall detta villkor inte gälla arbetstagare eller deras familjemedlemmar för vilka detta beslut gäller, oavsett inom vilken medlemsstat de är bosatta.

3. Om lagstiftningen i en medlemsstat fastställer en längsta period under vilken förmåner kan utges, får den institution som tillämpar denna lagstiftning i förekommande fall beakta den period under vilken förmåner redan har utgetts av institutionen i en annan medlemsstat för samma fall av sjukdom eller moderskap.

Avsnitt 7

Återbetalning mellan institutioner

Artikel 38

1. Vårdförmåner som utges enligt bestämmelserna i detta kapitel av en medlemsstats institution för en annan medlemsstats institutions räkning skall återbetalas i sin helhet.

2. De återbetalningar som avses i punkt 1 skall fastställas och verkställas enligt de regler som har fastställts i det beslut som avses i artikel 91, antingen på grundval av de styrkta faktiska kostnaderna eller på grundval av schablonbelopp.

I det senare fallet skall schablonbeloppen vara så nära den verkliga kostnaden som möjligt.

3. Två eller flera medlemsstater, eller dessa staters behöriga myndigheter, kan komma överens om andra återbetalningsmetoder eller avstå från återbetalning mellan institutioner som lyder under dem.

KAPITEL 2

INVALIDITET

Avsnitt 1

Arbetstagare som omfattats av endast sådan lagstiftning enligt vilken invaliditetsförmånernas storlek är oberoende av försäkringsperiodernas längd

Artikel 39

Allmänna bestämmelser

1. En arbetstagare, som i en följd eller växelvis har omfattats av två eller flera medlemsstaters lagstiftning och som har fullgjort försäkringsperioder uteslutande enligt sådan lagstiftning där invaliditetsförmånernas storlek är oberoende av försäkringsperiodernas längd skall få förmåner i enlighet med bestämmelserna i artikel 41. Denna artikel skall inte beröra sådana pensionshöjningar eller tillägg för barn som har beviljats enligt bestämmelserna i kapitel 7.

2. Den lagstiftning som avses i punkt 1 och som gäller inom varje berörd medlemsstats territorium anges i bilaga V.

Artikel 40

Beaktande av försäkrings- eller bosättningsperioder som fullgjorts enligt de lagstiftningar som en arbetstagare har omfattats av, för att få, bibehålla eller återfå rätt till förmåner

1. Om en medlemsstats lagstiftning för förvärv, bibehållande eller återfående av rätt till förmåner enligt ett system som inte är ett särskilt system i punkt 2 eller 3 kräver att försäkrings- eller bosättningsperioder har fullgjorts, skall den behöriga institutionen i den medlemsstaten, i förekommande fall, beakta försäkrings- eller bosättningsperioder som har fullgjorts enligt andra medlemsstaters lagstiftning oavsett om sådana perioder har fullgjorts enligt ett allmänt system eller enligt ett särskilt system. Dessa perioder skall därvid beaktas som om de hade fullgjorts enligt den lagstiftning som institutionen tillämpar.

2. Om en medlemsstats lagstiftning för beviljande av vissa förmåner kräver att försäkringsperioder uteslutande har fullgjorts i ett yrke som omfattas av ett särskilt system för arbetstagare eller, i förekommande fall, i en särskild anställning, skall perioder som har fullgjorts enligt andra medlemsstaters lagstiftning beaktas vid beviljande av dessa förmåner endast om de har fullgjorts enligt ett motsvarande system eller, om ett sådant saknas, i samma yrke, eller, i förekommande fall, i samma sysselsättning.

Om personen, sedan sådana perioder har beaktats, inte uppfyller villkoren för rätt till dessa förmåner, skall dessa perioder beaktas vid beviljande av förmåner enligt det allmänna systemet eller, om ett sådant saknas, enligt det system som i förekommande fall gäller för arbetare eller tjänstemän, allt efter omständigheterna, och under förutsättning att personen har varit försäkrad enligt ett av dessa system.

Artikel 41

Fastställande av förmåner

1. Institutionen i den medlemsstat, vars lagstiftning var tillämplig då den arbetsoförmåga uppkom som har följts av invaliditet, skall enligt denna lagstiftning avgöra om personen uppfyller villkoren för rätt till förmåner, i förekommande fall med beaktande av bestämmelserna i artikel 40.

2. En person som uppfyller de villkor som avses i punkt 1 skall få förmåner enbart från den nämnda institutionen enligt bestämmelserna i den lagstiftning som denna tillämpar.

3. En person som inte har rätt till förmåner enligt punkt 1 skall få de förmåner som han fortlöpande har rätt till enligt en annan medlemsstats lagstiftning, i förekommande fall med beaktande av bestämmelserna i artikel 40.

4. Om den lagstiftning som gäller enligt punkt 2 eller 3 föreskriver att förmånernas storlek skall bestämmas med beaktande av andra familjemedlemmar än barn, skall den behöriga institutionen beakta också sådana familjemedlemmar till personen och betrakta dem som om de vore bosatta inom den behöriga statens territorium, även om de är bosatta inom en annan medlemsstats territorium.

5. Om den lagstiftning som gäller enligt punkt 2 eller 3 innehåller bestämmelser om minskning, innehållande eller indragning av förmåner vid sammanträffande med annan inkomst eller med förmåner av annat slag som avses i artikel 49.2, skall artikel 49.3 och artikel 51.5 tillämpas på motsvarande sätt.

Avsnitt 2

Arbetstagare som har omfattats antingen av lagstiftning enligt vilken invalidetsförmånernas storlek är beroende av försäkrings- eller bosättningsperiodernas längd eller av lagstiftning av denna typ och av den typ som avses i avsnitt 1

Artikel 42

Allmänna bestämmelser

1. Arbetstagare som i en följd eller växelvis har omfattats av två eller flera medlemsstaters lagstiftning, av vilka åtminstone en inte är av den typ som avses i artikel 39.1, skall få förmåner enligt bestämmelserna i kapitel 3 och med beaktande av bestämmelserna i punkt 4.

2. En arbetstagare som drabbas av arbetsoförmåga som leder till invaliditet medan han omfattas av en lagstiftning som anges i bilaga V A skall dock få förmåner enligt bestämmelserna i artikel 39.1 på följande villkor:

-Att han uppfyller villkoren i denna lagstiftning eller i en lagstiftning av samma typ, i förekommande fall med beaktande av bestämmelserna i artikel 40, men utan att behöva åberopa försäkringsperioder som har fullgjorts enligt en lagstiftning som inte anges i bilaga V A.

och

-Att han inte uppfyller villkoren för rätt till invalidetsförmåner enligt någon annan lagstiftning än den i bilaga V A.

och

-Att han inte gör något anspråk på förmåner vid ålderdom med beaktande av artikel 46.2, andra meningen.

3. a) Vid fastställandet av rätten till förmåner enligt en medlemsstats lagstiftning, som anges i bilaga V A, vilken för rätt till invaliditetsförmåner kräver att en person under en viss tid har fått kontantförmåner vid sjukdom eller har varit arbetsoförmögen, skall, när en arbetsstagare som har omfattats av denna lagstiftning drabbas av arbetsoförmåga som leder till invalidet medan han omfattas av en annan medlemsstats lagstiftning, hänsyn tas till följande utan att det påverkar tillämpningen av artikel 39.1:

i) Varje period under vilken han på grund av denna arbetsoförmåga enligt den andra medlemsstatens lagstiftning har fått kontantförmåner vid sjukdom eller i stället har fortsatt att få lön,

ii) Varje period under vilken han, på grund av den invaliditet som har följt på denna arbetsoförmåga, har fått invaliditetsförmåner enligt den andra medlemsstatens lagstiftning enligt nuvarande kapitel 2 och kapitel 3, skall beaktas som om det rörde sig om perioder under vilka kontantförmåner vid sjukdom hade utgetts till honom enligt den förstnämnda medlemsstatens lagstiftning eller under vilka han var arbetsoförmögen enligt denna lagstiftning.

b) Rätt till invaliditetsförmåner enligt den förstnämnda medlemsstatens lagstiftning

förvärvas antingen vid utgången av den preliminära perioden med ersättning för sjukdom enligt denna lagstiftning eller vid utgången av den preliminära perioden av arbetsoförmåga enligt samma lagstiftning och tidigast

i) den dag då rätt till invaliditetsförmåner som avses i a ii förvärvas enligt den andra medlemsstatens lagstiftning,

eller

ii) dagen efter den sista dagen med rätt till kontantförmåner vid sjukdom enligt den andra medlemsstatens lagstiftning.

4. Ett beslut som har fattats av en medlemsstats institution om en sökandes invaliditetsgrad skall vara bindande för andra medlemsstaters institutioner, under förutsättning att överensstämmelse mellan dessa staters lagstiftningar om villkor angående graden av invaliditet bekräftas i bilaga V till förordning 1408/71, som definieras i artikel 1 u i detta beslut.

Avsnitt 3

Förvärrad invaliditet

Artikel 43

1. I fall då den invaliditet förvärras för vilken en arbetstagare får förmåner enligt endast en medlemsstats lagstiftning gäller följande:

a) Om personen inte har omfattats av en annan medlemsstats lagstiftning sedan han började få förmåner, skall den förstnämnda medlemsstatens behöriga institution med beaktande av försämringen utge förmånerna enligt bestämmelserna i den lagstiftning som denna tillämpar.

b) Om personen har omfattats av lagstiftningen i en eller flera andra medlemsstater sedan han började få förmåner, skall med beaktande av försämringen förmånerna utges till honom enligt bestämmelserna i artikel 39.1, 40.1 eller 40.2.

c) Om förmånens eller förmånernas totala belopp enligt bestämmelserna i b är lägre än det förmånsbelopp som personen fick på bekostnad av den institution som tidigare svarade för utbetalningen, skall denna institution ge honom ett tillägg som motsvarar skillnaden mellan de två beloppen.

d) Om, i det fall som avses i b, den institution som svarar för den första arbetsoförmågan är en nederländsk institution, och om

i) den sjukdom som har förorsakat försämringen är densamma som den som föranledde förmåner enligt nederländsk lagstiftning,

ii) denna sjukdom är en arbetssjukdom enligt lagstiftningen i den medlemsstat som personen senast omfattades av och som ger honom rätt till det tillägg som avses i artikel 65.1 b,

och

iii) den lagstiftning eller de lagstiftningar som personen har omfattats av sedan han började få förmåner är sådan som anges i bilaga V A,

skall den nederländska institutionen fortsätta att utge den första förmånen efter försämringen, och den förmån, som utges enligt lagstiftningen i den medlemsstat som personen senast har omfattats av, skall minskas med den nederländska förmånens belopp.

e) Om, i det fall som aves i b, personen inte har rätt till förmåner på bekostnad av en annan medlemsstats institution, skall den behöriga institutionen i den första staten med beaktande av försämringen och, i förekommande fall, bestämmelserna i artikel 40, utge förmånerna enligt bestämmelserna i denna stats lagstiftning.

2. När en invaliditet förvärras för vilken en arbetstagare får förmåner enligt lagstiftningen i två eller flera medlemsstater, skall förmånerna med beaktande av försämringen utges till honom enligt bestämmelserna i artikel 42.1.

Avsnitt 4

Utgivande av förmåner som tidigare har innehållits eller dragits in - Omvandling av invaliditetsförmåner till förmåner vid ålderdom - Omräkning av förmåner som har fastställts enligt artikel 41

Artikel 44

Fastställande av ansvarig institution då utgivandet av förmåner vid invaliditet återupptas

1. Om förmåner skall utges på nytt efter att ha innehållits skall, utan att det påverkar tillämpningen av bestämmelserna i artikel 45, dessa förmåner utges av den institution eller de institutioner som utgav förmånerna när de innehölls.

2. Om efter indragning av förmåner personens hälsotillstånd motiverar att ytterligare förmåner beviljas, skall dessa i förekommande fall utges enligt bestämmelserna i artikel 39.1, 42.1 eller 42.2.

Artikel 45

Omvandling av invaliditetsförmåner till förmåner vid ålderdom - Omräkning av förmåner som har fastställts enligt artikel 41

1. Förmåner vid invaliditet skall i förekommande fall omvandlas till förmåner vid ålderdom enligt de villkor som föreskrivs i den eller de lagstiftningar enligt vilken eller vilka de har beviljats samt i överensstämmelse med bestämmelserna i kapitel 3.

2. Om en person som får invaliditetsförmåner med stöd av bestämmelserna i artikel 54 kan göra anspråk på förmåner vid ålderdom enligt lagstiftningen i en eller flera medlemsstater skall varje institution i en medlemsstat som svarar för utgivande av invaliditetsförmåner fortsätta att till honom utge de invaliditetsförmåner som han har rätt till enligt den lagstiftning som den tillämpar tills bestämmelserna i punkt 1 blir tillämpliga på institutionen eller så länge som personen uppfyller villkoren för sådana förmåner.

3. Om invaliditetsförmåner som har fastställts i enlighet med artikel 41 enligt en medlemsstats lagstiftning omvandlas till förmåner vid ålderdom och om personen ännu inte uppfyller de villkor som krävs av en eller flera nationella lagstiftningar för att få dessa förmåner, skall personen från denna eller dessa medlemsstater från dagen för omvandlingen få invaliditetsförmåner beviljade i enlighet med kapitel 3 som om detta kapitel hade varit tillämpligt vid den tidpunkt då hans arbetsoförmåga som ledde till invaliditet inträffade tills personen uppfyller kvalifikationsvillkoren för rätt till förmån vid ålderdom enligt lagstiftningen i den eller de berörda medlemsstaterna eller, om sådan omvandling inte föreskrivs, så länge som han har rätt till invaliditetsförmåner enligt den eller de berörda lagstiftningarna.

4. De invaliditetsförmåner som fastställs enligt artikel 39 skall omräknas enligt kapitel 3 så snart som förmånstagaren uppfyller kvalifikationsvillkoren för invaliditetsförmåner enligt en lagstiftning som inte anges i bilaga V A eller så snart som han får förmåner vid ålderdom enligt en annan medlemsstats lagstiftning.

KAPITEL 3

ÅLDERDOM OCH DÖDSFALL (PENSIONER)

Artikel 46

Allmänna bestämmelser om fastställande av förmåner när en arbetstagare har omfattats av lagstiftningen i två eller flera medlemsstater

1. Rätten till förmåner för en arbetstagare som har omfattats av två eller flera medlemsstaters lagstiftning, eller för hans efterlevande, skall fastställas enligt bestämmelserna i detta kapitel.

2. Om inte annat följer av bestämmelserna i artikel 54 skall en ansökan om förmåner som personen lämnar in avse all lagstiftning som arbetstagaren har omfattats av. Undantag från denna regel skall göras om personen uttryckligen begär att fastställandet av de förmåner vid ålderdom som han har rätt till enligt lagstiftningen i en eller flera medlemsstater skjuts upp.

3. Detta kapitel gäller inte barntillägg till pensioner eller barnpensioner som utges enligt bestämmelserna i kapitel 7.

Artikel 47

Beaktande av försäkrings- eller bosättningsperioder som fullgjorts enligt de lagstiftningar som en arbetstagare har omfattats av, för att få, bibehålla eller återfå rätt till förmåner

1. Om en medlemsstats lagstiftning för förvärv, bibehållande eller återfående av rätt till förmåner enligt ett system som inte är ett särskilt system i punkt 2 eller 3 kräver att försäkrings- eller bosättningsperioder har fullgjorts, skall den behöriga institutionen i den medlemsstaten, i förekommande fall, beakta försäkrings- eller bosättningsperioder som har fullgjorts enligt andra medlemsstaters lagstiftning oavsett om sådana perioder har fullgjorts enligt ett allmänt system eller enligt ett särskilt system. Dessa perioder skall därvid beaktas som om de hade fullgjorts enligt den lagstiftning som institutionen tillämpar.

2. Om en medlemsstats lagstiftning för beviljande av vissa förmåner kräver att försäkringsperioder uteslutande har fullgjorts i ett yrke som omfattas av ett särskilt system för arbetstagare eller, i förekommande fall, i en särskild sysselsättning, skall perioder som har fullgjorts enligt andra medlemsstaters lagstiftning beaktas vid beviljande av dessa förmåner endast om de har fullgjorts enligt ett motsvarande system eller, om ett sådant saknas, i samma sysselsättning skall perioder som har fullgjorts enligt andra medlemsstaters lagstiftning beaktas vid beviljande av dessa förmåner endast om de har fullgjorts enligt ett motsvarande system eller, om ett sådant saknas, i samma yrke, eller, i förekommande fall, i samma sysselsättning. Om personen, sedan sådana perioder har beaktats, inte uppfyller villkoren för rätt till dessa förmåner, skall dessa perioder beaktas vid beviljande av förmåner enligt det allmänna systemet eller, om ett sådant saknas, enligt det system som i förekommande fall gäller för arbetare eller tjänstemän, allt efter omständigheterna och under förutsättning att personen har varit försäkrad enligt ett av dessa system.

3. Försäkringsperioder som har fullgjorts enligt ett särskilt system i en medlemsstat skall beaktas enligt det allmänna systemet, eller om ett sådant saknas, enligt det system som i förekommande fall gäller för arbetare eller tjänstemän i en annan medlemsstat för att få bibehålla eller återfå rätt till förmåner under förutsättning att personen har varit försäkrad enligt ett av dessa system, även om dessa perioder redan har beaktats i den senare staten enligt ett system som avses i punkt 2 eller i punkt 3 första meningen.

4. Om en medlemsstats lagstiftning för förvärv, bibehållande eller återfående av rätten till förmåner kräver att personen är försäkrad vid den tidpunkt då försäkringsfallet inträffade, skall detta villkor anses vara uppfyllt om han vid den tidpunkten omfattas av lagstiftningen i en annan medlemsstat, i enlighet med de bestämmelser som anges för varje medlemsstat i bilaga VI.

Artikel 48

Fastställande av förmåner

1. Om de villkor som krävs enligt en medlemsstats lagstiftning för rätt till förmåner har uppfyllts utan tillämpning av artikel 47 eller artikel 42.3, skall följande regler gälla:

a) Den behöriga institutionen skall beräkna det förmånsbelopp som skall utbetalas

i) å ena sidan, endast enligt bestämmelserna i den lagstiftning som den tillämpar,

ii) å andra sidan, enligt punkt 2.

b) Den behöriga institutionen kan dock underlåta att företa beräkningen i enlighet med a ii om resultatet av denna beräkning, bortsett från skillnader som uppstår vid avrundningen av siffror, är lika med eller lägre än resultatet av beräkningen enligt a i, om inte denna institution tillämpar en lagstiftning som innehåller regler om förhindrande av sammanträffande av förmåner som avses i artiklarna 50 och 51 eller om nämnda institutioner tillämpar en lagstiftning som innehåller regler om förhindrande av sammanträffande av förmåner i fall som avses i artikel 51, under förutsättning att nämnda lagstiftning föreskriver att förmåner av annat slag skall beaktas endast på grundval av förhållandet mellan de försäkrings- eller bosättningsperioder som har fullgjorts enbart enligt denna lagstiftning och de försäkrings- eller bosättningsperioder som krävs enligt denna lagstiftning för att få rätt till hel förmån.

I bilaga V B anges för varje medlemsstat de fall när två beräkningar skulle medföra ett sådant resultat.

2. Om villkoren i en medlemsstats lagstiftning för rätt till förmåner uppfylls endast efter tillämpning av artikel 47 och/eller artikel 42.3 skall följande regler tillämpas:

a) Den behöriga institutionen skall beräkna det teoretiska beloppet för den förmån som personen skulle kunna göra anspråk på om alla försäkrings- och/eller bosättningsperioder som har fullgjorts enligt lagstiftningen i de medlemsstater som den anställde eller egenföretagaren har omfattats av hade fullgjorts i den medlemsstaten och enligt den lagstiftning som institutionen tillämpar den dag då förmånen fastställs. Om förmånens belopp enligt den lagstiftningen inte är beroende av de fullgjorda periodernas längd, skall detta belopp anses utgöra det teoretiska belopp som avses i detta stycke.

b) Den behöriga institutionen skall sedan fastställa förmånens faktiska belopp på grundval av det teoretiska belopp som avses i föregående stycke enligt proportionen mellan längden av de försäkrings- eller bosättningsperioder som har fullgjorts innan försäkringsfallet inträffar enligt den lagstiftning som denna institution tillämpar och den totala längden av de försäkrings- och bosättningsperioder som har fullgjorts enligt alla de berörda medlemsstaternas lagstiftningar innan försäkringsfallet inträffade.

3. Personen skall ha rätt till det högsta beloppet som har beräknats enligt punkt 1 och 2, från den behöriga institutionen i varje medlemsstat utan att det påverkar tillämpningen av bestämmelserna om minskning, innehållande eller indragning, som gäller enligt den lagstiftning enligt vilken förmånen skall utbetalas.

I förekommande fall skall den jämförelse som skall göras stå i relation till de belopp som har fastställts efter tillämpningen av nämnda bestämmelser.

Artikel 49

Allmänna bestämmelser om minskning, innehållande eller indragning av förmåner vid invaliditet, ålderdom eller till efterlevande enligt medlemsstaternas lagstiftningar

1. Med sammanträffande av förmåner av samma slag avses i detta kapitel: sammanträffande av förmåner vid invaliditet, ålderdom och till efterlevande som beräknas eller utges på grundval av försäkrings- och/eller bosättningsperioder som har fullgjorts av en och samma person.

2. Med sammanträffande av förmåner av annat slag avses i detta kapitel: sammanträffande av förmåner som inte kan betraktas som om de var av samma slag enligt punkt 1.

3. Följande regler skall gälla vid tillämpningen av reglerna om minskning, innehållande eller indragning enligt en medlemsstats lagstiftning då en förmån vid invaliditet, ålderdom eller till efterlevande sammanträffar med en förmån av samma slag eller med en förmån av annat slag eller med annan inkomst:

a) Hänsyn skall tas till förmåner som har förvärvats enligt en annan medlemsstats lagstiftning eller till annan inkomst som har förvärvats i en annan medlemsstat endast om lagstiftningen i den första medlemsstaten innehåller regler om att förmåner eller inkomst som har förvärvats utomlands skall beaktas.

b) Hänsyn skall tas till det förmånsbelopp som skall utges av en annan medlemsstat före avdrag för skatter, socialförsäkringsavgifter och andra individuella premier eller avdrag.

c) Hänsyn skall inte tas till förmånsbelopp som har förvärvats enligt en annan medlemsstats lagstiftning och som utges på grundval av frivillig försäkring eller frivillig fortsättningsförsäkring.

d) Om bestämmelser om minskning, innehållande eller indragning tillämpas enligt endast en medlemsstats lagstiftning med hänsyn till att personen uppbär förmåner av liknande eller annat slag och som utbetalas enligt andra medlemsstaters lagstiftningar eller till annan inkomst som har förvärvats inom andra medlemsstaters territorium, får den förmån som betalas ut enligt lagstiftningen i den första medlemsstaten minskas endast med ett belopp som motsvarar de förmånsbelopp som utbetalas enligt lagstiftningen inom andra medlemsstaters territorium eller den inkomst som har förvärvats där.

Artikel 50

Särskilda bestämmelser vid sammanträffande av förmåner av samma slag enligt två eller flera medlemsstaters lagstiftning

1. Bestämmelser om minskning, innehållande eller indragning enligt en medlemsstats lagstiftning skall inte tillämpas på en förmån som beräknas i enlighet med artikel 48.2.

2. Bestämmelser om minskning, innhållande eller indragning enligt en medlemsstats lagstiftning skall tillämpas på en förmån som beräknas i enlighet med artikel 47.1 a i endast om förmånen är

a) antingen en förmån som avses i bilaga V C, vars storlek inte beror på de fullgjorda försäkrings- eller bosättningsperiodernas längd, eller

eller

b) en förmån, vars storlek bestäms på grundval av en fiktiv period som anses vara fullgjord mellan den dag då försäkringsfallet inträffade och en senare dag. I det senare fallet skall nämnda bestämmelser tillämpas vid sammanträffande av en sådan förmån

i) antingen med en förmån av samma slag, såvida inte en överenskommelse har slutis mellan två eller flera medlemsstater som föreskriver att en och samma fiktiva period inte får beaktas två eller flera gånger

ii) eller med en förmån av det slag som avses i a.

Förmåner som avses i a och b och överenskommelser som anges i bilaga V C.

Artikel 51

Särskilda bestämmelser vid sammanträffande av en eller flera förmåner som avses i artikel 49.1 med en eller flera förmåner av annat slag eller med annan inkomst då två eller flera medlemsstater berörs

1. Om uppbärandet av förmåner av annat slag eller av annan inkomst medför minskning, innehållande eller indragning av två eller flera förmåner som avses i artikel 48.1 a i skall de belopp som inte skulle utbetalas vid en strikt tillämpning av bestämmelserna om minskning, innehållande eller indragning i de berörda medlemsstaternas lagstiftning delas med det antal förmåner som skall minskas, innehållas eller indragas.

2. Om en förmån beräknas i enlighet med artikel 48.2 skall den förmån eller de förmåner av annat slag som utges från andra medlemsstater eller annan inkomst och alla andra faktorer som gäller enligt medlemsstatens lagstiftning vid tillämpning av bestämmelserna om minskning, innehållande eller indragning, beaktas i förhållande till de försäkrings- och/eller bosättningsperioder som avses i artikel 48.2 b och användas vid beräkningen av nämnda förmån.

3. Om uppbärandet av förmåner av annat slag eller av annan inkomst medför minskning, innehållande eller indragning av en eller flera förmåner som avses i artikel 48.1 a i och av en eller flera förmåner som avses i artikel 48.2 skall följande regler gälla:

a) Om det rör sig om en eller flera förmåner som avses i artikel 48.1 a i skall de belopp som inte skulle utbetalas vid en strikt tillämpning av bestämmelserna angående minskning, innehållande eller indragning enligt medlemsstaternas lagstiftning delas med det antal förmåner som skall minskas, innehållas eller indragas.

b) Om det rör sig om en eller flera förmåner som beräknas i enlighet med artikel 48 skall minskningen, innehållandet eller indragningen ske i enlighet med punkt 2.

4. Om i de fall som avses i punkt 1 och 3 a en medlemsstats lagstiftning föreskriver att för tillämpning av bestämmelser angående minskning, innehållande eller indragning, hänsyn skall tas till förmåner av annat slag och/eller annan inkomst och andra faktorer i förhållande till de försäkringsperioder som avses i artikel 48.2 b, skall den i nämnda punkter föreskrivna delningen inte gälla för den medlemsstaten.

5. Alla ovannämnda bestämmelser skall tillämpas på motsvarande sätt om lagstiftningen i en eller flera medlemsstater föreskriver att rätt till en förmån inte kan förvärvas om personen uppbär en förmån av annat slag som utbetalas enligt en annan medlemsstats lagstiftning eller uppbär annan inkomst.

Artikel 52

Tilläggsbestämmelser för beräkning av förmåner

1. Vid beräkningen av det teoretiska belopp och det proportionellt beräknade belopp som avses i artikel 48.2 skall följande regler gälla:

a) Om den totala längden av de försäkrings- och bosättningsperioder som har fullgjorts innan försäkringsfallet inträffade enligt alla de berörda medlemsstaternas lagstifningar är längre än den maximiperiod som krävs enligt lagstiftningen i en av dessa stater för rätt till hel förmån, skall den behöriga institutionen i den staten beakta denna maximiperiod i stället för de fullgjorda periodernas totala längd. Denna beräkningsmetod får inte leda till att institutionen måste utge förmån med högre belopp än det som har fastställts för oreducerad förmån i den lagstiftning som den tillämpar. Bestämmelsen gäller inte förmåner vilkas storlek är oberoende av försäkringsperiodernas längd.

b) Förfarandet för beaktande av sammanfallande perioder är fastställt i det tillämpningsbeslut som avses i artikel 91.

c) Om förmåner enligt en medlemsstats lagstiftning beräknas på grundval av genomsnittliga inkomster, en genomsnittlig avgift, en genomsnittlig ökning eller förhållandet mellan den sökandes bruttoinkomster och de genomsnittliga bruttoinkomsterna för alla försäkrade personer utom lärlingar under försäkringsperioderna, skall sådana genomsnittliga eller proportionella tal fastställas av denna stats behöriga institution enbart på grundval av försäkringsperioder som har fullgjorts enligt denna stats lagstiftning eller bruttoinkomster som personen har haft under enbart dessa perioder.

d) Om förmåner enligt en medlemstats lagstiftning beräknas på grundval av storleken av inkomster, avgifter eller ökningar, skall denna stats behöriga institution fastställa de inkomster, avgifter och ökningar som skall beaktas med avseende på försäkrings- eller bosättningsperioder som har fullgjorts enligt andra medlemsstaters lagstiftning på grundval av de genomsnittliga inkomster, avgifter eller ökningar som har godtagits med avseende på de försäkringsperioder som har fullgjorts enligt den lagstiftning som institutionen tillämpar.

e) Om förmåner enligt en medlemsstats lagstiftning beräknas på grundval av standardinkomster eller ett fast belopp, skall denna stats behöriga institution godta de standardinkomster eller det fasta belopp som skall beaktas av den med avseende på försäkrings- eller bosättningsperioder som har fullgjorts enligt andra medlemsstaters lagstiftning som är lika med de standardinkomster eller det fasta belopp eller, i förekommande fall, med de genomsnittliga standardinkomster eller det fasta belopp som svarar mot de försäkringsperioder som har fullgjorts enligt den lagstiftning som institutionen tillämpar.

f) Om förmåner enligt en medlemsstas lagstiftning för vissa perioder beräknas på grundval av inkomsternas storlek och för andra perioder på grundval av standardinkomster eller ett fast belopp skall denna stats behöriga institution, med avseende på försäkrings- eller bosättningsperioder som har fullgjorts enligt andra medlemsstaters lagstiftning beakta de inkomster eller fasta belopp som har fastställts enligt bestämmelserna i d eller e ovan eller i förekommande fall genomsnittet av dessa inkomster eller fasta belopp. Om förmåner beräknas på grundval av standardinkomster eller ett fast belopp för alla perioder som har fullgjorts enligt den lagstiftning som den behöriga institutionen tillämpar, skall institutionen godta de inkomster som skall beaktas med avseende på försäkrings- eller bosättningsperioder som har fullgjorts enligt andra medlemsstaters lagstiftningar, som är lika med de fiktiva inkomster som svarar mot standardinkomster eller det fasta beloppet.

g) Om förmåner enligt en medlemsstats lagstiftning beräknas på grundval av genomsnittsavgifter, skall den behöriga institutionen fastställa detta genomsnitt med åberopande enbart av de försäkringsperioder som har fullgjorts enligt denna stats lagstiftning.

2. Bestämmelserna i en medlemsstats lagstiftning om uppräkning av de faktorer som skall beaktas vid beräkningen av förmåner skall i förekommande fall tillämpas på de faktorer som skall beaktas av denna medlemsstats behöriga institution enligt bestämmelserna i punkt 1 med avseende på försäkrings- eller bosättningsperioder som har fullgjorts enligt andra medlemsstaters lagstiftning.

3. Om förmåners storlek enligt en medlemsstats lagstiftning fastställs med beaktande av andra familjemedlemmar än barn, skall denna stats behöriga institution ta hänsyn även till dessa familjemedlemmar till personen och betrakta dem som om de vore bosatta inom den behöriga statens territorium, även om de är bosatta inom en annan medlemsstats territorium.

Artikel 53

Försäkrings- eller bosättningsperioder kortare än ett år

1. Utan hinder av bestämmelser i artikel 48.2 skall institutionen i en medlemsstat inte vara skyldig att bevilja förmåner med anledning av perioder som har fullgjorts enligt den lagstiftning som den tillämpar och som skall beaktas då förskringsfallet inträffar

-om längden av nämnda perioder inte uppgår till ett år,

och

-om endast dessa perioder beaktas, någon rätt till förmån inte skulle finnas enligt bestämmelserna i denna lagstiftning.

2. Den behöriga institutionen i var och en av de andra medlemsstaterna skall beakta de perioder som avses i punkt 1 vid tillämpningen av bestämmelserna i artikel 47.2 utom de under b.

3. Om tillämpningen av bestämmelserna i punkt 1 skulle leda till att alla institutioner i de berörda medlemsstaterna befrias från sina skyldigheter, skall förmåner beviljas uteslutande enligt lagstiftningen i den sista av de stater vars villkor är uppfyllda, som om alla försäkkrings- och bosättningsperioder som har fullgjorts och beaktats enligt bestämmelserna i artikel 47.1-47.4 hade fullgjorts enligt denna stats lagstiftning.

Artikel 54

Beräkning av förmåner för en person som inte samtidigt uppfyller villkoren i alla lagstiftningar enligt vilka försäkrings- eller bosättningsperioder har fullgjorts eller då han uttryckligen begärt att fastställandet av förmåner vid ålderdom skjuts upp

1. Om en person vid en viss tidpunkt inte uppfyller de villkor som har fastställts för beviljande av förmåner i alla de medlemsstaters lagstiftning som han har omfattats av, i förekommande fall med beaktande av bestämmelserna i artikel 47 och/eller artikel 42.3 men uppfyller villkoren i endast en eller flera av dem, skall följande gälla:

a) Varje behörig institution som tillämpar en lagstiftning, vars villkor är uppfyllda, skall beräkna det förmånsbelopp som skall utges enligt bestämmelserna i artikel 48.

b) Undantag:

i) Om personen uppfyller villkoren i åtminstone två lagstiftningar utan att åberopa försäkrings- eller bosättningsperioder som har fullgjorts enligt de lagstiftningar vars villkor inte är uppfyllda, skall dessa perioder inte beaktas vid tillämpningen av bestämmelserna i artikel 48.2 om inte beaktandet av sådana perioder möjliggör fastställandet av ett högre förmånsbelopp.

ii) Om personer uppfyller villkoren i endast en lagstiftning utan att han behöver åberopa försäkrings- eller bosättningsperioder som har fullgjorts enligt de lagstiftningar vilkas villkor inte är uppfyllda, skall det förmånsbelopp som skall betalas ut i enlighet med artikel 48.1 a i, beräknas enligt bestämmelserna i endast den lagstiftning vars villkor är uppfyllda med beaktande av endast de perioder som fullgjorts enligt denna lagstiftning, om inte hänsynen till de perioder som fullgjorts enligt de lagstiftningar vilkas villkor inte är uppfyllda gör det möjligt att fastställa ett högre förmånsbelopp i enlighet med artikel 48.1 a ii.

Bestämmelserna i denna punkt skall tillämpas på motsvarande sätt då personen uttryckligen har begärt att fastställandet av förmåner vid ålderdom skjuts upp i enlighet med artikel 46.2 andra meningen.

2. Den eller de förmåner som har beviljats enligt en eller flera lagstiftningar i det fall som avses i punkt 1 skall automatisk räknas om enligt bestämmelserna i artikel 48 när villkoren enligt en eller flera av de lagstiftningar som personen har omfattats av är uppfyllda, i förekommande fall med beaktande av bestämmelserna i artikel 47 och i förekommande fall ännu en gång med beaktande av punkt 1. Denna punkt skall tillämpas på motsvarande sätt då en person begär beviljande av förmåner vid ålderdom som har förvärvats enligt lagstiftningen i en eller flera medlemsstater och som dittills hade varit uppskjuten i enlighet med artikel 46 andra meningen.

3. En omräkning skall automatiskt göras enligt bestämmelserna i punkt 1, utan att det påverkar tillämpningen av bestämmelserna i artikel 42.2, när villkoren i en eller flera lagstiftningar inte längre är uppfyllda.

Artikel 55

Beviljande av ett tillägg när det totala förmånsbeloppet enligt de olika medlemsstaternas lagstiftningar inte uppgår till det fastställda minimibeloppet i den stat inom vars territorium mottagaren är bosatt

En förmånstagare på vilken detta kapitel är tillämpligt får inte, i den stat inom vars territorium han är bosatt och enligt vars lagstiftning en förmån utges till honom, beviljas en förmån som är mindre än den minimiförmån som har fastställts enligt denna lagstiftning för en försäkrings- eller bosättningsperiod som är lika med alla försäkringsperioder som har beaktats vid betalning enligt bestämmelserna i de föregående artiklarna. Den behöriga institutionen i denna stat skall under den tid han är bosatt inom dess territorium om det behövs betala ut ett tillägg till honom som uppgår till skillnaden mellan det totala förmånsbelopp som skall betalas ut enligt detta kapitel och minimiförmånsbeloppet.

Artikel 56

Uppräkning och ny beräkning av förmåner

1. Om de berörda staternas förmåner ändras med en fast procentsats eller ett fast belopp till följd av ökade levnadskostnader, förändringar i lönenivån eller av andra orsaker skall denna procentsats eller detta belopp tillämpas direkt på de förmåner som fastställs enligt artikel 48, utan att någon ny beräkning behöver göras enligt den artikeln.

2. Om metoden för att fastställa eller reglerna för att beräkna förmåner skulle ändras, skall dock en ny beräkning göras enligt bestämmelserna i artikel 48.

KAPITEL 4

OLYCKSFALL I ARBETET OCH ARBETSSJUKDOMAR

Avsnitt 1

Rätt till förmåner

Artikel 57

Bosättning i en annan medlemsstat än den behöriga staten - Allmänna bestämmelser

En arbetstagare som råkar ut för ett olycksfall i arbetet eller drabbas av en arbetssjukdom och som är bosatt inom en annan medlemsstats territorium än den behöriga statens skall i den stat i vilken han är bosatt få följande förmåner:

a) Vårdförmåner som utges på den behöriga institutionens bekostnad av institutionen på hans bosättningsort enligt bestämmelserna i den lagstiftning som denna tillämpar som om han vore försäkrad där.

b) Kontantförmåner som utges av den behöriga institutionen enligt bestämmelserna i den lagstiftning som denna tillämpar. Efter överenskommelse mellan den behöriga institutionen och institutionen på bosättningsorten kan dock dessa förmåner utges av den sistnämnda institutionen på den förstnämndas bekostnad enligt bestämmelserna i den behöriga statens lagstiftning.

Artikel 58

Gränsarbetare - Särskild regel

Också en gränsarbetare kan få förmåner inom den behöriga statens territorium. Sådana förmåner skall utges av den behöriga institutionen enligt bestämmelserna i denna stats lagstiftning som om personen vore bosatt där.

Artikel 59

Vistelse i eller flyttning till den behöriga staten

1. En arbetstagare som omfattas av artikel 57 och som vistas inom den behöriga statens territorium skall få förmåner enligt bestämmelserna i denna stats lagstiftning, även om han redan har fått förmåner före sin vistelse. Denna bestämmelse gäller dock inte gränsarbetare.

2. En arbetstagare som omfattas av artikel 57 och som bosätter sig inom den behöriga statens territorium skall få förmåner enligt bestämmelserna i denna stats lagstiftning, även om han redan har fått förmåner före flyttningen.

Artikel 60

Vistelse utanför den behöriga staten - Återkomst eller flyttning till en annan medlemsstat efter ett olycksfall eller en arbetssjukdom - Behov av att bege sig till en annan medlemsstat för att få lämplig vård

1. En arbetstagare som råkar ut för ett olycksfall i arbetet eller drabbas av en arbetssjukdom och

a) som vistas inom en annan medlemsstats territorium än den behöriga statens,

eller

b) som, efter att ha fått rätt till förmåner på den behöriga institutionens bekostnad, får tillstånd av denna institution att återvända till den medlemsstats territorium där han är bosatt eller att flytta till en annan medlemsstats territorium,

eller

c) som efter tillstånd av den behöriga institutionen beger sig till en annan medlemsstats territorium för att där få den vård som hans hälsotillstånd kräver,

har rätt till följande:

i) Vårdförmåner som utges på den behöriga institutionens bekostnad av institutionen på vistelse- eller bosättningsorten enligt bestämmelserna i den lagstiftning som sistnämnda institution tillämpar som om han vore försäkrad där. Den period under vilken förmåner får utges skall dock bestämmas enligt den behöriga statens lagstiftning.

ii) Kontantförmåner som utges av den behöriga institutionen enligt den lagstiftning som denna tillämpar.