RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN - XXX:e rapporten om konkurrenspolitiken 2000

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

Inledning

Statistik över kommissionens arbete med att tillämpa gemenskapens konkurrenslagstiftning under år 2000

Faktaruta 1: Europeiska konkurrensdagen i Lissabon och Paris

I - Konkurrensbegränsande samverkan och missbruk av dominerande ställning: artiklarna 81 och 82; Statliga monopol och monopolrättigheter: artiklarna 31 och

A - Moderniseringen av reglerna om lagstiftning och tolkning

1. Kommissionens nya konkurrensregler på området för vertikala begränsningar

2. kommissionens nya konkurrensregler på området för horisontella samarbetsavtal

2.1. Inledning

2.2. Gruppundantagsförordningarna

2.3. Riktlinjerna

3. Förslag till en ny förordning om genomförande av artiklarna 81 och 82 i eg-fördraget

3.1. Effektivare tillämpning

3.2. Reglering av förhållandet mellan artiklarna 81 och 82 och de nationella konkurrenslagarna

3.3. Samarbete inom nätet mellan kommissionen och de nationella konkurrensmyndigheterna

3.4. Ökat samarbete med de nationella domstolarna

3.5. Säkerställande av tillräcklig rättssäkerhet för företagen

3.6. Dagsläget i fråga om lagstiftningsproceduren

B - tillämpning av artiklarna 81, 82 och

1. Artikel

1.1. Karteller

1.2. Andra avtalstyper

1.2.1. Allianser mellan flygbolag

1.2.2. Distributionsavtal

1.2.3. Miljöavtal

2. Artiklarna 82 och

Faktaruta 2: Konkurrenspolitikens inverkan på konsumenterna

C - Sektoriell politik

1. Basindustri, konsument- och investeringsvaror

1.1. Motorfordon

1.1.1. Tillämpning av gruppundantagsförordningen under år 2000: överträdelseärende

1.1.2. Allmän utvärdering av förordningens tillämpning

1.1.3. Strukturell utveckling inom bilsektorn

1.2. Motorbränsle

2. Nätverksamheter

2.1. Gas

2.2. Elbranschen

2.3. Telekommunikationer

2.3.1. Konsolidering av liberaliseringsdirektiven

2.3.2. Den sjätte rapporten om genomförandet av direktiven

2.3.3. Meddelande om överföring av tal via Internet

2.3.4. Kontroll av direktivens genomförande

2.3.5. Meddelande och branschutredning om tillträde till accessnät

2.3.6. Preliminära resultat av branschutredningen om förhyrda förbindelser

2.3.7. Branschutredning om roaming

2.3.8. Enskilda ärenden som undersökts enligt artiklarna 81 och

2.3.9. Ärenden som undersökts enligt koncentrationsförordningen

2.4. Posttjänster

2.4.1. Kommissionens förslag till ett ytterligare öppnande av marknaden

2.4.2. Övervakning av REIMS II-avtalet

2.4.3. Hindrande av och tilläggsavgifter för utrikespost

2.4.4. Postorderpaket

2.4.5. Nya posttjänster

2.5. Lufttransporter

2.5.1. Allianser

2.5.2. Flygplatser

2.5.3. Bokningssystem

2.6. Sjötransporter

2.6.1. Gruppundantag för linjesjöfartskonsortier

2.6.2. Grand Alliance-konsortiet

2.6.3. FETTCSA

2.7. Järnvägar

Faktaruta 3: Tjänster i allmänheten intresse i Europa och konkurrensen

3. Tjänster

3.1. Finansiella tjänster

3.2. Informationssamhället och Internet

Faktaruta 4: Webbaserad B2B-handel och elektroniska B2B-marknadsplatser

3.3. Medier

3.4. Fria yrken

3.5. Idrott

D - Statistik

II - Koncentrationskontroll

A - Inledning

Faktaruta 5: Det förenklade förfarandet

B - Tillämpning av dominansprövningen

1. Ensam dominans

Faktaruta 6: MCI WorldCom / Sprint

2. Kollektiv dominans

3. Potentiell konkurrens

C - Korrigerande åtgärder

D - Samarbete

1. Samarbete med medlemsstaterna

2. Koncentrationskontrollens internationella dimension

2.1. Samarbete med USA och Kanada

2.2. Samarbete med EFTA-länderna och ansökarländerna

E - övriga förfaranden

1. Böter; artiklarna 14-15 i koncentrationsförordningen

2. Förebyggande av hinder för gränsöverskridande fusioner; artikel 21 i koncentrationsförordningen

F - Statistik

III - Statligt stöd

A - Allmän politik

1. Moderniseringen av stödkontrollen

2. Ökad insyn

3. Stöd till skydd av miljön

B - Stödbegreppet

1. Var resurserna kommer ifrån

2. Fördelar för företag

3. Specificitet

4. Effekter på handeln mellan medlemsstaterna

C - Bedömningen av huruvida stöd är förenliga med den gemensamma marknaden

1. Horisontella stöd

1.1. Små och medelstora företag

1.2. Stöd till forskning och utveckling

1.3. Sysselsättning och utbildning

1.4. Miljö

1.5. Undsättnings- och omstruktureringsstöd

2. Regionalstöd

3. Sektorsstöd

3.1. Sektorer som omfattas av särskilda regler

3.1.1. Varvsindustrin

3.1.2. Stålindustrin

3.1.3. Kolindustrin

3.1.4. Bilindustrin

3.1.5. Syntetfiberindustrin

3.1.6. Transport

3.1.6.1. Inre vattenvägar

3.1.6.2. Luftfart

3.1.6.3. Vägtransporter

3.1.6.4. Kombitransporter och järnvägstransporter

3.1.6.5. Sjötransporter

3.1.7. Jordbruk

3.1.8. Fiske

3.2. Sektorer som inte omfattas av särskilda bestämmelser

3.2.1. Folkhälsan

3.2.2. Finansväsendet

3.2.3. Exceptionella händelser

D - Förfaranden

1. Tredje parts rättigheter

2. Återkrav

Faktaruta 7: Statligt stöd till Magefesa-gruppen - Återkrav av stöd

3. Skydd av berättigade förväntningar

4. Underlåtenhet att verkställa tidigare beslut fattade av kommissionen

5. Kommissionens skyldighet att inleda förfaranden

6. Den preliminära anmälningsskyldigheten

7. Andra bestämmelser i fördraget

E - Statistik

IV - Internationell verksamhet

A - Utvidgningen

1. Anslutningsförhandlingar

2. Framsteg i anpassningen av konkurrensreglerna

3. Genomförandebestämmelser enligt Europaavtalen

4. Förlängning av omfattningen av artikel 87.3 a enligt Europaavtalen

5. Tekniskt bistånd till kandidatländerna

6. Turkiet

B - Bilateralt samarbete

1. Förenta staterna

2. Kanada

3. Japan

4. Andra OECD-länder och EES-området

5. Medelhavsländerna

6. Sydamerika

7. Ryssland, Ukraina, Moldova och övriga nya oberoende stater

C - Multilateralt samarbete

1. Världshandelsorganisationen (WTO): Handels- och konkurrenspolitik

2. OECD

3. UNCTAD

4. Internationellt konkurrensforum

V - Utsikter för 2001

1. Lagstiftningsverksamhet

2. Kontrollverksamhet

3. Koncentrationer

4. Statligt stöd

5. Internationell verksamhet

Bilaga - Ärenden som undersöks i rapporten

Inledning

1. Konkurrenspolitiken är en av pelarna i Europeiska kommissionens verksamhet på det ekonomiska området. Ledstjärnan utgörs av den fördragsfästa principen om "en öppen marknadsekonomi med fri konkurrens". Härigenom erkänns den fundamentala roll som marknaden och konkurrensen spelar för att garantera konsumenternas intressen; marknaden och konkurrensen uppmuntrar nämligen till en optimal fördelning av resurserna och ger de ekonomiska aktörerna lämplig incitament för att sträva efter produktionseffektivitet, kvalitet och innovation. Principen om en öppen marknadsekonomi är emellertid inte detsamma som en ovillkorlig tro på, eller likgiltighet inför hur marknadsmekanismerna fungerar. Tvärtom krävs en ständig vaksamhet för att skydda dessa mekanismer. Detta är alldeles särskilt fallet i dag när marknaderna utvecklar sig i rasande takt och blir allt mer globalt integrerade. När det gäller konkurrensen inom EU antog kommissionen den 3 maj en Översyn av strategin för den inre marknaden 2000 med nya impulser som skall skapa ett regelverk och en institutionell ram som stimulerar till innovation, investeringar och ekonomisk effektivitet [1]. Att främja konkurrensen genom att förbättra företagar klimatet är också en av de mål som sattes upp i strategin.

[1] KOM (2000) 257 slutlig, 3.5.2000.

2. Både den tekniska utvecklingen och de politiska initiativen omskapar det ekonomiska klimatet. Ekonomin bygger mer och mer på kunskap, vilket visas av tillväxten inom tjänstesektorn. Informationssystemen har tvingat företagen att omvärdera och anpassa sina affärsförbindelser både med sina kunder och med leverantörerna och har möjliggjort för dem att införa affärsmetoder som är mer stramt styrda och mer effektiva. Vi börjar nu skönja en framväxande elektronisk handel mellan företagen (business-to-business eller B2B) som är på väg att revolutionera sättet att sköta hela leverantörskedjan. Institutionella förändringar har bidragit till den tekniska utvecklingen. Inremarknadsprogrammet kulminerade med införandet av den gemensamma valutan som ytterligare integrerar marknaderna och främjar konkurrensen mellan företagen. Avregleringen av nätverksamheterna har öppnat många avgörande sektorer som tidigare var stängda för konkurrens. Denna utveckling påverkar alla aspekter av konkurrenspolitiken.

3. År 2000 präglades av intensiva aktiviteter för att anpassa konkurrenspolitikens regler och praxis till detta nya klimat. Arbetet har medfört att en ny gruppundantags förordning har antagits för horisontella avtal. Den har vidare kompletterats med en uppsättning riktlinjer, samtidigt som tillämpningsreglerna för artiklarna 81 och 82 ytterligare moderniserats. Nya riktlinjer utfärdades för vertikala begränsningar som ett komplement till den gruppundantagsförordning som antogs i december 1999. På bildistributionsområdet kom en särskilt viktig utvärderingsrapport om den nu gällande förordningen [2], och denna rapport skall inom en nära framtid tjäna som grund för en översyn av bildistributionsreglerna. På företagskoncentrationsområdet införde kommissionen ett förenklat förfarande för vissa kategorier av ärenden som inte väcker misstankar om att konkurrensen kan snedvridas och vidare lät kommis sionen utfärda ett tillkännagivande om korrigerande åtgärder. Kommissionen införde också tre förordningar om tillämpningen av regeln om stöd av mindre betydelse med avseende på statligt stöd, om stöd till små och medelstora företag och om stöd till utbildning. Slutligen togs rejäla steg framåt i förberedelserna av ett samarbetsavtal på konkurrensområdet med Japan. Avtalet förväntas bli undertecknat under 2001.

[2] Kommissionens förordning EEG nr 1475/95 av den 28 juni 1995.

4. Övervakningen av efterlevnaden av konkurrensreglerna anpassades efter de nya marknaderna och affärsmetoderna. Nya elektroniska marknadsplatser och frivilliga miljöavtal inom en del branscher är två exempel på en framväxande praxis som föranlett kommissionsbeslut. En stor del av kommissionens övervakningsaktiviteter under år 2000 koncentrerades på nyavreglerade marknader, där något konkurrens klimat ännu inte helt och hållet har uppstått.

5. Konkurrensen leder naturligt till en konstant omfördelning av resurser från företag eller sektorer på tillbakagång till sådana som är på uppgång och som växer snabbt. Inom den "nya ekonomin" - karaktäriserad av sin mycket immateriella karaktär och att den bygger på kunskap och teknik - var denna process extremt snabb. Det är av yttersta vikt att man inte ställer några hinder i vägen för denna omfördelning och omvandlingen och omstruktureringen kan äga rum på ett smidigt sätt, genom företagskoncentrationer, gemensamma företag och företagsuppköp. Denna process är dock inte helt riskfri. De många samgående företagen kan ge upphov till en marknadsstruktur som är alltför koncentrerad, med sämre utbud för konsumenterna och större utrymme för hemliga överenskommelser mellan ett fåtal kvarstående tillverkare.

6. Allt fler och allt mer komplicerade företagskoncentrationer och allianser har under de senaste åren blivit föremål för kommissionens undersökningar och detta i ett sammanhang där marknaderna tenderar att vidgas och där den kritiska massa som krävs för att bli aktiv aktör på marknaden blir allt större. År 2000 fattade kommissionen 345 beslut, vilket är 18 % fler än 1999. Ett antal av dessa ärenden berörde mycket väsentliga frågor, något som ledde till att kommissionens analytiska verktyg kunde finslipas, i synnerhet vid den praktiska tillämpningen av ekonomisk teori.

7. I ett allt mer konkurrensinriktat ekonomiskt klimat som blir mer och mer integrerat är det särskilt viktigt att statligt stöd inte på ett obefogat sätt snedvrider marknadens funktion. Förutom de ovan nämnda initiativen för att aktualisera och rationalisera lagstiftningen är kommissionen övertygad om behovet att öka insynen och ämnar därför införa ett offentligt register över statliga stöd liksom en "resultattavla". Samtidigt med de nya initiativen har kommissionen koncentrerat sig på att se till att de beslut som fattats vid denna institution blivit korrekt verkställda, i all synnerhet när det gäller återkrav av olagliga stöd.

8. På två punkter måste också den internationella dimensionen beaktas i konkurrenspolitiken. För det första innebär den vidgande geografiska räckvidden för konkurrensärendena att ett ökande antal handelstransaktioner kommer att omfattas av jurisdiktionen i ett växande antal länder som antagit konkurrensreglerna. För att bedömning av dessa ärenden skall bli korrekt och för att undvika konflikter måste kommissionen ofta etablera nära kontakter och utbyta information med andra konkurrensmyndigheter. För det andra måste kommissionen fästa stor uppmärk samhet på konkurrensaspekterna av EU:s nästa utvidgning. Utvidgningen får inte skapa någon större obalans i statsstöds- eller konkurrenshänseende. Av detta skäl är det viktigt med samarbete med kandidatländerna och att samma regler kommer att tillämpas på samma effektiva sätt över hela den utvidgade unionens territorium.

Statistik över kommissionens arbete med att tillämpa gemenskapens konkurrenslagstiftning under år 2000

9. Under år 2000 uppgick det totala antalet nya ärenden till 1 206, vari ingick 297 antitrustärenden (enligt artiklarna 81, 82, och 86), 345 koncentrationsärenden och 564 statsstödsärenden. De jämförbara siffrorna för 1999 var 1 249 helt nya ärenden, vari ingick 388 antitrustärenden, 292 koncentrationsärenden och 569 statsstöds ärenden. Den lilla minskningen av det sammantagna antalet ärenden berodde sålunda på minskningen på antitrustområdet medan antalet ärenden som gällde statligt stöd förblev stabilt och koncentrationsärendena fortsätter att öka och har fördubblats undre loppet av de senaste tre åren.

10. Den anmärkningsvärda minskningen av nya antitrustärenden kan förklaras med den senaste tidens politiska åtgärder. Det nya gruppundantaget för vertikala begränsningar har drastiskt minskat behovet av att anmäla denna typ av avtal. På liknade sätt har de nya riktlinjerna för vertikala avtal och de offentligt debatterade förslagen om nya regler för horisontella avtal förtydligat ramen för den bedömning som sker i enlighet med konkurrensreglerna, vilket eventuellt har minskat behovet att göra kommissionens uppmärksam på ärendena.

11. En andra faktor när det gäller nedgången av nya ärenden är nedgången i antalet klagomål. Noteras kan att antalet klagomål varierat mycket genom åren så att det är vanskligt att dra några slutsatser (112 stycken år 2000, 149 stycken år 1999, 192 år 1998, 177 år 1997, 159 år 1996, 114 år 1995, 170 år 1994, och 110 stycken år 1993).

12. Intressant är att notera att nästan 30 % av de nya ärendena inleddes på kommissionens eget initiativ. Också i absoluta tal ökade antalet förfaranden som kommissionen tog initiativ till jämfört med föregående år (från 77 till 84). Sammantaget med minskningen av anmälningar ligger denna utveckling i linje med det politiska målet att handlägga standardavtal med hjälp av lagstiftningsmetoder, medan de tillgängliga resurserna används för mer förebyggande åtgärder som koncentreras på de farligaste konkurrensbegränsande metoderna.

13. Det totala antalet ärenden som avslutades var 1 209, vari ingick 379 antitrustärenden, 355 koncentrationsärenden och 475 statsstödsärenden [3]. De jämförbara siffrorna för 1999 var 1 321 avslutade ärenden, vari ingick 582 antitrustärenden, 279 koncentrationsärenden och 460 ärenden som gällde statligt stöd [4]. Det intensiva lagstiftningsarbetet och en del resurskrävande kartellärenden har gjort att antitrust aktiviteterna försinkats; detta till trots var antalet avslutade ärenden (379) avsevärt högre än antalet nya ärenden (297), vilket ytterligare minskade anhopningen av ärenden.

[3] Siffran för statligt stöd bygger på antal beslut som fattades av kommissionen. Det faktum att vissa beslut gäller fler än ett ärende innebär att siffran ligger aningen under antalet statsstödsärenden som avslutats genom ett kommissionsbeslut.

[4] Siffran för statligt stöd för 1999 reviderades efter publiceringen av den 29:e rapporten om konkurrenspolitiken 1999.

14. Liksom under 1999 fortsätter marknadernas globalisering, införandet av euron, fullbordandet av den inre marknaden och den kommande EU-utvidgningen att framkalla ett stort antal företagskoncentrationer i Europa. Totalt 345 nya ärenden anmäldes under 2000 (+18 %) och totalt 345 formella beslut fattades under året, vilket är 28 % mer än 1999.

15. På området statligt stöd förblev antalet anmälningar anmärkningsvärt stabilt jämfört med 1999 (469 både år 1999 och 2000) vad gäller nya förfaranden (67 mot 68 år 1999) och negativa slutgiltiga beslut (26 mot 33 år 1999). Däremot har antalet pågående ärenden ökat avsevärt (564 mot 428 år 1999), vilket delvis kan förklaras med det stora antal förfaranden som inletts sedan 1997 och som kräver stora resurser.

Faktaruta 1: Europeiska konkurrensdagen i Lissabon och Paris

Kommissionären Mario Monti meddelade Europaparlamentet i början av sin ämbetsperiod att han tänkte ta en rad initiativ för att utöka information till medborgarna om konkurrenspolitiken och göra kommissionens arbete öppnare och mer tillgängligt för EU:s konsumenter, sparare, de som utnyttjar offentliga tjänster samt löntagare. Allmänheten behövde få bättre information om de förmåner som konkurrenspolitiken kan ge dem i form av ett mer varierat utbud, förbättringar av kvaliteten på produkterna och tjänsterna samt sjunkande priser. I samband med detta föddes idén om en europeisk konkurrensdag som arrangeras var sjätte månad i det land som innehar ordförandeskapet i rådet.

Europeiska konkurrensdagen i Lissabon ( 9 juni 2000)

Den första Europeiska konkurrensdagen ägde rum i Lissabon i juni 2000, en premiär som enligt arrangörerna blev mycket framgångsrik.

Konkurrensdagen i Portugal var en del av ett större konkurrenspolitiskt evenemang som pågick i två dagar, varav den första dagen ägnades åt nationella frågor.

Den första rundabordskonferensen började med ett inledningstal av Mario Monti vars tyngdpunkt låg på konkurrenspolitikens positiva inverkat på EU-medborgarnas vardagsliv. I sitt inlägg gav Christa Randzio-Plath, ordförande för Europaparlamentets utskott för ekonomi och valutafrågor, starkt stöd till kommissionärens inledande ord. Hon påminde särskilt om vilken viktig roll som spelas av företag som tillhandahåller tjänster av allmänt ekonomiskt intresse i en marknadsekonomi där konkurrens regler tillämpas.

Också mer specifika ämnen togs upp under denna konkurrensdag. Som exempel kan nämnas distributionen av bilar i Europa och även tillämpningen av konkurrensreglerna på fria yrkesutövare.

Omkring 250 personer deltog. Deltagarna tillhörde grupper som vanligtvis intresserar sig för konkurrenspolitik: advokater, jurister, företagsrepresentanter, konkurrensmyndigheter, ambassad personal m.fl. Konsumentorganisationernas representanter närvarade i mindre omfattning

Under detta första evenemang kunde allmänheten ta del av olika information: en video om konkurrenspolitiken, affischer och förklarande texter och den nya informationsbroschyren för den breda allmänheten "Europas konkurrenspolitik och medborgarna".

Europeiska konkurrensdagen i Paris (17 oktober 2000)

Den andra konkurrensdagen ägde rum i Paris den 17 oktober 2000.

Kommissionären Mario Monti öppnade evenemanget med att uppmana konsumenterna och deras intresseorganisationer att uppträda som ansvarsfulla aktörer på marknaderna. Han parafraserade fransmannen Pierre Mendès France med orden "att konsumera är att välja. Fritt och ansvarsfullt".

Den första rundabordskonferensen om avregleringen av telefonitjänsterna gav möjlighet att mäta de positiva verkningarna av att sektorn öppnats för konkurrens, förutom de kontroversiella effekterna av fördyrade telefonabonnemang. Med mycket stor samstämmighet betonades det att konkurrens och solidaritet inte är två oförenliga entiteter. Och att en reglerad konkurrens är den bästa garantin för EU:s medborgare. Slutligen uttryckte några av konsumenterna sina farhågor kring sammangåendet mellan telekom, medierna och Internet.

Den andra rundabordskonferensen ägnades åt stormarknadsprodukter. En av de mest diskuterade punkterna gällde negativa effekter för enskilda konsumenter till följd av stormarknadernas ökande makt: en utarmning av utbudet, standardiseringar av produkterna etc.

På åhörarbänkarna satt mer än 300 personer. Drygt hälften av publiken bestod av företrädare för konsumentorganisationerna. Belgiska, svenska, brittiska och tyska myndigheter deltog i menings utbytet liksom även en representant för European Consumers' Organisation.

Representanterna för konsumentorganisationerna deltog aktivt i debatterna. De gjorde uttalanden och ställde ett antal frågor. De många och energiska inläggen gav diskussionerna med åhörarna en inriktning åt konsumenthållet även om frågorna inte alltid avsåg konkurrensaspekterna, utan snarare gällde skyddet av konsumenterna.

I - Konkurrensbegränsande samverkan och missbruk av dominerande ställning: artiklarna 81 och 82; Statliga monopol och monopolrättigheter: artiklarna 31 och 86

A - Moderniseringen av reglerna om lagstiftning och tolkning

16. Den 27 september 2000 antog kommissionen ett förslag till en förordning i syfte att modernisera procedurreglerna för genomförande av artiklarna 81 och 82 i fördraget, i vilka fastställs EG:s konkurrensregler tillämpliga på konkurrensbegränsande samverkan mellan företag och missbruk av en dominerande ställning. Detta är det viktigaste lagstiftningsinitiativet i Europa på konkurrensområdet sedan koncentrationsförordningen antogs 1989. Initiativet kommer att göra det mycket lättare att stärka en gemensam konkurrenskultur i EU.

17. Förenklingen och översynen av de materiella bestämmelserna är en grundpelare för reformprocessen som helhet. Syftet med översynen är att förenkla reglerna och minska den administrativa bördan för företagen, särskilt för företag som saknar marknadsinflytande, samtidigt som man slår vakt om en effektivare kontroll av de avtal som tillämpas av företag med ett betydande marknadsinflytande. Kommissionen har nyligen slutfört sitt arbete på området för vertikala avtal genom att anta en ny gruppundantagsförordning och riktlinjer om distribution. Dessa omfattar alla sektorer utom distributionen av motorfordon.

18. På området för horisontella avtal har kommissionen antagit omarbetade gruppundantagsförordningar om avtal om forskning och utveckling respektive specialiseringsavtal. Förordningarna kompletteras av riktlinjer för tillämpningen av artikel 81 på avtal om horisontellt samarbete. I riktlinjerna erkänns det att företagen måste reagera på det ökande konkurrenstrycket och en marknad stadd i förändring driven av globalisering, snabba tekniska framsteg och marknadernas generellt mer dynamiska natur. Samarbete kan ofta vara ett sätt att dela risker, spara kostnader, förena know how och lansera innovationer snabbare.

1. Kommissionens nya konkurrensregler på området för vertikala begränsningar

19. Den 22 december 1999 antog kommissionen förordning (EG) nr 2790/1999 om tillämpningen av artikel 81.3 i fördraget på grupper av vertikala avtal och samordnade förfaranden [5]. Sammanfattningsvis kan sägas att den nya gruppundantagsförordningen har en stor räckvidd, och upp till ett tröskelvärde för marknadsandelar på 30 % och med förbehåll för ett fåtal särskilt allvarliga begränsningar beviljas gruppundantag för alla vertikala avtal och samordnade förfaranden mellan två eller flera företag [6]. Utgångspunkten är inte att avtal är olagliga om tröskelvärdet på 30 % överskrids, men de kan kräva en individuell granskning. Kommissionen antog den 24 maj 2000 riktlinjer om vertikala begränsningar för att hjälpa företagen att genomföra en sådan granskning [7].

[5] EGT L 336, 29.12.1999, s. 21.

[6] Se punkterna 8-19 i Konkurrensrapporten för 1999.

[7] Tillkännagivande från kommissionen - Riktlinjer om vertikala begränsningar, EGT C 291, 13.10.2000, s. 1.

20. I riktlinjerna förklaras följande:

- Vilka vertikala avtal som i regel inte snedvrider konkurrensen och därför faller utanför tillämpningsområdet för artikel 81.1. Detta gäller särskilt avtal mellan små och medelstora företag, genuina agenturavtal och avtal där varken leverantören eller köparen har något betydande marknadsinflytande.

- Vilka vertikala avtal som drar fördel av det skydd som skapas av gruppundantagsförordningen, vilket uppnås genom att beskriva villkoren för tillämpning av gruppundantagsförordningen.

- Vilka omständigheter som kan kräva att kommissionen eller medlemsstaternas myndigheter förklarar att gruppundantaget inte skall tillämpas. Detta kan bli nödvändigt i synnerhet om tillträdet till den relevanta marknaden begränsas väsentligt av den kumulativa effekten av parallella nätverk av liknande vertikala avtal som tillämpas av konkurrerande leverantörer eller köpare. Det kan också bli nödvändigt om köparen, när det gäller exklusiva leverantörsavtal eller ensamåterförsäljaravtal, har ett betydande marknadsinflytande i efterföljande marknadsled där köparen återförsäljer varorna eller tillhandahåller tjänsterna.

- Ett antal frågor angående marknadsdefinition och beräkning av marknadsandelar som kan uppstå när företagen åberopar det tröskelvärde på 30 % som gäller för tillämpning av gruppundantagsförordningen.

- Vilka åtgärder kommissionen tillgriper i fall som inte omfattas av gruppundantagsförordningen. En allmän analysram tillämpas på de viktigaste vertikala begränsningarna, t.ex. avtal om saluföring av ett enda varumärke, ensamåterförsäljaravtal och avtal om selektiv distribution.

2. kommissionens nya konkurrensregler på området för horisontella samarbetsavtal

2.1. Inledning

21. Den 29 november 2000 antog kommissionen förordning (EG) nr 2658/2000 om tillämpning av artikel 81.3 i fördraget på grupper av specialiseringsavtal [8], förordning (EG) nr 2659/2000 om tillämpning av artikel 81.3 i fördraget på grupper av avtal om forskning och utveckling [9] och riktlinjer för tillämpning av artikel 81 i fördraget på horisontella samarbetsavtal [10], [11]. De nya förordningarna ersätter de två gällande "gruppundantagsförordningarna" om specialiseringsavtal [12] och avtal om forskning och utveckling [13] som upphörde att gälla den 31 december 2000. Riktlinjerna, som ersätter två gällande tillkännagivanden (som gav vägledning rörande vissa typer av samarbetsavtal som faller utanför artikel 81 [14] och bedömningen av kooperativa gemensamma företag [15]), täcker ett bredare spektrum av de vanligaste typerna av horisontella avtal, och kompletterar gruppundantagsförordningarna om FoU och specialisering.

[8] EGT L 304, 5.12.2000, s.3.

[9] EGT L 304, 5.12.2000, s.7.

[10] EGT C 3, 6.1.2001, s. 2.

[11] Riktlinjerna och de två gruppundantagsförordningarna finns tillgängliga på GD Konkurrens webbsida http://europa.eu.int/comm/competition/antitrust/legislation/.

[12] Kommissionens förordning (EEG) nr 417/85 av den 19 december 1984 om tillämpning av fördragets artikel 85.3 på grupper av specialiseringsavtal (EGT L 53, 22.2.1985, s. 1), senast ändrad genom förordning (EG) nr 2236/97 (EGT L 306, 11.11.1997, s. 12).

[13] Kommissionens förordning (EEG) nr 418/85 av den 19 december 1984 om tillämpning av fördragets artikel 85.3 på grupper av avtal om forskning och utveckling (EGT L 53, 22.2.1985, s. 5), senast ändrad genom förordning (EG) nr 2236/97 (EGT L 306, 11.11.1997, s. 12).

[14] Kommissionens tillkännagivande om avtal, beslut och samordnade förfaranden på området för samarbete mellan företag (EGT C 75, 29.7.1968, s. 3).

[15] Kommission tillkännagivande om bedömningen av kooperativa gemensamma företag enligt artikel 85 i EEG-fördraget (EGT C 43, 16.2.1993, s. 2).

22. Företagen måste reagera på ett ökande konkurrenstryck och på marknadsförhållanden som är stadda i ständig förändring på grund av globalisering, snabba tekniska framsteg och marknadernas generellt mer dynamiska natur. Samarbete kan vara ett sätt att dela risker, spara på kostnader, förena know-how och lansera innovationer snabbare. Samarbete är framför allt för små och medelstora företag ett viktigt sätt att anpassa sig till marknadsförhållanden stadda i förändring. Konsumenterna kommer att ha nytta av dessa fördelar, förutsatt att en effektiv konkurrens upprätthålls på marknaden. Omarbetningen var nödvändig inte bara för att anpassa reglerna till marknadsutvecklingen och nya ekonomiska tänkesätt utan också, inom ramen för moderniseringsprocessen, för att ge domstolar och nationella myndigheter tydlig vägledning. Det övergripande målet är att förenkla reglerna och minska den administrativa bördan för företagen, särskilt för sådana som saknar marknadsinflytande.

23. De nya reglerna är ett konkret uttryck för övergången från det formalistiska synsätt som ligger till grund för den gällande lagstiftningen mot ett mera ekonomiskt synsätt vid bedömningen av horisontella samarbetsavtal. Det grundläggande syftet för detta nya synsätt är att tillåta samarbete mellan konkurrenter om det bidrar till ekonomiskt välstånd utan att konkurrensen äventyras.

2.2. Gruppundantagsförordningarna

24. Jämfört med de befintliga förordningarna har de nya förordningarna omarbetats för att de skall bli mer användarvänliga samt få ökad räckvidd och klarhet. I de gamla gruppundantagsförordningarna om FoU och specialisering definierades inte endast vilka grupper av avtal som omfattades av gruppundantag, utan förtecknades också de klausuler som inte omfattades. Dessa s.k. "vita listor" har strukits i de nya gruppundantagsförordningarna. I stället undantas alla avtal om FoU och specialisering, på vissa villkor och med förbehåll för särskilt allvarliga konkurrensbegränsningar. De nya texterna är därför ett steg bort från ett klausulbaserat synsätt och de ger parterna i sådana avtal en större avtalsfrihet.

25. Förutom att flexibiliteten har ökats har följande viktiga ändringar gjorts i den nya gruppundantagsförordningen om FoU-avtal:

(1) Kravet på att ett ramprogram skall utarbetas innan FoU-avtal ingås har slopats.

(2) Tröskelvärdet för tillåtna marknadsandelar har höjts från 20 % till 25 %. Höjningen är ett medgivande av att samarbete inom FoU särskilt främjar uppkomsten av effektivitetsvinster, samtidigt som konkurrensbegränsande effekter är mindre sannolika än vid andra typer av samarbete.

(3) Om avtalet innebär gemensam distribution av de produkter som utvecklades gemensamt, kommer tröskelvärdet för marknadsandelar att höjas från nuvarande 10 % till 25 %.

(4) Säkerhetsmarginalen för fluktuationer i marknadsandelarna höjs från 2 % till 5 %.

(5) Den period då gemensamt utnyttjande av gemensamt utvecklade produkter omfattas av gruppundantag har förlängts, oberoende av marknadsandel. Denna period har förlängts från fem till sju år på grund av att det finns ett antal branscher där det är osannolikt att investeringar i FoU kan återfås inom fem år. Samma sjuårsperiod föreslås för att tillåta vissa begränsningar som är förknippade med gemensamt utnyttjande.

(6) Invändningsförfarandet avskaffas. Förfarandet är inte längre nödvändigt eftersom alla begränsningar utom de särskilt allvarliga undantas på vissa villkor.

(7) En bestämmelse har lagts till som gör det möjligt att förklara att gruppundantaget inte skall tillämpas i de fall där ett avtal skulle sätta den effektiva konkurrensen inom FoU ur spel på en viss marknad. Detta är nödvändigt för att skydda konkurrensen inom innovation, eftersom det inte vore genomförbart att tillämpa de normala tröskelvärdena för marknadsandelar enligt förordningen på helt nya produkter.

26. I den nya gruppundantagsförordningen om specialisering är de viktigaste ändringarna följande:

(1) Förordningens räckvidd har utvidgats till att även omfatta ensidig specialisering mellan konkurrenter. Detta är en form av outsourcing, där en part går med på att sluta tillverka vissa produkter och att köpa dem av en annan part, som samtycker till att tillverka och leverera dessa produkter. Ensidig specialisering mellan konkurrenter har täckts in genom förordningen på grund av dess ökade betydelse inom många branscher och dess möjligheter att skapa effektivitetsvinster. Ensidig specialisering mellan företag som inte är konkurrenter omfattas på vissa villkor av gruppundantagsförordningen för vertikala begränsningar [16].

[16] Kommissionens förordning (EG) nr 2790/1999 av den 22 december 1999 om tillämpningen av artikel 81.3 i fördraget på grupper av vertikala avtal och samordnade förfaranden (EGT L 336, 29.12.1999, s. 21).

(2) Vid ömsesidig specialisering finns det ett krav på att införa en skyldighet till korsleveranser, så att ingen part lämnar marknaden i de marknadsled som följer efter produktionsledet. Detta är nödvändigt för att hindra parterna från att förtäckt dela upp marknaderna genom ett ömsesidigt specialiseringsavtal.

(3) Tröskelvärdet för omsättning har avskaffats.

(4) Säkerhetsmarginalen för fluktuationer i marknadsandelarna har höjts från 2 % till 5 %, precis som för gruppundantagsförordningen för FoU.

(5) Möjlighet till exklusiva leveransskyldigheter och exklusiva inköpsskyldigheter.

27. I båda förordningarna föreskrivs en övergångsperiod om 18 månader, under vilken avtal som inte uppfyller villkoren i de nya förordningarna men som uppfyller villkoren för undantag enligt de gamla förordningarna fortsätter att omfattas av gruppundantag.

2.3. Riktlinjerna

28. Riktlinjerna kompletterar gruppundantagsförordningarna. De beskriver den generella metod som bör tillämpas vid bedömning av horisontella samarbetsavtal. De är således tillämpliga på FoU- och produktionsavtal som inte omfattas av gruppundantagen samt på alla andra vanliga typer av samarbete mellan konkurrenter. Riktlinjerna omfattar följande samarbetstyper: FoU-, produktions-, inköps-, saluförings-, standardiserings- och miljöavtal. I riktlinjerna beskrivs den allmänna hållning som bör gälla när horisontella samarbetsavtal bedöms. Dessutom innehåller de en gemensam ram för analys. Detta hjälper företag att med större säkerhet bedöma huruvida ett avtal är konkurrensbegränsande och om det i så fall kan komma i fråga för ett undantag.

29. Alla typer av horisontella samarbetsavtal som omfattas av riktlinjerna analyseras enligt en gemensam analysram. Ramen kan sammanfattas på följande sätt: ett horisontellt samarbetsavtal kan begränsa konkurrensen endast om det är sannolikt att avtalet minskar konkurrensen på marknaden i en sådan omfattning att negativa marknadseffekter när det gäller priser, produktion, innovation eller utbudet och kvaliteten på varor och tjänster kan förväntas. För att parterna i ett avtal skall kunna begränsa konkurrensen behöver de i regel lämpliga verktyg för att samordna sitt beteende samt ett visst mått av marknadsinflytande. Därför måste ett samarbete bedömas i sitt ekonomiska sammanhang med beaktande av både avtalets art och parternas kombinerade marknadsinflytande, som tillsammans med andra strukturella faktorer avgör om samarbetet kan minska konkurrensen totalt sett i en så betydande omfattning.

30. Dessa två kriterier måste normalt bedömas tillsammans. Det finns dock fall där samarbetets art från första början anger att artikel 81.1 skall tillämpas. Det gäller främst avtal som syftar till att begränsa konkurrensen genom fastställande av priser, begränsa produktionen eller dela upp marknader, kundunderlag eller leveranskällor. Dessa särskilt allvarliga ("hard core") begränsningar anses vara mest skadliga, eftersom de direkt påverkar konkurrensen. Man kan därför anta att dessa begränsningar har negativa marknadseffekter och inte ger några effektivitetsvinster eller fördelar för konsumenterna. De förbjuds därför nästan alltid.

31. Å andra sidan finns det också vissa horisontella avtal där man kan utgå från att artikel 81.1 i regel inte är tillämplig. Hit hör avtal mellan företag som inte är konkurrenter, avtal mellan konkurrerande företag som inte självständigt kan utföra det projekt eller den verksamhet som omfattas av samarbetet, eller samarbete som gäller en verksamhet som inte påverkar de relevanta konkurrensparametrarna. Dessa samarbetsavtal skulle kunna omfattas av artikel 81.1 endast om de gällde företag med ett betydande marknadsinflytande och sannolikt skulle orsaka avskärmningsproblem i förhållande till utomstående företag.

32. För alla andra avtal gäller att en analys enligt var och en av de två kriterierna (avtalets art samt marknadsinflytande och marknadsstruktur) är nödvändig för att det skall kunna fastställas om de omfattas av artikel 81.1.

33. Diskussionen enligt avtalskategori gör det lättare att ta hänsyn till särskilda konkurrensproblem i samband med de olika formerna av samarbete. Den gäller också de vanligaste typerna av kombinationer, t.ex. gemensam FoU med efterföljande gemensam produktion.

34. Om inga särskilt allvarliga begränsningar förekommer och under en viss nivå av marknadsinflytande, som avgörs av marknadsandelarnas storlek, möjliggör riktlinjerna s.k. trygga hamnar för inköpsavtal och saluföringsavtal. Detta är detsamma som att omfattas av en gruppundantagsförordning, och ekonomiska aktörer som väl är inne i dessa trygga hamnar behöver i regel inte bedöma vilka effekter deras avtal har på marknaden.

35. När det gäller inköpsavtal framhålls det i riktlinjerna, samtidigt som det erkänns att det inte finns något absolut tröskelvärde som anger att ett inköpssamarbete skapar ett visst mått av marknadsinflytande och därför omfattas av artikel 81.1, att det i de flesta fall är osannolikt att ett sådant marknadsinflytande förekommer om parterna i avtalet tillsammans har en marknadsandel som är mindre än 15 % på inköpsmarknaden/inköpsmarknaderna samt en gemensam marknadsandel på mindre än 15 % på försäljningsmarknaden/försäljningsmarknaderna. I fråga om avtal där de tröskelvärden för marknadsandelar som omfattas av artikel 81.1 underskrids, anges det i riktlinjerna att det med sådana marknadsandelar är sannolikt att avtalet uppfyller villkoren i artikel 81.3 [17].

[17] Se punkt 130 i riktlinjerna.

36. När det gäller saluföringsavtal som inte omfattar fastställande av priser framhålls det i riktlinjerna att det i de flesta fall är osannolikt att ett tillräckligt marknadsinflytande föreligger om parterna i avtalet tillsammans har en marknadsandel som är mindre än 15 %. Om ett avtal där denna marknadsandel underskrids omfattas av artikel 81.1, anger riktlinjerna att det under detta tröskelvärde för marknadsandelar är sannolikt att avtalet i fråga uppfyller villkoren i artikel 81.3 [18].

[18] Se punkt 149 i riktlinjerna.

3. Förslag till en ny förordning om genomförande av artiklarna 81 och 82 i eg-fördraget

37. Den 27 september 2000 antog kommissionen ett förslag till en ny förordning om genomförande av artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget [19]. Den nya förordningen skall ersätta förordning nr 17 från 1962 samt de procedurregler som ingår i förordningarna (EEG) nr 1017/68, (EEG) nr 4056/86 och (EEG) nr 3975/87 rörande transporter. Genomförandet av konkurrensreglerna inom jordbrukssektorn skall även i fortsättningen regleras av förordning nr 26 från 1962.

[19] KOM (2000) 582 - ännu inte offentliggjord.

38. Förslaget till en ny genomförandeförordning är en följd av kommissionens vitbok av den 28 april 1999 om modernisering av reglerna för genomförande av artiklarna 85 och 86 (numera artiklarna 81 och 82) i EG-fördraget [20], som gav upphov till en omfattande allmän och akademisk debatt. När kommissionen utarbetade förslaget samrådde den med ett stort antal berörda parter. Kommissionen förde framför allt djupgående diskussioner med en arbetsgrupp bestående av experter från medlemsstaternas konkurrensmyndigheter kring ett antal frågor med anknytning till genomförandet av förslagen i vitboken. Experter från EFTA:s Övervakningsmyndighet och EFTA-medlemsstaternas konkurrensmyndigheter deltog i samrådet. När kommissionen utarbetade förslaget tog den också hänsyn till resultaten av det offentliga samråd som följde efter vitboken och särskilt till de synpunkter på vitboken som lades fram i Europaparlamentets resolution av den 18 januari 2000 och Ekonomiska och sociala kommitténs resolution av den 8 december 1999. Båda institutionerna stödde det synsätt kommissionen gjorde sig till tolk för i vitboken samtidigt som de framhävde hur viktigt det var att slå vakt om en konsekvent tillämpning av gemenskapens konkurrenslagstiftning i ett system med parallella befogenheter och att hålla rättssäkerheten på en adekvat nivå.

[20] KOM (1999) 101 (EGT C 132, 12. 5. 1999).

39. Det övergripande syftet med förslaget till en ny genomförandeförordning grundar sig på vitboken. Kommissionens förslag syftar framför allt till att förverkliga övergången från anmälnings- och godkännandesystemet i förordning nr 17, vilket har blivit ineffektivt när det gäller att skydda konkurrensen inom gemenskapen, till ett genomförandesystem som baserar sig på en direkt tillämpning av artikel 81 som helhet. Artiklarna 1 och 6 i förslaget innehåller bestämmelser om övergången till det nya systemet: i artikel 1 fastställs principen om direkt tillämpning av artikel 81 som helhet och i artikel 6 ges de nationella domstolarna befogenheter att också tillämpa artikel 81.3 om artikel 81.1 åberopas.

40. Mot bakgrund av den omfattande debatten och med hänsyn till farhågorna för att det finns risk för att konkurrenslagstiftningen igen blir "nationell" (farhågor som framför allt uttryckts av Europaparlamentet) samt oro beträffande företagens rättssäkerhet i det nya systemet har kommissionens finslipat sina förslag på ett antal punkter. Som ett resultat av detta är den föreslagna nya förordningen inriktad på tre huvudsyften:

- Effektivare tillämpning.

- Mer jämlika konkurrensvillkor på den inre marknaden.

- Tillräcklig rättssäkerhet för företagen.

3.1. Effektivare tillämpning

41. Det föreslagna systemet kommer att leda till en ökad tillämpning av gemenskapens konkurrensregler. Reglerna kommer att tillämpas av fler instanser eftersom inte bara kommissionen - efter avskaffandet av dess exklusiva behörighet att fatta beslut om undantag enligt artikel 81.3 - utan också nationella konkurrensmyndigheter och nationella domstolar kommer att kunna tillämpa artiklarna 81 och 82 i sin helhet. Dessutom kommer avskaffandet av anmälnings- och godkännandesystemet att ge kommissionen en möjlighet att inrikta sig på att upptäcka och beivra de allvarligaste överträdelserna.

42. Vissa inslag i förslaget syftar till att stärka den övergripande effekten av övergången till ett system med lagstadgade undantag. Kommissionens förslag gör det t.ex. möjligt för att nationella myndigheter att effektivare tillämpa konkurrenslagstiftningen genom horisontellt samarbete. Artikel 12 i förslaget skapar den rättsliga grunden för utbytet av information mellan kommissionen och medlemsstaternas konkurrensmyndigheter och för att använda sådan information som bevis vid förfaranden där EG:s konkurrenslagstiftning tillämpas.

43. För att garantera skyddet för konkurrensen är det också nödvändigt att säkerställa att kommissionens undersökningsbefogenheter är tillräckliga och effektiva. På grundval av reaktionerna på vitboken har kommissionens tänkesätt på detta område utvecklats på flera punkter sedan vitboken kom till. Förslaget innehåller tre viktiga förbättringar, som syftar till att säkra en effektivare tillämpning av artiklarna 81 och 82.

44. För det första föreslås en ändring av de befogenheter kommissionens tjänstemän har när de utför inspektioner. De nationella konkurrensmyndigheternas och kommissionens erfarenheter visar att komprometterande handlingar allt oftare förvaras och upptäcks i privata hem. I den föreslagna förordningen kommer kommissionens inspektörer därför, efter tillstånd från den behöriga nationella domstolen, att ges befogenheter att företa husundersökning i företagsanställdas privata bostäder om det misstänks att företagshandlingar förvaras där. Det föreslås dessutom att kommissionens inspektörer bör ha befogenhet att försegla skåp eller kontor för att säkerställa att dokument inte förs bort eller förstörs i samband med inspektioner. Slutligen bör de bemyndigas att ställa muntliga frågor som rör ämnet för inspektionen.

45. För det andra överger kommissionen den i vitboken framförda tanken på att förstainstansrätten centralt skall sköta den rättsliga prövningen och föreslår nu en kodifiering av de regler som styr domstolsbeslut på nationell nivå. Detta äger tillämpning under sådana omständigheter där ett företag vägrar låta kommissionen göra en undersökning, och det kommer att klarlägga de nationella domstolarnas utrymme för ingripanden i enlighet med de gränser som redan fastställts av EG-domstolen.

46. För det tredje föreslår kommissionen, på det sätt som tillkännages i vitboken, en ändring av vitena och böterna för överträdelse av procedurreglerna, för vilka absoluta belopp fastställdes på sextiotalet. Ett system som bygger på procentuell andel av omsättningen anses vara den lämpligaste lösningen.

3.2. Reglering av förhållandet mellan artiklarna 81 och 82 och de nationella konkurrenslagarna

47. Det offentliga samrådet samt Europaparlamentets resolution och Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande bekräftade att behovet av att säkerställa jämlika konkurrensvillkor på hela den inre marknaden är en stor utmaning inom ramen för reformen.

48. Mot bakgrund av dessa överväganden och med beaktande av de eventuella vinsterna när det gäller effektivare tillämpning, har kommissionen med stöd av artikel 83.2 e i EG-fördraget föreslagit en ny artikel som skall reglera förhållandet mellan artiklarna 81 och 82 och de nationella konkurrenslagarna (artikel 3 i förslaget). I artikeln föreskrivs det att om ett avtal eller förfarande kan påverka handeln mellan medlemsstaterna är endast gemenskapens konkurrenslagstiftning tillämplig.

49. Förslaget till artikel grundar sig på följande överväganden. I det nuvarande systemet kan samma avtal eller förfarande omfattas av såväl gemenskapens konkurrensrätt som flera medlemsstaters nationella konkurrenslagstiftning. I enlighet med principen om att gemenskapens konkurrensrätt har företräde, fastställd av domstolen i målet Walt Wilhelm [21], kan nationell rätt endast tillämpas i den mån den inte påverkar en enhetlig tillämpning av gemenskapens konkurrensregler inom hela den inre marknaden. Principen om företräde löser tydliga konflikter till förmån för gemenskapsrätten. Den förebygger dock inte effektivt de inkonsekvenser och olikheter mellan medlemsstaterna som förekommer vid behandlingen av avtal och förfaranden som påverkar handeln mellan medlemsstater.

[21] Mål 14/68 Walt Wilhelm, Rec. 1, 1969.

50. Artikel 3 säkerställer att avtal och förfaranden som kan påverka handeln mellan medlemsstater granskas enligt en enda uppsättning regler, vilket ger lika konkurrens villkor i hela gemenskapen och eliminerar både konkurrensmyndigheternas och näringslivets kostnader för parallell tillämpning av gemenskapslagstiftning och nationella lagar. Artikeln begränsar inte handlingsutrymmet för nationella konkurrensmyndigheter, som kommer att kunna tillämpa gemenskapsrätten. Erfarenheter som gjorts på nationell nivå kan bidra till att utveckla EG:s konkurrenspolitik inom nätverket bestående av konkurrensmyndigheter.

51. Artikeln säkerställer också att alla ärenden som rör avtal och förfaranden som påverkar handeln mellan medlemsstater omfattas av mekanismen för samarbete inom nätet av konkurrensmyndigheter, och avlägsnar risken för att nätet inte fungerar bra på grund av samtidig tillämpning av EG:s konkurrensrätt och nationell konkurrensrätt.

3.3. Samarbete inom nätet mellan kommissionen och de nationella konkurrensmyndigheterna

52. När det gäller de nationella konkurrensmyndigheterna kommer upprättandet av ett nät där alla medlemmar tillämpar samma lag och politik att främja effektivitet, konsekvens och jämlika konkurrensvillkor på hela den inre marknaden. Den formella grunden för att upprätta ett nätverk återfinns i artikel 11 i den föreslagna förordningen.

53. Kommissionen är övertygad om att ett nära samarbete inom nätet kommer att främja utvecklingen av en gemensam konkurrenskultur inom hela gemenskapen. Med tanke på hur ytterst viktig en konsekvent tillämpning är, har vissa ytterligare formella mekanismer föreslagits. I artikel 11.4 i den föreslagna förordningen krävs det att de nationella konkurrensmyndigheterna samråder med kommissionen innan de antar beslut om förbud, beslut om godtagande av åtaganden och beslut om återtagande av beviljade undantag enligt en gruppundantagsförordning. Alla sådana beslut har direkta återverkningar på dem som delges sådana beslut. Det är därför viktigt att säkerställa att dessa beslut följer nätverkets allmänna praxis. Om det uppstår oenighet i sak inom nätverket behåller kommissionen befogenheten att ta tillbaka ärendet från en nationell konkurrensmyndighet genom att själv inleda ett förfarande.

54. Kommissionen har inte för avsikt att använda mekanismerna i den föreslagna artikel 11 som grund för att på ett systematiskt sätt i detalj delta i de beslut som fattas av medlemsstaternas konkurrensmyndigheter. Dessa mekanismer är avsedda att vara ett skyddsnät för att upptäcka och åtgärda allvarliga problem som orsakas av inkonsekvent tillämpning.

55. För att ytterligare klargöra grunden för samarbetet inom nätet håller kommissionen på att utarbeta ett utkast till tillkännagivande om samarbete inom nätet, som i synnerhet omfattar tydliga men också flexibla arrangemang för fördelning av ärenden, baserat på principen om bäst lämpad myndighet. Tillkännagivandet kommer att ersätta det nuvarande tillkännagivandet. Därefter bör en djupgående diskussion med medlemsstaternas konkurrensmyndigheter leda till ett samförstånd som gör det möjligt för nätet att börja fungera.

3.4. Ökat samarbete med de nationella domstolarna

56. Kommissionens förslag syftar också till att stärka samarbetet mellan kommissionen och de nationella domstolarna för att främja en konsekvent tillämpning av artiklarna 81 och 82.

57. I artikel 15 i den föreslagna förordningen fastställs rätten för nationella domstolar att få information som kommissionen besitter med tanke på en tillämpning av artiklarna 81 och 82. De kan också begära att kommissionen avger synpunkter på frågor som gäller tillämpningen av gemenskapens konkurrensregler. Kommissionen kommer att fastställa detaljerade regler om sin praxis på detta område genom ett tillkännagivande, som ersätter det nuvarande tillkännagivandet om samarbete mellan nationella domstolar och kommissionen. Reglerna kommer att omfatta en tidsfrist inom vilken kommissionen måste besvara frågor från de nationella domstolarna.

58. I samma artikel föreslås det att kommissionen och de nationella konkurrensmyndigheterna skall få rätt att framställa yrkanden hos nationella domstolar i skriftlig eller muntlig form. I fråga om de nationella konkurrensmyndigheterna är befogenheterna begränsade till domstolarna i deras egen medlemsstat. Kommissionen kan vidta åtgärder med stöd av denna bestämmelse endast med hänsyn till det allmänna gemenskapsintresset (i egenskap av amicus curiae), dvs. inte med hänsyn till någon av parternas intresse. Syftet med denna bestämmelse är framför allt att ge kommissionen och de nationella konkurrensmyndigheterna möjlighet att göra domstolarna uppmärksamma på frågor som är särskilt viktiga med tanke på en enhetlig tillämpning av gemenskapens konkurrensrätt. Genom att använda denna mekanism skulle kommissionen t.ex. kunna fästa domstolarnas uppmärksamhet på ärenden från andra medlemsstater där ett likadant eller liknande problem har identifierats. De nationella domstolarna är inte bundna av ett yttrande från kommissionen eller en nationell konkurrensmyndighet. Informationen från kommissionen kan dock vara användbar för domstolar när de överväger om de skall hänskjuta ett mål till EG-domstolen.

3.5. Säkerställande av tillräcklig rättssäkerhet för företagen

59. Enligt den nuvarande förordning nr 17 kan ett avtal eller ett beslut som omfattas av tillämpningsområdet för artikel 81.1 endast bli giltigt, dvs. möjligt att genomföra genom en civilrättslig domstolsprocess, om det anmäls till kommissionen och omfattas av ett beslut om undantag som fattats av kommissionen. I praktiken avslutas de flesta anmälda ärenden genom en administrativ skrivelse från kommissionens avdelningar.

60. I förslaget till förordning avlägsnas de byråkratiska hinder som sammanhänger med förfarandet för anmälan och godkännande samtidigt som en lämplig grad av rättssäkerhet bibehålls. I förslaget till förordning föreslås särskilt att avtal och beslut som uppfyller kraven enligt artikel 81.3 skall anses vara direkt giltiga och verkställbara utan att det skall krävas något administrativt beslut om detta. Företagen kan därför förlita sig på en åtgärds rättsverkan, vilket bidrar till en förbättrad rättssäkerhet utan ingripande av någon förvaltning.

61. Den föreslagna förordningen befriar inte företagen från skyldigheten att bedöma om deras affärstransaktioner är förenliga med konkurrensreglerna. Enligt den nuvarande förordning nr 17 utför företagen denna analys i samband med att de förbereder en anmälan. I förslaget jämställs tillämpningen av EG:s konkurrensregler med andra rättsområden där företagen är skyldiga att själva förvissa sig om att deras handlande är lagenligt.

62. På området för EG:s konkurrensrätt gör gruppundantagen det lättare för företagen att bedöma sitt handlande. Genom kommissionens tillkännagivanden och riktlinjer klargörs reglernas tillämpning. Som ett komplement till den nuvarande reformen åtar sig kommissionen att göra ökade insatser på detta område. I artikel 28 i den föreslagna förordningen ges kommissionen allmän behörighet att anta gruppundantagsförordningar. Denna behörighet säkerställer att kommissionen kan reagera tillräckligt snabbt på nya utvecklingstendenser och förändrade marknadsvillkor.

63. Dessutom, genom att fler beslutsfattare tillämpar artikel 81.3, kommer rättspraxis och tolkningspraxis att utvecklas snabbt i det nya systemet på områden där denna erfarenhet ännu saknas, vilket i sig kommer att förstärka bedömningsramen. Kommissionen kommer att bidra till denna utveckling genom att fortsätta att fastställa sin policy genom sina beslut i enskilda ärenden. Förutom beslut om förbud förutses i förslaget till förordning att kommissionen på eget initiativ får anta beslut om att en överträdelse inte föreligger i ärenden där det ligger i gemenskapens allmänna intresse att göra detta. Detta instrument kommer att göra det möjligt för kommissionen att klargöra lagstiftningen för alla företag som befinner sig i en liknande situation.

64. Kommissionen kommer även i fortsättningen att vara öppen för diskussioner med företagen om specifika ärenden i de få situationer där det är ett verkligt problem att förutse lagenligheten. I lämpliga fall avser kommissionen vidare att ge företagen vägledning i form av yttranden. Kommissionen måste ha denna möjlighet för att den avsedda omläggningen av dess tillämpning av EG:s konkurrensrätt inte skall äventyras. Kommissionen håller på att utarbeta ett tillkännagivande om denna mekanism som skall ge ytterligare vägledning och där villkoren kommer att fastställas för när kommissionen kommer att undersöka begäranden om yttranden samt de praktiska arrangemangen kring dessa begäranden.

3.6. Dagsläget i fråga om lagstiftningsproceduren

65. Kommissionens förslag har översänts till rådet, Europaparlamentet och Ekonomiska och sociala kommittén.

66. Rådet har arbetat med förslaget inom ramen för en arbetsgrupp sedan början av oktober 2000. Den 5 december 2000 noterade rådet (industri) de framsteg som gjorts i arbetsgruppen. Arbetet kommer att fortsätta under det svenska ordförandeskapet 2001.

67. Europaparlamentet har hänskjutit förslaget till utskottet för ekonomi och valutafrågor i dess egenskap av ansvarigt utskott. Jonathan Evans (PPE/UK) har utnämnts till rapportör. Utskottet för ekonomi och valutafrågor höll sitt första möte den 21 november 2000. En offentlig hearing ägde rum den 27 februari 2001. Europaparlamentet planerar att anta sin resolution i juni 2001.

B - tillämpning av artiklarna 81, 82 och 86

1. Artikel 81

1.1. Karteller

68. Karteller är hemliga horisontella avtal som de viktigaste ekonomiska aktörerna på en viss marknad ingår för att sätta konkurrensen mellan sig ur spel, höja priserna på ett konstgjort sätt och begränsa produktionen. Dessa försök att ersätta konkurrensutsatta verksamhetsbetingelser - den drivande kraften bakom en marknadsekonomi - med en samordnad och centralt kontrollerad reglering av marknaden är de skadligaste tänkbara överträdelserna av konkurrensrätten.

69. Deltagarna i karteller agerar i hemligt samförstånd för att upprätthålla en illusion av konkurrens, samtidigt som kunderna i realiteten saknar verkliga alternativ och måste betala högre priser. Detta har en omedelbar inverkan på hela leveranskedjan och påverkar i sista hand slutkonsumenterna. Internationella karteller anses vara orsaken till att den europeiska ekonomin åderlåts på flera hundra miljoner euro. Eftersom priserna inom en kartell fastställs gemensamt enligt kostnaderna för den minst konkurrenskraftiga tillverkaren, avskräcker de mer effektiva företag från att förbättra produktkvalitet, teknik och i största allmänhet rationalisera tillverkning och försäljningsmetoder.

70. Mot bakgrund av den ekonomiska globaliseringen, där kartellerna potentiellt kan orsaka allt större skador, har kommissionen återigen med största tänkbara beslutsamhet bekräftat sitt engagemang när det gäller att upptäcka karteller och bestraffa dem. Efter det att en särskild kartellenhet bildades i december 1998 kommer den genomgripande omarbetningen av förordning nr 17, som diskuteras för närvarande, att bli ett stort steg framåt i Europeiska gemenskapens allt intensivare kamp mot karteller. Kommissionen föreslår en betydande förstärkning av sina undersökningsbefogenheter så att den skall vara bättre rustad för att möta utmaningen från allt aktivare och mer sofistikerade karteller.

71. Sedan 1998 har antalet kartellärenden som undersökts av kommissionen ökat dramatiskt. De flesta av dessa undersökningar pågick fortfarande under 2000 och kommer sannolikt att utmynna i förbudsbeslut under 2001. Den betydande ökningen av antalet ärenden beror till stor del på de positiva effekterna av kommissionens meddelande från 1996 om befrielse från eller nedsättning av böter i kartellärenden [22]. Allt fler företag som är eller har varit inblandade i särskilt allvarlig konkurrensbegränsande verksamhet håller nu på att överväga vilka fördelar de skulle få genom programmet för befrielse eller nedsättning genom att samarbeta med kommissionen.

[22] EGT C 207, 18.7.1996.

72. Kartellundersökningar är i princip konfidentiella tills ett slutligt beslut antas, men pressmeddelanden får eventuellt utfärdas under vissa omständigheter. Detta kan t.ex. vara fallet om en undersökning föranletts av klagomål, eller om kommissionen vill göra tredje man uppmärksam på ett ärende. I juli bekräftade kommissionen att en kartellundersökning pågick inom vitaminbranschen. Samma månad tillkännagav kommissionen dessutom att den ämnade inleda ett förfarande mot nästan 120 banker och banksammanslutningar för att undersöka deras eventuella deltagande i fastställande av priser i fråga om valutaväxlingsavgifter inom euro-området.

73. Under år 2000 antogs tre formella beslut om förbud mot karteller, inom sjöfartssektorn, djurfoderbranschen och kemiindustrin.

FETTCSA

74. Den 16 maj 2000 ålade kommissionen 15 linjerederier böter på sammanlagt nästan 7 miljoner euro för att de kommit överens om att inte erbjuda rabatter på sina offentliggjorda tariffer. Företagen i fråga var medlemmar i det nu inte längre gällande FETTCSA (Far East Trade Tariff Charges and Surcharges Agreement) och omfattade medlemmarna i FEFC (Far Eastern Freight Conference) samt FEFC:s viktigaste konkurrenter. De omfattade Hapag-Lloyd (Tyskland), Maersk Sealand (Danmark) och P&O Nedlloyd (Förenade kungariket). Mottagarna av beslutet diskuterade olika möjligheter att samordna sina affärsmetoder i fråga om avgifter och tilläggsavgifter. Det utmynnade i ett avtal om att inte bevilja rabatter på offentliggjorda tariffer [23].

[23] EGT L 268, 20.10.2000.

75. Kommissionen fann att avtalet utgjorde en överträdelse av kartellförbudet i artikel 81 i EG-fördraget och godtog inte företagens argument om att FETTCSA enbart var ett "tekniskt" avtal som är tillåtet enligt de konkurrensregler som gäller sjöfartstjänster.

76. Kommissionen beräknade böterna med hänvisning till sina offentliggjorda riktlinjer. I detta ärende befanns det dock lämpligt att klassificera överträdelsen som enbart "allvarlig", trots att ett horisontellt samarbetsavtal mellan konkurrenter med stora marknadsandelar i regel bör anses som en "mycket allvarlig" överträdelse som leder till böter på minst 20 miljoner euro per företag. Ett avtal om att inte bevilja rabatter ansågs slutligen mindre skadligt än faktiskt fastställande av priser. Dessutom togs det hänsyn till att eventuella skadliga effekter sannolikt skulle ha haft kort varaktighet.

77. Kommissionen tog också hänsyn till att FETTCSA-avtalet övergavs så snart företagen mottagit ett meddelande om invändningar 1994 och till att inga fler möten hade ägt rum efter det att kommissionen skickat en varningsskrivelse till företagen 1992. När kommissionen beräknade böterna tog den också hänsyn till att parterna bidrog med ett visst samarbete samt det faktum att förfarandet drog ut på tiden, vilket till stor del berodde på förekomsten av andra, viktigare ärenden inom denna sektor.

Lysinkartellen

78. Den 7 juni ålade kommissionen fem företag böter på sammanlagt 110 miljoner euro för att de tillämpade en global kartell för fastställande av priser för lysin, den viktigaste aminosyran som används i djurfoder av näringsskäl (aminosyror är byggstenar av protein). Kommissionen fann i sin undersökning att Archer Daniels Midland Co (USA), Ajinomoto Co (Japan), Cheil Jedang (Korea), Kyowa Akko (Japan) och Sewon (Korea) fastställde priser på lysin i hela världen, däribland EES. För att upprätthålla de fastställda priserna kom de fem företagen också överens om försäljningskvoter och utbytte känslig information åtminstone från juli 1990 till juni 1995 [24].

[24] Kommissionens pressmeddelande IP/00/589, 7.6.2000.

79. Beslutet är av intresse främst på grund av de metoder kommissionen har tillämpat för att fastställa böterna på de ovannämnda nivåerna. Detta bekräftas av att största delen av den rättsliga bedömningen i beslutet handlar om böterna och de argument parterna lagt fram i den frågan. I beslutet tillämpade kommissionen inte endast de principer som lagts fram i 1998 års riktlinjer om metoden för fastställande av böter (nedan kallade ""metodriktlinjerna") [25]. Dessutom tillämpade kommissionen för första gången sedan sitt meddelande från 1996 om befrielse från eller nedsättning av böter i kartellärenden (nedan "meddelandet om befrielse eller nedsättning") för att beakta att två kartellmedlemmar från första början erbjöd sig att samarbeta med undersökningen, samt att andra kartellmedlemmar senare erbjöd sig att samarbeta i mindre utsträckning [26].

[25] EGT C 9, 14.1.1998.

[26] EGT C 207, 18.7.1996.

80. Det hemliga samförstånd som förbjöds genom kommissionens beslut var en renodlad, särskilt konkurrensbegränsande kartell för fastställande av priser och försäljningskvoter som är olaglig i sig. Inget av företagen har egentligen bestridit fakta. Kartellen tillämpades åtminstone från juli 1990 till juni 1995. Två deltagare anslöt sig till kartellen först i mitten av juni 1992 (ADM och Cheil Jedang). Kommissionen inledde sin undersökning i juli 1996, kort efter det att de amerikanska antritrustmyndigheterna hade anklagat flera kartellmedlemmar för att ägna sig åt olagligt hemligt samförstånd. Undersökningen inleddes efter det att en av anstiftarna till kartellen (dvs. Ajinomoto - den andra anstiftaren var ADM) beslutade underrätta kommissionen om kartellens existens mellan juni 1992 (när ADM kom in på EES-marknaden för lysin) och juni 1995.

81. För att fastställa böternas grundbelopp bedömde kommissionen först överträdelsens allvar i sitt beslut. Kartellen klassificerades som en mycket allvarlig överträdelse med en kännbar inverkan på den relevanta EES-marknaden eftersom den ledde till prisnivåer som var högre än de hade varit under normala konkurrensförhållanden. Kommissionen förklarar dock att det finns utrymme för att behandla de fem kartelldeltagarna olika. Den tar hänsyn till den stora skillnaden i storlek mellan företagen och således mellan deras kapacitet att åsamka kunderna i EES betydande skada. Den globala omsättningen tas som utgångspunkt för en jämförelse av företagens relativa storlek eftersom det är denna omsättning som gör det möjligt för kommissionen att bedöma deras verkliga resurser och betydelse. På grundval av detta hänför kommissionen ADM och Ajinomoto till en grupp för sig och de övriga tre, mycket mindre, företagen till en grupp för sig. Vad överträdelsens allvar beträffar förklarar kommissionen också att den inte tar någon hänsyn till böter som ådömts av amerikanska och kanadensiska antritrustmyndigheter eftersom böterna - enligt information från dessa myndigheter - endast beaktade de konkurrensbegränsande effekter som den globala kartellen hade inom deras egen jurisdiktion. Utom överträdelsens allvar är dess varaktighet, enligt 1998 års riktlinjer, den andra parametern för att fastställa böternas grundbelopp. I det ifrågavarande ärendet är varaktigheten genomsnittlig (3-5 år), och varje år utöver detta ökar bötesbeloppet med 10 %, enligt samma riktlinjer.

82. Kommissionen gjorde följande iakttagelser om försvårande och förmildrande omständigheter. Den anser att både ADM och Ajinomoto har varit anstiftare till kartellen. Denna försvårande omständighet leder till att deras böter höjs med 50 %. Kommissionen hittar inte många förmildrande omständigheter i sitt beslut. Cheil Jedangs passiva roll i kartellens slutskede gör det företaget förtjänt av en liten nedsättning av böterna, och alla kartellmedlemmar får sina böter nedsatta med 10 % för att de upphörde med överträdelsen så snart myndigheterna (i detta fall de amerikanska antitrustmyndigheterna och FBI) ingrep.

83. Enligt meddelandet om befrielse eller nedsättning kan kommissionen besluta om befrielse från eller nedsättning av böter för parter som har samarbetat med kommissionen i samband med förfarandet. I detta ärende har företagen samarbetat med kommissionen under de olika etapperna av undersökningen och i förhållande till olika perioder som omfattas av undersökningen av överträdelsen. Av orsaker som förklaras utförligt i beslutet uppfyller inget av företagen villkoren för att beviljas en total befrielse från böter, en "mycket betydande" nedsättning av bötesbeloppet (dvs. minst 75 %) eller ens en "betydande" nedsättning (dvs. 50-75 %). Alla företag beviljas dock en "väsentlig" nedsättning av bötesbeloppet (dvs. 10-50 %) för sitt samarbete.

84. Ajinomoto och Sewon är de två företag som har samarbetat mest med kommissionen. Anstiftaren Ajinomoto överlämnade avgörande (om inte fullständiga) upplysningar om kartellen innan kommissionen hade inlett sin undersökning. Sewon kom in senare och lade fram fullständig avgörande bevisning, främst som svar på kommissionens formella begäran om upplysningar. Av dessa skäl beviljar kommissionen båda företagen största möjliga nedsättning av bötesbeloppet, dvs. med 50 %.

85. Kyowa Hakko Kogyo och Cheil Jedang har också översänt materiella, om inte avgörande, bevis för kartellens existens. Det ger dem en nedsättning av bötesbeloppet med 30 %.

86. ADM, slutligen, samarbetade inte med kommissionen i samband med insamlandet av information för undersökningen. Efter att ha mottagit kommissionens meddelande om invändningar underrättade ADM dock kommissionen om att det inte i sak bestred de fakta som lades fram i meddelandet. Kommissionen ansåg att ADM var berättigat till en nedsättning av bötesbeloppet med 10 %.

87. Sedan beslutet antogs har samtliga berörda företag, utom Ajinomoto, väckt talan om ogiltigförklaring vid förstainstansrätten [27].

[27] Målen T-224/00 (ADM), T-220/00 (Cheil), T-223/00 (Kyowa), T-230/00 (Sewon).

Återantagande av beslut som ogiltigförklarats av procedurskäl

88. Den 13 december 2000 antog kommissionen på nytt ett beslut om att ålägga det belgiska företaget Solvay S.A böter på 3 miljoner euro för dess deltagande i sodakarbonatkartellen i slutet av åttiotalet. Sodakarbonat är en kemisk produkt som används vid glastillverkning. Under den granskade perioden hade Solvay ingått ett avtal med ett tyskt företag, som garanterades en minsta försäljningsvolym genom att Solvay åtog sig att köpa upp eventuellt osålda kvantiteter för att hålla priset på sodakarbonat på ett konstgjort hög nivå i Tyskland. Detta utgjorde en överträdelse av artikel 85 (numera 81) i EG-fördraget [28].

[28] Kommissionens pressmeddelande IP/00/1449, 13.12.2000.

89. Det ursprungliga beslutet om att ålägga Solvay och det tyska företaget böter hade antagits den 19 december 1990, men förkastades slutligen av EG-domstolen av rena procedurskäl: Kommissionens ordförande och generalsekreterare hade intygat beslutets äkthet med sina namnteckningar efter det att det redan anmälts till mottagarna. Om ett beslut ogiltigförklaras av EG-domstolen av rena procedurskäl, har kommissionen rätt att anta beslutet på nytt förutsatt att det förblir matriellt oförändrat. Därför antog kommissionen på nytt sitt beslut om att ålägga Solvay böter. Det tyska företaget överklagade inte det ursprungliga beslutet och har betalat sina böter på 1 miljon euro.

1.2. Andra avtalstyper

90. Artikel 81 gäller inte bara karteller, utan också andra typer av avtal mellan företag som begränsar eller snedvrider konkurrensen. Det kan t.ex. vara fråga om samarbetsavtal mellan konkurrenter eller distributionsavtal mellan tillverkare och detaljister. Även om sådana avtal skulle kunna undantas från förbudet enligt artikel 81 - om de villkor som beskrivs i artikel 81.3 uppfylls - finns det fall där fördelarna för konsumenterna av sådana avtal inte är tillräckliga för att motivera den minskade konkurrens som blir följden. I sådana fall skulle kommissionen uppmana parterna att ändra eller upphöra med sådana avtal. I sista hand kan kommissionen kräva att avtalen slopas om de redan har genomförts, samt ålägga parterna böter.

1.2.1. Allianser mellan flygbolag

91. Alliansavtal är typiska för flygsektorn. Detta kan förklaras med de rättsliga hinder som för närvarande gör det svårt för flygbolag från olika medlemsstater att förena sina verksamheter på något annat sätt. Kommissionen har utfört ett antal undersökningar gällande avtal mellan europeiska flygbolag vilket under år 2000 ledde till formella åtgärder i fråga om alliansen Qualiflyer samt Lufthansas och SAS samarbete med Austrian Airlines. Dessa ärenden diskuteras mer ingående i avsnittet om lufttransporter i denna rapport [29]. Kommissionen fortsätter att undersöka ett antal andra flygbolagsallianser, däribland en del av de transatlantiska allianserna.

[29] Avsnitt I.C, kapitel 2.5.1 om lufttransporter.

1.2.2. Distributionsavtal

92. När det gäller distributionsavtal är kommissionen särskilt orolig över risken för att de kan leda till en uppdelning av EU-marknaden som skulle äventyra syftet med den inre marknaden.

Opel

93. Konsumenternas rätt att köpa produkter billigare i andra medlemsstater är en av de största fördelarna med den inre marknaden. Kommissionens fasta beslutsamhet att garantera denna rättighet åskådliggjordes av beslutet att ålägga Opel Nederland B.V. böter på 43 miljoner euro [30]. Den nederländska importören av bilar av märket Opel hindrade exporten av nya bilar till slutkonsumenter från andra medlemsstater mellan september 1996 och januari 1998. Detta är det andra viktiga beslutet kommissionen har fattat efter beslutet mot Volkswagen AG i januari 1998, där klagomål från konsumenterna föranledde kommissionen att undersöka metoder som tillämpades av biltillverkare och deras importörer, och att utdöma kännbara böter [31]. Det bekräftades därför att om företag vidtar åtgärder som undergräver den inre marknadens funktion är det fråga om en mycket allvarlig överträdelse av EG:s konkurrensregler, och sådana åtgärder behandlas mycket strängt.

[30] Beslut av den 20 september 2000 (EGT L 59, 28.2.2001); pressmeddelande IP/00/1028 av den 20 september 2000. Den 1 december 2000 väckte Opel talan vid förstainstansrätten mot kommissionens beslut (mål T-368/00).

[31] Se också avsnitt I.C, kapitel 1.1.1 om motorfordon.

JCB

94. Den 21 december 2000 antog kommissionen ett beslut där den fastslog att företaget JCB Service, som kontrollerar de olika dotterbolagen till den brittiska koncernen JC Bamford, hade brutit mot artikel 81 i EG-fördraget [32]. Kommissionen ansåg att de avtal om distribution av JCB-byggnads- och grävutrustning som ingåtts mellan JCB-koncernen och dess nät av ensamåterförsäljare hade till syfte att avskärma de nationella franska, brittiska, irländska och italienska marknaderna inom gemenskapen. Avtalen omfattade flera åtgärder som hade till syfte att begränsa distributörernas försäljning utanför deras exklusiva områden. I sitt beslut uppmanar kommissionen JCB Service att upphöra med överträdelsen och ålägger det att betala böter på 39,6 miljoner euro.

[32] Kommissionens pressmeddelande IP/00/1526, 21.12.2000.

1.2.3. Miljöavtal

CECED

95. I artikel 6 i EG-fördraget föreskrivs det att miljöpolitiken skall integreras i gemenskapens övriga politik. Miljöskyddskraven står inte i något motsatsförhållande till konkurrenspolitiken, under förutsättning att konkurrensbegränsningarna står i proportion till och är nödvändiga för att uppnå de eftersträvade miljömålen.

96. Denna princip illustreras tydligt av beslutet i ärendet CECED [33], där kommissionen för första gången godkände ett avtal om att upphöra med tillverkning av vissa produkter för att förbättra deras miljöprestanda. Parterna i avtalet, dvs. nästan alla europeiska tillverkare och importörer av hushållstvättmaskiner, skall upphöra med tillverkning och import till EU av de apparater som har den sämsta energieffektiviteten för att minska energiförbrukningen och därmed de nedsmutsande utsläpp som orsakas av elproduktion.

[33] F-1/36.718; EGT L 187, 26.7.2000; kommissionens pressmeddelande IP/00/148, 11.2.2000.

97. Även om parterna i avtalet begränsar sin frihet att tillverka och saluföra vissa typer av tvättmaskiner och därmed begränsar konkurrensen i den mening som avses i artikel 81.1 i EG-fördraget, uppfyller avtalet villkoren för ett undantag enligt artikel 81.3: det kommer att ge konsumenterna viktiga fördelar och inbesparingar, bland annat genom att minska de nedsmutsande utsläpp som elproduktionen ger upphov till. I sitt beslut om att godkänna avtalet tar kommissionen hänsyn till detta positiva bidrag till gemenskapens miljömål, till gagn både för nu levande och kommande generationer.

2. Artiklarna 82 och 86

98. Artikel 82 förbjuder företag med en dominerande ställning på en viss marknad från att missbruka sin position till skada för tredje part. Ett sådant missbruk består bland annat av begränsning av produktionen, alltför höga, diskriminerande eller alltför låga priser, försäljning med kopplingsförbehåll och ytterligare förpliktelser som inte har något samband med den vara eller tjänst som säljs. Kommissionen anser att företag som inte möter konkurrens gör sig skyldiga till ett särskilt farligt missbruk när de -genom ojusta metoder - hindrar eller fördröjer konkurrenters inträde på marknaden. Därför är kommissionen särskilt vaksam när det gäller den inverkan dominerande ställningar har på nyligen liberaliserade marknader, där det finns en risk för att det etablerade företagets beteende kommer att omintetgöra de väntade fördelarna med denna process i fråga om omstrukturering, innovation eller skapande av arbetstillfällen.

99. I artikel 86 specificeras att konkurrensreglerna också gäller offentliga företag och företag som medlemsstaterna beviljar särskilda eller exklusiva rättigheter, om inte tillämpningen av sådana regler hindrar utförandet av de särskilda uppgifter som anförtrotts dem.

100. Avsnitten om posttjänster [34] och lufttransporter [35] i denna rapport innehåller närmare beskrivningar av beslut som fattats eller formella förfaranden som inletts genom tillämpning av artikel 82 och av artikel 86 tillsammans med artikel 82.

[34] Avsnitt I.C, kapitlen 2.4.3, 2.4.4 och 2.4.5.

[35] Avsnitt I.C, kapitel 2.5.2.

Selektiva rabatter inom den kemiska industrin: återantagande av beslut

101. Den 13 december 2000 antog kommissionen på nytt två beslut, det ena om att ålägga det belgiska företaget Solvay S.A. böter på 20 miljoner euro och det andra om att ålägga det brittiska företaget Imperial Chemicals Industries (ICI) plc böter på 10 miljoner euro på grund av deras missbruk av en dominerande ställning på sodakarbonatsmarknaden under 80-talet. Sodakarbonat är en kemisk produkt som används vid glastillverkning. Under den granskade perioden hade Solvay och ICI etablerat ett rabattsystem i avsikt att undvika en eventuell risk för verklig konkurrens inom deras respektive "territorier", dvs. västra Kontinentaleuropa för Solvay samt Förenade kungariket och Irland för ICI.

102. ICI och Solvay införde var för sig ett system med s.k. "top-slice-rabatter" för att hålla konkurrenterna borta från marknaden. De flesta glastillverkare, som är de största användarna av sodakarbonat, har en stor leverantör för sina huvudsakliga leveransbehov, men vill gärna också ha en andra leverantör för att inte vara helt beroende av den primära leverantören. För att minimera sådana andrahandsleverantörers inverkan på konkurrensen utvecklade Solvay och ICI ett system med priser på två olika nivåer. Huvudleveranserna såldes till normalpris, men de tilläggskvantiteter som kunden annars kanske hade köpt av en annan leverantör - alltså "top slice" - erbjöds till en avsevärd (och hemlig) rabatt.

103. Det betydde i vissa fall att Solvay och ICI erbjöd tilläggskvantiteterna till praktiskt taget halva priset. Det gjordes klart för kunderna att specialpriset för tilläggskvantiteterna förutsatte att de gick med på att göra nästan alla, om inte alla, sina anskaffningar hos den dominerande tillverkaren. Den åsyftade effekten var att hindra andra tillverkare från att konkurrera på allvar med Solvay och ICI. För att konkurrera borde de ha erbjudit mycket stora rabatter på hela sin försäljningsvolym, medan Solvay och ICI endast gjorde det i fråga om tilläggskvantiteterna. Kommissionen ansåg att det var fråga om mycket allvarliga överträdelser av artikel 86 (numera artikel 82) och antog den 19 december 1990 två beslut om att utdöma böter, som då ansågs kännbara. EG-domstolen ogiltigförklarade dessa beslut av rena procedurskäl: i detta fall har kommissionen rätt att anta beslutet på nytt förutsatt att det inte ändras matriellt [36].

[36] Se också punkt 88.

Faktaruta 2: Konkurrenspolitikens inverkan på konsumenterna

Även om konsumenterna inte är de enda som gynnas av konkurrenspolitiken, har de stor nytta av den. När konkurrensen fungerar försöker tillverkarna locka till sig kunder genom att erbjuda lägre priser, bättre kvalitet eller bättre service än konkurrenterna. Konsumenterna gynnas också på lång sikt, när ansträngningar som företagen gjort för att övervinna sina konkurrenter till slut leder till större innovation och effektivitet inom viss tillverkning. Det är dock inte alltid lätt, eller ens möjligt, att bedöma konsumenternas inverkan på beslut som gäller konkurrenspolitiken. Såsom påpekas ovan konkurrerar företagen inte bara i fråga om priser, och konsumenterna kan på många andra sätt gynnas av vissa konkurrenspolitiska åtgärder, t.ex. med avseende på större produkturval eller bättre avtalsvillkor. I andra fall gäller beslut som rör konkurrenspolitiken ett mellanled i produktionen, så att slutkonsumenten inte berörs direkt. Då kan beslut som gäller konkurrensbegränsande samverkan eller missbruk av dominerande ställning öka konkurrensen på marknaderna för insatsvaror, vilket skapar förutsättningar för att sänka priset på färdigprodukten. Det är dock svårt att mäta hur mycket slutkonsumenten sannolikt kommer att vinna.

I denna rapport finner läsaren hänvisningar till många beslut i ärenden som gäller företagskoncentrationer eller konkurrensbegränsande samverkan och missbruk av dominerande ställning. Nedan presenterar vi några beslut som vi tror kan åskådliggöra vilka typer av fördelar konsumenterna kan vänta sig att konkurrenspolitiken kan ge dem.

Beslutet i ärendet Opel Nederland B.V. [37] är det andra viktiga beslutet som gäller hinder för parallellhandel med bilar. Det första beslutet 1998 fattades i Volkswagen-ärendet [38]. I beslutet åläggs den nederländska importören av Opelbilar att upphöra med åtgärder som hindrar eller begränsar konsumenter från andra medlemsstater från att köpa nya bilar av märket Opel för omedelbar återexport. Syftet med beslutet är att garantera konsumenternas rätt att utan hinder köpa en bil i den medlemsstat där priserna är låga, utan att de blir lidande med avseende på den garanti som beviljas av tillverkaren. Om parallellimporten når en viss nivå, kan den sätta press på biltillverkarna att sänka priserna på bilar i de medlemsstater där bilarna är dyrare. Parallellimport skulle också skapa ett incitament för bilförsäljarna att förbättra servicen och bevilja andra förmåner.

[37] Se också punkt 106.

[38] EGT L 124, 23.4.1998.

I ärendet Telefonica/Sogecable/Audiovisual Sport [39], som gäller marknaden för rättigheterna att sända fotbollsmatcher i betal-TV, ledde kommissionens ingripande till att avtalet om fastställande av priserna för betal-TV-sändningar av fotbollsmatcher i Spanien upphävdes. Under de första dagarna av september 2000, när den nya fotbollssäsongen började, fanns det bevis på mycket intensiv konkurrens mellan programföretagen i form av marknadsföring som baserade sig på utbudet av fotbollsmatcher. Även om dessa erbjudanden var inriktade på nya abonnenter, fanns det också bevis för att vissa kabeloperatörer sänkte priserna betydligt för alla kundkategorier. Den spanska operatören av digitala markbundna sändningar sänkte senare priserna för betal-TV-sändningar av fotbollsmatcher med upp till 50 %. Tack vare kommissionens ingripande kommer konsumenterna dessutom att dra fördel av ett mycket större urval: rättigheter att sända fotbollsmatcher som tidigare var förbehållna digitala satellitoperatörer kommer att vara tillgängliga också för andra programföretag, vilket kommer att leda till ett stort utbud av fotbollsmatcher inom alla tre digitala leveranssystemen, dvs. satellit, kabel och markbundna sändningar.

[39] Se också punkt 220.

I det koncentrationsärende som gällde de tyska elföretagen Veba och Viag [40] uppställdes som villkor för ett godkännande av transaktionen att parterna fullständigt fullgör vissa stränga avyttringsåtaganden. Det var för att säkerställa att konkurrensen på den nyligen liberaliserade tyska elmarknaden inte skulle hindras av ett dominerande duopol mellan Veba/Viag och deras största konkurrent RWE. När kommissionen behandlade ärendet samarbetade den nära med tyska Bundeskartellamt, som samtidigt undersökte koncentrationen mellan RWE och VEW och godkände denna på likadana villkor. Resultatet är att de tyska elkonsumenterna kommer att fortsätta att dra nytta av konkurrensen på området för elleveranser, vilket redan har lett till betydande prissänkningar både för industri- och privatkunder efter det att de regionala monopolen för kraftanläggningar avskaffades genom lag för två år sedan. Utan de långtgående villkor som uppställdes av kommissionen och Bundeskartellamt, skulle de två koncentrationerna ha lett till en situation där priserna i Tyskland på grund av bristen på effektiv konkurrens sannolikt skulle ha ökat igen och närmat sig den tidigare nivån, vilket skulle ha motverkat fördelarna med liberaliseringen. Ökad konkurrens inom elförsörjningen som en följd av liberaliseringen kan också leda till att de tjänster som erbjuds av samhällsnyttiga företag förbättras (t.ex. anläggningar som tillhandahåller flera olika tjänster, fler valmöjligheter för konsumenterna när det gäller leveranskällor - alternativa "gröna" energiformer osv.).

[40] Se också punkt 261.

Kommissionen har också ställt villkor för samgåendet mellan TotalFina och Elf Acquitaine [41], som skulle ha kunnat hindra den effektiva konkurrensen på flera produktmarknader i Frankrike. Dessa omfattade flera för konsumenterna livsviktiga marknader såsom grossistmarknaden för eldningsolja, detaljhandelsmarknaden för gasol och försäljningen av motorbränsle vid de franska motorvägarna. Den avyttring av en stor del av den fusionerade enhetens investeringar i transport- och lagerlogistik som krävs kommer att göra det möjligt för icke-integrerade tillverkare att förbli konkurrenskraftiga på detaljhandelsmarknaden för eldningsolja och gasol och därigenom pressa ned priserna. På marknaden för motorbränsle vid motorvägar kommer den avyttring av 70 bensinstationer som krävs att upprätthålla villkoren för en effektiv konkurrens och göra det möjligt för en stor detaljistkedja (Carrefour) att komma in i en sektor som traditionellt monopoliserats av energikoncerner. Den sistnämnda aspekten bör utveckla konkurrensen inte bara i fråga om priser, utan också när det gäller att erbjuda kunderna tilläggstjänster.

[41] Se också punkt 257.

C - Sektoriell politik

1. Basindustri, konsument- och investeringsvaror

1.1. Motorfordon

104. Genom förordning (EG) nr 1475/95 [42] beviljas undantag från förbudet i artikel 81 för avtal om försäljning av motorfordon som ingåtts mellan biltillverkare och deras återförsäljare för försäljning och service av motorfordon. Denna försäljningsmetod kännetecknas av kombinationen av en exklusiv och selektiv distribution, dvs. att försäljningen sköts enbart av auktoriserade återförsäljare som beviljats ett exklusivt försäljningsområde (eller ett område där antalet återförsäljare inom samma nät är begränsat) och att det är förbjudet för tillverkaren att sälja till icke-auktoriserade återförsäljare. Gruppundantaget beviljas förutsatt att konkurrensen mellan och inom olika märken är effektiv inom bilsektorn, att distributörernas kommersiella oberoende förstärks och att systemet gynnar konsumenterna. Det undantag som beviljas genom förordningen upphör att gälla den 30 september 2002.

[42] Kommissionens förordning (EG) nr 1475/95 av den 28 juni 1995 om tillämpning av fördragets artikel 85.3 (numera 81.3) på vissa grupper försäljnings- och serviceavtal för motorfordon.

105. Förordningen innehåller många bestämmelser som är avsedda att öka konkurrensen vid försäljning av bilar och reservdelar till dessa för att göra det möjligt för konsumenterna att dra nytta av alla potentiella fördelar med den inre marknaden, bland annat genom att ge dem möjlighet att köpa bilar i andra länder.

1.1.1. Tillämpning av gruppundantagsförordningen under år 2000: överträdelseärende

106. Oaktat bestämmelserna i fråga fastslog kommissionen i ärendet Opel [43] att så inte alltid var fallet. I själva verket vidtog importören av bilar av märket Opel i Nederländerna, Opel Nederland B.V., ett dotterbolag till General Motors Nederland B.V., mellan september 1996 och januari 1998 åtgärder i syfte att begränsa eller hindra sina återförsäljare från att sälja bilar på export till slutkunder och mellanhänder. Det var fråga om ett mycket allvarligt brott mot den inre marknadens funktion, ett av gemenskapens grundläggande mål. Med beaktande av överträdelsens allvar och varaktighet ålade kommissionen Opel Nederland B.V. att betala böter på 43 miljoner euro. Efter beslutet mot Volkswagen 1998 [44] är beslutet i ärendet Opel det andra viktiga beslut som fattats mot en biltillverkare under giltighetstiden för förordning nr 1475/95.

[43] Beslut av den 20 september 2000 (EGT L 59, 28.2.2001); pressmeddelande IP/00/1028 av den 20 september 2000. Den 1 december 2000 väckte Opel talan vid förstainstansrätten mot kommissionens beslut (mål T-368/00).

[44] Beslut av den 28 januari 1998 offentliggjort i EGT L124, 25.4.1998 (se pressmeddelande IP/98/94 av den 28 januari 1998).

107. Förstainstansrätten bekräftade genom sin dom av den 6 juli 2000 [45] i målet Volkswagen att denna typ av överträdelse är särskilt allvarlig, eftersom den hindrar konsumenterna från att fullt ut dra nytta av fördelarna med den inre marknaden. Förstainstansrätten bekräftade i sak kommissionens beslut, men ansåg att kommissionen beträffande två av de fem åtgärderna inte hade lagt fram tillräckliga bevis för att de verkligen existerade. Förstainstansrätten grundade sin bedömning av böterna på en varaktighet om tre år i stället för de tio år som användes i beslutet. Förstainstansrätten satte ned böterna på 120 miljoner euro till 90 miljoner euro.

[45] Förstainstansrättens dom av den 6 juli 2000 i mål T-98/273 Volkswagen (se pressmeddelande IP/00/725 av den 6 juli 2000); den 14 september 2000 väckte Volkswagen talan vid EG-domstolen mot förstainstansrättens beslut (mål C-338/00).

108. Kommissionen fortsätter på samma linje och undersöker också ärenden som gäller biltillverkare som tillsändes ett meddelande om invändningar 1999, samt andra ärenden som gäller åtgärder som vidtagits för att hindra eller begränsa handel över gränserna.

109. Det som är utmärkande för ärendena Opel och Volkswagen och vissa andra pågående förfaranden är deras ursprung. Kommissionen får varje år flera hundra brev från konsumenter och auktoriserade återförsäljare som beskriver svårigheter de haft när de köpt en bil i en annan medlemsstat. På grundval av sådan information har kommissionen gjort flera gryningsräder hos olika tillverkare.

1.1.2. Allmän utvärdering av förordningens tillämpning

110. Enligt artikel 11 i förordning nr 1475/95 skall kommissionen utvärdera vilka effekter det undantagna distributionssystemet har bland annat på prisskillnaderna mellan olika medlemsstater samt utarbeta en rapport om utvärderingen av förordningen före slutet av år 2000.

111. Kommissionen utarbetar två gånger per år en utvärderingsrapport om skillnaderna i de skattefria bilpriserna i EU:s medlemsstater på grundval av information som biltillverkarna översänder i maj och november varje år [46]. För perioden från november 1999 till maj 2000 konstaterade kommissionen att skillnaderna i de skattefria priserna på nya bilar fortfarande var betydande inom EU, i medeltal 20 %.

[46] Rapporterna kan erhållas från kommissionens kontor i medlemsstaterna och finns också på Internet på den sida som GD Konkurrens ägnat bilsektorn: http://europa.eu.int/comm/competition/car_sector/

prices. Dessutom underrättar kommissionen pressen om sina iakttagelser om prisskillnadernas utveckling (se pressmeddelandena IP//00/121 av den 7 februari 2000 och IP/00/781 av den 13 juli 2000).

112. Kommissionen har också gjort en utvärdering av gruppundantagsförordningen. Utvärderingsrapporten antogs av kommissionen den 15 november 2000 [47]. Syftet har varit att utvärdera om de hypoteser som föranledde kommissionen att anta gruppundantagsförordningen fortfarande är giltiga samt att utvärdera vilka effekter det undantagna distributionssystemet haft på utvecklingen av prisskillnader, kvaliteten på de tjänster som tillhandahålls konsumenterna och mer generellt på funktionsdugligheten för den inre marknaden för försäljning och service av nya bilar.

[47] Rapport om utvärdering av förordning (EG) nr 1475/95 om tillämpning av fördragets artikel 85.3 på vissa grupper försäljnings- och serviceavtal för motorfordon, KOM/2000/743, slutlig, 15.11.2000. Rapporten kan också erhållas från GD Konkurrens interna "bilsida" på Internet: http://europa.eu.int/comm/competition/car_sector/.

113. Utarbetandet av utvärderingsrapporten grundar sig på svaren på de frågeformulär som kommissionen skickat ut till biltillverkare, konsumentorganisationer, återförsäljare, självständiga reparatörer, självständiga importörer, mellanhänder, reservdelstillverkare och vissa Internet-operatörer. Kommissionen har också beaktat nyligen genomförda studier om bilindustrin och bilförsäljningen, sin halvårsrapport om prisskillnaderna mellan EU:s medlemsstater och sin erfarenhet av konkurrensproblem i samband med kontrollen av tillämpningen av artiklarna 81 och 82 i fördraget [48].

[48] Se också Konkurrensrapporten för 1999, punkterna 145 och 146.

114. Slutsatsen av utvärderingsrapporten är att gruppundantagsförordningen endast delvis uppnått de eftersträvade målen. För övrigt verkar det som om en del av de hypoteser kommissionen grundade sig på när den antog förordningen kan ifrågasättas. Det undantagna systemet verkar också vara en allvarlig broms för uppkomsten av nya distributionssätt, bland annat via Internet.

115. Efter det att utvärderingsrapporten antagits uppmanades alla berörda parter att inkomma med synpunkter, bland annat i samband med en hearing som ägde rum den 13 och den 14 februari 2001. Kommissionen uppmanade också alla berörda parter att inkomma med sina synpunkter på två studier om bilförsäljning som utförts av konsulter [49].

[49] De två studierna finns också på GD Konkurrens interna "bilsida" på Internet: http://europa.eu.int/comm/competition/car_sector/. Studien "The Natural Link between Sales and Service" utfördes av Autopolis och studien "Car Price Differentials in the European Union" av Hans Degryse och Frank Verboven (K.U. Leuven och CEPR).

116. Kommissionen avser att före slutet av 2001 lägga fram förslag gällande nya regler för försäljning av nya bilar och kundservice för dessa som skall börja tillämpas när förordning nr 1475/95 upphör att gälla.

1.1.3. Strukturell utveckling inom bilsektorn

117. Bilsektorn kännetecknas av att biltillverkare allt oftare samarbetar med varandra. Till exempel har koncernerna General Motors och Fiat, anmält ett ömsesidigt utbyte av aktier liksom planer på att samarbeta på området för växellådor, gemensamma inköp av komponenter och reservdelar till bilar, organisering av finansiella tjänster för återförsäljare och kunder, utveckling av en gemensam plattform och program för forskning och utveckling i samband med tillverkning av personbilar och lätta nyttofordon. Kommissionen har funnit att villkoren för ett undantag från tillämpningen av gemenskapens konkurrensregler uppfylldes [50].

[50] Kommissionens pressmeddelande IP/00/932 av den 16 augusti 2000.

118. Denna strukturella utveckling tydliggörs också av antalet fusioner och förvärv och bildandet av gemensamma företag mellan leverantörer till bilindustrin [51], samt av den fortsatta integreringen mellan biltillverkare [52]. En annan anmärkningsvärd utveckling är upprättandet av B2B(business to business)-Internetmarknadsplatser å ena sidan mellan biltillverkare och å andra sidan mellan komponenttillverkare för att optimera skalfördelarna vid inköp och att optimera leveranskedjan och produktionsprocesserna både hos komponenttillverkare och biltillverkare. Till exempel marknadsplatsen COVISINT kommer att omfatta General Motors, Ford, Daimler Chrysler, Renault, Nissan och Toyota å ena sidan och BASF, Delphi Automotive, Federal Mogul, Johnson Controls, Lear Corporation och Yazaki International å andra sidan. Upprättandet av COVISINT och dess verksamhet kommer att granskas noggrant av kommissionen, eftersom betydande företag, i synnerhet stora biltillverkare, är parter i avtalet.

[51] Koncentrationsärendena M.1870 ZF/Brembo/DFI, M.1929 Magnetti Marelli/SEIMA, M.2036 Valeo/Labinal, M.2046 Valeo/Robert Bosch, M.2066 DANA/GETRAG och M.2102 Magnetti Marelli.

[52] Koncentrationsärendena M.1998 Ford/LandRover och M.1847 GM/SAAB.

1.2. Motorbränsle

119. Den dramatiska höjningen av priserna på motorbränsle under år 2000 satte igång en offentlig debatt om konkurrensvillkoren inom denna sektor. Kommissionen och de nationella konkurrensmyndigheterna möttes och diskuterade tillämpningen av konkurrensreglerna inom denna sektor på nationell nivå och gemenskapsnivå. Ett första möte hölls den 29 september 2000, där de nationella myndigheterna och kommissionen utbytte erfarenheter. Ett andra möte följde den 29 november 2000 [53]. De nationella myndigheterna i flera medlemsstater vidtog åtgärder under år 2000 för att ingripa mot överträdelser av konkurrenslagstiftningen inom bränslesektorn inom sina respektive territorier. Både de italienska och de svenska konkurrensmyndigheterna genomförde med framgång förfaranden mot karteller, och den tyska konkurrensmyndigheten antog ett beslut som gällde diskriminerande prissättning [54].

[53] MEMO/00/55 av den 20 september 2000, kommissionens pressmeddelande IP/00/1090 av den 29 september 2000 och IP/00/1391 av den 30 november 2000.

[54] Närmare upplysningar om dessa undersökningar finns i rapporterna från de berörda nationella konkurrensmyndigheterna.

120. Man kom överens om att de nationella myndigheterna bör koncentrera sig på att vidta åtgärder mot karteller, eftersom eventuella priskarteller inom denna sektor äger rum på nationell eller regional nivå. De nationella konkurrensmyndigheterna uppmanades också att undersöka frågan om vertikala begränsningar på sina nationella marknader, särskilt avskärmningsaspekten. Motorbränslesektorn i Europa kännetecknas av exklusiva leveransavtal mellan återförsäljare och leverantörer. Den kumulativa effekten av dessa avtal kan hindra nya aktörer och icke-integrerade, självständiga företag från att komma in på marknaden (avskärmningseffekt). Den nya gruppundantagsförordningen om vertikala begränsningar [55] förkortade den maximala varaktigheten för konkurrensklausuler från 10 till 5 år, vilket förhoppningsvis kommer att öppna marknaden. Kommissionen och de nationella myndigheterna kommer att samarbeta vid bedömningen av förordningens effekter.

[55] Se också avsnitt I.A, kapitel 1.

121. Kommissionen inledde för sin del en undersökning för att bedöma situationen för icke-integrerade självständiga företag i flera medlemsstater. Det är viktigt att säkerställa att självständiga företag har en verklig möjlighet att komma in på marknaderna för motorbränsle, eftersom marknader där självständiga företag har en betydande ställning (t.ex. Frankrike, Förenade kungariket och Tyskland) är mer konkurrenspräglade än detaljhandelsmarknader där vertikalt integrerade leverantörer har en stark ställning.

2. Nätverksamheter

2.1. Gas

122. Under år 2000 gjordes betydande framsteg med processen att fullborda den inre marknaden för gas. Från och med den 10 augusti 2000 skulle gasdirektivet (98/30/EG) genomföras i den nationella lagstiftningen. Enligt gasdirektivet skall, bland annat,

- monopolrättigheterna avskaffas (t.ex. importmonopol),

- ett system med tillträde för tredje part införas (som gör det möjligt för berättigade gaskunder att använda det befintliga gasnätet), och

- marknaden öppnas gradvis (fr.o.m. augusti 2000 skall minst 20 % av den totala årliga förbrukningen på den nationella gasmarknaden vara avreglerad), och

- vertikalt integrerade företag lösas upp (åtminstone måste den interna redovisningen för överföring, distribution och lagring i ett gasföretag separeras).

123. Syftet med avregleringen är att införa konkurrens på gasmarknaderna genom att ge kunderna en möjlighet att byta leverantör. Öppnandet av gasmarknaderna inom gemenskapen kommer att ha samma inverkan på konkurrenspolitiken som avregleringen av elmarknaderna. Gemenskapens konkurrenspolitik kommer att komplettera den inre marknadspolitiken så att liberaliseringen blir en reell fördel för konsumenterna.

124. Av de 15 medlemsstaterna genomförde 11 gasdirektivet i tid. Tre