[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 22.1.2008

KOM(2008) 7 slutlig

Förslag till

RÅDETS BESLUT

om tillåtelse för Italien att i vissa geografiska områden tillämpa nedsatta skattesatser för diesel och gasol som används för uppvärmning i enlighet med artikel 19 i direktiv 2003/96/EG

(framlagt av kommissionen)

MOTIVERING

1) BAKGRUND

- Motiv och syfte

Beskattning av energiprodukter och elektricitet i gemenskapen styrs av rådets direktiv 2003/96/EG[1] (nedan kallat energibeskattningsdirektivet eller direktivet ).

I enlighet med artikel 19.1 i direktivet, utöver de bestämmelser som är angivna i artiklarna 5, 15 och 17, får rådet enhälligt, på förslag från kommissionen ge varje medlemsstat tillstånd att av särskilda politiska hänsyn införa ytterligare skattebefrielser eller skattenedsättningar.

Syftet med det här förslaget är att tillåta att Italien, i vissa geografiska områden, tillämpar lägre skattesatser på dieselolja och gasol som används för uppvärmning, vilket delvis ska kompensera de extra uppvärmningskostnaderna för personer i dessa områden. De höga uppvärmningskostnaderna beror antingen på mycket hårda klimatvillkor, eller hårda klimatvillkor, eller dessa områdens isolerade placering i kombination med begränsat utbud av bränslen, samt bristande tillgång till naturgasnätet.

- Allmän bakgrund

Genom en skrivelse daterad den 17 oktober 2006 begärde de italienska myndigheterna tillåtelse att i vissa geografiska områden tillämpa lägre skattesatser på dieselolja och gasol som används för uppvärmning genom ett undantag från praxis i enlighet med undantaget i artikel 18.1 i energibeskattningsdirektivet, jämförd med tionde strecksatsen i led 8 i bilaga II till det direktivet. Genom den bestämmelsen tilläts Italien att till den 31 december 2006 i vissa områden tillämpa nedsatta punktskattesatser för gasolja och gasol som används för uppvärmning. Italiens begäran inkom innan det nämnda undantaget löpte ut. Ytterligare information och upplysningar inkom från de italienska myndigheterna den 5 december 2006, den 13 februari 2007, den 18 april 2007, den 7 juni 2007, den 27 augusti 2007, den 1 oktober 2007 och den 12 november 2007.

Som stöd för sin begäran om undantag framhåller Italien landets mångfald i form av skiftande klimatvillkor och geografiska villkor. Som del av en reformering av sitt skattesystem höjde Italien 1999 punktskattenivån. Samtidigt, dels för att beakta landets territoriella särart, dels för att undvika alltför kraftigt tryck på vissa konsumenter, införde Italien lägre skatt i vissa landsdelar på gasol och dieselolja som används för uppvärmning. För närvarande gäller en skattenedsättning på 129,11 euro per 1 000 liter dieselolja (vilket ger en skattesats på 274,10 euro per 1 000 liter) och på 159,07 euro per 1 000 kg gasol (vilket ger en skattesats på 30,87 euro per 1 000 kg). Dessa skattesatser är högre än de minimiskattenivåer som fastställs i direktivet.

Skattenedsättningen ska tillämpas i de geografiska områden som uppfyller följande kriterier:

- Kommuner i zon F enligt definitionen i presidentdekret nr. 412 från 1993. Genom dekretet indelas Italiens territorium i sex klimatzoner (A till F). Indelningen grundas på enheten ”daggrader” som under den traditionella värmeperioden motsvarar summan av de dagliga genomsnittstemperaturer som avviker från den optimala på 20 C°. Ju högre siffra en kommun får, desto lägre är den genomsnittliga utomhustemperaturen under värmeperioden. Kommuner som ingår i klimatzon F är kommuner med fler än 3 000 ”daggrader”[2].

- Kommuner som ingår i zon E enligt definitionen i presidentdekret nr 412 från 1993, så länge naturgasnätet inte finns tillgängligt i dessa kommuner. Kommuner som ingår i klimatzon E är kommuner med 2100-3000 ”daggrader”.

- Kommuner på Sardinien och små öar, så länge naturgasnätet inte finns tillgängligt i dessa kommuner. Denna del omfattar alla italienska öar, förutom Sicilien.

De italienska myndigheterna hävdar att skattedifferentieringen och urvalet av områden som ska omfattas av skattenedsättningen baseras på objektiva kriterier. Syftet är att skapa geografisk samstämmighet med resten av det italienska territoriet, dvs. befolkningen i de aktuella områdena ska få samma villkor som resten av den italienska befolkningen genom att de överdrivet höga värmekostnaderna sänks. Skattenedsättningen är lika stor för samtliga fall, och syftar bara till att delvis uppväga de extra värmekostnader för befolkningen i de områden som omfattas av skattenedsättningen som beror på kallt klimat och/eller svårigheter med upphandling av bränsle.

Enligt de italienska myndigheterna skulle skattenedsättningen för klimatzonerna E och F i genomsnitt motsvara 11-12 % av priset på dieselolja och gasol som används för uppvärmning. Dessa siffror måste jämföras med de genomsnittliga värmekostnaderna, som, beroende på klimatet, i klimatzon E är 90 % högre än det nationella genomsnittet och i klimatzon F är 170 % högre än det snittet.

Öarnas särprägel består av att bränsletillförseln är begränsad beroende på deras geografiska läge, vilket ger högre priser än på italienska fastlandet på grund av extra transportkostnader. De italienska myndigheterna bekräftade att skattenedsättningen varken leder till överkompensation eller att priserna på gasol och dieselolja hamnar under dem på fastlandet. Enligt exempelsiffrorna från de italienska myndigheterna kommer gasol-priset, efter skattenedsättningen, fortfarande att vara cirka 2,5 euro/hl till 4,5 euro/hl högre på öarna än på fastlandet. I fråga om diesel är prisskillnaden ännu större och i vissa fall kan slutpriset vara nästan dubbelt så högt på öarna jämfört med fastlandet.

När naturgasnätet väl byggs ut till de berörda kommunerna (vilket förväntas ske i de kommuner som ingår i klimatzon E och på vissa öar), skulle det enligt de italienska myndigheterna kraftigt minska de extra kostnaderna för dessa områden. Framförallt skulle konsumenterna kunna välja bland fler bränslen. De italienska myndigheterna planerar inte att sänka skatten i de kommuner som ingår i klimatzon E eller på berörda öar när naturgasnätet väl är installerat. I kommuner i klimatzon F, som ligger i regioner som mestadels är bergstrakter, kommer naturgasnäten inte att kunna täcka ens de flesta av de geografiska områden som de berörda kommunerna omfattar. Många invånare kommer alltså inte att få ökad tillgängligheten till bränsle. Att en kommun i klimatzon F berättigas till skattenedsättning bestäms alltså inte bara av om det saknas naturgasnät.

Åtgärden motsvarar en årlig budget på cirka 62 miljoner euro. Antalet personer som kan omfattas av skattenedsättningen är 4,4 miljoner. Skattenedsättningen sker i form av en prissänkning då stödmottagaren köper energiprodukterna. Med stödmottagare avses invånare i de områden som omfattas av skattenedsättningen.

- Gällande bestämmelser

Rådets direktiv 2003/96/EG av den 27 oktober 2003 om en omstrukturering av gemenskapsramen för beskattning av energiprodukter och elektricitet.

- Förenlighet med Europeiska unionens politik och mål på andra områden

Varje begäran om undantag enligt artikel 19 i energibeskattningsdirektivet måste granskas av kommissionen som bl.a. ska beakta den inre marknadens funktion, behovet av att säkerställa en sund konkurrens samt att målen för gemenskapens politik när det gäller hälsa, miljö, energi och transport uppnås.

Den nationella skattenivån för gasol och dieselolja som används för uppvärmning skulle i de berörda geografiska områdena leda till alltför höga uppvärmningskostnader jämfört med resten av det italienska territoriet. Detta beror på områdenas hårda klimatförhållanden och isolerade placering tillsammans med den dåliga tillgången till naturgasnät som alternativ energikälla.

Genom att sänka skatten tas hänsyn till denna särställning, eftersom sänkningen delvis ska kompensera de extra uppvärmningskostnaderna jämfört med resten av Italien.

Enligt de italienska myndigheterna kommer nedsättningen i samtliga fall att ligga under de extra kostnaderna. Samtidigt är skattenivån efter sänkningen fortfarande högre än gemenskapens minimiskattenivåer som fastställs i energibeskattningsdirektivet, både för diesel och gasol.

Följaktligen kan nedsättningen anses överensstämma med den stimulerande effekt beskattningen ska ha på energieffektivitet och andra aspekter i energipolitiken. Åtgärden anses inte strida mot relevant gemenskapspolitik på miljö- och energiområdena.

Dessutom är åtgärden godtagbar med beaktande av den inre marknadens funktion och behovet att säkerställa en sund konkurrens. Den ska bara delvis kompensera de extra uppvärmningskostnader som beror på de objektiva villkoren i de aktuella områdena. Skattenedsättningen kan inte kombineras med andra skattenedsättningar och gäller enbart uppvärmning av rum.

Enligt de italienska myndigheterna täcks i samtliga fall skatteförmånen för yrkesmässiga användare genom kommissionens förordning (EG) nr 1998/2006 av den 15 december 2006 om tillämpningen av artiklarna 87 och 88 i fördraget på stöd av mindre betydelse[3]. Om förmånen för ett enda företag överskrider det tak som fastställs i den förordningen ska detta dock anmälas till kommissionen i enlighet med rådets förordning (EG) 659/1999 av den 22 mars 1999 om tillämpningsföreskrifter för artikel 93 i EG-fördraget[4]. Enligt artikel 19.2 i enerigbeskattningsdirektivet ska giltighetstiden för åtgärder som antas med stöd av den artikeln begränsas till högst 6 år, med möjlighet till förlängning. I dagens läge verkar det lämpligt att bevilja tillstånd för sex år.

Italien måste kunna garantera att man före den 1 januari 2007 kan tillämpa den specifika skattenedsättningen som resultat av den situation som uppstår genom tillämpning av artikel 18 i direktivet, jämförd med bilaga II till direktivet. Det är därför lämpligt att det begärda tillståndet beviljas med verkan från och med den 1 januari 2007.

2) SAMRÅD MED BERÖRDA PARTER OCH KONSEKVENSANALYS

- Samråd med berörda parter

Förslaget berör bara Italien.

- Extern experthjälp

Ingen extern experthjälp har behövts.

- Konsekvensanalys

Förslaget rör tillstånd för en enskild medlemsstat som den själv begärt.

3) RÄTTSLIGA ASPEKTER

Sammanfattning av den föreslagna åtgärden

Förslaget syftar till att tillåta Italien att tillämpa undantag från de allmänna bestämmelserna i rådets direktiv 2003/96/EG och att landet i vissa delar, som kännetecknas av höga uppvärmningskostnader, tillämpar nedsatta skattesatser för dieselolja och gasol som används för uppvärmning.

- Rättslig grund

Artikel 19 i rådets direktiv 2003/96/EG.

- Subsidiaritetsprincipen

Området för indirekt beskattning som omfattas av artikel 93 i EG-fördraget utgör i sig inget område där gemenskapen är ensam behörig i den mening som avses i artikel 5 i EG-fördraget.

Medlemsstaternas behörighet på det här området är dock strikt begränsat genom gällande gemenskapslagstiftning. Enligt artikel 19 i direktiv 2003/96/EG är rådet ensamt behörigt att godkänna att en medlemsstat inför ytterligare undantag eller nedsättningar i den mening som avses i den artikeln. Medlemsstaterna får inte överta rådets roll.

Förslaget är därför förenligt med subsidiaritetsprincipen.

- Proportionalitetsprincipen

Förslaget är förenligt med proportionalitetsprincipen av följande skäl: Skattenedsättningen överskrider inte de extra uppvärmningskostnaderna.

- Val av regleringsform

Föreslagen regleringsform: Rådsbeslut.

Artikel 19 i direktiv 2003/96 anger ingen annan typ av åtgärd.

4) BUDGETKONSEKVENSER

Denna åtgärd medför inga finansiella eller administrativa kostnader för gemenskapen. Förslaget påverkar därför inte gemenskapens budget.

Förslag till

RÅDETS BESLUT

om tillåtelse för Italien att i vissa geografiska områden tillämpa nedsatta skattesatser för diesel och gasol som används för uppvärmning i enlighet med artikel 19 i direktiv 2003/96/EG

(Endast den italienska texten är giltig)

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA BESLUT

med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,

med beaktande av rådets direktiv 2003/96/EG av den 27 oktober 2003 om en omstrukturering av gemenskapsramen för beskattning av energiprodukter och elektricitet[5], särskilt artikel 19.1,

med beaktande av kommissionens förslag, och

av följande skäl:

(1) Enligt artikel 18.1 i direktiv 2003/96/EG, jämförd med bilaga II till det direktivet, tilläts Italien att i vissa ”särskilt eftersatta områden” tillämpa nedsatta punktskattesatser för eldningsolja och gasol som används för uppvärmning. Undantaget skulle tillämpas till och med den 31 december 2006.

(2) Genom en skrivelse daterad den 17 oktober 2006 begärde de italienska myndigheterna i enlighet med artikel 19 i direktiv 2003/96/EG tillåtelse att i samma geografiska områden tillämpa lägre skattesatser på dieselolja och gasol som används för uppvärmning. Italien önskar fortsätta tillämpa den skattenedsättning som är följden av ovanstående undantag efter den 31 december 2006. Tillståndet har begärts för perioden från och med den 1 januari 2007 till den 31 december 2012.

(3) Italien har ett mycket mångskiftande territorium med skiftande klimatiska och geografiska villkor. 1999 höjde Italien punktskattenivån som en del av reformeringen av landets skattesystem. Italien införde samtidigt lägre skatt på gasol och dieselolja för att delvis kompensera de överdrivet höga värmekostnaderna för invånare i vissa geografiska områden; skattesänkningen skedde mot bakgrund av landets territoriella särart.

(4) Skattedifferentieringen syftar till att befolkningen i de berörda områdena ska få samma villkor som resten av den italienska befolkningen genom att de överdrivet höga värmekostnaderna sänks. För att fastställa vilka områden som ska omfattas av skattenedsättningen har Italien utgått från objektiva kriterier, dels klimatvillkoren i det berörda området, dels tillgången till naturgasnätet. Det sistnämnda kriteriet återspeglar hur stora möjligheter befolkningen i de berörda områden har att välja mellan olika bränsletyper.

(5) Skattenedsättningen får följaktligen tillämpas i de geografiska områden (kommuner) som uppfyller följande krav: i) kommuner som ingår i klimatzon F enligt definitionen i presidentdekret nr. 412 från 1993[6], dvs. kommuner med fler än 3 000 ”daggrader”, ii) kommuner som ingår i zon E enligt definitionen i presidentdekret nr. 412 från 1993, dvs. kommuner med 2 100 till 3 000 ”daggrader”[7]. iii) Sardinien och små öar, det sistnämnda omfattar samtliga italienska öar förutom Sicilien. Eftersom utvecklingen av naturgasnätet i stor utsträckning skulle reducera de extra uppvärmningskostnaderna och framförallt skulle öka utbudet av bränsletyper för konsumenterna, kommer skattenedsättningen inte längre att gälla i kommuner som ingår i de nämnda andra och tredje områdena när naturgasnätet är utbyggt till den berörda kommunen.

(6) Den gemensamma nämnaren för de berörda kommunerna är extra uppvärmningskostnader jämfört med resten av Italien. För klimatzonerna E och F motsvarar skattenedsättningen i genomsnitt 11–12 % av priset för diesel och gasol som används för uppvärmning. Beroende på klimatvillkoren är de genomsnittliga uppvärmningskostnaderna i klimatzon E 90 % högre än det nationella genomsnittet och 170 % högre i klimatzon F. När det gäller öarna är de högre värmekostnaderna, jämfört med Italiens fastland, ett resultat av öarnas geografiska egenart, begränsad bränsletillgång och extra transportkostnader, vilket leder till högre bränslepriser.

(7) Skattenedsättningen kommer i samtliga fall att vara lägre än de extra uppvärmningskostnader som den berörda befolkningen utsätts för; ingen överkompensation sker. De italienska myndigheterna har framförallt framhållit att skattenedsättningen inte överskrider de extra kostnader som uppstår i zonerna E och F beroende på det kalla klimatet, och dessutom, i fråga om öarna, betonar myndigheterna att skattenedsättningen inte kommer att leda till att bränslepriset hamnar under motsvarande pris för samma bränsle på fastlandet.

(8) Den nedsatta skattesatsen kommer för både diesel och gasol att vara högre än gemenskapens minimiskattenivåer som fastställs i direktiv 2003/96/EG.

(9) Skattenedsättningen gäller bara för uppvärmning av rum (både privata och inom näringsverksamhet), och inte för annan yrkesmässig användning av de berörda produkterna.

(10) Kommissionen har undersökt denna ordning och kommit fram till att den inte snedvrider konkurrensen eller stör den inre marknadens funktion och att den inte är oförenlig med gemenskapens miljö-, energi- och transportpolitik.

(11) Italien bör därför i enlighet med artikel 19.2 i direktiv 2003/96/EG tillåtas att till den 31 december 2012 tillämpa nedsatt skattesats på diesel och gasol som används för uppvärmning i vissa geografiska områden som kännetecknas av höga uppvärmningskostnader, i enlighet med bilagan till det här beslutet.

(12) Italien måste kunna garantera att man före den 1 januari 2007 kan tillämpa den specifika skattenedsättningen som resultat av den situation som uppstår genom tillämpning av artikel 18 i direktivet, jämförd med bilaga II till direktivet. Det är därför lämpligt att det begärda tillståndet beviljas med verkan från och med den 1 januari 2007.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Italien tillåts härmed att tillämpa nedsatta skattesatser för diesel och gasol som används för uppvärmning av rum i vissa geografiska områden som kännetecknas av höga uppvärmningskostnader i enlighet med bilagan till det här beslutet.

För att undvika överkompensering, får nedsättningen inte överskrida de extra uppvärmningskostnaderna i de berörda områdena.

De nedsatta skattesatserna ska uppfylla kraven i rådets direktiv 2003/96/EG, i synnerhet de minimiskattenivåer som fastställs i artikel 9 i det direktivet.

Artikel 2

Förbrukning i kommuner som ligger i de områden som anges i punkt 2 eller 3 i bilagan till det här beslutet ska omfattas av skattenedsättningen så länge det saknas naturgasnät i kommunerna.

Artikel 3

Detta beslut ska tillämpas från och med den 1 januari 2007 till den 31 december 2012.

Artikel 4

Detta beslut riktar sig till Republiken Italien.

Utfärdat i Bryssel den

På rådets vägnar

Ordförande

BILAGA

Översikt över de geografiska områden som berörs av det här beslutet:

1. Kommuner i klimatzon F enligt presidentdekret nr. 412 av den 26 augusti 1993.

2. Kommuner i klimatzon E enligt presidentdekret nr. 412 av den 26 augusti 1993.

3. Kommuner på Sardinien och på små öar[8].

[1] Rådets direktiv 2003/96/EG av den 27 oktober 2003 om en omstrukturering av gemenskapsramen för beskattning av energiprodukter och elektricitet (EUT L 283, 31.10.2003, s. 51). Direktivet senast ändrat genom direktiv 2004/74/EG och 2004/75/EG (EUT L 157, 30.4.2004, s. 87 och s. 100).

[2] Återstående klimatzoner definieras när det gäller ”daggrader” enligt följande: Zon A (under 600), zon B (601-900), zon C (901-1400) och zon D (1401-2100).

[3] EUT L 379, 28.12.2006, s. 5.

[4] EGT L 83, 27.3.1999, s. 1.

[5] EUT L 283, 31.10.2003, s. 51.

[6] Genom dekretet indelas Italiens territorium i sex klimatzoner (A till F). Indelningen grundas på enheten ”daggrader” som under den traditionella värmeperioden motsvarar summan av de dagliga genomsnittstemperaturer som avviker från den optimala på 20 C°. Ju högre siffra en kommun får, desto lägre är den genomsnittliga utomhustemperaturen under värmeperioden.

[7] Återstående klimatzoner definieras när det gäller ”daggrader” enligt följande: Zon A (under 600), zon B (601-900), zon C (901-1400) och zon D (1401-2100).

[8] Punkt 3 avser samtliga italienska öar, förutom Sicilien.