Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Meddelande från kommissionen till rådet, Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén om resultattavla för genomförandet av den socialpolitiska dagordningen"

(KOM(2002) 89 slutlig)

(2002/C 241/20)

Den 19 februari 2002 beslutade kommissionen att i enlighet med artikel 262 i EG-fördraget rådfråga Ekonomiska och sociala kommittén om ovannämnda meddelande.

Sektionen för sysselsättning, sociala frågor och medborgarna, som ansvarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 20 juni 2002. Föredragande var Jean-Michel Bloch-Lainé och medföredragande var Christóforos Koryfídis.

Vid sin 392:a plenarsession den 17-18 juli (sammanträdet den 17 juli 2002) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 127 röster för, 2 röster emot och 1 nedlagd röst.

1. Inledning

1.1. I samband med att den socialpolitiska dagordningen antogs, underströk parlamentet och rådet betydelsen av att man inför årliga "resultattavlor" som gör det möjligt att följa upp utvecklingen samt kontrollera olika aktörers engagemang för och bidrag till arbetet med att genomföra dagordningen. En första resultattavla antogs i mars 2001. En andra utarbetades av kommissionen i februari 2002 och antogs vid toppmötet i Barcelona den 14-15 mars 2002. Det är positivt att man påbörjat en regelbunden uppföljning av utvecklingen på området. Samtidigt gäller det att det finns en regelbundenhet i uppföljningen och utvärderingen.

1.2. EESK har redan yttrat sig om själva dagordningen och har självfallet för avsikt att bidra till den översyn som planeras 2003.

1.3. Kommittén har den här gången velat undvika två blindskär: dels att förbigå den andra etappen under tystnad när det handlar om ett successivt förfarande som EESK i så hög grad ställer sig bakom, dels att formulera förhastade kommentarer som bara blir en upprepning. Genomförandet av dagordningen befinner sig i ett tidigt utvecklingsstadium och det var inte nödvändigt att i nästan identiska ordalag återge synpunkter som redan framförts i tidigare samråd.

1.4. Av denna anledning har kommittén - som kommer att utarbeta ett mer detaljerat och grundligt yttrande vid halvtidsöversynen av processen - utarbetat ett kort yttrande i syfte att

- framföra ett antal iakttagelser (II), för att därefter

- formulera ett antal rekommendationer (III).

2. Iakttagelser

2.1. Att bedöma ett visst skede av en pågående process är alltid en svår uppgift, eftersom det är vanskligt att skilja långsiktiga tendenser från uppgifter om den aktuella ekonomiska situationen (som för tillfället tyder på en avmattning). I detta sammanhang är det viktigt att komma ihåg att det alltid finns ett tidsglapp mellan återgång till hög tillväxt och dess effekter på sysselsättningen. Denna fördröjning innebär att man inte får falla för frestelsen att ifrågasätta effektiviteten hos dagordningens sysselsättningsåtgärder. Tvärtom bör de ges en klarare inriktning och en tydligare motivation.

2.2. Det skulle ha varit önskvärt att innehållet i texten hade varit mer hierarkiskt uppbyggt och att kommissionen förutom genomgången av beslutade eller planerade åtgärder hade informerat mer om de verkliga förhållandena och om konkret påvisbara förändringar. Det är viktigt att det inför översynen 2003 finns fler och utförligare uppgifter för en bedömning av den faktiska inverkan av den sociala agendan på medlemsstaternas sociala och ekonomiska strukturer.

2.3. Texten i fråga är emellertid onekligen klar och tydlig. Man tydliggör kontrasterna i periodens resultat, t.ex. följande:

a. Antalet nya arbetstillfällen har ökat betydligt, men även om det självfallet är för tidigt att veta om de delmål som fastställdes i Stockholm och Lissabon uppnås eller ej kan man konstatera att det knappast gjorts några framsteg i frågor som rör till exempel äldre arbetstagare.

b. Antalet nya heltidsarbeten ökar, arbetslösheten minskar, och antalet arbetstillfällen för arbetstagare med låga eller medelhöga kvalifikationer ökar, men strukturella svagheter kvarstår på arbetsmarknaden: löneskillnader mellan kvinnor och män, en fortsatt hög arbetslöshet framför allt bland unga, som har en dubbelt så hög arbetslöshet som genomsnittet, samtidigt som det råder fortsatt stora regionala skillnader när det gäller sysselsättning och arbetslöshet.

c. Fattigdom och social utslagning är fortfarande mycket utbrett, men storleken på problemen skiljer sig rejält mellan de olika medlemsstaterna.

Texten i resultattavlan avslutas med en uppmaning till alla aktörer att ta sitt ansvar och engagera sig, vilket är befogat.

3. Rekommendationer

3.1. När detta yttrande utarbetades ville inte EESK återuppta en diskussion om frågor i resultattavlan som den redan avslutat samt frågor som den ännu inte påbörjat.

Kommittén vill emellertid påminna om att den har framfört mycket tydliga synpunkter om frågor som rör

- riktlinjerna för sysselsättningspolitiken [Yttrande om "Förslag till rådets beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik 2002", EGT C 36, 8.2.2002. Yttrande om "Förslag till rådets beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik 2001", EGT C 14, 16.1.2001],

- kvaliteten i arbetet [Yttrande på temat "Förstärkning av kvaliteten i sysselsättnings och socialpolitik", EGT C 311, 7.11.2001],

- de sociala indikatorerna [Yttrande på temat "Sociala indikatorer", (AC)],

- folkhälsan och arbetsskyddet [Yttrande om "Meddelande från kommissionen - Anpassning till förändringar i arbetsliv och samhälle: en ny arbetsmiljöstrategi för gemenskapen 2002-2006", (AC). Yttrande om "Förslag till rådets rekommendation om tillämpning på egenföretagare av lagstiftningen om hälsa och säkerhet i arbetet", (AC)],

- pensionerna [Yttrande om "Kommissionens meddelande till rådet, Europaparlamentet och Ekonomiska och sociala kommittén: Att stödja nationella strategier för trygga och stabila pensioner genom ett integrerat förhållningssätt", EGT C 48, 21.2.2002. "Den ekonomiska tillväxten, skattesystemen och hållbarheten i pensionssystemen i Europeiska unionen", EGT C 48, 21.2.2002 "Avskaffande av skattehinder för tillhandahållande av tjänstepensioner över gränserna", EGT C 36, 8.2.2002],

- styrelseskicket ["Styrelseformerna i EU", (AC)],

- den lokala sysselsättningen [Yttrande om "Meddelande från kommissionen till rådet, Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén - Stärka den lokala dimensionen i den europeiska sysselsättningsstrategin", EGT C 149 21.6.2002],

- sociala allmännyttiga tjänster utan vinstsystem [Yttrande om "Sociala allmännyttiga tjänster utförda av privata företag utan vinstsyfte", EGT C 311, 7.11.2001],

- äldre arbetstagare [Yttrande om "äldre arbetstagare", EGT C 14, 16.1.2001],

- ungdomar [Yttrande om "Europeiska kommissionens vitbok: Nya insatser för Europas ungdom", EGT C 149, 21.6.2002].

3.2. Kommittén vill i detta skede understryka följande synpunkter:

3.2.1. Bekämpandet av fattigdom och social utslagning är numera en viktig del av den europeiska socialpolitiken. I de nationella handlingsplanerna för social integration, som medlemsstaterna överlämnade till kommissionen i juni 2001, beskrivs en syn på fattigdom som inte begränsas till enbart ekonomisk fattigdom. Hänsyn tas även till kringliggande omständigheter, sammanvägningen av en mängd svårigheter och brister samt den utsatthet som människor erfar på arbetsmarknaden, bostadsmarknaden, i skolan, i kulturlivet och när det gäller att få tillgång till olika former av samhällsservice. Det handlar alltså om ett erkännande av fattigdomens många dimensioner, vilket är ett stort steg framåt. Kommittén betonar dock att vi måste gå ännu längre i det politiska nytänkandet. Det räcker inte att låta medlemsstaterna nöja sig med att beskriva den nuvarande politiken och att enbart upprätta förteckningar över vidtagna åtgärder, vilket var fallet med de handlingsplaner som utarbetades 2001. Det krävs visioner och en övergripande problembeskrivning som tar fasta på de mål som fastställdes i Lissabon i mars 2000.

Därför är det viktigt att gå längre än i den första plangenerationen, och utanför den begränsade ramen för arbetsmarknadsåtgärder. Sysselsättningspolitiken är förvisso en avgörande faktor för individens samhällsintegration, men inte den enda. EU:s strategi för att bekämpa social utslagning får inte begränsas till EU:s sysselsättningsstrategi, hur viktig den än är. Man måste ha tillgången till samtliga grundläggande rättigheter i sikte, hur avlägsna de än kan tyckas.

EESK välkomnar det handlingsprogram som gemenskapens antog i slutet av 2001 för att öka medlemsstaternas samarbete i kampen mot utslagning. Programmet gäller under perioden 2002-2006 och har under fem år budgetanslag på 75 miljoner EUR. Räcker detta när det gäller anslagen till Europeiska socialfonden, som huvudsakligen är ägnad den omistliga och mycket viktiga sysselsättningsstrategin? Bör inte socialfonden också stödja insatser i kampen mot fattigdom och utslagning?

3.2.2. Kommissionens dokument kan ge intryck av att arbetsmarknadens parter inte deltar så effektivt som de borde för att förverkliga den socialpolitiska dagordningen. EESK vill i detta sammanhang framföra två övertygelser(1):

a. Arbetsmarknadens partner skulle visserligen kunna uppmuntras att visa ännu större vilja men ger prov på både beslutsamhet och kontinuitet vid utförandet av sina svåra uppgifter.

b. Man kan också rekommendera och uttrycka önskemålet att båda sidor i den "sociala dialogen" och försvaret av positioner och rättigheter, oavsett argumenten, inte betraktar misären och problemen bland de mest utsatta och de fattigaste "utan rättigheter" som endast sekundära frågor. Det skulle på lång sikt leda till en allvarlig brist på solidaritet i EU. Vad det handlar om är att bland annat rekommendera att man i EU skall vara mer uppmärksam och fantasifull i frågor som rör asylrätten och invandringen. Och att man i god tid skall intressera sig mer för vad som kommer att ske på det sociala området efter utvidgningen.

3.2.3. Fortfarande anser kommittén att denna resultattavla lägger otillräcklig eller obefintlig tonvikt på den roll som privata tjänster utan vinstsyfte spelar inom det organiserade civila samhället när det gäller att bidra till allmänintresset. I ett av sina yttranden har kommittén exempelvis erinrat om att gemenskapsinstitutionerna inte tagit tillräcklig hänsyn till denna verksamhets omfattning, till de ansvarsfulla och svåra uppgifter som dessa organisationer axlar på sitt särskilda sätt - sedan länge och i ökande utsträckning - inom hälsovården och på det sociala området i många av EU-länderna. Våra resultattavlor har för få "styrindikatorer". Det är uppenbart att "icke vinstdrivande sektor" eller "tredje sektor" är relativt otydliga, både begreppsmässigt och i fråga om uttrycksformerna, men det är i sig ingen anledning att dröja med att tydliggöra den konkreta verklighet som denna sektor täcker inom föreningar, stiftelser, kooperativ och ömsesidiga företag. Att inte behandla icke-statliga organisationer, utan bara pliktskyldigt nämna - och hylla - dem i vaga och vedertagna ordalag, är detsamma som att skapa ett tomrum, ytterligare oklarhet, i det socialpolitiska projektet. Resultatet blir att man snålar med resurserna, förlorar tid, dröjer med att på bästa möjliga sätt utveckla de icke-statliga organisationernas starka men sårbara verksamhet. Det handlar om att i högre grad erkänna det utrymme som finns mellan privat och offentlig sektor.

Samma tillvägagångssätt krävs i EU:s nuvarande sammansättning. Behovet kommer att visa sig i ökande grad i utvidgningsperspektivet.

3.2.4. För genomförandet av den socialpolitiska dagordningen är alla överens om att det krävs samråd med det "organiserade civila samhället". Vad avser denna beteckning? "Arbetsmarknadens parter" men också de organisationer som nämndes i föregående punkt. Men det avser också icke-offentliga grupperingar som skapats och drivs av så kallade "utslagna" personer eller samhällsgrupper som är i minoritet. Detta är vitala krafter som har samma möjlighet som alla andra att slå larm, informera och skapa engagemang i frågor som berör dem.

3.2.5. EESK framhåller att man måste öka samverkanseffekterna mellan sysselsättningspolitiken och regionalpolitiken för att minska de regionala skillnaderna i EU i fråga om arbetslöshet och graden av utslagning.

3.2.6. EESK erinrar om att det är nödvändigt att gå framåt med den komplicerade uppgiften att fastställa indikatorer avseende kvaliteten.

3.2.7. EESK rekommenderar att man ständigt agerar utifrån anpassningsförmågan vid frågor som rör sysselsättning och social integration och betonar nödvändigheten av omfattande och samordnade insatser i syfte att utveckla ett integrerat och effektivt europeiskt område för livslångt lärande(2).

4. Slutsatser

4.1. Europeiska unionen har velat markera sin identitet genom att engagera sig i att på bästa sätt sätta den ekonomiska politiken i relation till socialpolitiken. Bortom de vackra orden är detta en svår uppgift. Det finns dock inga andra utvägar; allt annat vore att inte leva upp till förväntningarna och ett misslyckande.

4.2. "Resultattavlorna" är absolut nödvändiga, men det skulle kanske vara bättre att, som vissa gör, tala om en "färdbeskrivning", ett uttryck som bättre motsvarar tanken på en utstakad bana och kontinuerlig utveckling.

4.3. Alla färdbeskrivningar ses över vid behov, för att bekräftas, omorienteras eller ändras med hänsyn till realiteterna. Det är fortfarande för tidigt att tala om en utvärdering av dagordningen när halva färden har tillryggalagts under 2003. Det skall ändå sägas här och nu att ESK avser att delta aktivt i detta arbete, som inte ligger så långt fram i tiden. Detta yttrande syftar enbart till att knyta kommittén till detta arbete i god tid, att fastställa tidsperspektivet och att markera dess vilja att ge ett så fylligt och värdefullt bidrag som möjligt.

Bryssel den 17 juli 2002.

Ekonomiska och sociala kommitténs

ordförande

Göke Frerichs

(1) Se även yttrandet om "Förslag till rådets direktiv om inrättande av en allmän ram för information till och samråd med arbetstagare i Europeiska gemenskapen", EGT C 258, 10.9.1999 och yttrandet om "Förslag till rådets beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik", EGT C 36, 8.2.2002, s. 4.

(2) Yttrande om "Memorandum om livslångt lärande", EGT C 311, 7.11.2001.