MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN - Ekonomin i EU: Översikt 2002 - Sammanfattning och de viktigaste slutsatserna

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

1. Inledning

2. Den makroekonomiska utvecklingen inom euroområdet

3. Strukturreformer på arbets- och produktmarknaderna och makroekonomiska resultat inom EU

4. Integreringen av obligationsmarknaderna inom EU

5. De ekonomiska konsekvenserna och följderna för de finansiella marknaderna av den demografiska utvecklingen

6. Den reala och nominella konvergensen i de tillträdande länderna: ett urval av frågor

// 1. Inledning

Tre års intensiv tillväxt har avlösts av en utdragen avmattnings period // I början av år 2000 föreföll en stabil tillväxttakt på tre procent ligga inom räckhåll. Årsgenomsnitten hade överstigit denna siffra under tiden 1998-2000. Förväntningarna på att tillväxten skulle förbli bestående fick ytterligare näring av det framgångsrika införandet av euron under 1999, den eufori som omgav den "nya ekonomin", den allmänna kraftiga uppgången på aktiemarknaderna runt om i världen, euroområdets motståndskraft mot kriserna i Sydostasien, Ryssland och Brasilien samt en gynnsam utveckling av världshandeln. Dessutom hade de största problemen för den makroekonomiska politiken under 80-talet och början av 90-talet klarats upp på ett övertygande sätt samtidigt som en övertygande inledning gjorts för att stärka de ekonomiska strukturerna. De flesta medlemsstaterna lade för första gången på decennier fram överbalanserade budgetar. Struktur reformerna bidrog till att sysselsättningstillväxten utvecklades kraftigt och arbetslösheten tenderade att avta. Trots allt detta följdes de tre åren av intensiv tillväxt inom euroområdet oväntat av en period av avmattad tillväxt och ökande pessimism. Avmattningen som först bedömdes vara kortvarig och föga djupgående har utvecklats till att bli den mest dämpade perioden sedan recessionen under åren 1992 och 1993. Den genomsnittliga tillväxten har bara varit 1,25 procent under åren 2001 och 2002 och förväntas inte öka förrän under loppet av år 2003 [1].

[1] Se Europeiska kommissionens prognos för hösten 2002.

Förklaringarna till avmattningen är motstridiga, men lösningen förefaller uppenbar: kraftfulla politiska åtgärder för att stärka motstånds kraften och dynamiken i ekonomin och därigenom förut sättningarna för tillväxt // Vilka än de underliggande orsakerna må vara för avmattningen och för dess varaktighet - en olycklig kombination av globala chocker eller interna strukturella brister på utbudssidan -krävs ytterligare strukturella insatser för att klara av de uppgifter som angavs av Europeiska rådet under våren 2000. Lissabonagendan är fortfarande adekvat men genomförandet måste förbättras. Trovärdigheten för ramarna för de offentliga finanserna måste bevaras om företagens och hushållens förtroende skall kunna tryggas under en tid av ogynnsamma ekonomiska förhållanden och för att säkerställa en välavvägd kombination av politiska åtgärder. För att förbättra tillväxten och välfärden på medellång sikt måste man dessutom se till att de långtgående strukturella reformerna, särskilt de som präglas av ökande eftersläpning, genomförs effektivt samt främja den ekonomiska integrationen. Slutligen måste den växande oron över följderna av befolkningens åldrande hanteras på ett övertygande sätt för att minska medborgarnas osäkerhet om sina framtida disponibla inkomster.

Som bakgrund till utmaningarna för den ekonomiska politiken ges i 2002 års översikt analyser inriktade på fem frågor med anknytning till agendan för den ekonomiska politiken inom EU // 2002 års upplaga av översikten över ekonomin inom EU innehåller djupgående analyser av fem specifika frågor inom ramen för de aktuella politiska utmaningarna. Först diskuteras den senaste makroekonomiska och politiska utvecklingen inom euroområdet. Därefter granskas i ett kapitel om strukturreformerna på arbets- och produkt marknaderna de huvudsakliga modellerna för dessa i de olika medlems länderna och effekterna av dessa modeller på de makroekonomiska resultaten i fråga om tillväxt och produktivitet, reallöner samt sysselsättning. Den tredje analysen är en uppföljning av kapitlet om integrationen av de finansiella marknaderna i Översikt 2001, och i ett kapitel om integrationen av den europeiska obligations marknaden granskas närmare detta marknads segment där den finansiella integrationen bör kunna ske snabbt och ge möjligheter till betydande vinster för välfärden. Som fjärde punkt analyseras i ett kapitel om åldersutvecklingen de effekter de demografiska förändringarna kan ha på sparandet, kapitalmarknaderna och realräntorna. Slutligen redovisas i ett kapitel om utvidgningen villkoren för att de länder som står inför en anslutning skall kunna hantera konvergens processen på bästa sätt.

// 2. Den makroekonomiska utvecklingen inom euroområdet

Även om en fullt utvecklad recession har kunnat undvikas, är den inhemska efterfrågan fortfarande svag i en föga bärkraftig makroekonomisk omgivning // Före avmattningen från och med andra halvåret 2000 hade euroområdet upplevt tre betydande konjunkturcykler under de tre föregående decennierna. Tillväxten nådde sina toppnivåer under 1974, 1980 resp. 1992. Även om euroområdet har klarat sig från en fullt utvecklad recession under den senaste konjunkturcykeln har nedgången bara varit obetydligt mindre kraftig än under recessionen 1992-93. Den nuvarande nedgången karakteriseras av att alla komponenter i den inhemska efterfrågan och världshandeln vänt nedåt nära nog samtidigt. Trots detta förefaller den övergripande ekonomiska situationen vid första anblicken ljusare än under de föregående konjunkturcyklerna tack vare de betydande resultat som uppnåtts inom den makroekonomiska politiken och strukturpolitiken under de senaste tio åren. Både den starka och fortlöpande nedgången av investeringarna och den tröga tillväxttakten i hushållens konsumtion står i kontrast till utvecklingen av de traditionella makroekonomiska determinanterna, t.ex. realräntorna, lönsamheten och kapacitets utnyttjandet för investeringar samt utvecklingen av sysselsättningen och den reala disponibla inkomsten för konsumenterna. Dessa är fortfarande gynnsamma för tillväxten historiskt sett. Detta tyder på att euroområdet utan de betydande framsteg som gjorts när det gäller makroekonomisk stabilitet och strukturreformer troligen skulle ha stått inför en fullt utvecklad recession.

Sysselsättnings ökningen har varit stadig, men arbets kostnads utvecklingen kan hämma återhämtningen av investeringarna // En framgångsrik ekonomisk politik får som konsekvens att arbets marknaden utvecklas. Sysselsättningen har ökat inom euroområdet under hela avmattnings perioden, och arbetslösheten har bara ökat marginellt från åtta procent, det lägsta på tio år, i mitten av 2001 till 8,4 procent i oktober 2002. Fortlöpande måttfulla ökningar av de nominella lönebeloppen i kombination med en uthållig sysselsättnings tillväxt har gynnat de disponibla inkomsterna och konsumtionen under avmattningen och minskat nedgångens djup. En sidoeffekt av den positiva sysselsättnings utvecklingen under en tid av låg ekonomisk tillväxt har dock varit en, främst konjunkturbetingad, minskning av tillväxten av arbets produktiviteten [2]. Dessutom medför lönebildningens begränsade känslighet för nedgångar att anpassnings bördan i stor utsträckning läggs på företagen. I kombination med den försämrade arbets produktiviteten medför detta en risk för att lönsamheten, och därigenom investerings utsikterna, kan påverkas negativt av relativt höga ökningar av de reella enhets arbetskostnaderna. Detta skulle i sin tur äventyra arbetsmarknadens utveckling och styrkan i återhämtningen.

[2] Med arbetsproduktivitet avses här BNP per anställd.

Den nedskrivna prognosen för tillväxten i företagen på medellång sikt har bidragit till raset på aktiemarknaden som i sin tur påverkar balansräkningarna, kapitalkostnaderna och förtroendet i ett kortfristigt perspektiv // De svaga noteringarna för den inhemska efterfrågan sammanföll med de största förlusterna på aktiemarknaderna sedan trettiotalet. Den allmänna korrigering av aktiemarknaden som inleddes under de första månaderna av år 2000 tilltog under 2002, trots att konjunkturcykeln hade bottnat ut. Utvecklingen på de finansiella marknaderna och en ökad osäkerhet har givit anledning till oro om huruvida utsikterna till återhämtning och tillväxt är hållbara på kort och medellång sikt. Aktiekursernas dramatiska fall med början under år 2000 följde på en kraftigt tilltagande ökning av kurserna som redan hade visat en uppåtgående tendens under 90-talet. I ett läge med högt uppskruvade förväntningar där euforin kring den "nya ekonomin" nått sin kulmen räknade marknaderna in en uppseendeväckande ökning av företagens vinster och den trendmässiga tillväxten och en minskning av volatiliteten i produktions tillväxten. Sjunkande kapitalkostnader och överdrivna vinstförväntningar, särskilt inom sektorerna för den "nya ekonomin", ledde till överinvesteringar och felplaceringar, framför allt i USA men med betydande följdverkningar inom euroområdet. Följden av att de optimistiska medelfristiga prognoserna skrevs ned och att dessa störningar på utbudssidan gradvis uppenbarades blev ett ras på aktiemarknaderna som blev allvarligare inom euroområdet än i USA. Den inhemska efterfrågan har påverkats direkt av att förväntningarna dämpats. Dessutom har utvecklingen på aktiemarknaderna fungerat som en katalysator för ytterligare nedskrivningar av de kortfristiga tillväxtprognoserna. Förmögenheter, kapitalkostnader och förtroende påverkas negativt, vilket skapar förutsättningar för att en ond cirkel skall uppstå.

Trots motverkande faktorer och ökad osäkerhet är en fortsatt måttlig återhämtning trolig på kort sikt. Nyckelfaktorn är förtroendet. // Trots förlustrisker och källor till oro på medellång och lång sikt är en fortsatt måttlig återhämtning av efterfrågan trolig på kort sikt. Lagercykeln vänder och de negativa effekterna av utvecklingen av investeringarna kommer troligen att mattas. Någon kraftig återhämtning av investeringarna är dock osannolik så länge som det råder osäkerhet och oro om lönsamhets utsikterna på medellång sikt och kapitalkostnaderna stiger. Ett oeftergivligt villkor för en fullständig återhämtning är att efterfrågan från konsumenterna åter blir stark, och för att detta skall ske är förtroendet en nyckelfaktor. En ökad osäkerhet om de framtida pensions inkomsterna kan också ha varit en bidragande faktor till att sparandet ökat och hushållens konsumtion utvecklats svagt. Åldersutvecklingen och de problem den medför för pensionerna har alltmer hamnat i fokus för den ekonomiska politiken, vilket också lett till ökad täckning i media som påverkat hushållens medvetenhet om sina livsinkomster. Oron över pensionsinkomsterna kan ha påverkat sparandet kraftigt, eftersom värdet av aktieinnehaven - både direkta och indirekta via pensionsfonder - samtidigt har minskat.

För att åter hämtningen skall bli hållbar måste den politiska agendan för euroområdet genomföras kraftfullt. // Under nuvarande ekonomiska förhållanden, som präglas av en hög grad av osäkerhet, är det av stor vikt att sunda politiska program som ökar konsumenternas och investerarnas förtroende genomförs snabbt. Detta kommer att stärka den inhemska efterfrågan på kort sikt. Makroekonomisk stabilitet måste därför bevaras samtidigt som man måste ta itu med den ökande eftersläpningen i genomförandet av de aviserade ekonomiska reformerna. Detta kommer i sin tur att öka euroområdets tillväxtpotential och dess förmåga att anpassa sig till kortfristiga ekonomiska chocker och strukturella förändringar. Om inte sådana kraftfulla åtgärder genomförs måste man fortsätta att leva med en utdragen, långsam och sårbar tillväxttakt, liknande den under början av 80-talet.

Prisstabiliteten är väl etablerad tack vare penningpolitiken, men inflationen är fortfarande relativt besvärande med tanke på den tröga tillväxttakten // En bevarad prisstabilitet är en av hörnstenarna i den makroekonomiska politiska strategin för euroområdet. Prisstabiliteten har också förankrats väl och ingår som en del i hushållens och investerarnas förväntningar i euroområdet, vilket gör att de monetära förhållandena kan anpassas till de inhemska verksamheterna. Inflationsutvecklingen under en period av långsam tillväxt ger dock anledning till besvikelse. Inflations siffrorna har legat nära ECB:s övre gräns sedan våren 2002, och den underliggande inflationen har förblivit besvärande hög med cirka 2,5 % efter att ha ökat gradvis från under 1 % under 1999. Den ihållande inflationen förefaller till stor del bero på att konkurrensen är begränsad inom tjänstesektorerna. Dessa präglas i allmänhet av låg produktivitets tillväxt för arbetskraften och i mogna ekonomier också av relativt stark efterfrågan. Lönekostnaderna inom tjänstesektorn kan lättare lämpas över på konsumenterna när konkurrensgraden är lägre, vilket ger utrymme för löneökningar som motsvarar dem inom sektorer med hög produktivitets tillväxt. Dessa faktorer som leder till strukturellt hög inflation inom tjänstesektorerna motverkas inte längre av de stora engångsökningarna av arbetskraftens produktivitet och prissänkningar inom industrisektorn till följd av liberaliseringen av nätverksamheterna (t.ex. telekom) under slutet av 90-talet.

Penningpolitiken kunde fortfarande anpassas till den inhemska efterfrågan när riskerna för ett ökningstryck på prisstabiliteten minskade. . . // Fram till slutet av november 2002 har ECB lämnat räntesatserna oförändrade efter lättnader i penningpolitiken efter den 11 september 2001 i syfte att minska oron för likviditeten och för en långsam ekonomisk tillväxt. Den sedan länge väntade förstärkningen av euron minskade inflationstrycket något. När sedan de ekonomiska utsikterna gradvis försämrades och aktiepriserna rasade försvann förväntningarna om en ökning av de centralt fastställda räntesatserna. Detta har lett till att de monetära villkoren under andra halvåret 2002 har varit mer understödjande för den inhemska efterfrågan än vad som förväntades under början av året. Vid slutet av år 2002 låg de korta räntorna över hundra räntepunkter under vad marknaden hade förväntat sig under våren. Samtidigt hade de långa räntorna gått ned med över 50 räntepunkter.

...men företagens finansierings villkor stramades upp på grund av den ökade osäkerheten. // Trots de understödjande monetära villkoren och de låga långa realräntorna har finansieringsvillkoren för företagen stramats upp under året. På grund av den allmänna osäkerheten om de allmänna ekonomiska utsikterna och de bransch- eller företags specifika riskerna har kostnaderna för att anskaffa kapital på börserna ökat betydligt. Dessutom har minskningen av referensräntorna inte resulterat i generellt lägre finansierings kostnader för företagen. Även den ökande oron bland investerarna över redovisningspraxis till följd av avslöjandena av vissa missförhållanden kan ha bidragit till att försvåra villkoren för företag som söker finansiera sig på marknaden.

Fyra medlemsstater måste få ordning på de offentliga finanserna till allas fördel. // Den viktigaste ekonomisk-politiska fråga som euroområdet står inför är hur fyra medlemsstater skall få sina offentliga finanser i ordning snarast möjligt enligt kraven i stabilitets- och tillväxtpakten. Finans politiken inom euroområdet ligger fortfarande inom medlemsstaternas ansvarsområde, men till följd av fördraget och stabilitets- och tillväxtpakten är regeringarna skyldiga att iaktta gemensamma ramar som skall säkerställa såväl disciplin i de offentliga finanserna som ekonomisk-politisk flexibilitet. Enligt dessa regler har medlemsstaterna överenskommit om att deras offentliga underskott inte skall överskrida 3 % av BNP och att saldona skall vara nära balans eller uppvisa överskott på medellång sikt. Ramarna är sunda och väl anpassade till EMU:s ekonomiskt-politiskt decentraliserade struktur. Om de iakttas, som skett i åtta av de tolv medlemsstaterna inom euroområdet, skapar de förutsättningar för flexibilitet och för att de automatiska stabilisatorerna skall kunna verka fullt ut för att lindra nedgångar samtidigt som den långsiktiga hållbarheten säkerställs.

Riskerna för alltför stora underskott är en följd av bristen på konsolidering under "goda år". // De aktuella problemen för de offentliga finanserna har huvudsakligen orsakats av dessa fyra medlems staters underlåtenhet att fullgöra övergångsfasen till saldon som uppvisar balans eller ett överskott under 1999 och 2000 när tillväxtvillkoren var gynnsamma. Detta har fått till följd att budgetramarna nu, under en period med försvagad tillväxt, är ansträngda och trovärdigheten naggad i kanten. Två medlemsstater har redan överskridit referensvärdet på 3 % av BNP. Det finns en klar möjlighet att de offentliga finansernas ställning kommer att försämras i andra medlemsstater om tillväxtförutsättningarna fortsätter att vara dämpade. I dessa medlemsstater måste omedelbara åtgärder vidtas.

De anpassningar som krävs behöver inte vara kostsamma om trovärdigheten för ramarna samtidigt förstärks. // De anpassningar som krävs, särskilt under mindre gynnsamma år, är svåra men möjliga att genomföra och behöver inte vara kostsamma i fråga om produktionsförluster. En trovärdig anpassning av de offentliga finanserna kommer att leda till en bättre anpassad mix av politiska åtgärder under hela anpassningsperioden. Dessutom kan en kraftfull konsolidering av de offentliga finanserna i kombination med ett odelat stöd för stabilitets- och tillväxtpakten få betydande positiva effekter på näringslivet och konsumenternas förtroende till följd av den gynnsamma påverkan detta kan ge på skattetrycket i framtiden och stämningarna på de finansiella marknaderna. Denna påverkan kan leda till okonventionella effekter på tillväxten av lättnader respektive åtstramningar i de offentliga finanserna. I sig behöver konsolideringen av de offentliga finanserna, om den sker på rätt sätt, inte innebära högre kostnader på kort sikt för tillväxten och den kan t.o.m. verka tillväxtfrämjande. Dessutom kan dessa s.k. icke-Keynesianska effekter inom EMU bli starkare än tidigare av två skäl. För det första kan kapitalflödena påverkas starkare av förväntade kommande skatter. För det andra kan fördragets bestämmelser om underskott förstärka förväntningarna på att varje expansion av de offentliga finanserna troligen kommer att följas av en kommande - och inte alltför avlägsen - åtstramning av de offentliga finanserna. Effekterna på förtroendet är generellt sett omöjliga att påvisa, men med tanke på att alternativet vore ett sammanbrott för EMU:s ramar för samordningen av de offentliga finanserna som skulle leda till osäkerhet och ökade räntekostnader kan den faktiska effekten av en samtidig anpassning av de offentliga finanserna i de fyra medlemsstaterna visa sig påtagligt positiv för alla medlemsstater inom euroområdet. Dessutom är de medel- och långfristiga fördelarna med ett snabbt avslutande av anpassningarna av de offentliga finanserna otvivelaktigt betydligt större än alla kostnader och intäkter i det korta perspektivet, såväl i fråga om trovärdighet som när det gäller de makroekonomiska ramarnas funktionssätt.

Strikta årliga krav och skärpt övervakning bör förbättra konsolideringen av de offentliga finanserna under kommande år. // För att stärka pakten har kommissionen föreslagit att övervakningen skall skärpas för länder som befinner sig i övergångsfasen till en balanserad ställning på medellång sikt så att bestående förbättringar kan uppnås under såväl goda som dåliga konjunkturer [3]. Fram till dess att ett saldo "nära balans eller som uppvisar ett överskott" har åstadkommits krävs för en effektiv övervakning av de offentliga finanserna att åtgärderna för att nå en förbättring fastställs strikt och kan genomdrivas. Referensvärdet 3 % av BNP för de offentliga underskotten är och förblir bindande. Varje överskridande, eller risk för överskridande, av denna gräns kommer att behandlas med beslutsamhet under fullt iakttagande av kraven i fördraget och bestämmelserna för pakten. Dessutom bör den föreskrivna takten på de strukturella årliga förbättringarna med minst 0,5 % av BNP bringa ned de konjunkturrensade underskotten till det medelfristiga målet inom överskådlig framtid. Vidare bör länder med skuldnivåer över referensvärdet 60 % av BNP utforma en detaljerad strategi för att minska sin skuldsättning i tillfreds ställande takt. Målen för den ekonomiska politiken bör fastställas med försiktighet, särskilt när det gäller antagandena om tillväxt och tillväxtpotential. I de uppdaterade stabilitets programmen bör klart definierade åtgärder anges som syftar till att nå strukturella förbättringar med minst 0,5 % av BNP. Man skall vara medveten om att engångsåtgärder bara skjuter den strukturella anpassningen på framtiden och inte är till någon långsiktig hjälp. Dessutom måste statistiken över de offentliga finanserna förbättras när det gäller kvalitet och leveransdatum om en tillräcklig övervakning och politisk samordning skall kunna säkerställas.

[3] Den 27 november antog Europeiska kommissionen två meddelanden om bättre samordning av finanspolitiken och om behovet av och metoderna för att öka kvaliteten på statistiken över de offentliga finanserna.

På medellång sikt är tillväxten beroende av att det finns effektiva marknader med förutsättningar för flexibla och friktionsfria anpassningar av resursallokeringen. // På medellång sikt är möjligheterna till en hållbar hög tillväxttakt beroende av ett effektivt utnyttjande av produktions faktorerna. Flexibilitet och anpassning till växlande förhållanden mellan och inom sektorer kommer att bidra till att tillväxtpotentialen inom euroområdet utnyttjas fullt ut. En smidig och effektiv ekonomisk anpassning är extra viktig på grund av att befolkningarna åldras. Det krävs effektiva produktmarknader, arbetsmarknader och finansiella marknader i kombination med ekonomiskt och socialt hållbara pensions- och vårdsystem samt sunda offentliga finanser inom euroområdet om den förestående demografiska utvecklingen skall kunna hanteras ekonomiskt.

// 3. Strukturreformer på arbets- och produkt marknaderna och makroekonomiska resultat inom EU

Avmattningen av tillväxten ökar behovet av strukturreformer i syfte att förbättra tillväxt resultaten på medellång och lång sikt... // Om ekonomiska förutsättningar skall skapas som både är flexibla nog för att snabbt kunna anpassas till chocker och tillräckligt stabila för att stå emot en negativ ekonomisk utveckling och hindra att obalanser byggs upp, krävs ökad takt i det ekonomiska reform arbetet. Trovärdiga, väl avvägda och kraftfulla åtgärder kommer att stötta förtroendet, öka motståndskraften och göra anpassningarna mindre kännbara. Både på kort och lång sikt kommer den genomsnittliga avvikelsen mellan den faktiska produktionen och den ekonomiska potentialen att minskas. Dessutom kan den mikroekonomiska strukturpolitiken i betydande grad bidra till att skapa en hållbar snabbare tillväxt med höga syssel sättnings nivåer. Strukturreformer kan förbättra marknadernas funktion och därigenom avlägsna hindren för ett fullständigt och effektivt resurs utnyttjande och möjliggöra större dynamik som gör det lättare att uppnå de allmänt accepterade ekonomiska och sociala målen.

...genom att skapa tillväxt för sysselsättning och investeringar och ökad effektivitet. // Reformer såväl på arbets- som produktmarknaderna får betydande effekter på produktivitet och sysselsättning. Arbetsmarknadsreformer ger för det första starkare incitament till att delta på arbetsmarknaden. De syftar till att avlägsna skranken mellan dem som är inne och de som är ute och minska den strukturella arbetslösheten samtidigt som produktiviteten ökas genom färdighetsutveckling och förbättrade arbetsförhållanden. För det andra ger förbättringar av arbetsmarknaden förutsättningar för en effektivare tilldelning av arbetskraft vilket ytterligare ökar produktivitetstillväxten och de reala inkomsterna. Liknande gäller för reformer av produktmarknaderna. Dessa ökar konkurrensen och minskar kostnaderna för monopolen i tidigare skyddade sektorer, vilket leder till större effektivitet och produktivitets tillväxt. Alltmer tyder på att ökad konkurrens ökar takten i de tekniska och organisatoriska innovationerna och leder till större urval och högre kvalitet på varor och tjänster. Reformer av produktmarknaderna påverkar även arbetsmarknadens funktion. Den strukturella arbetslösheten minskar och sysselsättningen ökar genom att kostnaderna sänks för producenter och arbetstagare när åtgärder vidtas mot brister på marknaderna. Dessutom anpassas priser och löner snabbare än tidigare till ändrade ekonomiska förhållanden när de blir mer känsliga för villkoren på marknaden. Detta leder till en minskning av de samlade produktions- och sysselsättnings förluster som orsakas av långsam anpassning.

Spridningseffekter till andra länder och sektorer kräver en bred reformstrategi. // Den inbördes påverkan mellan strukturella reformprogram talar starkt för en bred reformstrategi som kan utnyttja samordningsvinster som uppstår till följd av en övergripande metod för att förbättra produkt-, kapital- och arbets marknadernas funktion. En sund makroekonomisk politik ger de bästa förutsättningarna för att man snarast möjligt skall kunna dra nytta av alla fördelar av de strukturella reformprogrammen. Stabilitetsinriktade ekonomisk-politiska och monetära program medverkar direkt till att minska arbetslösheten, i första hand genom att riskpremierna för räntesatserna minskas, vilket leder till ökade investeringar. Framgångsrika strukturella reformåtgärder påverkar den potentiella produktionen och ökar tillväxttakten, vilket gör det möjligt att öka den samlade efterfrågan utan att skapa inflationstryck. Genomförandet av de strukturella reformåtgärderna bör därför ske samordnat. Eftersom ett enda land inte kan förvänta sig att eftergifter i penningpolitiken skall kunna ske till följd av strukturella förbättringar kan reformtrycket vara lägre i enskilda länder. En bred strategi kan minska de inledande, och kanske negativa, effekterna av reformerna. Sådana inträffar när de ekonomiska aktörerna anpassar sig till den minskning och omfördelning av kostnaderna som reformen avser och som kommer att bli till fördel för ekonomin på medellång sikt.

Reformer har redan ökat både sysselsättnings- och produktions tillväxten... // Reforminsatserna under andra halvan av 90-talet har framgångsrikt stimulerat sysselsättningen och stärkt ekonomin inom EU. Reformerna omfattade nedskärningar av inkomstskatterna för särskilda målgrupper, ekonomiskt sysselsättnings stöd till låginkomsttagare, aktivare och mer förebyggande arbets marknadspolitik samt en modernisering av arbetets organisation, bl.a. genom underlättande av deltidsarbete och flexiblare bestämmelser i anställnings kontrakten. Det kan knappast betvivlas att detta har medfört betydande resultat när det gäller en trendmässig ökning av deltagandet på arbetsmarknaden och sysselsättningstalen samt en minskning av den strukturella arbetslösheten. Det är svårt att exakt fastställa vilken inverkan de enskilda reforminsatserna har haft, men makroekonomiska simuleringar i illustrativt syfte tyder på att reformerna av arbets- och produktmarknaderna i kombination med en observerad återhållsamhet i lönebildningen under tiden 1996-2001 kan ha ökat nivån på den potentiella produktionen med 3-4 % jämfört med en politik utan reformer. Detta kan också uttryckas som en ökning av den årliga produktions tillväxten med nära 0,5 procentenheter under en sju- till åttaårsperiod. Utan reformer och måttfullhet i lönebildningen skulle den genomsnittliga tillväxten inom EU ha varit cirka 2,2% i stället för 2,6 % under tiden 1996-2001. Detta skulle ha lett till 5-6 miljoner färre jobb inom EU och arbetslösheten skulle ha varit 2 miljoner enheter högre.

...men nu krävs kraftfulla åtgärder, eftersom effekterna av de genomförda reformerna tonar ut över tiden. // Reformernas stimulanseffekter på tillväxten måste dock bevaras. Om reformarbetet inte fortsätter kraftfullt inom EU är det inte troligt att tillväxttakten på medellång sikt kommer att ligga särskilt mycket över 2 %. För att nå en högre årlig tillväxtökning under en längre period måste intensiteten och omfattningen av strukturreformerna ökas i enlighet med agendan från Europeiska rådet i Lissabon. Kraftfulla åtgärder krävs när det gäller den ökande eftersläpningen i genomförandet av de aviserade strukturreformerna. Den rådande svaga ekonomiska aktiviteten får inte tas som ursäkt för förseningar i genomförandet av den omfattande agenda för strukturreformer som överenskoms i Lissabon och ytterligare förstärktes i Stockholm.

// 4. Integreringen av obligationsmarknaderna inom EU

Integreringen av de finansiella marknaderna förbättrar de ekonomiska resultaten genom att sparandet lättare kanaliseras till investeringar. // Väl fungerande finansiella marknader är av avgörande betydelse för att sparandet effektivt skall kunna kanaliseras till investeringar. Den finansiella integreringen stärker utvecklingen av det finansiella systemet inom EU. Detta kommer i sin tur att leda till bättre ekonomiska resultat. En stor del av fördelarna med integreringen av de finansiella marknaderna hänger samman med skalfördelar och ökad bredd. Om marknadernas bredd och djup ökar ökar också effektiviteten, eftersom transaktions kostnaderna minskar och möjligheterna till riskdelning ökar, vilket förbättrar allokeringen av sparandet till investeringsobjekt, såväl inom ett land som över nations gränserna. Dessutom får den ökade konkurrens som skapas genom integreringen av marknaderna liknande effekter genom att finansförmedlarnas ränteliknande intäkter minskar. Fördelarna med en förbättrad resursallokering leder till lägre kapitalkostnader för låntagarna och högre avkastning för investerarna.

Marknaden för statliga instrument inom euroområdet har nått en hög integrationsnivå, men marknaden för privatobligationer kräver mer tid. // Det finns tecken på att marknaden för statspapper har nått en hög integrationsnivå inom euroområdet. Att växelkursrisken eliminerats har lett till att den långa räntan visat en stark nedåtgående konvergens i de länder som ingår i euroområdet. Skillnader i i de långa räntorna på mellan 10 och 50 räntepunkter - huvudsakligen i förhållande till Tyskland - har dock förekommit hela tiden sedan 1999. Denna kvardröjande räntespread mellan statspapper från de olika medlemsstaterna beror till stor del på institutionella och kvantitativa faktorer. Delvis kan den också förklaras med den referensstatus som de långa tyska statsobligationerna har uppnått. En annan orsak till de bestående skillnaderna kan sökas i skillnader i likviditet. Medlemsstater där emissionerna är relativt begränsade måste betala en likviditetspremie. Kreditkvalitetspremier är av begränsad betydelse eftersom kreditvärdighetsbetygen har nått mycket höga nivåer i länderna inom euroområdet och i stort hållit sig stabila sedan införandet av euron. Även tendensen till en integrering av marknaden för privatobligationer har stärkts, om än i långsammare takt. Utvecklingen mot en integrering av marknaden för obligationer denominerade i euro kan antas ske snabbare under kommande år, bl.a. till följd av stöd från det ökade samarbetet mellan tillsyns- och regelgivnings organen, EU:s handlingsplan för finansiella tjänster och en stark tendens inom den privata sektorn mot konsoliderade marknads infrastrukturer.

Den tidigare underutvecklade marknaden för företags obligationer börjar få luft under vingarna. // Europas traditionellt underutvecklade företags obligationssektor utvecklades lovande under 2001. De svåra marknadsvillkoren och investerarnas ovilja mot risktagande överskuggade denna positiva start under 2002. Trots detta förväntas marknaden för företags obligationer inom euroområdet ta ny fart så snart som klimatet på de finansiella marknaderna förbättras. En effektiv långsiktig skuldförvaltning är av avgörande betydelse för företagen i Europa. De traditionella finansiella obligations emissionerna är fortfarande ryggraden i bankernas omfinansiering men innovativa produkter som värdepapper med säkerhet i tillgångar har ytterligare expansionspotential, vilket stimuleras av en konkurrensutsatt miljö. Direktemissioner av företagsobligationer fungerar i ökande omfattning som en näraliggande ersättning för lån hos banker. Detta minskar beroendet av bankernas förmedlings funktion i kanaliserandet av sparandet till investeringar och möjliggör fortsatta effektivitets vinster.

// 5. De ekonomiska konsekvenserna och följderna för de finansiella marknaderna av den demografiska utvecklingen

Befolkningens åldrande kommer att påverka tillväxten och levnadsstandarden inom EU på ett dramatiskt sätt. // Demografiska faktorer är av stor betydelse för länderprognoserna på medellång och lång sikt. Under de kommande femtio åren kommer EU att uppleva dramatiska ändringar av sin befolkningsstruktur. Att de stora efterkrigsbarnkullarna ("baby boom-generationen") kommer upp i åldrarna, nativiteten förblir låg och den förväntade levnadsåldern ökar kommer att minska andelen av befolkningen som är i arbetsför ålder och leda till en ökning av antalet pensionärer. Den samlade ekonomiska effekten av dessa förändringar under tiden 2000-2050 skulle kunna bli att den potentiella tillväxten inom EU kommer att falla från den nuvarande underliggande takten på 2-2,5 % till cirka 1,25 % i ett scenario där inga politiska förändringar görs. Detta innebär en minskning av BNP-tillväxten per capita inom EU på i genomsnitt 0,4 % per år. Liknande prognoser gäller för Japan. För USA avtecknar sig ett betydligt hoppfullare scenario, särskilt för den potentiella tillväxten, på grund av bättre prognoser för den arbetsföra befolkningen och investeringarna. Dessa bestående skillnader i de potentiella tillväxttakterna mellan EU och USA skulle kunna leda till stora förändringar av dessa områdens relativa ekonomiska betydelse i världen. I ett scenario där inga politiska förändringar görs förväntas EU:s nuvarande andel på 18 % av den globala produktionen falla till 10 % under 2050. USA:s andel skulle kunna att fortsätta att öka från 23 % år 2000 till 26 % under 2050.

Ett stort samlat pensionssparande kommer att påverka de inhemska marknaderna och kapitalflödena i världen. // Ett ökat samlat pensionssparande i den utvecklade världen kommer att intensifiera strävan efter hög avkastning och geografisk diversifiering. De globala kapitalflöden detta leder till kommer att orsaka betydande förändringar av ländernas betalningsbalanser och nettopositioner i utländska tillgångar. De kommer att medföra anpassningar av de reala växelkurserna och skapa en världsomfattande nedgång av utdelningarna med cirka 0,75 procentenheter under de kommande femtio åren. För att undvika spekulationsbubblor och överinvesteringar på marknaderna kommer de finansiella marknaderna i EU och i världen att behöva kanalisera sparandet effektivt till produktiva investeringar i den utvecklade världen och i utvecklings länderna. I detta avseende har EU ett betydande eget intresse av att främja betydande institutionella reformer i utvecklingsländerna, där åldrandet kommer att bli ett problem senare än i EU. Detta skulle öppna en ytterligare kanal för en effektiv resursallokering av överskottssparandet i framtiden via överskott i bytesbalansen med utvecklingsländerna. För tillfället domineras kapitalflödena i världen av ömsesidiga kapitalflöden mellan utvecklade länder med liknande demografiska utsikter. Denna situation kommer troligen att fortsätta i framtiden om inte utvecklingsländernas ekonomier bättre integreras i det globala finansiella systemet.

Hållbarheten i de offentliga finanserna måste bevaras samtidigt som sysselsättnings- och produktivitets tillväxten måste gynnas. // För att lindra de ekonomiska påfrestningarna befolkningarnas åldrande leder till måste EU:s medlemsstater genomföra ett antal makroekonomiska och strukturella politiska program. När det gäller de offentliga finanserna har EU redan lämpliga ramar, stabilitets- och tillväxtpakten. Inför det betydande åldersrelaterade utgiftstrycket är det av avgörande betydelserna att saldona är i balans under konjunkturcykeln för att undvika att ohållbara underskott och skuldnivåer uppstår senare. Arbetsmarknaderna inom EU har en betydande uppgift för att göra det möjligt för ekonomierna inom EU att stå emot den demografiska utvecklingen. Ökningar av procentsatserna för deltagandet i arbetslivet, minskningar av den strukturella arbetslösheten och en progressiv ökning av den effektiva pensionsåldern inom EU från under 60 år för närvarande med cirka 5 år enligt uppmaningen från Europeiska rådet i Barcelona [4] är ytterst önskvärda reformer. Slutligen måste EU även fortsätta att främja en högre produktions faktors tillväxt genom strukturella reformer i syfte att öka såväl effektiviteten i allokeringen som flexibiliteten på varu-, tjänste- och kapital marknaderna samtidigt som öppna och konkurrensfrämjande handelsvillkor säkerställs på global nivå.

[4] Ordförandeskapets slutsatser från Europeiska rådet i Barcelona den 15 och 16 mars 2002, punkt 32.

En partiell övergång till fondbaserade pensionssystem måste åtföljas av tillväxtfrämjande konkreta reformer och övervakas i fråga om de möjliga fördelningseffekterna. // Samtidigt som en partiell övergång till fondbaserade modeller skulle bidra till långsiktig hållbarhet för pensionssystemen inom EU måste det säkerställas att de socialpolitiska målen för pensionsavsättningarna fortfarande uppnås. En partiell övergång till ett fondbaserat system skulle leda till ytterligare besparingar och en betydande uppbyggnad av finansiella tillgångar i de offentliga och privata pensionsfonderna i EU. Utan tillväxtfrämjande reformer i EU kommer ökningen av pensionsfondernas förmögenhet inom EU till stor del att ske genom investeringar utanför gemenskapen. Följaktligen skulle en partiell övergång till ett fondbaserat system, om den genomfördes isolerat och inte ingick i ett bredare tillväxtfrämjande reformpaket, inte bidra särskilt mycket till att öka EU:s produktionskapacitet. Detta visar på behovet av att öka effekterna av en övergång till ett fondbaserat system genom att öka de inhemska tillväxt- och investeringsmöjligheterna med hjälp av grundläggande reformer av arbetsmarknads-, produkt- och kapitalmarknaderna. Enligt modellsimuleringar i illustrativt syfte kommer en betydligt högre andel av de ytterligare tillgångarna i pensionsfonderna att investeras inom EU på grund av den förbättrade inhemska tillväxtmiljön om ett reformpaket i syfte att öka talen för arbetskraftens deltagande på arbetsmarknaden och förlänga livsarbetstiden först infördes.

// 6. Den reala och nominella konvergensen i de tillträdande länderna: ett urval frågor

EU-15 kommer att bli EU-25. Den ekonomiska konvergens processen är av avgörande betydelse. // På rekommendation av Europeiska kommissionen gav Europeiska rådet i Bryssel klartecken till att avsluta förhandlingarna om EU:s utvidgning och till att tio nya medlemsstater ansluter sig i mitten av år 2004. De flesta av de nya medlemsstaterna har under mer än ett decennium genomgått en omvandlingsprocess från centralstyrda system till marknadsekonomi. Den inledande fasen av omvandlingen blev mycket kostsam på grund av produktions- och inkomstförluster. Under loppet av 90-talet nådde alla kandidatländer åter positiva tillväxttal. I alla övergångsekonomier har den makroekonomiska stabiliseringen varit en starkt bidragande faktor till vändningen av ekonomin. Som helhet har alla tillträdande länder gjort imponerande framsteg när det gäller den nominella konvergensen. Särskilt har inflationstakten i alla tillträdande länder kommit ned på ensiffriga tal från att ha legat på två- eller t.o.m. tresiffriga nivåer i början av 90-talet. Den reala konvergensprocessen när det gäller BNP per capita har dock fortskridit mycket långsammare.

Att nå fullständig konvergens kommer att ta tid. // Konvergensprocessen kommer att dra ut på tiden, eftersom den genomsnittliga inkomsten per capita i de blivande medlemsstaterna var 40 % av genomsnittet inom EU under 2001. I flera länder har inkomstnivåerna först nyligen börjat överstiga de nivåer som rådde före det dramatiska ras som följde på den inledande övergångs chocken. Om man extrapolerar med den nuvarande takten på produktionstillväxten blir resultatet att det kommer att ta decennier snarare än år innan dessa länder nått upp till genomsnittet inom EU. Efter medlemskapet i EU kan man förvänta sig att den reala konvergens processen tar ny fart. Kapitalflödena till de nya medlemsstaterna kan komma att öka betydligt om villkoren för höga förväntade avkastningsnivåer uppfylls. Detta skulle kunna leda till en fortsatt snabb modernisering och uppgradering av produktions anläggningar och infrastruktur. För att de tillträdande länderna skall kunna utnyttja EU-medlemskapets fulla potential, bör man fastställa vilka villkor, också sådana på EU-nivå, som ger dessa länder de bästa möjligheterna att hantera den reala konvergensprocessen. Sedan länderna lämnade in sina ansökningar har en stor del av de reformer som krävts genomförts i samband med antagandet av regelverket för den inre marknaden.

Skillnaderna mellan länderna är stora och påverkar takten i den reala konvergensen och anpassningarnas art. // De tillträdande ländernas ekonomier intar helt olika positioner när det gäller tillståndet för deras reala konvergens. Det är uppenbart att så är fallet när det gäller de samlade nivåerna på produktionen och arbetskraftens produktivitet. Att länderna befinner sig på olika stadier av konvergensprocessen framgår ännu tydligare om ser till de strukturella förändringar de genomgått och mönstret för deras integrering med EU:s ekonomi, särskilt i fråga om strukturerna för handeln inom Europa. Dessa skillnader kommer otvivelaktigt att påverka ländernas förmåga att klara av de ytterligare anpassningar som krävs under anslutnings processen och den tid det kommer att ta för dem att inhämta försprånget. För de tekniskt mer avancerade industrierna har detta skett relativt fort och de integreras dynamiskt i den europeiska arbetsdelningen. Andra har hittills varit "inlåsta" i relativt traditionella former för handel och industriell specialisering, vilket gör det svårt att förbättra deras positioner.

Utvecklingen av växelkurs systemen under övergången är en nyckelfråga. // Till följd av utvidgningsstratregin delar alla tillträdande länder, trots olikheterna dem emellan, målet att på sikt anta euron. På grund av de fördelar euron medfört när det gäller stabila växelkurser och priser samt låga räntesatser eftersträvar de flesta nya medlemsstaterna ambitiöst att kunna ansluta sig till euroområdet så snart som möjligt. Att anta euron innan de mikro- och makroekonomiska villkoren är helt anpassade till den monetära unionens krav medför betydande risker för genomförandet av övergångs processen till medlemskap i euroområdet, den därpå följande makroekonomiska utvecklingen och för inhämtnings- och konvergens processen i stort. När medlemskap i euroområdet närmar sig är en nyckelfråga hur växelkurssystemen utvecklas. För närvarande finns det ett stort antal olika växelkurs ordningar med å ena sidan fast etablerade växelkurs ordningar i form av sedelfonds system (Estland, Litauen och Bulgarien) och å andra sidan relativt fritt flytande växelkurssystem (Tjeckien, Polen och Ungern), och ett antal länder väljer en grad av flexibilitet i växelkurserna mellan dessa båda extrema lösningar. Delvis är skillnaderna i växelkurssystem ett uttryck för den mångfald som rent allmänt präglar dessa länders metoder för att ta itu med övergångs problemen men också för de underliggande skillnaderna mellan deras reala ekonomier.

De bestående skillnaderna i inflationstakt talar för flexibla växelkurser... // De bestående skillnaderna i inflationstakt kan medföra en risk för de fasta växelkursordningarna. I allmänhet ligger inflationstakten i de tillträdande länderna fortfarande över den som observerats för majoriteten av EU:s medlems stater. Skillnaderna i inflation mellan de tillträdande länderna och de nuvarande medlemsstaterna i EU kan utgöra ett utjämningsfenomen som är kopplat till de lägre prisnivåerna i de tillträdande länderna och till inhämtnings processen i sig. Närmare bestämt tenderar länder med snabbare tillväxt att registrera högre inflationstal (p.g.a. den s.k. Balassa-Samuelson effekten) utan att deras konkurrenskraft i fråga om kostnaderna försämras. Uppskattningarna av denna effekts omfattning varierar starkt mellan de tillträdande länderna, eftersom det är svårt att isolera denna effekt från inflationstryck p.g.a. övergången från en planekonomi med statligt fastställda priser till en marknadsekonomi. Den påverkar dock obestridligen inflationstakten under inhämtningsprocessen. Förekomsten av starka Balassa-Samuelson effekter skulle kunna utgöra ett argument för att bevara en viss flexibilitet i växelkurserna under tiden efter anslutningen. I ett sådant fall kan en nominell appreciering av växelkursen och realräntor i linje med länderkraven begränsa risken för en överhettning av de inhemska ekonomierna som kunde medföra ett allvarligt avbräck i inhämtnings processen.

...samtidigt som ett införande av euron eliminerar transaktions kostnaderna och växelkursriskerna samt främjar konvergensen. // En viktig fördel med ett tidigt införande av euron skulle vara att de transaktions kostnader som är förenade med bevarandet av en separat valuta skulle elimineras och att räntesatserna skulle minskas genom att växelkursrisken inte längre fanns kvar. Detta skulle dra till sig de ytterligare investeringar som är helt nödvändiga och som skulle vara till fördel för processen mot real konvergens. Det hävdas ibland att kostnaderna för att bevara fasta växelkurser kan vara relativt låga för små och öppna ekonomier där penningpolitiken i sig är en svår uppgift.

Växelkurspolitiken bör utformas från land till land. // Faktorer som talar för och emot en tidig anslutning måste vägas noggrant land för land. Denna utveckling kommer att vara beroende av landets position i övergångsprocessen, dess storlek och de framsteg det gjort när det gäller reformerna av produkt-, arbets- och kapital marknaderna samt de uppgifter det ställs inför när det gäller de offentliga finanserna. Att ansluta sig till euron är inte ett mål i sig. Det slutliga målet är en fullständig och framgångsrik integrering. I vilket fall som helst kommer de relevanta bestämmelserna i fördraget att vara tillämpliga.