Förslaget till direktiv ska nå det andra särskilda målet att säkerställa rättvisa, insyn och redovisningsskyldighet i algoritmisk verksamhetsledning genom att införa nya materiella rättigheter för personer som utför plattformsarbete. Det är bl.a. fråga om rätt till insyn i användning och drift av automatiska övervaknings- och beslutssystem, som preciserar och kompletterar de befintliga rättigheterna till skydd av personuppgifter. Förslaget till direktiv ska också säkerställa mänsklig övervakning av hur sådana automatiska system påverkar arbetsvillkoren, för att skydda arbetstagarnas grundläggande rättigheter och arbetsmiljön. För att säkerställa rättvisa och redovisningsskyldighet för viktiga beslut som fattas eller stöds av automatiska system ska det enligt förslaget också inrättas lämpliga kanaler för diskussion och begäran om omprövning av sådana beslut. Med vissa undantag gäller dessa bestämmelser alla som arbetar via plattformar, även äkta egenföretagare. När det gäller arbetstagare ska förslaget till direktiv också främja dialogen mellan arbetsmarknadens parter om algoritmisk verksamhetsledning, genom att det införs kollektiva rättigheter till information och samråd om väsentliga ändringar av användningen av automatiska övervaknings- och beslutssystem. På så sätt får alla som arbetar via plattformar och deras företrädare bättre insyn i och förståelse för algoritmisk verksamhetsledning samt effektivare tillgång till rättsmedel mot automatiska beslut, vilket innebär förbättrade arbetsvillkor. Dessa rättigheter utgår från och utvidgar befintliga skyddsåtgärder för behandling av personuppgifter i automatiska beslutssystem enligt den allmänna dataskyddsförordningen samt föreslagna skyldigheter för leverantörer och användare av system för artificiell intelligens (AI) när det gäller öppenhet och mänsklig tillsyn över vissa AI-system i förslaget till AI-rättsakt (mer om det nedan).

Det första särskilda målet ska uppnås genom inrättandet av en övergripande ram för att ta itu med felklassificering av sysselsättningsstatus i plattformsarbete. Ramen omfattar lämpliga förfaranden för korrekt fastställande av sysselsättningsstatus för personer som utför plattformsarbete, i enlighet med principen om att sakförhållanden har företräde, samt en motbevisbar presumtion om anställningsförhållande (inbegripet omvänd bevisbörda) för personer som arbetar via sådana digitala arbetsplattformar som kontrollerar vissa aspekter av arbetets utförande. Denna presumtion är tänkt att gälla i alla rättsliga och administrativa förfaranden, även sådana som inleds av nationella myndigheter med behörighet att genomföra arbetsrättsliga regler och socialskyddsregler, och kan motbevisas om det styrks att det inte föreligger något anställningsförhållande enligt nationella definitioner. Ramen förväntas gynna både falska och äkta egenföretagare som arbetar via digitala arbetsplattformar. De som genom ett korrekt fastställande av sin sysselsättningsstatus erkänns som arbetstagare kommer i åtnjutande av förbättrade arbetsvillkor – inbegripet arbetsmiljö, anställningsskydd, lagstadgade eller kollektivavtalade minimilöner och tillgång till utbildning – och får tillgång till socialt skydd i enlighet med nationella bestämmelser. Omvänt gynnas äkta egenföretagare som arbetar via plattformar indirekt av större självständighet och oberoende, när de digitala arbetsplattformarna anpassar sina metoder för att undvika risken för omklassificering. De digitala arbetsplattformarna gynnas också av ökad rättssäkerhet, bl.a. när det gäller eventuella rättssaker. Andra företag som konkurrerar med digitala arbetsplattformar i samma branscher gynnas av lika spelregler när det gäller kostnaderna för sociala avgifter. Medlemsstaterna får ökade inkomster i form av ytterligare skatter och sociala avgifter.

Digitala arbetsplattformar använder automatiska system för att para ihop utbud med efterfrågan på arbete. Digitala plattformar använder dem på olika sätt för att fördela uppgifter, övervaka, utvärdera och fatta beslut för de personer som arbetar genom dem. Sådana metoder kallas ibland för ”algoritmisk verksamhetsledning”. Algoritmisk verksamhetsledning används visserligen på allt fler sätt på arbetsmarknaden i stort, men är en särskilt utmärkande del av de digitala arbetsplattformarnas upplägg. Det skapar effektivitetsvinster i matchningen mellan utbud och efterfrågan, men har också en betydande inverkan på villkoren för plattformsarbete. Algoritmisk verksamhetsledning döljer också att den digitala arbetsplattformen kan underordna och kontrollera de personer som utför arbetet. Risken för könsdiskriminering och annan diskriminering vid algoritmisk verksamhetsledning kan också öka ojämlikheten mellan könen. Det är av största vikt att förstå hur algoritmer påverkar eller avgör vissa beslut (t.ex. tillgång till framtida arbetsmöjligheter eller bonusar, påförande av sanktioner eller eventuell avstängning eller begränsning av konton), med tanke på konsekvenserna för inkomster och arbetsvillkor för personer som arbetar via digitala arbetsplattformar. För närvarande råder dock otillräcklig insyn i sådana automatiska övervaknings- och beslutssystem, och det saknas effektiv tillgång till rättsmedel inför beslut som fattas eller stöds av sådana system. Algoritmisk verksamhetsledning är ett relativt nytt och – bortsett från EU:s dataskyddsregler – till stor del oreglerat inslag i plattformsekonomin som innebär utmaningar för både arbetstagare och egenföretagare som arbetar via digitala arbetsplattformar.

–I den allmänna dataskyddsförordningen (GDPR) fastställs regler för skydd av fysiska personer vid behandling av personuppgifter. Det ger personer som arbetar via plattformar en rad rättigheter när det gäller personuppgifter om dem, oavsett deras sysselsättningsstatus. Rättigheterna är bl.a. rätten att inte bli föremål för ett beslut som enbart grundar sig på automatisk behandling som har rättsliga följder för den registrerade eller som på liknande sätt i betydande grad påverkar dem (med vissa undantag), samt rätten till insyn i användningen av automatiskt beslutsfattande. Om automatisk behandling är tillåten enligt undantagen, ska den personuppgiftsansvarige genomföra lämpliga åtgärder för att säkerställa den registrerades rättigheter, friheter och berättigade intressen, åtminstone rätten till personlig kontakt med den personuppgiftsansvarige för att kunna utrycka sin åsikt och bestrida beslutet. Även om de här rättigheterna är särskilt relevanta för personer som arbetar via plattformar med algoritmisk verksamhetsledning, har de senaste domstolsärendena visar vilka begränsningar och svårigheter som arbetstagare – och framför allt personer som utför plattformsarbete – stöter på när de försöker hävda sina rättigheter till dataskydd vid algoritmisk verksamhetsledning. Detta gäller särskilt svårigheten att dra gränsen mellan algoritmiska beslut som påverkar eller inte påverkar arbetstagarna på ett tillräckligt ”betydande” sätt. Den allmänna dataskyddsförordningen ger visserligen de berörda personerna individuella rättigheter, men den omfattar inte viktiga kollektiva aspekter av arbetsrätten, bl.a. arbetstagarrepresentanternas roll, information till och samråd med arbetstagarna och yrkesinspektionernas roll när det gäller att genomdriva arbetstagares rättigheter. Lagstiftaren gav därför möjlighet till mer specifika regler för att säkerställa skyddet av arbetstagarnas personuppgifter i anställningssammanhang, även när det gäller arbetets organisation (artikel 88 i dataskyddsförordningen).

Digitala arbetsplattformar är ofta baserade i ett land men drivs av personer som är baserade någon annanstans. 59 % av alla som arbetar via plattformar i EU har kontakt med kunder som är baserade i ett annat land. Detta ökar komplexiteten i avtalsförhållandena. Arbetsvillkoren och den sociala tryggheten för personer som utför gränsöverskridande plattformsarbete är lika osäkra och beror i hög grad på deras sysselsättningsstatus. Nationella myndigheter (t.ex. yrkesinspektioner, socialförsäkringsinstitutioner och skattemyndigheter) känner ofta inte till vilka digitala arbetsplattformar som är aktiva i deras land, hur många människor som arbetar genom dem och enligt vilken sysselsättningsstatus arbetet utförs. Risken för bristande efterlevnad av regler och hinder för att ta itu med odeklarerat arbete är större i gränsöverskridande situationer, särskilt när det gäller arbete via nätplattformar. I detta sammanhang är det bäst på EU-nivå att vidta relevanta åtgärder för att ta itu med de gränsöverskridande utmaningarna med plattformsarbete, bl.a. bristen på underlag för att möjliggöra bättre kontroll av efterlevnaden av reglerna.

Medlemsstaterna verkar på en gemensam inre marknad, men de har valt olika strategier för huruvida och hur de reglerar plattformsarbete. Över 100 domstolsbeslut och 15 myndighetsbeslut om sysselsättningsstatus för personer som arbetar via plattformar har fattats i medlemsstaterna med varierande resultat, men främst har personer som arbetar via plattformar omklassificerats till arbetstagare. Utöver den rättsliga osäkerhet som detta medför för de digitala arbetsplattformarna och för dem som arbetar genom dem, pekar det stora antalet domstolsärenden på svårigheter att upprätthålla lika villkor mellan dels medlemsstaterna, dels mellan digitala arbetsplattformar och andra företag samt undvika en press nedåt på arbetsnormer och arbetsvillkor. Vissa digitala arbetsplattformar kan ägna sig åt otillbörliga affärsmetoder gentemot andra företag, t.ex. genom att inte följa samma regler och bedriva verksamhet på samma villkor. Därför behövs EU-åtgärder för att se till att den mycket rörliga och snabbföränderliga plattformsekonomin utvecklas parallellt med arbetstagarrättigheterna för personer som arbetar via plattformar.

Arbetstagarsidan efterlyste ett direktiv grundat på artikel 153.2 i EUF-fördraget med en motbevisbar presumtion om att anställningsförhållande föreligger, med omvänd bevisbörda och en uppsättning kriterier för att kontrollera statusen. De ansåg att ett sådant instrument borde tillämpas både på onlineplattformar och plattformar på plats. Arbetstagarsidan stödde också införandet av nya rättigheter i samband med algoritmisk verksamhetsledning på sysselsättningsområdet och motsatte sig generellt en tredje status för personer som arbetar via plattformar. De betonade behovet av dialog mellan parterna. Arbetsgivarorganisationerna var överens om att det finns problem som bör lösas, t.ex. arbetsvillkor, felklassificering av sysselsättningsstatus och tillgång till information. Åtgärderna bör dock vidtas på nationell nivå, från fall till fall och inom ramen för de olika nationella systemen för relationer mellan arbetsmarknadens parter. När det gäller algoritmisk verksamhetsledning ansåg de att fokus bör ligga på ett effektivt genomförande och verkställande av befintliga och kommande rättsliga instrument. Arbetsmarknadens parter var inte eniga om att inleda förhandlingar om ett avtal på unionsnivå, i enlighet med artikel 155 i EUF-fördraget. Dessutom utbytte kommissionen åsikter med ett stort antal berörda parter för att informera om initiativet, bland annat särskilda och bilaterala möten med plattformsföretag, organisationer för plattformsarbetstagare, fackföreningar, företrädare för medlemsstaterna, experter från den akademiska världen och internationella organisationer samt företrädare för det civila samhället. Den 20 och 21 september 2021 höll kommissionen två särskilda möten med plattformsföretag och företrädare för plattformsarbetstagare för att inhämta deras åsikter om hur EU-åtgärder kunde utformas. Europaparlamentet har efterlyst kraftfulla EU-åtgärder för att ta itu med felklassificering av sysselsättningsstatus och förbättra insynen i användningen av algoritmer, bl.a. för arbetstagarrepresentanter. EU:s ministerråd, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén vill också se särskilda åtgärder för plattformsarbete.

•Insamling och användning av sakkunnigutlåtanden

Kommissionen anlitade externa experter för att ta fram flera studier för att samla in relevanta bevis, som användes som underlag för konsekvensbedömningen och detta förslag:

–Study to support the impact assessment of an EU Initiative on improving the working conditions in platform work (2021) av PPMI.

–Digital Labour Platforms in the EU: Mapping and Business Models (2021) av CEPS.

–Study to gather evidence on the working conditions of platform workers (2019) av CEPS.

Kommissionen grundade också sin bedömning på de översyner som gjorts av Europeiska centrumet för expertis på området arbetsrätt, sysselsättning och arbetsmarknadspolitik (ECE).

–Thematic Review 2021 on Platform work (2021), baserat på landsartiklar för de 27 EU-medlemsstaterna.

–Case Law on the Classification of Platform Workers: Cross-European Comparative Analysis and Tentative Conclusions” (2021).

–Jurisprudence of national Courts in Europe on algorithmic management at the workplace (2021).

Kommissionen använde sig dessutom av extern expertis och använde följande studier och rapporter till stöd för konsekvensbedömningen:

–Eurofounds rapporter: Employment and Working Conditions of Selected Types of Platform Work (2018).

–GFC:s rapporter: Platform Workers in Europe Evidence from the COLLEEM Survey (2018) och New evidence on platform workers in Europe. Results from the second COLLEEM survey (2020).

–ILO-rapport: The role of digital labour platforms in transforming the world of work (2021).

Dessutom har kommissionen i sin bedömning förlitat sig på sin kartläggning av politiken i medlemsstaterna, relevant akademisk litteratur och EU-domstolens rättspraxis.

•Konsekvensbedömning