RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET om situationen i humlesektorn

1. INLEDNING

Genom den reform av den gemensamma organisationen av marknaden för humle som rådet antog i juli 1997 fastställdes ett schablonmässigt stödbelopp till producenterna (480 EUR/ha) för en period på fem år. Detta system har tillämpats sedan skörden 1996 och kommer att fortsätta att tillämpas t.o.m. skörden 2000. Före slutet av denna femårsperiod, närmare bestämt före den 1 september 2000 skall kommissionen, i enlighet med artikel 18 [1] i grundförordningen (EEG) nr 1696/71 [2] till rådet översända en utvärdering av sektorn med förslag för framtiden där så är lämpligt. Syftet med föreliggande rapport är att presentera denna utvärdering.

[1] Denna artikel infördes i grundförordningen (EEG nr 1696/71) genom rådets förordning (EG) nr 1554/97 av den 22.7.1997.

[2] EGT L 175, 4.8. 1971, s. 1. - Förordning senast ändrad genom förordning (EG) nr 191/2000 (EGT L 23, 28.1. 2000, s. 4).

2. ALLMÄN ÖVERSIKT ÖVER SEKTORN

2.1. Produktionen

2.1.1. Europeiska unionen

Europeiska unionen är världens största humleproducent med en produktion 1999 på 34 600 ton kottar. Åtta medlemsstater producerar humle, nämligen Belgien, Tyskland, Spanien, Frankrike, Irland, Österrike, Portugal och Förenade kungariket. Den sammanlagda arealen uppgick 1999 till 22 700 hektar, varav 18 300 hektar (80 %) i Tyskland. Produktionsområden och humlearealer framgår av tabell 1 i bilagan. År 1999 bedrev 3 556 företag humleodling med en genomsnittlig areal på 6,38 hektar per företag.

Humleodlingen är på nedgång, både när det gäller världsproduktionen och produktionen i Europeiska unionen. Denna tendens kan iakttas i alla medlemsstater, med undantag av Frankrike, där produktionen huvudsakligen är inriktad på den regionala aromatiska sorten Strisselspalt.

Mellan 1995 och 1999, minskade både humlearealen och -produktionen med ca 18 % (se tabell 2 i bilagan).

Denna minskning av kvantiteterna har kompenserats av en kraftig ökning av alfasyrahalten (som är det ämne som finns i kottarna och som används i öltillverkningen), på grund av en spridning av de sorter som har en hög alfasyrahalt (s.k. "högalfa"). Produktionen av alfasyra har ökat med 6 %, trots arealminskningen på 18 % och den minskade produktionen av kottar. Det bör framhållas att produktionen av alfasyra par hektar har ökat med 37 % under samma period. För närvarande består tre femtedelar av produktionen i stort sett av aromhumlesorter och resten av bitterhumlesorter, varav vissa kallas högalfasorter. Mellan 1995 och 1999 har arealerna för dessa båda sorter minskat med vardera 17 % (se tabell 3), vilket innebär att aromhumlesorterna relativt sett inte har minskat inom EU, i motsats till resten av världen.

2.1.2. Världsproduktionen

År 1999 beräknades världsproduktionen av humlekottar till 93 750 ton varav 34 600 ton (37 %) från Europeiska unionen. I hela världen finns 58 000 hektar humle varav 22 700 hektar (39 %) i EU, vilket innebär en minskning på 30 % sedan 1995. De två största producenterna efter Europeiska unionen, USA och Kina har noterat arealminskningar på 19 % respektive 11 % (se tabell 2). I USA (de tre producerande staterna är Oregon , Washington och Idaho) odlas främst sorter med hög halt av alfasyra (2/3 bitterhumlesorter och 1/3 aromhumlesorter). Vissa sorter har upp till 14 % alfasyra. USA , med ungefär 14 000 hektar 1999, står för 42 % av världsproduktionen av alfasyra. Bevattning av odlingen leder till att avkastningen är 40 % högre än EU:s. Minskningen av areal (- 19 %) och produktion (- 21 %) mellan 1995 och 1999 ligger i samma storleksordning som i EU. Däremot har även produktionen av alfasyra (uttryckt i ton) minskat i (- 8 % jämfört med en ökning på + 6 % i EU). Orsaken till detta är sjukdomen "powdery mildew" som har härjat svårt. Den aktuella produktionen i Kina uppskattas till 12 700 ton på grundval av handelsupgifter. [3]

[3] Det finns ingen officiell statistik för Kina.

2.2. Handel mellan gemenskapen och tredje land

EU är traditionellt nettoexportör och detta förhållande förstärks. Hälften av exporten består av bearbetat humle i form av pulver eller pellets. USA är EU:s främsta handelspartner (se tabell 4). Gemenskapens import från och export till USA uppgick 1999 till 5 876 ton respektive 5 071 ton humlekottar. EU exporterar också till Japan och Ryssland och på importsidan är Tjeckien och Slovenien viktiga leverantörer med 2 000 ton vardera.

2.3. Humlemarknaden

Saluföringen av humle sker antingen genom spotmarknad eller genom avtal som nomalt ingås för en period på tre till fem år. I gemenskapen har andelen humle som saluförs inom ramen för avtal gått från 82 % under 1995 till 75 % under 1999. Avtalsformen är således fortfarande det vanligaste saluföringssättet (se tabell 5).

År 1991 låg avtalspriserna och priserna på spotmarknaden i gemenskapen mycket nära varandra både för aromhumle- och bitterhumlesorter (se tabell 5). Sedan dess har betydande skillnader uppstått med högre avtalspriser, särskilt när det gäller aromhumlesorter. Under 1999 närmade sig priserna på nytt, men man bör invänta resultaten från skörden 2000 för att se om tendensen håller i sig.

Avtalspriserna var ganska stabila mellan 1995 och 1999 (+/- 195 EUR/Zentner [4]). Priserna på den fria marknaden, som föll 50% mellan 1996 och 1997, steg 1999 till 1995 års nivå (+/- 155 EUR/Zentner) eftersom marknaden då hade absorberat den överproduktion som skedde i mitten av 1990-talet.

[4] 1 Zentner = 50 kg.

Det bör noteras att prisutvecklingen i produktionen inte avspeglar den mycket stora ökningen (+ 37 % mellan 1995 och 1999) av alfasyra. Bryggerierna har i dag fördelen att betala samma pris som tidigare för humle med en mycket högre alfasyrahalt. Den sortomställning som producenterna har genomfört har inte belönats av marknaden och har inte givit producenterna de fördelar som de hade förväntat sig.

2.4. Sortomställning

De traditionella bryggarna som har varit konservativa i sina inköp håller på att försvinna till följd av uppkomsten av stora bryggerier. Dessa företag har en inköpspolicy som ständigt ändrar sig efter konsumenternas smak och fattar också beslut på kortare sikt.

För att kunna följa med i utvecklingen av efterfrågan är humleproducenten tvungen att göra dyrbara investeringar för att förnya sina planteringar och sin utrustning. Eftersom humlen kan skördas först på det tredje året innebär varje sortomställning en förlust under två år. Det är inte heller säkert att efterfrågan på sorten kommer att kvarstå det tredje året.

Även om ett effektivare samarbete mellan bryggerinäringen, förhandlarna och producenterna är att rekommendera skulle producenterna inte ens då ha möjlighet att vara så flexibla att de på kort sikt kan svara mot bryggerinäringens växlande behov. Det kommer alltid finnas en viss oförutsägbarhet. Den bästa lösningen för producenten är saluföring genom avtal.

I tabell 3 ges en översikt över de sortomställningar som har ägt rum 1995-1999, både aromhumlesorter, bitterhumlesorter och andra sorter. För de första två typerna bör det påpekas att omställningen gäller ett litet antal sorter.

2.5. Kvalitetsförbättring

Samtidigt som det skett en sortomställning har produktkvaliteten hela tiden noga studerats. Här kan som exempel nämnas de största produktionsregioneras ansträngningar för att få producenterna att förbättra humlens kvalitet och därmed sin position på marknaden.

Redan före reformen av den gemensamma organisationen för humle i juli 1997 hade ett nytt saluföringskoncept införts som bland annat innefattar neutrala kvalitetskontroller och en kvalitetsgrupp. För att finansiera detta koncept betalar köparen in ett fast belopp av det pris som avtalats med säljaren till producentgruppen.

På grundval av en kvalitetsanalys som gruppen låter ett oberoende organ göra betalas en del av detta belopp till producenten enligt ett bonus/malus-system (parametrarna har upprättats med hänsyn till vattenhalt, andel blad, stjälkar, spill, andelen blad runt kottarna samt alfasyrahalten).

2.6. Produktionens kostnader och intäkter

Kostnaderna vid humleproduktion är höga. Det krävs omfattande investeringar både när det gäller anläggning och underhåll av humleodlingar (pålar, kablar, ...) och i utrustning för odling, skörd och bearbetning av skördad humle. Humleodling är också mycket arbetskraftsintensiv. Producenternaräknar med 250 till 300 arbetstimmar/mantimmar per hektar. Dessutom är de särskilda kostnaderna i samband med denna typ av gröda, till exempel utgifter för gödning, växtskyddsmedel och energi, mycket högre än vad som är fallet för andra grödor.

Analysen av kostnader och intäkter vid humleproduktion grundar sig på uppgifter som samlats in av ISJR (Informationssystemet för jordbruksföretagens redovisningsuppgifter) från det område som är mest representativt för gemenskapens produktion.

Enligt dessa siffror uppgick produktionskostnaderna i Tyskland (Bayern [5]) till 4 490 EUR per hektar för skörden 1998 (se tabell 6).

[5] De siffror som anges här har beräknats på grundval av uppgifter som samlats in av ISJR. Uppgifterna kommer från omkring 20 företag i Bayern som är specialiserade på humleodling.

I Tysklands fall (Bayern) uppgick intäkterna 1998 till 5 163 EUR per hektar. Det bör påpekas att kostnader och intäkter kan variera mycket från en medlemsstat till en annan.

Generellt kan det på grundval av de årliga deklarationer som de producerande medlemsstaterna gör konstateras att intäkterna 1999 [6] minskade 4 % jämfört med 1995.

[6] Dessa uppgifter lämnas i löpande priser och nationell valuta, och variationer i växelkursen kan även påverka prisvariationerna.

3. DEN GEMENSAMMA ORGANISATIONEN AV MARKNADEN

3.1. Det särskilda systemet

Den gemensamma organisationen av marknaden för humle inrättades 1971 genom förordning (EEG) nr 1696/71.

De viktigaste delarna i grundförordningen är

-ett system för produktionsstöd (hektarstöd), Fram till och med skörden 1995 fastställdes gemenskapsstödet årligen med hänsyn till utvecklingen vad gäller intäkter och produktionskostnader, och skiljde sig mellan olika sortgrupper. Det har pendlat mellan 377 ecu/ha 1986 och 517 EUR/ha 1994 och gick 1995 ner till 444 EUR/ha (uttryckt i budgetecu). För regleringsåret 1996 justerade rådet nivån på schablonstödet till 480 EUR/ha/år för en period på 5 år fram till och med år 2000.

-erkännande och producentgrupperna och dessas funktion, Det är viktigt att understryka producentgruppernas betydelse, som har ökat i samband med ändringarna av den gemensamma organisationen av marknaden som är avgörande när det gäller att återställa balansen i humlesektorn. På EU-nivå finns det för närvarande 19 producentgrupper (se tabell 1). Dessa grupper spelar alltså en avgörande roll för fastställandet av producenternas intäkter, dels genom samordningen av medlemmarnas utbud - som till en del uppväger den koncentration som sker inom handeln och bryggerisektorn - dels genom möjligheten att inte betala ut en del (högst 20%) av gemenskapsstödet till medlemmarna. Detta belopp gör det möjligt att vidta nödvändiga åtgärder för att hjälpa producenterna att genomföra sortomläggningar och tekniska förbättringar liksom att saluföra produkterna.

-avsättning av humle enligt ett intygsförfarande och ett system med "avtal ingångna på förhand", När det gäller gemenskapslagstiftningen har minimikrav för kvaliteten upprättats för saluföring av humlekottar samt humleextrakt (kommissionens förordning (EEG) nr 890/78 av den 28 april 1978 om närmare bestämmelser om certifiering av humle [7]). Denna punkt behandlas också i punkt 2.5 ovan.

[7] EGT L 117, 29.4.1978, s. 43. Förordning senast ändrad genom förordning (EG) nr 1021/95, 5 maj 1995 (EGT L 103, 6.5.1995, s. 20).

-system för handeln med tredje land.

3.2. Särskilda tillfälliga åtgärder i humlesektorn

För att säkerställa en god balans mellan tillgång och efterfrågan har rådet antagit en förordning om att införa särskilda tillfälliga åtgärder för humle (förordning (EG) nr 1098/98 av den 25 maj 1998 [8]. Dessa åtgärder syftar till att minska produktionen genom att minska odlingsarealen.

[8] EGT L 157, 30.5.1998, s. 7.

Dessa åtgärder ingår i den gemensamma organisationen av marknaden för humle och får vidtas av producentgruppen på samma sätt som de särskilda åtgärderna i artikel 7.1 b i förordning (EEG) nr 1696/71 (tekniskt bistånd för sortomställning, produktförbättring och saluföring).

De särskilda åtgärderna gäller under en femårsperiod från och med skörden 1998. De avser

- tillfälligt uttag av mark,

- slutgiltig röjning av odlingar.

En ersättning på 480 EUR/ha betalas till producenter som röjer eller tar ut mark. Producentgruppen får besluta om beloppet bör höjas genom avdrag från en del av stödet till producenterna (som betalas ut för skördade arealer). Avdraget får dock högst uppgå till 20 % av detta stöd. Dessa båda åtgärder är av valfri karaktär vare sig de vidtas av medlemsstaten, producentgruppen eller en enskild producent.

Fyra medlemsstater har meddelat att de har tillämpat de särskilda åtgärderna under 1998 och en femte medlemsstat tillkom år 1999 (se tabell 7). Övriga medlemsstater, dvs. Frankrike, Irland och Spanien har inte tillämpat åtgärderna. I Frankrikes fall har detta inte skett på grund av att intresse saknades från producenternas sida, i Irlands fall på grund av att landets ende producent fortsätter verksamheten och i Spaniens fall därför att landets regering fruktar att humleodlingen nästintill kommer att försvinna om åtgärderna införs. Röjning har skett på 1 577 hektar. Uttag av mark registrerades för 771 hektar under 1999. Denna siffra varierar eftersom producenten varje år får besluta om uttaget av mark skall fortsätta eller om han skall börja odla på nytt.

Det bör noteras att minskningen av skördade arealer 1998 och 1999, dvs 4 064 hektar, är större än de arealer som röjts eller tagits ut med tillämpning av de särskilda åtgärderna. Vissa producenter röjer utan att tillämpa de särskilda åtgärderna för att slippa de krav som ställs i samband med dessa.

3.3. Budget

Budgetutgifterna i samband med den gemensamma organisationen av marknaden för humle har utvecklats på följande sätt:

1997 1998 1999 2000 APB 2001 // 13,0 miljoner EUR 12,8 miljoner EUR 12,6 miljoner EUR 12,4 miljoner EUR 12,0 miljoner EUR

4. slutsats

De åtgärder som infördes i och med reformen i juli 1997 har tillämpats inom ramen för en minskning av humlearealerna och humleproduktionen både i gemenskapen och globalt.

De har utgjort ett effektivt stöd för producenter och producentgrupper under en period då marknadsbalansen har återställts. Samtidigt har det varit nödvändigt att förbättra produktkvaliteten och genomföra en sortomställning till följd av förändringar i bryggeribranschens efterfrågan.

Det bör betonas att arbetet för att bevara markandsbalansen, som ständigt kräver ansträngningar från producenternas sida, är fortsatt nödvändigt.

En slutlig bedömning av de särskilda åtgärderna kan inte göras förrän i slutet av femårsperioden 2002, men man kan redan nu konstatera att de till fullo är integrerade i de samlade åtgärderna i den gemensamma organisationen av marknaden för humle.

Med beaktande av ovanstående gör kommissionen den bedömningen att de nuvarande bestämmelserna i förordning (EEG) nr 1696/71 bör fortsätta att gälla under två år (2001 och 2002), dvs. till slutet av tillämpningsperioden för de särskilda åtgärderna.

Kommissionen skall före den 31 december 2002 lägga fram en rapport för rådet om hur organisationen av den gemensamma marknaden fungerar, tillämpningen av de särskilda åtgärderna samt om hur kandidatländernas medlemskap i Europeiska unionen kommer att påverka sektorn. Rapporten kommer eventuellt att åtföljas av förslag till förändringar av den gemensamma organisationen av marknaden.

BILAGA I

Humle : teknisk översikt

1. Produktbeskrivning

a) Botanik: Humlet tillhör (humulus lupulus) samma familj som hampan, det vill säga cannabaceae, av ordningen Urticales. Det är en tvåbyggare, dvs. den har han- och honblommor på skilda stånd. Endast honblommorna ger frukt, så kallade kottar. Dessa innehåller lupulin som är ett gult ämne som syns väl om man pressar sönder den mogna kotten mellan fingrarna. Rotsystemet är aktivt under mycket lång tid, i allmänhet runt 20 år, och den del av växten som är ovan mark skärs av varje år vid skörden. Det är en slingrande, klättrande ört som kan bli 7 meter hög och kräver därför en stödstruktur (störar, linor, stödställningar). Under de senaste åren har också små sorter på upp till 2,50 meter odlats fram.

Humle kräver vissa klimat- och markförhållanden och av den anledningen odlas den främst mellan den 35:e och den 55:e breddgraden på norra och södra halvklotet.

b) Den färska humlens kvalitet försämras snabbt av syre och kan förlora upp till 30 % av sin bitterhet under de sex månader som följer efter skörden. Av den anledningen torkas humlen efter skörden och förpackas (dvs. pressas samman och emballeras) eller bearbetas till pellets eller humleextrakt. Den sistnämnda typen av produkt är lätt att lagra och hantera eftersom den tar lite plats och håller stabil kvalitet, varför alltfler bryggare väljer denna lösning.

2. Humlesorter

I den gällande gemenskapslagstiftningen (kommissionens förordning (EEG) nr 1517/77 av den 6 juli 1977 [9]) är humlesorterna uppdelade i tre grupper efter kommersiella användningar, nämligen aromhumlesorter (med en genomsnittlig halt av alfasyra som är ganska låg), bitterhumlesorter (med en genomsnittlig halt av alfasyra som är hög eller mycket hög) och andra sorter som innefattar experimentella sorter. Dessa andra sorter omfattar endast 0,22 % av gemenskapens humlearealer. För närvarande finns 23 aromhumlesorter och 18 bitterhumlesorter upptagna i bilagan till ovannämnda förordning. Denna bilaga uppdateras varje gång nya sorter införs för kommersiellt bruk i EU. Sorterna har framodlats under år av forskning och selektion. Det krävs över 12 år för att utveckla en ny sort, och eftersom det tar tre år innan odlingen är i full produktion, tar det totalt 15 år innan sorten kan börja saluföras. Selektionen sker enligt följande kriterier: avkastning per hektar (vilken ligger till grund för producentens intäkter), förbättrad resistens mot sjukdomar (förutsatt att detta ger en större skörd och minskar produktionskostnaderna) -i detta syfte använder producenterna på sina nya odlingar i allt större utsträckning plantor som klarar virus. Man beaktar också de jordbrukstekniska aspekterna (t.ex. när plantorna är färdiga för skörd, eftersom vissa är tidiga och andra sena, vilket kan sprida skörden), goda växtegenskaper (klätterförmåga och möjlighet att styra) samt halten av aromatiska och bittra ämnen.

[9] EGT L 169, 7.7.1977, s. 13. Förordningen senast ändrad genom förordning (EG) nr 1159/98 (EGT L 160, 4.6.1998, s. 18).

3. Produktanvändning

Humle används huvudsakligen för ölproduktion och i viss mån för tillverkning av kosmetiska produkter (tvål, schampo), terapeutiska produkter (örtteer) samt hushållsprodukter (fyllning av huvudkuddar). Användningen av humle i öl uttrycks som konsumtion av alfasyra (som är en bitter komponent i lupulinet) och som tillsats av humle (gram alfa som krävs per hektoliter öl). De olika sorternas egenskaper är också mycket viktiga för att framställa öl med speciell smak och arom.

Trots att humlen är av stor betydelse för ölets bitterhet, smak och hållbarhet krävs endast mycket små kvantiteter på mellan 80 och 200 gram humle per hektoliter öl, givetvis beroende på andelen alfasyra i humlen, vilken kan uppgå till 14 % för högalfasorter, samt på humletillsatsen. Till följd av tekniska framsteg minskar tillsatsen av humle från år till år och uppgick för år 2000 till 5,5 g alfasyra/hektoliter. För världsproduktionen av öl som beräknas uppgå till 1 337 miljoner hektoliter, krävs det således ca 7 354 ton alfasyra. Ölkonsumtionen har stigit något varje år, särskilt i Asien och Latinamerika. Konsumenterna verkar dock mer och mer föredra mindre bittra ölsorter som kräver mindre humle. Det är intressant att notera att humlen står för 0,3 % av produktionskostnaderna för öl (exklusive skatt) (källa: HOPS USA, april 2000).

BILAGA II

Tabell 1 Medlemsstater och regioner där det odlas humle (år 1999).

Tabell 2 Tabell - Humleproducenter i Europeiska unionen och i resten av världen - produktionsutveckling mellan 1995 och 1999.

Tabell 3 Humle: Sortomställningar mellan 1995 och 1999.

Tabell 4 EU:s utrikeshandel med humle och humleprodukter med vissa tredje länder mellan 1995 och 1999.

Tabell 5 Humleproduktion och genomsnittspriser i avtal och på den fria marknaden mellan 1991 och 1999.

Tabell 6 Intäkts- och kostnadsutveckling inom produktionen i Bayern.

Tabell 7 Särskilda tillfälliga åtgärder och arealminskningar.

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

>Hänvisning till>

>Hänvisning till>

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>