Konungariket Danmarks initiativ inför antagandet av rådets beslut om förstärkning av samarbetet mellan Europeiska unionens medlemsstater när det gäller beslut om förlust av rättigheter

(2002/C 223/08)

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR BESLUTAT FÖLJANDE

med beaktande av Fördraget om Europeiska unionen, särskilt artikel 31 a och artikel 34.2 c i detta,

med beaktande av Konungariket Danmarks initiativ,

med beaktande av Europaparlamentets yttrande, och

av följande skäl:

(1) Det framgår av slutsatserna från Europeiska rådet i Tammerfors den 15-16 oktober 1999 att Europeiska rådet stöder principen om ömsesidigt erkännande som enligt dess förmenande bör bli en hörnsten i det rättsliga samarbetet på både det civilrättsliga och det straffrättsliga området inom unionen. Principen bör enligt Europeiska rådets uppfattning gälla såväl domar som andra avgöranden av rättsliga myndigheter. I punkt 33 i slutsatserna noteras även att ett ökat ömsesidigt erkännande av rättsliga avgöranden och domar samt en nödvändig tillnärmning av lagstiftningen skulle underlätta samarbetet mellan myndigheterna och främja det rättsliga skyddet av enskildas rättigheter.

(2) Rådet antog den 29 mars 2000 en handlingsplan om förebyggande och bekämpning av den organiserade brottsligheten: Europeiska unionens strategi inför det nya årtusendet(1). Enligt rekommendation nr 2 i handlingsplanen bör medlemsstaterna och kommissionen se till att det i tillämplig lagstiftning ges möjlighet att vid offentlig upphandling utestänga anbudsgivare som har begått brott med anknytning till organiserad brottslighet från att delta i anbudsförfaranden som handhas av medlemsstaterna och av gemenskapen.

(3) Rådet antog den 29 november 2000 ett åtgärdsprogram för genomförande av principen om ömsesidigt erkännande av domar i brottmål(2). Enligt punkt 3.4 i programmet, som avser förlust av rättigheter och andra påföljder, måste vissa påföljder, om de skall vara effektiva inom det europeiska området, erkännas och verkställas i hela unionen.

(4) Det finns en rad konventioner som syftar till att uppnå ömsesidigt erkännande av domar i brottmål, bland annat den europeiska konventionen av den 28 maj 1970 om brottmålsdoms internationella rättsverkningar, konventionen av den 13 november 1991 mellan Europeiska gemenskapernas medlemsstater om verkställighet av utländska domar i brottmål, som antogs inom ramen för det europeiska politiska samarbetet, och Europeiska unionens konvention av den 17 juni 1998 om kördiskvalifikationer(3).

(5) Enligt den Europeiska konventionen av den 20 april 1959 om inbördes rättshjälp i brottmål skall varje avtalsslutande part underrätta varje annan part om alla straffdomar och påföljande beslut med avseende på den sistnämndas medborgare som har införts i straffregistret.

(6) Medlemsstaterna måste, bl.a. som resultat av genomförandet av principen om fri rörlighet för personer inom Europeiska unionen, i högre grad utbyta upplysningar om domar som meddelats i medlemsstaterna, bland annat om förlust av rättigheter som ådömts genom dom eller som del i dom i brottmål.

(7) Det finns vidare behov av att på längre sikt möjliggöra att principen om ömsesidigt erkännande tillämpas i förhållande till förlust av rättigheter vilken ådömts genom dom eller som en del i dom i brottmål.

(8) Förutsättningen för att principen om ömsesidigt erkännande skall kunna tillämpas vid domar om rättighetsförlust är emellertid, som anges i punkt 3.4 i åtgärdsprogrammet för genomförande av principen om ömsesidigt erkännande av domar i brottmål, att det görs upp en förteckning över de för samtliga medlemsstater gemensamma förluster av rättigheter som meddelats en fysisk eller juridisk person i samband med eller till följd av en fällande dom.

(9) Det är emellertid väsentligt att medlemsstaterna redan nu ges möjlighet att vidarebefordra upplysningar om förlust av rättigheter som fysiska personer ådömts eller som ingår i dom i brottmål och som inskränker den dömdes möjlighet till yrkesutövning, så att medlemsstaterna får möjlighet att utsträcka sådana beslut till sina egna territorier i överensstämmelse med medlemsstaternas nationella lagstiftning.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Beslutets tillämpningsområde

Detta beslut skall tillämpas på förlust av rättigheter vilken ådömts fysiska personer genom dom eller som del i dom i brottmål och som inskränker den dömdes tillträde till yrkesutövning, med undantag av kördiskvalifikationer.

Artikel 2

Inrättande av en nationell kontaktpunkt för upplysningar om beslut om förlust av rättigheter

1. Varje medlemsstat skall inrätta eller utse en nationell kontaktpunkt för upplysningar om beslut om förlust av rättigheter.

2. Den nationella kontaktpunkten skall ha i uppgift att i överensstämmelse med relevanta internationella avtal och nationell lagstiftning inhämta och vidarebefordra upplysningar om beslut om förlust av rättigheter.

3. Varje medlemsstat skall underrätta rådets generalsekretariat om sin nationella kontaktpunkt för upplysningar om beslut om förlust av rättigheter samt efterföljande ändringar till dessa till följd av det här beslutet. Rådets generalsekretariat skall se till att medlemsstaternas underrättelser om de nationella kontaktpunkterna sänds vidare till övriga medlemsstater och kommissionen.

4. Varje medlemsstat skall se till att den nationella kontaktpunkten kan utföra sina uppgifter snabbt och effektivt.

Artikel 3

Inhämtande av upplysningar om beslut om förlust av rättigheter

1. De nationella kontaktpunkterna skall i enlighet med relevanta nationella och internationella bestämmelser ha tillgång till nationella straffregister, inbegripet upplysningar om beslut om förlust av rättigheter.

2. De nationella kontaktpunkterna skall på begäran från en kontaktpunkt i en annan medlemsstat upplysa om huruvida en person är föremål för beslut om förlust av rättigheter.

3. Vidarebefordran av de upplysningar som avses i punkt 2 skall ske i enlighet med relevanta avtal och nationell rätt. När en begäran om de upplysningar som avses i punkt 2 inte är framställd i ett straffrättsligt förfarande, kan medlemsstaterna vidarebefordra upplysningarna i fråga, om den person som upplysningarna gäller har gett sitt samtycke därtill.

4. Om närmare upplysningar om arten och varaktigheten av förlusten av rättigheter önskas, skall den ansökande medlemsstaten framställa en begäran om detta i enlighet med relevanta internationella avtal.

Artikel 4

Underrättelser om beslut om förlust av rättigheter

1. Medlemsstaterna skall förbinda sig att underrätta varje annan medlemsstat om förlust av rättigheter vilken rör sistnämnda medlemsstats medborgare.

2. Den underrättelse som avses i punkt 1 skall även ges till en annan medlemsstat när den medlemsstat i vilken beslutet om förlust av rättigheter har fattats har kännedom om att beslutet gäller en person som

a) är stadigvarande bosatt i den andra medlemsstaten, eller

b) bedriver verksamhet i den andra medlemsstaten.

3. De upplysningar som nämns i punkterna 1 och 2 skall vidarebefordras i enlighet med nationell rätt och internationella avtal.

Artikel 5

Underrättelse till behöriga nationella myndigheter om beslut om förlust av rättigheter

Den nationella kontaktpunkten skall underrätta behöriga nationella myndigheter om beslut om förlust av rättigheter om vilka kontaktpunkten har underrättats i enlighet med artikel 3 eller 4, i syfte att verkställa dem i enlighet med nationell lagstiftning.

Artikel 6

Språk

Kommunikationen mellan de olika nationella kontaktpunkterna skall ske på respektive språk, med en kopia avfattad på de berörda medlemsstaternas gemensamma arbetsspråk, om inte annat avtalats mellan berörda medlemsstater.

Artikel 7

Utvärdering

Rådet skall göra en utvärdering av genomförandet av detta beslut inom två efter antagandet.

Artikel 8

Ikraftträdande

Detta beslut får verkan dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.

Utfärdat i Bryssel den ...

På rådets vägnar

...

Ordförande

(1) EGT C 124, 3.5.2000, s. 1.

(2) EGT C 12, 15.1.2001, s. 10.

(3) EGT C 211, 23.7. 1999, s. 1.