Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV om otillbörliga affärsmetoder som tillämpas av näringsidkare gentemot konsumenter på den inre marknaden och om ändring av direktiven 84/450/EEG, 97/7/EG och 98/27/EG (direktiv om otillbörliga affärsmetoder) {SEK(2003) 724}

(framlagt av kommissionen)

MOTIVERING

Bakgrund

1. Grönboken om konsumentskyddet inom Europeiska unionen [1] påvisade först behovet av reform av EU:s konsumentskyddslagstiftning för att kunna bekämpa de hinder som finns för handel över gränserna med varor och tjänster för konsumenter. I grönboken fastställdes att ett ramdirektiv som innehåller en allmän skyldighet vad gäller otillbörliga affärsmetoder skulle kunna fungera som grund för reformen.

[1] KOM(2001) 531 slutlig.

2. En majoritet av dem som lämnade synpunkter ansåg att det fanns behov av en reform, och en majoritet av dem som uttryckte en preferens, inklusive en majoritet av medlemsstaterna, var för en reform i form av ett ramdirektiv [2]. Rådet beslutade därför att en effektiv uppföljning av grönboken skulle prioriteras [3].

[2] Se grönboken om konsumentskyddet inom Europeiska unionen, KOM (2001) 531 slutlig, meddelandet om uppföljning av grönboken, KOM (2002) 289 slutlig, synpunkter vid samrådet och studier finns på följande adress: http://europa.eu.int/comm/consumers/ cons_int/safe_shop/fair_bus_pract/index_en.htm

[3] Rådet (inre marknaden, turism och konsumentfrågor), 1 mars 2002, se 6503/02 (Presse 41).

3. Synpunkter från det ursprungliga samrådet och ett utkast till struktur för ett ramdirektiv fanns med i meddelandet om uppföljning av grönboken [4]. Syftet med meddelandet var att inhämta synpunkter från samrådet på ramdirektivets innehåll, vilka sedan har beaktats när detta förslag utarbetats. [5]

[4] KOM(2002) 289 slutlig.

[5] Svar på meddelandet om uppföljning finns på följande adress: http://europa.eu.int/comm/consumers/ cons_int/safe_shop/fair_bus_pract/green_pap_comm/responses_followup/index_en.htm

4. Rådet antog den 2 december 2002 en resolution om kommissionens konsumentpolitiska strategi 2002-2006, där kommissionen uppmanades att vidta ytterligare åtgärder mot bakgrund av det andra samrådet. Vid Europeiska rådets möte i Bryssel den 20-21 mars 2003 efterlystes en konsumentpolitik som sätter en stärkt ställning för konsumenterna i centrum på en konkurrenskraftig inre marknad genom en lämplig uppföljning av grönboken. Europaparlamentet antog den 13 mars 2003 tre resolutioner om grönboken och meddelandet om uppföljning där man uttryckte sitt stöd för en reform baserad på ett ramdirektiv om otillbörliga affärsmetoder, och parlamentet uppmanade kommissionen att snarast möjligt lägga fram ett förslag.

5. Den 22-23 januari 2003 anordnade kommissionen ett seminarium med över 150 deltagare, bland annat företrädare för medlemsstaterna, konsument- och branschorganisationer samt akademiker. Paneldeltagarna och övriga deltagare diskuterade behovet av reform och harmonisering genom ett ramdirektiv, förhållandet mellan illojal konkurrens och konsumentskydd samt vilken roll uppförandekoder, dvs. regler för god affärssed, kan spela [6].

[6] Skall kompletteras med uppgifter om var på webbplatsen rapporten finns.

Behovet av förändring

Den inre marknadens potentiella fördelar

6. Handeln över gränserna med varor och tjänster ("produkter") ger konsumenterna tillgång till ett större utbud av produkter, även nya produkter som de kanske inte har tillgång till i det egna landet. Det ökar också konkurrenstrycket, vilket innebär ett mer effektivt och konkurrenskraftigt prissatt utbud.

7. Även om den inre marknaden hittills bevisligen har inneburit stora fördelar, så är det tydligt att den ännu är långt från fullbordad. I en rapport som nyligen utarbetades på uppdrag av European Financial Services Round Table [7] konstaterades att skillnader i de nationella bestämmelserna om konsumentskydd och affärsmetoder utgör avsevärda hinder som gör det omöjligt att ha en alleuropeisk marknadsföringsstrategi och standardiserade produkter. I rapporten uppskattas att en fungerande europeisk detaljhandelsmarknad för finansiella tjänster skulle spara 5 miljarder euro om året och öka den ekonomiska tillväxten med 0,5 %.

[7] http://www.zew.de/erfstudyresults/

8. I den senaste Cardiff-rapporten [8] påpekas att priskonvergensen, en viktig indikator på den inre marknadens fullbordande, har stagnerat på senare tid. Den konvergens som följde efter den första "chockvågen" efter det att den inre marknaden inrättats har inte fortsatt, och det finns fortfarande stora prisskillnader. I den tidigare Cardiff-rapporten [9] betonades det faktum att de genomsnittliga detaljhandelspriserna för en produkt i en medlemsstat kan vara upp till 40 % högre eller lägre än genomsnittet i EU, med en genomsnittlig divergens på cirka 30 %. Detta kan jämföras med en variation på cirka 5 % runt det nationella genomsnittet för medlemsstaterna.

[8] Ekonomisk reform: rapport om produkt- och kapitalmarknadernas funktion i gemenskapen, KOM(2002) 743 slutlig.

[9] KOM(2001) 736 slutlig.

9. I båda Cardiff-rapporterna drar man slutsatsen att ytterligare integration och konkurrens kan leda till större konvergens, vilket skulle vara en fördel för konsumenterna och få marknaden att fungera effektivare. Man drar också slutsatsen att handel över gränserna spelar en viktig roll när det gäller att uppnå detta. I den senaste rapporten sägs att ökad utveckling av konsumenternas handel över gränserna och av e-handeln kan bidra till priskonvergens genom att priserna pressas nedåt.

10. Undersökningar visar att om den inre marknaden skall fortsätta att utvecklas måste näringsidkarna uppmuntras att göra reklam för och marknadsföra sig över gränserna, och konsumenterna, som i princip är intresserade av att handla över gränserna, måste uppmuntras till att faktiskt göra det. Några exempel:

* 55 % av konsumenterna inom EU hade inte sett eller hört reklam eller information från ett annat EU-land under de senaste 12 månaderna [10].

[10] Eurobarometer 57.2 och Flash Eurobarometer 128: Public opinion in Europe: Views on business-to-consumer cross-border trade, 14 november 2002.

* 53 % av konsumenterna inom EU skulle absolut eller troligen överväga att köpa från ett annat EU-land om produkten var billigare eller bättre där [11].

[11] http://europa.eu.int/comm/public_opinion/ flash/fl131_en.pdf

11. Såväl de potentiella fördelarna som riskerna med att låta den nuvarande situationen fortsätta kommer att öka i en utvidgad union med 25 eller fler medlemsstater.

Hinder och störningar

12. I den utvidgade konsekvensanalys som publiceras tillsammans med detta förslag undersöks de hinder och möjliga förändringar som presenteras här mer i detalj, och som underlag används bl.a. Eurobarometer-undersökningar, synpunkter från samrådet, akademiska studier av befintlig nationell lagstiftning, det arbete som utförs av en grupp experter från medlemsstaterna samt den konsekvensanalys som GFA utfört [12].

[12] Se den utvidgade konsekvensanalysen, där det finns en källdiskussion. GFA-studien finns på adressen http://europa.eu.int/comm/consumers/ cons_int/safe_shop/fair_bus_pract/index_en.htm.

13. I GFA-studien konstateras att det finns ett antal hinder, en del av dem politiska, som hindrar näringsidkare och konsumenter från att dra nytta av den inre marknaden genom att handla i och med andra EU-länder. Hit hör skatter, särskilt moms, tid och avstånd (hinder som dock förekommer även på de nationella marknaderna och som minskar på grund av e-handeln) samt språkhinder. 53 % av européerna säger att det talar minst ett europeiskt språk förutom sitt modersmål, och 26 % talar två språk.

14. Även om alla dessa hinder åtgärdades skulle otillbörliga affärsmetoder i sig själva ändå utgöra viktiga hinder för den inre marknadens funktion.

15. För det första kan otillbörliga affärsmetoder, om de inte åtgärdas med hjälp av effektivt konsumentskydd, undergräva konsumenternas förtroende. I en undersökning som nyligen genomfördes angav i genomsnitt 18 % av konsumenterna dåligt rättsskydd som en anledning till att inte köpa finansiella tjänster från ett annat land. I en medlemsstat var siffran hela 36 % [13]. I en annan undersökning om handel över gränserna i allmänhet tillfrågades konsumenter som kände sig mindre trygga med att handla från ett annat EU-land om anledningen till detta. 68 % av dem angav sämre konsumentskyddslagstiftning som en viktig eller mycket viktig anledning, medan 76 % angav bristande förtroende för utländska säljare och vad man uppfattade som större risk för bedrägeri som en viktig eller mycket viktig anledning [14].

[13] Eurobarometer 58.1, Financial Services

[14] Eurobarometer 57.2 och Flash Eurobarometer 128: Public opinion in Europe: Views on business-to-consumer cross-border trade, 14 november 2002.

16. För det andra orsakar dessa otillbörliga affärsmetoder marknadsstörningar, eftersom de försämrar konsumentens möjlighet att fatta välinformerade och därför effektiva beslut. Denna snedvridning av konsumenternas vanor skadar konsumenternas kollektiva intressen, även om den enskilde konsumenten inte drabbas av någon ekonomisk förlust. Snedvridningen av konsumenternas beslutsfattande snedvrider även konkurrensen, eftersom den näringsidkare som agerar otillbörligt kan stjäla kunder från de konkurrenter som följer reglerna.

17. Denna effekt påvisas genom det arbete som utförts av European Advertising Standards Alliance (EASA), som i sin årsrapport för 2002 när det gäller klagomål på gränsöverskridande reklam drar slutsatsen att klagomål över gränserna till allra största del gäller verksamhet som bedrivs av mindre seriösa näringsidkare som medvetet utnyttjar kryphål mellan olika nationella system.

18. För konsumenterna var osäkerheten i att inte veta vilket konsumentskydd de andra EU-ländernas lagstiftning ger dem ett större hinder för handel över gränserna - 79 % av dem angav detta som en viktig eller mycket viktig anledning - än om de trodde att skyddet var lägre i andra länder [15].

[15] Ibid. 68 % av dem som svarade angav lägre standard på konsumentskyddet som en mycket viktig eller viktig faktor. I samtliga fall var det konsumenter som kände sig mindre trygga med att handla från ett annat EU-land som tillfrågades.

19. De konsekvenser dessa hinder får förvärras av skillnaderna i hur otillbörliga affärsmetoder regleras i olika medlemsstater. Minimiklausuler i befintlig konsumentskyddslagstiftning, t.ex. direktivet om vilseledande reklam [16], gör att detta problem består eftersom medlemsstaterna kan komplettera med olika krav och därmed ge olika omfattande och olika typer av skydd.

[16] 1984/450/EG, senast ändrat genom 1997/55/EG.

20. I många medlemsstater finns en generell rättslig princip (dvs. en generalklausul), ibland kompletterad med specifika bestämmelser, som styr marknaden och förbjuder otillbörliga affärsmetoder. Dessa allmänna principers omfattning och tillämpning varierar dock mycket mellan olika medlemsstater.

21. Några exempel:

* EG-domstolen har definierat en "normalt informerad samt skäligen uppmärksam och upplyst genomsnittskonsument" som man skall utgå från när man avgöra vad en metod har för inverkan, men många medlemsstater tillämpar inte detta utan undersöker istället vad otillbörliga affärsmetoder får för effekt på mer sårbara konsumenter eller en mycket liten del av konsumenterna (t.ex. 10-15 %) när de skall bedöma en metod [17].

[17] Mer information finns i den utvidgade konsekvensanalys som publiceras med detta förslag, avsnitt 1.4.

* Vissa medlemsstater utgår från att all reklam kan påverka konsumenternas beslutsfattande och därför skulle alla oegentligheter strida mot de nationella bestämmelserna, även om de egentligen inte påverkar konsumenternas beslut [18].

[18] Ibid.

22. Det faktum att företagen måste följa flera olika nationella bestämmelser innebär också extra kostnader för dem som marknadsför sig i andra länder, och för många är detta ett så stort hinder att de avstår från att ens försöka:

* 47 % av företagen angav kravet på att följa olika nationella bestämmelser om affärsmetoder och reklam samt andra konsumentskyddsbestämmelser som ett mycket viktigt eller viktigt hinder för reklam och marknadsföring över gränserna.

* Detta hinder ansågs vara lika viktigt som skattebestämmelser (46 %) och viktigare än språkliga hinder (38 %) [19].

[19] Eurobarometer 57.2 och Flash Eurobarometer 128: Public opinion in Europe: Views on business-to-consumer cross-border trade, 14 november 2002. Se även den utvidgade konsekvensanalysen, avsnitt 1.3.

23. Detta framgår av en undersökning som europeiska postorderförbundet genomförde 2002. I undersökningen framgår att fem av de tio viktigaste hindren för handel över gränserna gäller skillnader i nationella bestämmelser om affärsmetoder [20].

[20] http://europa.eu.int/comm/consumers/ cons_int/safe/_shop/fair/bus/pract/green/pap/comm/responses/followup/business_europe/emota.pdf

24. Skillnaderna i lagstiftning ökar dessutom kostnaden för och arbetet med att tillämpa den, oavsett om det är offentliga myndigheter eller branschorgan som ansvarar för detta. Som EASA påpekade måste alla nationella bestämmelser överensstämma med nationell lagstiftning. Den största skillnaden mellan olika nationella bestämmelser beror på skillnader i nationell lagstiftning, och kan bara undanröjas om skillnaderna i lagstiftningen försvinner. [21] Resultaten av denna fragmentering framgick också tydligt av kommissionens Eurobarometer-undersökning, där 65 % av de tillfrågade företagen ansåg att europeiska uppförandekoder var ett mycket effektivt eller ganska effektivt sätt att underlätta försäljning och marknadsföring av produkter inom EU [22].

[21] http://europa.eu.int/comm/consumers/ cons_int/safe_shop/fair_bus_pract/green_pap_comm/responses_followup/business_europe/easa.pdf

[22] Eurobarometer 57.2 och Flash Eurobarometer 128: Public opinion in Europe: Views on business-to-consumer cross-border trade, 14 november 2002.

Slutsatser

25. Detta visar att otillbörliga affärsmetoder, och de politiska hinder som uppstår genom de olika sätt som finns att förhindra dem, ger upphov till såväl hinder för den inre marknadens funktion som snedvridning av konkurrensen. Eftersom de fragmenterade bestämmelserna får sådana allvarliga konsekvenser är det nödvändigt att vidta åtgärder mot dem på EU-nivå.

26. I GFA:s konsekvensanalys gjordes en bedömning av de olika lagstiftningsmetoder som skulle kunna användas för att avhjälpa detta problem. Man drog slutsatsen att ett ramdirektiv med allmänna principer, kompletterad alltefter behov med branschspecifik lagstiftning, var det lämpligaste verktyget. Denna slutsats gäller under förutsättning att direktivet grundar sig på fullständig harmonisering och att det innehåller bestämmelser om ömsesidigt erkännande baserat på ursprungslandet (diskuteras närmare i nästa avsnitt). Direktivet måste också formuleras på ett sådant sätt att man uppnår nödvändig tydlighet och rättslig förutsägbarhet.

27. Följande konstaterades:

* 38 % av företagen trodde att de skulle öka sin budget för reklam och marknadsföring i andra länder som en följd av harmonisering.

* 46 % av företagen trodde att deras försäljning till utlandet skulle öka om samtliga förordningar om reklam, affärsmetoder och konsumentskydd harmoniserades.

* 10 miljoner konsumenter sade att de skulle handla mycket mer från utlandet om det kändes lika tryggt att handla från ett annat EU-land, och ytterligare 70 miljoner skulle förmodligen handla lite mer från utlandet [23].

[23] Resultat av kvantitativ undersökning i Eurobaromter 57.2.

* Enligt en majoritet av de nationella företagarsammanslutningar som svarade på undersökningen skulle en allmän princip om otillbörliga affärsmetoder i ett ramdirektiv direkt leda till minskade kostnader, och detsamma gäller harmonisering i lämplig grad och tillämpning av principen om ömsesidigt erkännande och ursprungsland.

28. Alternativa metoder, t.ex. särdirektiv utan ett allmänt ramverk, skulle däremot innebära begränsningar:

* Bristande harmonisering av befintliga nationella generalklausuler och rättsliga principer, vilket skulle innebära att betydande hinder för den inre marknaden skulle kvarstå.

* Om enbart den harmonisering som är absolut nödvändig genomförs skulle det innebära att man inte åtgärdar den brist på förtroende för gränsöverskridande konsumentskydd som konsumenterna gett uttryck för i undersökningarna.

* Enligt nära hälften av de företag som svarade skulle kostnaderna för inträde på marknader, transaktions- och marknadsföringskostnader öka.

29. Många aktörer som företräder både näringsidkare och konsumenter har uttryckt stöd för ett initiativ som blandar båda dessa metoder [24]. Vissa aktörer kritiserade starkt detta initiativ i början. Det finns också näringsidkare som fortsatt är mycket kritiska till direktivet. Många andra har dock ändrat uppfattning sedan kommissionen klargjort sin föreslagna ståndpunkt, särskilt efter det seminarium som hölls i januari 2003, och har uttryckt sitt stöd för den metod man valt i förslaget.

[24] T.ex. Télefonica, Pernod Ricard, PartyLite, Nuskin, Nature's Own, Mary Kay, Herbalife, GNLD, Amway, Sveriges Marknadsförbund, BEUC, UK National Consumer Council and Consumers' Association, Tyska konsumentorganisationsförbundet.

Översikt över direktivet

30. Den metod som föreslås i direktivet har följande huvudsakliga beståndsdelar, vilka valts mot bakgrund av de bevis som framkommit för vilka hinder som bör åtgärdas, konsekvensanalysen samt de synpunkter som lämnades vid samrådet [25]:

[25] Mer information om alternativa tillvägagångssätt som övervägdes och avvisades finns i den utvidgade konsekvensanalys som medföljer detta förslag.

* Det fastställs vilka villkor som avgör huruvida en affärsmetod är otillbörlig. Det fastställs inga skyldigheter som näringsidkare måste uppfylla för att bevisa att deras affärsmetoder är tillbörliga. Detta återspeglar dels den åsikt som många gav uttryck för, nämligen att man kan uppnå större rättslig säkerhet genom att definiera otillbörlig snarare än tillbörlig, dels säkerställer det att direktivet kan åtgärda de situationer som orsakar konsumenterna avsevärd skada.

* Direktivet innehåller en inre marknads-klausul, där det föreskrivs att näringsidkarna endast måste uppfylla kraven i ursprungslandet och förhindrar att andra medlemsstater ställer ytterligare krav (ömsesidigt erkännande). Detta behövs för att garantera att näringsidkarna har den rättsliga säkerhet som behövs om de skall kunna handla med konsumenter över gränserna utan att detta innebär en orimlig belastning på dem. Det skall åligga medlemsstaterna att se till att näringsidkare som är etablerade på deras territorium följer nationella bestämmelser, oavsett om den konsument som berörs av deras affärsmetoder är bosatt i medlemsstaten eller inte.

* Direktivet innebär en fullständig harmonisering av de EU-krav som gäller otillbörliga affärsmetoder som tillämpas av näringsidkare gentemot konsumenter och ger en tillräckligt hög nivå av konsumentskydd. Detta behövs för att åtgärda de hinder för den inre marknaden som orsakas av olika nationella bestämmelser och för att ge konsumenternas förtroende det stöd som behövs för att principen om ömsesidigt erkännande skall fungera. Medlemsstaterna kommer inte att kunna använda minimiklausulerna i andra direktiv för att införa ytterligare krav på det område som samordnas genom detta direktiv.

* Direktivet innehåller en generellt förbud som skall ersätta de olika befintliga generalklausuler och principer som finns i medlemsstaterna, och det definierar ett gemensamt EU-ramverk som innebär en avsevärd förenkling av den lagstiftning som gäller för näringsidkare och konsumenter, något som flera av samrådsdeltagarna efterlyst. Komponenterna i detta generella förbud beskrivs i punkterna 48-54 nedan.

* I direktivet fastställs att EG-domstolens genomsnittskonsument, snarare än den sårbara och otypiska konsumenten, skall användas som riktmärke. Detta test, som är ett uttryck för proportionalitetsprincipen, tillämpas när konsumenternas allmängiltighet berörs av en affärsmetod. Den används när man behöver beakta den genomsnittliga medlemmen av en viss grupp (t.ex. barn) som är föremål för en affärsmetod. Detta kommer att klargöra vilken standard som skall tillämpas av nationella domstolar och avsevärt minska risken för att det görs skilda bedömningar av en och samma metod inom EU, samtidigt som den är ett hjälpmedel när man behöver beakta relevanta sociala, kulturella eller språkliga faktorer i olika målgrupper.

* I direktivet fastställs två huvudtyper av otillbörliga affärsmetoder: "vilseledande" och "aggressiva" metoder. Dessa bestämmelser innehåller samma element som det generella förbudet, men fungerar oberoende av denna. Det betyder att en metod som är antingen vilseledande eller aggressiv enligt bestämmelserna automatiskt är otillbörlig. Om metoden vare sig är vilseledande eller aggressiv används det generella förbudet för att avgöra om den är otillbörlig. I bestämmelserna om "vilseledande" affärsmetoder definieras såväl handlingar och underlåtenhet att utföra en handling som kan vilseleda, och det är därför inte nödvändigt att föreskriva skyldigheter, något som många ansåg skulle vara onödigt betungande och som enligt konsekvensanalysen skulle medföra avsevärda kostnader för näringsidkarna. Liknande farhågor uttrycktes när det gällde att definiera tillbörliga eller otillbörliga affärsmetoder i samband med kundservice. Därför görs detta inte i direktivet, utan istället tillämpas samma principer oavsett om det rör sig om affärsmetoder som används före eller efter försäljningen av en produkt.

* För att göra direktivet tydligare och enklare ingår bestämmelserna från direktivet om vilseledande reklam (dvs. de bestämmelser som gäller reklam som når eller riktar sig till konsumenter) och det befintliga direktivets tillämpningsområde begränsas till reklam som riktar sig till andra företag och jämförande reklam som kan skada en konkurrent (t.ex. genom misskreditering), men som inte skadar konsumenten. Vissa av bestämmelserna i distansförsäljningsdirektivet om leverans utan föregående beställning upphör också att gälla och ingår nu i ramdirektivet.

* I en bilaga till direktivet finns en kort "svart lista" över affärsmetoder som under alla omständigheter är otillbörliga, och därmed förbjudna i alla medlemsstater. Denna lista skall tillämpas i samtliga medlemsstater och kan bara ändras eller kompletteras på samma sätt som resten av direktivet. Detta bidrar till rättslig visshet och ökat förtroende från konsumenternas sida genom att metoder som pyramidspel förbjuds, eftersom de alltid innebär en avsevärd snedvridning av genomsnittskonsumentens beslutsfattande och strider mot de krav som god yrkessed innebär.

Allmänna bestämmelser (kapitel 1)

Syfte (artikel 1)

31. Syftet, som fastställs i artikel 1, är att tillhandahålla ett högt konsumentskydd och göra det möjligt för den inre marknaden att fungera.

32. Syftet skall uppnås genom att man med hjälp av detta direktiv tillnärmar medlemsstaternas lagstiftning om otillbörliga affärsmetoder.

33. I artikel 1 görs det helt klart att denna tillnärmning gäller de otillbörliga affärsmetoder som skadar konsumenternas ekonomiska intressen.

Definitioner (artikel 2)

34. I denna artikel definieras ett antal termer som används i direktivet. Definitionen av "konsument" är den standarddefinition som finns i flera direktiv om konsumentskydd. [26]

[26] T.ex. Europaparlamentets och rådets direktiv 1999/44/EG av den 25 maj 1999 om vissa aspekter rörande försäljning av konsumentvaror och härmed förknippade garantier (EGT L 299, 12.12.1995, s. 11-12), Europaparlamentets och rådets direktiv 97/7/EG av den 20 maj 1997 om konsumentskydd vid distansavtal (EGT L 144, 4.6.1997, s. 19-28), rådets direktiv 93/13/EEG av den 5 april 1993 om oskäliga villkor i konsumentavtal (EGT L 95, 21.4.1993, s. 29-34), rådets direktiv 85/577/EEG av den 20 december 1985 för att skydda konsumenten i de fall då avtal ingås utanför fasta affärslokaler (EGT L 372, 31.12.1985, s. 31-33).

35. Det ges också en definition av "genomsnittskonsument", som omfattar det riktmärke som EG-domstolen [27] fastställt - en konsument som är "normalt informerad samt skäligen uppmärksam och upplyst". Som förklaras ovan finns denna definition i artikel 5 för att säkerställa att man vid bedömningen av en metods inverkan på en specifik grupp skall utgå från den genomsnittliga gruppmedlemmens egenskaper.

[27] Se t.ex. mål C-315/92, Verband Sozialer Wettbewerb eV mot Clinique Labatories SNC och Estée Lauder Cosmetics GmbH (1994) Reg. I-317; mål C-210/96, Gut Springheide GmbH mot Oberkreisdirektor des Kreises Steinfurt (1998) REG I-4657.

36. Definitionen av "affärsmetod" omfattar uttryckligen marknadskommunikation och reklam för att klargöra sambandet med förordningen om säljfrämjande åtgärder och de bestämmelser som hämtats från direktivet om vilseledande reklam. [28]

[28] Direktiv 84/450/EEG (EGT L 250, 19.9.1984), senast ändrat genom direktiv 97/55/EG.

37. Det definieras också vad "avsevärd snedvridning" av konsumentens ekonomiska beteende innebär, då det är ett av tre villkor i det generella förbudet. Definitionen består av två delar: för det första måste affärsmetoden användas för att påverka konsumentens förmåga att fatta ett välgrundat beslut, för det andra måste denna påverkan vara tillräckligt stor för att konsumenten skall ändra sitt beslut. Hur detta begrepp skall tillämpas beskrivs i punkt 54 nedan.

38. I detta avsnitt finns också definitioner av "god yrkessed", "uppfordran till anbud" och "otillbörlig påverkan", som beskrivs i de avsnitt nedan som handlar om artiklarna 5-9.

Tillämpningsområde (artikel 3)

39. Direktivet omfattar endast frågor som påverkar konsumenternas ekonomiska intressen, vilket klargörs i artikel 1. Detta betyder att sådant som smak, anständighet och socialt ansvar inte omfattas av direktivet, såvida det inte finns en koppling mellan näringsidkarens skyldigheter på dessa områden och dennes produkter i marknadsföringen. Ett exempel på när direktivet skulle gälla är om en näringsidkare hävdar att en viss del av vinsten från försäljning av julkort går till välgörenhet.

40. Det betyder också att vissa andra handlingar som utgör illojal konkurrens i vissa medlemsstater men som inte skadar konsumentens ekonomiska intressen, t.ex. bestämmelser om exakta efterbildningar (oavsett om det finns risk för förväxling eller ej) och misskreditering av en konkurrent, inte omfattas av direktivet. Metoder som i vissa medlemsstater betraktas som illojal konkurrens och som skadar konsumenternas ekonomiska intressen, t.ex. vilseledande om kommersiellt ursprung (som innebär att konsumenten kan förväxla näringsidkarens produkt/varumärke med en konkurrents) omfattas av direktivet.

41. Antitrustfrågor som konkurrenshämmande affärsmetoder, missbruk av dominerande ställning samt koncentrationer och nyförvärv omfattas inte av direktivet. Det gäller enbart affärsmetoder som tillämpas av näringsidkare gentemot slutkonsumenten, och täcker alltså inte affärsmetoder mellan företag, som bojkott och leveransvägran.

42. Avtalsrätt omfattas inte av direktivet, som alltså inte har någon inverkan på ett avtals ingående, giltighet eller verkan.

43. Direktivet syftar till att skydda konsumenternas ekonomiska intressen, vilket betyder att konsumenthälso- och säkerhetsaspekter på produkter ligger utanför direktivets tillämpningsområde. Vilseledande påståenden om fördelar för hälsan, som kan påverka konsumentens förmåga att fatta välinformerade beslut, kommer att bedömas enligt bestämmelserna om vilseledande reklam. Om en näringsidkare t.ex. hävdar att en produkt får håret att växa ut igen på flintskalliga när så inte är fallet, är det ett vilseledande påstående som faller inom direktivets tillämpningsområde. Om konsumenten istället blir sjuk av att använda produkten är det inte något som omfattas av direktivet.

44. Ramdirektivet kommer endast att vara tillämpligt på områden där det inte finns särskilda bestämmelser som reglerar otillbörliga affärsmetoder. Om det finns sådana särskilda bestämmelser har de företräde framför ramdirektivet. Enbart hänvisningar till mer allmänna principer som "det allmänna bästa" eller "rättvis handel" i särdirektiv kommer inte att räcka för att motivera ett undantag på områden som harmoniseras genom ramdirektivet om anledningen är att skydda konsumentens ekonomiska intressen.

45. Om ett särdirektiv enbart reglerar vissa aspekter av affärsmetoder, till exempel informationskrav, skall ramdirektivet gälla övriga delar, till exempel om den information som krävs enligt branschlagstiftningen presenterats på ett vilseledande sätt. Direktivet kompletterar därför såväl befintlig som framtida lagstiftning, till exempel förslaget till förordning om säljfrämjande åtgärder, direktivet om konsumentkrediter [29] och direktivet om e-handel [30].

[29] Rådets direktiv 87/102/EEG av den 22 december 1986 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om konsumentkrediter, EGT L 278, 11.10.1988, s. 33.

[30] Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/31/EG av den 8 juni 2000 om vissa rättsliga aspekter på informationssamhällets tjänster, särskilt elektronisk handel, på den inre marknaden ("direktiv om elektronisk handel"), EGT L 178, 17.7.2000, s. 1-16.

46. Direktivet skall inte påverka tillämpningen av de bestämmelser som reglerar internationell privaträtt på de områden som inte tillnärmas genom direktivet.

Inre marknaden (artikel 4)

47. Den konvergens som förslaget till direktiv innebär skapar förutsättningar för att införa principen om ömsesidigt erkännande av lagar om otillbörliga affärsmetoder. I artikel 4 föreskrivs att näringsidkarna enbart måste följa lagarna i den medlemsstat där de har sitt säte, och förbjuder andra medlemsstater att ställa ytterligare krav på dem inom det område direktivet gäller, eller att hindra den fria rörligheten för varor och tjänster om näringsidkaren har följt lagarna i den medlemsstat där han eller hon är etablerad.

Otillbörliga affärsmetoder (kapitel 2)

Generellt förbud (artikel 5)

48. Det generella förbudet är det centrala elementet i direktivet, och medför den harmonisering som krävs för att överbrygga hindren på den inre marknaden och säkerställa ett högt och enhetligt konsumentskydd. Detta sker genom att befintliga nationella generalklausuler avseende otillbörliga affärsmetoder mellan näringsidkare och konsumenter ersätts med kriterier för att avgöra huruvida en affärsmetod är otillbörlig, kriterier som är betydligt mer precisa än de nationella generalklausuler som finns idag. Om detta generella förbud inte ingick, skulle medlemsstaterna kunna fortsätta att tillämpa sina olika generalklausuler, något som skulle undergräva den harmonisering som direktivet innebär, även vad gäller vilseledande och aggressiva metoder som tas upp särskilt.

49. I detta sammanhang spelar den inre marknads-klausulen en mycket viktig roll: om en metod bedöms vara otillbörlig i en medlemsstat kan klausulen fortfarande tillämpas för att hindra näringsidkare etablerade på dess territorium från att sälja till konsumenter. Till skillnad från idag kommer den inte att kunna tillämpas för att hindra näringsidkare som är etablerade någon annanstans i EU från att sälja till sina konsumenter. Detta innebär att de rättsliga vissheten kommer att vara hög, eftersom bara en uppsättning bestämmelser gäller, och kriterierna i lagstiftningen kommer att vara mer precisa än vad som är fallet idag.

50. En del metoder som i dag bedöms vara otillbörliga i vissa medlemsstater kan fångas upp av generalklausulen även om de inte är vilseledande eller aggressiva (t.ex. försäljning med kopplingsförbehåll i Frankrike), exempelvis om en näringsidkare säljer en paketresa bara på villkor att konsumenten också köper reseförsäkring och avbeställningsskydd. Fall i andra medlemsstater visar att det är svårt att bedöma nya metoder med hjälp av särskilda bestämmelser om vilseledande eller aggressiva metoder om bestämmelserna inte utformats med just dessa nya metoder i åtanke (t.ex. en webbplats där konsumentens webbanslutning vidarebefordras till en server i ett annat land och på så sätt orsakar oväntat höga telefonräkningar), och att man måste tillämpa villkoren i generalklausulen direkt. Att ha denna möjlighet bidrar till att säkerställa att direktivet kan anpassas till ny teknik och till marknadsutvecklingen.

51. Det generella förbudet gäller otillbörliga affärsmetoder. I det fastställs tre villkor som skall prövas för att avgöra om en metod är otillbörlig: Den klagande måste visa att samtliga tre villkor är uppfyllda för att en metod skall bedömas som otillbörlig:

* Metoden strider mot god yrkessed.

* Den konsument som man skall utgå från för att fastställa metodens konsekvenser är den "genomsnittskonsument" som EG-domstolen definierat.

* Metoden måste innebära, eller sannolikt komma att innebära, en avsevärd snedvridning av konsumentens ekonomiska beteende.

52. Tillsammans utgör dessa tre komponenter ett fristående generellt förbud som kan åberopas även om omständigheterna i ett visst fall inte faller inom någon av de kategorier av otillbörlighet som definieras längre fram i direktivet eller i bilagan. I praktiken kommer detta förmodligen inte att tillämpas särskilt ofta, eftersom de två kategorierna vilseledande och aggressiva affärsmetoder täcker in de allra flesta fall.

53. Begreppet "god yrkessed" som avses i första villkoret, och som definieras i artikel 2, har en motsvarighet i de flesta medlemsstaters rättssystem. Med god yrkessed avses den aktsamhet och fackmässighet som en god näringsidkare visar i enlighet med allmänt vedertagna normer för den bransch näringsidkaren är verksam inom. Detta begrepp är nödvändigt för att säkerställa att affärsmetoder som följer normalt bruk, t.ex. reklam som grundar sig på igenkännande av ett varumärke eller produktplacering, inte hamnar inom direktivets tillämpningsområde även om de kan påverka konsumenternas ekonomiska beteende. Det är viktigt att komma ihåg att villkoren är kumulativa. Även om en metod strider mot god yrkessed så är den bara otillbörlig om även de andra villkoren i det generella förbudet är uppfyllda.

54. Det tredje villkoret innebär att affärsmetoden, i sammanhanget,

* måste ha en sådan effekt att den påverkar, eller sannolikt kommer att påverka, konsumentens beteende och medföra att denne fattar ett affärsbeslut som han eller hon normalt inte skulle ha fattat, och

* denna effekt måste uppstå genom att konsumentens förmåga att fatta ett välgrundat affärsbeslut försämras. Incitament som att bjuda på te eller kaffe eller erbjuda gratis transport till affärslokalerna omfattas alltså inte, eftersom konsumenten fritt kan välja att anta detta erbjudande eller inte.

55. Ett affärsbeslut kan t.ex. vara ett beslut om att köpa en vara eller inte och från en viss leverantör, ett beslut om att utöva rättigheter enligt ett avtal, eller att förnya eller avsluta en affärsrelation med en leverantör.

Vilseledande och aggressiva affärsmetoder (artiklarna 6-9)

56. De flesta av de metoder som skulle definieras som otillbörliga under det generella förbudet hör antingen till kategorin "vilseledande" eller kategorin "aggressiva". För att öka den rättsliga vissheten beskrivs dessa två kategorier närmare i artiklarna 6-9. Dessa artiklar tillämpar det generella förbudets tre villkor på två nyckelområden. Det betyder att en affärsmetod automatiskt är otillbörlig om den bedöms vara vilseledande eller aggressiv, utan vidare hänvisning till villkoren i artikel 5.

57. Det generella förbudets tre villkor ingår i otillbörlighetskategorierna enligt följande:

* Att vilseleda konsumenter eller bemöta dem aggressivt anses utgöra snedvridning av konsumenternas beteende snarare än tillåten påverkan, och strider därför mot god yrkessed. Handlingar som innebär att näringsidkaren bedrar, trakasserar eller utövar otillbörligt inflytande på konsumenten står alltid i strid med god yrkessed och innebär att konsumentens förmåga att fatta ett välgrundat beslut avsevärt försämras. Av denna anledning finns det ingen separat hänvisning till god yrkessed eller "snedvridning" i definitionen av "avsevärd snedvridning".

* Villkoret "avsevärd" ingår i kravet i artiklarna 6 och 8 på att affärsmetoden "därigenom medför eller kan medföra att genomsnittskonsumenten fattar ett affärsbeslut som denne normalt inte skulle ha fattat".

* I var och en av artiklarna 6, 7, 8 och 9 bedöms vilka effekter en affärsmetod får för "genomsnittskonsumenten" i enlighet med villkoren i det generella förbudet. Om en affärsmetod är särskilt riktad till en viss konsumentgrupp innebär detta att affärsmetodens inverkan skall bedömas i relation till gruppens genomsnittliga medlem.

58. Dessa kategorier utesluter inte att det generella förbudet tillämpas fristående, då det även fortsatt kommer att fungera som skyddsnät och vara ett sätt att bedöma huruvida befintliga eller framtida affärsmetoder som inte är av någon av de två nyckeltyperna är otillbörliga.

59. Som förklaras ovan innebär detta förslag att direktivets bestämmelser tillämpas på affärsmetoder såväl före som efter köpet, istället för att man har en särskild kategori som gäller kundservice. Näringsidkaren måste alltså säkerställa att affärsmetoderna i samband med kundservice uppfyller samma kriterier som affärsmetoder som används före försäljningen. Avsaknaden av kundservicetjänster skall i sig inte anses otillbörligt, såvida inte näringsidkarens handlande ger en genomsnittskonsument anledning att ha helt andra förväntningar på kundservicen efter försäljning. Det finns i förslaget till direktiv t.ex. ingen skyldighet att erbjuda teknisk support via ett särskilt telefonnummer. Om näringsidkaren (t.ex. en datorleverantör) hävdar att en sådan tjänst finns när så inte är fallet är det dock vilseledande och därmed otillbörligt.

Vilseledande metoder (artiklarna 6 och 7)

60. En affärsmetod kan vara vilseledande genom handling eller underlåtande, och denna uppdelning återspeglas i artikelstrukturen.

61. Artiklarna innehåller de gällande bestämmelserna från direktivet om vilseledande reklam, som här tillämpas på andra affärsmetoder, även kundservice. Dessa bestämmelser är desamma som bestämmelserna i det befintliga direktivet om vilseledande reklam, med de tillägg som behövs för att uppnå full harmonisering. Det skulle t.ex. vara vilseledande att lura konsumenterna vad gäller de resultat man kan förvänta sig av en produkt, t.ex. viktnedgång, ökad hårväxt eller förbättrad prestanda.

62. En viktig princip är att det är affärsmetodens samlade effekt, inklusive hur produkten presenteras, som måste beaktas. Om den presenteras på ett oklart sätt innebär det enligt artikel 7 helt klart en underlåtenhet.

63. Bestämmelserna är inte något försök att sammanställa en uttömmande förteckning över information som näringsidkaren måste ge. Den skyldighet näringsidkaren har genom ramdirektivet är snarare att inte utelämna "viktig" information som genomsnittskonsumenten behöver för att fatta ett välgrundat affärsbeslut och denna information inte är uppenbar från sammanhanget.

64. Enligt artikel 7 är näringsidkaren skyldig att ge viss central information om en produkt så att konsumenten kan fatta ett välgrundat beslut om att köpa varan eller inte. Konsumenten behöver denna information när han eller hon överväger att köpa en vara. De krav som fastställs i artikel 7.3 gäller bara marknadskommunikation som utgör en uppfordran till anbud enligt definitionen i artikel 2. Allmän marknadsföring för att informera om ett varumärke eller en produkt, som inte motsvarar definitionen av uppfordran till anbud, behöver inte innehålla denna information. Om denna information inte framgår av sammanhanget måste näringsidkaren ge den till konsumenten för att undvika att göra sig skyldig till vilseledande underlåtenhet.

65. I artikel 7 föreskrivs också att de informationskrav som fastställs i andra direktiv skall betraktas som "viktig" information enligt detta direktiv. På så sätt försöker man balansera konsumentens informationsbehov mot insikten att för mycket information kan vara ett lika stort problem som för lite information.

66. I artikel 6 beskrivs hur näringsidkare kan agera för att lura kunder och hur detta utgör otillbörliga affärsmetoder. Hit hör kraven i direktivet om vilseledande reklam, med vissa tillägg som kundservice efter försäljning och reklamationshantering, behov av service, byte eller reparation samt direkt eller indirekt stöd.

67. Artikel 6 omfattar också marknadsföring av en produkt genom imitation av de utmärkande dragen hos en annan produkt på ett sätt som kan orsaka att de två produkterna förväxlas, en näringsidkares underlåtenhet att uppfylla ett åtagande till en offentlig myndighet om att upphöra med en otillbörlig affärsmetod och, på vissa villkor, en näringsidkares underlåtenhet att följa bestämmelserna i en uppförandekod som han eller hon förbundit sig att följa.

68. I bestämmelsen fastställs att uppförandekoder till sin natur är frivilliga, och det fastställs kriterier för att avgöra när en näringsidkares handlande i förhållande till en sådan kod rimligen kan anses påverka konsumentens beslut. Dessa bestämmelser gäller alla typer av uppförandekoder, nationella eller EU-täckande. Det är dock bara de delar av en kod som på ett betydande sätt kan eller troligen kan påverka konsumentens ekonomiska beteende i förhållande till en produkt som skall beaktas. Detta betyder att sådant som smak, anständighet och socialt ansvar, som förklaras ovan, inte omfattas av direktivet, såvida inte näringsidkaren i sin marknadsföring gör en koppling mellan sina handlingar på dessa områden och sina produkter.

69. I regel ligger bevisbördan när det gäller en affärsmetods otillbörlighet hos den klagande. Artikel 6.1 f utgör ett undantag. Om en näringsidkare gör ett faktapåstående som inte kan styrkas om en produkt, skall detta beaktas av domaren när det fastställs huruvida näringsidkaren använt en vilseledande och därmed otillbörlig affärsmetod. Denna omvända bevisbörda finns redan som en möjlighet i direktivet om vilseledande reklam, eftersom konsumenterna inte har möjlighet att bevisa att ett faktapåstående är osant. Å andra sidan är en näringsidkare som hävdar att en produkt inte har några bieffekter eller har testats kliniskt eller vetenskapligt i en betydligt bättre sits när det gäller att bevisa riktigheten i sådana påståenden, t.ex. genom att lägga fram forskningsresultat. Näringsidkaren bör inte göra sådana påståenden som inte kan styrkas.

Aggressiva metoder (artiklarna 8 och 9)

70. I dessa artiklar beskrivs tre sätt på vilka en affärsmetod kan vara aggressiv, nämligen trakasseri, tvång och otillbörlig påverkan. Det fastställs kriterier som skall tillämpas för att skilja mellan aggressiva metoder och laglig marknadsföring.

71. "Otillbörlig påverkan", som definieras i artikel 2, betyder att en näringsidkare utnyttjar sin maktposition på ett sätt som avsevärt begränsar konsumentens möjlighet att fatta ett välgrundat beslut. Om en konsument t.ex. redan står i skuld till en näringsidkare och ligger efter med betalningen, kan näringsidkaren anses utöva otillbörlig påverkan om han eller hon erbjuder konsumenten att skjuta upp betalningen på villkor att denne köper en annan produkt. Att erbjuda en konsument incitament, t.ex. gratis bussresa till en affär utanför centrum, eller förfriskningar medan man handlar, kan påverka en konsument men utgör inte otillbörlig påverkan, eftersom det inte påverkar konsumentens förmåga att fatta ett välgrundat beslut. Enligt samma logik är säljfrämjande åtgärder i sig inte en aggressiv metod.

Uppförandekoder (kapitel 3)

72. I vissa medlemsstater är det tradition att använda uppförandekoder för att definiera normer eller standarder för näringsidkare som komplement till lagstiftningen. Dessa kan antingen användas för att i närmare detalj beskriva hur lagstiftningsinstrumenten skall tillämpas (t.ex. förklara komplexa begrepp på ett sätt som konsumenter kan förstå) eller på områden där det inte finns några särskilda rättsliga krav (t.ex. olika aspekter av kundservice).

73. Uppförandekoder som gäller i hela EU kan bidra till konvergens i förväntningarna vad gäller god yrkessed och därmed ytterligare minska de hinder som finns på den inre marknaden, samtidigt som det måste säkerställas att sådana koder inte förhindrar, begränsar eller negativt påverkar konkurrensen. Sådana koder kan ha ett mervärde genom att de hjälper näringsidkarna att tillämpa direktivets principer på ett effektivt sätt i det dagliga arbetet.

74. Medlemsstaterna kan beakta uppförandekoder på det område som harmoniseras genom direktivet när de bedömer huruvida en näringsidkare har brutit mot direktivets bestämmelser såsom det genomförts i den medlemsstat där näringsidkaren har sitt säte. Exakt hur en EU-täckande uppförandekod skulle kunna fungera beror på den berörda branschens behov och förutsättningar.

75. Detta kapitel innehåller även bestämmelser för hur kodutfärdarna kan kontrollera direktivets krav, förutsatt att detta sker som komplement till och inte ersättning för de andra mekanismer som föreskrivs i kapitel 4. Detta är samma bestämmelse som finns i det befintliga direktivet om vilseledande reklam.

Slutbestämmelser (kapitel 4)

76. Detta kapitel innehåller vissa allmänna bestämmelser samt

* information om tillsyn och sanktioner,

* ändringar av tillämpningsområdet för direktivet om vilseledande reklam för att införliva aspekter om rör näringsidkarnas agerande gentemot konsumenter i ramdirektivet (se ovan), och

* ersätter hänvisningen till direktivet om vilseledande reklam med en hänvisning till detta direktiv i förteckningen i bilagan till direktivet om förbudsföreläggande.

77. Bestämmelserna om tillsyn i artiklarna 11-13 motsvarar de bestämmelser som finns i flera befintliga direktiv [31], särskilt artiklarna 4-6 i direktiv 84/450/EEG om vilseledande reklam, senast ändrat genom direktiv 97/55/EG om vilseledande reklam så att detta omfattar jämförande reklam [32]. Det innebär därför inga nya skyldigheter för medlemsstaterna när det gäller den typ av tillsyn som krävs.

[31] T.ex. artikel 11 i direktiv 97/7/EG.

[32] Se ovan.

78. Bestämmelserna i artikel 13 om påföljder för näringsidkare som bryter mot bestämmelserna grundar sig också på bestämmelser i befintliga konsumentdirektiv [33]. Medlemsstaterna uppmanas att säkerställa att direktivet tillämpas i enlighet med domstolens dom i mål C-68/88 (kommissionen mot Grekland).

[33] Artikel 10 i direktiv 90/314/EEG, artikel 11.1 i direktiv 97/7/EG, artikel 8 i direktiv 98/6/EG och artikel 31 i förslaget om konsumentkrediter.

79. I artiklarna 14 och 16 görs de ändringar som behövs för att begränsa tillämpningsområdet för direktivet om vilseledande reklam till att enbart omfatta reklam som skadar företag men inte konsumenter. Denna ändring är nödvändig eftersom alla bestämmelser från det direktivet som gäller konsumenter nu ingår i ramdirektivet. I artikel 14 ändras tillämpningsområdet för och bestämmelserna i direktiv 84/450/EEG, senast ändrat genom direktiv 97/55/EEG. Artikel 16 innebär att en hänvisning till ramdirektivet ersätter hänvisningen till direktivet om vilseledande reklam i bilagan till direktivet om förbudsföreläggande, så att det är möjligt att ansöka om förbudsföreläggande i syfte att skydda konsumenternas allmänna intresse mot otillbörliga affärsmetoder.

80. I enlighet med andra konsumentdirektiv som antagits på senare tid föreskrivs i artikel 17 att medlemsstaterna är skyldiga att i ökad omfattning informera sina medborgare om harmoniserad nationell konsumentlagstiftning, om möjligt i samarbete med näringsidkarna [34].

[34] Artikel 16 i direktiv 97/7/EG, artikel 7 i direktiv 98/6/EG och artikel 9 i direktiv 1999/44/EG.

Slutkommentarer

81. Kommissionen anser att detta förslag till rådets och Europaparlamentets direktiv bör antas så snart som möjligt.

82. Ett kompletterande förslag till en förordning om samarbete i konsumentskyddsfrågor kommer att möjliggöra effektivare administrativt samarbete mellan medlemsstaterna, vilket kommer att underlätta ett effektivt genomförande av principerna i detta förslag till direktiv.

2003/0134 (COD)

Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV om otillbörliga affärsmetoder som tillämpas av näringsidkare gentemot konsumenter på den inre marknaden och om ändring av direktiv 84/450/EEG, 97/7/EG och 98/27/EG (direktiv om otillbörliga affärsmetoder)

EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 95 i detta,

med beaktande av kommissionens förslag [35],

[35] EUT L [...], [...], s. [...].

med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande [36],

[36] EUT C [...], [...], s. [...].

i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget [37], och

[37] EUT C [...], [...], s. [...].

av följande skäl:

(1) Enligt artikel 14.2 i fördraget omfattar den inre marknaden ett område utan inre gränser, där fri rörlighet för varor och tjänster samt etableringsfrihet säkerställs. Att utveckla tillbörliga affärsmetoder på ett område utan inre gränser är nödvändigt för att främja utvecklingen av gränsöverskridande verksamhet.

(2) Medlemsstaternas lagar om otillbörliga affärsmetoder skiljer sig mycket från varandra, vilket kan leda till märkbar snedvridning av konkurrensen och hindra den inre marknaden från att fungera smidigt. Vad gäller reklam fastställs i rådets direktiv 84/450/EEG, senast ändrat genom direktiv 97/55/EG, om vilseledande och jämförande reklam minimikriterier för harmonisering av vilseledande reklam, men medlemsstaterna hindras inte från att behålla eller anta bestämmelser för att säkerställa ett högre skydd för konsumenterna. Som ett resultat av detta varierar bestämmelserna om vilseledande reklam mycket från medlemsstat till medlemsstat.

(3) Dessa skillnader skapar ovisshet vad gäller vilka nationella bestämmelser som gäller för otillbörliga affärsmetoder som skadar konsumentens ekonomiska intressen, och det skapar flera hinder som påverkar många näringsidkare och konsumenter. Dessa hinder medför ökade kostnader för näringsidkarna när de drar nytta av den inre marknadens friheter, särskilt när de har för avsikt att bedriva saluföring över gränserna, reklamkampanjer och säljfrämjande åtgärder. Det innebär också att konsumenterna blir osäkra på sina rättigheter och att deras förtroende för den inre marknaden undergrävs.

(4) I brist på enhetliga regler på gemenskapsnivå kan hinder för etableringsfrihet eller för handel med varor och tjänster över gränserna motiveras mot bakgrund av domstolens rättspraxis, så länge syftet är att gagna det allmänna intresset och så länge hindren är proportionerliga jämfört med detta intresse. Mot bakgrund av gemenskapens mål, fördragets bestämmelser om fri rörlighet, gemenskapens sekundärlagstiftning och enligt kommissionens politik om marknadskommunikation [38] bör sådana hinder undanröjas. Sådana hinder kan bara undanröjas genom att det införs enhetliga regler på gemenskapsnivå och genom att vissa rättsliga begrepp klargörs på gemenskapsnivå i den omfattning som krävs för att den inre marknaden skall fungera ordentligt och för att säkerställa kravet på rättssäkerhet och rättslig visshet.

[38] Kommissionens meddelande om uppföljning av grönboken om affärskommunikation på den inre marknaden, KOM(1998) 121 slutlig, 4.3.1998.

(5) Genom detta direktiv tillnärmas därför medlemsstaternas lagstiftning om otillbörliga affärsmetoder, vilket även omfattar otillbörlig reklam som skadar konsumenternas ekonomiska intresse. Det omfattar eller påverkar inte nationell lagstiftning om otillbörliga affärsmetoder som enbart skadar konkurrenters ekonomiska intressen eller som gäller transaktioner mellan näringsidkare, inte heller de bestämmelser i direktiv 84/450/EEG som gäller reklam som är vilseledande för företag men inte för konsumenter, eller som gäller jämförande reklam. Inte heller påverkas vedertagna reklam- och marknadsföringsmetoder som produktplacering, märkesdifferentiering eller att erbjuda incitament som rimligen kan påverka konsumenternas uppfattning om en produkt och påverka deras beteende utan att det försvagar konsumenternas förmåga att fatta ett välgrundat beslut. Direktivet omfattar affärsmetoder som direkt syftar till att påverka konsumenternas beslut att köpa en viss produkt. Det omfattar inte affärsmetoder som tillämpas främst i andra syften, till exempel marknadskommunikation som riktar sig till investerare, som årsrapporter och reklammaterial för företag.

(6) Detta direktiv hindrar inte enskilda personer från att vidta enskilda åtgärder om de skadats av en otillbörlig affärsmetod. Det påverkar inte heller tillämpningen av gemenskapsbestämmelser och nationella bestämmelser om avtalsrätt, immaterialrätt och bestämmelser om produkters hälso- och säkerhetsaspekter eller gemenskapens konkurrensbestämmelser och tillhörande nationella genomförandebestämmelser.

(7) Det är nödvändigt att säkerställa att sambandet mellan detta direktiv och befintlig gemenskapslagstiftning är tydligt särskilt när det gäller detaljbestämmelser om otillbörliga affärsmetoder som gäller specifika branscher. Detta direktiv ändrar därför direktiv 84/450/EEG [39], senast ändrat genom direktiv 97/55/EG om vilseledande och jämförande reklam [40], direktiv 98/27/EG om förbudsföreläggande för att skydda konsumenternas intressen [41] samt direktiv 97/7/EG om konsumentskydd vid distansavtal [42]. Detta direktiv är sålunda tillämpligt endast i den mån det inte finns några särskilda bestämmelser i gemenskapslagstiftningen som reglerar specifika aspekter av otillbörliga affärsmetoder, till exempel krav på information och det sätt på vilket informationen presenteras för konsumenten. Direktivet skyddar konsumenterna när det inte finns någon branschlagstiftning på gemenskapsnivå, och hindrar näringsidkare från att ge ett felaktigt intryck av en produkts beskaffenhet. Detta är särskilt viktigt när det gäller komplexa produkter som innebär stora risker för konsumenten, exempelvis vissa finansiella tjänster. Direktivet kompletterar följaktligen de delar av gemenskapens regelverk som är tillämpliga på affärsmetoder som skadar konsumenternas ekonomiska intressen, särskilt Europaparlamentets och rådets förordning om säljfrämjande åtgärder på den inre marknaden. Genom denna förordning avskaffas vissa förbud eller begränsningar avseende säljfrämjande åtgärder liksom hänvisning till dem i marknadskommunikation. Allmänna krav som gäller för vilseledande reklam och andra otillbörliga affärsmetoder och som är tillämpliga på säljfrämjande åtgärder omfattas av detta direktiv.

[39] EGT L 250, 19.9.1984, s. 17.

[40] EGT L 290, 23.10.1997, s.18.

[41] EGT L 166, 11.6.1998, s. 51.

[42] EGT L 144, 4.6.1997, s. 19.

(8) Den höga graden av konvergens som uppnås genom direktivets bestämmelser om tillnärmning av nationella bestämmelser innebär ett högt konsumentskydd. Genom direktivet fastställs därför ett enda generellt förbud mot otillbörliga affärsmetoder som snedvrider konsumentens ekonomiska beteende. I direktivet fastställs också bestämmelser om aggressiva affärsmetoder, som för närvarande inte är reglerade på EU-nivå. Den harmonisering som uppnås och det höga konsumentskyddet skapar i sin tur förutsättningar för att göra principen om ömsesidigt erkännande tillämplig på det område som omfattas av direktivet.

(9) Som ett resultat av kombinationen av harmonisering och principen om ömsesidigt erkännande kommer säkerheten avseende rättsläget att öka avsevärt för både konsumenter och näringsidkare. Både konsumenter och näringsidkare kommer att kunna förlita sig på ett enda regelramverk, grundat på tydligt definierade rättsliga begrepp som reglerar alla aspekter av otillbörliga affärsmetoder inom hela EU. Företagen behöver bara följa de nationella genomförandebestämmelserna för direktivet i det land där de är etablerade. Resultatet blir att de hinder som uppstått på grund av splittrade bestämmelser om otillbörliga affärsmetoder som skadar konsumentens ekonomiska intressen avlägsnas, och att en inre marknad kan upprättas på detta område. Den plats där en näringsidkare är etablerad fastställs i enlighet med eventuella särskilda bestämmelser i gemenskapslagstiftningen och enligt domstolens rättspraxis.

(10) För att uppnå gemenskapens mål genom att avlägsna hinder för den inre marknaden är det nödvändigt att ersätta medlemsstaternas nuvarande, olika generalklausuler och rättsprinciper. Genom detta direktiv fastställs därför ett enda, gemensamt generellt förbud, som täcker otillbörliga affärsmetoder som snedvrider konsumentens ekonomiska beteende. Det generella förbudet kompletteras med bestämmelser om de två typer av otillbörliga affärsmetoder som är de absolut vanligaste, nämligen vilseledande och aggressiva metoder.

(11) Det är önskvärt att vilseledande affärsmetoder omfattar sådana metoder, inbegripet vilseledande reklam, som innebär att konsumenten hindras från att fatta ett välgrundat och därmed effektivt beslut. I enlighet med medlemsstaternas lagar och bestämmelser om vilseledande reklam klassificeras vilseledande metoder i två kategorier i direktivet, vilseledande handlingar och vilseledande underlåtenhet. Vad gäller underlåtenheten fastställs i direktivet viss central information som konsumenten måste få för att kunna fatta ett välgrundat beslut. Sådan information måste inte ges i allmän reklam, utan bara när näringsidkaren erbjuder konsumenten att köpa något, ett begrepp som är tydligt definierat i direktivet.

(12) Bestämmelserna om aggressiva affärsmetoder bör omfatta de metoder som avsevärt inskränker konsumentens valfrihet. Hit hör metoder med inslag av trakasseri, tvång eller otillbörlig påverkan.

(13) Direktivet innebär att EG-domstolens definition av "genomsnittskonsument" kodifieras. Enligt domstolens rättspraxis skall de nationella domstolarna även beakta sociala, kulturella och språkliga faktorer när de använder begreppet genomsnittskonsument. Om en affärsmetod är särskilt riktad till en viss konsumentgrupp, till exempel barn, är det önskvärt att affärsmetodens inverkan bedöms i relation till gruppens genomsnittliga medlem.

(14) Det är lämpligt att ge uppförandekoder en roll som gör det möjligt för näringsidkarna att tillämpa direktivets principer på ett effektivt sätt på specifika ekonomiska områden. Sådana koder kan vara till hjälp för nationella myndigheter när de fastställer krav för god yrkessed inom en viss bransch. Den kontroll som utförs av den som utfärdar koden, nationellt eller på gemenskapsnivå, i syfte att undanröja otillbörliga affärsmetoder bör uppmuntras, eftersom den kan innebära att administrativa eller rättsliga åtgärder inte behöver tillgripas.

(15) Personer eller organisationer som enligt nationell lagstiftning anses ha ett berättigat intresse i frågan måste ha möjlighet att inleda ett förfarande mot otillbörliga affärsmetoder, antingen inför domstol eller en förvaltningsmyndighet med behörighet att fatta beslut i frågor som rör klagomål eller inleda lämpliga rättsliga förfaranden.

(16) Medlemsstaterna bör fastställa påföljderna vid överträdelse av bestämmelserna i detta direktiv och vidta alla nödvändiga åtgärder för att säkerställa att dessa genomförs. Dessa påföljder måste vara effektiva, proportionerliga och avskräckande.

(17) Eftersom målen för den föreslagna åtgärden, att undanröja de hinder på den inre marknaden som orsakats av nationell lagstiftning om otillbörliga affärsmetoder och att säkerställa ett högt konsumentskydd genom tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om otillbörliga affärsmetoder, inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna utan bättre kan uppnås på gemenskapsnivå, kan gemenskapen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördraget. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går direktivet inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå dessa mål.

(18) Detta direktiv står i överensstämmelse med de grundläggande rättigheter och principer som erkänns särskilt i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

KAPITEL 1: ALLMÄNNA BESTÄMMELSER

Artikel 1

Direktivets syfte

Syftet med detta direktiv är att bidra till att den inre marknaden fungerar korrekt och att säkerställa ett högt konsumentskydd genom att tillnärma medlemsstaternas lagar och andra författningar avseende otillbörliga affärsmetoder som skadar konsumenternas ekonomiska intresse, som definieras nedan.

Artikel 2

Definitioner

I detta direktiv används följande beteckningar med de betydelser som här anges:

a) konsument: en fysisk person som, med avseende på affärsmetoder som omfattas av detta direktiv, handlar för ändamål som ligger utanför dennes näringsverksamhet, affärsverksamhet eller yrke.

b) genomsnittskonsument: en konsument som är normalt informerad samt skäligen uppmärksam och upplyst.

c) säljare eller leverantör (nedan kallad näringsidkare): en fysisk eller juridisk person som, med avseende på de affärsmetoder som omfattas av detta direktiv, handlar för ändamål som ligger inom ramen för dennes näringsverksamhet, affärsverksamhet eller yrke.

d) produkt: alla typer av varor och tjänster, även fast egendom.

e) affärsmetod: alla typer av handlingar, försummelser, beteenden eller presentationer, vilket omfattar reklam, marknadskommunikation och marknadsföring, som en näringsidkare utför och som är direkt relaterad till marknadsföring, försäljning eller leverans av en produkt till en konsument.

f) avsevärd snedvridning av konsumentens ekonomiska beteende: att använda en affärsmetod som på ett betydande sätt inskränker konsumentens möjlighet att fatta ett välgrundat beslut och därmed får konsumenten att fatta ett annat affärsbeslut än vad som annars skulle ha varit fallet.

g) uppförandekod: överenskommelse som fastställer hur näringsidkare som förbinder sig att iaktta koden skall förhålla sig till en eller flera angivna affärsmetoder eller inom en eller flera angivna branscher.

h) kod på gemenskapsnivå: en uppförandekod som gör det möjligt för näringsidkare i samtliga medlemsstater att delta på lika villkor, förutsatt att de uppfyller de krav som föreskrivs i koden, och som innehåller lämpliga och effektiva mekanismer för att övervaka och se till att koden efterlevs.

i) kodutfärdare: det organ, vilket även kan vara en näringsidkare eller en grupp av näringsidkare, som ansvarar för att utforma och se över en uppförandekod och/eller som ansvarar för att övervaka att koden efterlevs av dem som förbundit sig att iaktta den.

j) god yrkessed: den särskilda aktsamhet och fackmässighet som en näringsidkare visar gentemot konsumenter i enlighet med vedertagen praxis i näringsidkarens bransch på den inre marknaden.

k) uppfordran till anbud: marknadskommunikation som beskriver en produkts huvudsakliga egenskaper och pris, på ett sätt som är lämpligt för den typ av marknadskommunikation det gäller, och på så sätt gör det möjligt för en kund att köpa produkten.

l) otillbörlig påverkan: utnyttjande av en maktställning för att utöva påtryckning, utan fysiskt våld, på ett sätt som avsevärt inskränker konsumentens förmåga att fatta ett välgrundat beslut.

Artikel 3

Tillämpningsområde

1. Direktivet skall tillämpas på otillbörliga affärsmetoder, enligt definitionen i artikel 5 nedan, före och efter en affärstransaktion oavsett typen av produkt.

2. Direktivet skall inte påverka bestämmelser om avtals giltighet, ingående eller verkan.

3. Direktivet skall inte heller påverka fastställandet av vilka typer av skada som otillbörliga affärsmetoder kan orsaka eller av skadans omfattning.

4. Detta direktiv skall inte heller påverka några bestämmelser på gemenskapsnivå eller nationell nivå avseende produkters hälso- och säkerhetsaspekter.

5. Om bestämmelserna i detta direktiv står i strid med andra gemenskapsbestämmelser som reglerar specifika aspekter av otillbörliga affärsmetoder, skall de senare har företräde och gälla de specifika aspekterna av den otillbörliga affärsmetoden.

6. Direktivet skall inte påverka de bestämmelser som reglerar domstolars behörighet.

Artikel 4

Inre marknaden

1. Näringsidkarna skall enbart följa de nationella bestämmelser som gäller för det område som tillnärmas genom detta direktiv i den medlemsstat där de har sitt säte. Den medlemsstat där näringsidkaren har sitt säte skall säkerställa att sådana bestämmelser efterlevs.

2. Medlemsstaterna får inte begränsa friheten att tillhandahålla tjänster eller den fria rörligheten för varor av anledningar som gäller det område som tillnärmas genom detta direktiv.

KAPITEL 2: OTILLBÖRLIGA AFFÄRSMETODER

Artikel 5

Förbud mot otillbörliga affärsmetoder

1. Otillbörliga affärsmetoder skall vara förbjudna.

2. En affärsmetod skall anses vara otillbörlig om den

- strider mot god yrkessed, och

- innebär, eller sannolikt kommer att innebära, en avsevärd snedvridning av det ekonomiska beteendet i förhållande till produkten hos den genomsnittskonsument som affärsmetoden riktar sig till eller som nås av metoden, eller den genomsnittliga medlem av gruppen om affärsmetoden riktar sig till en viss konsumentgrupp.

3. Affärsmetoder skall särskilt anses vara otillbörliga om de

a) är vilseledande, eller

b) aggressiva

enligt definitionen i detta direktiv.

4. Bilaga 1 innehåller en förteckning över affärsmetoder som under alla omständigheter skall betraktas som otillbörliga.

Avsnitt 1: Vilseledande affärsmetoder

Artikel 6

Vilseledande handlingar

1. En affärsmetod skall anses vara vilseledande om den på något sätt orsakar eller sannolikt kommer att orsaka att konsumenten fattar ett beslut som denne normalt inte skulle ha fattat på grund av att metoden vilseleder eller sannolikt kommer att vilseleda konsumenten avseende

a) produktens utmärkande egenskaper, som t.ex. dess tillgänglighet, fördelar, risker, utförande, sammansättning, tillbehör, kundservice och reklamationshantering, tillverkningsmetod och tillverknings- eller leveransdatum, ändamålsenlighet, användningsområden, kvantitet, specifikation, geografiskt eller kommersiellt ursprung eller det resultat man kan förvänta sig av användningen, eller resultat från provningar och undersökningar som utförs på produkten ifråga,

b) alla uttalanden eller symboler som gäller direkt eller indirekt stöd för eller godkännande av näringsidkaren eller produkten,

c) priset eller hur priset beräknas, eller förekomsten av särskilda prisfördelar,

d) behovet av service, reservdelar, byte eller reparation,

e) typen av näringsidkare eller agent, deras kännetecken och rättigheter, t.ex. identitet och finansiella tillgångar, meriter, status, godkännande, tillhörighet eller koppling till och innehav av industriella, kommersiella eller immateriella rättigheter, eller priser och belöningar som näringsidkaren tilldelats,

f) påståenden om produkten som näringsidkaren inte kan styrka,

g) konsumentens rättigheter och de risker denne kan utsättas för.

2. En affärsmetod skall också betraktas som vilseledande om den, i sammanhanget, med beaktande av alla egenskaper och av omständigheterna, medför eller sannolikt kommer att medföra att genomsnittskonsumenten fattar ett affärsbeslut som denne normalt inte skulle ha fattat, och metoden omfattar

a) marknadsföring av en produkt, inbegripet jämförande reklam, som orsakar förväxling med en annan produkt, varumärke, varunamn eller en konkurrents särskiljande kännetecken,

b) underlåtenhet från näringsidkarens sida att fullgöra åtaganden i uppförandekoder som näringsidkaren åtagit sig att följa, om

- åtagandet är fast och kan kontrolleras,

- kodens innehåll samt information om vilka näringsidkare som koden gäller för är allmänt tillgängliga, eller

c) underlåtenhet att fullgöra ett åtagande som getts en offentlig myndighet att upphöra med en otillbörlig affärsmetod enligt detta direktiv.

Artikel 7

Vilseledande underlåtenhet

1. En affärsmetod skall anses som vilseledande om den, i sammanhanget, med beaktande av alla egenskaper och av omständigheterna, innebär att näringsidkaren underlåter att lämna viktig information som genomsnittskonsumenten behöver för att fatta ett välgrundat affärsbeslut och därigenom innebär, eller sannolikt kommer att innebära, att genomsnittskonsumenten fattar ett affärsbeslut som denne annars inte skulle ha fattat.

2. Det skall även betraktas som vilseledande underlåtenhet om en näringsidkare döljer viktig information eller ger sådan information på ett oklart, obegripligt, tvetydigt eller olämpligt sätt, eller inte anger affärsmetodens kommersiella syfte.

3. Vad gäller affärsmetoder före ett köp skall det anses som vilseledande underlåtenhet att lämna viktig information bara om näringsidkaren erbjuder konsumenten att köpa en produkt genom uppfordran till anbud. Om så är fallet skall följande information anses som nödvändig, om den inte framgår av sammanhanget:

a) Produktens utmärkande egenskaper.

b) Näringsidkarens företagsnamn och, där så är tillämpligt, företagsnamn för den näringsidkare på vars uppdrag han agerar.

c) Priset inklusive skatter och alla eventuella ytterligare kostnader för frakt, leverans och porto eller, om dessa rimligen inte kan beräknas i förväg, uppgift om att ytterligare kostnader kan tillkomma.

d) Betalningssätt, leveranssätt, fullgörande samt förfarande för reklamation, om de avviker från de krav god yrkessed innebär.

e) Uppgift om ånger- eller hävningsrätt för produkter och transaktioner för vilka sådan rätt gäller.

4. Informationskrav avseende reklam, marknadskommunikation och marknadsföring som fastställts i gemenskapslagstiftning skall betraktas som nödvändig.

5. I bilaga 2 finns en ej uttömmande förteckning över bestämmelser i gemenskapslagstiftningen i vilka det fastställs informationskrav avseende marknadskommunikation, reklam och marknadsföring.

Avsnitt 2: Aggressiva affärsmetoder

Artikel 8

Aggressiva affärsmetoder

Som aggressiv affärsmetod betraktas de affärsmetoder som, i sammanhanget och med beaktande av alla egenskaper och av omständigheterna, genom trakasseri, tvång eller otillbörlig påverkan avsevärt inskränker eller som sannolikt kommer att inskränka genomsnittskonsumentens valfrihet eller handlande avseende produkten och därigenom medför eller sannolikt kommer att medföra att konsumenten fattar ett affärsbeslut som denne annars inte skulle ha fattat.

Artikel 9

Trakasseri, tvång eller otillbörlig påverkan

När det fastställs om en affärsmetod innebär trakasseri, tvång eller otillbörlig påverkan skall följande beaktas:

a) Tidpunkt, typ och framhärdande.

b) Huruvida det förekommer hotfullt eller kränkande språk eller beteende.

c) Om näringsidkaren utnyttjar särskilda olyckor eller omständigheter, av sådan vikt att de försämrar konsumentens omdöme, och näringsidkaren känner till att de kan påverka konsumentens beslut avseende produkten.

d) Eventuella betungande eller oproportionerliga hinder som inte följer av avtalet och som näringsidkaren uppställer när en konsument vill utöva sina rättigheter enligt avtalet, inbegripet rätten att häva ett avtal eller att byta till en annan produkt eller en annan näringsidkare.

e) Varje hot om att vidta åtgärder som inte lagligen kan genomföras.

KAPITEL 3: UPPFÖRANDEKODER

Artikel 10

Uppförandekoder

Detta direktiv utesluter inte en kontroll som medlemsstaterna kan uppmuntra, av otillbörliga affärsmetoder genom organ som utfärdar nationella koder eller koder på gemenskapsnivå, och inte heller att sådana organ anlitas av de personer eller organisationer som avses i artikel 11, om sådana organs förfaranden är tillgängliga utöver det rättsliga förfarande eller förvaltningsförfarande som avses i den artikeln.

KAPITEL 4: SLUTBESTÄMMELSER

Artikel 11

Efterlevnad av bestämmelserna

1. Medlemsstaterna skall i konsumenternas intresse säkerställa att det finns lämpliga och effektiva metoder för att bekämpa otillbörliga affärsmetoder och för att följa bestämmelserna i detta direktiv.

Sådana metoder skall innefatta rättsliga bestämmelser enligt vilka personer eller organisationer, som enligt den nationella lagstiftningen anses ha ett rättmätigt intresse av att otillbörliga affärsmetoder bekämpas, kan

- vidta rättsliga åtgärder mot otillbörliga affärsmetoder, och/eller

- anmäla sådana otillbörliga affärsmetoder till en förvaltningsmyndighet som är behörig antingen att fatta beslut rörande klagomål eller att inleda lämpliga rättsliga förfaranden.

Det skall ankomma på varje enskild medlemsstat att avgöra vilken av dessa möjligheter som skall tillämpas, och om domstolarna och förvaltningsmyndigheterna skall få rätt att kräva att andra etablerade medel först skall tillgripas för att behandla klagomålet, däribland de som nämns i artikel 10.

Med vederbörlig hänsyn till nationell lagstiftning får dessa rättsliga medel riktas mot en enskild näringsidkare eller till en grupp näringsidkare från samma näringsgren, eller mot en kodutfärdare.

2. Genom bestämmelserna som anges i punkt 1 skall medlemsstaterna, i de fall de anser sådana åtgärder nödvändiga, med hänsyn till alla inblandades och särskilt det allmännas intressen, ge domstolarna eller förvaltningsmyndigheterna befogenheter

- att besluta att den otillbörliga affärsmetoden upphör, eller att besluta om lämpligt rättsligt förfarande för att få fram ett sådant beslut, eller

- att besluta att den otillbörliga affärsmetoden förbjuds, om den ännu inte tillämpats men tillämpningen är nära förestående, eller inleda ett lämpligt rättsligt förfarande för att få fram ett sådant beslut.

Sådana åtgärder kan vidtas även om det inte finns bevis för faktisk förlust eller skada eller för uppsåt eller vårdslöshet från näringsidkarens sida.

Medlemsstaterna skall också ombesörja att de åtgärder som avses i första stycket vidtas skyndsamt

- antingen med tillfällig verkan, eller

- med slutgiltig verkan,

varvid varje enskild medlemsstat har att avgöra vilket av de två alternativen som skall väljas.

Med hänsyn till de fortsatta följdverkningarna av otillbörliga affärsmetoder, som skall upphöra enligt ett slutgiltigt beslut, kan medlemsstaterna vidare tilldela domstolarna och förvaltningsmyndigheterna befogenhet

- att kräva hel eller delvis publicering av detta beslut, och i sådan form de bedömer lämplig,

- att dessutom kräva publicering av beriktigande.

3. I fråga om förvaltningsmyndigheter som avses i punkt 1 gäller följande:

a) De måste vara så sammansatta att det inte finns anledning att tvivla på deras opartiskhet.

b) De måste, när de behandlar ett klagomål, få full befogenhet att övervaka och genomdriva att deras beslut efterlevs.

c) De måste som regel motivera sina beslut.

När de befogenheter som avses i punkt 2 utövas uteslutande av en förvaltningsmyndighet, skall skälen till besluten alltid anges. Vidare måste det i detta fall fastställas ett förfarande så att varje otillbörlig eller oskälig myndighetsutövning eller underlåtenhet att utöva dessa befogenheter kan bli föremål för rättslig prövning.

Artikel 12

Domstolar och förvaltningsmyndigheter

Medlemsstaterna skall tilldela domstolarna eller förvaltningsmyndigheterna befogenheter som i domstolsförfarandet eller förvaltningsförfarandet enligt artikel 11 ger dem följande befogenheter:

a) Att kräva att näringsidkaren styrker alla faktapåståenden om en affärsmetod under förutsättning att, med beaktande av det rättmätiga intresse näringsidkaren eller annan part i förfarandet har, ett sådant krav förefaller lämpligt mot bakgrund av omständigheterna i det särskilda fallet.

b) Att betrakta faktapåståenden som oriktiga, om bevisen som begärts in enligt a inte läggs fram eller bedöms otillräckliga av domstolen eller förvaltningsmyndigheten.

Artikel 13

Påföljder

Medlemsstaterna skall fastställa påföljderna vid överträdelse av de nationella bestämmelser som antas för tillämpningen av detta direktiv och vidta alla nödvändiga åtgärder för att säkerställa att dessa genomförs. Påföljderna skall vara effektiva, proportionerliga och avskräckande.

Artikel 14

Ändringar av direktiv 1984/450/EEG i dess lydelse efter ändringen genom direktiv 1997/55/EG

Direktiven 1984/450/EEG och 1997/55/EG ändras på följande sätt:

1) Artikel 1 skall ersättas med följande:

"Artikel 1

Avsikten med detta direktiv är att skydda näringsidkarna mot vilseledande reklam och de otillbörliga följderna av denna, samt att fastställa de villkor som måste vara uppfyllda för att jämförande reklam skall vara tillåten."

2) Artikel 2.3 skall ändras på följande sätt:

"säljare eller leverantör (nedan kallad näringsidkare): en fysisk eller juridisk person som handlar för ändamål som ligger inom ramen för dennes näringsverksamhet, affärsverksamhet eller yrke."

3) Följande artikel skall införas som artikel 2.4:

"kodutfärdare: det organ, vilket även kan vara en näringsidkare eller en grupp av näringsidkare, som ansvarar för att utforma och se över en uppförandekod och/eller som ansvarar för att övervaka att koden efterlevs av dem som undertecknat den."

4) Artikel 3a skall ersättas med följande:

"Artikel 3a

1. Jämförande reklam skall, såvitt avser själva jämförelsen, vara tillåten under förutsättning att

a) den jämför varor eller tjänster som svarar mot samma behov eller är avsedda för samma ändamål,

b) den på ett objektivt sätt jämför en eller flera väsentliga, relevanta, kontrollerbara och utmärkande egenskaper hos dessa varor och tjänster; vilken även kan inbegripa priset,

c) den varken misskrediterar eller uttrycker sig nedsättande om en konkurrents varumärken, firmanamn eller andra kännetecken, varor, tjänster, verksamhet eller omständigheter,

d) den i fråga om produkter med ursprungsbeteckning alltid avser produkter med samma beteckning,

e) den inte drar otillbörlig fördel av en konkurrents varumärkes, firmanamns eller andra känneteckens renommé eller av en konkurrerande produkts ursprungsbeteckning,

f) den inte framställer en vara eller tjänst som en imitation eller ersättning för en vara eller tjänst som har ett skyddat varumärke eller firmanamn."

5) Artikel 4.1 skall ersättas med följande:

"Medlemsstaterna skall i näringsidkarnas liksom även i konkurrenternas intresse säkerställa att det finns lämpliga och effektiva metoder för bekämpning av vilseledande reklam. Sådana metoder skall innefatta rättsliga bestämmelser enligt vilka personer eller organisationer, som enligt den nationella lagstiftningen anses ha ett rättmätigt intresse av att bekämpa vilseledande reklam eller reglera jämförande reklam, får

a) vidta rättsliga åtgärder mot sådan reklam, eller

b) anmäla sådan reklam till en förvaltningsmyndighet som är behörig antingen att besluta i klagomål eller att inleda lämpliga rättsliga förfaranden.

Det skall ankomma på varje enskild medlemsstat att avgöra vilken av dessa möjligheter som skall tillämpas, och om domstolarna eller förvaltningsmyndigheterna skall få rätt att kräva att andra etablerade medel först skall tillgripas för att behandla klagomålet, däribland de som nämns i artikel 5.

Med vederbörlig hänsyn till nationell lagstiftning får dessa rättsliga medel riktas mot en enskild näringsidkare eller en grupp näringsidkare från samma näringsgren, eller mot en kodutfärdare."

6) I artikel 6 a skall orden "lägger fram bevis för riktigheten av de faktiska påståenden" ersättas med "styrker de faktiska påståenden".

7) Artikel 7.1 skall ersättas med följande:

"Detta direktiv skall inte hindra medlemsstaterna från att bibehålla eller anta bestämmelser som avser att tillförsäkra näringsidkarna och konkurrenterna ett mera omfattande skydd avseende vilseledande reklam."

Artikel 15

Ändring av direktiv 1997/7/EG [distansförsäljning]

Artikel 9 skall ersättas med följande:

"Leverans utan föregående beställning

Medlemsstaterna skall vidta nödvändiga åtgärder för att undanta konsumenten från bestämmelsen om fullgörande av motprestation vid leverans utan föregående beställning eftersom ett uteblivet svar inte är liktydigt med samtycke."

Artikel 16

Ändring av direktiv 1998/27/EG [förbudsförelägganden]

I bilagan till direktiv 1998/27/EG skall texten i punkt 1 ersättas med följande:

"1. Europaparlamentets och rådets direktiv /EG av den ... om otillbörliga affärsmetoder som tillämpas av näringsidkare gentemot konsumenter på den inre marknaden (EUT L, s. xx)."

Artikel 17

Information

Medlemsstaterna skall vidta lämpliga åtgärder för att informera konsumenterna om den nationella lag genom vilken detta direktiv införlivas och skall, där så är lämpligt, uppmuntra företagar- och arbetstagarorganisationer att informera konsumenter om sina uppförandekoder.

Artikel 18

Införlivande

Medlemsstaterna skall anta och sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast [18 månader efter det att direktivet träder i kraft]. De skall genast underrätta kommissionen om detta och om eventuella ändringar.

Medlemsstaterna skall tillämpa dessa bestämmelser inom [2 år från direktivets ikraftträdande].

När medlemsstaterna antar dessa bestämmelser skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Medlemsstaterna skall själva bestämma hur hänvisningen skall göras.

Artikel 19

Ikraftträdande

Detta direktiv träder i kraft den [...] dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.

Artikel 20

Adressater

Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

Utfärdat i Bryssel den [...]

På Europaparlamentets vägnar På rådets vägnar

Ordförande Ordförande

[...] [...]

Bilaga 1: Affärsmetoder som under alla omständigheter är otillbörliga

Vilseledande affärsmetoder

(1) Näringsidkare som påstår sig ha undertecknat en uppförandekod när så inte är fallet.

(2) Påstå att en uppförandekod har godkänts av ett offentligt eller annat organ när så inte är fallet.

(3) Erbjuda konsumenten att köpa produkter till ett angivet pris om det finns anledning att tro att näringsidkaren inte kommer att kunna leverera, själv eller med hjälp av underleverantör, dessa eller likvärdiga produkter till det angivna priset inom en tid och i sådan mängd som är rimligt med beaktande av den produkt och det pris det handlar om (otillbörligt lockerbjudande).

(4) Erbjuda konsumenten att köpa produkter till ett angivet pris och sedan

a) vägra att visa konsumenten produkten ifråga, eller

b) vägra att ta emot en beställning eller leverera produkten inom rimlig tid, eller

c) nedvärdera produkten,

d) eller förevisa ett defekt exemplar av den

i avsikt att istället försöka sälja en annan produkt (en typ av otillbörligt lockerbjudande).

(5) Felaktigt ange att en produkt enbart kommer att vara tillgänglig under kort tid för att få konsumenten att fatta ett omedelbart beslut och beröva denne tillräckligt med tid eller möjligheten att fatta ett välgrundat beslut.

(6) Åta sig att ge kundservice efter försäljningen och sedan ge sådan service enbart på ett språk annat än det som användes i kommunikationen med konsumenten före köpet utan att tydligt informera konsumenten om detta innan denne förbinder sig att köpa produkten.

(7) Ange att det är lagligt att sälja en produkt när så inte är fallet.

(8) Använda material från media för att göra reklam för en produkt om näringsidkaren själv har betalat för materialet och detta inte framgår av reklamen (annons i redaktionell form).

(9) Felaktigt hävda att konsumenten eller dennes familjs personliga säkerhet riskeras om konsumenten inte köper produkten.

(10) Inrätta, driva eller göra reklam för pyramidspel där konsumenten lockas att delta på grund av möjligheten att få ersättning och denna främst grundas på hur många andra konsumenter som värvas till spelet, snarare än på försäljning eller konsumtion av en produkt.

(11) Underlåta att ge den information som föreskrivs i bilagan till förordningen om säljfrämjande åtgärder, alternativt ge information som är felaktig, otydlig eller tvetydig vid uppfyllandet av de krav som föreskrivs i bilagan.

(12) Använda uttrycket "utförsäljning" eller motsvarande när näringsidkaren inte har för avsikt att upphöra med sin verksamhet.

Aggressiva affärsmetoder

(1) Ge intryck av att konsumenten inte kan lämna platsen innan denne skrivit under ett avtal eller betalat.

(2) Göra utdragna och/eller upprepade personliga besök i konsumentens hem och ignorera dennes protester mot detta.

(3) Ta upprepade och oönskade kontakter per telefon, fax, e-post eller annat medium.

(4) Inrikta sig på konsumenter som nyligen drabbats av förlust eller allvarlig sjukdom i familjen i syfte att sälja en produkt med direkt koppling till detta.

(5) Kräva att en konsument som gör anspråk på ersättning från en försäkring lägger fram dokument som inte rimligen kan anses relevanta för huruvida anspråket är giltigt, om detta sker i syfte att förmå konsumenten att avstå från att utöva sina avtalsenliga rättigheter.

(6) Göra reklam som riktar sig till barn på ett sådant sätt att de får intrycket att deras föräldrar måste köpa en viss produkt för att barnet skall accepteras av sina kamrater. Denna bestämmelse påverkar inte tillämpningen av artikel 16 i direktiv 89/552/EEG om samordning av vissa bestämmelser som fastställts i medlemsstaternas lagar och andra författningar om utförandet av sändningsverksamhet för television [43].

[43] Rådets direktiv 89/552/EEG av den 3 oktober 1989 om samordning av vissa bestämmelser som fastställts i medlemsstaternas lagar och andra författningar om utförandet av sändningsverksamhet för television.

(7) Kräva betalning för produkter som näringsidkaren tillhandahållit men som konsumenten inte beställt (leverans utan föregående beställning).

Bilaga 2 - Gemenskapslagstiftning med bestämmelser för reklam och marknadskommunikation

Artiklarna 4 och 5 i direktiv 97/7/EG om konsumentskydd vid distansavtal [44]

[44] EGT L 144, 4.6.1997, s. 19.

Artikel 3 i direktiv 90/314/EEG om paketresor, semesterpaket och andra paketarrangemang [45]

[45] EGT L 158, 23.6.1990, s. 59.

Artikel 3.3 i direktiv 94/47/EG om skydd för köparna vad avser vissa aspekter i avtal om nyttjanderätten till fast egendom på tidsdelningsbasis [46]

[46] EGT L 280, 29.10.1994, s. 83.

Artikel 3.4 i direktiv 98/6/EG om konsumentskydd i samband med prismärkning av varor som erbjuds konsumenter [47]

[47] EGT L 80, 18.3.1998, s. 27.

Artiklarna 86-100 i direktiv 2001/83/EG om upprättande av gemenskapsregler för humanläkemedel [48]

[48] EGT L 311, 28.11.2001, s. 67.

Artikel 6 i direktiv 2000/31/EG om vissa rättsliga aspekter på informationssamhällets tjänster, särskilt elektronisk handel, på den inre marknaden (direktiv om elektronisk handel) [49]

[49] EGT L 178, 17.7.2000, s. 1.

Artikel 4 och bilagan till [förslaget till förordning om säljfrämjande åtgärder på den inre marknaden]

Artikel 4 i direktiv 20../../EG [förslag till direktiv om konsumentkrediter [50] (ersätter artikel 3 i direktiv 87/102/EEG om konsumentkrediter [51] senast ändrat genom direktiv 90/88/EEG [52] och direktiv 98/7/EG [53])]

[50] KOM(2002) 443 slutlig.

[51] EGT L 42, 12 .2.1987, s.48.

[52] EGT L 61, 10.3.1990, s. 14.

[53] EGT L 101, 1.4.1998, s.17.

Artiklarna 3 och 4 i direktiv 2002/65/EG om distansförsäljning av finansiella tjänster till konsumenter och om ändring av rådets direktiv 90/619/EEG samt direktiven 97/7/EG och 98/27/EG [54]

[54] EGT L 271, 9.1.2002, s. 16-24.

Artikel 1.9 i 2001/107/EG om ändring av rådets direktiv 85/611/EEG om samordning av lagar och andra författningar som avser företag för kollektiva investeringar i överlåtbara värdepapper (fondföretag) i syfte att införa regler för förvaltningsbolag och förenklade prospekt [55]

[55] EGT L 41, 13.2.2002, s. 20-34.

Artiklarna 12 och 13 i direktiv 2002/92/EG om försäkringsförmedling [56]

[56] EGT L 9, 15.1.2003, s. 3.

Artikel 36 i direktiv 2002/83/EG om livförsäkring [57]

[57] EGT L 345, 19.12.2002, s. 1-51.

[Artikel 18 i förslaget till direktiv om investeringstjänster och reglerade marknader samt om ändring av rådets direktiv 85/611/EEG och 93/6/EEG och Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/12/EG (KOM(2002) 625 slutlig - 2002/0269 (COD)]

Artiklarna 31 och 43 i direktiv 92/49/EEG samordning av lagar och andra författningar som avser annan direkt försäkring än livförsäkring samt om ändring av direktiv 73/239/EEG och 88/357/EEG (tredje direktivet om annan direkt försäkring än livförsäkring) [58]

[58] EGT L 228, 11.8.1992, s. 1-23.

Artiklarna 5, 7 och 8 i [Ändrat förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om de prospekt som skall offentliggöras när värdepapper erbjuds till allmänheten eller tas upp till handel på en reglerad marknad och om ändring av direktiv 2001/34/EG (KOM(2002) 460 slutlig - 2001/0117(COD))]

FINANSIERINGSÖVERSIKT FÖR RÄTTSAKT

Politikområde: HÄLSA OCH KONSUMENTSKYDD

Verksamhet: Konsumentpolitik

Åtgärdens titel: Direktiv om otillbörliga affärsmetoder som tillämpas av näringsidkare gentemot konsumenter på den inre marknaden

1. BERÖRDA BUDGETRUBRIKER (nummer och beteckning)

Ej tillämpligt

2. ALLMÄNNA UPPGIFTER

2.1. Sammanlagda anslag för åtgärden (avsnitt B): Ej tillämpligt

2.2. Tillämpningsperiod:

Ej tillämpligt

2.3. Flerårig total utgiftsberäkning:

a) Förfalloplan för åtagandebemyndiganden/betalningsbemyndiganden (finansiellt stöd) (se punkt 6.1.1)

Miljoner euro (avrundat till tredje decimalen)

>Plats för tabell>

b) Tekniskt och administrativt stöd och stödutgifter (se punkt 6.1.2)

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

c) Total budgetkonsekvens i form av personalutgifter och övriga administrativa utgifter (se punkterna 7.2 och 7.3)

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

2.4. Förenlighet med den ekonomiska planeringen och budgetplanen

Förslaget är förenligt med gällande ekonomisk planering.

2.5. Påverkan på inkomsterna

Inkomsterna påverkas inte av förslaget.

3. BUDGETTEKNISKA UPPGIFTER

>Plats för tabell>

4. RÄTTSLIG GRUND

Artikel 95 i EG-fördraget.

5. BESKRIVNING AV ÅTGÄRDEN OCH SKÄL FÖR ÅTGÄRDEN

5.1. Behovet av gemenskapsåtgärder

Ej tillämpligt

5.1.1. Mål

5.1.2. Åtgärder som vidtagits i samband med en förhandsbedömning

5.2. Planerad verksamhet och villkor för finansiering via budgeten

Ej tillämpligt

5.3. Genomförandebestämmelser

Ej tillämpligt

6. BUDGETKONSEKVENSER

6.1. Total budgetkonsekvens för avsnitt B (hela programperioden)

(Den beräkning som ligger till grund för nedanstående tabell skall redovisas genom uppdelningen i tabell 6.2.)

6.1.1. Finansiellt stöd

Ej tillämpligt

6.1.2. Tekniskt och administrativt stöd, stödutgifter och IT-utgifter (åtagandebemyndiganden)

Ej tillämpligt

6.2. Kostnadsberäkning per åtgärd för avsnitt B (hela programperioden) [59]

[59] Ytterligare upplysningar finns i den separata vägledningen.

Ej tillämpligt

7. EFFEKTER PÅ PERSONALRESURSER OCH ADMINISTRATIVA UTGIFTER

7.1. Effekter på personalresurser

>Plats för tabell>

7.2. Total budgetkonsekvens för personalbehovet

>Plats för tabell>

7.3. Övriga administrativa utgifter till följd av åtgärden

>Plats för tabell>

1Ange vilken typ av kommitté samt vilken av de två kategorierna den tillhör.

I. Totalbelopp/år (tabell 7.2 + 7.3)

II. Varaktighet

III. Totalkostnad för åtgärden (I x II) // Ej tillämpligt

Ej tillämpligt

Ej tillämpligt

8. UTVÄRDERING OCH UPPFÖLJNING

8.1. Uppföljning

Ej tillämpligt

8.2. Planerad form och tidsplan för utvärderingar

Ej tillämpligt

9. BESTÄMMELSER OM BEDRÄGERIBEKÄMPNING

Ej tillämpligt