GEMENSAMT MEDDELANDE TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET Underlag till en EU-strategi för den allmänna säkerheten i Centralamerika och Västindien /* JOIN/2014/021 final */





GEMENSAMT MEDDELANDE TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET Underlag till en EU-strategi för den allmänna säkerheten i Centralamerika och Västindien I. Den allmänna säkerheten – ett gemensamt problem Europeiska unionens förbindelser med Latinamerika och Västindien har formen av ett brett strategiskt partnerskap, som förnyades och stärktes vid det senaste toppmötet mellan EU och Gemenskapen för Latinamerikas och Västindiens stater (Celac) som hölls i Santiago de Chile i januari 2013. Aldrig förut har de båda regionernas politiska, ekonomiska och sociala förbindelser varit så omfattande, såväl kvantitativt som kvalitativt. Parterna har ett nära samarbete och för en långtgående politisk dialog på samtliga nivåer, dvs. på regional, subregional (Centralamerika, Västindien, Andinska gemenskapen och Mercosur) och bilateral nivå. EU är även en viktig partner för Latinamerikas och Västindiens utveckling, med stark betoning på social sammanhållning, ekonomisk utveckling, miljöfrågor och säkerhet. Den allmänna säkerheten är en mycket viktig fråga i Latinamerika. Myndigheter, det civila samhällets organisationer och allmänheten anser att säkerheten är ett avgörande problem när det gäller denna regions utvecklingsmöjligheter. I en rapport från FN:s utvecklingsprogram (UNDP) om välståndsutvecklingen i Latinamerika 2013–2014 framhålls att i denna region har nu ekonomin förbättrats, fattigdomen minskat och demokratin stärkts, men att problemen med kriminalitet och bristande säkerhet kvarstår. I artikel 66 i deklarationen från Celacs toppmöte i Havanna den 29 januari 2014 anges att kriminaliteten och våldet hämmar utvecklingen i Centralamerika och Västindien, och man betonar att det behövs en regional samsyn kring en vision om allmän säkerhet kopplad till ökat välstånd som en väg framåt. Vid toppmötet mellan EU och Celac i Santiago de Chile gavs högre tjänstemän hos båda parter i uppdrag att undersöka möjligheterna att ta med allmän säkerhet som en del av den gemensamma biregionala handlingsplanen. Problemen med hög kriminalitet, höga dödstal p.g.a. dödligt våld och försämrad allmän säkerhet är särskilt allvarliga och akuta i Centralamerika och Västindien. Det finns många länder i dessa två intill varandra liggande underregioner som på grund av sin storlek och sitt geografiska läge är extra sårbara. Säkerhetssektorn och rättsväsendet i dessa länder har begränsad kapacitet och hotas av mäktiga kriminella grupper med gränsöverskridande verksamhet. Följden av detta blir utbredd strafflöshet och ett ständigt ökande hot mot den allmänna säkerheten. Kriminaliteten får konsekvenser även utanför dessa länders gränser och når eller kan komma att nå Europa. Såväl de västindiska som de centralamerikanska staterna har antagit regionala säkerhetsstrategier som ska ligga till grund för det regionala samarbetet, och dessa strategier behöver nu internationellt stöd. Europeiska unionen kan inte förhålla sig likgiltig till denna situation. Under många år har EU varit en viktig partner inom olika samarbetsprogram för brottsförebyggande åtgärder och rättvisa i länderna i denna region. EU:s medlemsstater har bidragit med egna, ofta kompletterande insatser och projekt. Med tanke på det hot som detta problem utgör och den betydelse det har för EU:s utvecklingspartnerskap med Centralamerika och Västindien behövs det gemensamma nya reflektioner över den allmänna säkerheten i denna region. Syftet med detta meddelande är att ge underlag till en enhetlig och samordnad EU-strategi för den allmänna säkerheten i Centralamerika och Västindien med särskilt fokus på skyddet av mänskliga rättigheter och på reformer. EU-strategins mål är 1. att en agenda för allmän säkerhet tas fram i samarbete med regionen som en del av ett övergripande politiskt samarbete och ett partnerskap för utveckling, 2. att stärka myndigheternas kapacitet för att få bukt med den bristande säkerheten samtidigt som de mänskliga rättigheterna värnas och förebyggande åtgärder främjas, 3. att underlätta det regionala och internationella samarbetet för att hantera den gränsöverskridande dimensionen av hot mot den allmänna säkerheten. II. Centralamerika och Västindien – ett ytterst akut problem I Centralamerika och Västindien möts ett antal viktiga internationella handelsrutter, och strategiska intressen står därför på spel. Detta skulle kunna driva på utvecklingen i regionen – framför allt genom handel och investeringar. Den bristande säkerheten i regionen inverkar dock negativt på såväl den ekonomiska utvecklingen som styrningen och försvårar tillgången till utbildning, hälso- och sjukvård och andra grundläggande tjänster. Dessutom försvagas demokratin, de mänskliga rättigheterna och rättssäkerheten, dvs. just sådana centrala frågor som EU vill främja. Sårbarheten förvärras genom de svagheter i den ekonomiska strukturen som följer med sedan tidigare (t.ex. fattigdom, ekonomisk ojämlikhet och arbetslöshet) och som framför allt drabbar ursprungsbefolkningar och invånare med afrikanskt ursprung. Sociala eller kulturella faktorer ökar sårbarheten ytterligare – sammanhållningen inom familjen och samhället bryts, alkohol- och narkotikamissbruket ökar och det könsrelaterade våldet är utbrett. Även naturkatastrofer bromsar utvecklingen. Samhällsstyrningsproblem, organiserad brottslighet och bristande ekonomiska möjligheter är faktorer som stärker varandra sinsemellan. Detta kan skapa en nedåtgående spiral med våld och underutveckling som Centralamerika och Västindien kan sitta fast i länge. Invånarna kan då inte dra nytta av den ekonomiska tillväxten i övriga Latinamerika, samtidigt som den internationella organiserade brottsligheten kan stärka sitt grepp om dem. Konsekvenserna av detta är många, som vi ska se nedan. Länderna i regionen står inför den tunga uppgiften att leva upp till sitt ansvar för den allmänna säkerheten. Situationen karaktäriseras av följande faktorer: • En utbredd strafflöshet p.g.a. bristande utrednings- och lagföringskapacitet som har att göra med en omfattande korruption inom säkerhets- och rättssystemen.[1] • Överfulla fängelser och ineffektiva fängelsesystem som i stället för att ge möjligheter till rehabilitering och återanpassning uppvisar stora brister när det gäller mänskliga rättigheter.[2] • Lågt skatteuttag generellt sett (mindre än 18 % av BNP) och p.g.a. av detta bristande ekonomisk förmåga för staten att ta sitt ansvar när det gäller offentliga tjänster och den allmänna säkerheten. En konkret följd av detta är att det finns fler privata säkerhetsvakter än poliser i denna region (i Guatemala t.ex. är detta förhållande ≈ 6 mot 1, i Honduras ≈ 4,9, vilket kan jämföras med ett genomsnitt på ≈ 0,8 för 34 europeiska länder),[3] och detta spär ytterligare på ojämlikheterna i samhället när det gäller säkerheten. • Svårigheter att upprätthålla territoriell kontroll och gränsförvaltning, som förvärras av ett antal territoriella småkonflikter som fortfarande pågår mellan stater i regionen och som driver på den illegala handeln med människor och varor i regionen.[4] Oroande indikatorer på bristande säkerhet Indikatorer på bristande allmän säkerhet visar på den stora inverkan som kriminella grupper har i de mest sårbara länderna. Dessa indikatorer är särskilt framträdande i Centralamerika, och i Västindien ligger de avsevärt över det internationella genomsnittet. Mordtalen är de högsta i världen och ligger i många länder långt över den ”epidemiska” nivån 10 mord per 100 000 invånare. De höga mordtalen kan också kopplas till den oacceptabelt höga brottsnivån generellt sett som får allvarliga konsekvenser för invånarnas livskvalitet. Den senaste rapporten från FN:s utvecklingsprogram UNDP för 2013–2014 visar hur mycket den bristande säkerheten kostar i termer av utebliven ekonomisk och social utveckling.[5] En stor del av våldsbrotten kan spåras tillbaka till organiserade kriminella grupper som konkurrerar om den lukrativa narkotikahandeln och territoriell kontroll. Enligt källor inom Amerikanska samarbetsorganisationen (OAS) kommer 80 % av de illegala droger som beslagtas på sin väg in i USA via Centralamerika och Mexiko.[6] De västindiska öarna utgör ett viktigt transitområde för narkotikainförseln från Sydamerika till Europa, USA och Kanada. Under 2009 beslagtogs över sju ton kokainhydroklorid i regionen.[7] Det finns en hel mängd andra verksamheter som kompletterar och upprätthåller den organiserade brottsligheten, däribland illegal handel med vapen och människor, utpressning och omfattande penningtvätt. Narkotikamissbruket, den lokala olagliga handeln och brottslighet med koppling till sådan verksamhet ökar, precis som penningtvätt, kidnappningar och mord. Egendomsbrott och mängdbrottslighet är också vanligt förekommande. Särskilt utsatta är sårbara grupper som kvinnor och ungdomar. Ungdomar dras lätt in i brottslighet och utgör ofta de vanligaste våldsoffren. I Latinamerika och Västindien är en femtedel av mordoffren kvinnor, medan den genomsnittliga andelen i världen totalt sett uppgår till en elftedel.[8] I en sådan situation tenderar människor att tappa tron på de egna myndigheternas förmåga att tillhandahålla grundläggande samhällstjänster och litar inte längre till myndigheterna för att få skydd. I vissa fall kontrollerar organiserade kriminella grupper hela regioner och stadsdelar. Särskilda initiativ, t.ex. medling mellan kriminella, kan leda till att våldet minskar under en tid. Ett exempel på detta är vapenvilan mellan olika kriminella gäng i El Salvador, där mordtalen på grund av detta sjunkit med 50 % sedan mars 2012. Berörda aktörer inser dock att för att insatserna ska ha varaktig effekt krävs politisk sanktionering från regeringens sida och fortsatta långtgående insatser för att få bukt med de underliggande orsakerna till våldet. Det civila samhället har börjat reagera starkt på krisen när det gäller den allmänna säkerheten – man efterlyser reformer från behöriga myndigheters sida och vädjar till internationella givare om stöd. Det civila samhället stöder t.ex. människorättsaktivister och våldsoffer, främjar försoning, medborgaranda och respekt för rättsstaten och migranters rättigheter, arbetar för att minska efterfrågan på droger och stöder olika ekonomiska initiativ och egenföretagande. Samverkande säkerhetsproblem, främst med narkotikakoppling, har effekter som även når utanför regionen. Handeln med narkotika och den ökande gängkriminaliteten kan komma att utgöra ett allvarligt hot mot EU, som står för 26 % av världens kokainkonsumtion. En betydande del av det kokain som är på väg till Europa passerar fortfarande Västindien. I en gemensam rapport från Europeiska centrumet för kontroll av narkotika och narkotikamissbruk (ECNN) och Europol med titeln Cocaine: A European Union perspective in the global context (2010) konstateras att kokainsmugglingen via Syd- och Centralamerika till Europa har ökat markant. I en annan rapport konstateras dessutom att latinamerikanska narkotikakarteller har fått fotfäste i flera EU-stater (framför allt Italien, Nederländerna och Spanien).[9] I EU:s periferi undergrävs stabiliseringsinsatser av olika smuggelnätverk, särskilt i Guineabukten. III. Reaktionerna från EU Det är i egenskap av långvarig partner för utvecklingen i Centralamerika och Västindien som EU nu står inför denna stora utmaning. EU stöder såväl den säkerhetsstrategi för Centralamerika som antogs vid Guatemalakonferensen 2011 och samordnas av Centralamerikanska integrationssystemet (Sica) som den säkerhetsstrategi för Västindien som antogs av regeringscheferna inom Karibiska gemenskapen (Caricom) i februari 2013. I sitt stödarbete kommer EU att kunna dra nytta av såväl nya som befintliga överenskommelser, framför allt den gemensamma strategin för EU och Västindien och associeringsavtalet mellan EU och Centralamerika. EU kan här bygga vidare på sin långa erfarenhet av samarbete med denna region och kommer att försöka utnyttja redan befintliga samarbetsinstrument så effektivt som möjligt. EU kommer även att använda sig av ett antal sektorsdialoger och samarbetsmekanismer, t.ex. dialoger på regional nivå om narkotika, migration och könsfrågor och dialoger på nationell nivå om narkotika och säkerhetsfrågor. Reaktionerna från EU är ett uttryck för den oro när det gäller hoten från den organiserade brottsligheten och statens misslyckande som redan uppmärksammades i samband med den europeiska säkerhetsstrategin 2003[10] och ligger i linje med EU:s övergripande strategi för externa konflikter och kriser, som utarbetades 2013.[11] EU:s inställning här stämmer även överens med andra EU-policydokument: · EU:s strategi för den inre säkerheten, som rör internationella kriminella nätverk, penningtvätt, korruption och människo- och narkotikahandel (KOM(2010) 673 slutlig). · EU:s agenda för förändring, där sambanden mellan säkerhet och utveckling, demokrati, mänskliga rättigheter och rättsstatsprincipen erkänns (KOM(2011) 637 slutlig). · Meddelandet ”Mänskliga rättigheter och demokrati i centrum för EU:s yttre åtgärder – effektivare metoder” (KOM(2011) 886 slutlig). · EU:s narkotikastrategi 2013–2020, där fokus ligger på en välavvägd och evidensbaserad narkotikapolitik (2012/C 402/01). · Meddelandet ”En grund för demokrati och hållbar utveckling: EU:s samarbete med det civila samhället på området yttre förbindelser” (COM(2012) 492 final). · EU:s strategi för kampen mot olaglig anhopning av och handel med handeldvapen och lätta vapen och ammunition till dessa, där Latinamerika pekas ut som en region som drabbats av anhopning av handeldvapen och lätta vapen och överflödig ammunition till dessa (rådets dokument 5319/06). · Det åtgärdsinriktade dokumentet om förstärkning av EU:s yttre dimension när det gäller åtgärder mot människohandel (19.11.2009 – 11450/5/09 REV 5). · Meddelandet om insatser mot korruption på EU:s territorium (KOM(2011) 308 slutlig), där behovet av kapacitetsuppbyggnad i partnerländerna betonas. · Europaparlamentets studie ”Assessing the EU's approach to security sector reform”, där man anlägger ett synsätt som innebär att mänskliga rättigheter integreras för att stärka både effektiviteten och ansvarsutkrävandet inom säkerhetssektorn (PE 433.837). EU beaktar även studier och rekommendationer som offentliggjorts av behöriga multilaterala institutioner, inte minst FN:s utvecklingsprograms (UNDP) rapporter om medborgarnas säkerhet i Latinamerika (2013) respektive Västindien (2012) och Amerikanska samarbetsorganisationens rapporter om den amerikanska kontinentens narkotikaproblem (2013) respektive den allmänna säkerheten där (2008). Strategin kommer att ha följande mål för Centralamerika och Västindien: Mål I: Att vidareutveckla en gemensam agenda för den allmänna säkerheten i regionen En intensifierad politisk dialog kommer att vara det viktigaste instrumentet för att nå detta mål. Genom att bygga vidare på de regionala strategier som redan antagits av Centralamerika och Västindien ska EU arbeta tillsammans med partnermyndigheter på både nationell och regional nivå för att sätta samman en gemensam politisk och operativ dagordning. På så sätt skapas insyn och vägledning för samtliga aktörer på båda sidor. Den höga representanten och kommissionen ska med hjälp av redan etablerade kanaler se till att EU och medlemsstaterna ges tillräckliga möjligheter till utbyte av sådan information som de behöver för att kunna stärka samverkanseffekterna och konsekvensen hos sina respektive insatser. I.1 Samarbetsagenda baserad på vissa särskilt viktiga nationella säkerhetsproblem EU:s delegation och EU-medlemsstaternas ambassader i värdlandet ska ha ett nära samarbete för att analysera situationen när det gäller den allmänna säkerheten. Särskilt viktiga faktorer här kommer att vara konfliktanalyser och kapacitet att stödja eller själv delta i medlingsarbetet i långvariga konflikter. I.2 Regionala dialoger med Centralamerika och Västindien EU och Centralamerika Den nya regionala säkerhetsstrategi för Centralamerika som antogs av de centralamerikanska länderna 2011 utgjorde en betydande framgång. Att Sica-länderna inledde ett samarbete kring en fråga som ligger så nära den nationella suveräniteten utgjorde ett viktigt steg framåt för den regionala integrationsprocessen och för det internationella samarbetet. Tillsammans med det provisoriska ikraftträdandet av associeringsavtalet mellan EU och Centralamerika och inom kort även av avtalet om politisk dialog och samarbete mellan EU och Centralamerika kommer säkerhetsstrategin för Centralamerika att innebära nya möjligheter till en stärkt politisk dialog mellan EU och Centralamerika om frågor som rör den allmänna säkerheten. Sicas generalsekreterare kommer att fungera som huvudsamordnare i denna fråga, bl.a. via den centralamerikanska säkerhetsstrategins stödgrupp. Exempel på frågor som kan komma att tas upp i dialogerna med de centralamerikanska regionala myndigheterna: Den senaste tidens trender och utveckling när det gäller den regionala säkerhetssituationen, där bästa praxis och tidigare erfarenheter beaktas. Åtgärder och lagstiftning för den allmänna säkerheten för att bekämpa kriminalitet och strafflöshet, främja inkluderande brottsbekämpning och rehabilitering, stöd till brottsoffer och försoning. Den allmänna säkerhetens institutionella kontext, behovet av kapacitetsuppbyggnad och det omfattande reformarbete som krävs inom rättsskipnings- och säkerhetssektorn (polisväsendet, fängelsesystemet och rättsväsendet). Det internationella och regionala samarbetet de centralamerikanska länderna emellan och de möjligheter, utmaningar och problem som hänger samman med genomförandet av säkerhetsstrategin för Centralamerika. Hinder för samarbetet, t.ex. olösta gränstvister, bör hanteras i ett bredare sammanhang. Det mervärde och de effekter som ett samarbete med EU kan ge samt framtida behov och inriktning för samarbetet, där så är relevant. Gemensam strategi för EU och Västindien I november 2012 antog EU och Cariforum (forumet för AVS-länderna, dvs. länder i Afrika, Västindien och Stillahavsområdet) en gemensam partnerskapsstrategi för EU och Västindien, med syftet att skapa ett starkare partnerskap mellan EU och Västindien. Inom ramen för detta partnerskap vill man gå längre än ett traditionellt förhållande mellan givare och mottagare och i stället skapa ramar för ömsesidiga intressen, som vid sidan av det traditionella utvecklingssamarbetet och handelsförbindelser även ska omfatta en politisk dimension. Brottslighet och säkerhet utgör tillsammans ett av partnerskapets fem prioriterade områden. Inom dessa ramar och i enlighet med artikel 8 i AVS–EU-partnerskapsavtalet ska EU föra en regelbunden politisk dialog med Cariforum-länderna, där även villkoren i regionens egen säkerhetsstrategi, som antogs av Caricom-ländernas statschefer i februari 2013, ska beaktas fullt ut. Viktiga aktörer här är Impacs (den västindiska byrån för genomförande av brottsbekämpande åtgärder och säkerhet), RSS (det regionala säkerhetssystemet), CFATF (den västindiska arbetsgruppen för finansiella åtgärder) och CCLEC (det västindiska rådet för tullagstiftningens tillämpning). EU har gett ekonomiskt stöd till flera av dessa organ via den tionde europeiska utvecklingsfonden. *** Lämpliga mekanismer för att koppla samman de två ovannämnda regionala dialogerna ska förhandlas fram med Sica- och Caricom-länderna. Den befintliga samordningsmekanismen för Sica och Cariforum utgör här ett bra verktyg. I.3 Dialog mellan EU och Celac Den befintliga handlingsplanen för EU och Celac utgör den övergripande ramen för det biregionala samarbetet. Även om denna handlingsplan innehåller ett antal viktiga frågor med koppling till säkerhet (framför allt frågor som rör narkotika och migration) tar den inte uttryckligen upp den allmänna säkerheten som en separat fråga. I ett eventuellt särskilt avsnitt om den allmänna säkerheten i handlingsplanen för EU och Celac skulle man kunna definiera en gemensam biregional syn på vilka de största utmaningarna är, identifiera gemensamma principer för gemensamma insatser och dra upp huvudlinjerna för ett gemensamt biregionalt arbetsprogram med dialoger och olika samarbetsinitiativ. Säkerhetsfrågor med koppling till denna strategi kan även diskuteras inom ramen för de bilaterala politiska dialogerna (med intresserade Celac-medlemmar). Resultatet av de pågående sektorsdialogerna (om prekursorer med Bolivia, Chile, Colombia, Ecuador, Peru, Venezuela och Mexiko, om säkerhet med Mexiko och om narkotika med Brasilien) ska ligga till grund för de initiativ som ingår i denna strategi, där så är lämpligt. I.4 Bättre samordning med andra relevanta aktörer EU vill stärka diskussionerna om säkerheten i denna region med relevanta multilaterala eller internationella organ där det finns betydande sakkunskaper, t.ex. Amerikanska samarbetsorganisationen (OAS), Interamerikanska utvecklingsbanken (IADB), Världsbanken, olika FN-organ (t.ex. FN:s utvecklingsprogram UNDP och FN:s drog- och brottsbekämpningsbyrå UNODC), Samväldet och Segib.[12] EU ska också främja diskussioner med relevanta internationella och regionala civilsamhällesorganisationer (t.ex. universitet, tankesmedjor och observationsorgan). Stiftelsen EU–Latinamerika/Västindien (EU−LAC‑stiftelsen) skulle också kunna ha en roll för att öka kunskaperna om detta problem. EU ska dessutom även verka för ett intensifierat informationsutbyte med USA och Kanada om säkerhetssituationen i Centralamerika och Västindien, eftersom båda dessa länder är viktiga aktörer som är engagerade i denna fråga.[13] Båda länderna har ganska nyligen antagit en övergripande strategi som i likhet med EU:s strategi omfattar uppbyggnad av den institutionella kapaciteten, våldsförebyggande åtgärder och åtgärder för att minska efterfrågan på narkotika. Mål II: Stärka myndigheternas förmåga att tillhandahålla högkvalitativa offentliga tjänster II.a Stödja lagstiftnings- och regleringsreformer för ökat ansvarsutkrävande Framsteg har gjorts när det gäller olika lagstiftnings- och styrningsmekanismer som ska stärka staternas kapacitet att leverera tjänster som rör den allmänna säkerheten. Denna kapacitet är dock fortfarande begränsad, och det finns en tydlig potential för ett utvidgat samarbete mellan EU, medlemsstatsorgan och institutionerna i denna region. Samarbete skulle exempelvis även kunna ske när det gäller reformering av rättsväsendet och säkerhetssektorn, reformering av lagstiftning, regler och strategier för att stärka mänskliga rättigheter samt frågor som rör olaga handel, penningtvätt och bekämpning av korruption och strafflöshet. På områden som narkotikapolitik, förhindrande av avledning av narkotikaprekursorer, penningtvätt och folkhälsofrågor bör man eftersträva ett utökat samarbete som bygger vidare på de insatser som redan görs inom ramen för programmet för det narkotikapolitiska samarbetet mellan Latinamerika och EU (Copolad-programmet) och kokainprogrammet Cocaine Route.[14] Detta samarbete skulle kunna omfatta ett informationsutbyte och ett operativt samarbete mellan institutioner i regionen, t.ex. Interamerikanska kommissionen för bekämpning av narkotikamissbruk (Cicad), organisationen för polisiärt samarbete i Latinamerika och Västindien (Ameripol) och den västindiska byrån för genomförande av brottsbekämpande åtgärder och säkerhet (Impacs) samt organ som Europol, Interpol, Europeiska centrumet för kontroll av narkotika och narkotikamissbruk (ECNN) och Centrumet för analys av maritim underrättelseverksamhet beträffande narkotika (MAOC‑N). Vid varje samarbetsinitiativ ska hänsyn tas till berörda organs och länders kapacitet, prioriteringar och rättsliga mandat, och syftet ska vara att förbättra de regionala nätverkens funktionsmekanismer. Det finns även andra frågor som också bör främjas, t.ex. lagstiftning och regelverk för att skydda kvinnor, barn och andra utsatta grupper (särskilt som det ofta är de som drabbas hårdast av våld och bristande säkerhet), insyn i de säkerhetsrelaterade utgifterna och stärkt demokratisk kontroll från parlamentens sida (med stöd från ombudsmannaämbetet och revisionsorgan). Det kan också bli aktuellt med riktade insatser där man arbetar tillsammans med lokala organisationer för att hjälpa till med utformningen av relevant åtgärdspolitik, samtidigt som relevanta regelverk beaktas, t.ex. FN:s säkerhetsråds resolution 1325 om kvinnor, fred och säkerhet. II.b Kapacitetsuppbyggnad inom brottsbekämpande, rättsliga och kriminalvårdande myndigheter Samarbetet mellan Centralamerika, Västindien och EU bör främja en omfattande och välbalanserad reform av rättsväsendets och säkerhetssektorns institutioner (inklusive kriminalvården och åtgärder som främjar rehabilitering och alternativ till fängelse). En sådan reform bör åtföljas av stöd till åtgärder för att bekämpa olaglig handel, penningtvätt, korruption och strafflöshet. Stöd skulle även kunna ges till åtgärder för att förbättra regelverken för och tillsynen över privata säkerhetsföretag och för ett utbyte av bästa praxis när det gäller kontroll av överföringen av konventionella vapen.[15] Med hänvisning till kommissionens meddelande om ett utbildningsprogram för tjänstemän inom brottsbekämpning[16] kan det även bli aktuellt med ett mer konsekvent och effektivt stöd till kapacitetsuppbyggnad inom brottsbekämpande myndigheter i denna region genom utbildning eller utbyte av kunskaper och bästa praxis (där Europol och Cepol kan komma att ha en roll). Även projekt av partnersamverkanstyp, som nu drivs inom EU, kan utgöra ett bra exempel på hur samarbetet kan bedrivas i framtiden i regionen. Stöd för att bygga upp den nationella och regionala kapaciteten för att samla in och analysera statistiska uppgifter om kriminaliteten och övervaka trender på detta område skulle också främja ett evidensbaserat beslutsfattande och ett internationellt samarbete i denna region. II.c Stöd till myndigheterna i deras arbete för att öka människors inflytande Samarbetsinsatser görs i form av partnerskap med myndigheter och de grupper i samhället som de är satta att tjäna för att främja den socioekonomiska utvecklingen och minska våldet. I Centralamerika och Västindien ligger fokus framför allt på att främja olika typer av fredlig konfliktlösning i samhället och utveckla möjligheter för alla grupper i samhället. Efter ytterligare analys kan samarbetet även komma att omfatta följande områden: främjande av ekonomisk tillväxt, främjande av yrkesutbildning och entreprenörskap som ett sätt att skapa sysselsättning och ge människor alternativ till brottslighet, stöd till våldsoffer (vid behov även via humanitärt bistånd), försonings‑, rehabiliterings- och återanpassningsprojekt, alternativ till fängelse för lindrigare brott, skydd för sårbara grupper i samhället, stärkning av det civila samhällets övervakningsmekanismer samt stöd till initiativ för att främja medling, fredsskapande insatser och minskad narkotikaefterfrågan. *** När det gäller mål II kommer EU och medlemsstaterna att som ett första steg göra en kartläggning av alla de åtgärder för den allmänna säkerheten som de ska vidta i regionen. En sådan kartläggning ska underlätta ett erfarenhetsutbyte, ge information om möjliga samverkanseffekter och ytterligare insatsområden samt bidra till att överlappningar kan undvikas. Regelbundna uppdateringar bör göras som värdländerna och övriga givare kan ta del av och som kan ligga till grund för en gemensam programplanering. Denna strategi ska ge vägledning för EU:s och medlemsstaternas framtida arbete på detta område. I samband med insatserna för rättssäkerheten och inom rättsväsendet och säkerhetssektorn kommer EU även att kunna dra nytta av sina erfarenheter från civila EU-uppdrag i olika områden i världen. För att stärka den politiska dialogen och samarbetsinsatserna i regionen skulle man vid planeringen och utvärderingen av insatser som ingår i denna strategi kunna använda sig av den expertis som finns inom de enheter inom Europeiska utrikestjänsten som planerar och genomför sådana uppdrag och, i förekommande fall, även den militära expertis som finns där. Stöd skulle vid behov kunna ges till regionala aktörers pågående eller framtida medlingsinsatser inom eller mellan olika stater. Mål III: Främja regionalt och internationellt samarbete kring operativa insatser för att åtgärda den bristande säkerheten i Centralamerika och Västindien EU ska främja informationsutbytet och samarbetet mellan regionala institutioner och internationella aktörer, framför allt när det gäller den organiserade brottslighetens transregionala aspekter. Länderna i denna region står inför liknande problem och har i stort sett likadana institutioner. Ett kunskapsutbyte skulle stärka deras gemensamma kapacitet. Insatserna skulle kunna ske i form av utbytesprogram mellan specialiserade organ, eller i form av stöd till riktade initiativ för att få till stånd ett transregionalt samarbete. Här kan det vara motiverat med ett ökat deltagande från Europol, Eurojust och Frontex, inom deras respektive områden och i ett ökat samarbete med regionala organisationer och initiativ. Särskilt viktigt är det med bättre samordning av de resurser i regionen som används av medlemsstaterna (via t.ex. kontaktpersoner) och olika EU-organ. Detta skulle kunna ske genom ett bättre rättsligt och brottsbekämpningsrelaterat samarbete och ett stärkt samarbete mellan olika regionala nätverk, t.ex. nätverket för åklagare mot organiserad brottslighet (Refco), iberoamerikanska nätverket för internationellt rättsligt samarbete (IberRed), den iberoamerikanska justitieministerkonferensen (Comjib) och olika europeiska nätverk. I linje med det gemensamma meddelandet ”EU:s strategi för cybersäkerhet”, JOIN(2013) 1 final, av den 7 februari 2013 ska strategin främja en dialog med relevanta internationella partner för att man ska kunna säkerställa en effektiv försvarsförmåga, identifiera samarbetsområden och undvika överlappande insatser när det gäller it-säkerhet och för att bekämpa it-brottsligheten. Regionala nätverk skulle kunna dra nytta av främjandet av annan gemensam verksamhet, t.ex. stöd till utvecklingen av samordningsmekanismer för att hantera komplexa flerdimensionella kriser och hjälp för att få till stånd en effektivare resurs för krishantering och tidig varning. Slutsats Den bristande säkerheten i Centralamerika och Västindien får negativa effekter för miljontals människors vardag och för de mänskliga rättigheterna, rättsäkerheten och den ekonomiska utvecklingen i denna region. Problemet utgör ett allvarligt hinder för den regionala stabiliteten och samarbetet. När nu regeringarna i regionen försöker möta denna utmaning måste Europa göra likaledes. Ett långvarigt partnerskap och ekonomiska och säkerhetsmässiga intressen står på spel. EU erbjuder dialog och ett konkret samarbete, fullt medvetet om att man har lika mycket att lära av sina partner som man har att bidra med. Med denna strategi vill EU möta sina centralamerikanska och västindiska partner i en anda av öppenhet och helhetssyn. Strategin ska vägleda oss i vårt engagemang för ökad säkerhet tillsammans med våra partnerländer. Partnersamarbetet på subregional och nationell nivå bör komma i gång snarast möjligt, och nästa toppmöte mellan EU och Celac, som ska hållas 2015, skulle kunna utgöra ett lämpligt tillfälle för en politisk utvärdering av strategin och gemensamma beslut för hela kontinenten. [1] FN:s utvecklingsprogram (UNDP), Regional Development Report for Latin America 2013–14: Citizen security with a human face, ”Impunidad” (s. 36). [2] Ibid., ”Las carceles” (s. 122). [3] Uppgifterna för Guatemala och Honduras: ibid. (s. 150). Uppgifterna för de 34 europeiska länderna: Confederation of European Security Services (CoESS), 2011: Private Security Services in Europe, Facts & Figures (s. 143). [4] Europeiska gränsregionförbundet (AEBR), 2010: Cross-border Cooperation in Latin America: Final Report, ”Obstacles Identified” (s. 48). [5] I FN:s utvecklingsprogram (UNDP), Regional Development Report for Latin America 2013–2014 – ”Citizen security with a human face”, anges att många människor uppger att de inte längre går ut för att handla eller för att roa sig. [6] OAS, 2013: Report on the Drug Problem in the Americas. [7] OAS, 2012: Report on Citizen Security in the Americas, s. 91. Beslagen gjordes i Bahamas, Dominikanska republiken, Saint Vincent och Grenadinerna, Jamaica samt Trinidad och Tobago. [8] OAS, 2008: La Seguridad Publica en las Américas. [9] Impact of Mexican OCGs on the OC situation in Europe, Scan Policy Brief for Threat Notice 012-2013, Europol 2013. [10] EU:s säkerhetsstrategi 2003, uppdaterad och bekräftad av rådet 2008. [11] Gemensamt meddelande från kommissionen och den vice ordföranden/höga representanten till Europaparlamentet och rådet av den 11 december 2013 om EU:s övergripande strategi för externa konflikter och kriser (JOIN(2013) 30 final). [12] Iberoamerikanska generalsekretariatet. [13] I Kanadas fall gäller detta särskilt Västindien. [14] I det sistnämnda programmet ingår projekt som Prelac (om kemiska prekursorer) och Gafisud (om penningtvätt). [15] I enlighet med vapenhandelsfördraget. [16] ”Inrättande av ett europeiskt utbildningsprogram för tjänstemän inom brottsbekämpning”, COM(2013) 172 final.