Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Kommissionens arbetsdokument - Sambandet mellan att garantera den interna säkerheten och att uppfylla internationella skyldigheter och instrument avseende skydd"

(KOM(2001) 743 slutlig)

(2002/C 149/09)

Den 21 januari 2002 beslutade kommissionen att i enlighet med artikel 262 i EG-fördraget rådfråga Ekonomiska och sociala kommittén om ovannämnda arbetsdokument.

Sektionen för sysselsättning, sociala frågor och medborgarna, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 10 april 2002. Föredragande utan studiegrupp: Daniel Retureau.

Vid sin 390:e plenarsession den 24-25 april 2002 (sammanträdet den 24 april) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 93 röster för och en nedlagd röst.

1. Inledning

1.1. Kommissionens arbetsdokument syftar till att utforska politiska, rättsliga och praktiska lösningar när det gäller den interna säkerheten, dvs. hur man skyddar de europeiska samhällena mot terroristgruppers och deras medlemmars närvaro och verksamhet i unionen. Dokumentet är en uppföljning av slutsats 29 från Europeiska rådets (rättsliga och inrikes frågor) extrainsatta möte den 20 september 2001, som hölls strax efter de fruktansvärda terrordåden i New York den 11 september.

1.2. Rådet uppmanade kommissionen att "skyndsamt undersöka sambandet mellan att garantera den interna säkerheten och att uppfylla internationella skyldigheter och instrument avseende skydd".

1.3. I dokumentet behandlas instrument för skydd av personer som söker asyl eller som har tillerkänts asylstatus eller annan skyddsstatus i något av medlemsländerna. Kommissionen granskar inte bara det skydd som Genèvekonventionen och dess protokoll erbjuder (dessa dokument har ratificerats av alla medlemsstater), utan också det skydd som följer av andra internationella och regionala överenskommelser om internationellt skydd för personer som uppfyller vissa kriterier och som ansöker om skydd i något av medlemsländerna med avseende på t.ex. säkerhet eller rätten att lämna sitt ursprungsland eller hemvistland.

1.4. I dokumentet granskas först de lagliga möjligheter som finns att undanta dem som inte bör åtnjuta skydd, särskilt personer som är inblandade i terroristverksamhet eller annan brottslig verksamhet (kapitel I). Därefter granskas de rättsliga konsekvenserna av att vissa undantas från rätten till skydd enligt internationella skyddsordningar (kapitel II). Därefter behandlas de rättsliga och administrativa förfaranden som kan behöva harmoniseras mellan medlemsstaterna samt det administrativa samarbetet och användningen av den öppna samordningsmetoden (kapitel III). Slutligen analyseras de bestämmelser som rör "intern säkerhet" i kommissionens (förslag till) EG-lagstiftning på asyl- och invandringsområdet (kapitel IV).

1.5. Enligt kommissionen vilar dokumentet på två huvudprinciper:

- Flyktingar och asylsökande skall inte behöva klä skott för den senaste tidens händelser.

- Det får inte finnas några enkla möjligheter för dem som stöder eller begår terroristhandlingar att resa in och vistas i Europeiska unionens medlemsstater.

1.6. Kommissionen beskriver asylmöjligheterna som en "potentiell kanal" för terrorister, även om detta påstående genast mildras genom tillägget att det inte är troligt att denna kanal används. Terroristerna har mer diskreta, olagliga nätverk till sitt förfogande för att komma in på unionens område, i likhet med andra kriminella. Kommissionen ansluter sig till UNHCR:s åsikt att man i stället för att planera nya lagar eller undantagsbestämmelser bör begränsa sig till att vid behov tillämpa vissa av de undantagsbestämmelser som redan finns i artikel 1.F i flyktingkonventionen.

1.7. Undantagsklausulerna och deras tillämpning när det gäller terrorism

1.7.1. Det finns ingen internationell definition av terrorism i de olika internationella och europeiska överenskommelser som medlemsstaterna undertecknat. Domstolarna bedömer från fall till fall med hänsyn till omständigheterna om det rör sig om terrorism. "Terrorism" finns inte bland kriterierna i artikel 1.F i flyktingkonventionen, men kan enligt kommissionen täckas genom en tolkning av en eller flera av de tre allmänna kategorier av kriterier som konventionen erkänner som motiv för undantag till asylrätten (med undantag av den andra kategorin, eftersom terrorism till sin natur är ett politiskt brott eller ett brott som syftar till politiska eller ideologiska mål):

- Brott mot freden, krigsförbrytelse eller brott mot mänskligheten, sådana dessa brott blivit definierade i relevanta internationella överenskommelser.

- Grovt icke-politiskt brott utanför tillflyktslandet, innan personen erhöll tillträde till detsamma såsom flykting.

- Gärningar, stridande mot Förenta nationernas syften och grundsatser(1).

1.7.2. I enlighet med flera resolutioner från FN:s generalförsamling och säkerhetsrådet som kommissionen hänvisar till, bl.a. resolution nr 1373 av den 28 september 2001, faller terrorism klart och tydligt inom tillämpningsområdet för de tre skäl som anges i undantagsklausulen under artikel 1.F. FN har fastställt att "handlingar, metoder och bruk som används vid terrorism strider mot Förenta nationernas syften och principer" och att detta även gäller "finansiering, planering och anstiftan av terroristhandlingar".

1.7.2.1. Enligt nationell lagstiftning omfattar terrorverksamhet t.ex. flygplanskapningar och andra typer av kapningar, tagande av gisslan och bombattacker.

1.7.3. Kommissionen tillägger att enbart medlemskap i en terroristorganisation i vissa fall kan räknas som personlig och medveten medverkan, eller samtycke som gränsar till medverkan, till brotten i fråga, även om man naturligtvis måste ta hänsyn till omständigheterna och graden av medverkan i varje enskilt fall.

1.7.4. Kommissionen anser att detta innebär att terrorism kan ses som ett skäl att vägra eller återkalla flyktingstatus och annan skyddsstatus.

2. Kommitténs iakttagelser

2.1. Europeiska ekonomiska och sociala kommittén stöder utan förbehåll utarbetandet av en övergripande och samordnad strategi i kampen mot terrorism på EU-nivå samt en tillnärmning när det gäller kriterier och sanktioner för terrorverksamhet. Unionen är i sin fulla rätt att skydda alla dem som bor inom eller passerar dess territorium mot terrordåd, samt offentlig och privat egendom. EU har också rätt att hindra grupper eller individer från att planera, organisera och finansiera sådana dåd.

2.2. Terrorismens orsaker, inom och utom EU, är komplexa. Ofta har de samband med politiska eller andliga kriser, ideologiska motiv (politiska eller religiösa), nationalistiska krav osv. Därför bör terrorismen i största möjliga utsträckning förebyggas så att grogrunden för den undanröjs. Detta kan ske på olika sätt, t.ex. genom att finna fredliga lösningar på konflikter, införa strängare straff eller vidta ekonomiska och sociala åtgärder. EU bör utarbeta metoder som står i proportion till hotens orsaker och art.

2.3. Kommittén frågar sig dock om inriktningen på asylpolitiken i kampen mot terrorismen verkligen är lämplig och fruktar att denna inriktning kan leda till restriktiva åtgärder som strider mot konventionen eller begränsar de mänskliga rättigheterna. ESK erkänner dock artikel 1.F a)-c) som rättslig grund för undantag från flyktingstatus eller annan skyddsstatus, om det kan visas att skyddet används av personer som begår terrorhandlingar.

2.4. Kommittén vill påminna om sitt yttrande om "Förslag till rådets direktiv om miniminormer för medlemsstaternas förfaranden för att bevilja eller återkalla flyktingstatus"(2) och de principiella ställningstaganden som lades fram där.

2.5. Kommittén anser att man inte får ifrågasätta alla människors rätt att begära asyl och att principen om förbud mot avvisning eller utvisning av asylsökande bör respekteras strikt, även i krislägen och situationer då fred och säkerhet är i fara och ökad vaksamhet krävs av myndigheterna.

2.6. Kommissionen har själv påpekat att det inte är vanligt att terrorister använder asyl för att ta sig in i ett land och att flyktingstatusen inte är den lämpligaste täckmanteln om man vill ägna sig åt terroristverksamhet, även om dessa vägar inte är helt otänkbara.

2.7. Bristen på internationell eller gemensam definition av terroristhandlingar är dock ett problem. Man får inte undervärdera risken för en utvidgad tolkning av undantagsklausulerna och överdriven användning av dem i fall som inte har direkt samband med förberedelse och utförande av brott som allmänt betraktas som terroristhandlingar av medlemsstaternas lagar och domstolar.

2.8. Internationella och regionala människorättsnormer bör utgöra en fast riktpunkt när det gäller att tolka och tillämpa konventionen och dess protokoll i fråga om skydd av flyktingar. Bland de regionala normer som kan nämnas här finns t.ex. Europakonventionen om de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, konventionen mot tortyr och, när det gäller asylrätten, även Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna som antogs i Nice och som uttryckligen behandlar frågan.

2.9. I synnerhet bör det inte vara möjligt att förbigå rätten till försvar och rättvist förfarande med hänvisning till misstankar eller anklagelser om terrorism. Den legitima kampen mot terrorismen får inte vara ett argument för att avlägsna garantier eller sänka skyddsnivån, eller för att avvika från principen om förbud mot avvisning eller utvisning.

2.10. Kommittén vill också rikta uppmärksamheten mot den överdrivna användning av terroristbegreppet som förekommer i många länder och som syftar till att misskreditera den politiska oppositionen inom eller utom landet. Man måste alltså bedöma omständigheterna från fall till fall och genomföra en objektiv undersökning på grundval av konkreta bevis. Bestämmelser får inte övertolkas, och man får inte rucka på avgränsningar för att kunna utvidga terroristbegreppet i syfte att kunna anklaga en person som söker eller åtnjuter skydd.

2.11. Kommittén hyser alltså farhågor för att det skall uppstå skillnader i beviskvaliteten mellan brottmål och sådana mål som rör avslag eller återkallande av skyddsstatus. Det räcker att det finns "allvarliga skäl att antaga" att personen ägnar sig åt sådan verksamhet som kan betraktas som terrorism eller medhjälp till terrorism, inklusive "anstiftan". Det behöver inte nödvändigtvis finnas bevis för att personen har begått gärningen. Kommittén kräver att bevis måste läggas fram eller åtminstone att en tillräckligt djupgående undersökning visar att det finns allvarliga och entydiga indicier på inblandning i terroristverksamhet som syftar till skada på personer och egendom. Blotta misstanken räcker inte.

2.12. För övrigt bör det inte alltid leda till utvisning till ursprungslandet eller till tredje land om skydd enligt konventionen eller andra internationella överenskommelser avslås. Detta gäller särskilt utvisning till länder där de mänskliga rättigheterna inte respekteras fullt ut på samma sätt som inom EU. Samma princip bör gälla vid utvisning. Texten är dock ganska vag i detta avseende och kräver precisering. Förfarandet för återkallande bör inte automatiskt utsträckas till att omfatta närstående och familjemedlemmar, om det inte kan bevisas att de varit inblandade i terroristverksamhet.

2.13. Kommittén känner också stor oro inför risken att arbetsdokumenten om kampen mot terrorismen skapar eller antyder ett samband mellan personer som söker asyl eller internationellt skydd och personer som begår terrorhandlingar, eller, inom ett annat område, mellan migrerande arbetstagare och terrorister.

2.14. I dokumentet tas inte terrorismen upp som "brott mot freden", men kommittén anser att krigshandlingar som begås i fredstid skulle kunna betraktas som brott mot freden när de till exempel syftar till att framkalla väpnade ingripanden i landet eller statskupper ledda av militär eller diktatorer, eller till att försämra relationerna mellan länder i syfte att framkalla en militär upptrappning.

2.15. Å andra sidan bör man i krigssituationer vara mycket försiktig med att klassa handlingar som terroristverksamhet. Befrielserörelser, särskilt sådana som erkänns av FN, motståndsrörelser som kämpar mot militär ockupation från ett annat land (med undantag för sådana insatser som beslutats av FN:s säkerhetsråd) och militära motparter i ett inbördeskrig kallas ofta "terrorister" av sina motståndare, men deras handlingar kan betraktas som berättigade av den andra parten. Man måste alltså beakta den politiska regimen, orsakerna till konfliktsituationen, det berättigade i de medel som används t.ex. i kampen mot en totalitär regim eller ett orättfärdigt väpnat ingripande, för att i varje enskilt fall kunna objektivt bedöma de handlingar som eventuellt skall betraktas som terrorism, krigsförbrytelser, brott mot freden eller i strid mot FN:s syften och principer.

2.16. För att terroristhandlingar skall kunna klassas som krigsförbrytelser måste det röra sig om handlingar av allvarlig karaktär som begåtts i samband med relativt utbredda väpnade konfrontationer, eller intensiva och omfattande väpnade ingripanden av gerillasoldater eller paramilitära styrkor som är riktade mot civilbefolkningen eller mot demokratiskt valda myndighetspersoner under en längre tid.

2.17. Enligt resolutionen från FN:s generalförsamling, som antogs vid en tidpunkt då det nationella samfundet var djupt skakat, strider terroristhandlingar mot Förenta nationernas syften och principer. Kommittén anser att den - i likhet med artikel 1.F i konventionen - bör tolkas i ljuset av gängse konventioner och principer avseende mänskliga rättigheter, och att de handlingar som bedöms inte bör bli föremål för analoga tolkningar eller extrapoleringar enligt vilka de klassas som terroristhandlingar och följaktligen i strid mot FN:s syften och principer.

2.18. I fråga om internationell brottslighet (krigsförbrytelser, brott mot mänskligheten - även enligt definitionen i den interamerikanska konventionen - och folkmord) bör man överväga om medlemsstaterna bör fatta beslut som ger dem internationell rättslig behörighet i syfte att bekämpa denna brottslighet. På så vis skulle personer som gjort sig skyldiga till sådana brott inte lockas att begära skydd i en medlemsstat, eftersom de skulle riskera att dömas för handlingar de begått i tredje land.

2.19. Kommittén ifrågasätter om man inte borde "frysa" prövningen eller beviljandet av asyl i stället för att anta förslaget (1.4.2) att avvisa asylansökan som "ej godtagbar för prövning" då den asylsökande begärts utlämnad eller står inför åtal i en internationell brottmålsdomstol till följd av ett beslut eller en konvention från FN. I de fall den asylsökande står anklagad för grovt brott vid en brottmålsdomstol i sitt hemland eller ett annat land, bör man noggrant kontrollera brottets verkliga art och att det verkligen rör sig om ett brott enligt europeisk straffrätt och inte bara i enlighet med straffrätten i det land som begär utlämningen, där offentliga politiska manifestationer och uttryck för "omstörtande" idéer eventuellt kan betraktas som brott. Efter domstolsbeslut skulle behandlingen av asylansökan kunna återupptas i det skede den "frysts" eller skyddet åter börja gälla om den asylsökande frikänns. Avvisning eller återkallande skulle däremot kunna tillämpas om den asylsökande enligt en brottmålsdom som vunnit laga kraft gjort sig skyldig till ett grovt brott eller en terroristhandling som kan ses som ett skäl att vägra eller återkalla skyddsstatus.

2.20. Vid avvisning eller utlämning bör man ta hänsyn till vad som väntar den asylsökande eller den som undantagits asylrätten i avvisnings- eller utvisningslandet. Befogad oro för dödsstraff, tortyr eller omänsklig eller förnedrande behandling bör klart och tydligt motivera att man avstår från avvisning eller utlämning, även om de handlingar som personen begått utgör skäl att vägra eller återkalla skydd.

2.21. Vissa länders beslut om att bevilja ekonomiskt och socialt stöd till personer som saknar skyddsbehov, men som inte går att utvisa, är en faktor som kan locka fler asylsökande att söka sig dit. Kommittén anser det vara viktigt att gemenskapen inte anpassar sig till de länder som inte ens slår vakt om de mest elementära mänskliga rättigheterna. De grundläggande rättigheterna på ekonomiskt och socialt plan bör med hänvisning till Nice-stadgan och den europeiska sociala stadgan vara gemensamma i samtliga medlemsstater, så att dessa personer kan finansiera sina egna och familjens behov på ett lagligt sätt. Medlemsstaterna måste komma överens i denna fråga.

2.22. I stället för att inrätta särskilda enheter för att handlägga undantagsärenden vore det kanske lämpligare - med hänsyn till de mycket begränsade antalet fall som kan förmodas komma i fråga - att från fall till fall anlita utredare eller domare som är specialiserade på bekämpning av terrorism eller på straffrätt i syfte att bistå de enheter som handlägger ansökningarna. Att permanent inrätta särskilda enheter för att handlägga undantagsärenden medför mot bakgrund av det begränsade antalet fall en risk att man alltför ofta anlitar dessa enheter för att de helt enkelt finns till hands och att det följaktligen sker en överdriven ökning av antalet avslag.

2.23. Att man i vissa medlemsstater har utfärdat särskilda interna riktlinjer för undantag i syfte att utarbeta bästa praxis på området kan eventuellt medföra risker för liknande snedvridningar; det betyder dock inte att det inte behövs utredningar för att undvika att förfarandena skiljer sig alltför mycket åt eller att de är motsägelsefulla i fråga om tolkningen av konventionens undantagsklausuler. De "europeiska" förteckningar över personer undantagna från rätten till asyl som föreslås i avsnittet om mekanismer för informationsutbyte (1.5.3) medför också risk för ett alltför stort antal undantag om kriterierna inte är enhetliga eller om förteckningarna inte uppdateras regelbundet, exempelvis när det gäller utlämningen av en person som under tiden friats från misstankar om grovt brott. Därtill kommer problemen avseende skyddet av personuppgifter och av privatlivet. Det gäller framför allt i kontakterna med den sökandes ursprungsland om kriterierna för skyddet av personuppgifter inte är desamma, om de mänskliga rättigheterna inte respekteras fullt ut eller om landets regim inte är helt demokratisk.

2.24. Samtidigt som kommittén stöder strävan efter gemensamma definitioner, eller åtminstone en förteckning över handlingar som entydigt kan bedömas som terrorism, får formuleringar inte vara så allmänt hållna att de kan tillämpas på situationer utan koppling till terrorism, som exempelvis politiska eller sociala konflikter. Beviskraven bör vara höga och man bör beakta graden av personlig medverkan. EU behöver konvergerande krav som accepteras internationellt för att man skall undvika avvikelser och skillnader i bedömningen.

2.25. När det gäller personer som är undantagna från flyktingstatus men inte får utvisas och som gjort sig skyldiga till grova brott eller terrorism, bör man i de fall de inte omfattas av en internationell domstols behörighet överväga hur de skall dömas (universell behörighet) och hur de i enlighet med bestämmelserna om mänskliga rättigheter generellt sett skall behandlas under sin vistelse i gemenskapen. Kommittén är medveten om att det rör sig om en svår fråga och att frihetsberövande skall ske i enlighet med nationell lagstiftning och internationella bestämmelser om mänskliga rättigheter; husarrest skulle kunna utgöra ett alternativ, men det vore rättsstridigt gentemot offren att inte utkräva straff för brotten.

2.26. När det gäller kapitel 3 om tillnärmning av relevant lagstiftning och administrativ praxis hänvisar kommittén till sitt yttrande om miniminormer för flyktingstatus(3).

2.27. Vi vill emellertid framhålla att en anhopning av tilläggsbestämmelser inte får leda till restriktivare gemensamma lösningar. Vi vill likaså påpeka att det mot bakgrund av de många olika sätt på vilka människors rättigheter och deras fysiska och mentala integritet äventyras - utan att det nödvändigtvis är en statsmakt som ligger bakom - krävs en öppnare och bredare tillämpning av Genèvekonventionen. EU bör definiera sig som ett territorium där de mänskliga rättigheterna garanteras, och anpassa sin asylpolitik därefter.

2.28. I kapitel 4 behandlas frågan om asylsökande, flyktingar och invandrare i förhållande till den "interna säkerheten".

2.29. Innan vi behandlar förslagen i kommissionens arbetsdokument, vill vi framhålla att man inte bör hävda - eller ens antyda - ett samband mellan internationell terrorism och asylsökande eller invandrare. Att officiellt antyda att det eventuellt skulle kunna finnas ett sådant samband riskerar att främja främlingsfientliga och rasistiska organisationer och idéer. I enlighet med EU:s politik för att motverka rasism och diskriminering bör man i stället förhindra att dessa intoleranta uppfattningar utvecklas.

2.30. I arbetsdokumentet föreslås en översyn av befintliga gemenskapsåtgärder för intern säkerhet "mot bakgrund av de rådande nya omständigheterna". Terroristhandlingarna i USA har visserligen trappats upp, men man bör notera att den organisation som utpekats som ansvarig för närvarande är internationellt efterlyst. Å andra sidan kvarstår riskerna för terrorism. Man bör se över de aktuella bestämmelserna i EU i syfte att fastställa om de verkligen ger ett effektivt skydd eller om de gör det möjligt för organisationer som agerar i tredje land att använda EU som bas. Kommittén rekommenderar att man vidtar en sådan översyn innan man gör några ändringar eller justeringar.

2.31. Tillfälligt skydd vid massiv tillströmning av flyktingar(4) får inte innebära ett mindre omfattande skydd, och tillfälligt skydd får inte heller permanent ersätta asylrätten. Undantag från tillfälligt skydd bör göras enligt lika strikta regler som de som gäller vid skydd i samband med asylrätt eller flyktingstatus.

2.32. Kommittén ifrågasätter om identifieringssystemet Eurodac är godtagbart när det gäller asylsökande som inte begått något brott och som endast åberopar internationellt erkända rättigheter. Systemet godkändes av rådet i samband med att man stärkte den interna säkerheten. Det omfattar såväl asylsökande som illegalt invandrade personer och ger alla europeiska polismyndigheter tillgång till personuppgifter och fingeravtryck.

2.33. I stället för att asylansökan avvisas som ej godtagbar för prövning förordar kommittén, i enlighet med vad som tidigare sagts, att asylförfarandet upphävs tills vidare i fall där åtal har väckts vid en internationell brottmålsdomstol eller där den sökande begärts utlämnad.

2.34. När det gäller punkt 4.3.2 i kommissionens arbetsdokument vill kommittén framhålla att man bör vara försiktig i bedömningen av finansieringen av organisationer med koppling till terrorism. Välgörenhetsorganisationer och politiska organisationer kan i själva verket ha koppling till terrorism utan bidragsgivarnas vetskap. Följaktligen bör man i varje fall kunna bevisa att givarna varit medvetna om att deras bidrag direkt finansierat terroristverksamhet.

2.35. Man bör inte heller likställa tillhörighet till politiska, fackliga, religiösa eller andra organisationer med terroristverksamhet i de fall då organisationernas medlemmar eller ledare visar sig ha samröre med terrorister. Man bör i själva verket påvisa ett moraliskt engagemang, att personen handlat medvetet och med full sakkunskap; det bevisas inte av tillhörigheten till en organisation av detta slag, antingen den är laglig eller de facto etablerad i en medlemsstat eller i tredje land.

2.36. Medlemmarna och bidragsgivarna i en organisation som inte ägnar sig åt terroristverksamhet men som under vissa omständigheter skulle finna beväpnade ingripanden politiskt motiverade samtidigt som den förordar fredliga politiska insatser, bör i likhet med tidigare nämnda personer inte heller automatiskt anklagas för medverkan till terrorism.

2.37. Kommittén föreslår att man utarbetar en gemensam och avgränsad definition av terroristhandlingar och medverkan till terrorism inom ramen för den öppna samordningsmetod som föreslås i kommissionens arbetsdokument.

2.38. I punkt 4.4.3 i kommissionens arbetsdokument föreslås att ett antal artiklar i förslaget till direktiv ändras i fråga om ställningen som varaktigt bosatt. I fråga om artikel 13 överväger kommissionen att stryka punkt 7 som föreskriver förbud mot påskyndade utvisningsförfaranden. När det finns en verklig risk för terrorism, som kan styrkas på vederbörligt sätt, anser kommittén att ett vanligt utvisningsförfarande bör tillämpas för varaktigt bosatta personer.

3. Slutsatser

3.1. Kommittén stöder utan förbehåll utarbetandet av en samordnad EU-strategi i kampen mot terrorism, samt kommissionens rekommendation att använda den öppna samordningsmetoden. ESK vill dock uppmana till försiktighet och eftertanke när det gäller metoderna för att förebygga och bekämpa terrorismen mot bakgrund av den djupa och rättmätiga avsky som följt på terrordåden i USA den 11 september 2001 och de övriga fyra terroristdåd som begicks i olika länder inom och utom EU.

3.2. Kommittén anmodar kommissionen och de övriga institutionerna att noggrant pröva den gemensamma politiken och de gemensamma åtgärderna i kampen mot terrorismen i enlighet med gällande internationella överenskommelser, särskilt de allmänna eller geografiskt avgränsade överenskommelser som syftar till att skydda de mänskliga rättigheterna, och att under alla omständligheter hävda flyktingars och asylsökandes rättigheter och människovärde.

3.3. Principen om förbud mot avvisning eller utvisning bör genomsyra den gemensamma och nationella politiken när det gäller flyktingar, asylsökande och andra personer som söker skydd. Varje fall bör prövas enskilt, och möjligheter till överprövning bör finnas för alla som nekas skydd.

3.4. Politiken för flyktingar och asylsökande får inte förväxlas med invandringspolitiken. Dessutom får inte politiken på något sätt bidra till att rasistiska och diskriminerande åsikter stöds. Personer från tredje land får inte bli syndabockar för sociala problem och brottslighet. Det gäller att motverka hat och fördömande av "avvikande" grupper.

3.5. Rätten att begära asyl och att åtnjuta det skydd som finns inskrivet i Genèvekonventionen och dess protokoll eller andra former av skydd får inte under några omständligheter försvagas eller förvägras med hänvisning till kampen mot terrorismen, politiken för intern säkerhet eller invandringspolitiken, och inte heller på grund av akuta åtgärder orsakade av flyktingströmmar som följer på en konflikt som den på Balkan. Verklig solidaritet måste skapas inför mottagandet av stora flyktingströmmar.

3.6. Kommittén står alltså bakom principen om respekt för de mänskliga rättigheterna och de internationella skyddsordningarna, men är medveten om att man måste förbättra den gemensamma politiken för intern säkerhet och kampen mot terrorismen. Detta bör göras utan att äventyra de etiska och humanistiska principerna. Ett effektivt skydd för personer och egendom skall säkerställas samtidigt som det måste finnas en jämvikt i förhållande till kraven på respekt för olika rättigheter och friheter.

Bryssel den 24 april 2002.

Ekonomiska och sociala kommitténs

ordförande

Göke Frerichs

(1) Se även den särskilda samling riktlinjer och ställningstaganden i enskilda frågor som UNHCR har publicerat när det gäller tillämpningen av denna artikel.

(2) EGT C 193, 10.7.2001 (föredragande: Vítor Melícias).

(3) Se ESK:s yttrande om "Förslag till rådets direktiv om miniminormer för när medborgare i tredje land och statslösa personer skall betraktas som flyktingar eller som personer som av andra skäl behöver internationellt skydd samt om dessa personers rättsliga ställning" (föredragande: An Le Nouail-Marlière).

(4) Se ESK:s yttrande om denna fråga i EGT C 311, 31.10.2000 (föredragande: Giacomina Cassina).