Yttrande från Europeiska regionkommittén – Vägen till EU:s åttonde miljöhandlingsprogram

(2019/C 168/06)

Föredragande: Cor LAMERS (NL–EPP), borgmästare i Schiedam Referensdokument: Yttrande på eget initiativ

POLITISKA REKOMMENDATIONER

EUROPEISKA REGIONKOMMITTÉNS STÅNDPUNKT

A. Inledande kommentarer

1. ReK framhåller att EU måste höja ambitionsnivån inom alla relevanta politikområden, särskilt när det gäller klimat, biologisk mångfald och miljö, för att uppnå målen i Parisavtalet och FN:s mål för hållbar utveckling.

2. ReK noterar att det bristande genomförandet av EU:s politik och lagstiftning avseende miljön, den biologiska mångfalden och klimatet utgör en risk för den långsiktiga hållbarheten i vårt levnadssätt, medför allvarliga hälsorisker och sänker EU-medborgarnas livskvalitet.

3. En växande befolkning i världen kräver mer livsmedel, energi och resurser. Följderna blir ofta katastrofala – klimatförändringar, omfattade förlust av naturreservat och minskad biologisk mångfald.

4. I detta sammanhang är vi övertygade om att EU:s miljöhandlingsprogram ger strategisk vägledning, långsiktiga visioner och möjligheter att säkerställa samstämmighet mellan miljö- och klimatmålen, och därmed ett mervärde.

5. ReK understryker att mycket har uppnåtts inom ramen för miljöhandlingsprogrammet eftersom föroreningarna generellt sett långsamt har börjat minska, naturskyddet har förbättrats och övergången till en koldioxidsnål och cirkulär ekonomi har tilltagit, men mycket mer återstår att göra.

6. Trots att man i det sjunde miljöhandlingsprogrammet konstaterade att bättre genomförande är en viktig prioritering är det bristande genomförandet av miljöpolitiken och miljölagstiftningen – bland annat på grund av den svaga integreringen av politiken – alltjämt ett stort problem.

7. Vi uppmanar därför kommissionen, rådet och Europaparlamentet att utveckla ett åttonde miljöhandlingsprogram i enlighet med de mål som anges i detta yttrande.

B. Utvärdering av det sjunde miljöhandlingsprogrammet

8. Kommittén ställer sig bakom slutsatserna i Europaparlamentets betänkande om genomförandet av det sjunde miljöhandlingsprogrammet av den 17 april 2018 ( 1 ) och resultatet av studien från Europaparlamentets utredningstjänst från november 2017 ( 2 ) , och framhåller återigen – med utgångspunkt i tidigare yttranden från ReK ( 3 ) – utmaningar som bristande politisk integration och brist på tillgänglig finansiering och information om god praxis.

9. Vi konstaterar dock att resultaten av de centrala tematiska prioriteringarna i det sjunde miljöhandlingsprogrammet är ojämna och otillräckliga: a) Målen för prioritering 1 (skydd av naturkapitalet) kommer inte att uppnås fram till 2020. b) Framsteg har gjorts avseende olika delmål för prioritering 2 (en koldioxidsnål ekonomi och resurseffektivitet), särskilt i fråga om klimat- och energirelaterade mål men även i viss utsträckning i fråga om mål som rör avfall/den cirkulära ekonomin. c) Det är osäkert i vilken utsträckning målen inom prioritering 3, som är kopplade till miljörelaterade belastningar och risker för människors hälsa, kommer att uppnås. d) Framstegen mot målen inom prioritering 8 (hållbara städer) har varit ojämna när det gäller energieffektivitet, hållbara transporter och hållbar rörlighet, hållbar stadsplanering och stadsbyggnad, biologisk mångfald i städer och hållbara byggnader.

10. ReK framhåller fyra viktiga orsaker till bristerna i genomförandet: a) Bristande integrering av miljöfrågor i andra politikområden, särskilt den gemensamma jordbrukspolitiken, den gemensamma fiskeripolitiken och sammanhållningspolitiken. b) Otillräcklig finansiering och otillräckligt skräddarsydda finansieringssystem: samtidigt som ett antal EU-finansierade projekt har lett till förbättringar är det inte alla EU-fonder som har tydligt fastställda hållbarhetskriterier. Även inom medlemsstaterna saknas det tillgängliga medel i detta avseende. c) Otillräckligt kunskapsutbyte: även om det finns tillräckliga specialkunskaper når dessa inte alltid beslutsfattarna. d) Bristande deltagande och engagemang från lokalsamhällen och berörda aktörer (4).

11. ReK konstaterar att det sjunde miljöhandlingsprogrammet har visat sitt mervärde och har haft en positiv inverkan på EU:s miljöpolitik, medborgarna, miljön och ekonomin. Den långsiktiga visionen är avgörande för att skapa en stabil miljö för hållbara investeringar och hållbar tillväxt inom planetens ekologiska gränser.

12. Det sjunde miljöhandlingsprogrammet var omfattande och mycket komplext, med många delmål och detaljerade beskrivningar. Eftersom det sjunde miljöhandlingsprogrammet fastställde mål för en viss (ganska statisk) period var det inte heller lätt att anpassa det till utvecklingen av ny teknik, förändrade omständigheter och nya internationella strategier.

13. ReK påpekar att man i det sjunde miljöhandlingsprogrammet fastställde åtgärder för att förbättra hållbarheten i städer men inte tog upp andra typer av samhällen i t.ex. landsbygds-, kust-, bergs-, ö- och skärgårdsområden samt i de yttersta randområdena. Även om städer är viktiga nav för att uppnå målen är de inte isolerade från de omgivande områdena. Större uppmärksamhet bör ägnas samspelet mellan städer och den omgivande landsbygden.

14. ReK ställer sig bakom slutsatserna i Europeiska miljöbyråns (EEA) rapport, som tog upp sex orsaker till bristande genomförande av EU:s miljölagstiftning: ineffektiv samordning mellan lokala, regionala och nationella myndigheter, bristande administrativ kapacitet och otillräcklig finansiering, brist på kunskaper och data, otillräckliga mekanismer för att säkerställa efterlevnad samt avsaknad av politisk integration ( 5 )

C. De viktigaste principerna för att utveckla ett åttonde miljöhandlingsprogram

Den förändrade ramen för EU:s miljöpolitik och dess lokala och regionala inverkan

15. ReK understryker att enighet och mångfald är två av EU:s centrala kännetecken. Dessa två begrepp är grundläggande för EU:s själva essens, särskilt när det handlar om fastställandet av politiska mål eller utarbetandet av ny lagstiftning.

16. Kommittén påpekar att den starkaste symbolen för enigheten är det gemensamma regelverket. ReK anser därför att detta utgör grunden för det åttonde miljöhandlingsprogrammet. Dess lagstiftning, normer och värden förblir viktiga verktyg för att se till att miljön skyddas, för att ta itu med säkerhets- och riskfrågor och garantera livskvalitet. Regelverket erbjuder också de europeiska medborgarna lika rättigheter och lika konkurrensvillkor inom handel och industri.

17. Det finns också en tydlig EU-skyldighet att respektera de politiska, sociala, ekonomiska, geografiska och biokulturella skillnaderna mellan medlemsstaterna, regionerna och städerna. EU:s omfattande ansträngningar har inte alltid gett de förväntade resultaten. Eftersom stora förändringar håller på att ske bör det åttonde miljöhandlingsprogrammet söka sig bort från uppifrån-och-ned- och universallösningar och slå en bro mellan enighet och mångfald genom att finna en jämvikt mellan att fastställa harmoniserade normer och ge utrymme för utveckling av skräddarsydda lösningar som passar de lokala förhållandena. Det är därför viktigt att strategier och lagstiftning på EU-nivå och nationell nivå lämnar tillräckligt med utrymme för lokal och regional utformning.

18. Vi betonar att det åttonde miljöhandlingsprogrammet bör stödja ett effektivt genomförande av det nuvarande regelverket, där kommissionen har sin traditionella roll som regelverkets väktare.

19. ReK påpekar i anslutning till detta att även om den traditionella miljöpolitiken har varit framgångsrik i över 40 år, så räcker den inte längre till. Även när gränsvärdena uppnås kan en otillräcklig luft-, mark- och vattenkvalitet ändå inverka negativt på människors hälsa och naturen. Dessutom kan problemen med genomförandet inte lösas enbart genom mer lagstiftning. Det behövs också stödmekanismer, nya strategier och innovation (utöver regelverket) för att uppfylla målvärden och normer.

20. I detta sammanhang betonar kommittén problemet med att olika medlemsstater har infört nationell lagstiftning för att göra det möjligt att övervältra böter på kommuner och regioner vid överträdelse av EU-lagstiftningen. En sådan ”decentralisering” av ansvaret att efterleva EU-lagstiftningen är problematisk eftersom nationella myndigheter ofta endast är inriktade på det rättsliga genomförandet, dvs. införlivandet i nationell lagstiftning, men de regionala och lokala myndigheterna får inte nödvändiga instrument för att genomföra regelverket i praktiken. I de flesta fall är det myndigheterna på EU-nivå och nationell nivå som har lämpliga finansiella, rättsliga och administrativa medel och de bör därför ha det yttersta ansvaret för betalning av böter för att de inte efterlever lagstiftningen.

21. Vi är övertygade om att EU bör eftersträva en ny ambitionsnivå i omställningarna, såsom omställningen till en cirkulär ekonomi och omställningen till en mer hållbar energiförsörjning, rörlighet, livsmedelsproduktion och livsmedelskonsumtion. Unionen bör också uppmuntra medlemsstaterna, regionerna och städerna, som verkar i främsta ledet, att uppnå en miljökvalitet som går längre än EU:s normer. Detta kräver att kommissionen ger dem incitament till ytterligare åtgärder.

22. ReK efterlyser ett erkännande av de insatser som görs av regioner som är pionjärer inom den cirkulära ekonomin, hållbar livsmedelsproduktion och hållbar livsmedelskonsumtion samt när det gäller att minska luft-, buller-, och ljusföroreningar. Dessa regioner bör därför stödjas och spridningen av deras bästa praxis i hela EU underlättas.

23. Kommittén påpekar att det sammanhang i vilket miljöpolitiken utarbetades och nu genomförs har ändrats, vilket kräver en ny avvägning mellan gamla och nya metoder, bland annat av följande skäl: a) Dagens politik är mer sammanflätad. Utöver den sektoriella uppdelningen av EU:s lagstiftning i områden som luft, vatten, buller och energi gör dagens utmaningar att det krävs ytterligare integration av hållbarhetsfrågor, både i människors dagliga beteende och i den dagliga driften av företag samt på det socioekonomiska planet. EU bör därför betrakta sina regioner som komplexa ekonomiska, sociala, miljömässiga och biokulturella system. b) Innovation och omställningar för med sig de största förbättringarna. Att lära av varandra är också viktigt, vilket kräver öppenhet och medvetenhet om både goda och dåliga exempel. Den befintliga lagstiftningen är inriktad på normer och gränsvärden, men innovation och omställningar kräver utrymme för experimenterande. EU behöver både och. c) EU följer en linjär policycykel (förslag, beslut, genomförande, utvärdering), men innovationstakten kräver ett mer cirkulärt och flexibelt tillvägagångssätt.

24. Denna nya situation kräver ett annat tänkesätt och bör inriktas på det ömsesidiga beroendet mellan alla fem delar av den DPSIR-orsaksram som antagits av EEA, nämligen drivkrafter, belastningar, tillstånd, påverkan och åtgärder. Traditionell miljöpolitik är inriktad på tillstånd och påverkan. För att ta itu med nuvarande och framtida föroreningar bör EU-politiken och den nationella politiken dock också inriktas på drivkrafter och belastningar. Detta är grunden för den cirkulära ekonomin och andra omställningar: att ta itu med problemet direkt vid källan.

Integrering av politiken

25. Kommittén är övertygad om att det åttonde miljöhandlingsprogrammet bör säkerställa integrering av politiken.

26. Med ett integrerat tillvägagångssätt undviker man bristande överensstämmelse och kan man koppla ihop olika aspekter, t.ex. följande: a) Ambitionsnivån, tidsfristerna, förfarandena och verktygen för genomförandet av miljö- och klimatpolitiken på olika områden. b) Miljö- och klimatpolitiken samt andra politikområden, såsom den gemensamma jordbrukspolitiken, den gemensamma fiskeripolitiken, den ekonomiska politiken och socialpolitiken. c) Ambitionsnivån och tidsfristerna för gränsvärden i EU:s miljölagstiftning (immissionspolitik) och politik som angriper problemen vid källan (utsläppspolitik) (6). d) Politiken på EU-nivå, nationell, regional och lokal nivå, i syfte att samordna prioriteringar, undvika dubbelarbete, minimera motstridiga eller osammanhängande förfaranden, samt täppa till befintliga luckor i politiken och den efterföljande lagstiftningen.

27. ReK understryker att den viktigaste frågan är hur EU och andra myndighetsnivåer kan integrera politiken ändamålsenligt, särskilt hur miljömässiga, sociala och ekonomiska mål ska förenas.

28. Eftersom integreringen av politik kräver ett annat förhållningssätt bör det åttonde miljöhandlingsprogrammet a) betrakta integreringen av politiken som en ansats (i stället för en prioritering) att kombinera och förstärka separata mål, b) uppmuntra europeiska, nationella, regionala och lokala myndigheter att ställa miljöpolitiken i centrum för all den övriga politiken (i stället för att bara integrera miljömålen bör dessa ligga till grund för den övriga politiken) och att använda miljöpolitiken som främsta utgångspunkt vid genomförandet av all verksamhet, c) anta en helhetssyn: med det sjunde miljöhandlingsprogrammet inleddes ett mer integrerat synsätt än i de föregående miljöhandlingsprogrammen. I det åttonde miljöhandlingsprogrammet bör man gå ännu längre och betrakta de miljömässiga, ekonomiska och sociala sammanhangen som en helhet.

Finansiering och investeringar

29. ReK betonar att miljö-, klimat- och omställningsutmaningar kräver avsevärda gröna och blå investeringar och innovation.

30. Det behövs fler synergier mellan olika finansieringskällor på EU-nivå och på nationell och regional nivå liksom starkare kopplingar mellan offentlig och privat finansiering för att öka effektiviteten i det åttonde miljöhandlingsprogrammet.

31. Kommittén framhåller att de lokala och regionala myndigheternas investeringsmöjligheter är begränsade och står under tryck. Å ena sidan är sociala frågor som arbetslöshet, en åldrande befolkning och utbildning ofta stora utgiftsposter i den lokala eller regionala budgeten. Å andra sidan kräver omställningar, t.ex. energiomställningen, stora investeringar. För att uppnå betydande framsteg med omställningarna måste man skapa en kritisk massa och för detta behöver de lokala och regionala myndigheterna ytterligare medel.

32. Vi välkomnar förslaget om att inrätta InvestEU-programmet och dess inriktning på hållbarhet, samt kommissionens förslag till den fleråriga budgetramen efter 2020, med dess fokus på hållbar utveckling och integrering av miljöpolitiken i samtliga budgetposter. ReK skulle dock vilja att mer än 30 % av budgeten avsattes för integrering av klimatpolitik. Kommittén efterlyser även att en fond för rättvis energiomställning inrättas på EU-nivå för att ta itu med miljömässiga, ekonomiska och sociala utmaningar i regioner som genomgår en energiomställning samt tillräckligt stöd för omställningar avseende avfallshantering och rörlighet i alla regioner, på ett sätt som är förenligt med sammanhållningsmedlen och kompletterar dem.

33. Kommittén välkomnar helhjärtat de övergripande principerna i kommissionens förslag till den fleråriga budgetramen efter 2020: om att främja integrerad social, ekonomisk, kulturell och miljömässig utveckling och säkerhet i stads-, landsbygds- och kustområden.

En plats- eller områdesbaserad ansats

34. ReK anser att det behövs en skräddarsydd ansats eftersom regioner och lokala myndigheter a) är viktiga geografiska enheter där människor bor, arbetar och rör sig, vilket leder till en betydande mängd utsläpp, b) skiljer sig åt avsevärt vad gäller typen av och mängden föroreningar och utsläpp, c) skiljer sig åt när det gäller genomförandet av EU:s lagstiftning, d) skiljer sig avsevärt åt när det handlar om vilka ekonomiska, sociala, geografiska och miljömässiga möjligheter de erbjuder och vilka utmaningar de står inför, e) skiljer sig åt när det gäller administrativa befogenheter och administrativ kapacitet samt väljer olika administrativa tillvägagångssätt för att genomföra miljö- och klimatpolitiken, f) är i en privilegierad ställning eftersom de står i direktkontakt med människor och företag för att främja åtgärder som miljöanpassad offentlig upphandling, bygg- och transportpolitik, utbildning, forskning och upplysningsprogram. Det gör att de kan komma med praktiska lösningar och fungera som levande laboratorier för nya idéer och kunskaper.

35. ReK förespråkar en heltäckande plats- eller områdesbaserad ansats eftersom det är det bästa sättet att förverkliga ett hälsosamt liv i linje med den aktuella platsens eller det aktuella områdets särdrag.

36. Vi rekommenderar, med vederbörlig hänsyn till subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna samt förvaltningsstrukturerna och kulturen i de olika medlemsstaterna, att det åttonde miljöhandlingsprogrammet ska utveckla en rad områdesbaserade strategier, t.ex. välmående och blomstrande stads- och storstadsområden, en välmående levande landsbygd och säkra och attraktiva kust-, ö- och skärgårdsområden samt yttersta randområden. Strategin för städerna skulle kunna inriktas på specifika urbana aspekter, t.ex. rörlighet och stadsplanering, medan landsbygdsstrategin skulle kunna inriktas på natur, innovation inom jordbruket och den demografiska utvecklingen. Syftet med de rekommenderade strategierna skulle vara att stödja de olika omställningarna, samtidigt som hänsyn tas till människors hälsa och naturen, ekonomin och behovet av en god livsmiljö i överensstämmelse med hållbarhetsmålen. I detta avseende avspeglar det åttonde miljöhandlingsprogrammet de övergripande principerna i kommissionens förslag till den fleråriga budgetramen efter 2020.

En flernivåstrategi

37. ReK efterlyser därför en välfungerande ram för flernivåstyre. Radikala och varaktiga förändringar i livsstilen, nödvändiga för att skapa ett rättvist, hållbart och koldioxidsnålt samhälle, kräver såväl nedifrån-och-upp- som uppifrån-och-ned-strategier. Kommittén anser därför att det åttonde miljöhandlingsprogrammet bör ha en tydligare koppling till de strategier och planer som utarbetas på EU-nivå och på nationell, regional och lokal nivå.

38. Vi uppmanar därför alla förvaltningsnivåer att göra sitt yttersta för att främja samarbete mellan olika förvaltningsgrenar, inbegripet vertikalt samarbete mellan myndigheter, mellanregionalt, mellankommunalt och gränsöverskridande samarbete. I samma anda bör det åttonde miljöhandlingsprogrammet – med respekt för förvaltningsstrukturerna och de geografiska förhållandena i medlemsstaterna – fortsätta att uppmuntra myndigheterna i städer, kommuner och regioner att samarbeta med varandra och tvärs över EU.

39. ReK stöder EU-initiativ som partnerskapen för EU-agendan för städer. Vi rekommenderar att man utnyttjar de befintliga partnerskapen för hållbar markanvändning, energiomställning, klimatanpassning, rörlighet i städerna, luftkvalitet och cirkulär ekonomi samt aktivt överväger att inrätta nya övergripande miljö- och klimatpartnerskap för att stödja genomförandet av regelverket.

40. Att omsätta målen på EU-nivå i konkreta lokala mål är svårt men avgörande för att uppnå resultat och vinna medborgarnas förtroende. Kommittén anser därför att incitament för att överträffa målen bör tillhandahållas. Utmärkelser som Europas miljöhuvudstad och European Green Leaf bör även inkludera mindre städer och byar. Dessutom bör frivilliga åtgärder som borgmästaravtalet för klimat och energi och informationsplattformen för rörlighet i städer (Urban Mobility Observatory) främjas ytterligare.

41. Vi rekommenderar att medlemsstaterna samarbetar närmare med de lokala och regionala myndigheterna och uppmuntrar städerna och regionerna engagera sig mer i utarbetandet och genomförandet av nationella strategier och planer.

42. Därför uppmanar vi medlemsstaterna att inrätta lämpliga institutionella strukturer eller plattformar för närmare samarbete och fortlöpande samråd, såsom vertikala förvaltningsöverskridande grupper, där sakkunniga från olika förvaltningsnivåer tillsammans utarbetar nationella planer och strategier.

43. Enbart samordning mellan olika förvaltningsnivåer räcker inte för en effektiv styrning. ReK uppmanar därför regionerna och städerna att upprätta nära kontakter med det civila samhället, den privata sektorn och kunskapsinrättningar, i och utanför sina territorier, och att stödja mellanregionalt samarbete på dessa områden, eftersom sådana långsiktiga partnerskap kommer att bidra till ett bra politiskt beslutsfattande.

44. Kommittén påpekar att detta skulle främja dialog och diskussioner mellan aktörer med olika intressen, bakgrund och begränsningar, vilket leder till bättre beslutsfattande.

45. ReK uppmanar EU:s medlemsstater att fastställa och finansiera holistiska, lösningsinriktade tvärvetenskapliga forskningsprojekt inom ramen för sina nationella forskningsfonder.

D. Ett förslag till ett åttonde miljöhandlingsprogram

En ny strategi för det åttonde miljöhandlingsprogrammet

46. ReK framhåller att det åttonde miljöhandlingsprogrammet mot bakgrund av de nya ramvillkoren för miljöpolitiken bör a) bli mer strategiskt och integrerat och inriktas på viktiga tematiska prioriteringar, b) få fart på innovationen, c) tillåta överföring och ökning av innovativa lösningar, d) vägledas av utmaningar och lösningar, till skillnad från det sjunde miljöhandlingsprogrammet, som vägleddes av begränsningar och problem, e) vara flexibelt för att kunna anpassas till ny teknisk utveckling och nya globala strategier, till skillnad från det ganska statiska sjunde miljöhandlingsprogrammet, f) vara flexibelt när det gäller regionernas sociala, kulturella, ekonomiska och miljömässiga sammanhang.

47. ReK uppmanar Förenade kungariket och EU att, inom ramen för utträdesavtalet och dess genomförande, utveckla gemensamma arrangemang som säkerställer att höga miljönormer och ömsesidighet bevaras, däribland den höga ambitionsnivån i nästa miljöhandlingsprogram.

48. Kommittén betonar att det framtida miljöhandlingsprogrammet bör sätta dagordningen och leda till en integrering av hållbarhetskriterier i EU:s övriga politik, makroekonomiska prioriteringar och finansieringsinstrument. Miljöfaktorer utgör också en indikator på hur hållbar vår ekonomiska utveckling är. Vi förespråkar därför samverkan mellan det åttonde miljöhandlingsprogrammet, den fleråriga budgetramen och den europeiska planeringsterminen.

49. I detta sammanhang beklagar vi den bristande samstämmigheten mellan antagandet av ett åttonde miljöhandlingsprogram och den fleråriga budgetramen efter 2020. Beslutsförfarandet för framtida miljöhandlingsprogram bör anpassas till tidsramen för den fleråriga budgetramen, så att denna väl återspeglar målen i miljöhandlingsprogrammet.

50. Vi föreslår att det åttonde miljöhandlingsprogrammet ska vara den miljö- och klimatpolitiska pelaren i den nya strategin för Europa efter 2020.

Förslag till tematiska prioriteringar i det åttonde miljöhandlingsprogrammet

51. ReK anser att strategin för ett hälsosamt stads- och landsbygdsliv är en praktisk och integrerad strategi som grundar sig på livskvalitet och integrerar de tre pelarna för hållbar utveckling – dvs. ekonomiska, miljömässiga och sociokulturella aspekter – samt sätter in människors hälsa och naturen i ett vidare sammanhang av hållbar utveckling. Strategin knyter också an till genomförandet av målen för hållbar utveckling.

52. ReK föreslår att det åttonde miljöhandlingsprogrammet ska omfatta en EU-strategi för att främja ett hälsosamt liv för alla, som sammanför följande koncept: a) Människors hälsa, inbegripet en hög livskvalitet. b) En frisk planet där resurser används på ett ansvarsfullt och ändamålsenligt sätt som bevarar den biologiska och geografiska mångfalden samt ekosystemen. c) En sund ekonomi som bygger på den cirkulära ekonomin, med tillräcklig tillväxt, utveckling, sysselsättning, hållbara investeringar och en hållbar affärsmiljö. d) Ett sunt samhälle med möjligheter för alla.

53. ReK uppmanar EU att låta strategin om ett hälsosamt liv genomsyra all EU-politik, EU:s makroekonomiska prioriteringar och dess finansieringsinstrument. Strategin bör även främjas och genomföras på nationell, regional och lokal nivå. ReK föreslår att EU ska samarbeta närmare med nätverk för ett hälsosamt liv, t.ex. WHO:s nätverk för hälsosamma städer.

54. Det åttonde miljöhandlingsprogrammet bör ta itu med omställningsutmaningar, såsom omställningen till en ren energiförsörjning, den cirkulära ekonomin, rörlighetsomställningen, omställningen inom livsmedelsproduktion och livsmedelskonsumtion samt omställningen från grå till grön och blå infrastruktur. Produktions-, konsumtions- och transportmetoder är viktiga orsaker till luft- vatten- och markföroreningar samt buller. Dessa omställningar är i linje med en politik som angriper problemen vid källan och kommer därför att stödja genomförandet av EU:s nuvarande lagstiftning. De är kopplade till omställningar i livskvalitet: till ett hälsosamt liv i stadsområden och bättre livskvalitet och livskraft i landsbygdsområden. Det åttonde miljöhandlingsprogrammet bör stödja dessa omställningar och omfatta tidsplaner för genomförandet.

55. ReK föreslår en förlängning av de centrala tematiska prioriteringarna i det sjunde miljöhandlingsprogrammet – att skydda, bevara och stärka EU:s naturkapital, att omvandla EU till en resurseffektiv, grön, konkurrenskraftig och koldioxidneutral ekonomi, inklusive att tillhandahålla ett ramverk för tillgänglig och hållbar transport av människor och varor, vilket säkerställer grön rörlighet såväl i städer som i landsbygdsområden, att skydda EU-medborgarna mot ihållande miljöbelastningar och förbättra hälsa och välbefinnande – eftersom dessa tematiska prioriteringar alltjämt är mycket relevanta (tillsammans med eventuella ytterligare frågor).

56. Det åttonde miljöhandlingsprogrammet bör uppfylla kraven i Parisavtalet och integrera de 17 målen för hållbar utveckling. Det bör vara tillräckligt flexibelt för att kunna beakta nya händelseutvecklingar på det internationella planet och nya globala avtal.

Föreslag till struktur för det åttonde miljöhandlingsprogrammet

57. ReK föreslår ett slimmat, rent åttonde miljöhandlingsprogram med fem huvudkapitel: genomförande, omställningarna, innovation, bredare globala utmaningar och kommunikation.

58. Dessa kapitel skulle kunna genomföras via EU-handlingsplaner med mätbara mål, riktade åtgärder, medel, investeringar, verktyg och en tydlig övervakningsmekanism, exempelvis i samband med granskningen av genomförandet av miljöpolitiken. Med dessa handlingsplaner kan EU skapa samverkan mellan de fem kapitlen i det åttonde miljöhandlingsprogrammet, utveckla skräddarsydda områdesbaserade lösningar och på lämpligt sätt reagera på nya händelser och innovativa metoder. EU:s handlingsplaner kan i sin tur inspirera nationella, regionala och lokala handlingsplaner.

59. ReK anser, med beaktande av subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna samt förvaltningsstrukturerna och kulturen i de olika medlemsstaterna, att det åttonde miljöhandlingsprogrammet bör främja antagandet av nationella och/eller regionala handlingsplaner. Det är upp till medlemsstaterna att besluta huruvida de vill ha en nationell eller flera regionala planer eller både och, eftersom sådana beslut är nära kopplade till nationella och regionala förvaltningsstrukturer. Det kommande miljöhandlingsprogrammet bör ange de vägledande principerna för de lokala och regionala myndigheternas vidtagande av åtgärder och uppmuntra antagandet av frivilliga lokala mål och planer. Detta skulle bidra till att genomföra miljöhandlingsprogrammet, men samtidigt lämna visst utrymme för att beakta lokala behov och lokal kapacitet, kunskap och expertis för att lösa lokala problem.

60. ReK föreslår att det första kapitlet i det åttonde miljöhandlingsprogrammet ska ta upp de centrala tematiska prioriteringarna i det sjunde miljöhandlingsprogrammet. Dessa tematiska prioriteringar måste genomföras i praktiken.

61. Det första kapitlet kräver EU-handlingsplaner för genomförandet, som omfattar de åtgärder som beskrivs i granskningen av genomförandet av EU:s miljöpolitik ( 7 ) och de stödjande målen i det sjunde miljöhandlingsprogrammet, t.ex. följande: a) En bättre integrering av politiken, effektivare politikåtgärder som angriper problemen vid källan och riktad EU-finansiering. b) Forskning om olika utmaningar i samband med genomförandet. c) Verktyg för genomförande: för närvarande har miljö- och klimatlagstiftningen en egen uppsättning verktyg och vägledande material. För att undvika förvirring och säkerställa större samstämmighet föreslår ReK en mer enhetlig metod med instrument för kapacitetsuppbyggnad (t.ex. verktyg och program, workshoppar, webbseminarier, vägledande material osv.). d) Sammanställning av kunskap och bästa praxis i en enda, allmänt tillgänglig och sökvänlig databas som innehåller lämpliga funktioner som bidrar till att fastställa bästa praxis. e) Åtgärder för att främja, utvidga och finansiera befintliga och nya initiativ för att stödja utbytet av kunskap och bästa praxis genom europeiska, nationella, regionala och lokala nätverk och samarbete mellan städer, t.ex. inbördes granskning och ömsesidigt lärande, studiebesök, grönt vänortssamarbete samt mentorskap och handledning mellan partner. f) Övervakning i samband med granskningen av genomförandet av miljöpolitiken.

62. ReK anser att det åttonde miljöhandlingsprogrammet ytterligare bör förbättra den tekniska plattform för miljösamarbete som inrättats av ENVE-utskottet och GD Miljö för att främja en dialog och samla in information om lokala och regionala utmaningar och lösningar vid tillämpningen av EU:s miljölagstiftning. Kommittén föreslår att ett nätverk av ambassadörer upprättas inom plattformen för att främja genomförandet av miljölagstiftningen på alla förvaltningsnivåer och på så sätt komplettera granskningen av genomförandet av miljöpolitiken och Taiex.

63. ReK föreslår att ett större fokus läggs på aspekter/utmaningar i samband med genomförandet av EU:s miljöpolitik via ReK:s yttranden liksom arbetet i de framtida regionala naven ( 8 ) för att ta itu med brister och hitta skräddarsydda lösningar.

64. ReK föreslår att det andra kapitlet ska ta upp de viktigaste omställningarna (omställningen till en ren energiförsörjning, den cirkulära ekonomin, rörlighetsomställningen, omställningen inom livsmedelsproduktion och livsmedelskonsumtion och omställningen från grå till grön och blå infrastruktur) och föreslå den lagstiftningsram och finansiella ram som krävs för att underlätta dessa omställningar på ett rättvist sätt för att ytterligare stimulera innovation i pionjärregioner och stödja koldioxidintensiva regioner som genomgår kostsamma energiomställningar.

65. Det andra kapitlet måste genomföras via EU:s omställningsagendor med åtgärder och finansiering för att underlätta alla omställningar och det fortsatta genomförandet av innovation på fältet. Detta omfattar konkreta åtgärder på regional och lokal nivå. Det åttonde miljöhandlingsprogrammet bör stimulera utvecklingen av nationella och regionala omställningsagendor. Dessa agendor, som kartlägger utmaningar, gemensamma åtgärder och lämpliga politiska insatser, kan utformas gemensamt.

66. ReK föreslår att det tredje kapitlet ska främja grön innovation och gröna investeringar. Fortsatt innovation är ytterst viktigt för att möta utmaningarna på miljö- och klimatområdet. Detta kapitel bör ge forskningen en mer framträdande roll i arbetet med att utforma ett lämpligt svar från politiskt håll.

67. Det tredje kapitlet måste genomföras genom en EU-agenda för grön innovation: en agenda för ett hälsosamt liv, ett hållbart samhälle och en cirkulär ekonomi. Agendan bör stödja forskning och utveckling. Den bör vara en samproduktion mellan politiska beslutsfattare (på EU-nivå samt nationell, regional och lokal nivå), industrin och den akademiska världen och bör kartlägga utmaningar, politiska åtgärder och gemensamma strategier för problemlösning. En sådan agenda skulle uppmuntra kommissionen, medlemsstaterna, städerna och regionerna att tillämpa systematiska innovativa strategier och inrätta eller främja partnerskap inom miljövänliga innovationsprojekt och ta itu med regeringarnas roll som ”möjliggörare”.

68. ReK föreslår att det fjärde kapitlet ska ta upp bredare globala utmaningar. Den globala utvecklingen och globala strategier, såsom Parisavtalet, målen för hållbar utveckling, konventionen om biologisk mångfald och FN:s agenda för städer, har ett stort inflytande på miljö- och klimatpolitiken. Dessutom kan många av de prioriterade målen i det åttonde miljöhandlingsprogrammet endast uppnås i samarbete med partnerländerna eller som en del av en övergripande strategi, och därför kan en förbättring av regionala och lokala myndigheters kapacitet att delta i decentraliserat samarbete vara till stor nytta. Kampen mot föroreningar som orsakas av industrin, turism och hushållsaktiviteter och bekämpningen av miljöbrott kräver ett internationellt åtagande följt av samordnade åtgärder.

69. ReK betonar att det fjärde kapitlet kräver genomförande via en internationell miljö- och klimatagenda så att EU kan ta itu med dessa utmaningar och spela en ledande roll på det internationella planet genom att utnyttja den ekonomiska politiken och handelspolitiken till förmån för den globala miljön och klimatet.

70. Kommittén föreslår att det femte kapitlet ska handla om kommunikation och inriktas på att öka medvetenheten om vikten av och fördelarna med ett gott genomförande av det åttonde miljöhandlingsprogrammet, liksom mervärdet av det åttonde miljöhandlingsprogrammet för medborgarna, företagen och miljön. Genomförandet av miljöhandlingsprogrammet skulle underlättas avsevärt genom en bättre förståelse bland allmänheten och andra berörda parter av EU:s prioriteringar på miljöområdet, de åtgärder som ska vidtas och de konkreta resultat som de kan medföra.

Bryssel den 7 februari 2019. Karl-Heinz LAMBERTZ Europeiska regionkommitténs ordförande

(1) ref.: P8_TA(2018)0100.

(2) ”Mid-term review of the implementation of the 7th Environment Action Programme (2014–2020)”.

(3) Följande ReK-yttranden: ENVE-V-044 (EUT C 271, 19.8.2014, s. 25), ENVE-V-045 (EUT C 271, 19.8.2014, s. 45), ENVE-V-046 (EUT C 415, 20.11.2014, s. 23), ENVE-VI/001 (EUT C 260, 7.8.2015, s. 6), ENVE-VI/005 (EUT C 51, 10.2.2016, s. 48), ENVE-VI/008 (EUT C 240, 1.7.2016, s. 15), ENVE-VI/011 (EUT C 88, 21.3.2017, s. 83), ENVE-VI/013 (EUT C 88, 21.3.2017, s. 43), ENVE-VI/014 (EUT C 207, 30.6.2017, s. 45), ENVE-VI/015 (EUT C 207, 30.6.2017, s. 51), ENVE-VI/021 (EUT C 54, 13.2.2018, s. 21), ENVE-VI-024 (EUT C 54, 13.2.2018, s. 9), ENVE-VI-028 (EUT C 361, 5.10.2018, s. 46), ENVE-VI-029 (EUT C 461, 21.12.2018, s. 30) och ENVE-VI-030 (EUT C 387, 25.10.2018, s. 42).

(4) ReK:s studie: ”Towards an 8th Environment Action Programme – Local and regional dimension”.

(5) EEA, ”Environmental indicator report 2017. In support of the monitoring of the Seventh Environment Action Programme” (EEA:s rapport 21/2017), EEA, 2015. ”Europas miljö – tillstånd och utblick 2015: en sammanfattning” . Europeiska miljöbyrån (Köpenhamn).

(6) ReK:s yttrande: ENVE-V/046.

(7) ReK:s yttrande: ENVE-VI/021.

(8) https://ec.europa.eu/commission/files/report-task-force-subsidiarity-proportionality-and-doing-less-more-efficiently_sv