KOMMISSIONENS MEDDELANDE TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET - Om förbättrad övervakning av det industriella fisket i EU

1. Inledning

Detta meddelande bygger på kommissionens rapport till rådet och Europaparlamentet med hänvisning till rådets förordning (EG) nr 1434/98 av den 29 juni 1998 om att fastställa villkor för landning av sill i andra industriella syften än för att konsumeras direkt [1]. Enligt artikel 4 i den förordningen skall rådet, på grundval av en rapport och ett förslag från kommissionen, besluta om eventuella nödvändiga ändringar av förordningen före den 31 december 2002. Av olika skäl, särskilt det stora antal återhämtningsplaner som skall förberedas, har detta inte kunnat göras i tid före den 31 december 2002. Frågan om övervakning av industriellt fiske är dock fortfarande viktig.

[1] EGT L 191, 7.7.1998, s. 10.

Kommissionens slutsatser om övervakning av sill- och strömmingsfisket enligt 1998 års förordning gäller också andra typer av industriellt fiske. Kommissionen har därför utarbetat ett mer allmänt hållet meddelande om behovet av förbättrad övervakning av allt industriellt fiske.

2. Bakgrund: Förordning om industriellt fiske av sill och strömming

Den biologiska situationen för bestånden av sill och strömming i gemenskapens vatten gav 1977 anledning till oro. Eftersom det industriella fisket i hög grad ansågs bidra till situationen och eftersom förvaltningsåtgärder som totala tillåtna fångstmängder (TAC) inte tillämpades på den tiden, antog rådet förordning (EEG) nr 2115/77 av den 27 september 1977 om förbud mot riktat fiske och landning av sill för andra industrier än livsmedelsindustrin [2]. Syftet med förordningen var att fångsterna av sill och strömming enbart skulle användas för tillverkning av livsmedel. Genom förordningen förbjöds fiske i alla gemenskapens vatten av sill och strömming i industriellt syfte annat än för framställning av livsmedel. Likaledes förbjöds landning av sill och strömming i detta syfte oavsett fångstplats.

[2] EGT L 247, 28.9.1977, s. 2.

Eftersom den biologiska situationen för sill- och strömmingsbestånden förbättrades i många områden, samtidigt som åtgärder för fiskeförvaltning som TAC och kvotsystem och tekniska bevarandeåtgärder togs fram, omprövades förbudet mot industriellt fiske 1998. Som ett resultat av dessa överväganden ersatte rådet 1977 års förordning med förordning 1434/98. I förordningen fastställs villkor för landning av sill och strömming för industriellt syfte, och följande bestämmelser ges för osorterade landningar:

Utanför Östersjön (regionerna 1 och 2) får sill som fångats med nät med en minsta maskstorlek på mindre än 32 mm (i delområdena VIII och IX 40 mm) inte överstiga mellan 5 och 20 % av den totala fångstvikten, beroende på område och målart. Utöver högsta procentandel bifångst fastställs varje år en separat bifångstkvot för sill i förordningen om TAC och kvoter.

Östersjön är uppdelad mellan vattnen öster och väster om 16°O. Väster om den linjen skall bifångstbegränsningen för sill och strömming vara 20 % av den totala fångsten om näten har en maskstorlek på högst 32 mm. Öster om linjen får fångsterna bestå av upp till 45 % sill och strömming när maskstorleken är mindre än den minimimaskstorlek som är tillåten för riktat fiske av sill och strömming. Minimimaskstorleken varierar mellan olika delar av området, från 32 mm till 16 mm.

I sitt meddelande om reformen av den gemensamma fiskeripolitiken (vägledande tidsplan) [3], fastslog kommissionen att det industriella fisket, liksom andra typer av fisken, kommer att bli föremål för bevarande- och förvaltningsåtgärder. Kommissionen kommer också att be ICES att utvärdera det industriella fiskets inverkan på de marina ekosystemen. I juni 2003 levererade ICES en studie om industriellt fiske efter tobisfiskar, skarpsill, vitlinglyra och blåvitling i nordöstra Atlanten. Det industriella fisket i Östersjön ingick inte i studien och ICES har därför ombetts att ta med detta i sina rekommendationer för 2004. ICES studie visar att inverkan på de marina ekosystemen är relativt liten jämfört med effekterna av fisket för livsmedelsproduktion.

[3] KOM(2002) 181 slutlig.

3. Lägesbeskrivning

3.1. Tillståndet för bestånden av sill och strömming

3.1.1. Bestånden av sill i regionerna 1 och 2

Internationella havsforskningsrådet (ICES) ger bedömningar om sex sillbestånd av betydelse för gemenskapens fiskare i regionerna 1 och 2:

- Atlantoskandisk sill;

- Västra Östersjön, Skagerrak och Kattegatt;

- Nordsjön;

- Väster om Skottland;

- Irländska sjön;

- Sill i områdena VIa (söder) och VIIb,c.

Den övergripande bilden för dessa sillbestånd ser bra ut. Bestånden har ökat under de senaste åren och ligger inom relativt säkra gränser, utom bestånden i områdena VIa (söder) och VIIb,c. Sillbestånden i Nordsjön och väster om Skottland har uppnått eller närmar sig rekordhöga nivåer.

3.1.2. Bestånden av sill och strömming i Östersjön

ICES bedömer Östersjöbestånden av sill och strömming i fem enheter: delområdena 22-24, delområdena 25-29 och 32, Rigabukten, delområde 30 och delområde 31.

Den biologiska situationen varierar kraftigt mellan de olika bestånden i Östersjön. ICES bedömer att beståndet i Rigabukten och i delområde 31 befinner sig inom säkra biologiska gränser, medan fiskeridödligheten är alltför hög för övriga bestånd. Läget är särskilt allvarligt för det centrala beståndet (delområdena 25-29 och 32). Beståndet har aldrig tidigare legat på så låg nivå och i sina rekommendationer för 2004 föreslår ICES en minskning av fiskeridödligheten med över 50 %.

3.2. Industriella landningar

Det industriella fisket i gemenskapens vatten kan beskrivas som fiske efter målart med bifångster av andra arter. De viktigaste målarterna är blåvitling (Nordsjön, väster om Skottland, Irland, vattnen runt Färöarna och mot Island), tobisfiskar (Nordsjön och Skagerrak), vitlinglyra (Nordsjön och Skagerrak) och skarpsill (Nordsjön, Skagerrak, Kattegatt och Östersjön). Industriella fångster landas osorterade.

Nordsjön: De industriella landningarna från Nordsjön har under de senaste 20 åren legat tämligen stabilt på mellan 1 och 1,5 miljoner ton per år, även om de har minskat kraftigt under 2003. De industriella arterna utgör ca 95 % av landningarna och tobisfiskar är den viktigaste arten. Landningarna av sill och strömming som bifångst har legat på mellan 20 000 och 25 000 ton (2 %) under de senaste åren.

Skagerrak och Kattegatt: De totala industriella landningarna har legat på mellan 50 000 och 150 000 ton under de senaste åren, varav sill och strömming har utgjort mellan 5 000 och 18 000 ton. De främsta målarterna är tobisfiskar och skarpsill.

Östersjön: Kommissionen har inga uppgifter om vilka kvantiteter som landats i industriellt syfte i Östersjön. De officiella rapporterade landningarna av skarpsill uppgick till 354 000 ton 2001 och motsvarande siffra för sill och strömming var 339 000 ton. Enligt ICES har de industriella landningarna av skarpsill ökat påtagligt under det senaste decenniet. Den största andelen skarpsill fångas i blandade pelagiska fisken tillsammans med sill och strömming, och de industriella landningarna av skarpsill kan bestå av relativt stora kvantiteter sill och strömming.

Blåvitling: Den blåvitling som fångas i ICES delområden II, III, IV, V, VI och VII landas till största delen i industriellt syfte. De totala landningarna har under de senaste åren ökat till mer än 1,5 miljoner ton. Det finns så gott som inga uppgifter om fångst av andra arter i blåvitlingfisket.

3.3. Förvaltning och kontroll

Det är av yttersta vikt för bevarandet av bestånden att de totala tillåtna fångstmängderna och kvoterna för varje bestånd respekteras. Det är också absolut nödvändigt att korrekta uppgifter översänds till forskarna så att realistiska bedömningar kan göras av bestånden. Korrekta uppgifter är en förutsättning för tillförlitliga prognoser och rekommendationer för fångstnivåer under de kommande åren.

Systemet för bevarande och förvaltning av fiskeriresurserna genom totala tillåtna fångstmängder och kvoter upprättades 1982 (rådets förordning (EEG) nr 170/83 [4]) och fortsätter att tillämpas inom ramen för rådets förordning (EG) nr 2371/2002 [5]. Rådets förordningar (EEG) nr 2057/82 [6], 2241/87 [7], och 2847/93 [8] innehåller föreskrifter om övervakning av landningar.

[4] EGT L 24, 27.1.1983, s. 1.

[5] EGT L 358, 31.12.2002, s. 59.

[6] EGT L 220, 29.7.1982, s. 1.

[7] EGT L 207, 29.7.1987, s. 1.

[8] EGT L 261, 20.10.1993, s. 1.

Enligt artikel 15 i kontrollförordningen (förordning (EEG) nr 2847/93) är det ett grundläggande krav för medlemsstaterna att rapportera landningar till kommissionen för varje bestånd eller grupp av bestånd som omfattas av totala tillåtna fångstmängder och kvoter, så att landningarna av de olika arterna kan räknas av mot berörd TAC/kvot. De årliga förordningarna om totala tillåtna fångstmängder och kvoter innefattar bestämmelser om industriellt fiske. Enligt dessa bestämmelser behöver fångster i industriellt syfte inte räknas av mot några kvoter eller gemenskapsandelar, i likhet med fångster i vetenskapligt syfte. Dessa bestämmelser är helt klart inaktuella och bör utgå från framtida förordningar om TAC och kvoter så att det kan garanteras att alla fångster, både i industriellt syfte och för livsmedelsproduktion, räknas av mot berörd kvot.

Efter att denna allmänna princip har fastställts kan det konstateras att det finns svårigheter med kontrollen till följd av konflikten mellan kravet att rapportera landningar för varje bestånd och bruket att landa osorterade arter som fångats i blandade fisken. För att uppfylla sina rapporteringsförpliktelser måste medlemsstaterna fastställa sammansättningen av sådana landningar. Detta skulle kunna göras med hjälp av stickprov.

Situationen skiljer sig i detta avseende mellan olika områden.

I Nordsjön, Skagerrak och Kattegatt medför osorterade landningar av sill för industriellt syfte inte några sådana problem. Nästan alla industriella fångster från området landas i Danmark. Danmark har infört ett stickprovssystem för landningar från området som, även om det inte är direkt kopplat till fångststatistiken, är knutet till kvotförvaltningen genom de separata bifångstkvoterna för sill som innebär en begränsning av den totala sillfångsten. När bifångstkvoten är uttömd är osorterade landningar (industriella landningar) inte längre tillåtna.

För andra bifångstarter än sill finns det emellertid inte några bifångstkvoter, och landningar av dessa arter i industriellt fiske regleras endast genom de bifångstnivåer som fastställs i förordningen om tekniska åtgärder (rådets förordning (EG) nr 850/98 [9]).

[9] EGT L 125, 27.4.1998, s. 1.

Alla berörda medlemsstater har ett stickprovssystem för Östersjön. Frånsett det faktum att det i samband med gemenskapsinspektioner har påvisats att det finns brister i det sätt på vilket stickproven tas, är det uppenbart att stickprovssystemen inte är kopplade till kvotförvaltningen.

Bristen på kontroll och övervakning av fångstsammansättningen för osorterade landningar från Östersjön innebär att bifångster av sill och strömming räknas av mot kvoten för skarpsill och inte sill/strömmingskvoten. Detta är inte i överensstämmelse med rådets förordning (EEG) nr 2847/93 och det underminerar bevarandet av sill- och strömmingsbestånden, eftersom fångsterna kan vara avsevärt mycket högre än de fastställda totala tillåtna fångstmängderna. Det äventyrar också förvaltningen av fisket, eftersom de uppgifter som används för vetenskapliga bedömningar av beståndens situation baseras på felaktiga landningsuppgifter.

I vattnen utanför Nordsjön och Östersjön förekommer i regel inga stickprov för osorterade landningar. En betydande del av de landningar som görs av gemenskapens fartyg sker i tredje land (Norge, Färöarna och Island).

4. Framtida förvaltning och kontroll

Om de totala tillåtna fångstmängderna fastställs i enlighet med sunda biologiska kriterier och om de efterlevs fullt ut kommer användningen av landad fisk inte längre att vara en fråga om bevarande, utan en ekonomisk fråga. Om det visar sig vara mer ekonomiskt lönsamt att använda en viss art för industriella syften och inte för livsmedelsproduktion bör detta i princip inte vara en fråga om bevarande. God förvaltning av både industriellt fiske och fiske för livsmedelsproduktion samt en effektiv kontroll av landningarna från båda fiskena skall dock utgöra grunden för ett hållbart utnyttjande i framtiden av bestånd som, i likhet med sill och strömming, används både i industriellt syfte och för livsmedelsproduktion. Erfarenheten av begränsad landning av sill i industriellt syfte från Nordsjön, Skagerrak och Kattegatt har visat att bifångster av sill (och andra arter) och landningar därav kan regleras och övervakas på ett lämpligt sätt. Nästan alla landningar av den typen omfattas av ett särskilt övervakningssystem i danska hamnar.

Liknande kontroll- och övervakningsmetoder bör tillämpas för alla bifångster av arter som omfattas av TAC och kvoter i det industriella fisket.

De andra medlemsstaterna har dock inte tillämpat dessa rutiner för övervakning av industriella landningar, och Danmark har inte heller gjort det för landningar från andra vatten än Nordsjön, Skagerrak och Kattegatt.

Det är av yttersta vikt att lika konkurrensvillkor gäller i fiskerinäringen om de industriella landningarna skall kunna övervakas effektivt och med god insyn i hela gemenskapen.

Det är viktigt att kontroll- och övervakningssystemet inte bara täcker de industriella landningarna av sill och strömming, utan alla bifångstarter i det industriella fisket. För att bifångsterna i det industriella fisket skall kunna kontrolleras och övervakas föreslår kommissionen följande:

A. Förvaltningsåtgärder

1. Särskilda bifångstkvoter för de viktigaste livsmedelsarterna.

2. Om en eller flera bifångstkvoter uttöms skall de industriella landningarna från området i fråga upphöra.

B. Kontroll och övervakning

1. Samtliga landade kvantiteter skall vägas enligt en gemensam metod.

2. Stickprover skall tas från osorterade landningar enligt en gemensam metod.

3. Landningar av arter skall bedömas på grundval av stickprovsresultaten.

4. Kravet att rapportera fångster enligt rätt kvot skall efterlevas strikt.

5. Alla fartyg som ägnar sig åt industriellt fiske skall anmäla detta i förväg.

6. Ett system med angivna hamnar för industriellt fiske bör införas i alla berörda medlemsstater.

7. Uppgifter om landningar, försäljning och vid behov stickprovsresultat för varje art i fångsten som omfattas av TAC och kvoter samt VMS-data skall vara tillgänglig för inspektörer från alla medlemsstater samt forskare.

8. Ett särskilt övervakningsprogram för kontroll och uppföljning bör antas.

Kommissionen anser dessutom att de problem som beskrivs i kapitel 3 om Östersjön är allvarliga och att det krävs omedelbara åtgärder för att se till att de totala tillåtna fångstmängderna för sill och strömming inte överskrids på grund av att de industriella landningarna inte har kontrollerats. Landningar i industriellt syfte bör därför endast tillåtas om medlemsstaten kan garantera att det finns fungerande system för kontroll och stickprov och att dessa system kan användas för förvaltning av kvoterna.

För att undvika att sill och strömming fortsätter att fångas trots att kvoten är uttömd skall osorterade landningar förbjudas när kvoten är uttömd.

Kommissionen avser att föra en diskussion med medlemsstaterna och Europaparlamentet under 2004 och kommer därefter att lägga fram de förslag som behövs.