it it 
it it 
it it EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 06.03.1996 
KOM(96) 86 slutlig 
Ekonomisk årsrapport 1996 
(framlagt av kommissionen) 

EKONOMISK ÅRSRAPPORT 1996 
PART A: TRENDER INOM GEMENSKAPEN 
SAMMANFATTNING OCH SLUTSATSER i 
KAPITEL 1: KAN ÅTERHÄMTNINGEN KOMMA IN I EN ANDRA ANDNING? 1 
1.1. MARKANT NEDGÅNG I TILLVÄXTEN UNDER 1995 1 
1.1.1. Huvudtrender 1 
1.1.2. Faktorer bakom nedgången 2 
1.2. REKYL I DEN EKONOMISKA AKTIVITETEN VÄNTAD UNDER 1996 7 
1.2.1. Underliggande ekonomiska grundförutsättningar är gynnsamma 7 
1.2.2. Betydande osäkerhet och risker i det korta perspektivet 13 
1.3. FORTSATTA FRAMSTEG PA VÄGEN MOT NOMINELL KONVERGENS 14 
1.3.1. Unikt låga och konvergerande prisökningar 15 
1.3.2. Otillräckliga framsteg i budgetsaneringen 16 
1.4. VACKLANDE FÖRBÄTTRINGAR AV FÖRHÅLLANDENA PA ARBETSMARKNADEN 19 
1.4.1. Den senaste utvecklingen 19 
1.4.2. Trender på längre sikt för sysselsättningsskapande inom gemenskapen 20 
/. 4.3. Arbetslöshetens fördelning inom gemenskapen 22 
1.5. VITBOKENS MEDELFRISTIGA MÅLSÄTTNING I RISKZONEN 25 
RUTAl : EFFEKTEN PA TILLVÄXTEN AV 1995 ARS VALUTAORO 5 
RUTA 2: DE SENASTE FRAMTIDSUTSIKTERNA I HISTORISKT PERSPEKTIV 12 
RUTA 3: ARBETSLÖSHETENS EKONOMISKA FÖRDELNING 24 
KAPITEL 2: EKONOMISK POLITIK FÖR TILLVÄXT OCH SYSSELSÄTTNING 28 
2.1. ÖNSKVÄRD POLICY-MIX 28 
2.2. PENNINGPOLITIK 29 
2.2.1. Inflation och penningpolitik på medellång sikt 29 
2.2.2. Penningpolitisk stabilitet påverkad av interna och externa 
faktorer under 1995 33 
2.2.3. Utrymme för ytterligare lättnader i penningpolitiken 36 
2.3. BUDGETPOLITIK 39 
2.3.1. Den senaste utvecklingen och utsikter på kort sikt 39 
2.3.2. Vinster på medellång sikt med kontinuerlig och förbättrad konsolidering 42 
2.3.3. Budgetförstärkning och tillväxtutsikter på kort sikt. 48 
2.3.4. Prioriterade områden för konsolidering 49 
2.4. LÖNEUTVECKLING 53 
2.4.1. Godtagbar löneutveckling 53 
2.4.2. Löneanpassning inom gemenskapen sedan 1980 56 
2.4.3. Lönernas förväntade utveckling 58 
2.5. STRUKTURPOLITIK 59 
2.5.1. Ett nödvändigt komplement till den makroekonomi ska policy-mixen 59 
2.5.2. Initiativ tagna under 1995 för att få varumarknaderna att fungera bättre 67 
2.5.3. Arbetsmarknadsreformer: mer behöver göras 69 
RUTA4: DOLLARN OCH ERM 35 
RUTA 5: EXEMPEL PA FRAMGÅNGSRIKA BUDGETFÖRSTÄRKNINGSATGÄRDER 51 
RUTA6: PRODUKTIVITET OCH ÖKAD SYSSELSÄTTNING 61 
RUTA7: GEMENSKAPEN I VÄRLDSEKONOMIN 63 
6.03.96 
Å^ 
DEL B: DE ENSKILDA MEDLEMSSTATERNAS EKONOMISKA LÄGE OCH POLITIK 
BELGIEN 73 
DANMARK 77 
TYSKLAND 80 
GREKLAND 85 
SPANIEN 89 
FRANKRIKE 94 
IRLAND 98 
ITALIEN 102 
LUXEMBURG 107 
NEDERLÄNDERNA 110 
ÖSTERRIKE 113 
PORTUGAL 117 
FINLAND 121 
SVERIGE 125 
FÖRENADE KUNGARIKET 129 
6.03.96 
it 
DELA 
TRENDER INOM GEMENSKAPEN 
6.03.96 
A <-

Sammanfattning och slutsatser 
Genom att i denna ekonomiska årsrapport för 1996 lägga fram sina synpunkter på det nuvarande 
ekonomiska läget och de viktigaste politiska frågorna inom gemenskapen vill kommissionen starta en 
debatt om de politiska alternativ som skall övervägas i samband med den förestående utvecklingen av de 
övergripande riktlinjerna för den ekonomiska politiken under 1996. Att skapa sysselsättning är det 
viktigaste sociala, ekonomiska och politiska målet för unionen och kräver en mångfald olika åtgärder. 
Denna rapport är koncentrerad till den makroekonomiska politiken och tar också upp strukturpolitiken, 
särskilt den som initierats och beslutats på gemenskapsnivå. Dessa åtgärder har beskrivits i detalj i ett 
stort antal rapporter, särskilt i den gemensamma sysselsättningsrapport som godkändes av Europeiska 
rådet i Madrid i december 1995. 
Gemenskapen måste hålla kursen 
Att skapa sysselsättning och minska arbetslösheten är den i särklass största utmaningen som 
gemenskapen står inför i nuläget. Gemenskapens beslutsfattare står inför en situation där beslut som 
fattas i det korta perspektivet kommer att i grunden påverka utvecklingen av gemenskapens tillväxt, 
sysselsättning och konvergens under lång tid framåt. Kombinationen av cykliska problem och 
långsam strukturomvandling har emellertid skapat osäkerhet om den ekonomiska utvecklingen pä 
kort sikt, liksom om effektiviteten i den politik som förs i de olika medlemsstaterna. 1 detta läge 
måste man formulera de politiska avsikterna tydligare så att förväntningarna blir mera realistiska 
och att det går att mobilisera politiskt stöd för politiken. Detta är speciellt viktigt om man vill 
undvika en försvagad beslutsamhet att införa det nödvändiga politiska regelverket i det nuvarande, 
långt ifrån idealiska, ekonomiska läget. 
Situationen har vissa likheter med den som rådde i början av 1980-talet, då beslutsamma och 
samordnade åtgärder gav nyckeln till en helomvändning i det ekonomiska klimatet med ett uppsving 
som följd. Utmaningen som beslutsfattarna står inför är följaktligen: 
• att sätta ny fart på återhämtningen genom samordnade åtgärder på nationell och europeisk nivå 
som skall återställa tillförsikten, och 
• att på samma gång ge stöd åt den gemenskaps-politik som på medellång sikt syftar till att 
omforma konjunkturuppgången till en stark och uthållig tillväxt, stödd av kapacitets- och 
sysselsättningsskapande investeringar. Tillväxten måste dessutom vara kopplad till den 
nödvändiga strävan mot nominell konvergens. 
Att bibehålla denna målsättning i det medellånga perspektivet är av avgörande betydelse för 
möjligheten att uppnå de två kompletterande målen för gemenskapens politik, nämligen: 
• en kraftig minskning av arbetslösheten, och 
• en framgångsrik övergång till den ekonomiska och monetära unionen den 1 januari 1999. 
i A-
- 11 -
Tillväxttrenden under 1995 en besvikelse... 
Gemenskapens ekonomi är inne i en period av stark nedgång. Tvärtemot förväntningarna i början av 
1995 om en årlig tillväxt på ca 3 % per år för 1995 och 1996 tappade den ekonomiska expansionen 
fart under hela 1995, och stod praktiskt taget stilla under årets sista månader. Generellt sett var 
utvecklingen en besvikelse, inte bara beträffande den genomsnittliga tillväxten (tillgängliga data 
pekar på en BNP-tillväxt i storleksordningen 2,5 %), utan främst för att tillväxten inte var 
tillräckligt stark för att hindra arbetslösheten från att stiga mot slutet av förra året i flera 
medlemsstater och för att budgetkonsolideringen gått alltför sakta. Bättre resultat på dessa två 
fronter är avgörande för trovärdigheten vad gäller gemenskapens mål pä medellång sikt. 
Nedgången utlöstes till en början av "inneboende cykliska krafter", inklusive slutet på den 
lageruppbyggnad som givit draghjälp i början av konjunkturuppgången. Till detta kom stigande 
långa räntor under 1994, valutaoron våren 1995 och som en följd av detta sjunkande tillförsikt inom 
den privata sektorn. De tvära och kraftiga rörelserna hos växelkurserna - som speglade 
kombinationen av en svag dollar och de finansiella marknadernas tvivel på trovärdigheten i vissa 
länders skatte- och strukturpolitik - förvärrade den finansiella osäkerheten och skapade 
föreställningar om brister i den inre marknadens fungerande. Denna utveckling tillsammans med 
otillräckliga framsteg i kampen mot arbetslösheten har bidragit till sjunkande tillförsikt vilket i sin 
tur lett till ökat sparande och färre nyanställningar. 
...som hotar tillförsikten inom gemenskapen 
Följaktligen går gemenskapen in i 1996 med mindre tillförsikt. Visserligen talar mycket för en 
förnyad uppgång i ekonomin, men den fortsatta försämringen i affärs- och konsumtionsklimatet 
tyder ändå på att förtroendeskapande åtgärder även i fortsättningen kommer att vara nödvändiga för 
att förhindra en förlängning av den nuvarande stiltjen i ekonomin. Stigande osäkerhet hos de 
ekonomiska aktörerna har en mängd orsaker. Externt påverkas de av den globala teknologiska 
revolutionen, den ökande konkurrensen från lågkostnadsproducenter och den allt snabbare 
strukturomvandlingen inom alla ekonomiska områden. Internt påverkas förväntningarna på 
medellång sikt hos investerare precis som hos konsumenter av den otillräckliga sänkningen av den 
höga arbetslösheten och av en osäkerhet inför de nya politiska åtgärder som är nödvändiga för att 
förverkliga de uppsatta politiska och ekonomiska målen på medellång sikt. 
6.03.96 
A L 
- Ill -
Denna pessimism är dock överdriven mot bakgrunden av gynnsamma 
ekonomiska grundförutsättningar... 
Visst kan man förstå den ängslan som väcks av dessa globala och europeiska fenomen, men i stor 
utsträckning bör oron bli av kortlivad natur. Gemenskapens underliggande ekonomiska 
grundförutsättningar är för närvarande riktigt gynnsamma. Importefterfrågan från länder utanför 
gemenskapen fortsätter att stiga i god takt, investeringamas lönsamhet förbättras och är generellt 
sett betydligt högre än under senare delen av 1980-talet, inflationen har nästan aldrig varit lägre, 
räntorna har sänkts rejält och en delvis återgång av tidigare över/undervärderade växelkurser har 
skett. Vidare görs framsteg i riktning mot större nominell konvergens. Gemenskapen befinner sig 
följaktligen i en paradoxal situation. Det rådande klimatet av försiktighet och obeslutsamhet svär 
emot grundförutsättningarna och mot den höga graden av konvergens mellan medlemsstatemas 
regeringar i fråga om de politiska målen och medlen att uppnå dem. 
...menförtroendeskapande åtgärder är nödvändiga. 
Alltså krävs nu att man vidtar förtroendeskapande åtgärder för att undanröja den rådande ängslan 
och osäkerheten i det korta perspektivet. Sådana åtgärder hör hemma inom det allmänna 
ekonomisk-politiska regelverk som lades fast i kommissionens vitbok från 1993 om tillväxt, 
konkurrenskraft och sysselsättning, och som tagit form i en serie övergripande riktlinjer för den 
ekonomiska politiken antagen av rådet sedan 1993. Det är åtgärder som kan organiseras pä nationell 
och/eller/ gemenskapsnivå och som kan bidra till att skapa den tillförsikt som krävs för att äter fa 
fart på ekonomin och på så sätt utnyttja de gynnsamma underliggande grundförutsättningarna. Detta 
är tanken bakom det nyligen framlagda förslaget från kommissionens ordförande om en europeisk 
förtroendepakt för sysselsättning. I detta sammanhang har kommissionen föreslagit att ytterligare 
resurser ställs till förfogande för ett framgångsrikt förverkligande av de transeuropeiska näten 
liksom för forskning och utveckling. I enlighet med slutsatserna från Europeiska rådet i Madrid 
föreslår kommissionen vidare en handlingsplan till förmån för små och medelstora företag. Visad 
samordnad handlingskraft på dessa områden kommer att skapa förtroende för medlemsstatemas och 
gemenskapens förmåga att uppnå gemensamma mål. Samarbete mellan arbetsmarknadens parter, i 
samråd med vederbörande regeringar, om ett omfattande program för stabilitet och sysselsättning 
skulle också kunna främja tillförsikten och förbättra investeringsviljan. Sådana pakter skall inte 
bara vara till för kortsiktiga överväganden utan även fungera som heltäckande åtgärdspaket på 
medellång sikt. För att sådana åtgärdspaket skall kunna bli verkligt framgångsrika måste de vara 
trovärdiga, ge klara signaler om sin politiska inriktning, vara förenliga med den fastlagda 
makroekonomiska strategin, omfatta detaljerade anvisningar om hur man genomför 
strukturomvandlingar, och bör slutligen ha som målsättning att bli accepterade och fä brett stöd i 
samhället. 
6.03.96 
- IV -
Möjligheten att förverkliga den önskvärda "avspänningen'' i den 
makroekonomiska policy-mixen... 
Politikens målsättning skall vara att på nytt fa igång den ekonomiska återhämtningen samtidigt som 
man bibehåller trovärdigheten hos den stabilitetsinriktade medelfristiga policy-ramen. Inom 
budgetpolitiken har de allra flesta medlemsstaterna för närvarande praktiskt taget inget 
manövemtrymme. Med tanke på risken för negativa reaktioner på finans- och valutamarknaderna 
skulle varje tecken på budgetförsvagning vara kontraproduktivt. Den viktigaste insatsen som den 
makroekonomiska politiken kan göra är i stället att åstadkomma en fortsatt "avspänning" i 
policy-mixen. Penningpolitikens primära mål är att uppnå och behälla en låg inflation. Men om 
budgetkonsolideringen genomförs beslutsamt och löneutvecklingen hålls tillbaka kommer 
fömtsättningar att skapas för en mindre restriktiv penningpolitik i ett längre perspektiv. Av 
föreliggande rapport framgår det att en sådan "avspänning" försvårades förra året av att vissa 
medlemsstater inte fullföljde dessa politiska intentioner i tillräcklig utsträckning. Möjligheten att 
undvika en ständigt förlängd lågkonjunktur är alltså i mycket hög grad kopplad till alla 
medlemsstatemas entusiasm och engagemang för uppgiften att göra hela sin policy-ram trovärdig. 
...hängerpå trovärdiga budgetförstärkningar... 
Trots de allmänt sett lovande tendenserna till budgetåtstramning under senare år fortsätter alltför 
stora budgetunderskott att hålla nere nuvarande och framtida levnadsstandard inom gemenskapen. I 
flera medlemsstater ger höga underskott bränsle åt inflationsförväntningar och bidrar till höga 
räntor. Generellt sett håller höga budgetunderskott ner sparandet, leder till högre skatter, försvårar 
extra insatser för att bekämpa arbetslösheten, hämmar ansträngningarna att höja produktions- och 
sysselsättningspotentialen och minskar budgetpolitikens kapacitet att motverka ekonomisk nedgång 
Alla medlemsstater är ense om att det är nödvändigt att satsa pä budgetsanering. 
Trots de positiva effekterna på medellång sikt kan regeringar idag vara ovilliga att fortsätta med 
budgetreformer på grund av oron över dessas effekt i det korta perspektivet. Beroende på vilken 
situation ett land befinner sig i kan emellertid denna effekt mycket väl bli begränsad eller till och 
med positiv i länder med höga räntor och bristande finansiell trovärdighet. De rätta ekonomiska 
gmndfömtsättningama finns som kan ge upphov till en betydligt stegrad efterfrågan inom den 
privata sektorn. Effekten beror också på hur åtgärdspaketet utformas och hur det genomförs. 
Huvudkravet är att en budgetsanering måste ingå som en del i en heltäckande ekonomisk 
handlingsplan som är trovärdig. 
6.03.96 
- v -
...och på en fortsatt godtagbar löneutveckling 
Inom den makroekonomiska politiken har arbetsmarknadens parter ett stort ansvar för att 
upprätthålla en godtagbar löneutveckling. De övergripande riktlinjerna för den ekonomiska politiken 
betonar nödvändigheten av nominella löneökningar som är förenliga med de penningpolitiska 
myndighetemas inflationsmål. Vidare bör reallöneutvecklingen garantera en fortgående höjning av 
lönsamheten för investeringarna samtidig som den skall ge utrymme för höjd levnadsstandard. 
Ur makroekonomisk synvinkel utgör nyligen inträffad och eventuell framtida ackumulerad 
löneutveckling inget allvarligt hinder för tillväxten i de flesta medlemsstatema. I vissa länder har 
emellertid löneutvecklingen inte varit helt förenlig med de penningpolitiska myndighetemas 
stabilitetsmål och/eller med behovet att förbättra och säkerställa ekonomins tillväxtpotential. På den 
mikroekonomiska sidan ligger arbetskostnaderna ofta inte i linje med produktivitetsnivåerna. 
Följaktligen kommer en högre grad av kvalifikationsrelaterad, regional och branschvis 
kostnadsdifferentiering att bli nödvändig för att garantera en tillväxtprocess som skapar mer 
sysselsättning. 
Den makroekonomiska politiken måste åtföljas av strukturella reformer. 
Återhämtningsprocessen bör gä hand i hand med utvecklingen mot att förverkliga gemenskapens 
huvudmålsättningar pä medellång sikt beträffande arbetslösheten och övergången till en gemensam 
valuta. För att man skall kunna nå dessa mål måste den makroekonomiska politiken åtföljas av 
strukturella åtgärder med i huvudsak tre syften: (i) att säkerställa en spänningsfri makroekonomisk 
tillväxt genom åtgärder som inriktas på bättre fungerande varu- och tjänstemarknader bl.a. genom 
större flexibilitet på arbetsmarknaden; (ii) att förstärka den inhemska tillväxtkraften genom att 
främja innovation och konkurrens och satsa på humankapitalet och (iii) att höja 
sysselsättningsintensiteten i tillväxten genom större differentiering av lönekostnader, speciellt genom 
att sänka de indirekta lönekostnaderna för lågbetalt arbete och genom att omorganisera villkoren på 
arbetsplatserna. 
Strukturpolitiken är huvudsakligen de nationella myndighetemas ansvar, men för att öka dess 
genomslagskraft och effektivitet bör de nationella åtgärderna samordnas och kompletteras genom 
särskilda insatser på gemenskapsnivå när så erfordras. För närvarande omfattar gemenskapens 
handlingsprogram en serie konkurrensförbättrande åtgärder och arbetsmarknadsinitiativ med 
speciell inriktning på den inre marknaden, de transeuropeiska näten och på övervakning av 
genomförandet av gemenskapens sysselsättningsstrategi som antogs vid Europeiska rådet i Madrid i 
december förra året. Denna strategi är inriktad på insatser inom fem nyckelområden som fastställdes 
vid Europeiska rådet i Essen: (i) att förbättra sysselsättningsmöjligheterna för arbetskraften genom 
6.03.96 
A k 
- VI -
att främja investeringar i yrkesutbildning; (ii) att öka sysselsättningsintensiteten i tillväxten (flexibel 
arbetsorganisation, ändamålsenliga löneavtal, miljörelaterade arbeten och arbeten inom 
omsorgssektorn) ; (iii) att sänka den del av arbetskraftskostnaden som inte utgör lön tillräckligt 
mycket för att säkerställa en märkbar effekt på anställningsbesluten och speciellt på anställningen 
av mindre kvalificerad arbetskraft; (iv) att förbättra arbetsmarknadspolitikens effektivitet genom att 
undvika regler som inverkar negativt på viljan att söka arbete och genom att övergå från passiva till 
aktiva arbetsmarknadsåtgärder; och (v) att förbättra de åtgärder som är till för att hjälpa grupper 
som är särskilt hårt drabbade av arbetslösheten. 
En fullständig tillämpning av de övergripande riktlinjerna för den 
ekonomiska politiken är nyckeln 
Generellt sett ligger således nyckeln till att komma till rätta med gemenskapens nuvarande 
kortsiktiga svårigheter och till att uppnå dess medelfristiga mål i en trovärdig tillämpning av de 
övergripande riktlinjerna för den ekonomiska politiken och den sysselsättningsstrategi som antogs av 
Europeiska rådet i Essen och av senare Europeiska råd. Dessa regelverk omfattar 
makroekonomiska, arbetsmarknadsrelaterade och strukturella element som kommer att ge 
ömsesidigt förstärkande effekter. De kommer därigenom att ha en avgörande betydelse för att 
samtidigt främja tillväxt och sysselsättning och för förverkligandet av EMU den 1 januari 1999. 
6.03.96 
A, ^ 
Kapitel 1 : Kan återhämntningen komma in 
andra andning? en 
1.1. Markant nedgång i tillväxten under 1995 
1.1.1. Huvudtrender 
Diagram 1 
BNP-tillväxt per kvartal, EUR 9* 
Real, % per år Den överraskande starka 
återhämtningen i gemenskapens 
ekonomi under 1994 lämnade plats för 
en påtaglig minskning i 
expansionstakten under 1995. 
Tillväxten saktade successivt av från 
3,5 - 4 % ( på årsbasis) under större 
delen av 1994 till 2 % under andra och 
tredje kvartalet 1995 (diagram 1). Att 
döma av senaste tillgängliga indikatorer 
verkar gemenskapens ekonomi ha råkat 
ut för fullständig stagnation under årets 
sista kvartal. Produktionen kan till och med ha minskat något i några länder, främst Tyskland och 
Frankrike. Om dessa beräkningar visar sig stämma kommer tillväxten inom gemenskapen för hela 
1995 att hamna något under de 2,7 % som angavs i kommissionens ekonomiska prognos från 
november 1995, men den kommer sannolikt att stanna i storleksordningen 2,5 %. Q1 Q2 Q3 Q4 Q1 Q2 Q3 Q4 Q1 Q2 Q3 Q4 Q1 Q2 Q3 Q4 
| 92 | 93 | 94 | 95 
* EUR 9=D,F,I,UK,E,NL,S AFIN 
TabelM: 
Gemenskapens ekonomi : 
användning och tillgång av varor och tjänster 
(real årlig förändring) 
Privat konsumption 
Offentlig konsumption 
Bruttoinvesteringar 
varav: maskiner 
varav: byggande 
Lager (% GDP) 
Inhemsk efterfrågan (inkl. lager) 
Export av varor o. tjänster b) 
Import av varor och tjänster b) 
Bruttonational produkt 1986-
90 
3.7 
2.0 
5.7 
7.1 
4.8 
0.1 
3.9 
11/2 
6 
3.3 1991-
92 
1.8 
1.9 
-1.3 
-2.3 
-0.5 
-0.2 
1.0 
4 
1.2 1993 
-0.3 
1.1 
-6.6 
-10.7 
-3.3 
-0.7 
-2.0 
8 
-3 
-0.6 1994 
1.6 
1.0 
2.5 
2.6 
2.4 
0.9 
2.5 
10 
41/2 
2.8 1995 
a) 
1.9 
1.0 
4.5 
8.0 
1.9 
0.1 
2.3 
81/2 
51/2 
2.7 
a) Prognos november 1995. Tillväxten skall troligen justeras nedåt. 
b) Endast från länder utanför gemenskapen (beräkningar) Medan den ekonomiska 
aktiviteten under 1995 fortsatte 
att få draghjälp av en ansenlig 
export till länder utanför 
gemenskapen började den 
inhemska efterfrågan inom 
gemenskapen mattas. Under 
årets första sex månader 
minskades bidraget från lager­
hållningen kraftigt och bygg-
investcringarna gick oväntat ner. 
Maskininvesteringarna fortsatte 
att öka tillfredsställande medan 
den privata konsumtionen 
fortsatte uppåt i måttlig fart. 
A 
-2-
Under den senare delen av året blev det en markant sänkning av både investeringarna och den 
privata konsumtionen. 
Förlusten av dynamik i tillväxten blev särskilt påfallande i länder med valutor som skrevs upp 
kraftigt under våren 1995, men expansionstakten gick ner i praktiskt taget alla medlemsstater. 1 den 
första gruppen av länder planade exporten ut och investeringarna växte inte så snabbt som 
förväntat. Medan den privata konsumtionen till en början hölls väl upp ledde de försämrade 
utsikterna på arbetsmarknaden till en minskning av utgifterna för konsumtion under årets senare del. 
I länder vars valutor skrivits ner kraftigt kom trenden mot större exportmarknadsandelar att 
uppvägas av avtagande inhemsk tillväxt på deras exportmarknader. Den inhemska efterfrågan hölls 
tillbaka av höga realräntor och ogynnsamma bytesförhållanden. 
1.1.2. Faktorer bakom nedgången 
Att återhämtningen kom av sig tycks ha berott på två slags krafter. För det första sattes den 
inledande dämpningen av tillväxttakten igång av vad man kan kalla "inneboende cykliska krafter". 
Det innebar att det var slut på den draghjälp som kommit från ökad lageruppbyggnad i början av 
uppgången och att det skett en successiv förändring av de krafter som drev på uppgången. Sådana 
faktorer har också förorsakat korta avbrott under tidigare uppgångsperioder. För det andra har detta 
cykliska avbrott förvärrats genom en rad sinsemellan relaterade krafter: den fördröjda effekten av 
höjningen av de långa räntorna under 1994, valutaoron våren 1995 och, delvis som en följd av dessa 
faktorer, en långvarig nedgång i förtroendet inom den privata sektorn. 
Avbrott i tillväxten inte i sig själv ovanliga 
Betydelsen av de "inneboende cykliska 
krafterna" kan belysas genom att jämföra 
tillväxtprofilen och lagrens roll under den 
senaste konjunkturuppgången med tidigare 
erfarenheter. Under 1994 gav ökningen av 
lageruppbyggnaden en kraftig skjuts åt den 
ekonomiska aktiviteten som motsvarade nästan 
en procentenhet av en BNP-tillväxt på 2,7 %. 
Dock var lageruppbyggnadens andel inte större 
under 1994 än under tidigare uppgångar. Även i 
de två tidigare cykliska uppgångarna fanns det 
efterhand tillfälliga negativa bidrag från 
lagerhållningen som ledde till kortvariga avbrott 
i tillväxten (diagram 2). Sådana "inneboende Diagram 2 
Lagrens roll under återhämntningen, 
EUR 4* 
1975 kv3 -1977 kv4 
i h i i in i I i_i_> 
Q1 Q2 Q3 Q4 Q5 Q8 Q7 Q8 Q9 Q10 
1981 kv1 -1983 kv2 
:;^&— « 
•ft**»*i*+*<aaÉF*tj ' ' ' ' '''•"•'•'**w*i^i' i ii 
k I I £ i £—I 1 l t_J •••••Vif--
Q1 Q2 Q3 Q4 Q5 Q6 07 Q8 09 Q10 
% av BNP 1993 kv2 • 199S kv3 
6.03.96 
Tabell 2 
Långa räntor 
D 
E 
F 
1 
S 
UK 
EUR Dec. 
1993 
5.5 
8.1 
5.8 
9.2 
7.6 
6.3 
6.8 Dec. 
1994 
7.3 
11.1 
8.3 
11.8 
10.9 
8.6 
9.0 April 
1995 
6.8 
11.8 
7.7 
12.8 
11.4 
8.4 
8.8 Jan. 
1996 
5.3 
9.1 
6.3 
10:0 
8.3 
7.8 
7.4 cykliska avbrott" som i princip är kopplade till lagerhållningscykeln är alltså inte ovanliga och 
därför inte nödvändigtvis oroande. Den nuvarande lågkonjunkturen kan dock visa sig vara 
intensivare och mer utdragen än tidigare avbrott i tillväxten på grund av en ogynnsam utveckling på 
finansmarknaderna. 
De långa räntorna gick upp kraftig under 1994 
Först kom den kraftiga höjningen av de långa räntorna på 
gemenskapens och den övriga världens finansmarknader 
under 1994. Mellan december 1993 och december 1994 
gick den långa obligationsräntan upp med i genomsnitt ca 
225 punkter i gemenskapen medan inflationen i stort sett 
fortsatte sin sjunkande trend. Denna uppgång kunde till en 
del förklaras som en "smittoeffekt" från en liknande 
uppgång i motsvarande räntor i USA, men speglade också 
den förbluffande styrkan i den europeiska uppgången, som 
tycktes peka på möjligheten av antingen en tidig penningpolitisk åtstramning eller så småningom ett 
stigande inflationstryck. Räntestegringen varierade emellertid avsevärt mellan medlemsstaterna och 
speglade bl.a. deras ekonomiska status, politik och trovärdighet. Framför allt steg de långa räntorna 
betydligt mer i länder där osäkerheten beträffande den framtida finanspolitiken var särskilt stor och 
vars offentliga finanser gav marknaden intrycket av att ännu inte vara på rätt väg. 
Höjningen av de långa räntorna förväntades hämma den ekonomiska aktiviteten under 1995 genom 
sin efterfrågedämpande effekt, speciellt på bygginvesteringarna, men sedd mot bakgrund av den 
pågående konjunkturuppgången bedömdes effekten som måttlig. Sett i efterhand verkar det 
emellertid som om de höjda långa räntorna tillsammans med andra faktorer kan ha utgjort en 
starkare broms än förväntat på företagens och hushållens utgiftsbeslut under 1995. 
Valutaoro och sjunkande tillförsikt 
Den viktigaste av dessa andra faktorer var valutaoron som bröt ut under våren 1995. De plötsliga 
och kraftiga omkastningarna i växelkurserna förvärrade den finansiella osäkerheten och 
undergrävde förtroendet för utsikterna till en återhämtning under ordnade former. Valutaoron verkar 
ha två bakomliggande händelseförlopp. För det första försvagades den amerikanska dollarn kraftigt 
i kölvattnet av den mexikanska pesokrisen och på grund av osäkerhet på marknaden angående de 
större valutornas relativa styrka. För det andra förstärktes det tryck som redan den svaga dollarn 
satte på de europeiska växelkurserna genom osäkerhet om finanspolitikens framtid i en del 
medlemsstater och/eller risken för förnyat inflationstryck. De valutarörelser som blev följden, och 
6.03.96 
-4 
som i många fall kom på toppen av tidigare förändringar, kom med nödvändighet att få stor 
inverkan på ländernas ekonomier. Detta gällde såväl länder med förstärkt som med försvagad 
valuta, och denna valutaoro spelade en nyckelroll i den europeiska ekonomins tillbakagång som 
helhet (se ruta 1). 
Diagram 3 
Valutaoro och förtroende 
EUR 
mrmi &m -k^Ä***-
30 Iffltffltm-Kirtl 
2 4 6 8 10 12 2 4 6 8 10 12 2 4 6 8 10 12 2 4 6 6 10 12 
I 92 | 93 | 94 | SS 
Tyskland 
20 « 
io À 
-1 i ±_a. K<>n^mcWö^»nfife'1 105 
100 J 1 i L. 120 
115 
110 
2 4 6 8 10 12 2 4 6 8 10 12 2 4 8 8 10 12 2 4 6 8 10 12 
| 92 | 93 | 94 | 95 
Italien Tillförsikten inom industrin hade 
redan sjunkit marginellt före mars 
1995 när valutaoron utlöste en 
långvarig nedgång i 
produktionsförväntningarna inom 
industrin och förorsakade försvagat 
förtroende hos konsumenterna 
(diagram 3). Nedgången i 
industrins tillförsikt var generellt 
mer uttalad i apprecierande länder 
(exemplifierat i diagrammet med 
Tyskland), vilket speglar oron för 
sänkt konkurrenskraft, medan 
konsumenternas förtroende visade 
en tendens att sjunka i 
deprecierande länder (speciellt 
Italien) där konsumenterna fruktade 
en urholkning av köpkraften 
samtidigt som de fick högre 
ränteutgifter. Ett liknande mönster 
kunde skönjas under valutakrisen 
1992, när det brittiska pundet och 
den italienska liran lämnade ERM. 
Även den gången hade det 
ekonomiska klimatet börjat försämras innan valutakrisen startade, och då den kom sjönk 
tillförsikten i ökande takt, speciellt hos företag i apprecierande länder och hos konsumenter i 
deprecierande länder. 
Utvecklingen i början av 1995, som i Tyskland omfattade alltför kostsamma löneavtal plus 
apprecieringen av den tyska marken, urholkade industrins konkurrenskraft och lönsamhet. Den 
ledde även till att företag drog ner på sina förväntningar på framtida försäljning, sänkte sina 
lagernivåer och sköt upp investeringsbeslut. Dessa tidiga uteblivna inköp ledde till en försvagning 
av tillförsikten inom näringslivet som i sin tur fick återverkningar pä investerings- och 
anställningsbeslut. Denna nedgång i tillförsikt fortsatte hela året, men verkar ha stannat av på * Index: 1987Q1=100 
6.03.96 
5-
senarc tid. Allt eftersom förhoppningarna om en fortsatt ekonomisk uppgång försämrades och 
förbättringarna pä arbetsmarknaden uteblev sjönk konsumentenia förtroende successivt under årets 
sista sex månader. 
För att summera: den successiva försvagningen av den ekonomiska aktiviteten under året orsakades 
av en ond cirkel av sjunkande förtroende och ökande återhållsamhet med investeringar och 
nyanställningar. Detta var till stor del en följd av den finansiella oron. De underliggande ekonomiska 
faktorerna hade i själva verket inte försämrats i en utsträckning som nödvändiggjorde eller 
rättfärdigade en så markant nedgång i ekonomin inom gemenskapen. Detta pekar på behovet av 
såväl ökad politisk trovärdighet inom gemenskapen som av ökade ansträngningar på internationell 
nivå för att förhindra stora och plötsliga rörelser för de större internationella valutorna. 
Ruta 1: Effekten på tillväxten av 1995 års valutaoro 
Mellan december 1994 och april 1995 föll den amerikanska dollarn med 12 % gentemot den tyska 
marken, vilket skall adderas till ett fall på 10 % under 1994. Dollarns fall, kombinerad med en 
osäkerhet beträffande utvecklingen av 
budgetunderskotten/inflationen i vissa medlemsstater 
utlöste betydande valutarörelser inom Europa. Mellan 
december 1994 och april 1995 föll den italienska liran 
med ca 13 % i nominella effektiva termer, och pundet 
och den svenska kronan försvagades kraftigt. Inom 
ERM devalverades växelkurserna för den spanska 
pesetan och den portugisiska escudon i mars månad. 
Den tyska marken och valutor som är bundna till den 
stärktes väsentligt med upp till 6 % i handelsvägda 
termer mellan december och april. Tabell B 1.1 
Nomineii effektiv växelkurs 
Index, augusti 1992=100 
B 
D 
F 
I 
E 
S 
UK Dec. 
1993 
99.9 
100.8 
100.9 
75.1 
78.4 
74.6 
88.7 Dec. 
1994 
103.3 
103.1 
102.4 
72.7 
78.2 
77.5 
87.1 April 
1995 
107.9 
109.3 
106.3 
63.2 
77.1 
73.0 
83.1 Jan. 
1996 
105.9 
106.7 
106.7 
71.7 
80.6 
83.2 
82.1 
Exportvolym i de fyra största EU-Iänderna 
Index: 1992Q3 - 100 De stora växelkursförändringarna 
ledde till väsentliga förändringar i 
relativpriser och kostnadsmässig 
konkurrenskraft. Precis som var 
fallet efter valutarörelserna i 
september 1992 hade detta en 
markant om också inte helt entydig 
effekt på medlemsstaternas relativa 
exportresultat. Efter september 1992 
förbättrades Italiens och Förenade 
kungarikets export i förhållande till 
Tysklands och Frankrikes med 
nästan 10 % inom två till tre kvartal 
(se diagram). Exporttillväxten 
fortsatte ungefär på samma sätt till 
slutet av 1994, när den starkare tyska marken medförda att den tyska exporten började växa 
långsammare och den svagare liran hjälpte den italienska exporten att göra stora framsteg. De 
6.03.96 
-6 
mindre uttalade förändringarna i Frankrikes och Förenade kungarikets effektiva växelkurser 
betydde att valutarörelserna hade ett mindre dominerande, men fortfarande påtagligt inflytande 
på exportens tillväxt i dessa länder. 
Växelkursrörelserna i början av 1995 påverkade den makroekonomiska utvecklingen inom 
gemenskapen på flera sätt. För det första: de europeiska valutorna skrevs i genomsnitt upp i 
förhållande till gemenskapens internationella konkurrenter, vilket innebar minskad konkurrenskraft 
på världsmarknaderna. För det andra: i länder med kraftigt nedskrivna valutor neutraliserades 
förbättringen av marknadsandelarna för exportens del på kort sikt av en lägre tillväxt på 
exportmarknaderna samt av stigande räntor. Till detta kom en försämring av konsumenternas 
köpkraft genom högre inflation på hemmamarknaden. För det tredje: i länder vars valutor skrevs 
upp kraftigt fick de negativa verkningarna på exporten och krympta vinstmarginaler en förödande 
effekt på investeringarna, som ökade mindre än de annars skulle ha gjort. För det fjärde: av alla 
dessa skäl hade valutaoron en negativ effekt på industrins och konsumenternas förtroende, vilket 
resulterade i minskad investeringsbenägenhet. 
En kvantitativ bedömning av den totala effekten på den ekonomiska aktiviteten är bara möjlig 
under vissa förutsättningar. En indikation på storleksordningen kan man få genom simuleringar 
med hjälp av kommissionens Quest-modell. Dessa simuleringar antar oförändrade realräntesatser 
(med bortseende från eventuella penningpolitiska åtstramningar i deprecierande länder utöver 
inflationsstegringen) och tar inte hänsyn till 
eventuella autonoma negativa effekter pä 
tillförsikten som turbulensen kan ha förorsakat. 
Tabell B1.2 visar den simulerade effekten på 
tillväxten under 1995 och 1996 - först av 
växelkursförändringarna mellan december 1994 
och april 1995 och därefter den partiella 
vändningen mellan april och december 1995. 
Den simulerade effekten på den tyska tillväxten 
av den initiala apprecieringen (och allmänt i de 
länder vars valutor var knutna till den tyska 
marken) är i storleksordningen 1 procentenhet 
under det första året och ca hälften så mycket 
under det andra. Omvänt skulle den italienska 
produktionen höjas med ca 0,5 % varav större 
delen under det första året. Tabell B 1.2 
Stimulerande effekter på BNP-tillväxten 
(Procentenheter) 
D 
F 
I 
UK 
EUR Valutaoron våren 
(Dec. 94 - april 95) 
1995 
-1.1 
-0.3 
0.4 
0.1 
-0.4 1996 
-0.4 
-0.1 
0.2 
0.0 
-0.2 Den efterföljande 
partiella 
vändningen 
(April - dec.95) 
1995 
0.1 
0.0 
-0.1 
0.0 
0.0 1996 
0.3 
0.1 
-0.3 
0.0 
0.2 
För EG som helhet tyder simuleringarna på att valutaoron kan ha lett till en produktionsminskning 
med nära en halv procentenhet under 1995. Det är emellertid troligt att krisens chockeffekt på 
tillförsikten och på räntemarginalerna gentemot den tyska marken i själva verket innebar större 
negativ effekt på tillväxten än så. Den partiella återgången till en normalare situation på 
valutamarknaderna som ägde rum under återstoden av 1995 kommer troligen att få positiva 
effekter på tillväxten under 1996, såväl i apprecierande länder som i gemenskapen som helhet, 
vilket i viss mån kan anses balansera effekterna av valutaoron under våren 1994. Vidare är det 
sannolikt att den positiva effekten av stigande tillförsikt och sänkta räntepremier blir större än vad 
som framgår av simuleringsmodellen. 
6.03.96 
1.2. Rekyl i den ekonomiska aktiviteten väntad under 1996 
På grund av försämringen i de ekonomiska villkoren som inträtt sedan kommissionens prognos frän 
november 1995 blev färdig har tillväxtutsikterna för 1996 blivit mindre gynnsamma än väntat. 
Medan produktionen inom gemenskapen som helhet hade förväntats stiga med 2,6 % under 1996 
verkar det nu mest troligt att tillväxten kommer att stanna under 2 procent. Denna nedskrivning av 
förväntningarna speglar i huvudsak följderna av ett svagare utgångsläge och en förväntan om att 
den svaga aktiviteten kommer att fortsätta under de första månaderna 1996. 
Ur kvalitativ synpunkt är dock resonemanget bakom novemberprognosen fortfarande giltigt. Under 
förutsättning att den ekonomiska politikens trovärdighet inte försvagas är de huvudfaktorer som 
bestämmer tillväxtutsikterna för den europeiska ekonomin gynnsamma för en förnyad höjning av 
expansionstakten inom ekonomin under året. Under dessa förutsättningar bör tillväxten kunna 
accelerera från en dämpad takt i början av året till en tillväxt av ca 3 % på årsbasis under årets 
andra hälft. Även om den genomsnittliga siffran för året sannolikt blir lägre än för 1995 så kommer 
den underliggande tendensen att vara positiv jämfört med året innan. 
Den ekonomiska aktivitetens expansion kommer sannolikt att ledas av stigande maskininvesteringar 
understödda av en varaktig exporttillväxt och en gradvis återhämtning av konsumtionen som 
stimuleras av positiva om än måttliga reallönehöjningar och stigande sysselsättning. 
Bostadsbyggandet liksom övrigt byggande bör komma igång igen och lagerhållningens bromseffekt 
bör avklinga allt eftersom överskottslagren minskar. Därefter kan lagercykeln ånyo komma att 
fungera som draghjälp ät tillväxten. 
1.2.1. Underliggande ekonomiska grundförutsättningar är gynnsamma 
De viktigaste positiva tillväxtfaktorerna är följande: 
i. Världsekonomin utanför EG fortsätter att expandera i god takt. 
ii. Den europeiska ekonomins grundförutsättningar - låg inflation, måttliga löneökningar och god 
lönsamhet för investeringar - är gynnsamma. 
iii. Penningpolitiken är mindre strikt, de långa räntorna har sjunkit och snedvridningarna i 
samband med valutaoron under våren 1995 har delvis blivit korrigerade. 
6.03.96 
Diagram 4 
Världens* BNP-tillväxt utom EG 
Rnal, % pef Sr 
tt«rt#«W-$4 
70 72 74 76 78 80 82 84 86 90 92 94 Världsekonomin fortsätter att expandera i god takt 
Den ekonomiska aktiviteten utanför 
gemenskapen har expanderat starkt sedan 
1992 och världshandeln har växt betydligt 
snabbare än genomsnittet för de två senaste 
decennierna (diagram 4). I länderna utanför 
EG växte exporten 1993-95 ännu snabbare 
än vad som kunde förväntas på basis av den 
observerade tillväxten. Detta förklaras 
delvis av sammansättningen av de senaste 
årens efterfrägetillväxt pä världs­
marknaderna, inte minst i USA, där fokus 
nu ligger på investeringar och 
lageruppbyggnad som båda karakteriseras 
av stort importinnehåll. Den förnyade 
dynamiken inom världshandeln hänger 
dessutom i stor utsträckning samman med 
den snabba integrationen av nya marknader 
i Asien och Central- och Östeuropa i världsekonomin liksom med den liberalisering av handeln som 
blev resultatet av Uruguay rundan inom ramen för GATT. Världens* Import-tillväxt utom EG 
R.al. % p.r tr 
70 72 74 76.. 78 80 82 84 
' utom Central- och Östeuropa 90 92 94 
Tabell 3 
Den internationella ekonomin 
(real årlig förändring i %) 
Världen utom EG 
USA 
Japan 
DAEa) 
CÖE and FSU b) 
Världen utom EG 
USA 
Japan 
DAEa) 
CÖE and FSU b) 
Marknader utanför 
EG 
Export utanför EG 1993 | 1994 | 1995 | 1996 
Real BNP 
3.0 
3.4 
-0.2 
6.8 
-8.4 3.8 
4.1 
0.5 
7.9 
-7.4 3.6 
2.1 
0.4 
7.9 
-4.3 4.4 
2.3 
2.3 
7.4 
4.0 
Import 
10.1 
11.9 
7.0 
13.4 
4.6 
6.8 
91/2 11.4 
15.0 
13.3 
15.8 
7.0 
10.2 
101/4 10.8 
12.3 
11.4 
14.4 
7.3 
9.2 
9 9.2 
7.7 
10.5 
12.4 
9.0 
8.5 
61/2 
a) Dynamiska asiatiska ekonomier. 
' Central- och Östeuropa och före detta Sovjetunionen 
Källa: Kommissionens beräkningar och prognoser Utöver en stark tillväxt på exportmarknaden har 
gemenskapen vunnit på en stor förbättring av 
konkurrensläget mellan 1992 och 1994 tack vare en 
måttlig ökning av enhetsarbetskostnaden och en 
avsevärd sänkning av EG: s handels vägda 
växelkurser. Som en följd av dessa faktorer ökade 
EG:s externa export starkt åren 1993-95 med i 
genomsnitt 9,5 på årsbasis (tabell 3). Gemenskapens 
export växte på de flesta större marknader, inklusive 
USA, Japan, Sydostasien och länderna i Central- och 
Östeuropa. 
Den höga ökningstakten på exportmarknaden verkar 
ha dämpats något och ökningen av marknadsandelar 
har troligen stannat av som en följd av att 
gemenskapens valutor förstärkts på handelsvägd bas 
6.03.96 
-9 
under 1995. Trots detta är fortfarande utsikterna på de externa marknaderna relativt gynnsamma. 
Expansionen av den ekonomiska aktiviteten i Förenta staterna gick ner till mindre än 3 % under 
1995. I avsaknad av inflationstryck förväntas produktionen öka till nära sin maximala potential 
under 1996 (tabell 3). I Japan förväntas nedskrivningen av yenen i kombination med kraftiga 
penning- och skattepolitiska stimulansåtgärder åstadkomma den länge väntade återhämtningen 
under detta år. I länder som står utanför OECD väntas också expansionstakten stiga något under 
perioden 1996-97, då en bestående hög tillväxt i Asien, Latinamerika och Östeuropa kombineras 
med slutet på flera års starkt produktionsfall i det forna Sovjetunionen. Trots denna förstärkta 
ekonomiska aktivitet utanför gemenskapen beräknas världsimportens tillväxt stanna av i någon mån 
under 1996, eftersom de senaste årens höga importelasticitet inte kan förväntas fortsätta utan att 
mattas. Tillväxten på EG:s externa marknader (dvs. den vägda importtillväxten hos gemenskapens 
handelspartners) väntas förbli hög historiskt sett under 1996. Trots att exportörerna inom 
gemenskapen i genomsnitt har förlorat konkurrenskraft till följd av växelkursförändringarna kan 
man alltså förvänta sig att gemenskapens export till tredje land fortsätter att expandera i 
tillfredsställande takt. 
Goda grundförutsättningar på utbudssidan 
Diagram 5 
% per år Inflation och löner inom EG 
Nominetl «retning per ^^ss: SögfflÉtSHfRf '-" " '" Gynnsamma villkor föreligger på 
utbudssidan av gemenskapens 
ekonomi - låg inflation, 
tillgängliga resurser och starka 
och stigande lönsamhetsnivåcr -
faktorer som är redo att möta en 
förnyad, varaktigt stigande 
efterfrågan. Inflationen inom 
gemenskapen, mätt med den 
privata konsumtionsdeflatora, 
sjönk ytterligare till en nivå av ca 
3 % under 1995. För närvarande är inflationen antingen under 3 % eller nedåtgående i alla 
medlemsstaterna. Totalt sett kan gemenskapens inflationsutveckling mäta sig med t.o.m. de bästa 
resultaten på 1960-talet (diagram 5). Även om löneavtalen i vissa länder hamnande på olyckligt 
höga nivåer i början av 1995 tyder den senaste utvecklingen på att löneökningarna kommer att förbli 
relativt måttliga inom överskådlig framtid. Det verkar således som om den uppnådda prisstabiliteten 
inom gemenskapen håller på att säkerställas och kan fortsätta att utgöra en stabil grund för 
penningpolitiken. _1 . I -• I- . I i j .i. A ....j ... t .,. 4 ..,• .< ,,,,<,,,,. < u~l i_J <_1—t—1 f,,.t. 
60 62 64 66 70 72 74 76 78 80 82 84 88 90 92 94 
6.03.96 
10 
Diagram 6 
Investeringamas lönsamhet inom EG 
(Nettoutdelning på nettokapital) 
120 
110 
100 
90 Investeringarnas lönsamhet 
är fortfarande genomsnittligt 
hög inom gemenskapen och är 
nästan tillbaka på de nivåer 
som gällde på 1970-talet och 
det tidiga 1980-talet. Om 
index för lönsamheten under 
perioden 1961-73 sätts till 100 
ligger investeringarnas 
lönsamhet nu på 96 (gäller 
EUR 15 för 1995) efter att ha 
varit nere i 65 för ar 1981. 
Avkastningen pä kapital är 
högre i dag än under den 
starka högkonjunkturen 1986-90, när maskininvesteringarna expanderade ungefär dubbelt så fort 
som BNP-tillväxten. Det är att förmoda att de goda lönsamhetsnivåerna kommer att bidra till en 
fortsatt ökning av investeringarna, inte bara genom den högre avkastningen på kapital utan även 
genom sin gynnsamma effekt på företagens balansräkningar och därigenom på deras 
finansieringsmöjligheter. wmmm 
),,,.,,•>. .d.V.t t......l.....vJ.. 
60 62 64 66 68 70 72 74 76 78 80 82 84 86 88 90 92 94 
Förbättrat penningpolitiskt och finansiellt läge 
Med anledning av växelkurskrisen under våren 1995 har många regeringar vidtagit åtgärder för att 
bibehålla och i vissa fall förstärka takten på de budgetförstärkande insatserna under 1996. Detta har 
fört med sig gynnsamma effekter. 
För det första: med hjälp av en måttlig dollaruppgäng har det skett en partiell vändning av de 
överdrivna växelkursförändringarna som ägde rum våren 1995. Den tyska marken och valutor 
som varit knutna till den har försvagats något i handelsvägda termer, medan flera länder - speciellt 
Italien och Sverige - som förbättrat sin budgetpolitiska trovärdighet, har sett sina valutor kraftigt 
förstärkta jämfört med deras mest undervärderade nivåer i april 1995. För det andra: de långa 
räntorna inom gemenskapen har sjunkit avsevärt under 1995 med hjälp av en parallell sänkning 
av de långa räntorna i USA. På samma sätt som högre långa räntor under 1994 starkt bidrog till att 
hålla tillbaka den ekonomiska aktiviteten inom gemenskapen året efter, bör den följande 
räntesänkningen innebära en stark stimulans för den ekonomiska aktiviteten under 1996. 
Till dessa faktorer kommer att den penningpolitik som fördes inom gemenskapen under andra 
hälften av 1995 sannolikt kommer att få en positiv effekt på ekonomin under 1996. Som 
beskrivs i detalj i kapitel 2 sänktes de korta räntorna i Tyskland och i de länder vars valutor är 
6.03.96 
- Il 
knutna till den tyska marken (i Frankrike skedde detta först sedan budgetåtstramningar genomförts i 
november 1995) liksom i sådana länder som tvingats höja räntorna under vårens valutaoro för att 
försvara sina växelkurser och avvärja de inflationsmässiga konsekvenserna av valutadeprecieringar. 
Diagram 7 
Penningpolitik och produktion, EUR4 
15 
Korta räntor 
0 kv«rtM**fte«Maprtfng) 
70 72 74 76 78 80 82 84 86 90 92 94 96 
15 
Avkastningskurva 
(4 fcvariäl&efter&iäpning} Även om penningpolitiken är 
långt ifrån den enda faktorn som 
påverkar den ekonomiska 
aktiviteten har det under de sista 
tjugo åren funnits ett starkt 
samband mellan de korta 
räntorna och en därpå följande 
BNP-tillväxt inom gemenskapen 
under de närmast följande fyra 
kvartalen (diagram 7, övre 
delen). De nominella räntornas 
nivå är bara en indikator på 
penningpolitiken. I en mer 
ingående bedömning måste man 
ta med andra indikatorer såsom 
kortfristiga realräntor, 
terminstrukturen, penning­
mängdens och krediternas tillväxt 
osv. (se kapitel 2). Den undre 
delen av diagram 7 illustrerar 
förhållandet mellan 
gemenskapens avkastningskurva 
(skillnaden mellan korta och långa räntesatser) och åtföljande BNP-tillväxt. Avkastningskurvan 
återspeglar delvis den aktuella penningpolitiken och delvis de finansiella marknadernas 
förväntningar beträffande tillväxt, inflation och den framtida ekonomiska politiken. 
Att döma av den senaste tidens räntesänkningar verkar den nuvarande penningpolitiken peka mot en 
förnyad men måttlig förstärkning av tillväxten inom gemenskapen som helhet under 1996. Under 
förutsättning att den totala ekonomiska politikens trovärdighet kan bibehållas tyder det svaga 
inflationstrycket och de intensifierade budgetåtstramningarna i ett flertal länder på att vi mer och 
mer närmar oss ett läge där centralbankerna ser sig i stånd att sänka räntorna ytterligare och/eller 
hålla dem låga utan att sätta stabilitetsmålet på spel. (Mm 
u 1 1 
70 72 74 76 78 80 82 84 86 90 92 94 96 
6.03.96 
- 12 
Ruta 2: De senaste framtidsutsikterna i historiskt perspektiv 
Denna ruta ser tillbaka på tre episoder som har specifika drag gemensamt med det nuvarande 
läget och som kan hjälpa till att sprida ljus över prognosen om förnyad tillväxt under 1996. 
Återhämtningen / början av 1980-talet En jämförelse mellan den nuvarande situationen och 
återhämtningen i början av 1980-talet avslöjar många likheter men också viktiga skillnader. Även 
då förekom det ett tydligt avbrott i återhämtningen i och med att effekten av den initiala 
lageruppbyggnaden avtog. Tillväxten blev t.o.m. tillfälligt negativ för tredje kvartalet 1982. 
Återhämtningen i början av 1980-talet skedde även den mot en bakgrund av höga 
budgetunderskott, och finanspolitiken stramades åt i nästan samma utsträckning som nu mätt 
efter den årliga minskningen av cykliskt justerat budgetunderskott. Det finns dock tre 
fundamentala skillnader som talar till fördel för dagens ekonomiska situation. Tillväxten inom 
världshandeln var för det första mycket obetydlig under perioden 1980-83, medan externa 
faktorer varit mycket gynnsamma 1993-95 och väntas fortsätta vara det under 1996. För det 
andra drabbades lönsamheten för investeringarna mindre under den senaste recessionen och 
startar sin uppgång från en relativt högre nivå. För det tredje är inflationstakten mycket lägre nu 
(3 %) än i början av 1980-talet (den var fortfarande drygt 10 % år 1982). Detta innebär en 
mycket gynnsammare penningpolitisk och finansiell bakgrund. 
Den amerikanska dollarns fall 1985-86. Dollarns fall från sin övervärderade nivå - 3,3 tyska 
mark - i februari 1985 hade till en början ringa effekt på industrins tillförsikt inom gemenskapen. 
Det kom nämligen inte helt oväntat, och dollamivån låg även i fortsättningen på en relativt 
förmånlig nivå. Men den fortsatta försvagningen av dollarn 1986 ledde till en märkbart sjunkande 
optimism under årets första hälft och hade en omedelbar och avsevärd effekt på investeringarna. 
Nedgångens effekt på ekonomin var dock kortlivad och investeringarna återhämtade sig snabbt, 
till en del tack vare lättnader i penningpolitiken. Så småningom kunde ekonomin även dra nytta 
av fallande oljepriser och konsumenternas stigande tillförsikt. De flesta av de faktorer som 
bildade förutsättning för en snabb återhämtning då kan sägas föreligga även nu. 
Börskraschen 1987. Aktiekurserna föll på finansmarknaderna världen runt med i runda tal en 
tredjedel inom loppet av några få dagar i september 1987 och optimismen fick en allvarlig knäck. 
Delvis på grund av de ekonomiska aktörernas försiktighet i initialskedet haltade gemenskapens 
tillväxt under slutet av 1987. De penning politiska myndigheterna vidtog emellertid snabba och 
effektiva åtgärder genom att sänka räntorna i kölvattnet av börskraschen. Lättnader i 
penningpolitiken bidrog i hög grad till att komma över chocken av den finansiella turbulensen och 
vända ekonomin uppåt ett eller två kvartal senare. Det är lätt att vara efterklok och konstatera att 
kombinationen av mindre strikt penningpolitik och överdrivet slapp budgetpolitik blev alltför 
expansiv. Allt eftersom tillväxten kom igång med fart och kraft igen ökade produktionen inom 
gemenskapen med 4,2 % för 1988 efter 2,9 % per år 1986-87. Den därpå följande 
överhettningen av gemenskapens ekonomi, som förvärrades av effekterna av den tyska 
återföreningen, ledde att ett inflationstryck byggdes upp som i sin tur framtvingade en utdragen 
och smärtsam nedgång för att uppnå prisstabilitet. 
6.03.96 
- 13-
1.2.2. Betydande osäkerhet och risker i det korta perspektivet 
Medan förväntningarna inriktats på en förnyad aktivitetstillväxt senast under andra hälften av 1996 
har det hårdnande ekonomiska klimatet under de senaste månaderna väckt farhågor om en mer 
utdragen period av dämpad tillväxt. 
Den största risken under den närmaste tiden är att tillförsiktens och investeringarnas nedåtgående 
spiral förstärks. Inom överskådlig framtid kommer produktionen troligen att växa långsammare än 
efterfrågan (tills lagren börjar sina) vilket mycket väl kan leda till att sysselsättningstillväxtcn 
praktiskt taget stannar av helt eller - i vissa länder eller industrier - t.o.m. går tillbaka. Speciellt i 
branscher där företagen är utsatta för härd global konkurrens och tvingas till snabb teknisk och 
strukturell omvandling kommer man säkert att vilja se ganska positiva prognoser för efterfrågan 
innan man blir villig att nyanställa. Konsumenterna tvingas räkna med osäkerhet beträffande jobb 
och inkomster på kort sikt plus - i vissa länder - effekterna av framtvingade pensionsreformer och 
nedskärningar i sociala förmåner på längre sikt. Detta kan fa hushållen att höja sin sparkvot av 
försiktighetsskäl, vilket leder till en ytterligare sänkning av konsumtionen. Om dessa risker 
förverkligas kan nedgången - trots förbättrade penningpolitiska och finansiella villkor - bli 
allvarligare och möjligen även långvarigare än väntat. 
Den långsammare tillväxten har väckt tvivel hos en del observatörer om huruvida ett tillräckligt 
antal medlemsstater kommer att vara redo att delta i EMU vid det startdatum, den I januari 1999, 
som fastställdes i Maastrichtfördraget. Det är uppenbart att en svagare ekonomisk aktivitet hämmar 
den nödvändiga utvecklingen mot att uppfylla budgetkriterierna. En längre period av långsam 
tillväxt kan med stor sannolikt komma att förstärka denna osäkerhet. Detta kan i sin tur leda till 
fömyad instabilitet pä finansmarknaderna och därigenom ytterligare försämra utsikterna för tillväxt 
inom gemenskapen. 
Risker av en annan men besläktad art rör fullföljandet av den ekonomiska politiken. Otålighet med 
äterhämtningstakten tillsammans med fruktan för social oro kan komma att försvaga eller t.o.m. 
förlama regeringarnas ansträngningar att genomföra de nödvändiga budgetmässiga och strukturella 
reformerna. Alla optimistiska förhoppningar om kortsiktiga vinster av en expansivare budgetpolitik 
kommer troligen att visa sig illusoriska. Om det skulle uppstå tvivel om regeringars beslutsamhet 
och förmåga att genomföra budgetsaneringar skulle det återspeglas i högre långfristiga riskpremier i 
de berörda länderna, och det skulle förmodligen tvinga centralbankerna att höja de korta räntorna 
för att stödja den nationella valutan på valutamarknaderna som ett försök att bevara 
ekonomisk-politisk trovärdighet. I själva verket skulle varje tecken på avslappning i kampen för 
6.03.96 
- 14-
budgetkonsolidering inom gemenskapen riskera att leda till förnyade och utbredda spänningar på de 
utländska valutamarknaderna. Den kombinerade effekten av sådana ogynnsamma ränte- och 
växelkursutvecklingar skulle få allvarliga och skadliga effekter på förtroendet hos den privata 
sektorn och därmed på möjligheten till förnyad och uthållig återhämtning. 
Det är likaså viktigt att bibehålla nuvarande politiska konsensus inom gemenskapen beträffande 
önskvärdheten av en återhållsam löneutveckling. Varje försök att stimulera efterfrågan hos 
konsumenterna genom att uppmuntra till höjda löner kommer med stor sannolikhet att slå slint. En 
sådan politik skulle bara förstärka Europas traditionella problem, nämligen otillräcklig internationell 
konkurrensförmåga, underinvestering och alltför höga arbetskostnader i förhållande till andra 
produktionsfaktorer. Även på kort sikt skulle de negativa effekterna av dessa faktorer göra sig 
gällande. Reducerad konkurrensförmåga, minskad attraktionskraft i samband med lokalisering av 
produktion och lägre lönsamhet skulle ha en negativ inverkan på exporten och investeringarna. För 
konsumenterna skulle högre löner delvis neutraliseras av högre priser, av företagens minskade 
möjligheter att ge sysselsättning, av minskade inkomster för egenföretagare och av lägre inkomst av 
kapital. Och viktigast av allt: om lönerna skulle höjas i en takt som var oförenlig med de 
penningpolitiska myndighetemas målsättning skulle den därav föranledda åtstramningen av den 
penningpolitiska och finansiella politiken medföra negativa effekter på efterfrågan och 
sysselsättningen. 
Dock kan några av de osäkra faktorerna även peka i positiv riktning. Eftersom gemenskapen för 
tillfället har de gynnsammaste ekonomiska gmndförutsättningama sedan 1960-talet kan 
återhämtningen i den ekonomiska aktiviteten komma att överraska i positiv riktning när väl 
tillförsikten är återställd. Detta kräver bl.a. att regeringarna gör allt som står i deras makt för att 
övertyga de ekonomiska aktörerna om deras bestämda avsikt att förverkliga de fastställda målen. 
1.3. Fortsatta framsteg på vägen mot nominell konvergens 
Ytterligare framsteg i fråga om att uppfylla konvergenskriterierna gjordes under 1995, även om de 
inte alltid skedde i tillräckligt snabb takt. Konvergensen i fråga om inflation och räntor utvecklades 
positivt. Detsamma kan sägas om budgetkonsolideringen, även om underskotten i en rad 
6.03.96 
medlemsstater var mindre tillfredsställande. Läget stabiliserades pä valutamarknaderna efter att ha 
störts av kraftiga fluktuationer under våren 1995 . 
1.3.1. Unikt låga och konvergerande prisökningar 
Under 1995 sjönk inflationen inom 
gemenskapen något till 3,1 % (enligt den 
privata konsumtionsdeflatorn). 
Priskonvergensen stärktes och elva länder 
hade inflationstal på eller under referensvärdet 
för infriande av Maastrichtfördragets 
inflationskriterium. lnflationskonvergenscn 
uppehölls bland de medlemsstater som länge 
deltagit i ERM och som befann sig inom det 
smala bandet innan fluktuationsmarginalerna 
vidgades i augusti 1993 (Belgien, Danmark, 
Tyskland, Frankrike, Irland och 
Nederländerna). Dessutom hade Förenade 
kungariket och alla de tre nya 
medlemsstaterna (Finland, Sverige och 
Österrike) inflationstal som låg under 
referensvärdet. Österrike har länge haft en 
stabil växelkurs gentemot den tyska marken 
och i Förenade kungariket, Sverige och 
Finland bedrivs penningpolitiken med 
inflationsbekämpning som målsättning. Av de 
övriga länderna fick Italien uppleva en ökning 
av inflationstakten till 5,5 %, huvudsakligen 
som en följd av deprecieringen av liran. Den 
spanska inflationen höll sig kvar runt 5 % 
medan Portugal visade upp en stor sänkning 
till 4,25 %. I Grekland sjönk inflationstakten 
med över 1,5 procentenhet fastän inflationen 
fortfarande låg över genomsnittet inom 
gemenskapen. Tabell 4 
Inflationsutveckling 
(förändring i %, privat konsumtionsdeflator) 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
1 
L 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 
EUR15 
Referens 
värde 1992 
2.0 
1.8 
4.8 
15.1 
6.4 
2.4 
2.5 
5.4 
0.1 
3.1 
3.9 
11.1 
4.1 
2.2 
4.7 
4.6 
2.8 1993 
3.1 
1.0 
3.9 
13.6 
5.5 
2.2 
1.7 
5.1 
4.4 
2.3 
3.4 
7.1 
4.2 
5.8 
3.5 
4.0 
3.1 1994 
3.0 
1.0 
2.7 
10.8 
4.9 
1.8 
2.7 
4.8 
2.6 
2.4 
3.0 
5.5 
1.3 
3.0 
2.4 
3.2 
2.9 1995 
1.5 
2.0 
2.0a 
9.2 
4.9 
1.9 
2.5 
5.6 
1.9 
1.6 
2.4 
4.1a 
1.1a 
2.8 
3.0 
3.1 
3.0 
Källa: Kommissionensprognos från november 1995. 
Referensvärdet beräknat som medeltal av de tre 
bästa inflationstalen plus 1.5 procentenhet, 
a) Enligt senaste information. 
Diagram 8 
Inflationskonvergens i Grekland, 
Spanien och Italien* 
1991 1992 1993 1994 1996 
" Privai- konsumtionsttellator, r*f«ran«vtrd*t ir g*nominitt*t för da 
t» blit» land.m. • 1.5 % 
1 För en detaljerad analys, se Europeiska kommissionens "Rapport om konvergens inom Europeiska 
unionen 1995", november 1995. Den här rapporten behandlar endast konvergens vad gäller 
prisstabilitet och sunda offentliga finanser. 
6.03.96 
- 16-
Denna allmänt gynnsamma utveckling av inflationen har många orsaker: 
Centralbankerna har fatt en självständig ställning i många länder, vilket höjt trovärdigheten i 
målsättningen då det gäller prisstabilitet; förväntningarna om låg inflation har successivt ökat. 
Centralbankemas agerande har förstärkt anti-inflationspolitiken, speciellt i länder vars valutor 
deprecierats avsevärt eller där löneavtalen hade hamnat på relativt höga nivåer. 
En blygsam BNP-tillväxt betydde att produktionen låg under full kapacitet. 
Trots oväntat höga löneavtal i en del länder i början av året ökade den nominella ersättningen 
per anställd med relativt måttliga 3,75 % förra året i gemenskapen som helhet. Tillsammans 
med en produktivitetstillväxt på 2 % ledde detta till en relativt blygsam ökning med 1,75 % av 
de nominella enhetsarbetskostnaderna. 
Råvarupriserna sjönk under första hälften av 1995 och låg sedan kvar på en relativt låg nivå. 
Med tanke på att dessa gynnsamma faktorer väntas fortsätta, och speciellt på den förstärkta 
trovärdigheten för anti-inflationsmålet inom gemenskapen som helhet, ter sig utsikterna för 
priskonvergensen under 1996 som relativt gynnsamma. Några länder med förhållandevis hög 
inflation har den senaste tiden sett sina valutor förstärkas, vilket bör underlätta denna process 
ytterligare. Det kommer dock att krävas ständig vaksamhet för den händelse att inflationstrycket 
skulle öka igen. Detta gäller särskilt länder med valutor som deprecierats relativt nyligen eftersom 
sådana valutarörelser påverkar den inhemska inflationen med varierande grad av eftersläpning. 
1.3.2. Otillräckliga framsteg i budgetsaneringen 
Medlemsstatemas budgetläge förbättrades allmänt under 1995. Budgetunderskotten reducerades i 
merparten av medlemsstaterna, men det fanns viktiga undantag. Statsskulden fortsatte att stiga som 
del av BNP i de flesta medlemsstaterna, men med få undantag skedde försämringen betydligt 
långsammare än under tidigare år. 
Kommissionens senast tillgängliga beräkningar av budgetutvecklingen inom gemenskapen återfinns i 
den ekonomiska prognosen från hösten 1995 (tabell 5). Den oväntat branta cykliska avmattningen i 
6.03.96 
- 17-
vissa länder mot slutet av 1995 liksom budgetproblem i åtminstone ett par medlemsstater tyder på 
att budgetunderskotten i flera länder troligen kommer att bli något högre än vad som anges i denna 
prognos. Det är speciellt oroande att den offentliga sektoms underskott visade sig bli högre än 
väntat i Tyskland (3,6 % att jämföra med prognosens 2,9 %) vilket överskrider gränsvärdet enligt 
Maastrichtfördraget. 
Följaktligen kommer den offentliga sektoms underskott 
för 1995 inom gemenskapen som helhet nästan säkert 
att bli större än de 4,7 % av BNP som 
augustiprognosen angav, och kommer troligen att ligga 
kvar på ca 5 % av BNP. Jämfört med 1993, när 
lågkonjunkturen försämrat de offentliga finanserna i så 
gott som alla länder, har dock den offentliga sektoms 
samlade underskott reducerats med runt 1,5 
procentenhet av BNP. Åtstramningar bidrog till mer än 
halva denna förbättring, medan resten berodde på de 
positiva effekterna av återhämtningen under 1994 och 
början av 1995. 
Trots att budgetutfallet blev sämre än väntat i några 
länder lyckades merparten av medlemsstaterna sänka 
sina budgetunderskott år 1995. Den största 
förbättringen väntas i Sverige (med över 3 % av BNP) 
medan Danmark, Grekland, Frankrike, Italien och 
Förenade kungariket väntas minska sina underskott 
med 1-2 procentenheter. Andra länder ser sänkningar 
med mindre än 1 % av BNP. I Tyskland, Irland och Österrike har emellertid underskottet som andel 
av BNP ökat, delvis till följd av lägre tillväxt än väntat (Tyskland och Österrike) och dels på grund 
av en mindre återhållsam finanspolitik. 
Gemenskapens genomsnittliga skuldkvot (skuld/BNP) ökade med ca 3 procentenheter till 71 %. 
Detta berodde till största delen på den tyska federala regeringens skuldåtaganden i samband med 
återföreningen (särskilt Treuhandanstalt), men även utan denna faktor skulle skuldkvoten ha ökat. 
Faktum är att den försämrades i 11 av medlemsstaterna. På den positiva sidan kan noteras att 
skuldkvotens sänkning i övriga medlemsstater varierade från 0,5 procentenhet för Italien till över Tabell 5 
Offentliga s 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
1 
L 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 
EUR 1992 
-7.1 
-2.9 
-2.8 
-11.7 
-4.2 
-4.0 
-2.4 
-9.5 
0.8 
-3.9 
-2.1 
-3.3 
-5.9 
-7.8 
-6.3 
-5.2 ektorns 
[% av BNP 
1993 
-6.7 
-4.5 
-3.5 
-12.1 
-7.5 
-6.1 
-2.4 
-9.6 
1.8 
-3.2 
-4.3 
-7.1 
-8.0 
-13.4 
-7.8 
-6.3 underskott 
1994 
-5.3 
-3.8 
-2.6 
-11.4 
-6.6 
-6.0 
-2.1 
-9.0 
2.2 
-3.2 
-4.4 
-5.7" 
-5.8 
-10.4 
-6.8 
-5.5 1995 
-4.5 
•20h -3.6b 
-9.3 
-5.9 
-5.0 
-2.5a 
-7.2* 
0.4 
-3.1 
-5.5 
-5.2b 
-5.6* 
-7.0 
-5.1 
-4.7 
Källa: Kommissionens prognos från november 
1995 
a) Denna siffra inkluderar utbetalningar i 
efterskott av socialbidrag som skall betalas enl 
direktivet om lika behandling och baseras pä de 
senaste uppgifterna i den irländska budgeten. 
b) Enligt sensate information. 
6.03.96 
- 18 
Tabell 6 
Offentliga sektorns bruttoskuld 
(% av BNP) 
B 
DK1 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
I 
L 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 
EUR Nivlå 
1993 
137.5 
80.3 
48.2 
114.5 
60.4 
45.3 
97.4 
119.4 
6.3 
81.3 
62.8 
67.2 
57.3 
76.2 
48.5 
66.2 1994 
136.0a 
75.6 
50.2 
113.0 
63.0 
48.4 
91.1 
125.4 
5.9 
78.0 
65.2 
69.4 
59.8 
79.3 
50.3 
68.1 1995 
133.8a 
73.6 
58.8 
114.4 
64.8 
51.5 
85.9 
124.9 
6.3 
78.4 
68.0 
70.5 
60.3a 
81.4 
52.5 
71.1 Förändring 
95/94 
-2.2a 
-2.0 
8.6 
1.4 
1.8 
3.1 
-5.2 
-0.5 
0.4 
0.4 
2.8 
1.1 
0.5a 
2.1 
2.2 
3.0 95/93 
-3.7a 
-6.7 
10.6 
-0.1 
4.4 
6.2 
-11.5 
5.5 
0.0 
-2.9 
5.2 
3.3 
3.0a 
5.2 
4.0 
4.9 
Källa: Kommissionens prognos från november 1995 
1) Statens tillgodohavanden i centralbanken, 
statens innehav av andra obligationer än 
statsobligationer och skulder relaterade till 
offentliga företag uppgick till 20 % av BNP år 
1995. 
a) Enligt senaste information. 5 procentenheter för Irland. Den fortsatta 
ökningen av skuldkvoten i en majoritet av 
medlemsstaterna under en konjunkturuppgång 
visar det trängande behovet av 
budgetåtstramning i många länder. 
I det korta perspektivet kommer den mindre 
fördelaktiga produktionstillväxten under 1996 att 
i sig själv försvåra utvecklingen mot mindre 
budgetunderskott. Å andra sidan har flera 
regeringar på senare tid vidtagit betydande - och 
ibland modiga - åtgärder för att sanera de 
offentliga finanserna. Trots den nuvarande 
avmattningen kommer de framsteg som gjorts i 
kampen för att minska de strukturella 
underskotten att förstärka förutsättningarna för 
att uppnå EMU-målen oberoende av cykliska 
faktorer. 
Det är av största vikt att regeringarna inte låter cykliska nedgångar bli en ursäkt för att minska 
ansträngningarna att uppnå bättre balans i de offentliga finanserna. Endast en stram finanspolitik 
kan återställa tillförsikten och medföra de lägre räntor som är nödvändiga för att åter få fart på 
ekonomin. Även om många länder för att uppfylla EMU-kraven måste prestera ytterligare 
avsevärda minskningar av budgetunderskotten, så är uppgiften inte så svår att den skall ses som 
orealistisk. Flera medlemsstater väntas genomföra ytterligare åtstramningsåtgärder fram till 1997, 
vilket kan komma att ytterligare förbättra konvergensen inom budgetområdet. 
6.03.96 
19 
Diagram 9 
Sysselsättning och arbetslöshet inom EG* 
% av dan ctvH» arbatslcraftan 1.4. Vacklande förbättringar av förhållandena på 
arbetsmarknaden 
1.4.1. Den senaste utvecklingen 
Sysselsättning 
Den nuvarande återhämtningens 
initiala styrka ledde till vissa 
förbättringar på arbetsmarknaden, och 
sysselsättningen började en långsam 
uppgång under 1994, för första 
gången sedan 1991. Under de tre 
första kvartalen 1995 steg 
sysselsättningen ytterligare något, men 
under inverkan av avstannande 
ekonomisk aktivitet vändes den 
positiva trenden under årets andra 
hälft. Följaktligen har sysselsättningen sannolikt stigit med mindre än de 0,75 % som förutsägs i 
novemberprognosen 1995. Inte heller skapades de 1,1 miljoner arbetstillfällen netto som man 
hoppats på tidigare. Arbetslöshet 
^yitnsteaakalan^ 
Variation) ahta(*t;*y**éteatta 
{hSgra skatan) 
78 79 80 81 82 83 84 85 86 87 88 89 90 91 
* Inklusivede 5 nya tyska delstaterna sedan 1991 91 92 93 94 95 
Trots snabba produktivitetsvinster var tillväxten i sysselsättningen för 1995 som helhet störst i 
Irland (enligt tidigare prognos 3,5 %) pådriven av en kraftig expansion av den ekonomiska 
aktiviteten på ca 7 %. Sysselsättningen växte också i Danmark, Luxemburg, Sverige och Finland 
(troligen mellan 1,5 % och 3 %) på grund av en ekonomisk tillväxt som var starkare än 
genomsnittet. Här bidrog också det förhållandet att 
nyanställningarna kom i fatt den ökning av arbetade timmar 
per capita som inträtt under uppsvinget 1994. I Spanien kan 
åtgärder som införts för att skapa en flexiblare arbetsmarknad 
ha bidragit till en tillväxt av sysselsättningen. Antalet 
människor i sysselsättning ökade med 2,5 % som skall 
jämföras en produktionstillväxt av ca 3 %. I Belgien, 
Tyskland, Italien, Österrike och Portugal fortsatte däremot 
sysselsättningen att sjunka eller låg i bästa fall kvar på tidigare 
nivåer. I flera av dessa länder har de senaste siffrorna fortsatt 
att peka nedåt. I övriga medlemsstater saktade 
förbättringstakten av mot slutet av året. Tabell 7 
Sysselsättningstillväxt 
(% per år) 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
1 
L 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 
EUR 1992 
-0.4 
0.1 
-1.9 
1.5 
-2.1 
-0.7 
0.4 
-0.6 
2.5 
2.0 
1.8 
-1.8 
-7.1 
-4.3 
-2.0 
-1.3 1993 
-1.4 
-2.3 
-1.8 
0.9 
-4.4 
-1.0 
0.6 
-6.8 
1.8 
-0.1 
0.6 
-1.9 
-6.1 
-5.5 
-1.5 
-2.5 1994 
-0.7 
-0.2 
-0.7 
1.9 
-0.9 
0.1 
2.6 
-1.6 
1.3 
0.1 
0.3 
-0.2 
-1.3 
-1.0 
0.7 
-0.4 1995 
0.4a 
2.1 
-0.2a 
1.0 
2.7a 
1.1 
3.5 
0.1 
2.5 
1.2 
0.2 
-0.6 
2.2a 
1.7 
0.8 
0.7 
a) Enligt senaste information. 
Källa: Kommissionens prognos från nov. 1 995 
6.03.96 
20 
Tabell 8 
Arbetslöshet 
{% av civil arbetskraft) 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
1 
L 
NL 
A 
P 
FIN 
S 
UK 
EUR 1992 
7.3 
9.2 
6.6 
7.9 
18.5 
10.4 
15.4 
9.0 
2.1 
5.6 
3.6 
4.2 
13.1 
5.8 
10.1 
9.3 1993 
8.9 
10.1 
7.9 
8.6 
22.8 
11.7 
15.7 
10.3 
2.7 
6.6 
4.2 
5.7 
17.9 
9.5 
10.4 
10.9 1994 
10.0 
8.2 
8.4 
8.9 
24.1 
12.3 
15.1 
11.4 
3.5 
7.0 
4.4 
7.0 
18.4 
9.8 
9.6 
11.3 1995 
10.2 
6.9 
8.3 
8.9 
22.5 
11.5 
14.9 
11.7 
3.8 
6.7 
4.5 
7.2 
17.2 
9.1 
8.5 
10.7 
Källa: Kommissionens prognos från 1995. Arbetslöshet 
När sysselsättningsskapandet tog fart 1994 ledde det till en 
början till att arbetslösheten sjönk från sin högsta nivå på 
11,3 % av arbetskraften under våren det året till 10,6 % i 
september 1995. Men på grund av att 
sysselsättningstillväxten stannade av under 1995 vändes 
den gynnsamma trenden och arbetslösheten steg till 10,9 % 
i december 1995. Arbetslöshetstalet fortsatte att sjunka i 
Danmark, Spanien, Finland och Förenade kungariket. I 
Irland och Grekland kunde inte en betydande tillväxt av 
sysselsättningen omvandlas till någon nämnvärd minskning 
av arbetslöshetssiffrorna eftersom arbetskraften växt 
kraftigt. Under de sista månaderna av 1995 steg 
arbetslösheten i Tyskland, Frankrike, Italien och Sverige. 
Om den senaste fömtsägelsen om svagare ekonomisk aktivitet i början av 1996 slår in blir 
utsikterna på arbetsmarknaden på kort sikt mindre gynnsamma än förväntat. Med praktiskt taget 
utebliven ökning av sysselsättningen för gemenskapen som helhet skulle arbetslösheten stiga 
ytterligare på mycket kort sikt. Om emellertid ekonomin får fart igen bör arbetslösheten återta sin 
nedåtriktade trend senare under aret. 
1.4.2. Trender på längre sikt för sysselsättningsskapande inom 
gemenskapen 
Gemenskapen förlorade mängder av 
arbetstillfällen under lågkonjunkturen i 
början av 1980-talet. Den därpå 
följande tillväxtökningen med i 
genomsnitt 2,8 % per år under perioden 
1984-91 ledde till att det skapades netto 
10,5 miljoner arbeten inom 
gemenskapen. Under perioden 1975-83 
hade sysselsättningen inom den privata 
sektorn stagnerat och därefter markant 
gått tillbaka, samtidigt som den steg 
inom den offentliga sektorn. Under 
perioden 1984-91 ägde däremot nettoökningen av sysselsättningen huvudsakligen mm inom den 
privata sektorn. I denna utveckling spelade de små och medelstora företagen en viktig roll. Under Tabell 9 
Sysselsättningskapande inom EG 
(ESA-bas; miljoner arbetstillfällen) 
Totala ekonomin, EUR15 
Totala ekonomin, 
EUR13-a) 
- varav privat 
- varav offentlig 1976 
1980 
2,9 
2,8 
0,0 
2,8 
a) ETJR15 utom Portugal och Greklari 
' Prognos från november 1995; inkl 
Källa: Nationella räkenskaper och ko 1981 
1983 
-3.0 
-3,1 
-4,1 
1,0 
d. 
de nya 1 
mmission 1984-
1991 
10.4 
10,0 
7.4 
2.6 1992-
1994 
-4.4 
-4.4 
-3.4 
-1.0 1995 
1.1») 
l.lb> 
1.2b> 
-0.1b> 
yska delstaterna, 
ens beräkningar. 
6.03.96 
21 -
1988-90 steg sysselsättningen i små och medelstora företag med 2,5 % per år medan 
sysselsättningen i större företag endast växte med 0,75 % per år. Tiden 1984-91 demonstrerade 
tydligt den europeiska ekonomins kapacitet för att skapa sysselsättning så länge rätt fömtsättningar 
råder, nämligen en stadig, icke-inflationsdrivandc tillväxt. Under den därpå följande nedgången 
2 förlorades emellertid 4,5 miljoner arbeten åren 1992-94 . Även om nedgången påverkade såväl små 
och medelstora som stora företag blev minskningen mindre uttalad i de små och medelstora. 
Utvecklingen av sysselsättningen under 
den nuvarande återhämtningen tycks inte 
bekräfta den ofta uttalade rädslan för 
"tillväxt utan jobb". Trots det ytterst 
hårda konkurrensläget inom 
industrisektorn och därav följande 
ansträngningar att skära ned kostnader 
lyckades EG:s ekonomi bibehålla ett 
positivt sysselsättningsskapande under 
de tre första kvartalen 1995, och 
tillväxtens sysselsättningströskel - dvs. 
den tillväxtnivå över vilken den totala 
sysselsättningen ökar - var densamma 
som genomsnittet för de senaste tjugo 
åren. Sysselsättningströskeln har 
emellertid haft en tendens att variera 
mellan medlemsstaterna och dessutom 
inom de enskilda länderna över tiden. 
Långsamt sysselsättningsskapande eller 
t.o.m. lägre sysselsättning inom vissa 
branscher med hög produktivitetstillväxt 
kan indirekt bidra till att generera 
sysselsättning inom andra sektorer av 
ekonomin. Sänkta relativpriser på 
produkter från den högproduktiva 
branschen kan nämligen bidra till att 
höja köpkraften för alla konsumenter och 
höja efterfrågan på varor och tjänster i 
allmänhet, inklusive sådana som 
produceras i arbetsintensiva branscher 
med låg produktivitetstillväxt. De små Diagram 10 BNP-tillväxt inom EG 
75 77 79 81 83 85 87 89 91 93 95 
Sysselsättningstillväxt inom EG 
I 75 77 79 81 83 85 87 89 91 93 95 
Arbetsproduktivitetstillväxt inom EG 
75 77 79 81 83 85 87 89 91 93 95 
Diagram 11 
Sysselsättningstrender i olika sektorer 
Index 1970=100 
70 72 74 76 78 80 82 84 86 88 90 92 94 
Källa : OECD (uppgifterna för 1994 baserade på Eurostatberäkningar) 
Dessutom förlorades omkring 1 miljon arbetstillfällen i de nya tyska delstaterna som ett resultat av 
omstrukturering. 
6.03.96 
-22-
och medelstora företagen, som framför allt bidrar till sysselsättningen inom mindre kapitalintcnsiva 
branscher, har en viktig roll för att öka sysselsättningen. Under de senaste 25 åren har 
sysselsättningen varit på nedåtgående i branscher med hög produktivitetstillväxt, nämligen inom 
jordbmket och tillverkningsindustrin (diagram 11). Inom tillverkningsindustrin, där cykliska 
fluktuationer i sysselsättningen är mer påtagliga, har det dock förekommit perioder av starkt 
sysselsättningsskapande, framför allt under perioden med hög tillväxt i slutet av 1980-talet. Den 
långsiktigt nedåtgående trenden inom tillverkningsindustrin och jordbmket är emellertid ett 
strukturellt fenomen som uppvägts av ökad sysselsättning inom tjänstesektorn. Denna uppåtgående 
trend avbröts tillfälligt under den senaste konjunktursvackan, när sysselsättningen inom 
tjänstesektorn började krympa, delvis som ett resultat av större konkurrens, till exempel inom den 
finansiella sektorn. En annan orsak var att mänga små och medelstora tjänsteföretag som startats 
under den föregående högkonjunkturen inte var stabila nog för att överleva. 
Utvecklingen inom gemenskapen under 1980-talet i förening med den förbättrade sysselsättningen 
från mitten av 1994 till mitten av 1995 tyder på att oförmågan att sänka arbetslösheten rejält inte i 
första hand beror på en oförmåga att skapa jobb under rätt fömtsättningar. Det handlar snarare om 
en oförmåga att bibehålla en sysselsättningsskapande tillväxt under tillräckligt lång tid oavsett om 
makroekonomiska eller strukturella hinder förekommer på arbetsmarknaden. 
1.4.3. Arbetslöshetens fördelning inom gemenskapen 
Den strukturella arbetslösheten i Europa är ett allvarligt problem, inte minst genom att den i så stor 
utsträckning drabbar vissa grupper, i synnerhet lågutbildade och personer utan erfarenhet frän 
arbetslivet, och ofta övergår i långtidsarbetslöshet. 
Den snabba omvandlingen av Europas ekonomi under inverkan av en snabb teknisk utveckling, nya 
organisationsstrukturer, ökad konkurrens och globalisering har minskat efterfrågan på outbildad 
arbetskraft i Europa. Dessa snabba förändringar på efterfrågesidan har inte mötts med lika snabba 
framsteg på arbetsmarknadens utbudssida beträffande ny kunskap, kompetens och yrkesmässig och 
geografisk rörlighet. 
Dessutom blir den lågutbildade och oerfarna arbetskraften ofta för dyr, eftersom dess produktivitet 
inte står i proportion till den totala arbetskostnaden inklusive skatter. Icke-arbetskostnader 
representerar i många europeiska länder en stor del av den totala lönekostnaden, och drabbar det 
lågbetalda arbetet hårdast. 
6.03.96 
23 
En annan faktor är arbetslöshetsersättningens 
utformning: den disponibla nettoinkomsten blir 
mänga gånger nästan den samma oavsett om 
man har arbete eller inte. Härigenom kan de 
sociala bidragssystemen i all sin förträfflighet 
bilda ett golv för den outbildade och oerfarna 
arbetskraftens löner och i sin tur bidra till att 
göra denna arbetskraft för dyr. 
Dessa mekanismer förstärker de svårigheter 
som unga, oerfarna och långtidsarbetslösa (med 
många gånger inaktuella yrkeskunskaper) har 
att få och behålla ett fotfäste på 
arbetsmarknaden. 
De unga drabbas fortfarande mest av att vara 
utan arbete och förefaller ha fått bära en 
oproportionerligt stor andel av den ökade 
arbetslösheten under den senaste 
lågkonjunkturen. Vidare är fortfarande 
arbetslösheten betydligt högre bland kvinnor än 
bland män, även om skillnaden har jämnats ut 
under senare år. Under lågkonjunkturen ökade 
arbetslösheten mer bland män än bland 
kvinnor, vilket delvis beror på att en större 
andel av den manliga arbetskraften är 
sysselsatt inom cykliskt känsliga branscher. Tabell 10 
Arbetslöshetens drag, 1994 
B 
DK 
D 
GR 
E 
P 
IRL 
1 
L 
NL 
P 
UK 
A 
S 
FIN 
EUR Arbets­
löshet Ungdoms 
arbets­
löshet 
% 
10.0 
8.2 
8.4 
8.9 
24.3 
12.3 
14.7 
11.4 
3.5 
7.0 
7.0 
9.6 
9.8 
18.4 
11.2 24.1 
10.7 
8.6 
27.7 
45.3 
29.1 
23.3 
32.3 
7.7 
10.7 
15.1 
17.0 
22.6 
33.6 
21.8 LAiigtids 
arbets­
lösa 2) Låg 
utbildade 
arbets­
lösa3) 
Andel av den totala 
arbetslösheten 
58 
32 
44 
51 
53 
38 
59') 
62 
30 
49 
43 
45 
101) 
21 
48 52 
31 
22 
40 
68 
46 
64 
59 
63 
32 
79 
58 
50 
1) 1993 2) Arbetslösa längre än 12 månader 3) Ej 
gymnasieutbild. Andel beräknad för personer mellan 15 och 
59 år. 
Källa : EUROSTAT Labour Force Survey 1994 och 
nationella statistik byråer för S, FIN 
Diagram 12 
Arbetslöshet inom EG* 
{efteràlder) 
Hl!-. H I K 
MlMMWWMMMMtVm^n 
S3 84 85 86 87 88 89 SO SI 92 93 94 
(efter kön) 
83 84 86 86 87 88 89 90 91 92 93 
EUR 12 
Källa: Eurostats harmoniserade arbetslöshetstal 
6.03.96 
24 
Ruta 3; Arbetslöshetens ekonomiska fördelning 
Nationalekonomiskt sett kan arbetslösheten uppdelas i en cyklisk och en icke-cyklisk komponent. 
Den cykliska komponenten är följden av en brist på efterfrågan i förhållande till tillgänglig 
produktionskapacitet. Eftersom en del av den arbetslösa arbetskraften är direkt "anställningsbar" 
kan den cykliska arbetslösheten absorberas av en ökad efterfrågan under den första fasen av en 
konjunkturuppgång, vilket alltså innebär en återgång till normalt kapacitetsutnyttjande. Eftersom 
emellertid arbetslöshetens cykliska komponent beräknas utgöra föga mer än 2 % av arbetskraften 
år 1994 räcker det inte med att eliminera den för att återföra arbetslösheten till normala nivåer. 
Arbetslöshetens ekonomiska sammansättning inom EG* 
(% av den civila arbetskraften) 
v -Den icke-cykliska komponenten är i 
första hand kopplad till en brist på 
arbeten till en viss real arbetskostnad, 
dvs. i sista hand till en brist på kapacitet 
som kan utnyttjas med lönsamhet vid 
vissa pris- och lönenivåer. Under 
sådana omständigheter skulle en större 
efterfrågan leda till inflation snarare än 
till varaktig sysselsättningstillväxt. En 
del av den icke-cykliska arbetslösheten 
kan absorberas av en stark, 
investeringsbaserad tillväxt. En sådan 
förutsätter ökad produktionskapacitet 
som i sin tur är beroende av ökad 
lönsamhet för investeringar. De arbeten som på så sätt blir tillgängliga kan fyllas av dem som 
fortfarande befinner sig i kontakt med arbetsmarknaden och är snabbt "anställningsbara" med 
begränsad omskolning. 0 [::;x:x±;m:*'VXiKWKix 
72 73 74 75 76 77 78 79 80 81 82 83 84 85 86 87 88 89 90 91 92 93 94 
•EUR 12 
En del av den icke-cykliska arbetslösheten motsvarar en del av arbetskraften som inte så lätt kan 
fylla det slags arbeten som blir tillgängliga genom ekonomisk tillväxt. Det är denna del av 
arbetskraften som i egentlig bemärkelse representerar den strukturella arbetslösheten. Det är 
svårt att bedöma hur stor denna grupp är, men enligt kommissionens beräkningar uppgår den till 
minst 4 % av arbetskraften. Andelen långtidsarbetslösa (ungefär 5,5 % av den aktiva 
befolkningen) kan också användas som grov måttstock. Denna egentliga strukturella arbetslöshet 
måste sänkas genom aktiva arbetsmarknadsåtgärder som inriktas speciellt på problemgrupper och 
långtidsarbetslösa. Denna typ av åtgärder har en viktig social funktion och bidrar till att minska 
social utslagning. Men så länge det inte skapas riktiga jobb kan dessa specialåtgärder inte ge 
avsett resultat, och kan i stället leda till att människor blir desillusionerade när de sedan inte kan få 
ett riktigt arbete. 
Sett ur en annan synvinkel kan spänningar uppträda på arbetsmarknaden även innan den 
egentliga strukturella arbetslösheten inträder. En ökning av sysselsättningen kan förhindras genom 
uppkomsten av en NAIRU-effekt (Non Accelerating Inflation Rate of Unemployment - icke 
inflationsdrivande arbetslöshet) i form av en accelererande löneinflation som uppträder innan 
arbetslösheten hunnit gå ned tillräckligt. När arbetslösheten sjunker kan "insiders" eller regionala 
och yrkesmässiga flaskhalsar genom förstärkta förhandlingspositioner och i kombination med 
rigida lönestrukturer leda till löneökningar. Det är emellertid svårt att beräkna NAIRU empiriskt, 
delvis därför att den inte är en allmängiltig konstant utan en strukturell, inbyggd parameter inom 
ekonomin och lönebildningssystemet. Enligt färska beräkningar3 låg NAIRU inom EG strax över 6 
% år 1994, men osäkerheten är stor. Risken för att en förnyad löneinflation skall bromsa 
sysselsättningens tillväxt kan kan minskas genom strukturella reformer på arbetsmarknaden 
såsom föreslagits vid Europeiska råden i Essen och Madrid. 
"The composition of unemployment from an economic perspective", European economy nr 59, 1995. 
6.03.96 
"K 
1.5. Vitbokens medelfristiga målsättning i riskzonen 
Alltsedan publiceringen av kommissionens vitbok om tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning 
1993 har det förelegat allmän konsensus inom gemenskapen om behovet av en stadig tillväxt på 
medellång sikt som förutsättning för en påtaglig minskning av arbetslösheten. Den 
konjunktursvacka som vi befinner oss i har väckt tvivel angående möjligheten att uppnå en 
tillräckligt stark tillväxt - av ekonomin som helhet och av sysselsättningen - inom gemenskapen 
under de kommande fyra till fem åren och i synnerhet angående möjligheten att minska 
arbetslösheten till hälften mellan 1994 och år 2000. 
Vitboken åtföljdes av ett antal scenarier för perioden 1994-2000. "Referensscenariot" illustrerade 
den tänkta utvecklingen under förutsättning att medlemsstaterna, så snart deras ekonomier 
återhämtat sig, förde en budgetpolitik som låg i linje med konvergensprogrammet och att 
löneutvecklingen var godtagbar. Detta skulle möjliggöra en lättare penningpolitik än annars skulle 
vara fallet, och man skulle äterfä stabiliteten på valutamarknaderna. 
Tillväxtprofilen i detta scenario innebar en 
ganska långsam återhämtning under 1994-95 
följd av accelererande tillväxt under åren 
1996-97 och en stabilisering av den 
genomsnittliga tillväxttakten inom 
gemenskapen på ca 3,5 % per år under de 
följande åren. Den genomsnittliga tillväxten 
för åren 1994-2000 skulle vara 2,9 %, strax 
under de 3 % per år som noterats för 
1984-90. I detta scenario skulle expansionen 
ledas av en stark ökning av investeringarna 
tack vare en tillfredsställande utveckling av 
slutefterfrägan i kombination med hög och 
stigande lönsamhet. Pä sä sätt skulle 
produktionskapaciteten hälla jämna steg med 
produktionen, och detta scenario skulle inte 
innebära en upprepning av 
överhettningsproblemen under perioden 
1988-90 (diagram 13). Diagram 13 
Faktisk och potentiell produktion inom Ep 
1983-2000 (Vitbokens scenario) 
BNP och produktionskapacitet 
1983 1986 1989 1992 1995 1998 
BNP och produktionskapacitet 
% per àr r r 
1983 
103 1986 1989 1992 1995 
Produktionsgap (*) 1998 
1983 1986 1989 1992 
(*) Kvoten faktisk/potentiell BNP 1995 1998 03 
6.03.96 
26-
Dlagram14 
Prognosen i november 1995 jämfört med vitbokens 
scenario 
(Genomsnittlig årlig tillväxt i procent) 
a. Real BNP-tillväxt 
tOtONÉL*»^. 
10 1993 1994 1995 1996 1997 1998 1999 2000 
b. Privata investeringar 
-10 1993 1994 1995 1996 1997 1998 1999 2000 
c. Sysselsättning 
^ <ftJjjli''0'iu'':^JQl. 
1993 1994 1995 1996 1997 1998 1999 2000 I själva verket blev emellertid 
uppgången mycket starkare för 1994 
och var - trots en allt kraftigare 
avmattning under året - även bättre 
än väntat för 1995 i genomsnitt 
(diagram 14). Vid tiden för 
utarbetandet av kommisssionens 
novemberprognos 1995 verkade dock 
Vitbokens tillväxtscenario 
fortfarande tänkbart. Den därpå 
följande försämringen av utsikterna 
för 1996 försvårar emellertid 
förverkligandet av vitbokens 
scenario, även om det inte kan 
uteslutas ännu. 
Endast om tillförsikten återställs snabbt kan det bli ett starkt uppsving inom gemenskapen som 
helhet på basis av goda grundförutsättningar för tillväxt. I själva verket kan tillväxten under andra 
hälften av 1996 och under 1997 mycket väl bli så stark som 3 % eller mer. Detta skulle bilda bas 
för en stark, investeringsbaserd och uthållig tillväxt för 1998-2000. En alltför stark tillväxt från 
1997 och framåt skulle kunna innebära förnyad risk för spänningar i samband med utnyttjandet av 
produktionskapaciteten. Det är nödvändigt för de politiska beslutsfattarna att vara vaksamma om 
man skall undvika en upprepning av den överhettning som inträffade under liknande omständigheter 
åren 1988-89. 
6.03.96 
27 
Diagram 15 Vitbokens scenario och 
antaganden om tillväxten för 
1997 
\ftbc*wm scenario V* HlH I1' V\ i U 
1994 1995 Om tillväxten skulle utvecklas starkt till 
1997 skulle vitbokens scenario bli möjligt 
(diagram 15) och detta kunde leda till en 
avsevärd minskning av arbetslösheten. En 
starkare tillväxt skulle knappast vara 
möjlig utan att spänningar skulle uppstå. 
Men för att infria vitbokens 
sysselsättningsambitioner krävs en 
återgång till tillväxtscenariot i kombination 
med strukturpolitiska åtgärder för att 
säkerställa en tillväxt utan spänningar på 
arbetsmarknaden. Vidare krävs insater för att förbättra arbetskraftens kvalifikationer liksom för att 
göra tillväxten bättre anpassad för att skapa sysselsättning. 
Kommissionens rapport till Europeiska rådet i Madrid om de ömsesidigt förstärkande effekterna av 
en ökad koordinering av den makroekonomiska och den strukturella politiken avslutades med 
följande sammanfattning: ingen stark tillväxt och påtaglig minskning av arbetslösheten är möjlig 
inom Europeiska unionen om inte de övergripande riktlinjerna för den ekonomiska politiken 
tillämpas på ett beslutsamt och väl koordinerat sätt. Den största risken - som var märkbar under 
växelkursturbulensen våren 1995 - är en brist pä trovärdighet hos ett antal medlemsstater då del 
gäller att följa den gemensamma strategin, något som har negativa konsekvenser för alla. En 
sådan utveckling kan endast skada alla länder. Det är därför som de övergripande riktlinjerna för 
den ekonomiska politiken bör genomföras med beslutsamhet av de politiska beslutfattarna och 
arbetsmarknadens parter i alla länder. Det bör göras på det sätt som anges i fortsättningen av 
denna rapport. 
6.03.96 
28 
Kapitel 2: Ekonomisk politik för tillväxt och 
sysselsättning 
2.1. Önskvärd policy-mix 
Den makroekonomiska politiken bestäms av en krafttriangel - av penningpolitik, budgetpolitik och 
lönetrender - för vilka tre skilda grupper av aktörer bär ansvaret. Penningpolitiken bedrivs av 
alltmer oberoende centralbanker vilkas primära mål är att åstadkomma och vidmakthålla 
prisstabilitet. Ansvaret för budgetpolitiken ligger hos självständiga regeringar och parlament vilkas 
handlingsfrihet dock begränsas av Maastrichtfördragets bestämmelser och av trängande behov av 
budgetförstärkningar. Löneförhandlingarna är en sak för arbetsmarknadens parter och 
lönebildningsprocessen varierar i hög grad i de olika medlemsstaterna. Löneutvecklingen bör beakta 
villkoren för prisstabilitet och bidra till att sysselsättningsskapande investeringar ger erforderlig 
lönsamhet. Effektiv samordning mellan de skilda politiska aktörerna är nödvändig om man skall 
vara säker på att undvika den splittrade ekonomiska politik som iakttogs under den senare delen av 
1980-talet och i början av 1990-talet. Den var en av nyckelfaktorerna bakom 1992/93 års recession. 
Det viktigaste bidrag som denna krafttriangel kan lämna för att pä nytt sätta igång 
äterhämtningsprocessen, att åstadkomma en hög grad av uthållig konvergens och att markant och 
varaktigt minska en oroväckande stor arbetslöshet består i att fa till stånd större samordning i den 
makroekonomiska politiken. Inom unionen finns en potential för att ytterligare lätta på 
penningpolitiken. En sund och effektiv användning av denna potential kräver dock att de andra två 
krafterna agerar i överensstämmelse med prisstabilitetsmålet. Mer bestämda och trovärdiga 
ansträngningar att strama åt budgeten i ett antal medlemsstater och fortsatt adekvat löneutveckling 
kommer i själva verket att möjliggöra ytterligare välgrundade sänkningar av korta och långa räntor. 
För att övervinna det nuvarande avbrottet i tillväxten och för att placera gemenskapens ekonomi i en 
stark, icke-inflatorisk och sysselsättningsskapande tillväxttrend på medellång sikt måste de 
makroekonomiska åtgärderna åter stämmas av mot varandra, och därefter förstärkas och samordnas 
genom ett vitt spektrum av strukturella åtgärder. De senare bidrar till den övergripande strategin 
genom väsentligen tre huvudlinjer: (i) att garantera en spänningsfri makroekonomisk tillväxtprocess 
genom åtgärder som syftar till att varu- och tjänstemarknaderna skall fungera bättre och genom en 
verklig flexibilitet på arbetsmarknaden, (ii) att förstärka de endogena tillväxtfaktorerna genom 
åtgärder inriktade på att främja innovation och konkurrens liksom att utveckla humankapitalet, och 
6.03.96 
-29-
(iii) att öka den sysselsättningsintensiva delen av tillväxten genom en större spännvidd för 
lönekostnader, särskilt genom att minska de indirekta arbetskraftskostnaderna i den lägre delen av 
skalan, genom ändrad arbetsorganisation etc. 
2.2. Penningpolitik 
2.2.1. Inflation och penningpolitik på medellång sikt 
Sedan det tidiga 1980-talet har penningpolitiken inom gemenskapen i ökande grand inriktats pä 
prisstabilitetsmålet. Denna strategiska omorientering av penningpolitiken drevs fram av en 
besvikelse över hur makrockonomin fungerade inom gemenskapen under 1970-talet. Det framkom 
då klart att låg arbetslöshet inte kunde uppnås till kostnaden av att helt enkelt acceptera högre 
inflation och att det i själva verket inte fanns en långsiktig kompromiss mellan låg arbetslöshet och 
låg inflation. Dessutom blev regeringar och ekonomiska aktörer mer och mer övertygade om 
nackdelarna med hög inflation och ändrade sitt beteende i överensstämmelse med detta. 
Hög inflation åtföljs typiskt sett av en högre grad av prisosäkerhet. Detta tenderar att återspeglas i 
högre reala långa räntor än som annars skulle varit fallet (genom att en riskpremie kalkyleras in) 
vilket gör långsiktiga investeringar och sparande osäkrare eftersom inkomsters och förmögenheters 
realvärde blir svårare att upprätthålla när den framtida prisnivån är osäker. Dessa faktorer leder till 
en suboptimal investerings- och sparnivå och således till en lägre produktionspotential än annars. 
Hög och varierande inflation snedvrider också prissignalerna och kan bidra till felaktigt 
resursutnyttjande. Vidare har hög inflation negativa fördelningseffekter då hushåll i de lägre 
inkomstgrupperna får mindre tillgång till varaktiga konsumtionsvaror eller till finansiella 
investeringar med goda realvärden. Slutligen representerar en icke förväntad inflation att tillgångar 
överförs från låntagare till långivare. Under 1970-talet blev den offentliga sektorn en betydande 
låntagare som alltför ofta hellre gav ut pengar för konsumtion för dagen än för investeringar. En lätt 
penningpolitik underlättade detta överförande av ekonomiska resurser till regeringarna. Under 
1980-talet ökade regeringarnas skuldbörda genom inflationsbekämpning och höga realräntor och 
därigenom även statsskuldernas andel av BNP. 
Insikten att en uthållig tillväxt bäst befrämjas med prisstabilitet ledde till att penningpolitikens syfte, 
med ökande framgång, inriktades mot dessa mål. Inflationstakten i medlemsstaterna avtog markant 
under den första hälften av 1980-talet och har därefter förblivit markant lägre än under 1970-talet. 
Den genomsnittliga inflationen i gemenskapen (baserad på konsumtionsprisdeflatorn) minskade från 
6.03.96 
-30 
Diagram 16 
Inflation och enhetsarbetskostnad inom EG mer än 12 % vid 1980-talets början till 3,6 % 
år 1987 (diagram 16). Medan 
ansträngningarna att förbättra prisstabiliteten, 
i kölvattnet på den andra oljeprischocken och i 
förening med recessionen hos gemenskapens 
handelspartners, var en huvudfaktor bakom 
den ekonomiska nedgången i början av 
1980-talet, åstadkoms den fortsatta 
minskningen av inflationen under perioden 
1983-87 parallellt med att ny sysselsättning 
tillskapades och att den ekonomiska tillväxten snabbt tilltog. Trovärdigheten för ERM, som baserats 
på ett stabilt nominellt ankare, bidrog starkt till den gynnsamma utvecklingen. 
Denna inflationsbekämpningsprocess avbröts tillfälligt i slutet på 1980-talet när en alltför expansiv 
penning- och budgetpolitik skapade en överhettning i gemenskapens ekonomi. Den åtföljande 
snabba ökningen av inflationen och av inflationsförväntningarna förvärrades av den tyska 
återföreningen och av den höjning av oljepriset som uppstod i samband med gulfkriget. 
Penningpolitiken återgick till en fast anti-inflatorisk inställning mot slutet av 1990 och, efter att ha 
nått en topp med över 5,5 % år 1991, föll inflationen gradvis tillbaka till något mer än 3 % år 1995. 
Samtidigt bidrog den starka åtstramningen av penningpolitiken i Tyskland och övriga delar av 
gemenskapen i samband den tyska återföreningen till växelkursoron inom ERM. Den ekonomiska 
situationen i ett antal medlemsstater hade försämrats och detta motiverade enligt marknadernas 
uppfattning differentierade politiska åtgärder. Recessionen 1993, då gemenskapens BNP i reala 
termer minskade med 0,6 %, var också den gången mycket allvarlig. 
De avsevärda framstegen mot prisstabilitet beror på en kombination av olika faktorer. 
Diagram17 Efterfrågetryck och inflation inom EG 
% per är 
-4 !r\__ 
pfodoteöonsf ap {% av tnmetmass 
1980 1982 1984 1986 1988 1990 1992 1994 För det första skred de 
penningpolitiskt ansvariga 
myndigheterna till handling 
allteftersom de blev mer och mer 
medvetna om vikten av låg 
inflation. Medan de nominella 
korta räntorna i allmänhet gick ner 
regelbundet under hela 1980-talet 
inom gemenskapen, i 
överensstämmelse med 
nedgångstrenden i tillväxten av 
penningmängden i hela 
gemenskapen, fick utvecklingen av 
de korta realräntorna ett 
6.03.96 
-31 -
uppåtriktat förlopp fram till 1986-87. Mot slutet av 1987 sänktes räntorna i kölvattnet på ett 
drastiskt kursfall pa aktier över hela världen, vilket skapade farhågor för en överhängande 
avmattning. Men i stället överhettades ekonomin och frän 1989 till 1992 steg räntorna avsevärt 
Både nominellt och realt nådde räntorna sin topp i augusti/september 1992 med 12,4 % respektive 
ca 7,75 %. Redan under 1989 avtog tillväxten av penningmängden snabbare och under 1991 även 
inflationen. I början av 1990-talet översskreds penningmängdsmålen i ett antal medlemsstater, 
varför det var först från 1993 och framåt som centralbankerna, i samband med en dämpad 
ekonomisk tillväxt, kunde lätta på penningpolitiken i märkbar grad. Mot slutet av 1995 låg den 
genomsnittliga nominella korta räntan i gemenskapen på 6,4 %, vilket var lägre än någon gång 
under 1980-talet och realräntan var vid 3,5 % nere på nivåer som senast gällt under 1983. Trots att 
räntorna sänktes sjönk tillväxten av penningmängden under 1994-95 avsevärt och de uppsatta målen 
underskreds (tabell 11), vilket indikerar att man kunde ha lättat på penningpolitiken tidigare utan att 
riskera prisstabiliteten. Att penningmängdsmålet överskreds i vissa medlemsstater och att 
växelkursoro förekom i andra hindrade denna utveckling. 
För det andra - och relaterat till den första faktorn - sjönk löneökningstakten markant. 
Ökningstakten för enhetsarbetskostnaden - som tillsammans med vinstmarginaler, importpriser och 
indirekta skatter är den viktigaste inflationsfaktorn - avtog starkt under den första hälften av 
1980-talet och steg sedan i en takt som generellt låg under inflationen. Efter en stark uppgång under 
1989-90 sjönk ökningstakten igen mellan 1991 och 1994 (diagram 16). Utvecklingen av 
enhetsarbetskostnaderna kan jämföras med utvecklingen av M2 som andel av BNP i reala termer. 
Denna kvot ger - med ett lämpligt antagande ifråga om penningmängdens omloppshastighet - en 
indikation på ökningen i penningmängden utöver vad som behövs för att finansiera faktiska 
transaktioner. Nedgången i kvoten M2/realt BNP under 1980-talet speglar den lägre tillgången på 
likviditet för finansiering av utvecklingen nominellt. En vidgning av differensen mellan förändringen 
i kvoten M2/real BNP och förändringen i enhetsarbetskostnader indikerar att penningpolitiken 
motverkar lönetrycket medan en krympning av differensen tyder på att penningpolitiken är relativt 
åtstramad som fallet var i slutet av 80-talet och början av 90-talet. Skillnaden avtog igen under 
1994-95, vilket kan indikera antingen att penningmängdens omloppshastighet ökat eller att 
penningpolitiken var relativt strikt under 1995 med hänsyn till det måttliga lönetrycket. 
Fr.om. mitten av 1980-talet ledde slutligen skapandet av den inre marknaden (inklusive kapitalets 
fria rörlighet) tillsammans med den allmänna tendensen till avreglering till större konkurrens och 
förbättrad resursallokering. Dessa faktorer bidrog till att hålla nere prisökningarna. 
6.03.96 
-32 
Penning-, kredit och inflationsmål samt utfall 
(procent per år) 
1994 1995 
Mål­
variabel Mål 
(medellång 
sikt) Utfall Mål 
(medellång 
sikt) Utfall 
4-6 
(omkring 5) 
4.5-7.5 Medan samtliga Tabell 11 
medlemsstater efter­
strävar prisstabilitet är 
de penningpolitiska 
ramarna i de 
individuella medlems­
staterna inriktade på en 
rad olika variabler. 
Dessa ramar har blivit 
mer varierande i 
gemenskapen under 
senare år (tabell 11) i 
ett försök att formulera 
det lämpligaste och 
mest trovärdiga svaret 
pä föränderliga 
ekonomiska och 
finansiella förhållanden. 
Inom ERM fokuseras 
växelkurserna, men i 
varierande omfattning. 
Hittills har växel-
kursmålet varit mest bindande i Belgien, Nederländerna och Österrike medan växelkursens fasthet i 
Spanien och Portugal, å andra sidan, har varit mindre uttalad. I Spanien och Frankrike kompletteras 
vidare växelkursmålet av ett inflationsmål respektive ett penningmängdsmål. Tyskland är det enda 
land som fortsätter att lägga avsevärd vikt vid kontroll av penningmängden. Utanför ERM står 
inflationsmålet i fokus för dem som utformar politiken i Finland, Sverige och Förenade kungariket. Tyskland 
Frankrike 
Spanien 
Italien 
Förenade 
Kungariket 
Finland 
Sverige M3 
M3 
EIT*1 
M3 
ALP+CP 
ALP 
KPIb 
M2 
M4 
MO 
RPIXb 
KPIYb 
KPIb -(2) 4.9 
1.1 
4.2 
8.2 
7.6 
8.2 
4.7 
1.6 
4.5 
6.7 
2.4 
1.3 
2.4 4-6 
(omkring 5 ) 
(<3) 
5 
1 -4 
(<; 2.5) 
2 
(2) 
2±1 
(2±D 2.5 (dec) 
3.9 (nov) 
4.8 (okt) 
10.7 (nov) 
9.2 (nov) 
9.7 (nov) 
4.3 (dec) 
2.2 (dec) 
9.3 (dec) 
5.6 (dec) 
TO (dee) 
-0.6 (nov) 
2.6 (dec) 
Penningmängdsmål: MO, M2, M3, M4; ALP; Kreditmål: EIT 
Inflationsmål: KPI, KPIY (KPI minus inderekta skatter, subventioner och 
kapitalutgifter for boende), RPIX (KPI minus hypoteksräntor) 
6.03.96 
-33-
2.2.2. Penningpolitisk stabilitet påverkad av interna och externa 
faktorer under 1995 
Efter växelkursoron under 1992 och 1993 gick växelkurserna i EU-länderna igenom en lugn period 
som varade till slutet av 1994. Därefter visade medlemsstaternas valutor på nytt bristande stabilitet, 
särskilt i mars och april 1995. Med vissa avbrott hade lugnet återvänt till marknaderna vid slutet av 
1995 (diagram 18). De korta och långa räntorna visade på liknande sätt en avsevärd lättrörlighet 
under 1995 med divergerande trender (diagram 19) som i viss mån avspeglar spänningarna på 
valutamarknaderna men som också reagerade på utvecklingen av - liksom utsikterna för -
inflationen och den ekonomiska aktiviteten. Interna och externa faktorer hindrade penningpolitiken 
frän att bli mer balanserad i början av 1995 och försenade nödvändiga lättnader i penningpolitiken. 
Diagram 18 
Några EU-valutors utveckling 
gentemot den tyska marken 
Index 1 Januari 1994 » 100 
JAN MAR JUN SEP DEC FEB MAJ AUG NOV 
1994 I 1995 Spänningar i växelkurserna på 
internationell nivå, som hade samband med 
den finansiella krisen i Mexiko vilken i sin 
tur särskilt påverkade de dollarstyrda 
valutorna, gav upphov till tryck på flera 
europeiska valutor i början av året (se ruta 
4). Den italienska liran led mest av 
växelkursoron och förlorade över 16 % av 
sitt värde gentemot den tyska marken 
mellan slutet av 1994 och april 1995. 
Politisk osäkerhet och tvivel om 
uppslutningen kring budgetförstärkningar 
spelade en stor roll för valutans svaghet. 
Liknande problem påverkade den svenska 
kronan och inom ERM den spanska pesetan 
som devalverades den 6 mars med 7 % 
tillsammans med den portugisiska escudon 
som deprecierades med 3,5 %. Den kraftiga förstärkningen av vissa gemenskapsvalutor och den 
samtidiga ränteuppgången i länder vilkas valutor satts under press ledde till en markant åtstramning 
av penningpolitiken i Europa. JAN MAR JUN SEP DEC FEB MAJ AUG NOV 
1994 I 1995 J 
I Tyskland ledde en långsam tillväxt av penningmängden och bättre inflationsutsikter till att 
Bundesbank i slutet av mars sänkte de officiella räntorna. Två ytterligare sänkningar skulle följa (i 
augusti och december). Detta gav också de andra medlemsstaterna utrymme för att lätta på sin 
penningpolitik. Det skedde på olika sätt och i olika tempo beroende på den senaste 
6.03.96 
34 
inflationsutvecklingen och situationen på valutamarknaderna och avspeglade bl.a. regeringarnas 
trovärdighet vad gäller att fullfölja en stabiliseringsinriktad ekonomisk politik. 
Diagram 19 
De korta räntornas differens 
gentemot den tyska marken 
'•'•'•'•'.'•'•^••'•'•'•'MWTriiiiiiiH ïwiiii "vtmftTu i n^> ihii|iiHi , 
* "F" 
JAN MAR JUN SEP DEC FEB MAJ AUG NOV JAN 
1994 I 1995 I 1996 Nästan alla ERM-länderna kunde sänka 
räntorna väsentligt. De holländska och 
österrikiska penningmarknaderna följde 
nära utvecklingen i Tyskland även om den 
österrikiska korta räntans differens mot 
den tyska marken temporärt vidgades. I 
Belgien ökade räntegapet till den tyska 
marken till nästan 2 % i mars, men 
därefter försvann differensen och de 
belgiska räntorna kunde följa den tyska 
korta räntans utveckling i spåren. I 
Danmark, Frankrike och Irland gjordes 
likaså avsevärda framsteg under andra 
halvåret då växelkursspänningarna avtog. 
Det var ett kortvarigt avbrott för 
Frankrikes del under hösten men sedan 
trovärdiga budgetförstärkande åtgärder 
vidtagits minskade differensen markant. 
Men den korta räntans differens mot 
Tyskland förblev högre i Frankrike och 
Irland jämfört med i början av aret. Spanien kunde inte sänka sina räntor påtagligt beroende på att 
marknaderna tvivlade på den politiska stabiliteten och budgetsituationen, medan räntorna i Portugal 
fortsatte att vara mer än 5 % högre än i Tyskland. 
Utanför ERM, där centralbankernas agerande är mer direkt inriktat på utvecklingen av den 
inhemska inflationen, stramades penningpolitiken successivt åt i Sverige och Italien på grund av att 
inflationsutsikterna förvärrades. Penningmarknadsräntorna förblev relativt stabila i Förenade 
kungariket där de fluktuerade mellan 6,50 % och 6,75 %. I Grekland gjorde förbättrade 
inflationsutsikter att räntorna kunde sänkas avsevärt, medan räntorna i Finland efter en inledande 
uppgång i mars sänktes i flera steg från hösten och framåt och differensen mellan de korta räntorna 
åter krympte till 70 punkter. 
I slutet av 1995 kunde penningmarknadssituationen tåla en jämförelse med de övergripande 
riktlinjerna för den ekonomiska politiken. Valutakursstabiliteten återvände (diagram 18) och 11 
medlemsstater förverkligade målet om en inflation mellan 2 % och 3 % som ett steg mot stabilitet. JAN MAR JUN SEP DEC FEB MAJ AUG NOV JAN 
1994 I 1995 I 1996 
6.03.96 
35 
Denna utveckling är uppmuntrande för möjligheten att varaktigt hålla inflationstakten låg. De 
största framstegen gjordes i de medlemsstater som redan har en låg inflationsnivå samt i Grekland 
och Portugal. I Italien steg inflationen med 2 procentenheter till 6,0 % medan inflationen förblev i 
stort sett oförändrad i Spanien. Penningpolitiken gav ett viktigt bidrag till den generellt positiva 
utvecklingen men ledde sporadiskt till spänningar i länder där det förelåg en påtaglig brist på 
budgetdisciplin eller där överdrivna lönekrav drev på inflationsförväntningarna. 
Ruta 4: Dollarn och ERM 
Även om inhemska faktorer relaterade till politisk osäkerhet eller till åtaganden att 
förstärka budgeten förklarar en del av växelkursernas volatilitet inom ERM har externa 
faktorer också haft en stor inverkan. ERM:s känslighet för den externa utvecklingen 
illustreras av nedanstående diagram, som visar det inflytande som växelkursen mellan 
dollar och tyska mark har på spänningarna inom ERM, representerat av spridningen 
mellan den starkaste och svagaste valutan inom ERM. Det kan noteras att 
förstärkningen av den tyska marken gentemot dollarn tenderar att vidga denna klyfta. 
En klar förändring i relationen efter justeringen den 6 mars framgår likaså. 
Den överföringsmekanism som förklarar detta fenomen är följande. När dollarn 
försvagas sker ett större kaptitalflöde till den tyska marken än till övriga europeiska 
valutor eftersom marknaderna tror att vissa länder har förhållandevis större svårighet 
att acceptera en högre dollar. Detta sätter ett tryck uppåt på den tyska marken inom 
ERM och klyftan vidgas. Denna typ av inomeuropeisk överrörlighet kommer att 
försvinna naturligt hos medlemmar av EMU. Medan den amerikanska dollarn tycks ha 
stor betydelse för att i vissa situationer utlösa oro inom ERM kan den inte anses 
utgöra den enda orsaken. I själv verket vidgas inte klyftan för flera andra valutor efter 
ett fall mot den tyska marken. 
Utvecklingen av USD och gapet 
mellan den starkaste och den 
svagaste ERM-valutan under 
1995 
DM/USD (vänstra skalan) 
ala . 
A' s1 d N'D 14 
12 
10 
8 
6 
4 
2 Effecten av USD på ERM under 
1995 
före 6 ma?s 
efter 6 mars 
i i i i i i i i i i i i i i i i i i i 
1.36 1.40 1.44 1.48 1.52 1.56 
Växelkursen DEM/USD 
6.03.96 
-36-
2.2.3. Utrymme för ytterligare lättnader i penningpolitiken 
I början av 1995 vidtog medlemsstaterna i ERM försiktiga åtgärder för att lätta på penningpolitiken 
i syfte att bibehålla stabiliteten. Denna politik var framgångsrik vad gäller det uppställda målet (låg 
inflation, låg tillväxt av penningmängden eller stabil växelkurs) men mot bakgrund av den mer 
restriktiva finanspolitiken och dollarns låga kurs tycks den ha blivit relativt stram under första 
halvåret 1995. När det senare under året visade sig att ekonomin drabbades av en markant 
avmattning kunde medlemsstaterna i varierande grad lätta på penningpolitiken. Detta ledde till en 
mer balanserad policy-mix. Efter en stark uppgång av de långa räntorna under 1994 - beroende på 
bättre tillväxtutsikter, internationella arbitrageflöden och mindre säkra inflationsutsikter men också 
på att penningpolitiken inte kunde lättas upp tillräckligt på grund av budgetsituationen - vände 
utvecklingen av de långa räntorna tvärt under 1995. Eftersom de långa räntorna sjönk snabbare 
under året än de korta räntorna minskade differensen mellan korta och långa räntor(diagram 20). 
Medan differensen mellan tremånadersräntan och den tioåriga obligationsräntan i genomsnitt inom 
gemenskapen var 2,5 % i januari minskade den till 1,2 % i december 1995. Då avkastningskurvans 
lutning delvis avspeglar marknadsförväntningarna om framtida inflationstryck tyder denna 
minskning på att inflationsförväntningarna sjunker. Det innebär också att sänkningarna av de 
officiella räntorna på det hela taget varit trovärdiga. Men dessa räntesänkningar har ännu inte 
fortplantats till ekonomin eftersom bankernas utlåningsräntor förblivit höga (diagram 20), vilket 
tyder på att kreditinstituten inte fullt ut vidarebefordrar räntefördelarna till sina kunder utan att de i 
stället kan ha höjt sina vinstmarginaler. Detta är särskilt betydelsefullt för små och medelstora 
företag som inte alltid har god tillgång till kapital- och penningmarknaderna - där räntorna fallit 
markant - utan som mer litar till bankkrediter. Samma sak gäller för hushållssektorn och detta kan 
verka dämpande på konsumtionsutgifterna. En smidig och konkurrenskraftig mekanism för att 
vidarebefordra ränteförändringar utgör en väsentlig komponent när det gäller att dra full nytta av 
fördelarna med lägre räntor. 
Utanför ERM förblev penningpolitiken i allmänhet åtstramad för att möta ett växande 
inflationstryck. I Italien steg de korta räntorna med omkring 1,5 % under första kvartalet 1995 och 
stannade på hög nivå. Om man ser till växelkursens reaktion åtnjöt denna politik särskilt hög 
trovärdighet i Sverige och Finland. I det sistnämnda landet kunde differensen vad gäller de korta 
räntorna mot den tyska marken strax reduceras väsentligt (diagram 19). 
Inflationen tycks för närvarande vara under fast kontroll i flertalet medlemsstater samtidigt som 
lämpliga åtgärder vidtogs där så inte var fallet, huvudsakligen i länder med svagare växelkurs. 
Risken för avbrott i den gynnsamma trenden förefaller också vara liten. En sådan risk skulle kunna 
kopplas samman med att ett positivt produktionsgap uppträder i framtiden och/eller att en starkare 
6.03.96 
37 
ökning sker av enhetsarbetskostnaderna. De långa räntorna justerade för (löpande) inflation låg kvar 
på en hög nivå under 1995. Detta skulle kunna avspegla en allmän höjning av den reala 
avkastningsräntan pä investeringar vilket skulle vara en positiv utveckling. Liberaliseringen av 
kapitalrörelser och finansiell avreglering - frän administrativt bestämda räntor i riktning mol 
marknadsmässighet - bidrog till att högre realräntor uppträdde redan under 1980-talet. Å andra 
sidan kan den nuvarande höga långa realräntan i någon mån avspegla en riskpremie för en högre 
nivå, och/eller högre instabililitet, vad gäller den framtida inflationen. Denna typ av prisosäkerhet 
förefaller härröra från tillfälliga tvivel hos marknaderna om viljan att förstärka budgeten och i 
förening därmed om åtagandena att uppfylla EMU-målen, snarare än om överdrivna lönekrav. 
Dessa risker gör penningåtstramningen striktare än den annars skulle behöva vara för att bevara 
stabiliteten. 
I detta sammanhang hänvisar marknadsanalytiker ofta till förekomsten av en riskpremie på tyska 
långa obligationer därför att de antar att penningpolitiken i EMU skulle vara mindre rigorös än den 
nuvarande Diagram 20 
RÄNTESATSER OCH FÖRVÄNTADE RÄNTESATSER INOM EU 
Utvecklingen av de genomsnittliga räntesatserna inom KU15 
Feb Apr Jun Aug Oct Dec Feb Apr Jun Aug Oct Dec 
| 94 | 95 
Tre månaders terminskontrakt i dec 95 och jan 96 
iJÖk tyska 
penningpolitiken. Detta är en 
tolkning grundad pä den branta 
lutningen pä avkastningskurvan 
jämförd med den relativt jämna 
lutningen i USA och en högre 
lång ränta i Tyskland än i USA. 
Men en annan tolkning är lika 
giltig. I själva verket är den 
nuvarande räntekonstellationen 
förenlig med förväntningar att 
den amerikanska dollarn skall 
stärkas gentemot den tyska 
marken i förhållande till dess 
nuvarande låga nivå. 
Med tanke på de nuvarande 
tillväxtutsikterna och i ljuset av 
den framgångsrika lättnaden i 
penningpolitiken och det gradvisa 
upphävandet av vissa obalanser 
ifråga om växelkurserna sedan 
mars 1995, verkar en låg inflation 
kunna vara förenlig med en 
ytterligare lättnad på 
6.03.96 
-38-
penningmarknaden. Detta förutsätter att lönetrycket och spänningarna i växelkurserna kan undvikas 
och att budgetförstärkningarna förblir trovärdiga. Potentialen för en sådan lättnad finns kvar även 
om de korta räntorna i Tyskland och vissa andra länder närmar sig låga nivåer. Till och med lägre 
räntor har förekommit tidigare. I Tyskland var diskontot lägre 1959 och i slutet av 1987 och början 
av 1988, den period som följde på börskraschen i oktober 1987 (2,75 % respektive 2,50 %). 
Terminskontrakten utgör en indikator på marknadsförväntningarnas allmänna riktning vad gäller de 
framtida räntorna (diagram 20). Ränteförväntningarna har justerats ner som visas av nedgången i de 
räntor som implicit ingår i terminskontrakt, vilket tyder på att maknadsförväntningarna står i 
samklang med en ytterligare lättnad i penningpolitiken. I Frankrike och Italien är det förväntade 
fallet i de korta räntorna större än i Tyskland, varför differensen mellan de korta räntorna skulle 
kunna minskas, vilket är en indikation på stabilitet i valutamarknaderna. I Tyskland och Förenade 
kungariket är den ränta som implicit använts i terminskontrakten för december 1996 högre än för 
vissa tidigare kontrakt, vilket tyder på att de korta räntorna skulle kunna nå en botten under loppet 
av 1996. Den förväntade räntenivån i slutet av 1996 förblir dock lägre än den som genomsnittligt 
gällde i januari. 
Fortsatt återhållsamhet ifråga om löner och förhöjd trovärdighet för budgetförstärkningar bör kunna 
skapa villkor för en bestående lättnad av penningpolitiken i Europa. 
6.03.96 
39 
2.3. Budgetpolitik 
2.3.1. Den senaste utvecklingen och utsikter på kort sikt 
De senaste orsakerna till obalanser i budgeten 
I allmänhet härrör det oroande budgetläge som gemenskapen som helhet och flertalet medlemsstater 
står inför från en kombination av tre huvudfaktorer. Först och främst har medlemsstaterna i 
allmänhet misslyckats med att utnyttja den starka ekonomiska expansionen under senare hälften av 
1980-talet till att bemästra föreliggande stora strukturella obalanser. För det andra har dessa 
obalanser i början av 1990-talet förvärrats av en underliggande försämring i Tyskland 
(sammanhängande med återföreningen) och även i ett stort antal andra medlemsstater. Den tredje 
faktorn var den starka cykliska försämringen i samband med lågkonjunkturen 1992/93. 
När konjunktursvackan var som djupast i början av 1980-talet ökade gemenskapens totala 
budgetunderskott till en dittills ej upplevd maximinivå på ca 5 % av BNP. Trots en växande och 
samstämmig medvetenhet bland politiker om att budgetpolitiken måste inriktas mot en förstärkning 
på medellång sikt visade sig de ansträngningar som gjordes under 1980-talet för att minska de 
strukturella obalanserna vara otillräckliga. Gemenskapens totala budgetunderskott sjönk som lägst 
till 2,5 % av BNP i slutet av årtiondet men förbättringen berodde huvudsakligen på bättre cykliska 
förhållanden. Det strukturella underskottet kvarstod i själva verket oförändrat på så hög nivå som 
3,5 % av BNP under 1980-talets långvariga och hälsosamma ekonomiska expansion (diagram 21). 
Diagram 21 
Produktionsgap och trender för budgetunderskotten, EUR Det tidiga 1990-taet 
upplevde en väsentlig och 
snabb försämring i 
budgetutvecklingen vilket 
berodde på såväl 
åtstramningspolitik som på 
cykliska faktorer. Under loppet 
av endast fyra år ökade 
gemenskapens 
budgetunderskott med nästan 4 
procentenheter till rekordhöga 
6,3 % av BNP år 1993. Det 
började med en stark 
försämring i det cykliskt justerade budgetunderskottet för gemenskapen som helhet. Detta härrörde i 
stor utsträckning från återföreningens påverkan på de tyska offentliga finanserna. Men det 
avspeglade också en förändring i riktning mot en mer expansiv finanspolitisk inställning i vissa -4.5 
80 81 83 84 85 86 87 88 89 90 92 93 
6.03.96 
40-
medlemsstater (tabell 12), som delvis tyder på att man sökte motverka den negativa effekt pä 
tillväxten som ländernas samtidiga åtstramning av penningpolitiken medförde. 
Sedan lågkonjunkturen satt in under andra halvåret 
1992 avspeglade den fortsatta starka försämringen i 
gemenskapens samlade budgetsituation helt och hållet 
konsekvenserna av den cykliska vändningen nedåt. 
Denna motverkades delvis av ett litet men i beaktande 
av omständigheterna nödvändigt försök att rätta till de 
strukturella obalanserna. 
Länderna reagerade mycket olika på den fördjupade 
nedgången. I Tyskland började man under 1992-93 
vidta beslutsamma åtgärder för att korrigera de genom 
återföreningen inbyggda ackumulerade obalanserna. 
Budgetpolitiken stramades likaså åt markant i Belgien, 
Irland, Italien och Nederländerna, vilket i huvudsak 
uppvägde recessionens negativa effekt på budgetarna. I 
samtliga dessa länder förelåg betydande obalanser i 
början av 1990-talet. Däremot försökte flera länder 
(Danmark, Frankrike, Finland, Sverige och Förenade 
kungariket) att mildra den ekonomiska tillbakagången 
genom budgetstimulanser. I dessa länder ökade de 
strukturella underskotten med åtminstone en 
procentenhet under 1992/93. Tabell 12 
Cykliskt justerade underskott 1985-95 
(procent av BNP) 
B 
DK 
D 
GR 
E 
F 
IRL 
I 
L 
NL 
A 
P 
FIN 
s 
UK 
EUR 1985 
-7.6 
-3.4 
-0.3 
-13.7 
-4.8 
-1.8 
-10.3 
-11.9 
7.7 
-2.4 
-1.9 
-4.8 
2.9 
-3.7 
-1.7 
-3.5 1989 
-7.2 
-0.5 
0.5 
-15.5 
-4.9 
-2.4 
-1.4 
-10.9 
-5.2 
-2.9 
-3.6 
1.2 
2.2 
-3.3 
-3.7 1991 
-8.2 
-1.4 
-5.2 
-12.0 
-7.3 
-3.1 
-2.3 
-10.9 
-4.5 
-3.4 
-8.3 
-0.7 
-2.4 
-2.6 
-5.4 1993 
-5.9 
-2.4 
-3.3 
-11.7 
-6.4 
-5.0 
-1.1 
-8.3 
2.8 
-2.7 
-3.6 
-6.7 
-2.4 
-9.3 
-5.8 
-5.1 1995* 
-4.0 
-2.2 
-3.2 
-8.9 
-4.9 
-4.5 
-3.3 
-6.8 
0.6 
-3.0 
-5.4 
-4.6 
-3.5 
-5.4 
-4.5 
-4.2 
a) Prognos från november 1995. EUR inkl. de 
fem nya tyska delstaterna fr.o.m. 1991 
OBS: Kommissionens beräkningar. Metoden 
förklaras i European Economy, nr 60, 1995, 
s. 35-90. 
Vid en tillbakablick står det klart att försöket att använda budgetpolitiken till att motverka den 
penningmässiga åtstramningen varken var genomförbart eller framgångsrikt i flertalet 
medlemsstater. Då gemenskapen misslyckades med att rätta till sina finansiella obalanser under den 
föregående högkonjunkturen förlorade den dessutom kontrollen över ett potentiellt viktigt hjälpmedel 
under lågkonjunkturen 1992-93. 
Otillräckliga förstärkningsinsatser 1994-95 
Följaktligen satsade de flesta medlemsstaterna, när återhämtningen väl tagit fart, på ambitiösa 
planer för att förstärka finanserna på medellång sikt. I prognosen från november 1995 beräknades 
den offentliga sektorn nettoupplåning ha fallit till 4,7 % av BNP år 1995 från toppnivån 6,3 % av 
BNP år 1993, ett resultat av bättre cykliska förhållanden liksom av åtstramningsinsatser. Trots 
denna förbättring visade statsskulden som andel av BNP i gemenskapen som helhet en markant 
6.03.96 
-41 -
uppgång med nära 5 procentenheter under 1994-95. Även om denna utveckling delvis beror på 
exceptionella faktorer understryker den att justeringarna i primärbalansen varit otillräckliga. 
Den beräknade åtstramningseffekten i gemenskapen under de tvä åren 1994-95 uppgår till knappt I 
% av BNP. Under de tvä senaste åren har avsevärda förstärkningsätgärder vidtagits - som lett till 
minskningar i de strukturella underskotten med en procentenhet av BNP eller mer - i omkring 
hälften av medlemsstaterna, inberäknat dem där budgetsituationen var mest oroande. Trots detta 
uppgår det strukturella underskottet i det stora flertalet medlemsstater fortfarande till över 3 % av 
BNP vid början av 1996. 
Två länder (Irland och Österrike) beräknas uppvisa en märkbar strukturell försämring under 
granskningsperioden. I Irland ger budgetlättnaderna (över 2 procentenheter av BNP under 
1994-95 ), om än från en låg nivå, viss anledning till oro. Ifråga om Österrike försämrades den 
grundläggande budgetsituationen markant (1,75 procentenheter) varvid de tillkommande 
kostnaderna för EU-medlemskapet år 1995 endast svarar för en begränsad del av denna försämring. 
Mänga länder utnyttjade uppenbarligen inte alla möjligheter att genomföra budgetförstärkande 
åtgärder i samband med den relativt goda ekonomiska situation som rådde under 1994 och i början 
av 1995. Den differentierade ökningen av de länga räntorna under 1994 liksom valutaoron under 
första delen av 1995 och den därmed följande åtstramningen av penningmarknaden i flera länder 
berodde således på en uppfattning hos de finansiella marknaderna att förstärkningseffekten hade 
blivit mindre, och mindre snabb, än man hoppats på. På det sättet spelade en otillräcklig 
trovärdighet hos finanspolitiken en viktig roll som katalysator när det gäller avmattningen av 
gemenskapens ekonomi under loppet av 1995. 
1996 : Ytterligare finanspolitiska förstärkningsåtgärder 
Flera medlemsstater har vidtagit väsentliga och ibland djärva åtgärder för minska 
budgetunderskotten 1996. Enligt kommissionens kansli beräkningar av det cykliskt justerade 
underskottet kommer de budgetförstärkande åtgärder som skall genomföras i gemenskapen år 1996 
att resultera i en minskning av det totala strukturella underskottet från 4,2 % av BNP år 1995 till 
3,4 % år 1996. Denna åtstramning är i runda tal dubbelt så stor som de åtgärder som vidtogs under 
Omkring 0,5 procentenhet av BNP beror på exceptionella faktorer (se not till tabell 5 i kapitel 1). 
6.03.96 
-42-
1995. Alla femton medlemsstatema förväntas reducera sina strukturella underskott i år. Särskilt 
omfattande instser görs i de länder som för närvarande har stora underskott eller skuldproblem. 
Medan förbättringen av de strukturella budgetbalanserna inte i sig kommer att påverkas av de 
försämrade tillväxtutsikterna för 1996 riskerar de faktiska budgetunderskotten att utökas under 
inflytande av negativa cykliska faktorer. Men det skulle vara oklokt att ge efter pä de uppställda 
målen. Varje tvivel hos marknaden om regeringamas beslutsamhet att hålla fast vid planerna på 
budgetsanering riskerar att ögonblickligen medföra en omsvängning av de gynnsamma trenderna för 
korta och långa räntor som medlemsstaterna för närvarande upplever. I dessa länder kommer vidare 
de negativa effekterna på budgetläget, som beror på en oväntat låg ekonomisk aktivitetsnivå under 
1996, att balanseras av minskande räntekostnader på grund av lägre räntenivåer. Denna effekt beror 
bl.a. på storleken av den utestående skulden och dess löptid. I exempelvis Belgien och Italien, länder 
med en stor offentlig skuld, är effekten betydande - en minskning av räntan med 1 procentenhet 
beräknas sänka budgetunderskottet med 0,3 %-0,4 % av BNP under första året och med 0,5 % -0,8 
% av BNP (kumulativt) under det andra året. 
Uppmuntrande finns det en allmän medvetenhet inom gemenskapen om att man inte far tillåta några 
avsteg från fastställda planer att förstärka budgetarna. Även om ytterligare budgetförstärkande 
åtgärder helt klart erfordras förblir de fastställda målen inom räckhåll under förutsättning att en 
relativt stark tillväxt åter kan komma igång under 1996 och förstärkas under 1997. 
2.3.2. Vinster på medellång sikt med kontinuerlig och förbättrad 
konsolidering 
Att få ordning på gemenskapens offentliga finanser kan väntas ge hög utdelning på medellång och 
lång sikt. I de flesta medlemsstater är i själva verket trovärdiga åtgärder för att förstärka budgeten 
en nödvändig förutsättning 
i. för att varaktigt konsolidera de offentliga finanserna, för att öka effektiviteten i ekonomin och 
för att nå en uthållig tillväxt på medellång sikt, 
ii. för att kunna lätta på penningpolitiken och återställa potentialen för anti-cykliska finansiella 
åtgärder, samt 
iii. för att delta i EMU. 
Att konsolidera av de offentliga finanserna 
De stora och efterhängsna budgetunderskotten (överstigande 3 % av BNP under större delen av 
perioden efter den första oljechocken) har resulterat i en brant uppåtgående trend vad gäller de 
6.03.96 
43-
Diagram 22 
Den offentliga sektorns konsoliderade 
bruttoskuld, EUR* 
71 73 75 77 79 61 «3 85 87 M 91 83 
' H70-U77: EUR11 (OK. C, NL och Portugal inte inkluderad*). 
Den offentliga sektors nettoupplàning, EUR* offentliga skuldemas andel av BNP med 
kvoter överstigande 70 % av BNP år 1995 
(diagram 22). Den kontinuerliga ökningen av 
den offentliga skuldkvoten har åtföljts av en 
stark ökning i räntekostnaderna, och 
räntebetalningarna på existerande skulder har 
stigit från 1,8 % av BNP är 1973 till 
avskräckande 5,5 % av BNP nu. Denna 
utveckling medför risk för att de offentliga 
finanserna accelererar på ett ohållbart sätt, 
vilket kan leda till att mer produktiva 
offentliga utgifter trängs undan. 
Medan en långsam uppgång i de offentliga 
skulderna är en vanlig företeelse i de flesta 
medlemsstater var ökningen särskilt 
iögonenfallande i Belgien (på 1980-talet), i 
Grekland, Spanien och Italien (under 1980-
och 90-talen) och Finland och Sverige (under 1990-talet). Denna utveckling har åtföljts av en snabb 
uppgång i räntebetalningarna, som ligger runt K) % av BNP i de tre mest skuldsatta länderna 
(Belgien, Grekland och Italien). 71 73 75 77 79 81 83 85 87 69 91 93 
•H70-H71: EUR11 ( GR, LUX, P och S Inte Inkluderade). 
Det primära underskottet är den 
ekonomiskt-politiska nyckelvariabel som 
bestämmer förändringarna i skuldkvoten. 
Förbättringen i de primära balanserna 
under perioden 1982 till 1989 (från ett 
underskott på 1,3 % av BNP till ett 
överskott på 2,2 % av BNP) var för 
långsam för att hejda ökningen av 
skuldkvoten. Realräntor som översteg den 
reala tillväxten medförde nämligen en 
olycklig "snöbollseffekt" (diagram 23). I 
början av 1990-talet inträffade en stark 
ökning av skuldkvoten (kvoten steg från 
55 % av BNP år 1990 till 68 % år 1994) i 
huvudsak på grund av att 
budgetåtstramningen lättades vilket ledde 
till försämrad primärbalans. Eftersom ett 
primärt överskott på 0,75 % av BNP år 
1995 var otillräckligt för att stabilisera 
skuldkvoten i gemenskapen som helhet Diagram 23 
Dynamiken i den offentliga sektorns bruttoskuld, EUR* 
% av BNP A - Artig förändring av bruttoskulden 
Faktorer som bidrar till forändringar I bruttoskulden 
% av BNP B " Primärunderskott 
'i r." .u.'i." ",>.T",^"..^"." ."".•.".T. IA.1.!:!1i?..~..1."."..':.".^.':..'.,.': i:.1."!:* 
70 72 74 76 78 80 82 84 86 88 90 92 94 
' 1970-1978: EUR11 (DK, F, NL och P inte inkluderad*). 
6.03.96 
44-
föreligger ett starkt behov av att med kraft fullfölja målet att nå större överskott i de primära 
balanserna. 
Ökande ekonomisk effektivitet 
Utvecklingen av de budgetmässiga obalanserna har i allmänhet ägt rum samtidigt med en ökning i 
den offentliga sektoms andel av BNP totalt. Den offentliga sektoms inkomster och utgifter, som 
representerade 34 % av gemenskapens BNP år 1961 steg till 46 % respektive 51 % av BNP år 
1995. En asymmetrisk ekonomisk politik under loppet av en konjunkturcykel utgör roten till den 
trendmässiga ökningen av de offentliga utgiftemas andel av BNP. Under det att utgifterna steg 
markant vid varje nedgång i ekonomin vidtogs endast begränsade korrigerande åtgärder under de 
följande återhämtningsperioderna. Inkomstemas andel av BNP anpassades normalt till den nya 
utgiftssituationen, om än delvis och med en viss eftersläpning. 
Tabell 13 I 
Den offentliga sektorns inkomster och utgifter - EUR" 
(procent av BNP) 
Nivå Förändring 
1961 1973 1985 1989 1993 1995 1961- 1973- 1985- 1989 1993 
73 85 89 93 95 
Löpande inkomster 34.3 37.6 45.2 44.8 46.2 46.2 3.3 7.6 -0.4 1.4 0.0 
varav 
1. Indirekta skatter 13.9 12.7 13.5 13.4 13.6 13.9 -1.2 0.8 -0.1 0.2 0.3 
2. Direkta skatter 8.7 10.2 12.9 13.3 12.9 12.8 1.5 2.7 0.4 -0.4 -0.1 
3. Sociala avgifter 10.2 12.0 14.9 14.6 15.9 16.0 1.8 2.9 -0.3 1.3 0.1 
4. Övr. löpande inkomster 1.5 2.7 4.1 3.4 3.7 3.4 1.2 1.4 -0.7 0.3 -0.3 
Totala utgifter 33.6 38.5 49.4 46.8 52.5 50.9 4.9 10.9 -2.6 5.7 -1.6 
varav 
5. Löpande transfereringar 11.5 16.1 21.8 20.7 23.7 23.4 4.6 5.7 -1.1 3.0 -0.3 
5bis. varav till hushåll 13.1 17.9 17.1 20.0 19.8 4.8 -0.8 2.9 -0.2 
6. Faktiska räntebetalningar 3.1 1.8 5.0 4.6 5.5 5.4 -1.3 3.2 -0.4 0.9 -0.1 
7. Offentlig konsumption 13.7 16.1 19.2 18.2 19.5 18.9 2.4 3.1 -1.0 1.3 -0.6 
8. Kapitaltransfereringar netto 0.8 0.9 1.0 0.9 1.0 0.6 0.1 0.1 -0.1 0.1 0.4 
9. Bruttoinvesteringar 4.5 3.6 2.9 2.8 2.8 2.6 -0.9 -0.7 -0.1 0.0 -0.2 
Övrigt 
10. Bruttosparande 6.0 3.7 -0.6 1.2 -2.5 -1.6 -2.3 -4.3 1.8 -3.7 0.9 
11. Utlåning!+ )/inlåning(-) 0.7 0.9 -4.5 -2.4 -6.3 -4.7 -1.6 -3.6 2.1 -3.9 1.6 
12. Offentlig bruttoskuld6 65.2 36.8 53.9 54.1 66.2 71.0 -28.4 17.1 0.2 12.1 4.8 
a 1961 och 1973 : EUR 15 excl. Grekland, Österrike, Sverige och Finland 
b 1961 och 1973 : EUR 15 excl. Frankrike, Nederländerna, Grekland, Portugal, Österrike, Sverige och Finland 
På utgiftssidan har det viktigaste bidraget till den offentliga sektoms andel av BNP utgjorts av 
stigande transfereringar till hushållen, vilka har ökat från 12 % av BNP år 1973 till 20 % år 1995, i 
förening med i första hand stigande arbetslöshetstal och ökade utgifter för ålderspensioner men även 
med högre kostnader för räntebetalningar på den offentliga sektoms skuld (3,5 % ökning). Den 
starka ökningen av transfereringarna till hushållen täcktes endast delvis av en ökning i 
socialförsäkringsavgifterna, vilket innebär att en stigande andel av dessa transfereringar (ca 3 % av 
BNP för närvarande) måste finansieras via skatterna. Medan andelen indirekta skatter i det stora 
6.03.96 
45 
hela förblivit oförändrad under de tvä senaste decennierna har det direkta skattetryckel ökal med i 
genomsnitt 4 procentenheter i gemenskapen. 
Det finns växande tecken på att den nuvarande 
andelen av och strukturen på offentliga 
inkomster och utgifter försvagar effektiviteten 
och flexibiliteten i gemenskapens ekonomi 
genom att begränsa utrymmet för aktivitet inom 
den privata sektorn, högre skattetryck och 
ökande kilar mellan arbetskraftskostnader och 
nettolön liksom minskad flexibilitet på 
arbetsmarknaden. Ett större medvetande om 
dessa skadliga effekter har bidragit till att en 
minskning av den offentliga sektoms andel i 
ekonomin blivit ett viktigt mål för 
budgetpolitiken inom gemenskapen. Diagram 24 
Transfereringar till hushållen 
och arbetslöshet 
71 73 76 77 79 81 83 86 87 88 91 93 96 
En politik för att uppnå en uthållig och stark tillväxt på medellång sikt 
En politik för uthållig och stark tillväxt på medellång sikt innebär initiativ som kan få till stånd en 
uppgång i det nationella sparandet, sänkta realräntor och större utrymme för privata investeringar. 
Även om en hög investeringsnivå kan uppnås med hjälp av utländskt sparande är en sådan situation 
inte möjlig att upprätthålla över en längre tidsperiod, och den skulle vara olämplig för gemenskapen 
som helhet med tanke på dess storlek i världsekonomin och dess högt utvecklade ekonomi. Empiriskt 
grundade analyser har nyligen enhälligt slagit fast att ständiga finansiella obalanser och minskande 
nationellt sparande (i gemenskapen och på andra håll) i hög grad bidragit till den höga nivån på 
långa realräntor som sedan 1980-talet rått inom gemenskapen och i resten av världen, samt till den 
nedåtgående investeringstrenden. 
Ett nationellt sparande på hög nivå 
måste därför gä hand i hand med 
gemenskapens ambition att skapa de 
högre investeringsnivåer som är av 
vital betydelse för att stödja en 
tillfredsställande tillväxt på 
medellång sikt. Mot bakgrumd av 
den konstaterade långsiktiga 
stabiliteten i det privata sparandet 
råder allmän enighet om att den 
direktaste och mest önskvärda Diagram 26 Natjone„t pr|vat och offentligt sparande, EUR 
% av BNP 
17 MXiXXittXXMXM- itziwxzm 60 62 64 66 68 70 72 74 76 78 80 82 84 86 88 90 92 94 
6.03.96 
-46-
vägen till att öka det nationella sparandet är att öka det offentliga sparandet. Att återgå till ett 
faktiskt offentligt sparande måste följaktligen utgöra en integrerande del av budgetstrategin. 
Att lätta på penningpolitiken 
Ett lågt budgetunderskott och en låg offentlig skuld främjar låga och stabila inflationsförväntningar 
och underlättar härigenom penningpolitikens viktigaste mål - att åstadkomma och vidmakthålla 
nominell stabilitet. Särskilt i länder där de korta räntorna till stor del bestäms av hänsyn till 
växelkursen spelar finanspolitikens trovärdighet en avgörande roll för hur restriktiv en på stabilitet 
inriktad penningpolitik måste vara. Detta har i rikt mått visats genom senare års återkommande 
valutaoro. De finansiella marknademas farhågor för vissa regeringars handlingskraft och vilja att 
uppnå långsiktiga nedskärningar av budgetunderskotten ledde till tryck på valutorna och till ryckiga 
räntehöjningar i berörda länder. Dessutom är riskpremierna på långa räntor i vissa länder kraftiga 
trots markanta framsteg mot låg inflation och mot relativt stora säkerhetsmarginaler. Även om 
riskpremierna i viss utsträckning speglar vad som uppfattades som stabilitetsrisker i samband med 
den kraftiga nedsksrivningen av dessa valutor på senare år, tycks också stora finansiella obalanser i 
vissa medlemsstater ha påverkat förväntningarna om den framtida inflationen. Slutligen kommer 
sunda offentliga finanser också att minska sannolikheten för att marknaden ska frestas till 
kostsamma försök att pröva trovärdigheten av den anti-inflationspolitik som förs av de 
centralbanker som nyligen fått en oberoende ställning. 
Till följd av detta kommer sannolikt kombinationen av sund finanspolitik och mindre restriktiv 
penningpolitik troligen att resultera i en typ av tillväxt som innebär ökade investeringar och således 
en snabbare och mer varaktig expansion av den potentiella produktionen än en kombination av slapp 
finanspolitik och högre realräntor. 
Att återställa manöverutrymmet för en anti-cyklisk budgetpolitik 
Stora budgetmässiga obalanser minskar utrymmet för anti-cykliska åtgärder. När den underliggande 
budgetsituationen är sund tenderar de automatiska stabilisatoremas fria spel att mildra de cykliska 
variationerna i den ekonomiska aktiviteten, och möjligheten att tillgripa finansiella åtgärder kan vara 
en viktig försäkring i händelse av allvarliga negativa chocker. Vid en allvarlig budgetmässig obalans 
kan dock en anti-cyklisk användning av budgetpolitiken verka destabiliserande i stället för tvärtom 
om de finansiella marknaderna tvivlar på politikens hållbarhet. Detta kan leda till en uppgång i de 
långa räntorna eller till instabila valutor. Följaktligen kan inte stabiliseringsfunktionen betraktas 
isolerat. 
6.03.96 
47 
Diagram 26 
Cyklisk komponent i offentliga sektorns underskott 
t BNP 
70 72 74 76 78 80 82 84 86 88 90 92 94 
* För varje år hänför sig maximum/minimum till medlemstaten med det 
högsta/lägsta underskottet I gemenskapen är den cykliska 
komponentens andel av 
budgetunderskottet visserligen 
betydelsefull men den varierar i 
väsentlig grad över tiden och mellan 
medlemsstaterna. Den negativa effekten 
av de automatiska stabilisatorerna 
motsvarade eller översteg 2 % av BNP i 
minst ett medlemsland under nästan tio 
av de senaste tjugo åren (diagram 26). 
Det tycks vidare finnas ett klart 
samband mellan storleken i den cykliska 
komponenten och landets storlek - smä, öppna ekonomier som är förhållandevis mer sårbara för 
externa faktorer och vanligen mindre diversifierade behöver ofta större manöverutrymme. Andra 
faktorer som påverkar storleken på de automatiska stabilisatorerna är den offentliga sektoms totala 
storlek, progressiviteten i skattesystemet, arbetslöshetsunderstödens storlek och arbetslöshetens 
känslighet för fluktuationer i produktionen. 
Den cykliska komponentens andel av budgetunderskottet inom gemenskapen har i genomsnitt hållit 
sig inom en marginal av knappt ± 2 % av BNP under de två senaste årtiondena. För att det skall gå 
att hålla det faktiska budgetunderskottet under 3 % av BNP i gemenskapen som helhet under 
perioder av ekonomisk nedgång är det därför nödvändigt att få ner det strukturella underskottet 
nästan till balanspunkten (jämfört med en beräknad nivå av mer än 4 % av BNP år 1995). 
Att deltaga i EMU 
Maastrichtfördragets konvergenskriterier ger ett effektivt stöd för medlemsstatemas åtgärder genom 
att fylla en nyttig disciplinär funktion vad gäller att korrigera stora underskott och skuldkvoter. Alt 
rätta till dessa obalanser kommer att kräva en mycket hög grad av finansiell disciplin under läs 3 
och ge stöd ät den framtida europeiska centralbankens anti-inflatoriska politik som är nödvändig för 
att säkerställa en optimal blandning av ekonomisk-politiska åtgärder under den tredje fasen. 
Gemenskapens budgetpolitik måste därför omfatta konvergenskraven i Maastrichtfördraget inom 
ramen för ett generellt medelfristigt budgetmål som ligger nära full balans, i enlighet med vad som 
sägs i de övergripande riktlinjer för den ekonomiska politiken vilka antogs rådet i juli 1995. Den 
6.03.96 
-48-
tillämpliga referenspunkten bör i detta perspektiv vara en huvudsaklig jämvikt i den "strukturella" 
budgetbalansen, medan samtidigt den faktiska balansen tillåts fluktuera kring detta värde i 
överensstämmelse med den ekonomiska cykeln. På detta sätt skulle budgetpolitiken vara i stånd att 
spela en symmetriskt stabiliserande roll i perioder av ekonomisk expansion och nedgång utan att den 
återställda uthålligheten sätts i fara. Budgetpolitikens stötdämpande roll kommer att vara särskilt 
viktig när väl enhetsvalutan införts vad gäller dess uppgift att bidra till att mildra landspecifika 
ekonomiska störningar. 
2.3.3. Budgetförstärkning och tillväxtutsikter på kort sikt 
Regeringarna är medvetna om att fördelama på medellång sikt med budgetförstärkande åtgärder är 
potentiellt stora. Därför har alla medlemsstater som mål att åstadkomma sunda offentliga finanser. 
Trots detta tvekar regeringarna ofta att genomföra planerade åtstramningar på grund av 
uppfattningen att dessa på kort sikt kommer att lägga restriktioner på den ekonomiska aktiviteten 
och försämra arbetsmarknadssituationen. Den direkta effekten av budgetförstärkningarna tenderar 
helt klart att hålla tillbaka efterfrågan och tillväxt genom att både den offentlig upphandlingen och 
den privata sektoms disponibla inkomst minskar. Mot bakgrund av dagens låga tillväxttakt är det 
därför förståeligt att vissa medlemsstater kan vara oroliga för att tillväxten kan påverkas negativt 
om de fullföljer sina förstärkningsplaner. 
Men denna efterfrägedämpande effekt kan motverkas av en rad indirekta effekter Lägre 
budgetunderskott gör det sannolikt lättare för en stabilitetsinriktad penningpolitik fungera. 
Dessutom kan budgetförstärkningar begränsa den negativa effekten på efterfrågan genom en 
minskning av de långa räntorna. I en miljö där finansmarknaderna ser framåt och i växande grad 
fokuserar på budgetpolitikens uthållighet bidrar en hög och stigande offentlig skuldkvot till höga 
riskpremier på räntorna. Förutsatt att de aviserade justeringsåtgärderna bedöms trovärdiga av 
finansmarknaderna - dvs. att de skingrar farhågorna för framtida betalning av de offentliga 
skulderna via sedelpressama och därmed stigande inflation - kan finansiella förstärkningar, särskilt i 
högt skuldsatta länder belastade med höga riskpremier, medföra ett omfattande fall i de långa 
räntorna, vilket i sin tur stimulerar investeringar och lindrar bördan av tyngande ränteutgifter. 
Mindre restriktiva penningpolitiska villkor och lägre långa räntor kommer att ha en välgörande 
effekt på investeringarna och mildra effekten på den privata konsumtionen. Detta kan mycket väl 
motverka den direkta effekten av att dra tillbaka finansiella stimulansåtgärder, till och med i det 
korta perspektivet. 
6.03.96 
-49-
Det är mer sannolikt att investeringarna kommer att släppas fram och uppmuntras, som fallet är för 
närvarande, av de höga lönsamhetsnivåerna, och en successiv återgång till faktiskt offentligt 
sparande bidrar på ett hälsosamt sätt till deras finansiering. Att snabbt och i stor omfattning släppa 
fram investeringarna är väsentligt inte bara för att utvidga den framtida produktionskapaciteten utan 
också för att förankra icke-inflatoriska förväntningar. 
Vidare kan en trovärdig finansiell återhållsamhet utöva ett gynnsamt inflytande pä konsumentemas 
beteende genom att påverka deras förväntningar. Det finns omfattande teoretiska och empiriska 
bevis för att konsumenterna, om budgetåtstramningar signalerar permanenta nedskärningar av 
offentliga utgifter och skatter på medellång sikt, reagerar genom att snabbt minska sitt sparande. 
Därför kan det hända att ett trovärdigt åtstramningspaket inte får någon signifikant negativ effekt på 
kort sikt förutsatt att ett antal faktorer beaktas på ett adekvat sätt. Åtstramningarna måste sätta in 
efter ett noga övervägt tidsschema, de skall ses som ett sammanhängande helt med 
prioritetsordningen fast inriktad mot utgiftssidan. Förutom dessa grundläggande krav är det viktigt 
att budgetförstärkningen uppfattas som en del av en generell ekonomisk strategi som är balanserad 
och konsekvent utformad. Under dessa förhållanden skulle tillämpningen av den generella 
ekonomiska strategin representera ett slags paradigmskifte (se ruta 5). 
2.3.4. Prioriterade områden för konsolidering 
Det är klart att verksamma åtstramningsätgärder på medellång sikt kräver grundläggande 
budgetreformer som kan framkalla negativa politiska reaktioner. Det är därför av stor betydelse att 
fördelningen av de nödvändiga insatserna blir rättvis så att den erforderliga sociala acceptansen 
säkerställs, vilket är nödvändigt om en generell justering skall bli framgångsrik. 
Även om de specifika åtgärder som skall vidtas måste anpassas till den specifika situationen i varje 
medlemsland har praktiskt taget alla medlemsstater det primära målet att, på det sätt som anges i de 
övergripande riktlinjerna för den ekonomiska politiken, främja budgetförstärkning genom att minska 
de strukturella underskotten. Även om den mindre gynnsammma ekonomiska miljön för närvarande 
kan göra det svårt att se resultaten av åtstramningsåtgärdema bör markanta förbättringar visa sig på 
medellång sikt allteftersom de cykliska förhållandena förbättras. 
6.03.96 
-50-
Det är allmänt erkänt att en begränsning av de offentliga utgifterna är den enda strategi som håller. 
Den totala skattebördan i gemenskapen är redan hög, särskilt i förhållande till dess större 
handelspartners, och skattehöjningar skulle innebära att skattemas snedvridande effekt förstärks. 
Det råder vidare ett vitt spritt och starkt motstånd mot högre skatter. Omvänt kan åtgärder för att 
bromsa ökningen av de offentliga utgifterna, och även för att omstrukturera dem, kunna åtföljas av 
ökad effektivitet inom den offentliga sektorn. I ett medellångt perspektiv kan detta öppna dörrarna 
för nya och mer produktiva initiativ. Det kan bli pengar över för att bekämpa 
långtidsarbetslösheten, förbättra utbildningen eller vända den nedåtgående trenden i de offentliga 
investeringarna. Det kan också öka beredskapen att möta de utmaningar på längre sikt som 
sammanhänger med att befolkningen åldras, en process som oundvikligen lägger ytterligare bördor 
på en redan ansträngd socialbudget. Slutligen skulle besparingar i de offentliga utgifterna skapa 
utrymme för en minskning av den totala skattebördan när budgetunderskotten väl är på stabil retur 
och budgetarna nästan i balans. 
Efter åtskilliga års försök att fa kontroll över de offentliga utgifterna, försök vars effekt motverkats 
av kontinuerliga "snöbollseffekter" samt hög och stigande arbetslöshet, föreligger inget eller ringa 
utrymme för lätta och smärtfria åtgärder i de flesta medlemsstater. Dessa länder står inför den mer 
krävande uppgiften att genomgripande reformera de grundläggande offentliga utgiftsprogrammen. 
Bland de problem som man måste ta itu med märks behovet att lägga en hållbar grund för 
pensionssystemen, att stoppa kostnadsökningarna inom hälso- och sjukvården, att skära ned pä 
snedvridande och kostsamma subventioner samt att öka effektiviteten i de sociala transfereringarna 
och att förbättra den offentliga servicens effektivitet och sätt att fungera. 
I länder med stor obalans i budgeten, slutligen, verkar det vara omöjligt att åstadkomma en drastisk 
minskning av underskotten utan en viss ökning av skattetrycket. 1 detta sammanhang kan en ökning 
av de indirekta skatterna vara att föredra eftersom de snedvridande effekterna då sannolikt blir 
lägre. Medlemsstaterna skulle också vara betjänta av att bredda skattebasen, sänka överdrivet höga 
marginalskatter, förändra skattestrukturen på ett sådant sätt att tillväxt och sysselsättning främjas 
och att införa åtgärder för att förbättra skatteadministrationen. Medlemsstaterna bör ägna särskild 
uppmärksamhet åt behovet att minska arbetsgivaravgifterna i den undre delen av löneskalan och att 
tillhandahålla alternativa finansieringsvägar eller öka återhållsamheten ifråga om utgifter om inte 
det övergripande målet i form av större budgetdisciplin skall äventyras. 
6.03.96 
51 
Ruta 5: Exempel på framgångsrika budgetförstärkningsatgärder 
Det råder en bred samstämmighet inom gemenskapen om behovet av budgetkonsolidering 
och alla regeringar har engagerat sig i en politik för budgetförstärkningar på medellång sikt. 
Samtidigt som många politiker delar uppfattningen att trovärdiga ansträngningar att reducera 
extremt höga budgetunderskott leder till tveklöst positiva makroekonomiska effekter på 
medellång sikt, befarar de att långtgående en finansiella åtstramningar på kort sikt har en 
negativ effekt på den totala efterfrågan och sålunda äventyrar produktionsökningar och 
medför ökad arbetslöshet. 
Nyligen genomförda ekonomiska analyser och historiska data visar att denna oro inte alltid är 
berättigad, särskilt inte i länder med extremt höga budgetunderskott. I själva verket indikerar 
erfarenheten i ett antal medlemsstater under 1980-talet att en betydande finansiell 
åtstramning kan gå hand i hand med hög tillväxt och ökat antal arbetstillfällen. 1983 års 
danska budgetåtstramningsprogram och 1987 års irländska program för att minska 
budgetunderskottet är två belysande exempel. Mot bakgrund av en svag ekonomisk 
utveckling genomförde båda länderna mycket krävande åtgärder, vilka visade sig vara 
framgångsrika genom att de åstadkom en omsvängning av den fasta trenden mot ett snabbt 
försämrat budgetläge samtidigt som de medförde en kraftig förbättring av ekonomin på kort 
sikt. 
Under perioden 1982-1986 omvandlade 
Danmark ett underskott på 9,1 % av 
BNP till ett överskott på 3,4 % av BNP, 
dvs; en förbättring med 12,5 %av BNP. 
Trovärdigheten i omläggningen av 
politiken avspeglades i en halvering av 
de långa räntorna och en markant 
minskad inflation. I stället för att sjunka 
ner i en lågkonjunktur åtföljdes 
budgetåtstramningen av en stark 
ekonomisk expansion trots ett 
oförmånligt internationellt 
konjunkturläge i den initiala fasen. 
Under denna period ökade BNP med i 
genomsnitt 3,5 %, nästan det dubbla 
jämfört med genomsnittet inom 
gemenskapen. Tillväxten utlöstes främst 
av att utrymme skapades för privata 
sektorns utgifter. Den privata 
konsumtionen och särskilt de privata 
investeringarna expanderade kraftigt. Till 
följd av stigande ekonomisk aktivitet 
sjönk arbetslösheten från 8,9 % år 1982 
till 5,4 % år 1986. Denna framgångsrika 
period tog plötslig slut under senare 
delen av 1980-talet. Överhettning och 
stora löneökningar, som avspeglade en 
ansträngd situation på arbetsmarknaden, 
ledde till en åtstramning av 
penningpolitiken och att förväntningarna 
föll. Detta resulterade i sin tur i en 
förlängd period av dämpad tillväxt, försämring av 
arbetslöshet. Danmark 
Budget saldo(% av BNP) 
Primär balans (% av BNP) 
Offentlig skuld {% of GDP) 
BNP (real % per år) 
Inhemsk efterfrågan 
(real % per är) 
-varav investeringar (% p.a.) 
Langa räntor (%) 
Inflation (% par ar) 
Sysselsättning (% per ar) 
Arbetslöshet (%) 1982 
-9.1 
-3.1 
63.9 
3.0 
3.5 
7.1 
20.5 
10.2 
0.2 
8.9 1983 
-7.2 
0.9 
73.4 
2.5 
1.4 
1.9 
14.4 
6.8 
0.7 
9.0 1984 
-4.1 
5.5 
75.1 
4.4 
5.1 
12.9 
14.0 
6.4 
2.9 
8.5 1985 
-2.0 
7.8 
72.0 
4.3 
5.4 
12.6 
11.6 
4.3 
2.6 
7.1 1986 
3.4 
12.2 
63.7 
3.6 
6.1 
17.1 
10.6 
2.9 
4.3 
5.4 
Danmark 
Offentlig skuld (% av BNP) 
-101234567 
Cykliskt justerat budgetunderskott (% an BNP) 
de offentliga finanserna och stigande 
6.03.96 
52-
Irland 
Budgetsaldo (% av BNP) 
Primärbalans (% av BNP) 
Offentlig skuld (% av BNP) 
BNP (real % per ar) 
Inhemsk efterfrågan 
(real % per år) 
-varav Investeringar (% per år) 
Långa räntor (%) 
Inflation (% per år) 
Sysselsättning (% per år) 
Arbetslöshet (%) 1986 
-10.6 
-1.4 
114. 
9 
0.3 
2.1 
0.0 
11.1 
3.7 
0.2 
16.8 1987 
-8.5 
0.8 
116. 
0 
4.7 
0.3 
-2.3 
11.3 
2.4 
0.8 
16.6 1988 
-4.4 
4.2 
111. 
6 
4.3 
1.3 
-1.6 
9.4 
4.0 
0.0 
16.1 1989 
-1.8 
6.0 
101. 
7 
6.1 
7.6 
13.8 
8.9 
4.0 
-0.2 
14.7 1990 
-2.3 
5.5 
96.5 
7.8 
r>./ 
1 1.1 
10.1 
2.0 
4.2 
13.4 
Offentlig skuld (% av BNP) Irland 
—#^ "«87 
H I Irland ledde 1987 års 
budgetåtstramning till en markant 
minskning i den offentliga 
nettoupplåningen, från 10,5 % av BNP 
år 1987 till 1,8 % av BNP år 1989, 
vilket avspeglades i ett fall med 15 
procentenheter i den offentliga sektorns 
skuld som andel av BNP under samma 
period. Budgetåtstramningen hämmade 
inte den ekonomiska utvecklingen 
eftersom BNP realt ökade från att ha 
stått praktiskt taget stilla under 1986 
till en årlig tillväxt med 6 % för 1989. 
Medan förbättrad konkurrensförmåga 
och positiva externa faktorer verksamt 
bidrog till att åstadkomma en markant 
vändning både vad gäller produktion 
och budgetutveckling, reagerade även 
den inhemska ekonomin positivt på den 
nya politiken. Den föregående perioden 
av kraftigt tillbakahållen inhemsk 
efterfrågan lämnade plats för en 
återhämtning av investeringar och 
konsumtion. Vidare föll arbetslösheten, 
om än relativt måttligt, från 16,6 % år 
1987 till 14,7 % år 1989. Ett avgörande 
inslag i den irländska strategin var att 
budgetåtstramningen understöddes av ett 
avtal mellan arbetsmarknadens parter om 
en omfattande anpassningsplan i vilken 
måttliga lönehöjningar var en central 
faktor. I motsats till erfarenheterna från 
Danmark fortsatte produktionsökningen att stiga under den följande perioden och den 
offentliga sektorns skuldkvot sjönk stadigt trots att åtstramningsåtgärderna mattades av. 
Men de framgångsrika åtstramningsprogrammen i Danmark och Irland står i kontrast med 
många andra länders erfarenhet. Viktiga drag i såväl de danska som de irländska 
erfarenheterna, som skiljer dem från mindre lyckade program, är följande: 
- Den finansiella åtstramningen i båda länderna var en del av en trovärdig omläggning av 
den ekonomiska politiken. Strategiomläggningen innebar ett förnyat åtagande att hålla 
stabila växelkurser och en låg inflation, understödd av budgetkonsotidering och en väl 
anpassad lönepolitik. Andra faktorer bidrog också verksamt (förbättrad konkurrenskraft, 
liberalisering av kapitalrörelser) men de positiva förväntningarna på den nya politiken 
gjorde det otvivelaktigt möjligt för ekonomin att skörda frukterna av denna utveckling. 
- Viktiga indirekta effekter i förening med stärkta förväntningar på framtiden manifesterades 
i form av en betydande nedgång av de långa räntorna och en starkt förbättrad framtidstro 
inom den privata sektorn, även om den direkta effekten av en långsammare ökning av de 
offentliga utgifterna var klart negativ. 
- Skillnaden mellan erfarenheterna i Danmark och Irland och andra mindre lyckade 
åtstramningsåtgärder är inte bara omfattningen av den företagna åtstramningen utan 
också de positiva effekterna på den privata sektorns förväntningar, vilka kan tillskrivas det 
trovärdiga åtagandet att upprätthålla budgetåtstramningen på medellång sikt. Även om 
skattetrycket ökade något bestod huvuddelen av åtsramningen i att kontrollera ökningen 
av de offentliga utgifterna, vilket ledde till positiva förväntningar om en bestående 
minskning av den offentliga sektorns andel i ekonomin. 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 
Cykliskt justerat budgetunderskott (% av BNP) 
6.03.96 
- 53 -
2.4. Löneutveckling 
2.4.1. Godtagbar löneutveckling 
Medan penningpolitiken förs av i ökande utsträckning oberoende centralbanker och budgetpolitiken 
bestäms av självständiga regeringar utgör löneutvecklingen i allmänhet resultatet av förhandlingar 
mellan parterna på arbetsmarknaden. Trots detta är löneutvecklingen en nyckelfaktor för 
makroekonomin och för strukturpolitiken. Den makroekonomiska lönekostnaden (inklusive alla 
socialförsäkringsavgifter) motsvarar ungefär 50 % av gemenskapens BNP, vilket i stort motsvarar 
hela den offentliga sektorns andel av ekonomin. Följaktligen har utvecklingen av löner och 
lönedifferenser stor betydelse för inflation, tillväxt, sysselsättning och sysselsättningens andel av 
tillväxten. Med tanke på löneutvecklingens ekonomiska betydelse är det fullt befogat att politikerna, 
även om de helt och fullt respekterar arbetsmarknadens parters självständighet, noga följer 
löneutvecklingen och anger ramarna genom att träffa väl avvägda löneavtal för den offentliga 
sektorn. 
Som hjälpmedel för att värdera vad som är en lämplig löneutveckling har vissa allmänna riktlinjer 
utvecklats på gemenskapsnivå inom ramen för gemenskapens övervakning av ekonomi och politik. 
På makroekonomisk nivå är två frågor särskilt angelägna. För det första är det av central betydelse 
att uppfattningen om den förväntade inflationstakt som följer med löneavtalen så långt möjligt är 
förenlig med centralbankens prisstabiliseringsmäl. Om så är fallet lägger inte löneutvecklingen i sig 
en otillbörlig börda på den förda penningpolitiken. Omvänt uppstår, om lönerna ökar på ett sätt som 
inte är förenligt med att uppnå och/eller bibehålla en låg inflation, en stabilitetskonflikt av den typ 
som upplevdes i 1990-talets början. 
För det andra är det, vad gäller reallöner, viktigt att utvecklingen på makroekonomisk nivå tar 
hänsyn till behovet att säkerställa, och om nödvändigt förbättra, investeringamas lönsamhet. I detta 
hänseende presenterade kommissionen i sin vitbok 1993 en tumregel som innebar att reallönerna 
under de närmaste åren skulle öka med omkring en procentenhet mindre än den totala 
arbetsproduktiviteten. Giltigheten av denna regel är nu allmänt accepterad. Den var innefattad i 
rådets övergripande riktlinjer för den ekonomiska politiken från 1994 och i slutsatserna från 
Europeiska rådet i Essen. Denna regel är baserad både på erfarenheter från tidigare och på insikten 
om betydelsen av höjd lönsamhet för investeringar för gemenskapens förmåga att på medellång sikt 
främja en stark expansion av produktionskapacitet och sysselsättningsskapande tillväxt. Under 
perioden 1982-89, då investeringarnas lönsamhet successivt återställdes, ökade reallönerna med i 
6.03.96 
-54-
genomsnitt en procentenhet mindre än produktiviteten. Denna markanta förbättring av lönsamheten 
bidrog till den starka expansionen av investeringar, särskilt i maskiner, och till den snabba faktiska 
och potentiella takten i tillväxtökningen under senare hälften av 1980-talet. 
Respekt för denna regel möjliggör, i förening med en ökning av sysselsättningen, också en tillräcklig 
ökning av konsumtionen och den totala efterfrågan för att skapa investeringar och för att främja en 
lämplig balans mellan breda och specialiserade investeringar. Dessutom bidrar en adekvat 
löneutveckling generellt till att stärka konkurrensförmågan gentemot utlandet och till att påverka 
beslut om företagslokalisering i positiv riktning. 
I detta sammanhang är det värt att notera att vinsternas andel redan överträffar den genomsnittliga 
nivå som registrerades i gemenskapen under 1960-talet. Men detta är nödvändigt om man skall fa 
kompensation för kapitalets jämförelsevis högre andel i produktionen. Under de närmaste åren kan 
lönsamheten komma att närma sig den nivå som nåddes under den s.k. fulla sysselsättningens tid. 
Med hänsyn till de enorma kapitalbehoven och för att motverka den relativt sett högre realräntan (i 
jämförelse med de nivåer som rådde under 1960-talet) finns det dock behov av en ytterligare 
förbättring av lönsamheten. Eftersom den genomsnittliga arbetsproduktiviteten stiger vid utnyttjande 
av en större kapitalvolym kommer arbetarnas levnadsstandard att pä medellång sikt påverkas 
positivt. 
För sysselsättningens utveckling är uppenbarligen även lönedifferentiering i lämplig grad av 
betydelse. Men politiken bör sikta på att sänka de totala lönekostnaderna på de lägre lönenivåerna 
utan att minska den disponibla inkomsten för lågavlönade. I strävandena efter högre 
sysselsättningsnivåer bör löneavtalen resultera i en lämplig differentiering av lönerna inom såväl 
yrkes- och kompetensområden som geografiska områden, branscher och företag. Marknadskrafterna 
verkar i den riktningen. Men samverkan mellan skatter och socialförsäkringssystemen skapar i 
många länder ett osynligt lönegolv som hindrar en påtaglig justering nedåt av lönerna i relation till 
produktiviteten. En utökad lönespridning i de lägre lönenivåerna skulle förbättra sysselsättningens 
andel av tillväxten, men utrymmet för sådana åtgärder begränsas av den tvingande socialpolitiska 
nödvändigheten att bevara grunden för den europeiska sociala modellen. Ju närmare lön och 
produktivitet för en viss befattning kopplas samman, i desto högre grad kan verksamhet inom 
lågproduktiva områden (ätcr)införas i produktionen. Detta skulle göra sådan lägproduktiv 
verksamhet lönsam som tidigare antingen förlorat sin marknad genom för hög prissättning eller som 
"överförts" till utländska låglöneföretag. På samma sätt skulle denna lönepolitik bidra till att 
begränsa den process som innebär att delar av arbetskraften ersätts med kapitalinvesteringar. 
6.03.96 
-55-
En sådan utvidgning nedåt av arbetsmarknaden kan uppnås på två sätt. Marknadskrafterna kan 
tillåtas att avsevärt sänka lönerna för arbetstagare med låg yrkesutbildning på det sätt som skett i 
USA. Ytterst skulle detta alternativ medföra allvarliga ekonomiska och sociala konsekvenser 
("fattigarbetarsyndromet"). Det finns dock möjligheter att öka lönedifferentieringen i en sådan 
omfattning och pä ett sådant sätt att den överensstämmer med en modifierad europeisk social 
modell. Bruttoarbetskostnaderna kan minskas genom att man sänker arbetsgivarnas sociala 
kostnader eller genom att man samtidigt sänker löner och skatter pä låga inkomster utan att 
nettoinkomsten påverkas. Denna modell praktiseras för närvarande i flera medlemsstater (bl.a. 
Frankrike, Belgien, Nederländerna, Irland och Förenade kungariket). Även om vissa positiva 
resultat kan skönjas på det nationella planet tycks omfattningen ännu inte vara tillräcklig för att ge 
en märkbar makroekonomisk effekt på gemenskapsnivå. För att neutralisera effekten på 
budgetunderskotten och för att undvika negativa ekonomiska biverkningar är det väsentligt att 
sådana åtgärder utformas med omsorg och att de inriktas mot de lägre lönenivåerna. 
Kravet på en lämplig grad av löneflexibilitet har också betydande regionala aspekter. Inom 
gemenskapen har intensiva handelsförbindelser på regionalt plan lett till att regionala skillnader i 
löner och produktivitetsnivåer minskat. Men trots detta återstår stora skillnader mellan 
medlemsstaterna och mellan regionerna vad gäller den totala ersättningsnivån per anställd. De 
skillnader som föreligger ifråga om total arbetsproduktivitet är av ungefår samma storleksordning. 
Till följd av detta är nivån på enhetsarbetskostnadema likartad över hela gemenskapen. För de 
mindre gynnade regionerna inom gemenskapen är det nödvändigt att reallönernas ökning i 
förhällande till ändringar i produktiviteten även fortsättningsvis är adekvat om de till fullo skall 
kunna utnyttja sina konkurrensfördelar ifråga om löner och arbetsrelaterade kostnader i övrigt. 
Detta bör göra det möjligt för dessa regioner att slå in på en väg av mer dynamisk tillväxt, 
produktivitet och sysselsättning, vilket till slut kan möjliggöra relativt sett starkare ökningar av 
reallönerna så att de snabbare hinner ifatt övriga regioner. 
I samspelet mellan löner, vinster, investeringar och sysselsättning finns det också utrymme för att i 
högre grad relatera lönerna till flexibilitet och lönsamhet. Flexibilitet är särskilt önskvärd på 
bransch- och företagsnivå om man på ett adekvat sätt skall kunna reagera pä specifika 
förändringar i de ekonomiska villkoren för branscher och företag. I detta sammanhang har 
erfarenheten visat att anpassningen till negativa chocker, om sådan flexibilitet saknas, sker genom 
en oproportionerligt stor förlust av antalet sysselsättningstillfällen. 
Dessa överväganden, som understryker behovet av en lämplig lönepolitik, är i synnerhet befogade 
mot bakgrund av den pägäende fördjupningen av den europeiska ekonomiska integrationen. Efter det 
6.03.96 
-56 
att full liberalisering av kapitalrörelserna genomförts investerar man i de geografiska områden där 
avkastningen förväntas bli högst. Även om detta bestäms av flera strukturella och mikroekonomiska 
faktorer är löneutvecklingen ett viktigt element. I EMU, som har gemensam penning- och 
valutapolitik och mycket begränsad budgetpolitisk frihet, kommer lönernas roll att- öka i betydelse 
när det gäller att reagera på förändrade ekonomiska villkor. Därför kommer det att bli mycket 
viktigt att arbetsmarknadens parter visar nödvändig grad av flexibilitet i löneförhandlingarna. Alla 
dessa frågor utgör viktiga ämnen i dialogen mellan dessa parter. 
2.4.2. Löneanpassning inom gemenskapen sedan 1980 
Olagram 27 
% per ir Nominella löner och inflation - EUR 
^tyttfKäÄwni&^s^töfor Under de gångna 15 aren har 
utvecklingen av de nominella lönerna 
inom gemenskapen i allmänhet inte 
bara följt utan också underlättat den 
anmärkningsvärda disinflatoriska 
utvecklingen. Som framgår av diagram 
27 bidrog signifikanta lönejusteringar 
nedåt mycket starkt till det remarkabla 
fall i inflationstakten som uppnåddes 
under den utsträckta expansionsfasen 
på 1980-talet. Ökningen av de 
nominella enhetsarbetskostnaderna avtog starkt från början av årtiondet och avtog i själva verket 
snabbare än inflationstakten. Den framgångsrika trenden med måttliga löneökningar under perioden 
1980-89 var särskilt remarkabel under de första åren eftersom den inträffade i ett ogynnsam läge 
med starkt ökande importpriser. 
Det var först mot slutet av 1980-talet som den lovande utvecklingen med måttliga lönehöjningar fick 
sitt slut och löneutvecklingen blev klart oförenlig med de penningpolitiskt ansvariga myndigheternas 
stabilitetsmål under perioden 1990-92. Den politiskt betingade överhettningen i gemenskapens 
ekonomi ledde under 1988-89 till en märkbart ökad inflation och större inflationsförväntningar. 
Lönetrenden reagerade på den snabba ökningen av inflationstakten, om än med viss eftersläpning. 
De nominella lönerna per anställd ökade till 7,4 % år 1990 mot 5,4 % år 1987. Mot bakgrund av 
denna utveckling stramades penningpolitiken åt från senare delen av 1988 och var mycket strikt 
under 1991-92. Stabilitetskonflikten förvärrades av den boom som efter återföreningen rådde i 
Västtyskland och som skapade flaskhalsar på arbetsmarknaden och som medförde en brant stegring 
av lönerna. Under perioden efter 1993 har i allmänhet en avsevärd förbättring av lönebildningen 
6.03.96 
-57-
kunnat noteras. De nominella lönehöjningarna avtog i betydande grad vilket bidrog till att 
utvecklingen mot prisstabilitet i gemenskapen kunde återupptas. 
Den långsiktiga makro­
ekonomiska utvecklingen av 
reallönerna i relation till 
arbetsproduktiviteten och 
investeringarnas lönsamhet visar 
ett mönster som liknar de 
nominella indikatorerna. Under 
1980-talet understeg 
real löneökningarna, även om de 
fortfarande var positiva, klart 
ökningen i arbetsproduktiviteten, 
vilket resulterade i en avsevärd 
nedgång de reala Diagram 28 
Reallöner och arbetsproduktivitet - EUR 
Artg förändring I % 
3 ' WWtfMa&l&ii/gW&r' 
-1 * lllllllllllllllS^pFlllllllllllllllllllllllllllTWIi^lllllMIIIIIIIIIIIIIIIIMIIMIIIIIIIIIIIIIIIItlllllllllllllll 
J, i l I > > 
80 81 82 83 84 85 86 87 88 89 90 91 92 93 94 95 
Art g förändring I % 
IIIÏMII.I.I.I.II, 
AåHrtt&MfaMlM jpw mtwM twtotamtfr 
J < ^ > ...J. *. • i i i i i- t > i f < 
80 81 82 83 84 85 86 87 88 89 90 91 92 93 94 95 
enhetsarbetskraftskostnaderna. Denna iögonenfallande löneutveckling var en nyckelfaktor bakom 
den kraftiga uppgången i investeringarnas lönsamhet. De ökade stadigt från en lägsta punkt år 1980 
på omkring 65 % av genomsnittet för perioden 1961-73 till nära 90 % år 1989 (se diagram 6 i 
kapitel 1). Denna förbättring avbröts under avmattningsperioden i början av 1990-talet då 
reallönenia med en viss eftersläpning reagerade på den cykliska uppbromsningen av ökningen i 
arbetsproduktivitet. Men beroende pä sysselsättningens större förmåga att reagera pa den 
ekonomiska utvecklingen blev försämringen markant mindre än under tidigare recessioner. 
Utvecklingen under 1992, då tillväxten i arbetsproduktivitet överträffade sin långsiktiga trend 
beroende på en stark sysselsättningsnedgång, var anmärkningsvärd i detta hänseende. 
Produktivitetsvinster som erhållits på detta sätt bör inte fördelas vidare till dem som har sina 
anställningar kvar. Under de två senaste åren har löneutvecklingen åter legat i stort inom ramen för 
rådets rekommendation i de övergripande riktlinjerna för den ekonomiska politiken. Den snabba 
produktionsuppgången och effekterna av omstruktureringsåtgärder har resulterat i att 
arbetsproduktiviteten ökat mer än reallönerna, även om dessa också ökat snabbt. Detta lade grunden 
till en förnyad återhämtning i investeringarnas lönsamhet från 1994 och framåt. 
Ifråga om sambandet mellan en ökad flexibilitet på arbetsmarknaden och arbetslösheten tycks 
empiriska data indikera att löneflexibiliteten försämrades under första hälften av 1980-talet men att 
den därefter stabiliserades. Vad gäller lönedifferentieringen uppvisar gemenskapen ingen klar bild. 
Medan det i Frankrike och Förenade kungariket rådde en klar trend mot en ökad inkomstspridning 
under 1980-talet var denna nästan oförändrad i Italien och avtog något i Tyskland . 
Grundat på siffror offentliggjorda i "The OECD jobs study, Implementing the strategy", 1995, s. 
14. 
6.03.96 
-58-
2.4.3. Lönernas förväntade utveckling 
Efter en obetydlig ökning i fjol frän den lägsta nivän, som registrerades i november 1994, antas de 
nominella lönerna, enligt kommissionens prognos i november 1995, komma att öka med 
genomsnittligt ca 3,75 % i år och nästa år inom gemenskapen. Reallönerna skulle kunna återhämta 
sig till 1 % efter två år av faktiskt stillastående medan arbetsproduktivitetens tillväxt beräknas 
återgå till sin långsiktstrend på ca 2 %. Den senaste och den förväntade framtida utvecklingen 
indikerar att lönebildningen inom gemenskapen ur makroekonomisk synpunkt i genomsnitt är väl 
avvägd och kan lämna ett positivt bidrag till att uppnå och vidmakthålla prisstabilitet, till att 
generera hög sysselsättningsskapande tillväxt och till att förbättra gemenskapens externa 
konkurrensläge. Förutsatt att långsiktstrenden i årlig produktivitetsökning genomsnittligt uppgår till 
2 % kan enligt de övergripande riktlinjerna för den ekonomiska politiken nominella löneökningar per 
capita i storleksordningen 3,5 % genomsnittligt inom gemenskapen anses förenliga med 
prisinflationsmålet på 2-3 % på medellång sikt, som ett steg mot stabilisering, och likaså förenliga 
med behovet av en kontinuerlig förbättring av investeringarnas lönsamhet. De kan också anses 
förenliga med tvånget att säkerställa en adekvat expansion av den inhemska efterfrågan. 
Även om löneutvecklingen i de flesta medlemsstater ligger i linje med prisstabilitetsmålet och med 
ett fortsatt återställande av investeringarnas lönsamhet kan vissa betydelsefulla landspecifika trender 
urskiljas. I vissa länder där inflationen redan är låg har en relativt dämpad efterfrågan och, vilket är 
viktigare, förlorad konkurrenskraft till följd av valutaappreciering begränsat möjligheterna att ta ut 
lönekostnader och enhetsarbetskostnader i form av högre priser. Detta gäller i särskild grad i 
Tyskland där relativt höga löneavtal i början av fjolåret och den starka faktiska förstärkningen av 
den tyska marken ledde till en markant press pä exportsektorns vinstmarginaler. Löneutvecklingen 
kan uppenbarligen inte omedelbart anpassas till växelkursförändringarna och i de fall dä avtalen 
hamnar alltför högt är säkerligen en marknadsledd korrigering av växelkurserna det mest önskvärda 
alternativet. För att slå vakt om landets konkurrensläge och dess förmåga att attrahera investeringar 
i den privata sektorn är det synnerligen viktigt att man i Tyskland, men även i andra länder, 
begränsar löneavtalen samtidigt som man genomför åtgärder för att höja produktivitet och 
sysselsättning. Förslag av denna innebörd diskuteras för närvarande i vissa länder av 
arbetsmarknadens parter, ibland i samråd med regeringarna. 
Däremot har i vissa länder där valutan deprecierats, som Spanien och Italien, den faktiska 
inflationstakten visat sig vara högre än det inflationsmål som intagits i fjolårets löneavtal. Detta 
6.03.96 
-51)-
resulterade i sjunkande reallöner för andra året i rad. Enligt prognoserna skulle de nominella lönerna 
kunna höjas något, med 4,5 %-5 %. I båda länderna är det mycket viktigt att arbetarna inte försöker 
ta igen tidigare års förlust i köpkraft genom högre lönekrav då detta skulle kunna ge bränsle åt 
pris-löne-spiralen. I stället bör en kontinuerlig adekvat löneutveckling i förening med trovärdig 
finansiell återhållsamhet ge upphov till en förstärkning av dessa länders valutor vilket skulle lindra 
det (importerade) inflationstrycket. En sådan utveckling tycks äga rum i Spanien och Italien och en 
sådan policy-mix genomfördes framgångsrikt i Sverige förra året. I sistnämnda land tycks dock de 
prognoserade löneuppgörelserna för i år medföra en markant höjning av takten i löneökningarna 
vilket riskerar att stå i strid med stabilitetsmålet, något som - i förening med kronans påtagliga 
appreciering - kan hota landets externa konkurrensförmåga. Slutligen är disinflationsprocessen i 
vissa andra medlemsländer, t.ex. Grekland, långt ifrån avslutad. 
2.5. Strukturpolitik 
2.5.1. Ett nödvändigt komplement till den makroekonomiska 
policy-mixen 
Syftet med att genomföra den önskvärda makroekonomiska policy-mix som beskrivits i ovanstående 
avsnitt är i huvudsak tväfaldigt. För det första att komma igenom det nuvarande uppehället i 
återhämtningen och för det andra att bestämt återföra gemenskapens ekonomi till en robust tillväxt 
på medellång sikt. Ifråga om det sistnämnda målet ger makroekonomiska åtgärder den huvudsakliga 
ram inom vilken en sådan stark traditionell tillväxtprocess, stödd av kapacitets- och 
sysselsättningshöj ande investeringar, kan utvecklas. Detta behövs för att säkerställa en rejäl ökning 
både av den faktiska och den potentiella tillväxttakten i gemenskapen. Om man antar att den 
långsiktiga produktivitetsökningen uppgår till ca 2 % skulle detta möjliggöra en stark ökning av 
sysselsättningen. Men för att en sådan ökning skall vara uthållig och sålunda möjliggöra en starkt 
ökad sysselsättning måste de makroekonomiska åtgärderna åtföljas av och understödjas av 
strukturella åtgärder inom både varu- och tjänstemarknaderna och av arbetsmarknadsreformer. 
Strukturåtgärder är synnerligen viktiga för att gemenskapens strategi för tillväxt och sysselsättning 
skall bli framgångsrik, huvudsakligen av tre skäl. För det första skapar strukturåtgärder de 
nödvändiga förutsättningarna för en högre ekonomisk expansionstakt utan att ett negativt 
inflationstryck uppträder tidigt. För det andra bidrar de till att öka de inhemska tillväxtkrafterna 
genom att de förbättrar ekonomins effektivitet och totala konkurrenskraft. För det tredje spelar de en 
avgörande roll ifråga om att förstärka arbetsinnehållet i tillväxten och minska den strukturella 
6.03.96 
-60-
arbetslösheten. Dessutom mäste strukturåtgärderna också beakta behovet att bevara en hälsosam 
miljö. 
(i) Att säkerställa en makroekonomisk tillväxtprocess utan spänningar - Välftingerande 
varu- och tjänstemarknader bidrar till att åstadkomma högre tillväxt och sysselsättning 
genom att tillåta relativpriserna att snabbt anpassa sig till förändrade ekonomiska 
förutsättningar. Dessutom är den ekonomiska nyttan av åtgärder för att öka 
arbetsmarknadens flexibilitet relaterad till i vilken utsträckning de bidrar till att undvika 
flaskhalsar på arbetsmarknaderna och en stegring av löneinflationen allteftersom 
sysselsättningen minskar. På så sätt är de av avgörande betydelse för att reducera NAIRU. 
Det handlar om åtgärder som syftar till att göra arbetsmarknadens funktion tydligare, till att 
höja flexibiliteten vad gäller yrkesmässig och geografisk rörlighet eller till att omskola 
målgrupper som drabbats av utslagning eller industriell omstrukturering eller som gör det 
lättare för arbetslösa att återgå till arbetsmarknaden då efterfrågan pä arbetskraft äter tar 
fart. Vissa åtgärder har redan införts pä dessa områden på det nationella planet med stöd av 
gemenskapens program i anslutning till strukturfonderna. Sädana åtgärder skapar emellertid 
i sig inte ny sysselsättning. 
(ii) Att stärka gemenskapens endogena tillväxtkraft - Specifika åtgärder inriktade på höjd 
konkurrenskraft och ökad innovationsförmåga kan bidra till en stark uppgång i 
produktiviteten och följaktligen i real levnadsstandard och välstånd. Åtgärder som syftar till 
att fullt ut exploatera den inre marknadens potential, att främja investeringar i ny teknik, att 
påskynda genomförandet av transeuropeiska infrastrukturnät, att stimulera små och 
medelstora företag, att höja kvaliteten på humankapitalet och att främja investeringar i 
svagare regioner har i själva verket alla det gemensamma syftet att stärka de inhemska 
tillväxtkrafterna i gemenskapens ekonomi genom ökningar av den totala produktiviteten. 
Sammantaget skulle denna politik, enligt nya ekonomiska tillväxtteorier, kunna leda till att 
gemenskapens tillväxttakt snabbas upp genom att den totala produktiviteten i ekonomin 
höjs. 
Denna politiks nettoeffekt pä sysselsättningen kommer ytterst att bero pä den smidighet med 
vilken produktivitetsvinster fördelas mellan skilda branscher och pä utvecklingen av 
efterfrågan på arbetskraft (se ruta 6). Om denna process skall kunna fungera effektivt måste 
relativprisernas rörelser tillåtas fungera flexibelt och de branschförändringar som denna 
process medför måste få stor ekonomisk och social acceptans. Slutligen måste tillväxten 
vara så hög att den säkerställer en positiv nettobalans ifråga om att skapa sysselsättning 
över sektorgränserna. Därför måste den nyskapade konkurrens- och 
produktivitetspotentialen, om den skall bära frukt i form av nettosysselsättning, utnyttjas 
6.03.96 
61 
Ruta 6: Produktivitet och ökning av sysselsättningen 
Som betonas i vitboken om "Tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning" och av 
arbetsmarknadens parter föreligger det ingen motsättning mellan åtgärder för att förbättra 
produktivitetstillväxt och skapande av sysselsättning (netto) under förutsättning att de 
tillgångar som skapas av branscher med hög produktivitetstillväxt fördelas på ett adekvat 
sätt inom ekonomin, så att branscher med låg produktivitetstillväxt får möjlighet att skapa 
nya arbeten. En omständighet som bidrar till att omfördela produktivitetsvinster är att 
sjunkande relativpriser inom branscher med hög produktivitetstillväxt höjer köpkraften för 
alla konsumenter och följaktligen även efterfrågan på varor och tjänster i allmänhet och i 
synnerhet på produkter från arbetsintensiva branscher med låg produktivitetstillväxt och 
stigande relativpriser. Som framgår av tabellen nedan har en sådan mekanism fungerat bra 
under 1960-talet och 1986-90 inom gemenskapen. 
Sysselsättning, produktivitet och relativpriser i de viktigaste branscherna 
(EUR5, i % per år)a 
Indikator 
Förädlingsvärde 
Sysselsättning 
Produktivitet 
Relativpriser Period 
1961-73 
1974-85 
1986-90 
1961-73 
1974-85 
1986-90 
1961-73 
1974-85 
1986-90 
1961-73 
1974-85 
1986-90 Total 
4.9 
2.1 
3.1 
0.3 
0.2 
1.0 
4.6 
1.9 
2.1 
-Jordbruk 
1.8 
1.7 
1.7 
-4.6 
-2.9 
-3.1 
6.5 
4.7 
4.9 
-0.4 
-2.5 
-2.0 Industri 
5.5 
1.0 
2.4 
0.5 
-1.4 
0.3 
5.0 
2.4 
2.1 
-1.0 
-0.4 
-0.4 Marknads­
tjänster 
5.6 
3.5 
4.0 
1.6 
1.7 
2.4 
4.0 
1.5 
1.6 
0.7 
0.5 
0.4 Icke-marknads-
tjänster 
3.7 
2.3 
1.4 
2.2 
2.0 
1.0 
1.5 
0.3 
0.4 
3.4 
3.5 
2.9 
a) Jämförbara uppgifter för hela perioden bara tillgängliga för B, D, F, I och NL. 
Källa: Eurostat och kommissionen. 
För att en sådan process skall fungera effektivt måste tre villkor uppfyllas samtidigt: 
• Relativa produktpriser mellan branscher måste tillåtas förändras i rätt riktning utan 
artificiella hinder. En fullt fungerande inre marknad och uppnådd konvergens tillsammans 
med trycket från internationell konkurrens i en öppnare världsekonomi ser till att den 
erforderliga flexibiliteten på marknaderna uppehålls och stärks inom hela unionen. Det 
finns statistiska belägg för att denna process har fungerat och fortsätter att göra det. 
• Omvandlingen av vissa branscher måste ha ekonomiskt berättigande och vara socialt 
acceptabla. Även då det gäller branschomvandlingen föreligger klara belägg för att den 
pågår för fullt. Framsteg görs inom de fem nyckelområden som fastlagts av Europeiska 
rådet i Essen, speciellt omläggningen av arbetsmarknadsåtgärderna från passivt 
inkomststöd till mer aktiva insatser som t.ex. förbättrade och förstärkta utbildnings- och 
yrkesutbildningssystem. Denna typ av åtgärder gör nytta genom att främja 
strukturomvandlingen inom näringslivet samtidigt som de mildrar eventuella negativa 
sociala kostnader. 
• Framför allt måste tillväxttakten vara tillräckligt hög för att en positiv balans mellan 
arbetstillfällen som skapas och arbetstillfällen som försvinner skall kunna upprätthållas 
över branscher. Om så är fallet kommer denna process att lämna ett viktigt bidrag när 
det gäller att uppnå unionens sysselsättningsmål. För närvarande är tillväxtkriteriet inte 
uppfyllt, vilket understryker behovet av ett bestämt och trovärdigt genomförande av den 
politik som man har kommit överens om i de övergripande riktlinjerna för den 
ekonomiska politiken. 
6.03.96 
-62-
för en hög tillväxttakt. Om så ej sker kommer de åtgärder som inriktas på arbetsmarknaden 
att leda till frustration i grupper med högre utbildning medan humankapitalet fortsatt 
förstörs av långtidsarbetslöshet. 
(iii) Att öka arbetsinnehållet i tillväxten - Att åstadkomma ett högre arbetsinnehåll i tillväxten 
innebär i allt väsentligt att mer sysselsättning kommer att skapas vid en given ökning av 
BNP-ti 11 växten. Ett sådant resultat medför att tillväxten av den totala arbetsproduktiviteten 
blir långsammare. Det är givetvis självklart att detta resultat inte bör åstadkommas genom 
negativ påverkan pä produktiviteten pä företags- eller branschnivå. Arbetsinnehållet i 
tillväxten kan teoretiskt ocksä ökas genom en makroekonomisk utveckling av de relativa 
faktorpriser som gynnar utnyttjande av arbetskraft framför kapital. En sådan utveckling av 
de relativa fåktorpriserna stimulerar i första hand, via ökad lönsamhet, den traditionella 
tillväxtprocessen som drivs av kapacitetshöj ande och sysselsättningsskapande investeringar. 
Det är likväl sannolikt att det kommer att ta en avsevärd tid innan en märkbar effekt på 
arbetsinnehållet i tillväxten uppkommer. 
Förutom genom denna makroekonomiska substitutionsprocess kan arbetsinnehållet i 
tillväxten i huvudsak ökas genom att lönespännvidden ökas och genom förändringar i fråga 
om arbetstid och arbetsorganisation. I den europeiska sociala modellen kan det första 
alternativet endast genomföras i begränsad omfattning om man väljer att sänka nettolönerna 
i de lägre löneskikten (se ovan). En mer lovande metod är att sänka arbetsgivaravgifterna 
för denna kategori. Den andra metoden, att höja flexibiliteten i arbetstidsavtalen - som i 
vissa fäll kan kombineras med en minskning av arbetstiden - kommer om den anpassas till 
företagens och individernas specifika behov att medföra ett bättre utnyttjande av det kapital 
som är bundet i fasta anläggningar och stimulera både ny sysselsättning och högre grad av 
medbestämmande på arbetsmarknaden. Förutom dessa två alternativ skulle främjande av 
lokala och regionala initiativ, t.ex. ifråga om social service, kunna bidra avsevärt till att öka 
arbetsinnehållet i tillväxten. Detta gäller också industrier och tjänster inom 
miljöskyddsområdet, där sysselsättningen har ökat mycket mer än i resten av ekonomin. 
Det finns sålunda tvä vägar att nå ett högre arbetsinnehåll i tillväxten utan att sätta 
grundläggande sociala värden på spel. Man måste iaktta försiktighet vid genomförandet av 
dessa åtgärder så att det säkerställs att de är neutrala ifråga om kostnader och påverkan på 
statsbudgeten. Under dessa förutsättningar är det klart att införandet av åtgärderna har en 
avsevärd sysselsättningspotential. De används i varierande grad i medlemsstaterna, men 
omfattningen av de vidtagna åtgärderna är fortfarande för liten för att signifikanta resultat 
på gemenskapsnivå skall anses säkerställda. 
6.03.96 
-63-
Ruta 7: Gemenskapen i världsekonomin 
Världsekonomin blir alltmer "globaliserad". Handelns integration mellan de industrialiserade 
länderna fortsätter att utvecklas och utvecklingsländernas ekonomier i Asien och Central och 
Östeuropa blir allt viktigare handelspartners. Dessutom har de internationella kapitalflödena blivit 
rörligare och både finansiella och utländska direktinvesteringsflöden har ökat markant (även om 
bruttoflödena har svällt kraftigt kan detta inte sägas om nettoflödena som de speglas i 
bytesbalanserna). Marknademas globalisering har drivits fram av framsteg vad gäller transport 
och kommunikationsteknik, liberalisering av handel och investeringar och av förändringar i 
företagens organisation och strategi6. 
Tabell B7.1 
Handel och BNP: tillväxt 
'årlig förändring i procent' 
Världshandel3* 
Hela världens 
tillväxt 
EG:s BNP 1970-79 
7 
4 
3.4 1980-89 
4% 
31/2 
2.2 1990-95 
6 
2 Vi 
1.7 
a) Medeltal av varuexport och varuimport Denna utveckling spelar en viktig roll för 
gemenskapens ekonomi. För närvarande 
representerar gemenskapens externa 
export av varor och tjänster över 10 % av 
gemenskapens produktion. Andelen av 
BNP har ökat bara måttligt under de sista 
tjugo åren, vilket beror på att priserna på 
den internationella varumarknaden stigit 
långsammare än den allmänna prisnivån 
och därigenom skymmer det faktum att 
den internationella handeln har växt 
betydligt mer mätt i volym än den samlade produktionstillväxten. 
Gemenskapen är en viktig deltagare i världshandeln. Tabell B7.2 visar att gemenskapens andel 
av världens varuexport (exklusive handeln inom ËG) fortfarande ligger relativt högt på 23 %, men 
andelen har sjunkit något sedan början av 
1970-talet. Minskningen förklaras till en 
del av att en jämförelsevis låg andel av 
gemenskapens export faller inom 
högteknologiska branscher med stor 
efterfrågan, särskilt jämfört med USA och 
Japan (26 % av EG:s totala export mot 30 
% för USA och 35 % för Japan7). Vidare 
har gemenskapen en relativt låg andel av 
sin export riktad till snabbt växande 
marknader, delvis beroende på 
geografiska faktorer. Så representerar 
t.ex. exporten till Japan, nyligen 
industrialiserade länder och Kina, där 
i m portillväxten borde vara verkligt 
lovande på medellång sikt, inte mer än 14 % av EG:s externa export mot 23 % för USA och 27 % 
för Japan7 Gemenskapen har emellertid ett gott utgångsläge för att dra nytta av den förväntade 
starka tillväxten av handeln med länderna i Central- och Östeuropa under de kommande åren. År 
1994 gick ca 9 % av exporten från EG (EUR12) till länderna i Central- och Östeuropa och före 
detta Sovjetunionen, och denna export växte med ca 15-20 % (i värde) per år under perioden 
1994-95. Tabell B7.2 
Andel av världshandel (varor)9' 
(procent) 
EUR12 
USA 
Japan 
DAEb» 
Världen 1972-74 
25.3 
19.0 
10.6 
5.6 
100.0 1982-84 
23.2 
17.6 
12.5 
10.9 
100.0 1992-94 
23.5 
18.4 
14.2 
15.1 
100.0 
a) Export. För världen och EG är handeln inom EG ej 
medtagen 
b) Dynamiska asiatiska ekonomier 
Det bör påminnas om att ekonomins internationalisering, mätt som handelns andel av total BNP, för många 
länder inte är större idag än före 1914 under perioden med liberal handel och fasta växelkurser under 
guldmyntfoten. Inte heller förefaller kapitalets rörlighet, i termer av nettoflöden, vara större idag än den var 
på den tiden. 
"Europeisk konkurrenskraft i triaden", Meddelande till EPC, kommissionen 1995. 
6.03.96 
64 
Tabell B7.3 
Utlänska direktinvesteringsfloden, EUR12 
(miljarder ecu) 
UDI till EG 
- från OECD 
- från US 
- från Japan 
UDI från EG 
- till OECD 
- till US 
- till Japan 
- till övriga 
Asien 
- till Central-
och Östeuropa 
Netto inflöde 1984 
6.2 
5.0 
3.0 
0.4 
17.4 
13.0 
11.5 
0.3 
n.a. 
n.a. 
-11.2 1989 
27.9 
23.0 
9.8 
4.4 
33.3 
26.8 
24.1 
0.7 
n.a. 
n.a. 
-5.4 1993 
21.0 
16.0 
9.0 
1.7 
21.9 
13.4 
10.2 
-1.2 
1.8 
2.4 
-0.8 
Källa: Eurostat. Utlänska direktinvesteringar 
exlusive återinvesterad avkastning Ökad handel har löpt parallellt med ökade 
utländska direktinvesteringar. Under andra 
hälften av 1980-talet ökade både ingående 
och utgående utländska direktinvesteringar 
för gemenskapens del markant. Utländska 
investeringar i EG steg kraftigt då utländska 
investerare försökte förbereda sig för den 
inre marknaden och gemenskapens 
nettoutflöde av utländska 
direktinvesteringar minskade väsentligt. 
Från 1989 till 1993, det senaste år som det 
finns uppgifter för, föll både de ingående 
och utgående utländska 
direktinvesteringsflödena något som en 
följd av den ekonomiska nedgången, men 
nivån var fortfarande relativt hög i ett 
historiskt perspektiv. De utländska 
direktinvesteringsflödena var i stort sett i 
balans för gemenskapen (EUR12) som 
helhet under 1993. 
Åtminstone ända till nyligen har större delen av de utgående investeringsflödena gått till andra 
industrialiserade länder och investeringar i låglöneländer har spelat en underordnad roll. I de 
flesta sektorer görs utgående utländska direktinvesteringar huvudsakligen för att få tillträde till 
lokala marknader för varor och tjänster. Servicesektorn - där företag ofta måste finnas fysiskt 
närvarande på den lokala marknaden - står för en andel av de utgående utländska 
direktinvesteringarna som är nästa lika stor som tillverkningssektorn. Utgående utländska 
direktinvesteringar i låglöneländer utgör endast en marginell, men växande, del av de inhemska 
investeringarna i EG. 
Även om det råder bred enighet om att gemenskapens, liksom dess handelspartners, ekonomi 
har utsikt att vinna totalt sett på ökad internationell integration finns det fortfarande en oro att 
vissa grupper inom gemenskapen kan komma att förlora (om de inte kompenseras på ett eller 
annat sätt). Framför allt har den nedåtgående pressen på löner för icke fackutbildad arbetskraft 
och den ökande arbetslösheten bland icke fackutbildad arbetskraft i de flesta europeiska länder 
tillskrivits den ökande konkurrensen från låglöneländer. Det är emellertid mycket svårt att skilja 
effekterna av ökad internationell handel från effekterna av tekniska förändringar som också 
förefaller ha lett till minskad efterfrågan på outbildad arbetskraft. Nyligen genomförda studier har 
inte har inte lyckats ge några klara besked vad gäller omfattningen av dessa effekter. I en nyligen 
genomförd genomgång av tillgängliga uppgifter drogs slutsatsen att konkurrensen från 
låglöneländer har haft negativa effekter på sysselsättningen i vissa sektorer inom EG, men att de 
inte är särskilt stora. De kan mycket väl vägas upp av ökande sysselsättning i andra sektorer. 
Handeln med utvecklade ekonomier har i allmänhet haft större positiva och/eller negativa 
effekter. Inom EU, med undantag för Förenade kungariket, har det ökande genomslaget av 
import från låglönekonkurrenter resulterat i minskande sysselsättning bland icke fackutbildad 
arbetskraft, medan det i USA och Förenade kungariket har resulterat i lägre löner för manuellt 
arbete. 
För gemenskapen är ett aktivt deltagande i internationaliseringsprocessen avgörande för att 
åstadkomma en fortsatt förbättrad levnadsstandard liksom generellt bättre 
sysselsättningsmöjligheter. För att kunna dra full nytta av en sådan internationell integration krävs 
dock stränga och omfattande åtgärder inom gemenskapen för att underlätta strukturanpassningar 
och omskolningssatsningar. ^ 
6.03.96 
-65-
(iv) Att skapa en ekologiskt uthållig ekonomisk tillväxt - Det är nuförtiden alltmer erkänt att 
det inte föreligger något enkelt linjärt samband mellan ekonomisk tillväxt och trycket på 
miljön. Även om en ökning av varu- och tjänsteproduktionen givetvis skulle leda till en ökad 
resursförbrukning och miljöförstöring tenderar de motverkande krafterna - som tekniskt 
framsteg, strukturomvandling och ökande preferenser för en ren miljö - ofta att kompensera 
denna ökning. Förutsatt att en lämplig politisk struktur etablerats kan man därför säga att 
det inte föreligger nägon inbyggd motsättning mellan ekonomisk utveckling och 
miljöhänsyn. 1 det långa loppet kommer troligen den ekonomiska framgången att i själva 
verket vara beroende av en sund miljö. 
En av de viktigaste förutsättningarna för en harmonisk utveckling av den ekonomiska 
aktiviteten och miljön är - i enlighet med principen att den som förstör miljön skall betala 
kostnaderna - att marknadsaktörerna får de rätta prissignalerna. Endast om marknadspriset 
avspeglar både de privata och de miljömässiga kostnaderna kommer det att vara möjligt att 
nå en miljömässigt uthållig ekonomisk tillväxt. 
Även om det måste betonas att miljöpolitiken har ett värde i sig kan den också ge ett positivt 
bidrag till sysselsättningen. Miljöpolitiken kan ge vinster för sysselsättningen huvudsakligen 
genom att inkomster från miljöskatter far kompensera den aktuella minskningen i sociala 
avgifter för lågavlönad arbetskraft. Försiktighet mäste iakttas bäde med hänsyn till 
omfattningen av dessa potentiella sysselsättningsvinster frän sädana skattereformer och med 
hänsyn till de specifika förutsättningar som mäste vara uppfyllda för att sädana fördelar 
skall kunna nås. Det mesta tyder på att en väl utformad miljöpolitik skulle kunna ha en 
positiv effekt på sysselsättningen men att den troligen blir mycket måttlig och säkerligen 
inte erbjuder en fullständig lösning på de nuvarande europeiska sysselsättningsproblemen. 
Även energisektorn kan bidra till ekonomisk tillväxt och sysselsättning genom att bli mer 
konkurrensinriktad. Att åstadkomma en enda energimarknad genom integration av gas- och 
elektricitetssektorerna är den första förutsättningen härvidlag. 
En aktiv arbetsmarknads- och utbildningspolitik kan förbättra arbetsmarknadens effektivitet genom 
att matcha efterfrågan med arbetskraftsutbudet. Dessutom kan strukturreformerna i positiv riktning 
påverka vissa av de nyckelfaktorer som ger upphov till social utslagning, speciellt genom 
koncentrerade insatser för att höja arbetarnas användbarhet på arbetsmarknaden. Detta gäller i 
synnerhet för de grupper som stängts inne i den strukturella arbetslösheten. Denna politik har därför 
en viktig social dimension dä den bidrar till att vidmakthålla och förstärka sammanhållningen och 
den gemensamma synen pä sociala frågor i unionen. 
6.03.96 
-66-
En makalöst snabb teknisk utveckling, nytillkomna producenter av traditionella produkter och en 
accelererad globaliseringsprocess leder till skarpare konkurrens på såväl internationella som 
nationella marknader. Detta framkallar i sin tur grundläggande förändringar i ekonomin säväl vad 
gäller branscher och företag som yrkesskicklighet. Ekonomierna rör sig snabbt mot en diversifierad 
och kunskapsbaserad produktion av varor och tjänster och företagen organiseras då på ett mindre 
hierarkiskt och mer decentraliserat sätt, vilket leder till att det skapas av nya högt kvalificerade 
befattningar som är knutna till verksamheter med allt större komplexitet. Medan nya arbetstillfällen 
otvivelaktigt tillkommer genom denna strukturomvandling består biverkningarna i att processen 
också kräver djupgående förändringar inte bara i arbetsorganisationen utan också i den 
yrkesskicklighet som behövs. 
Denna globaliseringsprocess bör dock inte ses som ett negativt fenomen eftersom den ytterst skapar 
en mer effektiv, världsomfattande resursallokering. Det bör också understrykas att den ökade 
konkurrens som globaliseringen oundvikligen medför inte bör bemötas med malplacerade rop på 
protektionistiska åtgärder eller på drastiska lönenedskärningar. Den bör i stället mötas med en 
politik som syftar till att höja gemenskapens naturliga komparativa fördelar särskilt med avseende 
på högt kompetent och välutbildad arbetskraft. Det finns en klar koppling mellan den multilaterala 
handelsliberaliseringen och de europeiska producentemas ökade tillgång till marknader i tredje land 
ä den ena sidan och bättre tillväxt och sysselsättningsmöjligheter i gemenskapen ä den andra. 
Kommissionen har nyligen lagt fast en strategi för att säkerställa förbättrad tillgång till marknader 
genom att till fullo utnyttja Världshandelsorganisationens regler och rättigheter ifråga om handeln 
samtidigt som ytterligare liberaliseringsåtgärder eftersträvas. 
Sammanfattningsvis står det således klart att makroekonomiska och strukturinriktade åtgärder bör 
användas parallellt i ett klimat av ökad tillförsikt och ökad social konsensus. Denna syn delas av de 
o europeiska arbetsmarknadsparterna . Utan tillväxt är strukturåtgärder svårare att genomföra och 
kan till och med ha icke önskvärda effekter. Den politik som utformats för att förbättra varu- och 
tjänstemarknadernas funktion skulle således kunna resultera i att den totala produktiviteten ökar 
utan att ge nettotillskott av sysselsättning. På likartat sätt kan arbetsmarknadspolitiken för det mesta 
nå sina mål endast om tillväxten säkerställer att ett tillräckligt antal faktiska arbetstillfällen skapas 
och att den nödvändiga finansieringspotentialen föreligger. På samma gång är en förbättring av 
"Den internationella handelns världsomspännande utmaning: en marknadsstrategi för Europeiska 
unionen", Meddelande från kommissionen 1996, KOM(96) 53. 
"Arbetsmarknadens parters riktlinjer för att omvandla återhämtningen till en uthållig och 
arbetsskapande tillväxtprocess", gemensamt yttrande utarbetat av den sociala dialogens 
makroekonomiska grupp, 16 maj 1995. 
6.03.96 
-67-
konkurrensförmågan och arbetsmarknadens funktion nödvändig för att bibehålla uthållig tillväxt på 
medellång sikt eftersom risken för inflationistisk press på producentpriser och löner då begränsas. 
2.5.2. Initiativ tagna under 1995 för att få varumarknaderna att fungera 
bättre 
Vikten av att genomföra reformer som syftar till att stärka de krafter som bidrar till inhemsk tillväxt 
och till att förbättra dynamik och konkurrensförmåga i gemenskapens ekonomier har på goda 
grunder återupprepats i gemenskapens dokument genom åren. I detta hänseende har man särskilt 
betonat vikten av att fullt ut utnyttja de möjligheter som den inre marknaden skapar. Europeiska 
rädet i Madrid i december 1995 bekräftade ånyo den vikt som rådet fäster vid genomförandet av 
redan mycket framgångsrika initiativ genom att fokusera på behovet av att införa mer konkurrens 
inom många sektorer för att förbättra konkurrensförmågan och därigenom skapa sysselsättning. Då 
det gäller medlemsstaternas införlivande av direktiven om den inre marknaden på detta område 
införlivades sådana direktiv till 93,2 % fram till den 21 november 1995, och det nationella 
införlivandet sträckte sig från 87,8 % till 99,1 %. Problem i samband med införlivandet (d.v.s. 
försenat eller partiellt införlivande, bristande överensstämmelse) förekommer inom följande 
sektorer: offentlig upphandling, försäkring, fri rörlighet för personer, ny teknik och nya 
tjänster(audio-visuella) samt intellektuell och industriell upphovsrätt. 
Insatserna för att säkerställa bättre villkor för de europeiska företagens effektivitet och 
konkurrensförmåga fortsatte under 1995. I juli 1995 överlämnade den oberoende expertgruppen 
för juridisk och administrativ förenkling sin slutrapport och kommissionen åtog sig att lägga fram 
konkreta åtgärder för att garantera att en sådan förenklingsprocess genomförs. I detta hänseende 
hänvisade Europeiska rädet i Madrid till kommissionens rapport om den oberoende expertgruppens 
utredning och anmodade kommissionen att lägga fram sitt nya förslag till konsolidering av 
gemenskapens lagstiftning samt hemställde att rådet skulle agera så snart som möjligt i denna fråga. 
Kommissionens handlingsprogram för industrins konkurrensförmåga stöddes av rådet och 
kommissionen tillsatte Rådgivande gruppen för konkurrensfrågor, under ordförandeskap av il 
signor Ciampi, i vilken ingår experter och industriledare på hög nivå. Gruppen framlade sin rapport 
om konkurrensförmågan vid Europeiska rådet i Madrid som anmodade Europeiska rådet att pröva 
dess rekommendationer. 
Vad gäller informationssamhället lade kommissionen under 1995 fram viktiga förslag på 
telekommunikationsområdet . Dessa förslag, som i huvudsak gällde infrastrukturen och 
6.03.96 
-68-
tillhandahållandet av allmänna tjänster, syftade till att säkerställa en större liberalisering av 
regelverket. 
Med avseende på nyckelområdet små och medelstora företag studerade Europeiska rådet i Madrid 
kommissionens rapport om den betydelse som detta område har som källa till sysselsättning, tillväxt 
och konkurrensförmåga. Kommissionens rapport underströk behovet att förenkla de administrativa 
regler som gäller för dessa företag i syfte att avlägsna hinder som påverkar deras funktion på den 
inre marknaden, att förbättra deras finansieringsmöjligheter och att säkerställa bättre tillgång till 
information, utbildning och forskning för dessa företag. Rådet hemställde att kommissionen skulle 
vidta åtgärder i anledning av rapporten sä snart som möjligt för att verkställa ifrågavarande 
rekommendationer. Med anledning av denna begäran väntas kommissionen godkänna ett nytt 
flerårigt program för små och medelstora företag i mars och framlägga detta för rådet. Även nästa 
integrerade program för denna typ av företag är under förberedelse. 
Ifråga om de transeuropeiska näten gjordes vissa framsteg under 1995. På alla områden -
transporter, telekommunikationer och energi - fortgick prövningen av de olika förslagen. 
Beträffande energisektorn antog rådet i juni gemensamma riktlinjer. Syftet var tvåfaldigt: att främja 
utvecklingen av nätverk i allmänhet och att underlätta genomförandet av de prioriterade projekt som 
angavs av rådet vid mötet i Essen i december 1994. Under hösten antog rådet formellt en förordning 
om finansieringen av de transeuropeiska näten och i enlighet med dessa bestämmelser kunde 
kommissionen i december fatta beslut om gemensam finansiering av ett antal 
genomförbarhetsstudier på energiområdet. Europeiska rådet i Madrid bekräftade den väsentliga roll 
som de transeuropeiska näten har för att förbättra konkurrens, sysselsättning och sammanhållning 
inom unionen. Det välkomnade de framsteg som nyligen gjorts på detta område och anmodade 
Europeiska rådet och parlamentet att snabbt avsluta arbetet på en ramlagstiftning. Europeiska rådet 
uppmanande medlemsstaterna att prioritera genomförandet av projekten och speciellt de som 
utpekats som särskilt viktiga. Slutligen anmodade rådet ECOFIN att på grundval av kommissionens 
förslag fatta de beslut som krävs för att komplettera tidigare anvisade finansiella resurser Detta 
förslag väntas snart bli förelagt rådet.. 
Struktur- och sammanhållningsfonderna fortsatte att lämna viktiga bidrag till EU:s balanserade 
utveckling. Strukturfondernas stöd till svagare regioner uppgick i själva verket till 22 miljarder ecu, 
koncentrerade till investeringar i produktionskapacitet, fysisk infrastruktur och humankapital. Mer 
6.03.96 
-69-
än 2 miljarder ecu delades ut från sammanhållningsfonderna till fattigare länder, fördelade på 
transport- och miljöåtgärder. 
Vad slutligen gäller miljöområdet välkomnade Europeiska rådet vid mötet i Madrid den klara och 
avgörande roll som gemenskapen har på det internationella planet när det gäller att skydda miljön. I 
avsikt att genomföra ekonomiskt effektiva åtgärder för att hjälpa gemenskapen att uppfylla sina 
internationella åtaganden att stabilisera utsläppen av växthusgaser framlade kommissionen i maj 
1995 ett förslag till direktiv om en reviderad energiskatt på koldioxid (C02). Detta förslag till 
direktiv innehöll riktlinjer som kommer att göra det möjligt för medlemsstaterna att på nationell nivå 
införa C02-skatter som är förenliga med gemenskapens lagstiftning. Också på andra områden är 
rättvisa och effektiva prisåtgärder nödvändiga för att miljöutvecklingen inom gemenskapen skall bli 
gynnsam på lång sikt. Kommissionen publicerade i december 1995 en grönbok i syfte att initiera en 
bred diskussion om lämplig politik för att internalisera de externa transportkostnaderna inom 
gemenskapen. Till detta kommer ekonomiska stimulansåtgärder till försöksprojekt som skall främja 
långsiktigt uthållig produktionsteknik och markanvändning etc. att bli tillgängliga så snart rådets 
förordning angående LIFE II antagits. Kommissionen aviserade vidare under 1995 pilotprojektet 
"Tillväxt och miljö" för att erbjuda finansiellt stöd, i form av lånegarantier, till små företag som 
genomför investeringar som antingen bidrar till energibesparing eller på annat sätt medför 
miljömässiga förbättringar. Slutligen utgav kommissionen i december 1995 en vitbok, Energipolitik 
för Europeiska unionen, som fokuserade på marknadsintegrationen som den centrala avgörande 
faktorn i gemenskapens energipolitik. Det bidrag som energisektorn kan lämna till en förhöjd 
konkurrenskraft i den europeiska ekonomin är att söka nå större effektivitet i organisationen av 
energisystemen och effektivare leverans av energitjänster. Vitboken föreslår att samverkan skall 
byggas upp genom att man etablerar ett system som främjar dialog, öppenhet och en gemensam 
analys av energipolitiska frågor som kan leda till identifiering av gemensamma energipolitiska mål. 
2.5.3. Arbetsmarknadsreformer: mer behöver göras 
Att skapa sysselsättning och bekämpa arbetslösheten utgör de främsta ekonomiska och sociala 
målen för Europeiska gemenskapen. I detta avseende är det uppmuntrande att gemenskapen för 
första gängen har en gemensam sysselsättningsstrategi, grundad på en kombination av en 
stabilitetsinriktad makroekonomisk politik som syftar till högre tillväxt, och strukturanpassning. 
Förslagen till strukturanpassning innefattar både fortsatta förbättringar i varu- och 
tjänstemarknadernas funktion, i enlighet med vad som sagts i avsnitt 2.5.2., och en 
6.03.96 
-70-
arbetsmarknadspolitik som syftar till att förbättra yrkesskicklighet och kompetens liksom all främja 
en generell flexibilitet, vilket är avgörande för att stärka ekonomins tillväxtkapacitet. 
Även om viktiga delar av helhetslösningen består i att identifiera problemens natur och att skissera 
en adekvat politik ligger den största utmaningen i genomförandefasen. Sedan den allmänna 
sysselsättningsstrategin antogs av Europeiska rådet i Essen i december 1994 har medlemsstaterna 
börjat förnya och förbättra sin nuvarande arbetsmarknadspolitik i enlighet med de fem allmänna mål 
som överenskoms vid sistnämnda toppmöte och som konkretiserades i Cannes i juni 1995. 
Sedan Essen-strategin lanserades har i ett stort antal medlemsstater, och i varierande omfattning, en 
lång rad åtgärder införts som syftar till att förbättra den lågutbildade arbetskraftens 
yrkesskicklighet, till att minska de totala arbetskostnaderna, till att förbättra den aktiva 
arbetsmarknadspolitikens effektivitet och till att underlätta en högre arbetskraftsrörlighet. En första 
utvärdering av de insatser som genomförts gjordes av kommissionen, ECOFIN-rådet, rådet för 
arbetsmarknads- och socialärenden och arbetsmarknadens parter som en förberedelse till Europeiska 
rådet i Madrid i december 1995. Dessa olika rapporter framhöll att de insatser som hittills gjorts 
måste anses vara lovvärda och förtjänar erkännande. Trots detta betonade de att 
arbetsmarknadsreformer måste genomdrivas om en avgörande förbättring av gemenskapens 
sysselsättningsläge skall kunna åstadkommas. Med detta i åtanke identifierades ett antal områden 
där reformer eller förbättringar behövs pä nationell nivå. 
Dessa rekommendationer intogs i den gemensamma rapport som rådet (ECOFIN och rådet för 
arbetsmarknadsfrågor och sociala frågor) och kommissionen framlade vid Europeiska rådets möte i 
Madrid. Europeiska rådet godkände rapporten och bekräftade sin bestämda avsikt att ge 
sysselsättningsmålet högsta prioritet i Europeiska unionen under de närmaste åren och uttryckte sin 
tillfredsställelse med det sätt på vilket Essen-strategin, grundad på nära samverkan mellan alla 
intresserade parter, hade omsatts i praktisk handling under 1995 . Det betonades att denna strategi 
fortsättningsvis skulle utgöra ramen för medlemsstaternas fleråriga program och för utvecklingen av 
deras arbetsmarknadspolitik. Konkret uppmanades medlemsstaterna att prioritera insatser på 
följande områden i de fleråriga programmen för sysselsättning och att därvid särskilt tillämpa 
programmen på vissa missgynnade kategorier som förstagångs-arbetssökande, långtidsarbetslösa 
och arbetslösa kvinnor: 
• Att införa ytterligare utbildningsprogram, särskilt för arbetslösa 
6.03.96 
-71 -
• Att göra företagens strategier mer flexibla inom sådan områden som arbetsorganisation och 
arbetstider 
• Att säkerställa en struktur för icke-lönerelaterade kostnader som är förenliga med målet att 
minska arbetslösheten 
• Att fortsätta den nuvarande återhållsamma löneutvecklingen genom att koppla den till 
produktiviteten som en central förutsättning för att främja ett intensivt utnyttjande av 
arbetskraftsfaktorn i produktionen 
• Att nå maximal effektivitet i socialförsäkringssystemen så att dessa, även om nuvarande nivåer 
så långt möjligt bör bibehållas, inte utgör en faktor som avhåller arbetslösa från att söka arbete 
• Att verka för övergång från en passiv arbetsmarknadspolitik, som syftar till skydda de 
arbetslösa, till aktiva åtgärder för att skapa sysselsättning 
• Att väsentligt förbättra systemen för information till arbetsgivare och arbetssökande 
• Att främja lokala sysselsättningsinitiativ. 
Slutligen begärde Europeiska rådet i Madrid att rådet (ECOFIN och rådet för arbetsmarknadsfrågor 
och sociala frågor) och kommissionen skulle kontinuerligt övervaka och utvärdera medlemsstaternas 
framsteg i samband med deras ansökningar om anslag till de fleråriga sysselsättningsprogrammen 
och inge en andra gemensam årsrapport till dess möte i december 1996. På detta sätt bekräftade 
Europeiska rådet ånyo sin beslutsamhet att säkerställa fortsatt framgång för 
sysselsättningsstrategin, som är fokuserad på behovet att få till stånd en mer 
sysselsättningsskapande tillväxt, stödd av strukturreformer med uppgift att eliminera nuvarande 
stelhet och att fä de nationella arbetsmarknadenia liksom gemenskapen att fungera mer effektivt. 
6.03.96 
72-
DELB 
DE ENSKILDA MEDLEMSSTATERNAS 
EKONOMISKA LÄGE OCH POLITIK 
6.3.1996 
-73 
BELGIEN 
Låg konsumtion bromsar tillväxten 
För 1995 beräknas den ekonomiska tillväxten till 1,9%, cirka 0,25 procentenheter lägre än 
1994. Efter en period av stark ekonomisk aktivitet under sista kvartalet 1994 och första 
kvartalet 1995 sjönk aktivitetsnivån under andra och tredje kvartalen 1995. Arbetslösheten 
(Eurostat-definition) steg under hela 1995, från 10,0 % för 1994 till 10,2%. Under 1995 gjorde 
Belgien stora framsteg på vägen till nominell konvergens: l)nflationen föll till 1,5% och 
förblev därmed en av de lägsta inom unionen och 2) udgetunderskottet sjönk från 5,3% av 
BNP 1994 till beräknade 4,5%. 
Tabell 1 
Belgien: Makroekonomisk utveckling 
BNI» tillväxt 
(förändring i %) 
Total iiihcirak efterfrågan 
(förändring i %) 
Sysselsättning (förändring i %) 
Arbetslöshet (%) 
Inflation (förändring i % ) 
Bytesbalans 
(% av BNP) 1986-90 1991-93 1994 1995 
3.0 
3.8 
1.1 
8.7 
23 
1.4 0.8 
0.8 
•0.6 
7.6 
25 
2.6 2.2 
1.4 
-0.7 
10.0 
3.0 
4.3 1.9 * 
1.5 • 
0.4 * 
10.2 
1.5 
5.0 
För definitioner, se tabell 2. 
Källa: Kommissionens prognos (november 1995) 
+ Med hänsyn till senaste tillgänglig information Under 1995 sjönk tillväxten av BNP 
från 2,2% för 1994 till 1,9%. De 
främsta orsakerna till detta har varit 
den svaga utvecklingen av den 
privata konsumtionen med en tillväxt 
av endast 1,4% i fasta priser för 1995 
(i stort sett samma som föregående 
år), och ett beräknat neutralt bidrag 
från investeringar i lager till den 
ekonomiska tillväxten (under 1994 
hade förändringar i lagerinvesteringar 
givit ett positivt nettobidrag på 
0,3%). Trots att hushållens sparkvot föll under såväl 1994 som 1995 ligger den fortfarande på 
19% av den disponibla inkomsten, vilket är en relativt hög nivå med europeiska mått mätt. 
Bristen på dynamik i den privata konsumtionen återspeglar i huvudsak tre faktorer: 1) åg 
tillväxt för den disponibla inkomsten, 2) åliga utsikter på arbetsmarknaden, och 3) säkerhet 
inför ytterligare åtstramningsåtgärder liksom den inverkan den planerade reformen av det 
sociala trygghetssystemet kommer att fa. 
Investeringarna, speciellt inom industrin, spelade en viktig roll för tillväxten under 1995. 
Företagens investeringar växte med ca 5% under 1995, vilket avspeglar ett högt 
kapacitetsutnyttjande inom tillverkningsindustrin sedan 1994, tillsammans med en förbättrad 
lönsamhet. Bostadsbyggandet beräknas ha ökat med ca 1% under 1995. Exportens tillväxt låg 
6.3.1996 
74 
kvar på ungefär samma nivå under 1995 som föregående år trots den vikande internationella 
efterfrågan och trots den effektiva reala förstärkningen av den belgiska francen. 
Återhållsamheten i lönebildningen till följd av reallönestoppet inom den privata sektorn och 
antagandet av ett s.k. "hälsoindex" som används för att anpassa lönerna1 bör leda till en 
förstärkning av konkurrenskraften. 
Den nominella konvergensen fortskrider 
Den bild av en stabil monetär utveckling som visats i Belgien under senare år fortsatte under 
1995. Inflationstakten (mätt med KPI) minskade från 2,4% under 1994 till ca 1,5% för 1995, 
vilket är ett av de lägsta inflationstalen inom unionen. Inflationen för 1996 förväntas ligga kvar 
på en låg nivå. 
Tabell 2 
Belgien: Ekonomiskpolitiska indikatorer 
1986-90 1991-93 1994 1995 
Penningmängd 
(förändring i %) 
Budgetsaldo 
(% «v BNP) 
Offentliga sektorns bruttoskuld 
(% av BNP) 
Nomination per capita 
(förändring i %) 
Reallön per capita 
(förändring i %) 9.1 -4.8 
-7.2 -6.8 -53 -4.5 
133.0 136.0* 133.R 
3.8 5.7 4.9 2.7 
3.1 1.8 1.1 
Källa: Kommissionens prognos (november IVVf) 
* Med hänsyn till senaste tillgänglig information 
Definitioner: 
Arbetslöshet: harmoniserad Eurostat definition, med undantag för Österrike där 
OECD-statistik används. 
Inflation: privat konsumtionsde flätor 
Penningmängd: bred definition (M2/M3) 
Budgetsaklo: Offentliga sektorns utlåning/upplåning netto 
Nomination : Ersättning till anställda per capita 
Reallöner: Nominell lön per capita defbterade med privatkonsuntionsdeflator Under 1995 gjordes stora framsteg i 
arbetet på att minska obalansen i statens 
finanser. Budgetunderskottet minskade 
från 5,3% av BNP 1994 till beräknade 
4,5%, vilket i huvudsak speglar en 
minskning av den offentliga sektorns 
reala primärutgifter med ca 0,25%, 
tillsammans med .lägre räntekostnader 
och effektivare förvaltning av den 
offentliga sektorns skuld. Den offentliga 
sektorns brutto skuldkvot minskade för 
andra året i rad och uppgick 1995 till 
133,8% av BNP (137,9% år 1993). 
1 Dessa två åtgärder antogs inom ramen för den "totala planen" i november 1993. "Hälsoindexet" är lika med 
officiellt KPI exklusive tobak- och alkoholprodukter, bensin och diesel. "Hälsoindexet" undantar alltså från 
KPI sådana produkter som är speciellt påverkade av (höjningar av) punktskatter och bidrar härigenom till 
att i stor utsträckning eliminera sambandet mellan prisökningar och automatisk indexering av lönerna. 
6.3.1996 
-75-
Sedan konvergensprogrammet introducerades 1992 har regeringen vidtagit 
åtstramningsåtgärder i flera omgångar. Den federala budgeten för 1996 är det senaste 
åtgärdspaketet som syftar till att minska budgetunderskottet till 3% av BNP för 1996, med 
besparingar som tillsammans uppgår till 118 miljarder belgiska franc (eller 1,4% av BNP), av 
vilket ca en tredjedel är engångsåtgärder. Den offentliga sektorns budgetunderskott förväntas 
minska från 4,5% för 1995 till närmare 3% för 1996. 
Sedan slutet av 1993 har den belgiska francen varit en av de starkaste valutorna inom EMS. 
Under loppet av 1995 har räntemarginalen för de korta räntorna gentemot de tyska successivt 
minskat och är sedan slutet av 1995 försvunnen. Differensen för de långa räntorna har också 
krympt betydligt. Ränteutvecklingen återspeglar i stor utsträckning en förbättrad bedömning av 
Belgiens ekonomiska grundförutsättningar liksom det stärkta förtroende som hänger samman 
med den pågående konsolideringen av statens finanser. 
Obalanser på arbetsmarknaden kvarstår 
Sedan 1993 har Belgien visat ett avsevärt överskott i bytesbalansen på över 4% av BNP. 
Landet har emellertid förlorat konkurrenskraft sedan 1990. Mellan 1990 och 1995 har den 
relativa arbetskostnaden per enhet uttryckt i en gemensam valuta försämrats med nästan 13% 
jämfört med en grupp av 19 konkurrentländer. Med tanke på den trend till förstärkning av den 
nominella växelkursen som är förknippad med "franc fort"-politiken krävs det att Belgien håller 
ökningen av produktionskostnaderna under genomsnittet hos landets handelspartners. Detta 
kan åstadkommas: 1) genom relativt lägre ökningar av arbetskostnaderna uttryckt i lokal valuta 
och/eller 2) genom ökad produktivitet. 
Som ett resultat av bristande återhållsamhet i lönebildningen under första hälften av 1990-talet 
tvingas belgiska företag att öka arbetskraftens produktivitet för att förbli konkurrenskraftiga. 
Kapitalintensiva produktionsmetoder införs, som inte skapar ny sysselsättning. 
Mellan 1985 och 1995 ökade produktionen med ungefär 25%, medan sysselsättningen steg 
med knappt 3,5%. Det finns vissa utsikter för en omprövning av arbetsmarknadspolitiken 
under 1996 med tanke på att reallönestoppet upphör i början av 1997, och det verkar föreligga 
6.3.1996 
-76 
en bred social och politisk enighet om behovet att revidera lagen om "säkerställande av 
konkurrenskraft". 
Diagram 1 Belgien 
Förvärvsfrekvensen i Belgien och EUR3 (D*, F, NL) 
Arbetskraften som % av befolkningen 15 64 år Skillnad i procentenheter 
[TlmmmnrrinnrilllJLl 
1970 1972 1974 1976 1978 1980 1982 1984 1986 1988 1990 1992 1994 
•Ett förenat Tyskland fr.o.m. 1991 
Källa: Kommissionen Förvärvsfrekvensen är 
relativt låg i Belgien och 
arbetslöshetsperioderna 
långa. Detta tyder på att 
det kan föreligga ett 
samband mellan de relativt 
generösa reglerna för 
arbetslöshetsunderstöd och 
för möjligheten att av olika 
skäl göra uppehåll i 
förvärvsarbetet å ena sidan 
och den låga 
förvärvsfrekvensen å den 
andra. Åtgärder som syftar till att göra det mindre attraktivt att stå utanför arbetsmarknaden 
skulle kunna betala sig bra på medellång och lång sikt genom att minska obalanserna på 
arbetsmarknaden och underlätta finansieringen av de sociala trygghetssystemen. 
Budgeten för 1996 inkluderade ett antal åtgärder för att stimulera ny sysselsättning, nämligen 
arbetsdelning, temporära sänkningar av de sociala avgifterna för lågbetalda arbeten och 
åtgärder riktade mot vissa problemgrupper (t.ex. unga arbetslösa, långtidsarbetslösa osv.). 
Belgien har gjort avsevärda framsteg under senare år vad gäller nominell konvergens. Under 
samma tid har dock en besvärande obalans byggts upp på arbetsmarknaden, en obalans som 
kräver ytterligare korrigerande åtgärder för att få arbetsmarknaden att fungera bättre och för 
att åstadkomma en påtaglig minskning av arbetslösheten på medellång sikt. 
2 I lagen om "säkerställande av konkurrenskraft" (31.1.1989) fastställs ett antal kriterier för att bedöma 
utvecklingen av konkurrenskraften och vidta lämpliga korrigeringsåtgärder. 
6.3.1996 
77-
DANMARK 
Stark tillväxt understödd av en balanserad ekonomisk politik 
Återhämtningen i Danmark började redan 1993, något tidigare än i övriga kontinentala 
medlemsstater, och förstärktes året därefter då produktionen uppvisade en tillväxt av 4,4%. 
1995 var på det hela taget ännu ett år med god tillväxt och fortsatt sjunkande arbetslöshet. 
Eftersom året gick blev emellertid det cykliska mönstret allt mer likt det som gällde för resten 
av Europas länder: stark tillväxt under årets första månader och därefter avtagande. 
I likhet med majoriteten av övriga medlemsstater har Danmark goda grundförutsättningar och 
det finns skäl att förmoda att den nuvarande tillväxtminskningen bara är tillfällig. Lönsamheten 
är god, de långa och korta räntorna är låga och konsumenternas tillförsikt ligger alltjämt på en 
hög nivå. Alla dessa faktorer tyder på att tillväxten åter borde kunna skjuta fart. 
Den privata konsumtionen var fortsatt dämpad under andra halvåret 1995. Detta måste 
emellertid ses mot bakgrunden av en mycket stark tillväxt under 1994, vartill kommer 
förhållandevis höga långfristiga realräntor som har stimulerat sparande. 
Maskininvesteringarna ökade starkt 
under 1995, huvudsakligen som en 
följd av det höga 
kapacitetsutnyttjandet inom industrin 
och den höga lönsamheten inom 
tillverkningsindustrin. Byggandet 
däremot ökade bara i blygsam 
omfattning beroende på de höga 
räntenivåerna i början av året. Vid 
slutet av 1995 syntes dock tecken på 
att ett smärre uppsving möjligen kan 
förväntas. Eftersom tidigare investeringar ökat produktionskapaciteten, och med tanke på att 
orderingången verkar ha stagnerat, torde maskininvesteringarna knappast ha ökat ytterligare 
under andra hälften av 1995. Tabell I 
Danmark: Makroekonomisk utwckling 
I fl 1986-90 1991-93 1994 1995 
].— — 
BNP tillväxt 1.4 12 4.4 3.4 
(förändring i %) 
Total inhemsk efterfrågan 0.4 0.0 52 45 
(förändring i %) 
Sysselsättning (förändring i %) 0.9 -1.1 -02 2.1 
Arbetslöshet(%) 6.4 92 82 6.7 
Inflation (förändring i %) 3.7 1.8 1.0 2.0 
Bytesbalans -2.1 22 2.0 15 
(% av BNP) 
För definitioner, se tabell 2 för Belgien. 
Källa: Kommissionens prognos (november 1995) 
6.3.1996 
78-
Tabell 2 
Dannwrk: Ekononiiskpolitiska indikatorer 
1986-90 1991-93 1994 1995 
Penningmängd 6.3 6.8 -5.6 3.9 
(förändring i %) 
BudgetsaWo 0.9 -3.2 -3.8 -2.0 
(% av BNP) 
Offentliga sektorns bruttoskuld ' 60.7 713 75.6 73.6 
(% av BNP) 
Nominallön per capita 5.1 3.4 3.2 3.3 
(förändring i %) 
Reallön per capita 1.4 1.6 2.2 1.3 
(förändring i %) 
För definitioner, se tabell 2 för Belgien. 
Källa: Kommissionens prognos (november 1995) 
'Statligt tillgodohavande hos centralbanken, Sociala Pensionsfondens innehav av icke 
statliga obligationer samt offentliga företags skulder utgjorde ca 23% av BNP år 1994. 
på en minskad utlandsskuld. Utsikterna för den danska 
komma att påverkas positivt av större växelkursstabilitet, 
tillväxt på exportmarknaderna försämrats på senare tid. Den minskade tillväxten på viktiga 
exportmarknader har påverkat den 
danska exporten negativt, och 
förstärkningen av den danska 
kronan under första hälften av 
1995 kan ha hämmat exporten 
ytterligare. Importen dämpades 
jämfört med den tvåsiffriga 
tillväxten under 1994 och 
överskottet i bytesbalansen förblev 
tillfredsställande. Till detta har 
även bidragit att ränteutgifterna för 
utlandsskulden minskade, vilket i 
sin tur berodde på lägre räntor och 
exporten nästa år kan å ena sidan 
men å andra sidan har utsikterna för 
Trots en stark tillväxt och en kraftig minskning av den registrerade arbetslösheten är den 
danska inflationen fortsatt dämpad. Under 1995 ökade konsumentpriserna med 2%. Detta 
förmånliga inflationsläge Diagram 1 Danmark 
Diskonto och reporäntor 1994 och 1995 
7,5 
6,5 
4.5 h 
3,5 J I L i i i i I I I I L 
FMAMJ JASONDJ 
1994 FMAMJ JASONDJ 
1995 1996 
Källa: Kommissionen kan delvis förklaras med 
förstärkningen av den 
danska kronan. Det 
verkar dessutom som 
om de danska 
löneavtalen håller på att 
anpassas till de låga 
danska 
konsumentprisökningarn 
a, vilket minskar risken 
för en ogynnsam pris-
och löneutveckling. 
Samtidigt som åtstramningspolitiken fortsatt har de korta och långa räntorna gått ner på 
samma sätt som i de flesta andra länder (diagram 1). Styrräntorna gick upp under våren 1995 i 
samband med att den danska kronan utsattes för tryck. Sedan dess har den danska kronan 
tillsammans med de andra kärnvalutorna apprecierats gentemot de flesta andra valutor, och de 
6.3.1996 
-79-
monetära institutionerna har sänkt diskontot och andra styrräntor. De långa räntorna har också 
gått ner under 1995. 
Den registrerade arbetslösheten i Danmark ökade from. 1987. Situationen förändrades 1994 
när arbetslösheten började minska. Denna gynnsamma utveckling fortsatte under 1995. 
Sysselsättningen ökade snabbare än arbetskraften och aktiva arbetsmarknadsåtgärder 
(förtidspensionering, specialiserad yrkesutbildning, allmän utbildning) pressade ner den 
registrerade arbetslösheten ytterligare. Det förbättrade sysselsättningsläget har inte medfört 
några kraftiga löneökningar trots att den registrerade arbetslösheten nu börjar närma sig den 
nivå där man kan förvänta sig ett visst inflationstryck. 
Fortsatt åtstramning och strukturella reformer 
Efter att under en begränsad tid ha bekämpat konjunkturnedgången 1992/93 med en expansiv 
finanspolitik har den danska regeringen återgått till en åtstramningspolitik fr.o.m.1995. Den är 
bl.a. ett resultat av 1993 års skattereform som genomförs under perioden 1994-98 och som 
innebär att inkomstskatten i viss utsträckning ersätts av miljöskatter. Långtgående 
budgetåtstramning tillsammans med starka automatiska stabiliseringsfaktorer har i hög grad 
förbättrat de offentliga finanserna. För 1995 beräknas den offentliga sektorns nettoupplåning 
ha uppgått till ca 2% av BNP, och bruttoskuldkvoten har med stor sannolikhet fortsatt sin 
nedåtgående trend. Utsikterna på kort sikt visar på en fortsatt minskning av 
budgetunderskottet och statsskulden. 
Åtgärder av strukturell natur kommer även i framtiden - inte minst med tanke på den ihållande 
arbetslösheten - att spela en viktig roll. Under hela 1995 gjordes stora ansträngningar att 
förbättra utbildningen och öka rörligheten för att förhindra spänningar på arbetsmarknaden. 
Ytterligare strukturella förbättringar läggs fram i budgeten för 1996, åtgärder som syftar till att 
förhindra ungdomsarbetslöshet, skärpa reglerna för arbetslöshetsförmåner, förbättra 
statssubventionerade jobb och yrkesutbildning samt att skapa jobb för äldre och människor 
med funktionshinder. Dessutom skall den maximala tiden under vilken arbetslöshetsförmaner 
kan utgå att minskas från sju till fem år. Dessa synnerligen behövliga strukturella reformer 
kommer att få full effekt under de närmaste åren. 
Budgetåtstramningen och de fortsatta strukturella reformerna utgör viktiga politiska åtgärder i 
rätt riktning. Dock krävs ytterligare ansträngningar för att garantera en positiv 
makroekonomisk utveckling på medellång sikt. Särskilt viktigt är att förbättra flexibiliteten på 
arbetsmarknaden och att satsa på utbildning. 
6.3.1996 
80-
TYSKLAND 
Långsammare återhämtning under 1995 
Under 1994 kom Tyskland ut ur lågkonjunkturen med en ganska stark återhämtning: BNP 
ökade med 2,9%. Uppgången hade draghjälp av en stigande tillväxt inom exporten och 
investeringarna, särskilt inom byggandet. Återhämtningstakten minskade i viss utsträckning 
under andra hälften av 1994 och mer påtagligt under 1995, varför den ekonomiska tillväxten 
blev ca 2% under det senare året, betydligt lägre än förväntat. 
En av de avgörande faktorerna bakom avmattningen var att investeringarna gradvis tappade 
fart: medan bruttoinvesteringarna under sista kvartalet 1994 fortfarande växte med nästan 7% 
jämfört med föregående år, hade de under tredje kvartalet 1995 fallit under föregående års 
nivåer. Inte bara byggandet utan även maskininvesteringarna minskade trots ett relativt högt 
kapacitetsutnyttjande. Även exporten minskade efter hand, delvis beroende på att tillväxten på 
exportmarknaderna var svagare än 1994. Den inhemska konsumtionen däremot var - om också 
inte speciellt dynamisk - ändå sakta på väg uppåt efter att ha varit ganska svag under hela 
1994. 
Diagram 1 Tyskland 
Förtroendeindikatorer faller och investeringarna går ner 
Tillverkning Byggande 
Index 1985 = 100 Ärlig förändring i% Index 1985 = 100 Ärlig förändring i % 
10 130 
120 \-
110 
100 h 
90 
80 TT 
^\ 
'Tre månaders glidande medelvärde 
—1'flrtrocndcindikator hnlvAr (vänstra sknlapi) 
•Maskininvestcringar (högra skalan) 
i i i i i i i i i i i i i t i. i i i i i i i i i 10 130 
120 
110 
100 h 
90 
80 Tre månaders glidande 
medelvärde 
—Förtroendeindikator halvår (vänstra skalar ) 
•Bygginvestcringar (högra skalan) 
| 1994 j 1995 | 
Källor: Statistisch.es Bundesamt, Kommissionen 1994 1995 
Nedgången i investeringarna föregicks i början av året av en försämring i det ekonomiska 
klimatet. Tillförsikten inom industrin, som nått höga nivåer under den tidigare 
6.3.1996 
-81 -
återhämtningsfasen, föll dramatiskt efter januari 1995. Inom byggsektorn var en nedgång 
allmänt förutsedd. Skälet var den successiva avvecklingen av olika skattemässiga 
stimulansåtgärder (diagram 1). 
Förtroendekrisen hörde ihop med 
förnyad oro över Tysklands 
industriella konkurrensförmåga 
som redan tidigare påverkats i 
negativ riktning genom en 
kombination av en stark tysk mark 
och höga löneökningar (diagram 2) 
Hård kostnadskontroll, 
omstruktureringar, omfattande 
personalnedskärningar och måttliga 
löneökningar var på väg att vända 
trenden under 1994, då läget åter 
försämrades genom en rad faktorer: en revalvering av den tyska marken under sommaren 
1994, relativt höga löneökningar i början av 1995 och slutligen en ny förstärkning av den tyska 
marken i mars 1995. Vid det laget hade den tyska markens nominella effektiva växelkurs stigit 
med 8,3% på tolv månader . På hemmamarknaden påverkade skattehöjningar försäljningen 
negativt. Tabell 1 
Tyskland: Makroekonomisk utveckling 
f 1986-90 1991-93 1994 1995 
BNP tillväxt 2.9 1.9 * 
(förändring i%) 
Total inhemsk efterfrågan 2.8 1.8 • 
(förändring i %) 
Sysselsättning (förändring i %) -0.7 -02 • 
Arbetslöshet(%) 6.7 8.4 8.3 
Inflation (förändring i %) 2.7 2.0 * 
Bytesbalans -1.0 -1.3 -0.8 • 
(% av BNP) 
För definitioner, se tabell 2 för Belgien. 
Källa: Kommissionens prognos (november 1995) 
* Med hänsyn till senaste tillgänglig information 
Diagram 2 Tyskland 
Indikatorer för internationell konkurrenskraft i prishänseende 
(Tyskland jämfört med 20 industriländer) 
Index 1987 
120 100 
95 -Nominell effektiv växelkurs 
-Effektiv växelkurs i reala termer (total export deflator) 
J I I L 
1991 
Källa: Kommissionen 1992 1993 1994 1995 Den dystra ekonomiska 
stämningen ledde till att 
företagen blev mycket 
återhållsamma med 
nyanställningar. I västra 
Tyskland fortsatte 
sysselsättningen att sjunka 
under längre tid efter 
konjunkturuppgångens 
början än vid föregående 
återhämtning. Totalt sett 
visade sysselsättningen 
1995 ingen som helst 
förbättring jämfört med 1994. Alla nya arbetstillfällen som skapades i östra Tyskland i samband 
3 Effektiv kurs gentemot 18 industriländer 
6.3.1996 
-82 
med snabb ekonomisk konvergens, kunde inte fullt ut kompensera förlusterna i väst. 
Arbetslösheten ökade successivt under året. Trots konsumenternas vikande tillförsikt förblev 
sparkvoten i stor sett oförändrad. 
Ännu vid årets slut fanns det inte mycket som tydde på förbättringar, även om vissa branscher 
faktiskt visade tecken på att en mer positiv utveckling var på gång. Den stagnation som kunnat 
iakttas under 1995 behöver emellertid inte fortsätta under 1996. Ett flertal negativa faktorer 
kan förväntas försvinna eller minska i betydelse, och grundförutsättningarna för tillväxt torde 
således förbättras successivt under året. 
I synnerhet den stora räntesänkningen 
under 1995 kommer att stimulera 
ekonomin, på samma sätt som 
räntehöjningen 1994 var en viktig 
orsak till nedgången. De nominella 
korträntorna sjönk med över 
200 punkter under 1995 och de reala 
korträntorna ligger för närvarande 
strax över 2%. Det finns utsikter till 
ytterligare sänkningar av 
korträntorna. Apprecieringen av den 
tyska marken tycks ha upphört, varför 
trycket från utländsk konkurrens 
också bör lätta något. Tabell 2 
Tyskland Ekonomisk politiska indikatorer 
| 1986-90 1991-93 1994 1995 
Penningmängd 8.3 1.6 2.3 
(förändring i %) 
Budge tsaldo1 -3.2 -2.6 -3.6 • 
(% av BNP) 
Offentliga sektorns bruttoskuld 44.6 50.2 58.X 
(% av BNP) 
Nomination per capita 3.2 3.7 • 
(förändring i %) 
Reallön per capita 0.5 1.7 * I 
(förändring i %) J 
För definitioner, se tabell2 för Belgien. 
Källa: Kommissionens prognos (november 1995) 
* Med hänsyn till senaste tillgänglig information 
1 Pörbundsregeringens8kuklövertagandc 1W5 i samband med återföreningen 
(Treuhand och östtyska bostadsföretag) om DM 235 miljarder (6,75 % av BNP) 
är inte inkluderat 
Förbundsregeringen har tagit hänsyn till den nuvarande tillväxtpausen i sin ekonomiska 
årsrapport och har sänkt tillväxtförväntningarna för 1996 till 1,5%. Prognosen förutskickar att 
den ekonomiska aktiviteten ökar under loppet av 1996. Men eftersom den tröga starten på året 
gör en hög genomsnittlig tillväxt på årsbasis mindre trolig, räknar regeringen med att den totala 
sysselsättningen skall fortsätta att minska. Arbetslösheten förväntas stiga ytterligare under 
1996 till ca 10% av den tyska arbetskraften eller närmare 4 miljoner. 
Läget på arbetsmarknaden har förmått arbetsmarknadens parter, inklusive förbundsregeringen, 
att ingå en sysselsättningspakt. Enighet råder om det ambitiösa målet att halvera den 
registrerade arbetslösheten till slutet av decenniet. För att uppnå detta mål krävs kraftfulla 
6.3.1996 
-83-
åtgärder för att förbättra utbudssidan av den tyska ekonomin på medellång sikt. I sin 
ekonomiska årsrapport lägger regeringen fram ett 5O-punktsprogram för detta ändamål. 
Östra Tyskland: konvergensen går framåt, men djupt rotade problem kvarstår 
Efter att ha haft god tillväxt under tidigare år gick östra Tyskland åter starkt fram under 1995 
med 6%. Tillverkningsindustrins produktion fortsatte att stiga ännu snabbare, allt eftersom nya 
eller moderniserade fabriker kom igång med sin produktion. Boomen inom byggandet, där 
aktiviteten ökat med 21% under 1994, började samtidigt ebba ut. Under 1995 ökade 
sysselsättningen för andra året i rad och arbetslösheten föll åter. Den har dock stigit något 
sedan förra sommaren som ett resultat av avstannande tillväxt och mindre draghjälp av 
arbetsmarknadspolitiska åtgärder. 
Med en östlig (nominell) enhetsarbetskostnad som fortfarande överstiger nivån i västra 
Tyskland med ca en tredjedel kunde inga större förbättringar göras under 1995 beträffande 
konkurrenskraft. Löneökningarna saktade av men även produktivitetsförbättringarna. 
Fabrikerna är mer olikartade än på andra håll: några är mycket tekniskt avancerade och fullt i 
stånd att klara av västliga lönenivåer, medan andra är mindre produktiva och har svårigheter att 
överleva även med de lägre lönerna i öst. Ett sätt att lösa detta problem skulle kunna vara att 
gå in för relativt låga kollektivavtal, med utrymme för lönedifferentiering genom positiv 
löneglidning där omständigheterna tillåter detta. 
Den östra landsdelens mycket svaga konkurrenssituation är fortfarande påtaglig i många 
hänseenden. Fastän där finns ett stigande antal moderna fabriksanläggningar och fastän östra 
Tysklands export till EU ökade med ca 30% under 1995, så står östs export fortfarande bara 
för 2% av den totala tyska exporten. Detta skall jämföras med östra Tysklands andel av BNP 
som är 11%. Med nuvarande genomsnittliga lönsamhetsnivå kommer det att ta avsevärd tid att 
komma fram till västliga distributionsmönster. Vinsterna är fortfarande låga och företagen 
sårbara. Regionen kommer även i fortsättningen att vara beroende av transfereringar från väst, 
som för närvarande representerar ca 4,5% av Tysklands BNP. 
De offentliga finanserna: ingen ytterligare konsolidering under 1995 
Den offentliga sektorns nettoupplåningsbehov uppgick till 3,5% av BNP för 1993 och föll till 
2,6% för 1994. I början av 1995 förväntades underskottet minska ytterligare. Sedan dess har 
6.3.1996 
-84-
emellertid utsikterna försämrats och den preliminära officiella siffran för 1995 är nu 3,6%^. 
Denna omsvängning berodde till största delen på minskade skatteinkomster. Utöver följderna 
av en oväntat långsam tillväxt under 1995 uppstod ett större minus i direkta skatter än 
beräknat, något som berodde på flera speciella, huvudsakligen tillfälliga faktorer, t. ex. effekten 
av 1993 års konjunktursvacka på förra årets slutskattesedlar. Ändå uppgick de samlade 
skatteinkomsterna till 43,75% av BNP, den högsta skatt/BNP-kvoten någonsin, och ett resultat 
av återinförandet av den extra solidaritetsskatten om 7,5% av inkomstskatten. 
Den offentliga sektorns utgifter växte, speciellt för de sociala trygghetssystemen. Utgifterna för 
hälso- och sjukvård visade sig växa mer än väntat och en ny långvårdsförsäkring infördes. Och 
ändå låg myndigheternas utbetalningar under budget. Till en början fördröjdes ikraftträdandet 
av förbundsbudgeten på grund av de allmänna valen i oktober 1994, och när sedan bristen i 
skatteintäkterna blev uppenbar infördes restriktiva ad hoc-regler för utgiftshanteringen på alla 
myndighetsnivåer. Trots snabbt stigande räntekostnader som en följd av skuldåtaganden kan 
man konstatera att de primära utgifterna (med bortseende från utgifterna för de sociala 
trygghetssystemen) låg så gott som stilla i fasta priser. 
Den offentliga sektorns skuld steg till ca 59% av BNP vid slutet av 1995. Enbart övertagandet 
av skulder från Treuhand och bostadsföretag i öst motsvarade 6,75 procentenheters höjning av 
skuldkvoten. Vid det här laget har så gott som alla återföreningsrelaterade skulder, som delvis 
ackumulerats utanför budgeten, redan tagits över av förbundsregeringen. De har starkt 
bidragit till höjningen av skuldkvoten från knappt 41,5% år 1991. 
4 Siffran publicerad i början av 1996 av de tyska myndigheterna. Den är rensad från de skulder som 
övertagits från Treuhand och östliga bostadsföretag, och som uppgår till 6,75 % av BNP. 
6.3.1996 
-85-
GREKLAND 
Den makroekonomiska anpassningen -framsteg under 1995 
Den makroekonomiska utvecklingen under 1995 utmärktes av två avgörande faktorer: minskad 
inflationstakt och fortsatta ansträngningar att komma till rätta med budgetunderskottet. 
Samtidigt har realräntorna, även om de fortfarande varit höga, visat tendenser att sjunka, och 
den faktiska växelkursdeprecieringen har i stort sett stått i samklang med den grekiska 
centralbankens penningpolitiska mål. För 1996 beräknas den ekonomiska tillväxten sätta fart, i 
första hand hjälpt av en allt starkare hemmamarknad. 
Den ekonomiska aktiviteten i Grekland började återhämta sig under 1994, främst som ett 
resultat av externa ekonomiska förhållanden, medan den inhemska efterfrågan förblev svag. 
Tillväxten tog fart under 1995. Inhemsk efterfrågan, och i synnerhet bruttoinvesteringarna, 
började förstärkas medan den privata konsumtionen fortfarande var svag. De offentliga 
investeringarna hävdade sig bra, till stor del understödda av gemenskapens strukturfonder. 
Den inhemska aktiviteten har även åtföljts av en obetydlig ökning av underskottet i 
bytesbalansen. 
Den privata konsumtionens tillväxt 
var fortfarande svag under 1995 
med sina 1,4%, vilket i första hand 
speglar den blygsamma tillväxten 
av den reala inkomsten. 
Reallönerna steg med 0,5% under 
1995 efter att ha stigit med 1,3% 
under 1994. Men den reala 
disponibla inkomsten låg praktiskt 
taget stilla under 1995. 
Nyckelfaktorer i denna utveckling 
har varit genomförandet av 1994 års skattelagar, som ledde till en höjning av de direkta 
skatteinkomsterna, liksom sjunkande räntor, vilket begränsade tillväxten av 
icke-arbetsinkomster. Den privata konsumtionen hjälptes emellertid av sjunkande sparkvot, 
från 18,9% av den disponibla bruttoinkomsten 1994 till 17,9% för 1995. Denna sänkning av 
sparkvoten speglar sannolikt den kombinerade effekten av sänkta realräntor och av att 
osäkerheten inför skattereformen delvis försvunnit. Vidare har läget på arbetsmarknaden börjat ITabell 1 
Grekland: Makroekonomisk utveckling 
| || 1986-90 1991-93 1994 1995 
IBNP tillväxt 1.7 1.0 1.5 1.7 
(förändring i %) 
Total inhemsk efterfrågan 2.4 1.5 1.3 2.2 
(förändring i %) 
Sysselsättning (förändring i %) 0.7 0.0 1.9 1.0 
Arbetslöshet (%) 6.6 7.8 8.9 8.9 
| Inflation (förändring i %) 17.0 15.8 10.8 9.2 
| Bytesbalans -4.8 -45 -2.6 -2.7 
| (% av BNP) För definitioner, se tabell 2 för Belgie n. 
Källa: Kommissionens prognos (november 1995) 
6.3.1996 
86-
förbättras; arbetslösheten, som nådde en topp under lågkonjunkturen, har stabiliserats kring 
9,5% av arbetskraften. 
Tabell 2 
Grekland: Ekonomiskpolitiska indikatorer 
1986-90 1991-93 1994 1995 
Penningmängd 
(förändring i %) 
BudgcUuldo 
{% av BNP) 
Offentliga sektorns bruttoskuld 
(% av BNP) 
Nomination per capita 
(förändring i % ) 
Reallön per capita 
(förändring i % ) 21.1 
-13.0 
66.6 
16.7 
-0.3 13.9 
-11.7 
97.1 
10.7 
A.4 8.9 
-11.4 
113.0 
12.8 
1.8 10.4 
-9.3 
114.4 
9.8 
0.6 
För definitioner, se tabell 2 för Belgien. 
Källa: Kommissionens prognos (november 1995) Greklands relativt höga inflation har 
varit på väg ner sedan mitten av 1993, 
och för första gången på över 
tjugotvå år har 
konsumentprisinflationen varit 
ensiffrig under större delen av 1995. 
Mätt med deflatorn för den privata 
konsumtionen låg inflationen på i 
genomsnitt 9,2% under 1995, vilket 
skall jämföras med ett genomsnitt av 
närmare 16% under de tre första åren 
av 1990-talet. Det förbättrade 
inflationsutfallet har fatt hjälp av flera faktorer För det första har finanspolitiken under de 
senaste två åren gradvis blivit betydligt restriktivare än under tidigare år. För det andra har 
penning- och växelkurspolitiken varit restriktiv sedan 1991. En följd av detta har blivit att den 
importerade inflationen begränsats genom att försvagningen av drachman inte tillåts ske i 
samma snabba takt som förut. Dessutom har under-indexeringen av inflationsdifferensen 
gentemot Greklands gemenskapspartners medfört en förstärkning av den reala växelkursen. 
Samtidigt som detta gjort importerade varor billigare har det bidragit till att bromsa 
inflationsförväntningarna och har, tillsammans med förstärkningen av budgeten, fatt en 
disciplinerande effekt på den inhemska prissättningen. Slutligen har det framgångsrika 
bekämpandet av den faktiska inflationen sannolikt hållit tillbaka inflationsförväntningarna på 
produkt- och arbetsmarknaderna (sedan några år sträcker sig de nominella löneavtalen över en 
tvåårig horisont och - har tillsammans med klausuler som skyddar mot oväntad inflation -
allmänt bidragit till att minska det kostnadsledda inflationstrycket). 
Med en desinflationsstrategi som i stor utsträckning baseras på skatteomläggning och på att 
under-indexera deprecieringen av drachmans växelkurs i förhållande till Greklands 
inflationsdifferens gentemot ecun, har växelkursmålet understötts av en optimistisk syn på 
utsikterna till stabilisering och depreciering. Efter en framgångsrik insats för att avvärja en 
växelkurskris sommaren 1994, vilken utlöstes av liberaliseringen av de återstående 
valutarestriktionerna, har Greklands utländska valutareserv stigit till aldrig tidigare skådade 
6.3.1996 
-87-
nivåer, och stora nettokapitalinflöden ger stöd åt drachmans externa värde. I slutet av 
september 1995 omfattade Greklands reserver 16,1 miljarder amerikanska dollar. 
Kapitalinflödet har i stor utsträckning låsts för att förhindra att den inhemska likviditeten 
sväller utöver de mål som fastlagts i den grekiska centralbankens penningpolitiska program för 
1995. 
Realräntorna ligger fortfarande högt även om de visat en tendens att sjunka något under 1995. 
Den bestående höga inflationen liksom osäkerheten beträffande inflationsbekämpningens och 
budgetsaneringens fortsatta framgång resulterar i fortsatt höga riskpremier vid räntesättningen. 
Åtgärder för att sanera budgeten och främja konvergens 
Greklands budgetunderskott har förbättrats sedan 1994 då regeringens budgetmål började 
förverkligas. Under 1995 fortsatte ansträngningarna att minska budgetunderskottet och bromsa 
tillväxten av statsskulden. Den offentliga sektorns underskott har gått ner från 12,1% av BNP 
för 1993 (decenniets högsta siffra hittills) till 9,3% av BNP för 19955. På samma sätt har 
primärsaldot visat överskott sedan 1992. Underskottet förväntas minska ytterligare under 1996 
och primäröverskottet öka jämfört med förra året. Budgetpolitiken försvåras emellertid 
fortfarande av stora ränteutgifter, som för 1995 uppgick till 13,4% av BNP och nästan 35% av 
den offentliga sektorns samlade inkomster. 
Ränteutgifternas storlek speglar Greklands stora skuldsättning och de fortsatt höga räntorna på 
statsskulden. Trots en ihållande hög inflation nådde skuldkvoten 114,4% av 1995 års BNP, en 
ökning från 82,6% för 1990. Denna stora ökning speglar framför allt övertagandet av skulder 
som tidigare legat utanför den offentliga sektorns räkenskaper. Det är uppenbart att de 
primäröverskott som redovisats under senare år ännu inte räcker till för att stabilisera 
skuldkvoten, utan endast kan bidra till att bromsa dess tillväxttakt. 
Budgetsaneringen har byggt på att öka skatteinkomsterna genom att bekämpa skatteflykt, 
bredda skattebasen och förbättra skattesystemens effektivitet. Vidare skall tillväxten av 
primärutgifterna begränsas. Den offentliga sektorns samlade skatteinkomster har stigit från 
32% av BNP 1990 till 36,4% av BNP 1995, och en stor del av denna ökning kan hänföras till 
genomförandet av skattelagarna från april 1994. Begränsningen av primärutgifterna har varit 
Under sommaren 1995 inkluderade de grekiska myndigheterna sådan uppgifter i de offentliga 
räkenskaperna som tidigare utelämnats helt eller delvis. De reviderade uppgifterna, som använts här, visar 
en sänkning av den offentliga sektorns underskott från och med 1992. Revideringen har inte påverkat 
budgetsaneringens takt mellan 1993 och 1995 mätt som förändring i underskottskvoten, trots att kvoten nu 
är drygt en procentenhet lägre än år 1993. 
6.3.1996 
88 
mindre framgångsrik. De representerade nästan 31% av BNP 1995, en ökning från 29,4% för 
1992. 
Diagram 1 Grekland 
Den offentliga sektorns budgetkonsolidering 
Cykliskt justerade variabler som % av trendmässig BNP 1 
I—1'mnftnitgilUM (vnnstni »kul»») — InkmtMter (vAturtnt nknlnii) 
•Underskot! (högra sknlaii) m 1'iimftniHldo (högra skaliui) 
1988 1989 
Källa: Kommissionen Diagram 1 visar 
budgetsaneringens 
beståndsdelar sedan slutet 
av förra decenniet genom 
att jämföra uppgifter om 
skatteinkomster och 
primärutgifter (som 
justerats för cykliska 
fluktuationer) och anges 
som kvoter av BNP. 
Uppgifterna kan ses som 
representerande en 
åtstramningspolitik. 
Minskningen av primärunderskottet har pågått sedan 1992 och har huvudsakligen uppnåtts 
genom höjningar av skattekvoten, som har stigit från 32,3% av BNP 1990 till 38,0% för 1995; 
å andra sidan har de cykliskt justerade primärutgifterna förblivit på det hela taget stabila runt 
34% av BNP. 
Den viktigaste ekonomisk-politiska uppgiften är att säkerställa och ytterligare främja de 
framsteg som gjorts inom inflationsbekämpning och budgetförstärkning. Dessa framsteg utgör 
grundvillkor för en sänkning av realräntan och för att kunna främja och bibehålla ekonomisk 
tillväxt. Visserligen har det gjorts framsteg vad gäller konvergenskriterierna under de senaste 
två åren, men det som återstår att göra är av den omfattningen att konsolideringspolitiken 
måste fullföljas bestämt och målmedvetet även i fortsättningen. 
6.3.1996 
89-
SPANIEN 
Starkare ekonomisk återhämtning omgiven av många osäkra faktorer 
Trots avmattningen i den ekonomiska aktiviteten som inträdde under våren steg Spaniens BNP 
med 3% under 1995. Sysselsättningen steg kraftigt under året (2,7%) som en följd av den 
ekonomiska tillväxten, måttliga löneökningar och en flexiblare arbetsmarknad. Trots detta 
sjönk arbetslösheten bara marginellt på grund av höjd förvärvsfrekvens. Inflationen återtog sin 
nedåtriktade trend i maj 1995 medan den offentliga sektorns underskott låg i linje med 
konvergensprogrammets mål för 1995. Trots att importen växte snabbare än exporten under 
året låg bytesbalansens saldo nära noll, delvis som en följd av förbättrade s k terms of trade 
(dvs utvecklingen av export- respektive importpriserna). 
Den ekonomiska aktiviteten i Spanien, som har växt kontinuerligt sedan mitten av 1993 
började tappa farten under andra kvartalet 1995. Trots detta beräknas BNP-tillväxten till 3% 
för 1995 efter att ha utgjort 2% år 1994. 
Efter två år av nettoexportledd tillväxt, delvis på grund av deprecieringen av pesetan, var det 
under 1995 den inhemska efterfrågan som blev motorn, medan den externa sektorn bidrog 
negativt till BNP-tillväxten. Den markanta återhämtningen inom inhemsk efterfrågan 1995 
hade sin grund i en stark investeringstillväxt både i byggande och maskiner, medan den privata 
konsumtionen förblev svag. 
Tabell 1 
Spanien: Makroekonomisk utveckling 
BNP tillväxt 
(förändring i %) 
Total inhe msk e fie rfrågan 
(förändring i %) 
Sysselsättning (förändring i %) 
Arbetslöshet (%) 
Inflation (förändring i %) 
Bytesbalans 
(% av BNP) 
För definitioner, se tabell 2 för Belgien. 
Källa: Kommissionens prognos (november 1995) 
• Med hänsyn till senaste tillgänglig information Efter en ackumulerad nedgång med 
14% under 1992 och 1993 började 
investeringarna skjuta fart under 
1994 som en följd av stigande slutlig 
efterfrågan. Bidragande faktorer var 
till en början en starkt växande 
export, förbättrad lönsamhet inom 
näringslivet, lägre skuldsättning inom 
den icke-finansiella företagssektorn 
och ett högre kapacitetsutnyttjande. 
Som ett resultat av dämpad 
privatkonsumtion och minskad 
extern efterfrågan började emellertid investeringarna mattas under mitten av sommaren 1995. 
6.3.1996 
-90-
Diagram 1 Spanien 
Privata konsumtion, sysselsättning och sparkvot 
Ärlig förändring i % 
•Total sysselsättning 
—Privat konsumtion 
—Hushållens sparkvot (högra skalan) Den privata konsumtionen 
beräknas ha ökat med 1,6% 
under 1995, en relativt låg 
siffra med tanke på den starka 
ökningen av sysselsättningen 
(diagram 1) och av den reala 
disponibla bruttoinkomsten 
(3,1%). Hushållens sparkvot 
beräknas ha ökat till 12,8% 
under 1995 som en följd av 
växande osäkerhet inför den 
framtida utvecklingen av 
ekonomin. Några orsaker till 
denna osäkerhet kan vara minskad anställningstrygghet, en följd av 1994 års 
arbetsmarknadsreform, minnet av den djupa lågkonjunkturen 1992—93, strängare regler för 
att erhålla arbetslöshetsförmåner och osäkerhet om pensionsystemets framtid, en osäkerhet 
som i sin tur lett till ett starkt ökat privat pensionssparande. Härav kan man dra slutsatsen att 
frågan om den ekonomiska aktivitetens utveckling i Spanien såväl som i andra medlemsstater 
nära sammanhänger med hushållens benägenhet att konsumera. 1986 1987 
Kalla: Kommissionen 
Tabell 2 
Spanien: Ekonomiskpolitiska indikatorer 
Penningmängd 
(förändring i %) 
Budgetsaldo 
(% av BNP) 
Offentliga sektorns bruttoskuld 
(% av BNP) 
Nomination per capita 
(förändring i %) 
Reallön per capita 
(förändring i % ) 1986-90 1991-93 
14.5 
-3.8 
44.1 
7.7 
1.0 7.5 
-5.5 
51.5 
8.2 
2.0 1994 
7.6 
-6.6 
63.0 
3.1 
-1.7 1995 
8.8 
-5.9 
64.8 
3.9 
-0.9 Exporten och importen har dämpats 
efter den mycket starka uppgången 
under 1994. Exportens nedgång är 
dock mer markant än importens, 
vilket hänger samman med att 
effekten av den tidigare 
deprecieringen av pesetan börjat 
mattas. Även stigande efterfrågan på 
hemmamarknaden spelar in här. 
För definitioner, se tabe!12 för Belgien. 
Källa: Kommissionens prognos (november 1995) Den spanska bytesbalansen har 
förbättrats avsevärt under de senaste 
åren som en följd av deprecieringen av pesetan 1992-94, i förening med lågkonjunkturen, som 
var djupare i Spanien än inom EU som helhet. Handelsbalansen gick från ett underskott på 
3,2% av BNP för 1991 till balans för 1994. Fastän importens tillväxt i fasta priser 1995 
återigen 
6.3.1996 
-91 -
var större än exportens medgav förbättrad s k terms of trade att handelsbalansen förblev i stort 
sett oförändrad. 
Sysselsättningen steg markant under 1995 som följd av den stadiga ekonomiska tillväxten, 
måttliga löneökningar och en flexiblare arbetsmarknad. De två senare faktorerna har lett till att 
tröskeln för tillkomsten av nya jobb har sänkts och till att produktiviteten stigit. Arbetslösheten 
har sjunkit relativt måttligt men ligger fortfarande klart över 20% för 1995, vilket förklaras 
med att sysselsättningsgraden ständigt stiger, vilket i sin tur hänger ihop med kvinnornas ökade 
inträde på arbetsmarknaden. 
Den offentliga sektorns budgetunderskott beräknas ha reducerats ytterligare till 5,9% efter 
6,6% för 1994 och 7,5% för 1993. Trots denna sänkning ökade emellertid den offentliga 
sektorns skuldkvot, om också i något lägre takt, till ca 64% av BNP i slutet av 1995. 
Inflationstakten mätt med KPI har avtagit sedan maj 1995 i jämförelse med samma månad året 
innan. I genomsnitt har emellertid inflationen varit oförändrad under 1995 jämfört med 1994, i 
huvudsak som en följd av höjningar av de indirekta skatterna i januari 1995, vilka drev upp 
inflationen under de första månaderna 1995. Inflationens nedåtriktade trend stöds av måttliga 
löneökningar, en stabil valuta, lägre importprishöjningar och den spanska centralbankens 
anti-inflationspolitik. 
1 slutet av 1994 införde den spanska centralbanken en ny penningpolitisk strategi som 
innefattar en grundläggande medelfristig målsättning för inflationstakten, och som ser stabila 
växelkurser som särskilt relevanta för att uppnå sådana mål. Indikationer på starkt 
inflationstryck ledde till att den spanska centralbanken höjde räntorna med sammanlagt 
190 punkter under första halvåret 1995. Förbättrade inflationsutsikter under andra halvåret och 
en stark peseta banade väg för en räntesänkning med 25 punkter i december. 
Långräntedifferenserna gentemot Tyskland minskade något under året, men låg fortfarande på 
390 punkter i december. Valutaturbulens i början av 1995 ledde till en kraftig försvagning av 
pesetan som kulminerade i en devalvering av pesetans paritetskurs med 7% den 6 mars. 
Valutan hämtade sig så småningom gentemot den tyska marken och apprecierades snabbt i 
riktning mot en ny paritetskurs. Under årets sista kvartal förstärktes pesetan ytterligare och 
rörde sig sedan successivt uppåt på ERM-skalan för att sluta som näst starkaste valuta. 
6.3.1996 
-92-
De ekonomiska grundförutsättningarna förefaller nu bilda en sundare bas för stadig ekonomisk 
tillväxt än under tidigare uppgångar, särskilt den som ägde rum i slutet av 1980-talet. 
Uppgången har haft draghjälp av export och investeringar, och ett visst utrymme finns för 
högre privat konsumtion utan risk för några större störningar i bytesbalansen. En flexiblare 
arbetsmarknad med måttliga löneökningar har lagt en bättre grund för en mer balanserad 
ekonomisk tillväxt. 
Den osäkerhet som finns rörande uppgångens styrka har att göra med utvecklingen i 
omvärlden och med konsumenternas beteende som det tar sig uttryck i hushållens sparkvot. 
Ett stort budgetunderskott och hög arbetslöshet fortfarande de största 
utmaningarna 
Vägledande för Spaniens ekonomiska politik har varit 1994 års reviderade 
konvergensprogram, som gick ut på att uppfylla EMU-kriterierna genom strukturella reformer 
och en mer balanserad policy-mix. Av största betydelse i detta hänseende är den 
budgetsanering som bör leda till ett underskott för den offentliga sektorn motsvarande 3% av 
BNP 1997. 
Diagram 2 Spanien 
Den offentliga sektorns budgetvariabler (som % av BNP) 
•Bruttoskuld (högra skalan) 
—Pnmarunderskott 
••••• Räntebetalningar 
—Totalt underskott De spanska myndigheterna har 
vunnit trovärdighet genom att 
uppfylla konvergenskraven 
beträffande 
budgetunderskotten såväl 
1994 som 1995. Dessa mål har 
i huvudsak uppnåtts genom 
minskningar av 
primärunderskottet (som inte 
inkluderar ränteutgifter) vilket 
framgår av diagram 2. Med en 
vändning av den tidigare 
trenden minskades de löpande utgifter (exklusive ränteutgifter) från 39,1% av BNP för 1993 
till 37,2% för 1995, vilket mer än kompenserade för en minskning av skatteinkomsterna från 
41,8% av BNP 1993 till 40,7% för 1995. 1990 
Källa: Kommissionen 
6.3.1996 
-93-
Budgetsaneringen skall emellertid fullföljas under 1996 och 1997 i enlighet med 
konvergensprogrammet. Budgetförslaget för 1996 innebar samma underskott som i 
konvergensprogrammet, 4,4% av BNP, men detta röstades ned av parlamentet. Därför har 
budgeten för 1995 flyttats över till 1996 med vissa justeringar som bör kunna fa ungefär 
samma effekt på underskottet som det nedröstade budgetförslaget. 1996 förväntas 
budgetbesparingarna leda till ett primäröverskott för första gången under detta årtionde. Strikt 
efterlevnad av budgetmålen är nödvändig för att underlätta ytterligare räntesänkning. På så vis 
stimuleras tillväxten samtidigt som statens ränteutgifter minskar, vilka nu utgör 5% av BNP. 
Sysselsättningen har utvecklats mycket gynnsamt sedan början av 1994. Trots att tillväxten 
avmattades under fjärde kvartalet 1995 växte sysselsättningen fortfarande under detta kvartal 
med 3,2% (jämfört med samma kvartal föregående år) och med 2,7% i genomsnitt för hela 
året. Detta har medfört att den traditionellt mycket låga förvärvsfrekvensen liksom 
sysselsättningsgraden nu höjts. Trots dessa förbättringar låg emellertid arbetslösheten kvar på 
22,8% under fjärde kvartalet 1995, och andelen tillfälliga jobb av den totala sysselsättningen 
var 34,5%. För att komma till rätta med obalanserna på den spanska arbetsmarknaden krävs 
ytterligare reformer inom varu- och tjänstemarknaderna, speciellt inom icke konkurrensutsatta 
branscher, reformer som kan bidra till att sänka inflationen, förbättra effektiviteten, höja 
produktionen och öka sysselsättningen. 
6.3.1996 
-94-
FRANKRIKE 
Den ekonomiska tillväxten tappar fart allteftersom den inhemska efterfrågan mattas 
Den franska ekonomin började avmattas i början av 1995 för att sedan stanna av nästan helt 
med en BNP-tillväxt (jämfört med föregående år) som föll från drygt 4% första kvartalet till 
mindre än 1% under det sista. Den mycket stora andel som lageruppbyggnaden utgjorde av 
tillväxten 1994 hade delvis dolt bristen på dynamik hos övriga komponenter i den inhemska 
efterfrågan, vilka inte förmådde dra igång under 1995. 
labcll 1 
Frankrike: Makrocktmonilsk titwcklhiR 
1986-90 1991-93 1994 1995 Konsumtionen har inte kommit igång 
på nytt och de stödåtgärder som 
infördes 1994 har förlängts under 
1995. En klar ökning i den personliga 
disponibla inkomstens köpkraft, som 
var följden av högre sysselsättning och 
en gynnsammare utveckling av lönerna 
per capita, gav upphov till endast en 
smärre uppgång i konsumtionen 1995, 
eftersom sparkvoten steg kraftigt. 
Hushållens förväntningar angående 
framtida arbetslöshet och inkomster försämrades efter sommaren, vilken hade en negativ 
inverkan på konsumtionen och den ekonomiska aktiviteten över huvud taget. BNP tillväxt 
(förändring i %) 
Total inhemsk efterfrågan 
(förändring i %) 
Sysselsättning (förändring i %) 
Arbetslöshet (%) 
Inflation (förändring i %) 
Bytesbalans 
(% av BNP) 3.2 
3.8 
1.1 
9.8 
2.9 
-0.3 0.2 
-0.5 
•0.5 
10.5 
2.6 
0.2 2.7 
2.9 
0.1 
12.3 
1.8 
1.1 2.8 
2.4 
1.2 
11.5 
1.9 
1.4 
För definitioner, se tabell2 för Belgien. 
Källa: Kommissionens prognos (november 1995) 
Återhämtningen av de produktiva investeringarna som inleddes under våren 1994 kommer 
troligen att fortsätta efter 1995. Även om kapacitetsutnyttjandet har sjunkit sedan mitten av 
1995 och prognosen för efterfrågan är mindre optimistisk betyder de tidigare årens låga 
investeringsnivå att det föreligger en kraftig eftersläpning på investeringssidan. Lönsamheten 
har också stigit de senaste två åren. En avsevärd finansiell kapacitet har genererats under de 
sista åren, och den broms som utgjorts av höga realräntor har i början av 1996 delvis 
eliminerats. 
Exporten visade exceptionellt stark tillväxt och bidrog i hög grad till den ekonomiska tillväxten 
under 1994 och första kvartalet 1995, men en avmattning har märkts sedan våren. Även om 
företagen har kunnat dra nytta av lägre enhetsarbetskostnader, så har en förstärkt valuta 
6.3.1996 
-95-
inverkat negativt på konkurrenskraften och tvingat dem att minska marginalerna. Frankrikes 
bytesbalans är numera god. Efter ett underskott motsvarande 0,5%) av BNP för 1991 
redovisades ett överskott på 0,6%) av BNP år 1994 och ett överskott på ca 1,0% väntas för 
1995. 
Inflationen helt under kontroll men situationen på arbetsmarknaden oroande 
Tabell 2 
Frankrike: Ekonomiskpolitiska indikatorer 
1986-90 1991-93 1994 1995 
Penningmängd 8.9 1.4 1.9 
(föländring i %) 
liudgctsaldo -1.8 -4.1 -6.0 -5.0 
(% av BNP) 
Offentliga sektorns bruttoskuld 33.7 40.2 48.4 51.5 
(% av BNP) 
Nominallön per capita 42 3.6 2.1 3.0 
(förändring i %) 
Reallön per capita 13 0.9 03 1.1 
(förändring i % ) 
' II 
För definitioner, se tabell 2 för Belgien. 
Källa: Kommissionens prognos (november 1995) Konsumentprisökningen stannade 
under 2% för 1995. Trots en höjning 
av mervärdesskatten med två 
procentenheter den 1 augusti 1995 
steg priserna under 1995 i samma 
takt som under 1994. 
Tillverkningsindustrins 
försäljningspriser har ökat 
långsammare sedan början av 1995 
och konsumenternas försiktiga 
hållning kommer sannolikt att sätta 
press på återförsäljarnas marginaler. 
Enhetsarbetskostnaderna beräknas ha ökat med ca 1% under 1995 till följd av lägre 
produktivitetstillväxt och stigande löner. Att fa kontroll över dessa kostnader har blivit en 
avgörande faktor i kampen mot inflationen. Uttryckt i den nationella valutan sjönk 
enhetsarbetskostnaderna med ca 10% i relation till övriga industriländer mellan 1987 och 1995, 
medan de för gemenskapen som helhet steg med ca 5%. 
Diagram 1 Frankrike 
Förädlingvärde, avlönad sysselsättning och produktivitet 
i icke-jordbrukssektorer (säsongrensade siffror) 
Förädlingsvärde och sysselsättning (Förändring kvartalsvis i %) Produktivitet (kv 1 1988 = 100) 
., I I I I I I I I l i i l I I I I l l I l I I I I L_J I—I I—I—I—L 
1988 | 1989 | 1990 | 1991 | 1992 I 1993 | 1994 | 1995 
Källor.Kommmioncn, INSEE Förändringarna inom 
sysselsättningen har 
följt den normala 
produktivitetscykeln. 
Sysselsättningstillväx 
ten, som var 
begränsad i början av 
konkunkturuppgånge 
n och därför ledde till 
en kraftig ökning i 
produktiviteten under 
första hälften av 
6.3.1996 
-96-
1994, växte sedan med 0,4%» per kvartal inom alla branscher utom jordbruket. Ny 
sysselsättning skapades huvudsakligen inom näringslivets tjänstesektor (inklusive vikariat och 
korttidsanställningar via privata arbetsförmedlingar) och hushållstjänster. Sysselsättningen 
fortsatte att expandera fram till mitten av 1995, samtidigt som BNP stagnerade och 
produktiviteten sjönk. Efter att ha sjunkit stadigt sedan sommaren 1994 började arbetslösheten 
emellertid att stiga igen från och med hösten 1995. Under 1996, precis som under 1994, kan 
produktivitetsökningen mattas något eftersom de sysselsättningstödjande åtgärderna bör ge en 
oproportionerligt stor ökning av jobben i förhållande till tillväxten. 
Minskade offentliga underskott en grundförutsättning för jobb och tillväxt 
En sanerad budget är ett nödvändigt villkor för en stabil makroekonomisk miljö som kan leda 
till tillväxt och sysselsättning. Den möjliggör lättnader i penningpolitiken - fortfarande med de 
penningpolitiska stabilitetsmålen i sikte - som kan uppväga budgetåtstramningens negativa 
effekter på den ekonomiska aktiviteten. Regeringen har också vidtagit åtgärder av strukturell 
natur för att fa arbetsmarknaden att fungera mer effektivt. 
Den offentliga sektorns nettoupplåning steg kraftigt efter 1991 och nådde 6% år 1994. 
Budgetunderskottet uppgick sannolikt till 5% av BNP för 1995 och ligger således i linje med 
regeringens målsättning. Åtgärderna som 1995 infördes för att få ordning på de offentliga 
finanserna koncentrades huvudsakligen på det statliga budgetunderskottet, vilket skulle 
minskas från 4,9% till 4,2% av BNP. Skattehöjningar och utgiftsnedskärningar i 
tilläggsbudgeten i augusti 1995 medgav finansiering av nya stödåtgärder för sysselsättningen 
samtidigt som underskottet kunde hållas inom den ram som angivits i den ursprungliga 
budgetpropositionen. Dock behövdes ytterligare åtgärder mot slutet av året för kompensera för 
uteblivna skatteinkomster. 
Diagram 2 Frankrike 
Komponenterna i den offentliga sektorns nettoupplåning 
..i -.J i 
1987 1988 1989 
KällorKommissioncn, INSEE .L_. 
1992 1993 . 1 
1994 | Konsolideringen av 
statens finanser kommer 
att fortsätta under 1996, 
och speciella 
ansträngningar skall göras 
för att åtgärda det 
återkommande 
underskottet inom det 
sociala trygghetssystemet, 
som utgör ett betydande 
hinder för uppfyllandet av 
6.3.1996 
-97-
konvergenskriterierna. Den pågående reformen av det sociala trygghetssystemet syftar till att 
minska underskottet från 0,8% av BNP år 1995 till 0,2% år 1996 och att uppnå överskott år 
1997. Konsolideringen skall åstadkommas genom förbättrad kontroll av hälso- och 
sjukvårdsutgifterna och genom höjda skatter och sociala avgifter. 
Regeringens målsättning är att minska nettoupplåningen med 1% av BNP varje år så att den 
skall vara nere på eller under 3% år 1997. Om emellertid tillväxtökningen uteblir kan 
ytterligare åtgärder bli nödvändiga för att uppnå regeringens finanspolitiska mål. 
Penningpolitikens två mål är att säkerställa inhemsk prisstabilitet och bibehålla francens 
ställning inom EMS. De båda målen uppnåddes under 1995. Dock var fortfarande räntorna 
höga och räntegapet gentemot Tyskland stort under loppet av 1995. Den offentliga sektorns 
stora underskott och den höga arbetslösheten är två av de faktorer som undergräver francens 
trovärdighet, vilket leder till fortsatta riskpremier. Medan de långa räntorna var på väg nedåt 
under året steg de korta räntorna kraftigt i mars, då den tyska marken förstärktes gentemot 
övriga europeiska valutor. Allteftersom den politiska och penningpolitiska osäkerheten 
skingrades kunde centralbanken fr. om. juli införa lättnader i penningpolitiken. 
Strukturella förändringar krävs för att förbättra arbetsmarknadens funktionssätt. I år har t.ex. 
Frankrike antagit en flerårig sysselsättningsplan på anmodan av Europeiska rådet i Essen. 
Åtgärder har vidtagits inom sådana prioriterade områden som utpekats av rådet. Under 1995 
koncentrerades politiken på att minska kostnaden för outbildad arbetskraft och att bereda 
sysselsättning åt ungdomar och långtidsarbetslösa. Regeringen beslöt att intensifiera insatserna 
- som inletts i juni 1993 - att sänka de sociala avgifterna för lågbetald arbetskraft. Totalt torde 
sänkningen av kostnaderna för okvalificerat arbete uppgå till 0,6% av BNP år 1996 och 
motsvara 9% av den totala lönekostnaden för löner som uppgår till högst 130%) av 
minimilönen (SMIC). 
Tillväxten kan komma att sätta fart igen som en följd av förnyad tillförsikt hos hushållen, som 
har anledning att känna sig mindre osäkra om budgetpolitikens föjder. Dessutom bör 
budgetsaneringen och uteblivet inflationstryck kunna skapa förutsättningar för sänkta räntor. 
6.3.1996 
98-
IRLAND 
Fortsatt tillväxt över hela linjen under 1995 
Den rådande dynamiken i den irländska ekonomin är baserad på ett flertal faktorer som 
stimulerar både stabilitet och tillväxt. Förtroendet är åter högt hos konsumenter och företag 
efter en svacka under första kvartalet 1995 som berodde på tillfälligt högre räntor. Sänkta 
räntor och en stark efterfrågan på hemmamarknaden har sedan dess skapat ett gynnsamt klimat 
för investeringar. Den nominella stabiliteten har också förstärkts genom en fortsatt stram 
budgetpolitik med åtföljande sänkt skuldbörda. Prisstabiliteten stöttas även genom att 
arbetsmarknadens parter håller fast vid löneavtal som tillåts följa inflationen men är lägre än 
den förväntade produktivitetsökningen. Den förbättrade konkurrenskraft som blivit följden i 
kombination med den positiva utvecklingen av den internationella handeln har medfört att 
nettoexporten nu bidrar positivt till BNP-tillväxten. 
Den irländska ekonomin växte 
starkt under 1995 och fortsatte 
därmed den brett baserade tillväxt 
som inletts 1994. Precis som 1994 
förväntas BNP ha ökat med över 
6% under 1995, men i olikhet med 
tidigare år, då tillväxten till största 
delen grundades på nettoexporten, 
är det efterfrågan på hemma 
marknaden som antas bidra mest 
till tillväxten. Den starka inhemska 
efterfrågan har haft en gynnsam 
inverkan på de mer arbetsintensiva sektorerna av ekonomin, vilket resulterade i en stark 
sysselsättningstillväxt med 49 000 arbetstillfällen (under året) till mitten av april 1995 (+4,1%). 
Denna starka ökning av sysselsättningen har emellertid inte motsvarats av en minskning av 
arbetslösheten. En stigande förvärvsfrekvens speciellt för kvinnor - från en relativt låg nivå, är 
huvudorsaken till detta fenomen. Om man betänker att denna trend kommer att fortsätta på 
medellång sikt och att befolkningen i arbetsför ålder kommer att öka blir slutsatsen att det - i 
frånvaro av ökad emigration - kommer att krävas en sysselsättningstillväxt på hög nivå i många Tabell 1 
Irland: Makroekonomisk urwckling 
| f 1986-90 1991-93 1994 1995 
BNI» tillväxt 4.6 3.1 6.7 6.7 
(förändring i %) 
Total inhemsk efterfrågan 3.3 -02 4.2 5.9 
(förändring i %) 
Sysselsättning (förändring i %) 1.0 0.4 2.6 3.5 
Arbetslöshet (%) 15.5 153 14.7 14.4 
Inflation (förändring i %) 3.2 2.4 2.7 2.5 
Bytesbalans -12 3.4 5.1 6.0 
(% av BNP) 
För definitioner, se tabell 2 för Belgien. 
Källa: Kommissionens prognos (november 1995) 
6.3.1996 
-99-
år för att vända arbetslösheten nedåt.Det stigande antalet sysselsatta och fortsatt måttliga 
reallöneökningar bidrog till att öka den privata konsumtionen. Till detta kom att oförutsedda 
utgifter i en tilläggsbudget stärkte hushållens inkomster samtidigt som hushållens ökade 
tillförsikt yttrade sig i form av minskat sparande. Allt detta ledde till en ökning av den privata 
konsumtionen med beräknade 4% för 1995. De låga räntorna, den fortsatta optimismen inom 
industrisektorn, stigande produktion och en hög sparkvot gjorde att investeringarna kunde 
fortsätta den uppgång som inletts 1994, när de steg med 7,3%. För 1995 beräknas 
investeringstillväxten ha uppnått 8%, delvis baserad på ökad aktivitet inom den privata sektorn 
men även på ökade offentliga investeringar. Denna uppgång i de offentliga investeringarna 
speglar en viss återhämtning från 1994 års låga nivå, då försenade utbetalningar från 
strukturfonderna bromsade investeringsprogrammet. Den irländska ekonomins stadigt stigande 
konkurrenskraft bidrog till att exporten steg med ca 10% år 1995. Den bidrog därmed även 
detta år markant till tillväxten, om också i mindre utsträckning än tidigare år. De offentliga 
finanserna är i gott skick och även om det förekom vissa påfrestningar under 1995 så 
förväntas underskottet stanna väl inom 3% av BNP. Uppgången har hittills inte medfört några 
större prisökningar. Konsumentprisindex ökade bara med 2,4% under sista kvartalet 1995 
jämfört med föregående år. 
Utvecklingen på valutamarknaderna under första kvartalet 1995 dominerades av en allt svagare 
amerikansk dollar, en allt starkare tysk mark och förnyade spänningar inom ERM. I denna 
spänning försvagades det irländska pundet i början av året. Den irländska centralbanken 
reagerade på växelkursspänningarna genom att intervenera på valutamarknaden. En höjning av 
den korta styrräntan med 1 procentenhet bidrog också till att stötta valutan. I mars uttryckte 
finansministern önskemål om en höjning av den irländska valutan inom ERM även om det 
innebar en notering över paritetskursen gentemot det brittiska pundet. Det irländska pundet 
bröt omedelbart genom paritetskursen och hamnade på en notering av 1,02-1,03 i förhållande 
till det brittiska pundet. Gentemot den tyska marken gick det irländska pundet också in i en 
deprecieringsfas från april och framåt, även om det förstärkts periodvis i samband med 
försvagning av den brittiska valutan. Under årets andra hälft - med inflationstrycket under 
kontroll - följde Irlands centralbank med i Bundesbanks sänkningar av styrräntorna i augusti 
och december genom att sänka de irländska styrräntorna med totalt 75 punkter. Vid årets slut 
hade den irländska valutan stärkts ytterligare gentemot den brittiska och minskat differensen till 
de starkaste valutorna inom ERM. 
6.3.1996 
100 
Por definitioner, se tabell 2 för Belgien. 
Källa: Kommissionens prognos (november 1995) 
* Med hänsyn till senaste tillgänglig information 
•1995 års underskott inkluderar retroaktiva utbetalningar av socialbidrag etc 
som följer av direktiv et om lika behandling samt se naste tillgänglig information 
presenterad i den irländska budgeten. Gynnsamma utsikter på medellång 
sikt 
Utsikterna till en fortsatt icke 
inflationsdrivande tillväxt är 
fortfarande goda, även om en 
avmattning jämfört med de mycket 
höga tillväxttalen från 1994 och 1995 
är att vänta. Prognosen visar en 
tillväxt som sjunker tillbaka till sin 
långtidstrend från den snabba 
ökningen under 1994 och 1995. 
Framför allt konsumtionstillväxten 
torde mattas efter den exceptionellt 
snabba tillväxten under 1995. Detta 
kan förutses bl.a. därför att en del av de stora transfereringarna från förra året uteblir i år, men 
också på grund av att sysselsättningen inte längre kommer att växa lika snabbt. Investeringarna 
har framför allt dragit nytta av en mer balanserad tillväxt inom ekonomin, och det på det hela 
taget gynnsamma 
Diagram i Irland affärsklimatet pekar på en 
Bidrag till BNP tillväxten - . .. ... . ^ . 
Ariig förändring i % & fortsatt hog investeringstakt. 
Tillväxten inom 
investeringarna förväntas 
dock sjunka till ca 6-7% 
under de kommande två åren. 
Den offentliga konsumtionen 
förväntas visa upp den lägsta 
tillväxten av den inhemska 
efterfrågans komponenter 
eftersom myndigheterna 
försöker begränsa ökningen 
av de offentliga utgifterna. På den externa sidan bör en ytterligare förbättrad konkurrenskraft 
resultera i en fortsättning av 1995 års starka exporttillväxt och därav följande fortsatta 
handelsöverskott. •Inhemsk efterfrågan 
G3Nettoexport 
—BNP 
1991 
Källa: Kommissionen 
6.3.1996 
- 101 -
Den gynnsamma prognosen för tillväxten och räntorna bör - tillsammans med en strängare 
kontroll över de offentliga utgifterna - leda till en ytterligare sänkning av den offentliga 
sektorns budgetunderskott. Den fortsatta frånvaron av inflationstryck är glädjande, särskilt mot 
bakgrund av övergången från exportledd tillväxt (där priserna hålls tillbaka av internationella 
faktorer) till en tillväxt baserad på inhemska faktorer. Återhållsamma löneökningar, frukten av 
ett framgångsrikt samarbete mellan arbetsmarknadens parter, och stabila växelkurser bildar 
hörnstenarna i anti-inflationspolitiken. Under förutsättning att denna politik fullföljs bör den 
privata konsumtionsdeflatorn kunna ligga kvar på ca 2,5%. 
6.3.1996 
102 
ITALIEN 
Ekonomisk återhämtning med lågt sysselsättningsinnehåll och hög inflation 
Tabell 1 
Italien: Makroekonomisk utveckling 
[ | 1986-90 1991-93 1994 1995 
BNP tillväxt 3.0 02 22 32 
(förändring i % ) 
Total inhemsk efterfrågan 3.6 -1.1 1.4 1.9 
(förändring i % ) 
Sysselsättning (förändring i %) 0.6 -2.3 -1.7 0.1 
Arbetslöshet(%) 9.6 9.4 11.4 11.9 
Inflation (förändring i %) 5.9 5.8 4.8 5.6 
Bytesbalans -0.6 -1.0 1.8 1.9 • 
(% av BNI») 
l'or definitioner, se tabell 2 (or Itc Igicn. 
Källa: Kommissionens prognos (nnvemher 1995) 
* Med hänsyn till senaste tillgänglig information Efter deprecieringen av liran 
började den ekonomiska 
återhämtningen tidigare i Italien än 
i andra länder. Uppsvinget 
fortsatte under 1995 trots problem 
på finans- och valutamarknaderna 
och trots det oroliga politiska 
läget. Inflationen accelererade 
under året med sin kulmen i 
november 1995, 
sysselsättningen inte 
samma takt. Den medan 
ökade i 
italienska 
ekonomiska cykeln kan emellertid ha nått sin topp under 1995. 
Utvecklingen av konjunkturuppgången som inleddes under de sista månaderna 1993 har hittills 
följt traditionella mönster. Den första impulsen kom från en starkt ökande export som åtföljdes 
av stadigt ökande maskininvesteringar. Dessa fortsatte att svälla under 1995 som en följd av en 
fortfarande stor extern efterfrågan, stora vinster samt extremt högt kapacitetsutnyttjande. 
Investeringarna i byggsektorn låg däremot stilla vilket speglade såväl en stor osäkerhet 
beträffande de offentliga investeringarna som det höga ränteläget. I motsats till tidigare 
konjunkturuppgångar visade den privata konsumtionen en kontinuerlig avmattning räknat på 
årsbasis. En stram finanspolitik och små löneökningar åstadkom en viss press på hushållens 
reala disponibla bruttoinkomst. Vidare sjönk under större delen av 1995 konsumenternas 
tillförsikt trots vissa positiva tecken i form av nytillkommen sysselsättning. En allmän osäkerhet 
beträffande takten på budgetsaneringen, reformeringen av de offentliga pensionssystemen och 
bristande anställningstrygghet i de nya jobben tycks ha gjort hushållen försiktigare. 
Utrikeshandeln gav ett positivt nettobidrag till BNP och överskotten i såväl handels- som 
bytesbalans växte jämfört med 1994. En speciell egenhet hos den nuvarande cykliska fasen, 
jämfört med tidigare konsumtionsledda konjunkturuppgångar, var att den privata 
6.3.1996 
103 
konsumtionen i slutet av 1995 inte tog ledningen och fungerade som tillväxtmotor vid en 
tidpunkt då exporten började tappa fart och maskininvesteringarna sannolikt höll på att nå sin 
kulmen. 
Diagram 1 Italien 
Sysselsättningen sektor för sektor 
(Absoluta förändringar kvartalsvis, säsongrensade) Tusental 
100 
-200 
| 1991 | 1992 | 1993 | 1994 
Märk: Sysselsättningen uttryckt som manår enligt nationalräkenskapernas definition. 
/ftf//or:Kommissionen, ISTAT 1995 
Ansträngningarna att skapa sysselsättning misslyckades under 1995 (diagram 1) och kunde inte 
i någon nämnvärd omfattning bidra till att minska arbetslösheten, som nådde en topp av 12,2% 
i januari 1995. Utan en betydande minskning av arbetskraften, som kan ha berott på att många 
gett upp hoppet och slutat söka arbete, skulle siffran varit ännu högre. 
Diagram 2 Italien 
Förändring i % Inflationsindikatorer 
10 
— Ptoducentprinr 
"• Konfiimentpriser 
il I 1_1 I I I L J I I L 
1994 
A.'tf//or. Kommissionen, ISTAT 1995 År 1995 var 
nettoökningen i 
sysselsättningen mycket 
marginell (81 000 
arbetstillfällen), och det 
var endast i april och juli 
som 
sysselsättningsstatistiken 
visade positiva siffror. I 
genomsnitt sjönk 
sysselsättningen med 
0,5%) jämfört med den 
6.3.1996 
- 104 -
genomsnittliga sysselsättningsnivå som gällde 1994. I oktober visade arbetsmarknadsrapporten 
på en vändning uppåt för första gången sedan oktober 1993. Den totala sysselsättningen ökade 
med 0,4%) jämfört med samma tid föregående år (vilket bekräftade de positiva signaler som 
kunnat skönjas i rapporterna från april och maj). Största delen av denna ökning registrerades 
bland egenföretagare. Inom tjänstesektorn ökade sysselsättningen med 2% jämfört med 
föregående år, medan den gick ner inom jordbruks- och industrisektorerna med 5,4% 
respektive 1,1%. I början av konjunkturuppgången utnyttjade de italienska företagen 
arbetskraften mer intensivt hellre än att nyanställa. De föredrog att återanställa tidigare friställd 
arbetskraft och att höja övertidsuttaget. Allt eftersom utrymmet för intensivare utnyttjande av 
arbetskraften krympte började företagen emellertid att nyanställa. Den ekonomiska uppgångens 
inverkan på sysselsättningen var mindre än under tidigare expansionsfaser. Den rådande 
högkonjunkturens nästan obefintliga effekt på sysselsättningen liksom den höga nivån på 
arbetslösheten tycks peka på behovet av att gå vidare med att undanröja ännu återstående 
strukturella hinder på arbetsmarknaden. 
Inflationen mätt med KPI ökade påtagligt under 1995 (5,4%») jämfört med föregående år 
(3,9%). En rad faktorer bidrog till kraftigt stigande konsumentpriser (diagram 2) sedan februari 
1995. Bortsett från den automatiska ökningen av prisnivån i samband med mini-budgeten i 
februari medgav under en stor del av året lirans svaga ställning ökade vinstmarginaler och 
bidrog till att höja import- och producentpriser. Dessutom ökade kapacitetsutnyttjandet inom 
tillverkningsindustrin i snabb takt, och prisförväntningarna stegrades inom näringslivet och hos 
konsumenterna. Inflationen kan mycket väl ha nått sin kulmen i november 1995. Producent-
och grossistpriserna nådde sin högsta punkt i juni, effekten av höjningen av de direkta 
skatterna i februari 1995 är över och valutan skrevs upp vid slutet av året. Vidare utövar inte 
löneutvecklingen något tryck på inflationen med tanke på att lönesättningen inte tycks ha 
påverkats av prishöjningarna under 1995. 
Tabell 2 
Italien: Ekonomis k politiska indikatorer 
| || 1986-90 1991-93 1994 1995: 
Penningmängd 8.7 73 1.9 2.1 
(förändring i %) 
Budgetsaldo -10.8 -9.8 -9.0 -72 * 
(%avBNP) 
Offentliga sektorns bruttoskuld 92.6 109.7 125.4 124.9 
(% av BNP) 
Norrinallön per capita 8.8 5.9 3.4 4.7 
(förändring i %) 
Reallön per capita 2.7 0.1 -13 -0.9 
(förändring i %) 
För definitioner, se tabell 2 för Belgien. 
Källa: Kommissionens prognos (november 1995) 
* Med hänsyn till senaste tillgänglig information Penningpolitiken spelar en stor 
roll i kampen mot inflationen. 
Centralbanken har infört hårda 
restriktioner för penningmängden 
och krediterna. Styrräntorna 
höjdes två gånger under första 
delen av 1995 och centralbanken 
följde inte med när större delen av 
Europas länder sänkte 
styrräntorna senare på året. De 
korta realräntorna låg kvar på 
6.3.1996 
- 105 -
mycket höga nivåer (över 5%) under större delen av 1995. Liran, som fallit till en lägsta kurs 
av 1 275 lire per tysk mark, hämtade sig starkt från maj och framåt. Efter att ha varit pressad 
för en kortare tid i oktober, var den på klar uppgång i slutet av 1995 och avslutade året strax 
över 1 100 lire per tysk mark. Appricieringen av liran nyligen bådar gott för kampen mot 
inflationen. 
Betydande framsteg gjordes med budgetsaneringen, men den representerar fortfarande den 
största framtida utmaningen 
År 1995 sjönk statens upplåningsbehov till 7,4% av BNP från 9,5% året innan. Primärsaldot 
visade ett överskott på 3,5% av BNP, avsevärt mycket högre än 1994 års överskott på 1,1%. 
Den offentliga sektorns skuld beräknas ha sjunkit - om också marginellt - som andel av BNP 
för första gången sedan 1980. 
Budgetsaneringen genomfördes i två steg. 1995 års budget innehöll ett åtstramningspaket som 
motsvarade 2,7% av BNP. Detta paket visade sig inte räcka till för att uppnå det uppsatta 
målet, vilket berodde på den ogynnsamma utvecklingen av räntan. Myndigheterna beslöt därför 
i mars att ta till ytterligare ett åtgärdspaket motsvarande 1,2% av BNP. Det bestod 
huvudsakligen av höjda indirekta skatter. Dessa tilläggsåtgärder bidrog förstås till 
prisökningarna men hade den fördelen att de fick en omedelbar och säker effekt på budgeten. 
Underskottet kunde slutligen - tack vare den starka nominella BNP-tillväxten - sänkas under 
det ursprungliga målet. 
1995 års ekonomisk-politiska målsättning omfattade även en reformering av pensionssystemet 
och privatisering av statsägda företag. I augusti antogs en heltäckande pensionsreform som 
ersatte det tidigare inkomstbaserade systemet med ett avgiftsbaserat. Det nya systemet är 
klarare och rättvisare, men finansieringsfrågan är ännu inte helt löst. De nya reglerna torde 
emellertid underlätta en lösning av problemet i framtiden. Privatiseringsprocessen har gjort 
avsevärda framsteg. Det juridiska regelverket för utförsäljningen av de statliga företagen är 
fastlagt och den första fasen i privatiseringen av energikonglomeratet ENI har inletts i och med 
en introducering på aktiebörsen och försäljningen av 15% av dess aktier. Under 1995 inflöt 
8,3 biljoner lire till statskassan från privatiseringar, inte så långt från det deklarerade målet 
10 biljoner lire. 
Vad beträffar framtiden antog det italienska parlamentet i juli 1995 en treårig ekonomisk och 
finansiell plan med inriktning på ett underskott för den offentliga sektorn på 5,9% av BNP för 
1996, 4,4% för 1997 och 2,6% för 1998. För att uppfylla dessa mål kommer 1996 års 
6.3.1996 
- 106 -
budgetproposition att innehålla en budget som är mindre till omfattningen (1,7% av BNP) än 
under de senaste fyra åren. 
De senaste årens budgetåtstramningar har redan begränsat utrymmet för ytterligare 
besparingsåtgärder i form av höjda skatter eller nedskärningar i de offentliga utgifterna. Men i 
detta skede av budgetkonsolideringen är nu tiden kommen att skära ned på transfereringar, 
subventioner och skattelättnader till privata företag och institutioner. Men än viktigare är att 
genomdriva en reform för att öka effektiviteten i den offentliga administrationen, att begränsa 
skattesmitning och att förbättra de lokala myndigheternas budgetdisciplin. Årets 
budgetproposition innehåller åtgärder som förefaller vara inriktade på dessa frågor. Åtgärderna 
innebär strukturella förändringar som i många fall syftar till att ändra på myndigheters och/eller 
skattebetalares beteende, vilket gör det lika svårt att förutsäga utsikterna till framgång som att 
kvantifiera deras effekt på budgeten. 
6.3.1996 
- 107-
LUXEMBURG 
Luxemburgs ekonomiska tillväxt bestående 
Luxemburgs ekonomi var i stort sett opåverkad av konjunkturnedgången 1992-93, och har 
hämtat sig från den världsomfattande stålkrisen under samma tid. Från och med 1994 kunde 
Luxemburg dra nytta av uppgången i närliggande länder och upplevde en real BNP-tillväxt på 
ca 3% år 1995. Den ekonomiska aktiviteten under 1995 stimulerades av både inhemsk 
efterfrågan och av export. Den privata konsumtionen, som stimulerades av ganska stora 
löneökningar, växte med över 2%. Investeringarna ökade igen efter en nedgång under 1994. 
Exporten bidrog positivt till tillväxten trots en höjning av den effektiva växelkursen. 
Sysselsättningen fortsatte att öka och steg med över 2,5% under 1995, medan nedgången inom 
tillverkningsindustrin mer än väl uppvägdes av tillväxt inom tjänstesektorn. 
Efter en kortvarig ökning av 
inflationen 1993 med prisökningar på 
3,6% - huvudsakligen den automatiska 
effekten av höjda punktskatter - sjönk 
konsumentprisernas ökningstakt 
tillbaka till 2,2% för 1994, och 
kommer sannolikt att förbli mer eller 
mindre oförändrad under 1995. 
För definitioner, se tabell 2 för Belgien. ~ , ,. 
Källa:Kommissionensprognos(novemberl995) D™& gynnsamma Utveckling Set Ut 
att fortsätta under 1996 även om 
exporten kan komma att försvåras genom apprecieringen av den luxemburgska francen och 
genom den cykliska konjunkturnedgången hos Luxemburgs viktigaste handelspartners. 
Tillväxten bör nämligen hållas uppe av inhemsk efterfrågan, speciellt den privata konsumtionen 
och investeringarna. Sysselsättningen bör därför fortsätta att öka stadigt. 
Den offentliga sektorn i sin helhet visade ett överskott motsvarande ca 0,4% av BNP för 1994. 
Det obetydliga statliga och kommunala underskottet uppvägdes mer än väl av överskottet 
inom socialförsäkringarna. Den offentliga sektorns bruttoskuld, som ligger på ca 6,3%, har 
ökat något på senare år, medan nettoskulden har sjunkit i takt med att socialförsäkringarna 
byggt upp stora finansiella tillgångar. Med tanke på den goda prognosen för tillväxt kommer 
den offentliga sektorns finansiella situation knappast att försämras under överskådlig framtid. rTabell 1 
Luxemburg: Makroekonomisk utveckling 
|f~ 1986-90 1991-93 1994 199S==\ 
BNP tillväxt 4.6 \633 ÏÏ I 
(förändring i %) j 
Total inhemsk efterfrågan 5.5 2.7 2.3 2.5 I 
(förändring i %) I 
Sysselsättning (förändring i %) 3.1 2.8 2.5 2.5 I 
Arbetslöshet(%) 2.1 2.2 3.5 3.9 I 
Inflation (förändring i %) 3.5 3.7 2.4 1.9 [ 
Bytesbalans 28.1 21.6 15.9 29.6 
(% av BNP) 
6.3.1996 
Tabell 2 
Luxemburg: Ekonomisk politiska indikatorer 
Budgetsaldo 
(% av BNP) 
Offentliga sektorns bruttoskuld 
(%avBNP) 
Nomination per capita 
(förändring i % ) 
Reallön per capita 
(förändring i % ) 1986-90 1991-93 
8.8 
5.2 
1.7 5.2 
5.7 
1.9 5.9 
3.4 
1.0 6.3 
3.7 
1.7 108 
Denna generellt positiva trend döljer 
en markant skillnad mellan olika 
sektorer. Medan tillväxten inom den 
finansiella sektorn fortsatte och den 
sektorn därmed befäste sin ställning 
som motorn i Luxemburgs ekonomi, 
har stålindustrin tvingats till 
ytterligare omstrukturering. Med 
nästan 18 000 anställda står den 
finansiella sektorn nu för ca 10% av 
den inhemska sysselsättningen, men en konsolideringsfas väntas nu inträda efter de senaste 
årens snabba expansion. 
Àven om arbetslösheten är den lägsta inom Europeiska unionen har den stigit brant sedan 
1990 
Den inhemska sysselsättningen ökade mycket snabbt mellan 1980 och 1994 - i genomsnitt 
1,8% om året jämfört med 0,2% för Europeiska unionen som helhet. Största delen av denna 
ökning utgjordes av För definitioner, se tabell 2 för Belgien. 
Källa: Kommissionens prognos (november 1995) 
Diagram 1 Luxemburg 
Sysselsättning, arbetslöshet och anställda bosatta i annat land 
Tusental (Absolut årlig förändring) 
ESTotal sysselsättning 
•Bosatta i annat land 
•Arbetslöshet 
II Ii ii L 
ill 
78 80 82 84 
.OZ/oriCommissionen och STATEC 86 90 92 94 utländska 
medborgare, som 
antingen bodde i 
landet eller - vilket var 
regeln - pendlade från 
sina egna länder. 1994 
utgjorde denna 
arbetskraft - i landet 
boende och pendlande 
- 28% respektive 25% 
av den totala 
inhemska 
sysselsättningen, medan Luxemburgs egna medborgare bara stod för 47%. Den mest 
anmärkningsvärda ökningen gällde antalet utländska pendlare vilket mer än trefaldigades 
mellan 1985 och 1994, en följd av de höga lönerna i Luxemburg. 
6.3.1996 
- 109-
Trots denna mycket gynnsamma utveckling på arbetsmarknaden har arbetslösheten stigit brant 
under senare år, från 1,7% år 1990 till 3,8% för 1995 (enligt Eurostats definition). Fastän 
denna siffra är den lägsta inom Europeiska unionen och skulle betraktas som mycket 
tillfredsställande i de flesta medlemsstater, är den historiskt sett hög för Storhertigdömet. 
Eftersom denna, låt vara begränsade ökning av arbetslösheten knappast kan skyllas på alltför 
trög tillväxt eller på en brist på arbeten tvingas man dra slutsatsen att den tillgängliga 
arbetskraften inte längre är anpassad till den luxemburgska ekonomins speciella krav. 
6.3.1996 
- 110-
NEDERLANDERNA 
Fortfarande jämn tillväxt under 1995 
Efter en relativt mild svacka, under vilken BNP aldrig sjönk volymmässigt från det ena året till 
det andra, började uppsvinget tidigare än förväntat, dvs. i slutet av 1993. Tillväxten var relativt 
stark under 1994 med ca 2,5% och hamnade strax under 3% för 1995. 
Uppgången i ekonomin leddes till en början i huvudsak av exporten. 1995 accelererade dess 
tillväxt samtidigt som de inhemska investeringarna, särskilt företagens, satte ny fart. Den 
inhemska efterfrågan stöttades även av en ökning av den privata konsumtionen, som fortsatte 
att växa i samma måttliga takt som under 1994, dvs. med ungefär 2%. En något mer markerad 
ökning av den disponibla realinkomsten tillsammans med den förbättrade situationen på 
arbetsmarknaden höjde hushållens förväntningar och konsumtionsbenägenhet. En växande 
inhemsk efterfrågan åtföljdes av en fortsatt hög importtillväxt. Under 1996 kommer ekonomin 
troligen att tappa fart, mest som följd av den cykliska avmattningen hos Nederländernas 
viktigaste handelspartners. 
Sysselsättningen, som stått praktiskt taget stilla under 1993 och 1994, steg brant under 1995. 
Den totala sysselsättningen ökade med 1,2%, vilket banade vägen för en sänkning av 
arbetslösheten - mätt som andel av arbetskraften - från 7% år 1994 till 6,7% för 1995. 
Tabell 1 
Nederländerna: Makroekonomisk ulwrkliii|> 
BNP tillväxt 
(förändring i %) 
Total inhemsk efterfrågan 
(förändring i %) 
Sysselsättning (förändring i %) 
Arbetslöshet(%) 
Inflation (förändring i %) 
Bytesbalans 
(% av BNP) 1986-90 1991-93 
3.1 
3.0 
2.3 
7.4 
0.9 
3.0 15 
0.7 
15 
6.0 
2.9 
3.7 1994 
2.7 
3.3 
0.1 
7.0 
2.4 
4.4 1995 
3.0 
3.0 
12 
6.7 
1.6 
4.8 i Inflationen förblev låg tack vare 
återhållsamma löneökningar och en 
förstärkt valuta. Konsumentpriserna 
steg inte mer än ca 1,9% under 1995. 
Utrikeshandelns och bytesbalansens 
överskott ökade åter - den 
sistnämnda med 4,8% av BNP år 
1995 jämfört med 4,4% för 1994. 
För definitioner, se tabell2 för Belgien. 
Källa: Kommissionens prognos (november 1995) ' Huvudmålet för penning- och 
valutapolitiken är att upprätthålla en 
stabil paritet mellan gulden och den 
tyska marken. På grund av guldens styrka i växelkurssamarbetet inom EMS har den holländska 
6.3.1996 
- Ill -
centralbanken varit i stånd att sänka räntan för inteckningslån till 2,75% i slutet av 1995. De 
långa räntorna har följt tätt intill de tyska medan korträntorna konstant legat under de tyska 
med ett gap som nådde 0,25% i slutet av 1995. 
De prioriterade ekonomisk-politiska målen: de offentliga finanserna och sysselsättningen 
De två huvudproblem som den holländska ekonomin står inför, och som prioriteras i det 
senaste konvergensprogrammet från december 1994 och i den nuvarande regeringens program, 
är arbetslösheten och de offentliga finanserna 
I olikhet med de flesta andra 
medlemsstaterna lyckades 
Nederländerna under 
lågkonjunkturen i början av 
1990-talet begränsa ökningen av den 
offentliga sektorns budgetunderskott, 
som nådde ett maximum av 3,9%» av 
BNP år 1992. Underskottet har 
emellertid bara sjunkit sakta och låg 
fortfarande på 3,1%) år 1995, men 
bör gå ned till 2,8%) år 1996, dvs. 
under referensvärdet 3% i 
Maastrichtfördraget. Om man tar hänsyn till förbättringen i det ekonomiska läget sedan början 
av 1994 kan man konstatera att det strukturella underskottet bara sjunkit marginellt. Det 
sänkta budgetunderskottet har inte varit tillräckligt för att åstadkomma någon påtaglig 
minskning av den offentliga sektorns bruttoskuld som andel av BNP, som legat runt 80% sedan 
1988 och fortfarande låg på 78,4% år 1995. Den nuvarande finanspolitiken i Nederländerna har 
som mål att på samma gång reducera den offentliga sektorns skuldkvot och dess underskott 
samt att främja tillväxt och sysselsättning genom att sänka skatter och sociala avgifter, med det 
särskilda syftet att minska den del av arbetskostnaden som inte är lön. 
Sedan den andra oljechocken har Nederländerna lyckats sänka arbetslösheten snabbare och 
brantare än de flesta andra medlemsstaterna trots att arbetskraften ökat nästan dubbelt så 
mycket som genomsnittet i gemenskapen. Likaså ökade arbetslösheten bara relativt måttligt 
under den senaste lågkonjunkturen och har legat långt under nivån från det tidiga 1980-talet, 
medan den nådde rekordnivåer i många andra medlemsstater. Denna gynnsamma utveckling i 
Nederländerna beror dels på den mycket låga förvärvsfrekvensen, som är en konsekvens av 
systematiska förtidspensioneringar, och dels på det extremt stora antal människor som bedöms Tabell 2 
Nederländerna: Ekonomiskpolitiska indikatorer 
1986-90 1991-93 1994 1995 
Penningmängd 8.1 6.4 -05 
(förändring i %) 
Budgetsaldo -5.1 -3.3 -3.2 -3.1 
(% av BNP) 
Offentliga sektorns Imitloskiikl 77.3 7<>.V 7K.0 7K.4 
(% av BNP) 
Nominallön pci capita j 1.7 4.1 2.3 3.2 
(förändring i %) J 
Reallön per capita I 0.8 1.2 0.0 1.5 
(förändring i %) | 
För definitioner, se tabell 2 för Belgien. 
Källa: Kommissionens prognos (november 1995) 
6.3.1996 
112 
Diagram 1 Nederländerna 
Arbetsmarknads trender 
Arbetslöshet (%) Sysselsättning (1970= 100) 
(Vänstra skalan) (Högra skalan) 
70 72 74 76 78 80 82 84 86 88 90 92 94 
Märk: Det återförenade Tyskland fr.o.m. 1991 
Nominell ersättning per anställd 
I relation till EUR 15 (EUR 15 = 100), 1980 = 100 
110 
100 
90 
80 
70 
60 I—Eur4iECU 1 ^^*\^ 
-~~NL,iECU X*,^ _ -
—NL i holländska gulden ^t^^mm 
i i i 1 1 1 1 1 1 1 1 1— no 
120 
no 
100 
90 
80 
70 
60 
70 72 74 76 78 80 82 84 86 88 90 92 94 
Kur4 MDKWDK 
Källa: Kommissionen vara oförmögna att arbeta av 
medicinska skäl. Dock beror den 
gynnsamma utvecklingen av 
arbetslösheten även på en stark 
sysselsättningstillväxt sedan den 
andra oljechocken. Den har speciellt 
resulterat i starkt ökat deltidsarbete, 
särskilt för kvinnor som arbetar 
inom tjänstesektorn. Denna tillväxt i 
sysselsättningen speglar det 
förhållandet att löneökningarna 
sedan nästan 15 år varit mindre i 
Nederländerna än inom resten av 
gemenskapen, och särskilt mindre 
än hos landets viktigaste 
handelspartners oavsett om man 
räknar i nominella eller reala termer 
eller i nationell eller gemensam 
valuta. 
Nederländerna ekonomiska 
utveckling under de senaste åren 
och det sätt på vilket landet klarade 
lågkonjunkturen tål en jämförelse med andra länder och placerar landet bland de medlemsstater 
som kommit längst på vägen mot nominell konvergens. Ytterligare ansträngningar måste dock 
till om problemen med sysselsättningen och de offentliga finanserna skall fa en hållbar lösning. 
6.3.1996 
113 
ÖSTERRIKE 
Tillväxten under 1995 var stark men avtagande 
Som en liten och öppen ekonomi påverkas Österrike starkt av den internationella utvecklingen. 
Trots detta har landet med hjälp av en speciell blandning av ekonomisk-politiska åtgärder 
tidigare delvis lyckats kompensera de negativa externa effekterna. Bland annat bidrog en 
kombination av hårdvalutapolitik och en produktivitetsinriktad inkomstpolitik till att hålla både 
inflation och arbetslöshet på en låg nivå, medan tillväxten av BNP i allmänhet låg över 
EU-genomsnittet. 
Tahrll 1 
österrik»: Makrorkononihk utwckllng 
1986-90 1991-93 1994 1995 
BNP tillväxt 
(förändring i %) 
Total inhemsk efterfrågan 
(förändring i %) 
Sysselsättning (förändring i %) 
Arbetslöshet(%) 
Inflation (förändring i %) 
Bytesbalans 
(% av BNP) 3.4 
1.1 
3.4 
2.1 
0.2 1.7 
1.5 
3.8 
3.6 
-0.1 4.5 
0.3 
4.4 
3.0 
-0.9 2.4 
2.7 
0.2 
4.5 
2.2 
-1.8 
För definitioner, se tabell 2 lör Belgien. 
Källa: Kommissionens prognos (november 1995) 
* Med hänsyn till senaste tillgänglig information Under senare år har den österrikiska 
ekonomin dragit nytta av betydande 
produktivitetshöjningar och av exporten 
till den europeiska bilindustrin. Turismen 
är ett annat traditionellt område som 
Österrike specialiserat sig på. 
Överskottet från denna sektor har 
balanserat de stora handelsunderskotten, 
särskilt gentemot Tyskland. I och med 
att Östeuropa öppnades ökade 
konkurrensen men samtidigt uppstod nya 
möjligheter. Österrikes grannar i öst visade ett starkt intresse för österrikiska konsumtions- och 
kapitalvaror och den strukturella anpassningsprocessen i Österrike påskyndades i viss mån 
genom att arbetsintensiv verksamhet överfördes till angränsande länder med avsevärt lägre 
lönekostnader. 
Under 1995 kan BNP i reala termer ha ökat med cirka 2,5%, vilket är något lägre än 
föregående år (3%). Avmattningen berodde främst på negativa effekter av den österrikiska 
schillingens appreciering och på en huvudsakligen cyklisk nedgång i efterfrågan inom 
byggsektorn. Ett gynnsamt exportresultat och en stark efterfrågan på maskininvesteringar 
understödde emellertid en solid BNP-tillväxt i reala termer. Den privata konsumtionen 
utvecklades väl under 1995, i synnerhet av den reala disponibla inkomsten men också av 
förenklade möjligheter att göra inköp i utlandet. Maskininvesteringarna växte starkt, vilket i 
huvudsak speglade det ökade behovet av omstrukturering och förbättring av produktiviteten 
6.3.1996 
- 114-
för att bibehålla konkurrenskraften inom Europeiska unionen. Den offentliga konsumtionen 
ökade endast måttligt. Samtidigt minskade investeringarna i byggsektorn, främst beroende på 
det normala cykliska konjunkturmönstret inom denna sektor. Till skillnad från vad som varit 
fallet under närmast tidigare år begränsar budgetåtstramningarna den offentliga sektorns 
möjligheter till ytterligare investeringar i infrastrukturen. 
Den externa balansen försämrades märkbart, huvudsakligen beroende på en stark minskning i 
det traditionella överskottet från turismen för andra året i rad. Trots den faktiska 
apprecieringen av den österrikiska schillingen utvecklades varuexporten mycket bra, delvis som 
ett resultat av förbättrad tillgång på marknader till följd av EU-medlemskapet, men den 
gynnades också av en stark internationell efterfrågan på maskininvesteringar, inte bara inom 
Europeiska unionen utan också inom Central- och Östeuropa. Exporten översteg importen och 
bidrog till en smärre förbättring av handelsbalansen. Men apprecieringen av schillingen 
stimulerade även importen, inte minst genom utlandsresor och inköp i utlandet. Låga flygpriser 
bidrog till denna utveckling. Samtidigt mötte Österrikes turistnäring minskande efterfrågan 
från utlandet. Det var särskilt turisterna från Tyskland, som utgör ca 60% av de utländska 
besökarna i Österrike, som bytte till andra resmål. Medan vinterturismen, som prismässigt är 
relativt oelastisk, utvecklades väl, noterade sommarturismen lägre inkomster till följd av en 
växelkursrelaterad minskning av konkurrensförmågan och av tillfälliga kvalitativa brister i 
utbudet. Turismen i Österrike är inte bara högt specialiserad på besökare från Tyskland och 
Nederländerna utan har också problem med en betydande överkapacitet. Låga kapitalreserver 
ökar sårbarheten vid fluktuationer i efterfrågan. De stagnerande turistintäkterna understryker 
behovet av strukturell anpassning. 
Denna utveckling ledde till en markant försämring av bytesbalansen. Dessutom bidrog 
Österrike för första gången till EU-budgeten, vilket ytterligare försvagade bytesbalansen med 
ca 0,7%) av BNP. Men trots att koalitionsregeringen upplöstes under pågående arbete med 
budgeten för 1996 påverkades inte trovärdigheten när det gäller växelkursens koppling till den 
tyska marken. 
Prisinflationen avtog markant under 1995. Jordbrukets producentpriser föll beroende på 
övergången till den gemensamma jordbrukspolitiken. Apprecieringen av schillingen innebar 
vidare att importkostnaderna minskade. Trots högre konkurrenstryck tog det emellertid viss 
tid innan pris- och kostnadsfördelar kom konsumenterna till godo. Effekterna av 
EU-medlemskapet uppskattas ha sänkt konsumentpriserna med 0,75 procentenheter vid slutet 
av 1995. 
6.3.1996 
115-
Arbetsmarknadens funktion försämras och budgetunderskottet ökar 
Produktionsökningen på senare tid 
har inte i tillräcklig grad omvandlats 
till ökad sysselsättning. Tvärtom har 
ökade maskininvesteringar, särskilt 
inom tillverkningsindustrin, minskat 
behovet av att anställa ytterligare 
arbetskraft för att kunna öka 
produktionen. I motsats till vad som 
hittills erfarenhetsmässigt varit fallet 
kompenseras inte minskade 
arbetstillfällen inom 
tillverkningsindustrin av ny 
sysselsättning inom tjänstesektorn. Turistindustrin står själv inför en kris medan byggsektorn 
lider av minskande efterfrågan, särskilt ifråga om investeringar i infrastruktur. Denna 
utveckling kompenseras delvis av en kraftigare avgång från arbetsmarknaden, särskilt genom 
förtidspensionering, vilket emellertid förvärrar finansieringsproblemen för det österrikiska 
pensionssystemet beroende på en stark ökning av antalet pensionärer och ett minskat antal 
förvärvsarbetande. Tabell 2 
Österrike: Fkoiioiniskpolitiskaindikatorer 
1986-90 1991-93 1994 1995 
Penningmängd 72 5.4 5.3 
(förändring i % ) 
Budgetsaldo -32 -3.0 -4.4 -5.5 
(% av BNP) 
Offentliga sektorns bruttoskuld 58.1 59.9 652 68.0 
(% av BNP) 
Nominallön per capita 4.4 5.6 3.1 4.0 
(förändring i %) 
Reallön per capita 2.3 2.0 0.1 15 
(förändring i % ) 
lïii oVIiiiilio ner, se tabell 2 löi Url^ien. 
Källa: Kommissionens prognos (november IW5) 
Diagram 1 - Österrike 
% av BNP Offentliga sektorns nettoupplåning 
EUR4: Fyra medlemsstater med lägsta underskott 1993 och 1994 (Tyskland, Irland, Luxemburg och Nederländerna); 
ett förenat Tyskland fr.o.m. 1991. 
Källa: Kommissionen 
6.3.1996 
-116-
Efter att under lång tid ha tillhört de EU-länder som har det lägsta underskottet i den offentliga 
budgeten har Österrikes offentliga finanser från 1993 och framåt snabbt försämrats, vilket har 
lett till mer än en fördubbling av den offentliga nettoupplåningen, från 2,1 % av BNP år 1992 
till 4,4%) år 1994. Detta var delvis resultatet av automatiska stabilisatorer och av den andra 
fasen av en skattereform, vilka båda mildrade de negativa effekterna av 1993 års 
konjunkturnedgång. En annan viktig faktor var en systematiskt alltför låg uppskattning av 
utgifterna för social- och välfärdspolitiken. Under 1995 ökade som en följd av EU-inträdet de 
offentliga utgifterna med ytterligare 2% av BNP. Omkring hälften av dessa kostnader var 
interna transfereringar för att mildra övergångskostnaderna för jordbrukssektorn och andra 
hårt drabbade sektorer. Dessa övergångsstöd kommer att gradvis avskaffas under de närmaste 
fyra åren och deras belastning på budgeten kommer att minska till mindre än 1,5% av BNP. 
För att de offentliga underskotten skall återföras till en hanterlig nivå, motsvarande läget före 
1993, måste bestämda konsolideringsåtgärder vidtas. 
6.3.1996 
117 
PORTUGAL 
Fortsatt förstärkning av den inhemska efterfrågan under årets första hälft 
Den ekonomiska aktiviteten i Portugal som hade börjat vända uppåt år 1994 var i första hand 
exportledd och gynnades under 1995 av dynamiken i investeringarna och av den privata 
konsumtionens återhämtning. Även om den privata konsumtionen fortfarande var dämpad i 
början av året har den gradvis förstärkts allteftersom realinkomsterna och konsumenternas 
tillförsikt ökade. Den sena återhämtningen i den privata konsumtionen återspeglade det 
fortsatta fallet i hushållens disponibla realinkomst under de två närmast föregående åren liksom 
konsumenternas fortsatt pessimistiska framtidssyn. Under 1995 tillät lägre inflation och en 
långsammare minskning av de nominella lönerna än under de föregående åren realinkomsten att 
stiga och därmed lämna utrymme för en återhämtning av den privata konsumtionen. 
Investeringarna ökade under året, i betydande grad tack vare offentliga projekt som delvis var 
finansierade med anslag från EU, men de privata investeringarna återhämtade sig också i takt 
med att tillförsikten inom näringslivet och den ekonomiska aktiviteten förbättrades. Under 
andra halvåret förlorade dock denna efterfrågefaktor i styrka parallellt med att de yttre 
ekonomiska faktorerna försämrades. Bygg- och maskinutrustningar var de mest dynamiska 
komponenterna i investeringarna år 1995, medan marknaden för transportutrustning föll 
markant efter den exceptionella ökningen under senare delen av 1994. 
Exporten fortsatte att leda det 
ekonomiska uppsvinget under 
1995 och sannolikt ökade 
marknadsandelarna på vissa 
externa marknader. Trenderna vad 
gäller såväl exportpriser som 
beräknade produktionskostnader 
indikerar att exportörernas 
vinstmarginaler likaså ökade. Även 
om exporten började bromsas upp 
under andra halvåret bidrog 
färdigställandet av en stor bilfabrik 
till att den totala exporten bibehöll en betydande tillväxttakt under året som helhet. Importen 
steg också märkbart, i takt med att den totala efterfrågan ökade. Till följd av detta försämrades 
handelsbalansen avsevärt under 1995. Tabell 1 
Portugal: Makroekonomisk utveckling 
-
|f 1986-90 1991-93 1994 1995 
BNP tillväxt 5.1 0.7 1.1 15 * 
(förändring i %) 
Total inhemsk efterfrågan 7.6 2.6 1.7 33 
(förändring i %) 
Sysselsättning (förändring i %) 1.K -0.3 -0.2 -0.6 
Arbetslöshet (%) 6.1 4.6 7.0 72 
Inflation (förändring i %) 11.7 10.2 55 4.1 * 
Bytesbalans -0.5 -2.0 -1.4 -1.4 
(% av BNP) 
För definitioner, se tabell 2 för Belgien. 
Källa: Kommissionens prognos (november 1995) 
* Med hänsyn till senaste tillgänglig information 
6.3.1996 
118-
Tahrll 2 
l'irtugal: Hkononiisk politiska Indikatorer 
_____»__________ 19H6-90 1991-93 1994 1995 
Penningmängd 17.0 12.5 9.4 
(förändring i % ) 
Budgetsaldo -4.7 -5.6 -5.7 * -52 * 
(% av BNP) 
Offentlga sektorns bruttoskuld 64.4 66.6 69.4 70.5 
(% av BNP) 
Nominallön per capita 16.4 11.0 4.8 6.0 
(förändring i % ) 
Reallön per capita 4.2 0.7 -0.7 1.7 | 
(förändring i % ) I 
För definitioner, se tabell 2 för Belgien. 
Källa: Kommissionens prognos (november 1995) 
* Med hänsyn till senaste tillgänglig infonnation På grund av att återhämtningen på 
hemmamarknaden försenades fortsatte 
situationen på arbetsmarknaden att 
försämras under 1995. Den totala 
sysselsättningen sjönk med i 
genomsnitt 0,6%, mer än föregående 
år. Detta beror emellertid på en 
långsammare ökning av antalet 
egenföretagare. Dessa utgjorde i 
själva verket omkring 30% av det 
totala antalet sysselsatta under 1995 
men ökade endast marginellt (med 
0,3%)) efter en ökning med mer än 5% året innan. Denna markanta uppgång speglar delvis att 
företagen i ökad utsträckning föredrar att övergå från fasta anställningsavtal till att lägga ut 
arbete på underleverantörer i avsikt att minska lönekostnaderna för egen personal. Antalet 
löntagare minskade i sin tur med 1% under 1995 efter en nedgång med 2% året innan (-2,8%) 
år 1993). Det totala antalet arbetade timmar minskade i lägre grad, med 0,3% (under 1994 och 
1993 hade dessa minskat med 0,4% respektive 2,2%). Arbetslösheten (som följde den 
ekonomiska cykeln med ett års eftersläpning) steg till i genomsnitt 7,2%) från 6,8% år 1994 och 
5,5% år 1993. Trots detta stannade den på en klart lägre nivå än i flertalet EU-länder, vilket 
avspeglar den mer flexibla arbetsmarknaden i Portugal. Men antalet långtidsarbetslösa steg 
markant till i runda tal 40% av det totala antalet (34,2% år 1994). Ungdomsarbetslösheten steg 
likaså snabbare än den totala - båda dessa faktorer indikerar en ökning i den strukturella 
arbetslösheten. I takt med arbetsmarknadens utveckling och understödda av en fallande 
inflationstakt fortsatte de nominella löneökningarna att avmattas under 1995, fastän mindre än 
under de närmaste föregående åren. Bortsett från offentliganställdas löner, ökade de 
kollektivavtalsbundna lönerna med 4,8% år 1995 jämfört med 5,1%) och 7,3% under 1994 
respektive 1993. 
Inflationen fortsatte att avta 
Stabila växelkurser, moderata löneökningar och den tröga återhämtningen i konsumenternas 
efterfrågan möjliggjorde en nedåtriktad inflationstrend under 1995. Denna trend har stadigt 
upprätthållits sedan slutet av 1990 då växelkurspolitiken inriktades mot en stabilisering av 
escudon. Under 1995 steg konsumentprisindex (exklusive hyror) med i genomsnitt 4,1%), en 
minskning från 5,2% året innan, och differensen till de tre bästa EU-ekonomierna krympte till 
2,7 procentenheter från 3,6 procentenheter år 1994. Höjningen av mervärdesskatten från 16% 
till 17%) i januari 1995 påverkade prisutvecklingen under det första kvartalet, men en 
6.3.1996 
119-
minskning med 0,75% av arbetsgivaravgifter, sjunkande arbetskraftskostnader och en viss 
minskning av vinstmarginalerna i detaljhandeln kan delvis ha motverkat skattehöjningens 
Diagram 1 - Portugal 
Inflationsutveckling 
(12 månaders rörligt genomsnitt, förändring i %) 
— Importvaror 
— Andra varor 
83 Skillnad (procentenheter) 
Q ftttftfitaSragmra^ 20 
—Portugal 
—Genomsnitt EUR 
Skillnad gentemot 3 bästa länder (procentenheter) 
Q raffimiu^ï^^ 
1990 | 1991 | 1992 
Källa: Kommissionen | 1993 | 1994 | 1995 1990 | 1991 | 1992 | 1993 | 1994 | 1995 
inflationsdrivande effekt. Mönstret har dock inte varit detsamma vad gäller inflationen för 
handelsvaror respektive för andra varor; för de förstnämnda bestod den nedåtgående trenden 
under året understödd av den relativt stabila escudon och den blygsamma ökningen av 
importpriserna och de senare, som i särskild grad hade bidragit till uppbromsningen av den 
totala inflationen under 1993 och 1994, visade en svagare förbättring, vilket återspeglar 
långsammare framsteg när det gäller att dämpa löneökningstakten samt uppsvinget i 
konsumentefterfrågan. 
Växelkursoron under våren 1995 påverkade särskilt den spanska pesetans och, i mindre grad, 
den portugisiska escudons instabilitet. En stark marknadspress ledde till att den spanska 
pesetans kurs justerades inom ramen för ERM den 6 mars 1995; escudon följde efter och dess 
paritetskurs devalverades med 3,5%. Realt förstärktes dock escudon med ca 2% under året. 
Trots escudons relativa stabilitet efter valutaoron och fortgående framsteg i nominell 
konvergens förblev räntegapet gentemot den tyska marken fortsatt stort. 
6.3.1996 
- 120-
Underskottet i den offentliga sektorn under budgetmålet men snabbare framsteg krävs 
Den offentliga sektorns budgetunderskott reducerades 1995 till 5,2% av BNP6 från 5,1% 
föregående år. Denna utveckling berodde huvudsakligen på tillväxten av direkta 
skatteinkomster, vilket avspeglar ytterligare framsteg ifråga om effektivisering av 
skatteuppbörden. Primärsaldot förbättrades obetydligt och redovisade nätt och jämnt ett 
överskott, men efter att ha fallit sedan 1992 ökade räntekostnaderna, om än i lägre takt än 
övriga löpande utgifter. De offentliga investeringarna steg markant, med 20%, i 
överensstämmelse med anslagstilldelningen från EU:s strukturfonder. Den offentliga sektorns 
skuldkvot ökade marginellt till 70,5% av BNP från 69,4% av BNP år 1994. 
Underskottet i den offentliga sektorns budget måste minska ytterligare i enlighet med 
konvergensprogrammets målsättning. En strikt budgetpolitik måste följas för att 
investeringsutgifterna skall tillåtas öka, i enlighet med tillgång till medel ur EU:s 
strukturfonder. En rigorös budgetpolitik bör bidra till att stärka trovärdigheten i den politik 
som förs av myndigheterna, varför de inhemska räntorna bör tillåtas att sjunka och därigenom 
minska det fortfarande betydande räntegapet gentemot de bäst fungerande EU-ekonomierna. 
6 Denna siffra överensstämmer med de portugisiska myndigheternas senaste beräkningar i 
budgetpropositionen för 1996 som lades fram för parlamentet i februari 1996. Vid tiden för höstprognosen 
1996 uppskattades den offentliga sektorns bruttounderskott officiellt till 5,4 % av BNP. 
6.3.1996 
- 121 
FINLAND 
Från djup lågkonjunktur till välkonsoliderad återhämtning 
Finland är i färd med att återhämta sig från det tidiga 1990-talets mycket djupa lågkonjunktur, 
men det kommer att ta tid att bemästra den höga arbetslösheten och den offentliga sektorns 
skuldsättning. Under 1980-talets senare hälft ledde den finansiella liberaliseringen och den 
gynnsamma utvecklingen av bytesförhållandena till en kraftig kreditexpansion som i sin tur 
resulterade i ohållbart uppdrivna tillgångsvärden, en överhettad investeringsverksamhet och en 
överdriven ökning av skuldsättningen i den privata sektorn under den senare delen av 80-talet. 
Den därpå följande försvagningen av den inhemska efterfrågan berodde till stor del på ett 
kraftigt fall i tillgångsvärdena och på de skuldproblem som uppkom i anslutning till detta. 
Lågkonjunkturens allvar förstorades av de östeuropeiska exportmarknadernas sammanbrott 
och av försämrade bytesförhållanden, vilket sammantaget ledde till höga räntor i kölvattnet på 
ett sviktande förtroende för den finska marken. 
Diagram 1 Finland 
Från lågkonjunktur till återhämtning 
1 kv 1990 = 100, säsongrensat 
1990 | 1991 I 1992 
Källa: Kommissionen, officiell finsk statistik 
Trots viss uppbromsning av tillväxten beräknas Finlands BNP ha ökat med 4,4%) år 1995. 
Återhämtningen drevs till en början av den sedan andra halvåret 1991 snabbt expanderande 
exporten . Omsvängningen i inhemsk efterfrågan kom dock senare och har varit mycket 
svagare (diagram 1). Exportökningen bromsades upp under andra halvåret 1995 och beroende 
6.3.1996 
- 122-
pä ökad import blir nettoexportens bidrag till BNP negativ. Till följd av en markant förbättring 
i bytesförhållandena visade bytesbalansen dock ett rekordstort överskott under 1995. 
Den privata konsumtionen återhämtade sig under det andra halvåret 1993 då hushållen 
minskade sitt sparande, men återhämtningen förblev blygsam till mitten av 1994 då ett uppdämt 
behov av varaktiga konsumtionsvaror - som byggts upp under recessionsåren - började 
omvandlas till en faktisk efterfrågan. Tillförsikten hos privatpersoner har återhämtat sig i takt 
med att sysselsättningen och realinkomsterna ökat, och hushållens skuldsättning är redan 
tillbaka på den nivå som rådde före låneboomen fastän hushållen fortfarande är försiktiga i sina 
lånebeslut. 1995 ökade den privata konsumtionen med nära 5%. 
Tabell 1 
Finland: Makroekonomisk utveckling 
1986-90 1991-93 1994 1995 Investeringarna gav den största stimulansen till ekonomisk tillväxt under 1995. 
Maskininvesteringarna, som gått ned med mer än 60% under lågkonjunkturen, återhämtade sig 
under loppet av 1994 och växte starkt under 1995. Exportindustrins investeringar ökade 
särskilt snabbt. De hade startat 
från en låg nivå 
kapacitetsutnyttjandet var högt, 
företagens lönsamhet var god och 
deras balansräkningar var relativt 
sunda. Däremot förblev 
byggverksamheten dämpad under 
hela 1995, då de offentliga 
investeringarna fortsatte att avta 
och den privata byggverksamheten 
hölls tillbaka av ett överutbud av 
gamla affärslokaler och bostäder. BNP tillväxt 
(förändring i %) 
Total inhemsk efterfrågan 
(förändring i %) 
Sysselsättning (förändring i %) 
Arbetslöshet (%) 
Inflation (förändring i %) 
Bytesbalans 
(% av BNP) 3.4 
4.0 
02 
4.7 
45 
-3.2 •4.0 
-7.3 
-6.0 
12.9 
4.6 
-3.8 4.4 
3.6 
-1.1 
18.4 
1.3 
13 4.4 * 
4.9 * 
22 * 
17.2 
1.1 * 
33 + 
För definitioner, se tabell 2 för Belgien. 
Källa: Kommissionens prognos (november 1995) 
* Med hänsyn till senaste tillgänglig information 
Sysselsättningen föll starkt under perioden 1991-1994 (med 19%) och började återhämta sig 
först under andra halvåret 1994. Den ökade dock med 3% på årsbasis under första halvåret 
1995 trots ytterligare förluster av arbetstillfällen inom vissa av hemmamarknadens 
tjänstesektorer. Denna ökning av antalet arbetstillfällen motsvarades dock inte av en lika stor 
nedgång i arbetslösheten på grund av en rekyl i aktivitetsnivån från de låga nivåer som 
recessionen förorsakat. Finlands traditionellt låga arbetslöshetstal ökade markant under 1990-
talets början och nådde 19% i början av 1994 innan det föll till 17,2% år 1995. 
Tidigare hade Finland i allmänhet sundare offentliga finanser än flertalet EU-länder och en 
offentlig budget som visade överskott. Den offentliga sektorns skuld var låg och beroende på 
stora överskott i pensionsfonderna förelåg rentav en starkt läge ifråga om nettotillgångar. Men 
6.3.1996 
- 123-
Tabell 2 
Finland: Ekonomis k politiska indikatorer 
|9Ko90 l«W| «M |<«1 I'«5 
Penningmängd 13.5 35 6.1 
(förändring i "/<>) 
Budgetsaldo 4.0 -5.1 -6.3* -5.6 * 
(% av BNP) 
Offentliga sektorns bruttoskuld 16.5 40.6 59.8 60.3 * 
(% av BNP) 
Nominallön per capita 8.8 2.8 25 5.3 * 
(förändring i %) 
Reallön per capita 4.1 -1.7 12 42 * 
(förändring i %) 
För definitioner, se tabell 2 för Belgien. 
Källa: Kommissionens prognos (november 1995) 
* Med hänsyn till senaste tillgänglig information recessionen ledde till en tvär 
stegring av underskottet i den 
offentliga sektorns hudgel som 
kunde hänföras till statsfinanserna 
eftersom kommuner och 
socialförsäkringsfonder visade 
överskott. Återhämtningen har 
redan bidragit till att underskotten 
är på väg ned även om ett antal 
tillfälliga och exceptionella 
faktorer under 1995, som påverkat 
både inkomster och utgifter, dolde 
denna trend (t. ex. tidpunkten för 
återbetalning av skatt och temporära effekter vid övergången från försäljningsskatt till 
mervärdesskatt samt EU-inträdet). Emellertid förblev underskottet i den offentliga sektorn 
stort under 1995 (10% av BNP). 
Hittills har uppsvinget inte visat tecken på ett stigande inflationstryck. Under 1995 steg 
konsumentpriserna med bara 1,1% och i december 1995 var ökningen från föregående år 
endast 0,3%. Importpriserna förblev stabila under hela 1995 på grund av att den finska marken 
stärktes, och livsmedelspriserna minskade med en tiondel till följd av Finlands inträde i EU. Det 
centrala tvååriga löneavtal som undertecknades i september 1995 har ytterligare bidragit till att 
dämpa inflationsförväntningarna. Avtalet kommer att begränsa löneökningarna till omkring 2% 
under vardera året. 
Penningtpolitiken förblir inriktad på låg inflation. Utvecklingen av penningmängden har varit 
mycket måttlig. Som svar på inflationstrycket höjdes Finlands Banks enmånadsränta först i 
februari och sedan i juni 1995 då den nådde 6%. Efter september 1995 sänktes styrräntan, den 
s.k. anbudsräntan, emellertid fyra gånger med sammanlagt 1,75 procentenheter till 4,25%) i 
slutet av 1995. Låg inflation, gynnsamma inflationsutsikter och därefter lägre ekonomisk 
tillväxt utgjorde motiv för dessa räntesänkningar. Vid slutet av 1995 hade räntedifferensen mot 
Tyskland minskat till en procentenhet för den långa räntan och en halv procentenhet för den 
korta. 
6.3.1996 
- 124-
Hög arbetslöshet och statsskuld de största utmaningarna 
Medan den ekonomiska återhämtningen tycks vara på fast mark förblir hög arbetslöshet och en 
tyngande statsskuld de huvudsakliga utmaningarna för den ekonomiska politiken. 
Budgetpolitiken fram till 1999 skall bedrivas inom ramen för konvergensprogrammet från 
september 1995 och det fleråriga sysselsättningsprogrammet från oktober 1995. Således 
kommer de två högst prioriterade målen att vara minskning av statens nettoupplåning och 
ökning av flexibiliteten i ekonomin. 
Det för den ekonomiska politiken uppställda målet är att i tid uppfylla konvergenskriterierna 
för den ekonomiska och monetära unionen. Regeringen har åtagit sig att permanenta de 
tidigare temporära besparingsåtgärderna som uppgår till ungefär 6,5%) av BNP och att vidta 
nya besparingsåtgärder som skall uppgå till 3,5% av BNP, av vilka de flesta skall genomföras 
senast 1997. Besparingsåtgärderna avser de statliga anslagen till kommunerna, stödet till 
industri och jordbruk, barnbidragen samt anslagen till studiemedel, folkpension och andra 
sociala förmåner. 
Statsfinanserna kommer att konsolideras utan att det allmänna skattetrycket höjs, men 
beskattningssystemet kommer att läggas om så att det stimulerar arbete och sysselsättning. 
Beskattningen på arbetsinkomster skall lindras medan skatten på kapitalinkomster och på 
företagsvinster har höjts från 25% till 28%. Också miljöskatter och indirekta skatter skall 
höjas. 
Arbetslösheten förblir det största problemet för den finska ekonomin. Det fleråriga 
sysselsättningsprogrammet är inriktat på det mycket ambitiösa målet att få ned 
arbetslöshetstalet till 8-9% till år 1999. Men strukturella problem, återspeglade i den stigande 
andelen långtidsarbetslösa, gör det svårt att uppnå ett sådant mål. Även om arbetsmarknaden 
skall göras något mer flexibel begränsar omläggningen av beskattningssystemet utrymmet för 
att införa sådana skattestimulanser som exempelvis skulle leda till en markant minskning av 
skattekilarna. 
6.3.1996 
125 
SVERIGE 
Förbättrad ekonomisk situation 
Efter den djupaste lågkonjunkturen sedan 1930-talet, då BNP föll med ca 5%, återhämtar sig 
nu den svenska ekonomin. BNP ökade med 2,6%> år 1994 och under det första halvåret 1995 
accelererade tillväxttakten ytterligare. Återhämtningen är exportledd, vilket medfört en stark 
ökning av industriproduktion och investeringar. Detta har resulterat i att industrin åter ökar 
som andel av den svenska ekonomin, vilket motverkar trenden av relativ nedgång under de 
senaste årtiondena. BNP beräknas ha stigit med 3,7% i genomsnitt under 1995. 
Under 1995 var offentliga 
finanserna i fokus för svensk 
ekonomisk politik. Trots de 
åtgärder som aviserats för att 
minska budgetunderskottet, 
medförde bristande förtroende i 
början av året en ytterligare 
depreciering av kronan och en 
ökning av räntedifferensen 
gentemot Tyskland. 
Kompletteringspropositionen, som 
innehöll vissa ytterligare 
budgetförstärkande åtgärder, presenterades i april 1995 men kunde inte hindra kronan från att 
falla till en rekordlåg nivå gentemot den tyska marken. Räntedifferensen för en 10-årig 
obligation ökade till ca 4,5 procentenheter gentemot Tyskland. Sedan dess har emellertid den 
starka tillväxten, en betydande förbättring av de offentliga finanserna och fallande 
inflationsförväntningar ökat trovärdigheten för den svenska ekonomin och den ekonomiska 
politiken. Kronan har gradvis stärkts och räntorna har fallit. Från sin låga nivå i april hade 
kronan apprecierats med mer än 15% gentemot den tyska marken vid slutet av 1995 och 
räntedifferensen för en 10 årig obligation minskat till ca 2,5 procentenheter. 
Den ekonomiska återhämtningen har varit exportledd, framkallad av den svenska industrins 
mycket gynnsamma konkurrensläge. Varuexporten ökade med nästan 16% i fasta priser under 
1994 och väntas stiga med ytterligare 13% år 1995. Samtidigt ökade världsmarknadspriset för Tabell 1 
Sverige: Makroekonomisk utveckling 
| || 1986-90 1991-93 1994 1995 
BNP tillväxt 2.3 -1.6 2.6 3.7 
(förändring i %) 
Total inhemsk ellerliâgan 2.9 -2.9 l.K 1.5 
(förändring i %) 
Sysselsättning (förändring i %) 0.8 -3.9 -0.9 1.7 
Arbetslöshet(%) 2.1 6.2 9.8 9.2 
Inflation (förändring i %) 6.6 6.1 3.1 2.8 
Bytesbalans -0.9 -2.6 0.3 1.6 
(% av BNP) 
För definitioner, se tabell 2 för Belgien. 
Källa: Kommissionens prognos (november 1995) 
6.3.1996 
- 126 
viktiga svenska exportprodukter som papper och pappersmassa kraftigt under 1995, vilket 
medförde en markant förbättring av s k terms of trade. Till följd av detta har nettoexporten 
bidragit till den kraftiga uppgången i BNP både 1994 och 1995. Den starka exportökningen har 
lett till en snabb uppgång i industriproduktionen. Tidigt i uppgångsfasen resulterade det i en 
markant ökning av kapacitetsutnyttjandet, vilket i sin tur ökade oron för en snabb uppgång av 
inflationstakten. En kraftig investeringsuppgång, särskilt inom tillverkningsindustrin, har dock 
lett till en expansion av produktionskapaciteten. Trots fortsatt ökning av industriproduktionen 
under 1995 var kapacitetsutnyttjandet i stort sett oförändrat under hela året. 
Diagram 1 Sverige 
Varuexport och industriproduktion 
Volyinindex 1990 = 100, säsongrensat Under senare delen av 
1995 noterades en 
avmattning i exportens 
tillväxt och i 
industriproduktionen 
enligt s k ledande 
ekonomiska indikatorer. 
Denna kan delvis ha sin 
grund i en svagare 
efterfrågan i andra 
europeiska länder. Den 
kan också bero på 
förstärkningen av 
kronan, som i viss utsträckning har försvagat den tidigare extremt gynnsamma 
konkurrenssituationen. 1985 | 1986 | 1987 | 1988 | 1989 | 1990 | 1991 | 1992 | 1993 | 1994 | 1995 
Källa: Kommissionen 
Tabell 2 
Sverige: Ekonomiskpolitiska indikatorer 
| T 1986-90 1991-93 1994 1995 
Penningmängd 7.4 6.1 4.5 
(förändring i %) 
Budgetsaldo 3.2 -7.1 -10.8 -7.0 
(% av BNP) 
Offentliga sektorns bruttoskuld 51.8 65.4 793 81.4 
(% av BNP) 
Nominallön per capita 8.3 4.3 3.3 32 * 
(förändring i %) 
Reallön per capita 16 -12 0.2 0.4 * 
(förändring i %) 
For definitioner, se tabell 2 för Belgien. 
Källa: Kommissionens prognos (november 1995) 
* Med hänsyn till senaste tillgänglig information Under 1995 påverkades hushållens 
disponibla inkomst av finans­
politiska åtstramningar. Resultatet 
av ett flertal budgetförstärkande 
åtgärder är en minskning av den 
disponibla inkomsten med mer än 
5 procentenheter under 1995. 
Tillsammans med förhållandevis 
måttliga löneökningar år 1995 och 
en viss sysselsättningstillväxt 
resulterade detta i att den 
disponibla inkomsten sammantaget 
minskade med 1,5%. Inte desto 
6.3.1996 
- 127-
mindre ökade den privata konsumtionen i någon mån, varför hushållens sparkvot minskade 
något jämfört med 1994. 
Tillväxten förväntas sakta av under 1996. Inhemsk efterfrågan förutspås förbli ganska dämpad 
delvis på grund av fortsatt stram finanspolitik under de kommande åren, vilket kommer att 
begränsa ökningen av hushållens disponibla inkomster. Fortsatt exportexpansion krävs för att 
hålla uppe den samlade BNP-tillväxten. I det avseendet kan tendensen mot en avmattning i den 
internationella efterfrågan under andra halvåret 1995 ge upphov till oro. 
Producentpriserna ökade i snabb takt i början av 1995, delvis som en konsekvens av den svaga 
kronan. En annan faktor var prisökningarna på pappersmassa och papper. Dessa prisökningar 
orsakade farhågor för att inflationen skulle accelerera, vilket varit fallet under tidigare 
konjunkturuppgångar som orsakats av depreciering eller devalvering av kronan. I början av 
1995 steg också konsumentprisindex och inflationstakten, dvs KPI jämfört med samma period 
föregående år, överskred den övre gränsen i riksbankens inflationsmål. Uppgången var 
emellertid endast temporär och inflationstakten har därefter, parallellt med apprecieringen av 
kronan, gradvis dämpats och låg i slutet av 1995 åter inom inflationsmålets toleransintervall. 
Stora utmaningar för den ekonomiska politiken under kommande år 
Att minska arbetslösheten är en av de största utmaningarna som den ekonomiska politiken står 
inför för närvarande. Trots vissa förbättringar i sysselsättningsläget under 1995 har 
arbetslösheten stannat kvar på en historiskt sett mycket hög nivå. Med hänsyn till detta är 
resultatet av de löneavtal som slöts under 1995, som under de närmaste åren kommer att 
medföra löneökningar överstigande konkurrentländernas, inget uppmuntrande tecken. Detta är 
särskilt oroande mot bakgrund av att löneökningarna i den skyddade delen av ekonomin 
översteg de inom industrin. Det pekar på behovet att öka ansträngningarna att förbättra 
arbetsmarknadens funktionssätt. I annat fall finns en risk att konkurrenskraften urholkas och att 
inflationen tar fart, vilket skulle försämra utsikterna för ökad sysselsättning. 
Ytterligare en stor utmaning är att få ordning på de offentliga finanserna efter den allvarliga 
försvagningen under recessionen i början av 1990-talet. I detta hänseende har den ekonomiska 
politiken hittills varit framgångsrik. De offentliga finanserna har förbättrats avsevärt sedan 
budgetunderskottet var som störst med 13,4% år 1993. Underskottet väntas uppgå till ungefär 
6.3.1996 
- 128-
7% av BNP år 1995 och beräknas fortsätta att förbättras de närmaste åren. Samtidigt har den 
snabba ökningen av den offentliga sektorns skulder nästan upphört. Detta sker tidigare än vad 
som förutsattes i konvergensprogrammet från juni 1995, i vilket man räknade med ett avsevärt 
högre budgetunderskott för 1995. Den offentliga sektorns konsoliderade bruttoskuld 
beräknades också stabiliseras vid en senare tidpunkt än vad som nu förutses. 
Förbättringen av de offentliga finanserna är ett resultat av regeringens konsolideringsprogram 
på 118 miljarder kronor motsvarande ca 7,5% av BNP, vilket är hörnpelaren i 
konvergensprogrammet. Den ökade ekonomiska aktiviteten har också spelat en viktig roll i 
förbättringen. Som en följd av den höga nivån på den offentliga sektorns inkomster och utgifter 
är den svenska budgeten mycket känslig för cykliska svängningar. Förbättringen beror både på 
ökade inkomster och lägre utgifter, till i stort sett lika delar. En märkbar avmattning i 
ekonomin under kommande år skulle därför kunna ge upphov till farhågor rörande den 
framtida utveckling av sysselsättningen och de offentliga finanserna. 
Vad beträffar penning- och valutapolitiken uppställdes, efter det att kronan började flyta, ett 
inflationsmål där den årliga ökningen av konsumentprisindex begränsas till 2%, men med en 
tolerans på +/- en procentenhet. Från augusti 1994 stramades penningpolitiken successivt åt för 
att motverka tendenser till högre inflationsförväntningar och inflationstryck. Den viktigaste 
inflationsimpulsen kom från den svaga kronan, även om den förstärkning av kronan som ägde 
rum under senare delen av 1995 och som dämpade inhemsk efterfrågan bidrog till att hålla 
inflationen inom toleransintervallet. Inflationsförväntningarna föll också gradvis under loppet 
av 1995. I januari 1996 sänktes den officiella reporäntan två gånger med sammanlagt 
0,46 procentenheter. 
6.3.1996 
129-
FORENADE KUNGARIKET 
Tabell 1 
Förenade kungariket: Makroekonomisk utwckling 
| || 1986-90 1991-93 1994 1995 
BNP tillväxt 3.3 -0.1 3.8 2.6 
(förändring i %) 
Total inhemsk efterfrågan 4.0 -03 3.3 2.0 
(förändring i %) 
Sysselsättning (förändring i %) 1.9 -23 0.0 0.8 
Arbetslöshet (%) 9.0 9.8 9.6 8.8 
Inflation (förändring i %) 5.0 5.2 2.5 3.0 
Bytesbalans -3.8 -2.6 -2.1 -2.1 
(% av BNP) Återhämtningen fortsätter men tillväxten saktar av 
Återhämtningen är nu långt inne på sitt fjärde år och har längre varaktighet än i EU i övrigt där 
återhämtningen startade senare. Förväntningen för 1995 var att tillväxten skulle sakta av till en 
mer långsiktigt uthållig nivå än de 3,9%) under 1994, men i själva verket blev tillväxten ännu 
lägre än vad som allmänt väntats. Medan BNP år 1995 i sin helhet ökade med 2,6%) blev 
genomsnittet för tillväxten under andra, tredje och fjärde kvartalet strax under 2% på årsbasis. 
Under 1994 växte produktionen i 
tillverkningsindustrin med 5,1%, 
delvis till följd av ett uppsving i 
oljeproduktionen allteftersom 
produktionen på nyexploaterade 
fält kom igång. Produktionen inom 
tillverkningsindustrin och 
byggsektorn ökade också starkt -
med 4,3% respektive 4,0%». 
Tjänsteproduktionen steg med 
3,6%). Under 1995 dämpades dock 
industriproduktionen medan 
oljeproduktionen nådde en topp, vartill kom att tillverkningsindustrins produktion på det hela 
taget var trög under hela året och byggproduktionen föll tillbaka. Tjänstesektorn bidrog mest 
till uppgången i BNP under 1995. 
De faktorer som ligger bakom dessa produktionstrender kan sannolikt förknippas med 
förändringar av den inhemska slutliga efterfrågan. Nettoexporten bidrog markant mindre till 
tillväxten under 1995 än under 1994. Men den privata konsumtionen växte, trots svag 
detaljhandelsförsäljning, med 2,5% under 1995 till följd av ökad konsumtion av olika tjänster. 
Den disponibla realinkomsten hölls under dessa kvartal nere på grund av modesta löneökningar 
och införandet av vissa skattehöjningar för fysiska personer. Därför åtföljdes 
konsumtionstillväxten av en nedgång i sparkvoten. Medan ekonomin har kommit ett gott 
stycke in på det fjärde året av återhämtning har bruttoinvesteringarna ännu inte börjat öka 
såsom de brukar i detta stadium av konjunkturcykeln. Under 1995 ökade bruttoinvestermarna 
endast med 1,25%. I diagram 1 jämförs den nuvarande investeringsutvecklingen med den som 
skedde under föregående period av återhämtning. Utvecklingen har dock inte varit en 
besvikelse över hela linjen. Även om investeringar i byggnader och fabriksanläggningar var För definitioner, se tabell 2 för Belgien. 
Källa: Kommissionens prognos (november 1995) 
6.3.1996 
- 130-
Diagram 1 Förenade kungariket 
Totala bruttoinvesteringar vid olika återhämtningar 
BNP:S lägsta nivå = loo (Säsongrensat) 
145 
140 
135 
130 
125 
120 
115 
110 
105 
100 
95 —1992 kv 2 till 1995 kv 3 
—1985 kv 4 till 1990 kv 1 
Källa: Kommissionen 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 
Kvartal fr.o.m. BNP:s lägsta nivå fortsatt låga växte 
tillverkningsindustrins 
investeringar under de tre 
första kvartalen med 14% 
på årsbasis. 
Lageruppbyggnaden 
fortsatte att öka under 
större delen av 1995 och 
kan delvis vara ofrivillig på 
grund av den dämpade 
slutliga efterfrågan. 
Exportökningen var 10% 
under 1994 och bidrog avsevärt till BNP-tillväxten. Men under 1995 saktade exportökningen 
av - delvis till följd av en dämpning av oljeexporten och delvis till följd av ett uppehåll i 
tillväxten inom andra EU-länder, som är avnämare av 59% av varuexporten från Förenade 
kungariket. Om man bortser från oljan ökade exporten med endast 2,5% på årsbasis mellan 
sista kvartalet 1994 och tredje kvartalet 1995 trots det förbättrade konkurrensläge som 
uppkom genom pundets depreciering år 1995. 
Tabell 2 
Körciuuk- kungariket: Mtononiisknuliiiska indikatorer 
1986-90 
Penningmängd 
(förändring i %) 
Budgetsaklo 
(% av BNP) 
Offentliga sektorns bruttoskuld 
1" (% av BNP) 
Nominallön per capita 
(förändring i %) 
Reallön per capita 
(förändring i %) De senaste ekonomiska 
indikatorerna är blandade, även 
om de inte pekar på att tillväxten 
i ekonomisk aktivitet för 
närvarande skiljer sig särskilt 
mycket från den som gällde 
under större delen av 1995. 
Försäljningen inom detaljhandeln 
växte starkt, med 0,75% under 
fjärde kvartalet 1995, efter att ha 
varit trög under större delen av 
året. Exportvolymen steg med 
1% under perioden september­
november, medan importen sjönk med 0,5%. Däremot fortsatte tillverkningsindustrins 
produktion att stagnera och ledande ekonomiska indikatorer på kort och lång sikt fortsatte att 
falla, vilket pekade mot och bekräftade en avmattning. Indikatorer baserade på 
enkätundersökningar för tillverkningsindustrin antyder emellertid en återhämtning av 
produktionen och en ökad orderingång under första kvartalet 1996. 16.3 
-1.1 
43.5 
8.3 
3.2 
För definitioner, se tabell 2 för Belgien. 
Källa: Kommissionens prognos (november 1995) 
6.3.1996 
131 -
Den underliggande inflationen, mätt som uppgången i detaljhandelns priser exklusive räntor på 
inteckningslån, kröp under året gradvis upp till i genomsnitt 2,9% sista kvartalet 1995. Detta 
värde ligger dock väl inom det intervall på 1-4% som utgör regeringens mål. Denna fortgående 
ökning var förknippad med en uppgång av producentpriserna. Detta följde i sin tur på den 
tidigare starka ökningen av priserna på insatsvaror som härrörde från globala prisökningar på 
råvaror. Den årliga prisinflationen på insatsvaror sjönk markant under de sista månaderna 
1995. Dessutom förblev löneinflationen låg trots att arbetsmarknaden stramades åt. 
Inkomstökningen var endast 3,25% under det tredje kvartalet 1995 - den lägsta på två år. 
Dessa trender visas i diagram 2. 
Penningpolitiken är inriktad på målsättningen att hålla den underliggande inflationen inom ett 
intervall på 1-4% i syfte att säkerställa en inflation inom ramen 1-2,5%» vid slutet av denna 
parlamentsperiod (senast i maj 1997) och för tiden därefter. Successiva höjningar av diskontot 
från 5,25%o till 6,75% från september 1994 till februari 1995 hade effekten att inflationen med 
god marginal stannade inom den vidare marginalen trots pundets försvagning med ungefär 7% 
under 1995. Som ovan beskrivits var emellertid den ekonomiska aktiviteten fortsatt trög under 
hela 1995 och åtföljdes av ett dämpat inflationstryck. Diskontot sänktes till 6,5% den 
13 december 1995 och till 6,25% den 18 januari i år. Den utmaning regeringen står inför är att 
fa ned den underliggande inflationen inom det snävare intervallet på den korta tid som angivits 
och att hålla den kvar där och att samtidigt säkerställa tillräcklig ekonomisk tillväxt. 
Fastän den ekonomiska tillväxten saktade av fortsatte sysselsättningen att växa, om än 
blygsamt, under 1995. En 
enkätundersökning bland 
arbetsgivare visade en 
årlig tillväxt på 0,9%) 
under de tre första 
kvartalen 1995 medan en 
enkätundersökning 
baserad på uppgifter från 
hushållen pekade på en 
snabbare tillväxt av 
sysselsättningen. Det är 
möjligt att den 
förstnämnda inte korrekt Diagram 2 Förenade kungariket 
Underliggande konsumentprisinflation (KPI*) och löner 
Förändring i % jämfört med föregående år 
7,5 
1992 | 1993 
•Konsumentprisindex exkl. räntebetalningar på bostadslån 
Källa: Kommissionen 
redovisar nya arbetstillfällen i nystartade företag eller ökande sysselsättning i delar av 
byggsektorn. Arbetslösheten fortsatte att falla och i slutet av 1995 omfattade den något mer än 
6.3.1996 
- 132-
8% av arbetskraften, dvs mer än 2 procentenheter under genomsnittet i EU. Minskningen 
under andra halvåret 1995 var dock i stort sett lägre än tidigare under året eftersom tillväxten 
har saktat av betydligt. 
Sysselsättningsökningen resulterade tillsammans med den senaste tidens tillväxt av BNP i en 
produktivitetsökning på 2,5% på årsbasis under de första tre kvartalen 1995 - klart 
långsammare än de 3,3% som gällde för 1994. Löneinflationen var som redan framgått dämpad 
och enhetsarbetskostnaden steg under de första tre kvartalen 1995 med endast 2,1%) på 
årsbasis. Men bilden är ganska annorlunda för tillverkningsindustrin där tillväxten på senare tid 
har varit matt och den underliggande löneinflationen under tredje kvartalet 1995 var 4,25%) -
långt över hela ekonomins genomsnitt på 3,25%. Därför steg också produktiviteten i 
tillverkningsindustrin under tredje kvartalet 1995 med endast 0,7% jämfört med föregående år 
medan enhetsarbetskostnaden var ca 3,7% högre. 
Tillväxten kommer att fortsätta i stadig takt 
Tillväxten beräknas på sikt fortsätta i stadig takt. Ekonomin torde säkert vara kapabel att växa 
med en potential av 2,5% under den närmaste tiden - något över nuvarande tillväxttal -
eftersom mycket litet pekar på brist på kapital eller arbetskraft och inflationstrycket fortsätter 
att vara dämpat. 
En faktor som beräknas komma att bidra till tillväxten är en sedan länge väntad återhämtning 
ifråga om bruttoinvesteringar även om denna i viss mån kommer att motverkas av minskningar 
på det offentliga området. 
Utsikter föreligger till en dämpad inflation. För närvarande är tillväxten måttlig till sin natur, 
vilket gör att löneinflationen på kort sikt kan hållas tillbaka. Det är inte sannolikt att den 
förväntade tillväxten kommer att leda till ett omfattande uppsving i löneinflationen under de 
närmaste två åren. 
Förenade kungarikets regering presenterade i mars 1995 en uppdatering av 
konvergensprogrammet som byggde på novemberbudgeten 1994. Det rörde sig i synnerhet om 
minskningar i budgeterade utgifter, vilket möjliggjordes av att inflationsutfallet blev bättre än 
det prognoserade. En snabbare förbättring av statens finanser var alltså väntad. I själva verket 
hejdade den mattare ekonomiska tillväxten och den - även med hänsyn härtill - oväntade 
försvagningen av inkomsterna 1995 statsbudgetens konsolidering. Denna effekt togs ad notam 
i budgeten för 1996-97 som framlades i november 1995 och som på det hela taget var neutral i 
sin inverkan på de offentliga finanserna. 
6.3.1996 

ISSN 1024-4506 
KOM(96) 86 slutlig 
DOKUMENT 
SV 10 
Katalognummer : CB-CO-96-105-SV-C 
ISBN 92-78-01364-1 
Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer 
L-2985 Luxemburg