SV Europeiska unionens officiella tidning C 318/150

Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om ”Meddelande från kommissionen till rådet, Europaparlamentet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén om en samlad EU-politik för internationella investeringar”

KOM(2010) 343 slutlig

2011/C 318/25

Föredragande: Jonathan PEEL

Den 7 juli 2010 beslutade Europeiska kommissionen att i enlighet med artikel 304 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt rådfråga Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om

”Meddelande från kommissionen till rådet, Europaparlamentet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén om en samlad EU-politik för internationella investeringar”

KOM(2010) 343 slutlig.

Facksektionen för yttre förbindelser, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 20 juni 2011.

Vid sin 473:e plenarsession den 13–14 juli 2011 (sammanträdet den 13 juli 2011) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 123 röster för, 5 röster emot och 9 nedlagda röster.

1. Slutsatser och rekommendationer

1.1 Kommittén välkomnar EU:s nya befogenheter i fråga om utländska direktinvesteringar och de möjligheter som detta första steg skapar till ett starkare och mer samstämmigt investeringsskydd mellan medlemsstaterna och tredjeland. Vi välkomnar en övergripande ram under förutsättning att den inte är alltför restriktiv. Det är viktigt att värna om investeringsskyddet, för både EU-företagens och utvecklingsländernas skull. Den ökade förhandlingsstyrka som EU:s exklusiva behörighet innebär borde leda till att EU blir en viktigare aktör, till att tillträdet till viktiga tredjelandsmarknader förbättras och till ett skydd av investerarna. Detta innebär att vår internationella konkurrenskraft stärks.

1.2 Vi välkomnar framför allt kommissionens försäkran i meddelandet om att EU:s handels- och investeringspolitik ”måste vara förenlig med” EU:s ekonomiska och övriga politik, däribland ”miljöskydd, anständiga arbetsförhållanden, hälsa och säkerhet på arbetsplatsen” och utveckling. Det är viktigt att EU:s investeringspolitik inte står i vägen för politiken på något av dessa områden: Kommittén föreslår att båda parterna inför framtida eller förnyade EU-investeringsavtal skapar tillräckligt med handlingsutrymme med avseende på var och en av dessa specifika aspekter på hållbar utveckling. På samma sätt borde man ta full hänsyn till investerarnas skyldighet att uppfylla kraven på hållbar utveckling när de strävar efter att underbygga och behålla sin övergripande konkurrenskraft. En effektiv EU-investeringsstrategi har dock en avgörande roll att spela när det handlar om att värna om EU:s konkurrenskraft i en tid som kännetecknas av snabba ekonomiska förändringar och stora förskjutningar i de ekonomiska styrkeförhållandena runtom i världen.

1.3 Kommittén håller med om att det varken är möjligt eller önskvärt att skapa en enda modell som passar alla investeringsavtal med tredjeländer. EU:s investeringsavtal borde dock leda till ett öppet investeringsklimat i kombination med ett effektivt skydd av EU:s investerare och till operativ flexibilitet i de länder där de investerar. Ett öppet investeringsklimat är av avgörande betydelse för att investerarna ska kunna dra nytta av en gradvis avveckling av restriktionerna i fråga om investeringar och ett fullgott skydd genom bestämmelser om nationell behandling, rättvis och skälig behandling och fri överföring av medel.

1.4 Vi framhåller också att alla försök att inom en femårsperiod upphäva alla de befintliga bilaterala investeringsavtal som medlemsstaterna ingått skulle få en enorm och omedelbar destabiliserande effekt på de befintliga investeringarna och på sysselsättningen och det sociala skyddet. Detta får dock inte vara ett hinder för en närmare granskning av dessa som ett led i varje översyn som syftar till att skapa en mer samstämmig, överskådlig och balanserad EU-strategi i framtiden.

1.5 EU borde därför ta detta tillfälle i akt för att förbättra och uppdatera de investeringsavtal man förhandlar om och bygga vidare på sina starka sidor snarare än att bara imitera andra. EU borde kritiskt granska den senaste tidens utveckling inom den internationella investeringsrätten, samt i fråga om politik och praxis för investeringar (bl.a. skiljeförfaranden mellan investerare och stat), för att se till att man har ett toppmodernt och hållbart tänkande och tillvägagångssätt i fråga om framtida investeringsavtal och investeringskapitel i frihandelsavtal.

1.6 Vi stöder till fullo kommissionens planer på att prioritera förhandlingarna med de länder, bland annat de viktiga framväxande ekonomier som nämns i ”Ett konkurrenskraftigt Europa i världen”, som har en stark marknadspotential men där utländska investerare behöver ett bättre skydd. Kommittén välkomnar ändå kommissionens uttalande om att detta inte får utgöra något hinder för multilaterala initiativ i framtiden.

1.7 Vi uppmanar också kommissionen att utnyttja avtalen om investeringsskydd som ett viktigt redskap för att uppmuntra det slags långsiktiga investeringar i utvecklingsländerna som skapar ekonomiska fördelar, t.ex. anständiga arbetsförhållanden av hög kvalitet, förbättrad infrastruktur och kunskapsöverföring.

1.8 Kommittén beklagar att kommissionen i meddelandet inte går närmare in på hur samspelet och samstämmigheten kommer att se ut mellan en EU-strategi för internationella investeringar och EU:s utvecklingsprogram, framför allt när det gäller AVS-länderna (Afrika, Västindien och Stillahavsområdet), de minst utvecklade länderna och de återstående förhandlingarna om ekonomiska partnerskapsavtal.

1.9 Öppenheten för utländska direktinvesteringar som går åt båda hållen har hittills varit till stor nytta för EU, men vi beklagar också att kommissionen i meddelandet tiger om risken för övertaganden av strategiskt känsliga företag i EU.

1.9.1 Kommissionen anser tydligt och med rätta att EU borde ha ett öppet investeringsklimat men borde närmare överväga hur man kan uppnå och övervaka detta på bästa sätt. Kommissionen borde också ägna sig åt den komplexa frågan om ömsesidighet med tredjeparter på investeringsområdet samtidigt som man undviker alla simpla ett mot ett-strategier på handelsområdet.

1.10 Kommittén anser att man närhelst detta är möjligt borde ta med investeringskapitel som ett led i alla bredare EU-handelsförhandlingar och att investeringar också borde tas med i den övervakande roll som det civila samhället ska få, där forum för det civila samhället ska inrättas inom ramen för sådana avtal.

2. Bakgrund – investeringar: en ny ”EU-gräns”

2.1 Kommissionen följer i sitt meddelande om ”En samlad EU-politik för internationella investeringar” Lissabonfördraget. Med artikel 207 i EUF-fördraget blir utländska direktinvesteringar för första gången en del av EU:s gemensamma handelspolitik, medan EU enligt artikel 206 ska arbeta för ”en gradvis avveckling av restriktionerna (i den internationella handeln och) i utländska direktinvesteringar”. Investeringar är enligt meddelandet ”en ny utmaning för den gemensamma handelspolitiken”, men det är bara det första steget i utvecklingen av en sådan EU-strategi, och reaktionerna på meddelandet kommer att vara viktiga när det handlar om att påverka dess framtida inriktning.

2.2 Lissabonfördraget innebär en viktig maktöverföring inom EU:s utrikespolitik: Alla olika aspekter (handel, investeringar, utveckling och utvidgning) ska nu i högre grad integreras och stämmas av mot varandra, inte minst för att samordningen ska bli mycket större.

2.3 Syftet med kommissionens meddelande är att utforska ”hur EU kan utveckla en politik för internationella investeringar som ökar EU:s konkurrenskraft” och bidra till ”en smart och hållbar tillväxt för alla, vilket satts som mål i Europa 2020-strategin”, samtidigt som man värnar om ett öppet investeringsklimat.

2.4 Kommittén uppmanas dock inte att uttala sig om det parallella förslaget till förordning som syftar till att verkliga övergångslösningar ska införas för befintliga investeringsavtal. Detta är en fråga som väcker stor oro hos många, även om kommissionen framhåller att den inte tänker ändra dem. Det finns för närvarande mer än 1 100 gällande bilaterala investeringsavtal mellan medlemsstater och 147 tredjeländer. Flest sådana avtal har Tyskland med 120, medan Irland inte har något alls. Av de andra medlemsstater som ingick i EU före 2004 är det bara Grekland och Danmark som har färre än 50 avtal, medan det bland de nyare medlemsstaterna bara är Tjeckien och Rumänien som har 60 avtal eller fler.

2.5 Kommissionen föreslår att man under de närmaste fem åren ser över de nuvarande avtalen och rapporterar till Europaparlamentet och rådet. Stabiliteten och rättssäkerheten för investerarna måste vara av överordnat intresse. Kommissionen står dock under tryck från olika håll att avsluta alla bilaterala investeringsavtal inom fem år. Detta skulle få en enorm omedelbar destabiliserande effekt på befintliga investeringar och inte bara få allvarliga potentiella effekter på sysselsättningen och de företag som är inblandade utan också på det sociala skyddet och de framtida pensionsrättigheterna över hela Europa där pensionsmedel massivt investeras i sådana företag. Detta borde dock inte hindra EU från att granska de bilaterala investeringsavtal som redan finns som ett led i en övergripande översyn av den senaste tidens utveckling inom internationell investeringsrätt, inom politik och praxis för investeringar och i fråga om skiljeförfaranden mellan investerare och stat, så att EU:s investeringspolitik och förhandlingsstrategi i framtiden blir mer samstämmig, överskådlig och hållbar.

2.6 EU:s nya befogenheter i fråga om utländska direktinvesteringar borde skapa verkliga möjligheter till ett starkare och mer samstämmigt investeringsskydd mellan medlemsstaterna och tredjeland samt uppmuntra det slags långsiktiga investeringar i utvecklingsländerna som skapar ekonomiska fördelar, t.ex. anständiga arbetsförhållanden av hög kvalitet, förbättrad infrastruktur och kunskapsöverföring. Detta skulle också kunna bidra till att minska det starka migrationstryck som EU just nu står inför.

2.7 Investeringsbesluten styrs naturligtvis av marknadshänsyn, men investeringar delas ofta upp och betraktas ur två aspekter: ”marknadstillträde” och ”skydd”. Kommissionen riktar i sitt meddelande framför allt in sig på ”skydd” men tar också upp andra aspekter, t.ex. öppenhet gentemot utländska investerare och att se till att sådana investerare kan ”verka i en öppen, korrekt och rättvist reglerad företagsmiljö, både inom gästlandets och över dess gränser”.

2.7.1 Tillträdet till investeringsmarknaderna omfattas redan av både multilaterala och bilaterala avtal på EU-nivå (tjänster utgör en viktig fråga i de förhandlingar som pågår inom Doharundan). Det är osäkert i vilken mån de ”portföljinvesteringar” som av EU-domstolen beskrivs som ”förvärv av värdepapper på kapitalmarknaden med enda syfte att genomföra en penningplacering utan avsikt att inverka på företagets skötsel och kontrollen av detta” (1), omfattas av meddelandet: Detta och eventuella skillnader i behandlingen bör klargöras.

3. Utländska direktinvesteringar

3.1 De utländska direktinvesteringarna ”anses allmänt” enligt meddelandet (med stöd av EU-domstolens avgöranden) omfatta alla ”alla utländska investeringar som syftar till att skapa permanenta och direkta kopplingar till de företag som får tillgång till kapital för utövandet av en ekonomisk verksamhet” eller kapital som förs över från en investerare i ett land till ett företag etablerat i ett annat land. Det finns dock inte någon absolut definition och kommissionen har därför större flexibilitet. Omständigheterna kan nämligen förändras i framtiden, men detta skulle också kunna leda till större rättslig osäkerhet: Detta är inte idealiskt för investeringar. En snävare definition av investeringar måste stärka och inte försvaga investeringsskyddet, inte minska flexibiliteten.

3.2 Många anser att investeringsfrågorna kan bli viktigare än handeln, framför allt när det gäller frågan om marknadstillträde i tillväxtekonomierna. EU-företagens och EU-industrins direktinvesteringar i länder utanför EU har ökat exponentiellt på senare år. Detta är ett led i den allt snabbare globaliseringen. För de flesta bör den idealiska produktionsorten på grund av de komparativa produktionskostnaderna ligga så nära slutmarknaden som möjligt. Detta är särskilt viktigt när nya marknader öppnas, framför allt i viktiga tillväxtekonomier. Det kan hända att denna trend förstärks: råvaror och produktion kan snabbt flyttas från ett land till ett annat. Detta har redan skett till följd av skillnaderna i acceptansen av användningen av bioteknik mellan olika länder och regioner.

3.2.1 De globala distributions- och produktionskedjorna kan också sträcka sig över flera länder. Det kan till exempel hända att en mobiltelefon avsedd för Europa tillverkas i Kina men innehåller avancerad teknik som importerats från andra länder i Ostasien. Det är anmärkningsvärt att EU:s import från Kina på senare år ökat snabbt (och nästan fördubblats från 117 miljarder euro till 200 miljarder euro mellan 2005 och 2008), samtidigt som den totala EU-importen från Ostasien legat på en ganska stabil nivå under det senaste årtiondet (och varierat mellan 21 % och 26 %). Innan Kina anslöt sig till Världshandelsorganisationen (WTO) brukade sådana delar importeras direkt till EU från andra länder. Det stämmer mycket riktigt att mer än hälften av Kinas export sker från utländskt ägda företag som investerat i Kina: Inom elektronikindustrin handlar det om så mycket som 65 %.

3.3 De utländska direktinvesteringarna spelar en viktig roll i EU:s globala affärsstrategi. Kommissionen redogör i meddelandet för de främsta orsakerna. Det finns också många EU-företag som flyttat sin produktion (av t.ex. textilier) till Kina för att behålla sin konkurrenskraft och på så sätt gjort det möjligt att fortsätta finansiera viktigt arbete på hemmaplan, framför allt inom forskning och utveckling. Under 2009 uppgick EU:s investeringar i Kina till sammanlagt 5,3 miljarder euro, medan Kinas investeringar i EU bara uppgick till 0,3 miljarder euro (2). Enligt meddelandet visar ”forskningsläget kring utländska direktinvesteringar och sysselsättning att man hittills inte har kunnat upptäcka någon negativ inverkan av utgående investeringar på den sammanlagda sysselsättningen” (3). Samtidigt medger man att ”även om den sammanlagda balansräkningen är positiv kan negativa effekter naturligtvis uppkomma inom vissa sektorer, geografiska områden eller för enskilda personer”. Detta kommer förmodligen att påverka de lågkvalificerade mer.

3.3.1 De större tillväxtekonomierna börjar i sin tur att öka sin ”relativa andel” i de globala strömmarna av utländska direktinvesteringar, vilket noteras. EU är marknadsledande i både inkommande och utgående utländska direktinvesteringar. Ett tecken på detta är indiska och kinesiska företags köp av EU-företag (t.ex. Corus och Volvo) och de många välkända märkena, framför allt bilmärken, som tillverkas av amerikanska och japanska företag som redan är verksamma i Europa.

3.3.2 Denna öppenhet för utländska direktinvesteringar som går åt båda hållen har som påpekas i meddelandet varit till stor nytta för EU. Vi beklagar dock att kommissionen i meddelandet tiger om risken för övertagande av strategiskt känsliga europeiska företag. Det har spekulerats i media om ett EU-organ som skulle ha befogenhet att pröva och stoppa sådana utländska övertaganden. Sedan EU 1989 införde ett förbud mot överföring av högteknologi har Kina exempelvis försökt köpa tillgångar (och statsobligationer), framför allt i medlemsstater med en hög skuldsättningsgrad, och förvärva företag med avancerad spjutspetsteknik. Prognoser gjorda av Bank of England visar att Kina 2050 skulle kunna stå för 40 % av de sammanlagda sparmedlen i G20, jämfört med bara 5 % för USA. Sådana frågor behandlas av Investment Canada Act och kommittén för utländska investeringar i USA (Committee on Foreign Investment). Kommissionen anser tydligt och med rätta att EU borde ha ett öppet investeringsklimat men borde närmare överväga hur man kan uppnå och övervaka detta på bästa sätt. Kommissionen borde också ägna sig åt den komplexa frågan om ömsesidighet med tredjeparter på investeringsområdet samtidigt som man undviker alla simpla ett mot ett-strategier på handelsområdet.

4. Investeringar som ett led i EU:s bredare utrikespolitik

4.1 När man utformar en heltäckande internationell investeringspolitik för EU finns det många aspekter att ta hänsyn till. Investeringarna styrs av marknadshänsyn, men det krävs också ett öppet investeringsklimat för att investerarna ska kunna dra nytta av operativ flexibilitet och en gradvis avveckling av restriktioner i fråga om investeringar, med stöd i form av ett fullgott skydd. Detta skydd borde omfatta bestämmelser om nationell behandling, rättvis och skälig behandling och fri överföring av medel. Detta är en avgörande fråga om handeln ska utvidgas med viktiga tredjeländer och andra tillväxtekonomier (”Vårt välstånd är beroende av handel” (4).

4.2 Investeringspolitiken var en av de ”Singaporefrågor” som EU 1997 förde upp på WTO:s dagordning inför Doharundan men som sedan frångicks som ett försök till kompromiss i Cancún 2003. Med behovet av att involvera utvecklingsländerna dök den upp igen som en viktig EU-målsättning i ”Ett konkurrenskraftigt Europa i världen”, kommissionens meddelande om handel från 2006, som täcker in de flesta av de frihandelsavtalsförhandlingar som EU för närvarande deltar i. Kommissionen utgår i detta meddelande från denna strategi och de länder och regioner som identifierats men förklarar samtidigt att detta inte får stå i vägen för eventuella framtida multilaterala initiativ (5).

4.3 Kanada, som uttryckt ett intresse för att ta med investeringsskyddet i de förhandlingar om ekonomi och handel som för närvarande pågår med EU, har höga normer för investeringsskyddet och gör mycket bra ifrån sig enligt Världsbankens ”Ease of doing business index” och i investeringsströmmarna. Om man bortser från Singapore gör dock många av de andra länder som identifieras i ”Ett konkurrenskraftigt Europa i världen” och detta meddelande inte bra ifrån sig. Enligt Världsbankens index ligger Kina (exklusive Hongkong) på 89:e plats, Ryssland på 120:e, Brasilien på 129:e och Indien på 133:e plats av 183. När det gäller investeringsskyddet gör dessa länder inte heller särskilt bra ifrån sig. I dessa länder måste man fortsätta arbeta med att skapa gynnsamma regelverk för företagen. Man bör prioritera förhandlingarna med länder som har en stark marknadspotential men där utländska investerare behöver ett bättre skydd.

4.3.1 Singapore och Indien har också begärt att kapitel om investeringsskydd tas med i de frihandelsavtal som för närvarande är föremål för förhandlingar med EU. Såsom föreslås borde man också eftersträva separata ”fristående” investeringsavtal med både Kina och Ryssland (6) i de fall där de bredare förhandlingarna går ytterst långsamt. Ryssland anses också vara intresserat av detta. I Kina finns det fortfarande tydliga hinder för EU-företagen, inte minst i fråga om immateriella äganderätter, upphandlingar och högteknologi. Brasilien vägrar dock ståndaktigt att överväga möjligheten att ta med investeringskapitel i alla frihandelsavtal med Mercosur, medan alla avtal med länder som Venezuela fortfarande är ogenomförbara.

4.4 Som studien från London School of Economics (7) visar borde den exklusiva behörigheten stärka EU:s roll, och kommittén ställer sig positiv till detta. I studien påpekas det att Nafta-länderna (Nordamerika) sedan 1990-talet utformat investeringsregler genom mer omfattande avtal, vilket indirekt varit till förfång för EU-investerare (även om vissa omfattar nyare medlemsstater). Vidare konstateras det att den ökade förhandlingsstyrka som en gemensam EU-politik leder till borde göra det möjligt för EU att få bättre tillträde till viktiga marknader i tredjeland samtidigt som investerare skyddas och Europas internationella konkurrenskraft på så sätt stärks.

4.4.1 Kommittén håller med London School of Economics om att EU borde utnyttja detta tillfälle för att uppdatera de investeringsavtal som det förhandlas om. EU borde dock bygga vidare på sina egna starka sidor snarare än imitera Nafta.

5. Sociala hänsyn och miljöhänsyn vid investeringar

5.1 Många fruktar dock den ökade politisering av investeringsförhandlingarna som skulle bli resultatet, inte minst av den tonvikt som i artikel 205 i EUF-fördraget läggs på att den gemensamma handelspolitiken borde grunda sig på de allmänna principerna för EU:s yttre åtgärder, inklusive främjande av demokrati, rättsstaten, respekt för mänskliga rättigheter och bidrag till en hållbar ekonomisk, social och miljömässig utveckling. Vi delar inte denna oro: Vi anser att dessa överväganden är överordnade.

5.2 De bilaterala investeringsavtal som Nafta ingått på senare tid har innehållit ett skydd mot indirekt expropriering, som sällan omfattas av medlemsstaternas bilaterala investeringsavtal. Utan detta skydd ökar risken för att tvistemål går vidare till ett skiljeförfarande – vilket knappast är den mest tillfredsställande lösningen. Detta kommer att vara av särskilt intresse för kommittén i samband med att bestämmelser om hållbar utveckling och andra lagstiftningsåtgärder som tydligt ligger i allmänhetens intresse (8) inarbetas, särskild i de fall där andra uppfattar dessa som ett sätt att skapa hinder.

5.3 Som nämnts välkomnar vi kommissionens försäkran om att EU:s handels- och investeringspolitik måste vara förenlig med EU:s övriga politik, däribland ”miljöskydd, anständiga arbetsförhållanden, hälsa och säkerhet på arbetsplatsen” – och utveckling. Närhelst detta är möjligt borde EU försöka få med investeringskapitel i de bredare handlingsförhandlingar som man deltar i. Investeringsskyddet måste också tas med i den övervakande roll som det civila samhället ska få, där forum för det civila samhället (9) inrättas inom ramen för sådana avtal.

5.4 I sin reaktion på ”Ett konkurrenskraftigt Europa i världen” har kommittén efterlyst att GSP plus-normerna (en särskild stimulansordning för hållbar utveckling och gott styre) ska tas med i EU:s framtida frihandelsavtal. Dessa normer omfattar de åtta grundläggande ILO-konventionerna och viktiga miljökonventioner. Övervakningen av dessa aspekter måste tas med i det investeringsrelaterade ansvarsområdet för alla de forum som ska inrättas för det civila samhället, inte minst för att minimera risken för att värdlandet vid tvistemål använder miljöfrågor och sociala frågor på ett orättvist sätt. Vi noterar dock att Kanada endast ratificerat 5 av dessa ILO-konventioner, Sydkorea 4 och USA bara 2.

5.4.1 Kommittén välkomnar därför det tydliga åtagandet i avtalet med Cariforum (2008) om att inte sänka miljö- eller arbetsnormerna i syfte att locka investeringar samt bestämmelsen om investerarnas beteende (artikel 72) för att värna om sådana normer, förhindra bedrägliga metoder och värna om banden med lokalsamhällena. Man borde ta full hänsyn till investerarnas skyldighet att uppfylla kraven på hållbar utveckling när de strävar efter att underbygga och behålla sin övergripande konkurrenskraft. EU-investerarna måste också skyddas mot att deras inhemska konkurrenter i utlandet tvingas sänka sådana normer.

6. Investeringar som ett redskap för utveckling?

6.1 Ett viktigt område som vi anser att kommissionen inte går närmare in på i meddelandet är hur samspelet och samstämmigheten kommer att se ut mellan en EU-strategi för internationella investeringar och EU:s utvecklingsprogram, framför allt när det gäller AVS-länderna (Afrika, Västindien och Stillahavsområdet), de minst utvecklade länderna och de återstående förhandlingarna om ekonomiska partnerskapsavtal. EU:s strategi gentemot Afrika står i bjärt kontrast till Kinas. I sitt sökande efter nya råvarukällor och investeringsmöjligheter har Kina i flera afrikanska länder ingått partnerskap där man riktar in sig på investeringar som affärer snarare än som utvecklingsstöd.

6.2 EU borde uppmuntra långsiktiga investeringar i utvecklingsländerna som ger ekonomiska fördelar, t.ex. anständigt arbete, infrastruktur och kunskapsöverföring. Detta borde ingå som en viktig del i initiativet om ekonomiska partnerskapsavtal, som i första hand avser utveckling.

6.2.1 Kommittén (10) har tidigare hävdat att Afrikas ekonomiska utveckling i första hand bör vara ”beroende av en fördjupning av kontinentens inre marknad, så att den kan generera den slags inhemska tillväxt som skulle stabilisera kontinenten och befästa dess plats i världsekonomin. Regional integration och utveckling av den inre marknaden är de pelare och språngbrädor som kommer att ge Afrika möjlighet att delta i världshandeln på ett positivt sätt”. Vi återupprepar nu detta i samband med EU:s investeringspolitik.

Bryssel den 20 juni 2011 Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande Staffan NILSSON

(1) EG-domstolens avgörande av den 28 september 2006.

(2) Uppgifter från kommissionen.

(3) 2010 Impact of EU outward FDI, Copenhagen Economics.

(4) Ett konkurrenskraftigt Europa i världen, citeras i CESE EUT C 211,19.8.2008, s. 82.

(5) Kommitténs syn på multilaterala kontra bilaterala överenskommelser behandlas närmare i CESE EUT C 211,19.8.2008, s. 82.

(6) Handel, tillväxt och världspolitik, kapitel 2.1.

(7) ”The EU Approach to International Investment Policy after the Lisbon Treaty”, en studie gjord av London School of Economics m.fl., 2010.

(8) Kommitténs ståndpunkter i fråga om bedömningar av konsekvenserna för hållbar utveckling och EU:s handelspolitik behandlas i CESE EUT C 218, 23.7.2011, s. 14.

(9) För detta ändamål ska det inrättas ett forum för det civila samhället inom avtalen med Cariforum (ekonomiskt partnerskapsavtal) och Centralamerika (frihandelsavtal) för att övervaka avtalet som helhet och med Korea för att övervaka kapitlet om hållbar utveckling.

(10) EUT C 317, 23.12.2009, s. 126 och EUT C 255, 22.09.2010, s. 1.