Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om "EU-utvidgningens effekter på inre marknaden"

(2003/C 85/23)

Den 17 januari 2002 beslutade Europeiska ekonomiska och sociala kommittén att i enlighet med artikel 29.2 i arbetsordningen utarbeta ett yttrande om "EU-utvidgningens effekter på inre marknaden".

Facksektionen för inre marknaden, produktion och konsumtion, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 6 november 2002. Föredragande var Eva Belabed.

Vid sin 395:e plenarsession den 11 och 12 december 2002 (sammanträdet den 12 december) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 77 röster för, 12 röster emot och 7 nedlagda röster.

Sammanfattning

A. Utvidgningen är av stor betydelse för unionens framtid ur både politisk, samhällelig och ekonomisk synvinkel. Utvidgningen är en unik möjlighet att säkerställa varaktig fred och stabilitet i Europa.

B. Även om reformprocessen kräver avsevärda uppoffringar av stora delar av befolkningen och har betydande ekonomiska och sociala konsekvenser, håller utvidgningsprocessens förhandlingar på att avslutas.

C. Kommittén anser i likhet med det danska ordförandeskapet att tidsplanen för utvidgningen skall respekteras med tanke på de framsteg som gjorts i de enskilda länderna.

D. Den utvidgade inre marknaden kommer att leda till en rad ekonomiska fördelar samt stärka EU:s konkurrenskraft i världsekonomin, om man lyckas utnyttja den potential som finns. Detta gäller även i stor utsträckning utnyttjandet av befintlig arbetskraft.

E. Fördelningen av utvidgningens vinster bland befolkningen kommer att vara avgörande för hur utvidgningen kommer att accepteras av befolkningen.

F. Insatserna för att bygga ut förvaltningarnas och rättsväsendenas kapacitet måste påskyndas ytterligare och understödjas så att unionens lagstiftning inte bara finns på papper utan även tillämpas och följs i praktiken.

G. Överföringen av gemenskapens regelverk och integrationen av ekonomierna leder till omvälvningar inom näringsliv och samhälle som bland annat skulle kunna övervinnas genom de övergångsregler som båda parter föreslår. Integrationen kan därmed ske på ett smidigare och lättare sätt, men det innebär också att inre marknaden splittras. Man bör därför vara restriktiv i användningen av övergångsregler.

H. En viktig förutsättning för en enhetlig ekonomisk och social utveckling av den nya unionen i linje med Lissabonmålen är ett effektivt stöd för omstruktureringsprocessen och överbryggandet av ekonomiska och sociala skillnader mellan de gamla och nya medlemsstaterna även efter anslutningen. Inom unionens samtliga politikområden måste skillnaderna mellan de gamla och nya områdena utjämnas så fort som möjligt.

I. Särskilda åtgärder krävs för gränsregionerna. Gränsöverskridande strategier och samarbete är en förutsättning för att man skall kunna utnyttja den potential som finns i dessa regioner, men även för att undvika en negativ utveckling.

J. För att förbereda anslutningen finns det ett flertal särskilda program. Kandidatländerna deltar också delvis i program och initiativ som är avsedda för de nuvarande 15 EU-medlemsstaterna. Dessa åtgärder utgör ett stöd för utvidgningen. Programmen är dock ibland så resurskrävande att de på grund av de stora administrativa kostnaderna knappt utnyttjas. Det skulle därför vara lämpligt att programmen förenklades.

K. Kommittén stöder processen genom hearingar inom observationsgruppen för inre marknaden i kandidatländerna och genom att samarbeta med arbetsmarknadens parter i dessa länder. Kommittén har dessutom genom databasen PRISM (Progress Report on Initiatives in the Single Market) utvecklat ett informationsinstrument där man kan hitta information om relevanta initiativ för utvecklingen av inre marknaden. Bland kommitténs förslag till utveckling av inre marknaden finns även förslaget att inrätta samordningscentrum för inre marknaden i kandidatländerna.

1. Inledning

1.1. Utvidgningen är av stor betydelse för EU:s framtid eftersom det är en unik möjlighet att varaktigt säkerställa fred och stabilitet i Europa. Utvidgningen utgör även en historisk chans att ena länderna i Europa på grundval av gemensamma demokratiska värden. Förutom att långsiktigt säkerställa fred och politisk stabilitet i Europa, vilket är den främsta prioriteringen, är denna process även förknippad med många ekonomiska och samhälleliga möjligheter och utmaningar.

1.2. Även om reformprocessen påverkar stora delar av befolkningen i kandidatländerna och leder till betydande ekonomiska och sociala omvälvningar, närmar sig anslutningsförhandlingarna med de tio anslutningsländerna (Slovenien, Ungern, Slovakien, Tjeckien, Polen, Litauen, Estland, Lettland, Cypern och Malta) redan sitt slut. Utvecklingen på Cypern och Malta bör ses i ett annat ljus i och med att dessa båda länder inte har genomgått en systemväxling. Bulgarien och Rumänien behöver mer tid för att komma i kapp och har därför senarelagt sitt anslutningsdatum. Kommittén har redan yttrat sig om Kaliningrads framtida geopolitiska och allmänpolitiska situation.

1.3. Enligt Europeiska kommissionens uppskattningar kommer alla dessa länder, förutom Bulgarien och Rumänien, inom kort att kunna stå emot konkurrenstrycket på EU:s inre marknad. Dessa tio länder har en fungerande marknadsekonomi. Även på områdena för förvaltning och rättsliga frågor har man arbetat hårt för att skapa de ramvillkor som är nödvändiga för att man skall kunna integreras i en stor inre marknad. I detta sammanhang är det viktigt att påpeka att just anslutningsfrågan påskyndat reformprocessen. Det är därför viktigt att förhindra onödiga förseningar och undvika den besvikelse som därmed kan uppstå i kandidatländerna.

1.4. Kommittén anser i likhet med det danska ordförandeskapet(1) att tidsplanen för utvidgningen bör respekteras. Framstegen skiljer sig åt mellan de olika länderna. Samtliga länder som uppfyller Köpenhamnkriterierna kan efter det att förhandlingarna har avslutats ansluta sig till EU enligt tidsplanerna.

1.5. Den mängd rättsliga bestämmelser, krav och regler som de ekonomiska förbindelserna mellan den nuvarande unionen och kandidatländerna medför ställer denna gång högre krav på unionen än tidigare utvidgningar. Till skillnad från tidigare utvidgningar hänger dessa nya krav samman med

i) storleken (både befolkningsmässigt och ytmässigt)

ii) unionens egen vidareutveckling och fördjupning till följd av de tidigare utvidgningarna,

iii) kandidatländernas relativt svaga ekonomier (framför allt i fråga om BNP per capita).

1.6. Den utvidgade unionen kommer klart att skilja sig från den nuvarande unionen med 15 medlemsstater. Genom utvidgningen av EU till 27 länder kommer unionens yta att öka med 34 %, befolkningen med 28 %, men BNP bara med 5 %. BNP per capita kommer därmed statistiskt sett att sjunka med 18 %. Inkomstklyftorna mellan olika länder, regioner och enskilda människor kommer att öka avsevärt. Det kommer att ta mellan 10 och 30 år att uppnå verklig BNP-konvergens mellan de nuvarande medlemsstaterna och kandidatländerna. Det räcker dessutom inte med bara ekonomisk konvergens (nominell eller reell), utan denna måste åtföljas av en ökad konvergens på det sociala området(2).

1.7. Kommittén anser liksom tidigare att den utvidgade inre marknaden kommer att föra med sig många ekonomiska fördelar(3), och de båda sidornas anpassningsinsatser kommer att leda till en integrerad inre marknad. Särskilt handeln och marknaderna kommer att stärkas genom det ökade antalet tillverkare, underleverantörer och konsumenter. Helt nya möjligheter öppnar sig för gränsöverskridande samarbete och andra samarbetsformer, rekrytering av leverantörer, stordriftsfördelar, ökad närhet till kunderna osv., impulser för tillväxten och bättre insyn i lagstiftningen (framför allt företags-, skatte- och förvaltningsrätt) samt förenklade förfaranden och förbättrade tjänster genom moderniseringen av den offentliga sektorn. Inrättandet av revisions- och förvaltningsorgan samt utvecklingen av nätverk av oberoende skatte- och finansrådgivare kommer att bidra till att anpassningen till den inre marknaden blir framgångsrik.

1.8. Utvidgningen av EU lägger grunden för en dynamisk tillväxtprocess samt förstärker Europas konkurrenskraft i världsekonomin. Det är mycket möjligt att vinsterna med utvidgningsprocessen kommer att bli mycket högre än kostnaderna. För medborgarna är det dock viktigt att både vinsterna och kostnaderna för utvidgningen fördelas rättvist. Utvidgningen kan få olika följder för olika näringsgrenar och regioner även beroende på tidsplanen för utvidgningen. Kommittén välkomnar kommissionens strävan att tydligare informera om utvidgningens möjligheter. Det kommer dock samtidigt att vara avgörande för utvidgningens framgång att öppet tala om riskerna och utmaningarna, eftersom det är det enda sättet att möta dem.

2. Gemenskapsrätten

2.1. Inom ramen för utvidgningen måste kandidatländerna överföra gemenskapsrätten till sin nationella lagstiftning samt genomföra den i enlighet med bestämmelserna. Detta är en stor utmaning för de olika länderna. Flera olika kandidatländer har nämnt detta under förhandlingarna, inte minst på grund av de höga kostnaderna.

2.2. Både vid överföringen och genomförandet av gemenskapsrätten underlättas arbetet avsevärt om det finns en stat med en modern och serviceinriktad förvaltning och ett välfungerande rättsväsende. Kommittén håller därför med kommissionen om att det är nödvändigt att bygga ut förvaltningarnas och rättsväsendets kapacitet i kandidatländerna fram till utvidgningen, så att unionens lagstiftning inte bara finns på papper utan även används och följs i praktiken.

2.3. Olika strukturer och möjligheter samt kvalificerings- och belöningsåtgärder på förvaltnings- och lagstiftningsområdet är därför nödvändigt. Medborgarna måste dessutom kunna vända sig till informationskontor för att få upplysningar om gällande lagstiftning, normer och möjligheter att överklaga respektive lägga fram klagomål, men även om möjligheterna att utnyttja dessa instrument. Kommittén välkomnar att förvaltningarnas och rättsväsendenas kapacitet har stärkts tack vare de handlingsplaner och program som utarbetats i detta hänseende.

2.4. Något som knappt diskuteras i detta sammanhang är det ökade antalet officiella språk i den framtida unionen. Kommittén uppmärksammar att detta kommer att leda till ytterligare kostnader och kräva ökade personalresurser som måste tas i beaktande, och uppmanar rådet att ta ställning till denna fråga.

2.5. På grundval av tekniska, ekonomiska eller politiska överväganden krävs övergångsregler för alla parter inom känsliga områden av gemenskapsrätten, till dess att denna överförts fullt ut. Kommittén är övertygad om att kandidatländerna kommer att klara av de kommande utmaningarna under anslutningens gång, liksom man klarat av tidigare förändringar. Kommittén är dock medveten om att övergången till att tillämpa bestämmelserna på inre marknaden inom vissa områden kan ta längre tid än till själva anslutningsdatumet.

2.6. I detta sammanhang är införandet av övergångsperioder ett praktiskt alternativ både för de nuvarande och de framtida medlemsstaterna. Övergångsperioderna bör dock på grund av deras inskränkande effekter på den inre marknadens enhetlighet begränsas till en nivå som är nödvändig för en acceptabel social och ekonomisk anpassningsprocess samt vara så korta som möjligt. Därutöver är det viktigt att man under den tid då övergångsperioderna gäller vidtar målinriktade åtgärder för att de nödvändiga anpassningarna skall kunna genomföras. Till de känsliga områdena på inre marknaden räknas följande:

2.6.1. Fri rörlighet för kapital: I alla kandidatländer har man infört övergångsperioder för utlänningar vad gäller köp av jordbruksmark. Dessutom har man enats om en övergångsperiod på fem år för köp av en andra bostad. Övergångsperioder är viktiga på dessa båda områden, eftersom det för flera kandidatländer handlar om känsliga frågor och kandidatländerna efter en viss tid ändå enligt alla beräkningar måste räkna med stigande priser.

2.6.2. På området för den fria rörligheten för arbetstagare är meningarna mycket delade. Kommittén har begärt att man skall granska de förväntade migrationsrörelserna både ur ett tidsmässigt, geografiskt och sektorsuppdelat perspektiv, och att övergångsåtgärderna för att begränsa arbetstagarnas fria rörlighet och den fria rörligheten för tjänster skall omprövas regelbundet och på ett flexibelt sätt ur olika regionala och sektoriella perspektiv(4). EU har i sin gemensamma ståndpunkt tagit hänsyn till att frågan om arbetstagarnas fria rörlighet är särskilt känslig, och har redan kommit överens med nästan alla kandidatländer om övergångsbestämmelser. Kommittén välkomnar detta initiativ och hoppas att motsvarande förberedande åtgärder kommer att genomföras inom denna tidsperiod för att skapa en fungerande gemensam arbetsmarknad för samtliga framtida medlemsstater.

2.6.3. Det ömsesidiga erkännandet av yrkesmässiga kvalifikationer samt avskaffandet av diskriminering och hinder vad gäller tillgången till yrken är liksom tidigare en utmaning. I detta sammanhang är även samordningen av socialförsäkringssystemen samt samordningen av samarbetet på inkomstskattområdet av stor betydelse.

2.6.4. Personkontroller vid gränserna kommer även att finnas kvar en viss tid efter utvidgningen. För att de inre gränserna skall kunna upphävas måste kandidatländerna uppfylla samtliga villkor för genomförandet av Schengenlagstiftningen. Man måste framför allt upprätta ett fungerande nationellt Schengeninformationssystem (SIS). Av tekniska och operativa skäl kommer det normalt sett inte att vara möjligt att fullständigt genomföra Schengenbestämmelserna vid anslutningen. Vad gäller tidsplanen för Schengeninformationssystemet och den andra generationen SIS II, som enligt dagens uppskattning kommer att vara användbart tidigast i slutet av 2005, är det knappast troligt att man före detta datum kommer att kunna fatta beslut om att upphäva de inre gränskontrollerna. Utvärderingen av Schengen kommer också att ta tid. Det är även nödvändigt att bibehålla personkontrollerna med tanke på övergångsbestämmelserna vad gäller tobaksskatt (se punkt 3.3.2.5).

2.6.5. Fri rörlighet för varor

2.6.5.1. På jordbruksområdet - i de frågor som berör inre marknaden - har man begärt, och delvis även godkänt, övergångsperioder vad gäller fytosanitära och veterinärmedicinska EU-bestämmelser i kandidatländerna. Nästan alla kandidatländer har begärt övergångsperioder på i genomsnitt tre år från och med anslutningen för att kunna reformera bearbetningsanläggningarna för livsmedel. Om övergångsperioderna godkänns måste produkterna från företag som omfattas av övergångsperioden begränsas till marknaden i de nuvarande kandidatländerna och inte spridas i hela EU.

2.6.5.2. Även om det för närvarande är svårt att få en överblick av läget eftersom denna fråga delvis förhandlas bilateralt, är det troligt att övergångsperioderna på området för bearbetade jordbruksprodukter samt andra jordbruksprodukter kommer att inkräkta på den fria rörligheten för varor. Det kommer att behövas varukontroller vid de nationella gränserna för att man skall kunna kontrollera att bestämmelserna följs. Det finns risk för att övergångsbestämmelserna och de därmed nödvändiga gränskontrollerna kommer att leda till förseningar vid gränserna mellan de gamla och nya medlemsstaterna. Kommittén är medveten om gränskontrollernas betydelse men uppmärksammar att stora förseningar även leder till betydande ekonomiska kostnader.

2.6.5.3. I detta sammanhang anser kommittén att samtliga nödvändiga åtgärder måste vidtas för att säkra den höga standarden på livsmedelssäkerhet i EU. Man måste fortfarande hitta lösningar på följande problem: att säkerställa tillräckliga yttre gränskontroller, att se till att de strikta hälsoskyddsbestämmelserna i EU beträffande BSE följs, att säkerställa kvaliteten på dricksvatten, att anpassa livsmedelsföretagen till EU-standarder samt att se till att EU:s djurskyddsbestämmelser följs. Upprättandet av gränskontroller vid EU:s yttre gränser för veterinärkontroller och andra kontroller förutsätter att det finns lokaler, utrustning och personal för att genomföra kontrollerna.

2.6.5.4. Vad gäller certifieringssystemen stöder kommittén kommissionens förslag(5) att kandidatländerna skall bli fullvärdiga och aktiva medlemmar i CEN och Cenelec senast i december 2003. Certifieringarna kommer därmed att ingå i ett enhetligt system för att förenkla förfaranden och undvika extra kostnader som uppstår genom att olika system används, vilket dessutom skulle leda till oöverstigliga kostnader för små och medelstora företag.

2.6.6. Fri rörlighet för tjänster: För de flesta kandidatländer gäller övergångsperioder beträffande finansiella tjänster: restriktioner för små kooperativa banker, låga minimikrav för kapitaltäckning i kooperativa banker, pensionsfonder osv. Dessutom fastställdes ett datum (31.12.1999) för när begränsningarna beträffande den fria rörligheten för kapital mellan medlemsstater och tredje länder skulle upphävas. Samtliga begränsningar i den fria rörligheten för kapital före detta datum utgör långvariga undantag i fråga om rörligheten av kapital mellan nya medlemsstater och tredje länder.

2.7. För att inre marknaden skall fungera även i framtiden kommer en förstärkning av gränskontrollerna att behövas. Dessa kontroller måste ske i enlighet med enhetliga gemenskapsnormer. För detta krävs åtgärder beträffande utbildning, löner och tillämpning av gemensamma bestämmelser samt kontroll av att dessa bestämmelser efterlevs.

2.8. Att genomföra gemenskapens regelverk i ett utvidgat EU innebär en historisk utmaning. Redan i ett EU med bara 15 medlemmar återstår fortfarande ett antal viktiga delar att genomföra tio år efter det planerade fullbordandet av inre marknaden. Det är mot denna bakgrund som en vidareutveckling av den lagstiftning för inre marknaden som i enlighet med Lissabonprocessen hittills har harmoniserats eller anpassats kan sägas utgöra en särskilt stor utmaning. En motsvarande anpassning av gemenskapsrätten och gemenskapens politik till utvecklingen, dvs. en kontinuerlig uppdatering av gemenskapens regelverk, är av avgörande betydelse för Europeiska unionens framtid och målsättningen att få till stånd förbättrade levnads- och arbetsvillkor. Denna process får inte avstanna.

2.9. På grund av att kraven vad gäller regelverket förändras måste de nya medlemsstaternas administrativa kapacitet också anpassas regelbundet även efter en anslutning. Kommittén delar kommissionens uppfattning i detta avseende. För att fullt ut kunna utnyttja de positiva effekterna av en övergång från ett slutet system till ett system med social marknadsekonomi krävs det löpande förbättringar av de rättsliga ramarna för konkurrenslagstiftning, konsumentskydd, arbets- och socialrätt etc. Att bygga upp en tillfredsställande administrativ kapacitet är sålunda inte en process som tar slut i och med en anslutning. Kommittén välkomnar kommissionens projekt att med hjälp av en särskild övergångsmekanism stödja de nya medlemsstaterna även efter deras anslutning(6).

2.10. Utvecklingen av gemenskapens regelverk kommer även att påverkas av vilken typ av beslutsförfarande som tillämpas. Man bör undersöka om den nuvarande tämligen komplicerade formen för beslutsfattande - i synnerhet med rådets röstviktningssystem som förhandlades fram i Nice år 2000 - skulle kunna förbättras med avseende på öppenhet och effektivitet. I flera undersökningar har det framkommit att medborgarnas missnöje med EU ofta hänför sig till bristen på insyn i beslutsprocessen. Känslan av att inte ha insyn i de politiska processerna är ett problem som riskerar att förvärras i ett EU med 27 medlemsstater. Om vi vill skapa ett Medborgarnas Europa behövs det ytterligare förbättringar på detta område.

2.11. En uppdatering av gemenskapens regelverk kommer till syvende och sist framför allt att främjas genom att medlemsstaterna och kandidatländerna anpassar sig till de ekonomiska och sociala kriterierna. Ju snabbare de ekonomiska och sociala skillnaderna kan utjämnas, desto snabbare blir det möjligt med en enhetlig utveckling och gemensamma framsteg inom EU. Inom samtliga EU:s politikområden, inklusive strukturfonderna(7), måste de nu rådande skillnaderna mellan gamla och nya regioner snarast möjligt utjämnas för att möjliggöra en enhetlig ekonomisk och social utveckling för hela unionen i enlighet med Lissabonmålen. På så sätt kan Europa under det kommande decenniet utvecklas till ett dynamiskt och konkurrenskraftigt kunskapsbaserat ekonomiskt område med social och territoriell sammanhållning som grundläggande princip. Därmed skapas förutsättningar för en fortsatt utveckling av unionen i såväl ekonomiska frågor, som t.ex. inre marknaden, som på områdena socialpolitik, konsumentskydd och miljövård, områden som numera ingår i politiken för inre marknaden(8).

3. Utveckling, möjligheter och utmaningar inom vissa särskilt utvalda områden

3.1. De centrala elementen i politiken för inre marknaden, såsom harmonisering, ömsesidigt erkännande, införande, efterlevnad och tillämpning av gemenskapslagstiftningen samt problemlösning och standardisering, kompletteras numera även med socialpolitik, konsumentskydd och miljövård. Även euron och utvidgningen ger en ny dynamik åt integrationsprocessen(9). Kommittén behandlar i detta yttrande vart och ett av de delområden som har betydelse för att dessa etapper skall ge resultat för inre marknaden och en fördelning av utvidgningens positiva konsekvenser. En utvidgad inre marknad måste ge konkreta positiva resultat för medborgarna, i egenskap av konsumenter, arbetstagare eller företagare.

3.2. Strukturomvandling och ekonomisk utveckling

3.2.1. På grund av omvandlingsprocessen genomgår kandidatländernas ekonomier genomgripande förändringar. Förutom det ekonomiska systemet, som har övergått från planekonomi till marknadsekonomi, måste det även till en modernisering av den ekonomiska strukturen (mätt med avseende på den betydelse som jordbruks-, industri- och tjänstesektorerna har inom ekonomin). Ett stort antal gamla tunga industrier med odifferentierad produktion, speciellt inom kol- och stålsektorn, har under omvandlingsprocessens gång visat sig sakna konkurrenskraft. Detta gäller särskilt stålindustrin i Polen, Tjeckien, Slovakien och Ungern. Dessa industrier är ofta koncentrerade till vissa regioner, vilket leder till att omstruktureringen får massiva ekonomiska och sociala konsekvenser framför allt i just dessa regioner.

3.2.2. I viss mån kommer även företagen i de gamla medlemsstaterna att lida av den hårdare konkurrens som en utvidgad inre marknad medför. För en enhetlig inre marknad, som är ett av de främsta målen med EU, utgör dessa utvecklingar en avsevärd utmaning. Vi måste ta till varje tillgängligt instrument för att göra det möjligt att utnyttja den ekonomiska potentialen och främja den ekonomiska tillväxten. Europa får inte försumma denna potential. Den behövs om man vill kunna utnyttja fördelarna med inre marknaden och göra EU till det mest konkurrenskraftiga ekonomiska området.

3.2.3. Vare sig det gäller företagsfrämjande åtgärder, att främja företagarandan, stödja små och medelstora företag, konkurrenspolitiken, politiken på teknikområdet (främst informations- och kommunikationsteknik), en aktiv arbetsmarknadspolitik, sysselsättningspolitiken, strukturpolitiken eller en målinriktad makroekonomisk politik (så långt en sådan är möjlig på europeisk nivå), måste de ekonomisk-politiska åtgärderna inriktas på hur man kan ta till vara den delvis outnyttjade ekonomiska potentialen, så att denna politik kan bidra till att skapa bättre möjligheter på den snart utvidgade inre marknaden.

3.2.4. Det är särskilt viktigt att den arbetskraft som frigörs till följd av omstruktureringen förbereds för nya arbetsuppgifter med hjälp av riktade åtgärder. En aktiv medverkan i EU:s program, speciellt på området för omskolning och kompetensutveckling samt livslångt lärande, utgör en förutsättning för att strukturomvandlingen skall kunna hanteras och Lissabonmålen förverkligas. Detta skulle samtidigt bidra till att omstruktureringens negativa sociala följder blir så små som möjligt.

3.2.5. Särskilda åtgärder har utlovats för gränsregionerna. Kommittén välkomnar därför EU:s stödåtgärder för gränsregionerna i syfte att stödja strukturomvandlingen i dessa områden genom en utbyggnad av infrastrukturen, riktade åtgärder för arbetskraftens kompetensutveckling och stöd till små och medelstora företag(10). Förutom detta har de angränsande regionerna och arbetsmarknadsparterna redan tagit initiativ till ett samarbete över gränserna. Dessa initiativ bör utvidgas och stödjas.

3.2.6. Ett särskilt värdefullt initiativ i detta sammanhang är de gränsöverskridande strategier som har utarbetats för gränsregionernas utveckling och erfarenhetsutbyte inom den nuvarande unionen med 15 medlemsstater, t.ex. det mellanregionala samarbetet enligt samma mönster som i Saar-Lor-Lux-regionen, där samtliga berörda aktörer deltar inom ramen för en permanent struktur för samarbete och regional utveckling. I denna region har det bland annat inrättats ett gränsöverskridande ekonomiskt och socialt råd.

3.2.7. Jordbruk

3.2.7.1. En av de mest laddade frågorna i samband med utvidgningen är jordbruket. I vissa länder utgör jordbruket en väsentligt större andel av den totala ekonomiska verksamheten än i de nuvarande 15 EU-staterna. Dessutom är det stor skillnad mellan EU:s och kandidatländernas jordbruk, bland annat vad gäller kvalitetsfrågor på mjölkproduktionsområdet och de följder detta får för handeln och livsmedelskvaliteten på detta område.

3.2.7.2. Det råder stora meningsskiljaktigheter om kommissionens förslag om hur den gemensamma jordbrukspolitiken (GJP) skall tillämpas i kandidatländerna. Med tanke på detta är de reformförslag som kommissionen lade fram i juli 2002 av stor vikt för den framtida utvecklingen. Den föreslagna ändringen av GJP går i rätt riktning, dvs. bort från de kvantitativa produktionsbidragen och i stället mot en ekologisk och kvalitativ inriktning, och därmed även i riktning mot småskalighet och inkomstgarantier för jordbrukarna samt framför allt stöd till strukturförändringar och landsbygdens utveckling.

3.3. Moderniserade marknader och bättre ramvillkor för företagen

3.3.1. Privatisering och avreglering

3.3.1.1. Privatiseringar utgjorde ett viktigt instrument i samband med reformprocessen. På de områden där privatiseringarna har lett till att utländska företag investerar i viktiga ekonomiska sektorer, och därmed även att såväl kapital som know-how strömmat in i landet, har de bidragit till ett snabbt ekonomiskt uppsving. Priset för dessa företags framgångsrika verksamhet, speciellt deras produktivitetsökning, har dock ofta fått betalas i form av uppsägningar och ökad arbetslöshet, en situation som man nu måste försöka få bukt med via samhällsekonomiska medel och finansiellt stöd från det offentligas sida.

3.3.1.2. I många fall har privatiseringarna genomförts snabbt och utan erforderliga rättsliga och institutionella ramar(11). Detta har gett oönskade sidoeffekter, speciellt inom sektorn för tjänster i allmänhetens intresse och på infrastrukturområdet. Tjänster i allmänhetens intresse utgör inte bara en viktig faktor för höjd livskvalitet, utan är även en avgörande faktor för att locka till sig investerare och därmed för hela regionens utveckling och konkurrenskraft. Investerare föredrar regioner som kan erbjuda ett välavvägt utbud av sådana tjänster.

3.3.1.3. Inte minst i avlägset belägna och infrastrukturellt sett eftersatta regioner i kandidatländerna utgör infrastrukturen en avgörande faktor för att dessa regioner skall komma ikapp och därmed för att sammanhållningen i ett utvidgat EU skall kunna säkerställas. De öst- och centraleuropeiska regionerna, städerna och kommunerna befinner sig i ett extremt starkt spänningsfält mellan skyldigheten att tillhandahålla allmännyttiga tjänster och det nya kravet på konkurrensutsättning. De brottas dessutom med budgetmässiga problem, vilket ofta gör att det finns en tendens att dessa sektorer och tjänster läggs ut på entreprenad och avregleras.

3.3.1.4. Denna utveckling rimmar bra med de politiska ansträngningarna inom EU för att få till stånd en konkurrensutsättning av sektorn för allmännyttiga tjänster och avreglering av de traditionella infrastrukturområdena transporter, energi, telekommunikation, avfallshantering och miljö. Denna utveckling behövs för att inre marknaden skall kunna förverkligas och ökade konsumentfördelar uppnås. Ofta förbises emellertid att de allmännyttiga tjänsterna har vissa särdrag som gör att det är olämpligt att enbart tillhandahålla dem enligt marknadskriterier. Vad som krävs är snarare klara och tydliga ramvillkor (vilka förpliktelser och principer som skall gälla), så att man kan säkerställa dessa tjänsters kvantitet, kvalitet och kontinuitet.

3.3.1.5. I linje med detta anser kommittén att det bör finnas en balans mellan allmänintresset och konkurrensprincipen.(12) Eftersom de privata leverantörernas främsta intresse är att skapa vinster - och inte att främja den regionala utvecklingen - måste förutsättningarna för regionens utveckling i form av ramvillkor och regler utformas så, att samma villkor gäller för samtliga leverantörer, oavsett om de är offentliga eller privata.

3.3.1.6. EU:s samlade sektor för tjänster i allmänhetens intresse genomgår en långvarig anpassnings- och moderniseringsprocess. För att kunna trygga tillgången till dessa tjänster och värna om allmännyttan har det i medlemsstaterna tillsatts särskilda regleringsmyndigheter som med hjälp av kompletterande lagstiftning skall stödja avreglerings-, avmonopoliserings- och privatiseringsprocessen. En avreglering får långtgående konsekvenser för konsumenternas villkor och för tillgången, priserna och avräkningssystemen.

3.3.1.7. Kandidatländerna har ännu inte genomfört dessa liberaliseringsåtgärder helt och hållet. På grund av sin föråldrade produktion och prissättningssystem som utformats med tanke på energiintensiva industrikonsumenter ligger kandidatländerna fortfarande efter vad gäller inrättandet av regleringsinstitutioner och en anpassning till internationella energimarknader. De har därför anhållit om en övergångsperiod. En förutsättning för att åtgärderna för att få till stånd en öppning av deras hitintills skyddade marknader skall ge de önskade positiva effekterna är att man lyckas utnyttja den förlängda tidsfristen till att bygga upp de nationella regleringsmyndigheterna. Dessa myndigheter måste ges tillräckligt rättsligt, tekniskt och finansiellt stöd, så att konsumenternas, ägarnas och de anställdas intressen kan beaktas i likvärdig omfattning.

3.3.2. Skatter

3.3.2.1. Skattesystemen inom EU har ännu inte anpassats till sådana utvecklingar som globaliseringen, den ekonomiska integrationen på inre marknaden och valutaunionen. Även utvidgningen innebär nya utmaningar för skattesystemen, främst i form av att existerande EU-direktiv skall införlivas i nationell lagstiftning.

3.3.2.2. Precis som på andra områden kan övergångsbestämmelser inom skattesystemen hjälpa till att mildra de värsta negativa ekonomiska och sociala konsekvenserna för samhället i kandidatländerna och bidra till en smidig integration av kandidatländerna på inre marknaden. Man bör dock handskas restriktivt med övergångs- och undantagsbestämmelser, så att inte risken för skattekonkurrens ökar, något som inte vore bra för den offentliga budgeten, och så att konkurrenssnedvridningar kan förhindras.

3.3.2.3. Kommittén vill påpeka att det just i samband med utvidgningsprocessen inte vore bra om skattebasen urholkades, vare sig i kandidatländerna eller i de nuvarande medlemsstaterna. En sådan urholkning skulle kunna hota det statliga handlingsutrymmet, som är av särskilt stor betydelse i samband med en sådan genomgripande reformprocess. Detta skulle även kunna ge negativa återverkningar för den politiska acceptansen för en utvidgning bland de nuvarande medlemsstaterna.

3.3.2.4. Kommittén förordar i detta sammanhang att man utvecklar ett skattesystem som kan få bukt med de kvarvarande hindren för inre marknadens fullbordan, förhindra skattekonkurrens i synnerhet på området företagsbeskattning, och samtidigt säkerställa tillräckliga finansiella medel för de uppgifter och utmaningar som en utvidgad union medför samt för den ekonomiska och sociala sammanhållningen. Dessa ansträngningar bör fortsätta även under utvidgningsprocessen. Undantagsregler, som t.ex. den skattemässiga behandling av internationella koncerner som är vanlig i vissa länder, kan hota detta arbete. De stämmer inte heller överens med EU-rätten och bör därför inte accepteras.

3.3.2.5. Man kan även ifrågasätta undantagsregler och generösa övergångsbestämmelser på mervärdes- och konsumtionsskatteområdet, där en lägre beskattningsnivå tillsammans med en lägre prisnivå på grund av geografisk närhet eller goda transportförbindelser leder till konkurrenssnedvridningar, samtidigt som risken för smuggelverksamhet och uppkomsten av en svart marknad skulle kunna öka. Exempelvis har man redan avtalat fram övergångsbestämmelser i fråga om tobaksskatt för samtliga kandidatländer. Kommittén ser positivt på att övergångsbestämmelserna även innehåller krav på att kandidatländerna skall genomföra kontroller av tobaksindustrin, samt möjligheten för de nuvarande medlemsländerna att införa kvantitetsbegränsningar. De gränskontroller av persontrafiken som behövs i detta sammanhang innebär visserligen en viss inskränkning av individens fria rörlighet, men är nödvändiga på grund av smuggelrisken.

3.3.2.6. Kommittén stöder kommissionens ansträngningar för att kandidatländernas så kallade särskilda ekonomiska zoner skall avvecklas. Kommittén hänvisar i detta sammanhang till Lettland, där man sagt sig vara beredd att göra särskilda ansträngningar för att kunna leva upp till gemenskapslagstiftningen. Liknande åtgärder kommer även att behövas i övriga länder. Kommissionen kommer att följa upp dessa ansträngningar. Kommissionens arbete för att motverka de olika "särskilda ekonomiska zonerna" är mycket positivt för utvecklingen på en utvidgad inre marknad, eftersom det endast är på detta sätt som risken för konkurrenssnedvridningar kan avvärjas. I stället för sådana särskilda ekonomiska zoner bör den regionala utvecklingen stödjas via regional- och strukturpolitiska åtgärder.

3.3.3. Små och medelstora företag

3.3.3.1. Man kan vänta sig att större företag med stor omsättning i framtiden kommer att ha konkurrensfördelar på den gemensamma marknaden. Dessutom har de företag som redan nu är inriktade på export, och som i samband med öppningen av Östeuropa började anpassa sig till förhållandena på utländska marknader, en fördel gentemot företag som hittills inte har varit verksamma utanför det egna landets gränser.

3.3.3.2. I kandidatländerna var grundandet av små och medelstora företag en viktig förutsättning för att förbättra sysselsättningsläget och för att minska de negativa konsekvenserna av företagsnedläggningar och av den nödvändiga strukturomvandlingen av tidigare överdimensionerade industriella centra. Genom den nyckelroll som de små och medelstora företagen spelade kunde man dämpa den oundvikliga minskningen av arbetskraften, förhindra sänkningen av levnadsstandarden och stödja strävandena efter att undvika sociala spänningar.

3.3.3.3. De svåra förhållanden som de små och medelstora företagen verkar under har emellertid lett till att det i viss mån har utvecklats en svart ekonomi och till att arbetsvillkoren inom vissa små och medelstora företag är osäkra. För att denna sektor skall anpassas till de villkor som gäller inom unionen för små och medelstora företags affärsverksamhet och till arbetsvillkoren för de anställda krävs det inte bara att arbetsmarknadsparterna - såväl arbetsgivare som arbetstagare - får en starkare ställning, utan även stödåtgärder och stimulansprogram. Det rör sig om ekonomiskt stöd, om åtgärder på utbildningsområdet och om att upprätta eller förenkla administrativa strukturer.

3.3.3.4. Eftersom den sociala dialogen inte är tillfredsställande, vare sig på företagsnivå eller på högre nivå, har arbetsrelationerna utvecklats helt individuellt. Fackföreningar, kvinnoorganisationer och kyrkosamfund påpekar till exempel att framför allt de handelsanställda har drabbats av avsevärt försämrade arbetsvillkor (exempelvis upp till 16 timmars arbetsdag, inga lediga söndagar eller helgdagar), och att detta har fått negativa konsekvenser för deras familjeliv. Kommittén ser med oro på denna utveckling och förespråkar att man vidtar åtgärder för att genomföra en fungerande social dialog.

3.3.3.5. Vad småföretagen beträffar har kommittén - i sina yttranden om Europeiska småföretagsstadgan från 2000 och 2002(13) - betonat hur betydelsefull deras roll är i kandidatländernas ekonomiska och sociala utveckling, bland annat på utbildningsområdet och som sysselsättningsskapande faktor. I kandidatländerna behöver man införa de specifika stödåtgärder som efterlyses i småföretagsstadgans tio rekommendationer. Dessa har i sin tur undertecknats av kandidatländerna (Maribor, april 2002). Det gäller därför också att främja samverkan mellan kandidatländernas småföretagsorganisationer och dagens medlemsstaters.

3.3.4. När det gäller transportpolitiken är vägtransporterna inom EU en känslig fråga, i synnerhet ur medborgarnas synvinkel. En enhetlig inre marknad leder med nödvändighet till en ökad transportvolym. Detta innebär en stor utmaning för unionens transportpolitik, vilken måste ha som mål att skapa lämpliga ramvillkor för de transporter som är nödvändiga. Dessa ramvillkor måste vara miljömässigt och socialt acceptabla och sörja för en rimlig balans mellan olika transportsätt (järnvägar, landsvägar, vattenvägar etc.). Å andra sidan krävs det också lämpliga transportpolitiska åtgärder och finansiella incitament för att förhindra onödiga transporter, och för att de transporter som är nödvändiga skall genomföras på ett så ekonomiskt och miljövänligt sätt som möjligt. På grund av att de (arbets-)rättsliga och ekonomiska förutsättningarna inom denna sektor varierar kraftigt kan det dessutom uppkomma snedvridningar och andra oönskade effekter. Det är därför lämpligt att intensifiera samarbetet med kandidatländerna på detta område redan före anslutningen.

3.3.5. I anslutning till konkurrenspolitiken är framför allt stålindustrin i Polen, Tjeckien, Slovakien och Ungern föremål för diskussion. Stålproduktionen i Central- och Östeuropa anses endast vara konkurrenskraftig i begränsad omfattning. Något som är oroande ur konkurrenspolitisk synvinkel är de höga statliga stödbeloppen och de bristfälliga miljöskyddsåtgärderna som sedan återspeglas i priserna. Kandidatländerna hävdar att ett slopat stöd skulle leda till enorma sociala problem och att stålet framför allt exporteras till Ryssland. Kommittén inser att dessa argument är berättigade, men vill påpeka att det just därför är nödvändigt med en omstrukturering av stålindustrin före anslutningen. Det är viktigt att agera nu om man vill undvika att olösta problem vid anslutningstidpunkten medför att det krävs övergångsperioder på detta område och att konkurrensen därigenom snedvrids.

3.3.6. På medellång sikt uppkommer även frågan om de blivande medlemsstaternas deltagande i Ekonomiska och monetära unionen. Erfarenheterna från Östtyskland ger vid handen att man måste göra en grundlig undersökning av förutsättningarna för att ett införande av euron skall bli framgångsrikt, och ett beslut om deltagande får inte tas förhastat. Ett första steg för de blivande medlemsstaterna skulle kunna vara en anslutning till växelkursmekanismen, som medger variationer på +- 15 %. I denna fråga vill kommittén också hänvisa till sitt yttrande om "Utvidgningens effekter på EMU".

3.4. Faktum är att den sociala ekonomins organisationer (kooperativ, ömsesidiga bolag, ideella föreningar, stiftelser och icke-statliga organisationer) - även om de inte spontant identifierar sig med denna benämning, såsom den definieras i kommitténs yttrande från 2000(14) - på ett betydelsefullt sätt har medverkat till att fylla ut det tomrum som uppstått efter myndigheterna när det gäller att ge stöd till socialt marginaliserade grupper. Framför allt fungerar organisationerna i dag, liksom tidigare, som en katalysator för myndigheternas deltagande och för en demokratisering, visserligen av varierande karaktär, men alltid med betydande inverkan, i alla de länder som berörs av utvidgningen. Organisationerna och företagen inom den sociala ekonomin inom kandidatländerna har en ömtålig struktur, och det sker i dag en uppsplittring och isolering av deras respektive verksamheter. Enligt kommittén vore det mycket skadligt om de förlorade i betydelse eller försvann. Det skulle medföra mycket höga sociala, politiska, finansiella och kulturella kostnader, inte endast för länderna själva, utan även för Europeiska unionens nuvarande medlemsstater. Kommittén föreslår därför att det skapas en "utvecklingsfond för den sociala ekonomin" i de blivande medlemsstaterna, för att stärka den sociala ekonomin, som utgör en viktig faktor för den sociala, ekonomiska och demokratiska sammanhållningen i unionen efter utvidgningen.

3.5. Ökad livskvalitet för medborgarna

3.5.1. Socialpolitik och sysselsättning

3.5.1.1. Utvidgningen kan endast bli framgångsrik om medborgarna såväl i de nuvarande medlemsländerna som i kandidatländerna stöder denna process. En viktig förutsättning för detta är att utvidgningen också blir ett socialt projekt. Socialpolitiken har numera blivit ett komplement till politiken för inre marknaden. Ett viktigt mål för omvandlingsprocessen i kandidatländerna måste vara att sträva mot den europeiska samhällsmodellen med dess principer om social och regional sammanhållning. Den ekonomiska tillväxt man kan förvänta sig i kandidatländerna måste även utnyttjas till att förstärka de sociala trygghetssystemen.

3.5.1.2. Målet att skapa full sysselsättning, som antogs av gemenskapen vid toppmötet i Lissabon, måste även efter unionens utvidgning eftersträvas på ett konsekvent sätt inom alla politikområden. Kommittén välkomnar i detta sammanhang att kandidatländerna redan deltar i unionens program och handlingsplaner på detta område (även insatser mot fattigdom).

3.5.1.3. I anslutning till kapitel 13 "Socialpolitik och sysselsättning" har vissa kandidatländer krävt övergångsfrister när det gäller hälsa och säkerhet på arbetsplatsen. Kommittén vill framhålla sin rent principiella förståelse för övergångsfrister, men vill också påminna om att vi förespråkar ett restriktivt utnyttjande av övergångsfrister, eftersom de kan leda till en snedvridning av konkurrensen på inre marknaden och till att den europeiska samhällsmodellen blir lidande. Å andra sidan inser kommittén att många små och medelstora företag inte skulle klara av en anpassning till gemenskapens regelverk av ekonomiska skäl. Genom EU-medlemskapet kommer det sannolikt att krävas att framför allt de små och medelstora företagen i de nya medlemsländerna gör stora investeringar för att genomföra gemenskapens regelverk.

3.5.1.4. Utöver bestämmelser för migrerande arbetstagare och likabehandling har unionen även lyckats upprätta miniminormer på andra viktiga områden. Ett stort antal arbetsrättsliga direktiv har antagits som behandlar frågor som exempelvis hälsovård, arbetstider, semester, moderskapsskydd, föräldraledighet och tekniskt skydd för arbetstagare. Det står nu klart att de harmoniserade områdena fortlöpande måste ses över och anpassas till nya förhållanden. Vidare kommer det i framtiden också att bli nödvändigt att reglera fler områden inom gemenskapen, till exempel anställningsskyddet och olika aspekter av den kollektiva arbetsrätten. För att den europeiska samhällsmodellens kvalitet skall upprätthållas krävs det att den ständigt vidareutvecklas, i synnerhet när unionen utvidgas.

3.5.2. Den sociala dialogen

3.5.2.1. En viktig beståndsdel i den europeiska modellen är att arbetsmarknadens parter och det civila samhället medverkar i alla relevanta frågor. Kommittén välkomnar därför att kommissionen i många frågor samråder med arbetsmarknadsparterna och med företrädare för det civila samhället i kandidatländerna, och kommittén vill uppmana kandidatländernas regeringar att följa detta exempel. Många regeringar i kandidatländerna har fortfarande problem med att i tillräcklig omfattning inbegripa arbetsmarknadens parter och organisationerna i det civila samhället i utvidgningsprocessen.

3.5.2.2. Samtidigt är det oroande att såväl arbetsgivar- som arbetstagarorganisationerna i kandidatländerna har en förhållandevis osäker ställning och att den bilaterala sociala dialogen, dvs. kollektiva förhandlingar och avtal mellan arbetsgivar- och arbetstagarorganisationerna, ännu inte är tillräckligt utvecklad. För att den sociala dialogen skall fungera väl och för att gemenskapens regelverk skall kunna tillämpas, särskilt på det sociala området, är det nödvändigt att stärka dessa organ.

3.5.2.3. En förstärkning av stödet från organisationerna i de gamla medlemsstaterna skulle kunna bidra till detta, liksom inrättandet av ekonomiska och sociala råd. Det skulle också vara önskvärt med en förstärkning av den sociala dialogen på europeisk nivå, särskilt genom att arbetsmarknadsparterna i kandidatländerna från år 2003 regelbundet deltar i kommitténs arbete med den europeiska sociala dialogen, något som arbetsmarknadsparterna i EU förutsett i det arbetsprogram för 2003-2005 som de lade fram vid toppmötet för den sociala dialogen i Genval den 28 november 2002. Viktigt är också att se till att de organisationer som företräder de små och medelstora företagen fullt ut deltar i dessa sammanhang.

3.5.3. Sociala trygghetssystem

3.5.3.1. I kandidatländerna förekommer det en överlappning mellan å ena sidan genomförandeprocessen i fråga om gemenskapens regelverk och å andra sidan den omvandlingsprocess som rör hela det ekonomiska och sociala systemet och sker under överinseende av bland annat Världsbanken och Internationella valutafonden. Världsbanken och valutafonden agerar med utgångspunkt i USA:s samhällsmodell, och de har samtidigt ett betydligt mer omfattande mandat än EU, vars regelverk är mindre utpräglat på många områden. EU, vars medlemsstater har utpräglade men varierande sociala system, lägger stor vikt vid den europeiska samhällsmodellen med dess principer om social och regional sammanhållning. Eftersom det saknas avtalsenlig eller rättslig legitimitet (regelverket är här mycket begränsat) medverkar unionen knappast alls i dessa reformer. Detta leder enligt kommitténs uppfattning till en samhällsmodell, exempelvis när det gäller de sociala systemen, som inte kan tjäna som förebild för Europa(15). Kommittén rekommenderar att man i denna fråga i större utsträckning beaktar den öppna samordningsmetoden, som utformades i Lissabon och som även kandidatländerna är involverade i sedan toppmötet i Barcelona.

3.5.3.2. EU:s begränsade lagstiftande befogenheter i detta sammanhang innebär också att de aspekter av inre marknaden - till exempel kapitalmarknadseffekter och konsekvenser för arbetstagarnas rörlighet - som hänger samman med de sociala systemen (exempelvis pensionssystemen) drivs framåt utan att de grundläggande frågor som berör utformningen av de sociala systemen diskuteras på ett systematiskt och genomgripande sätt.

3.5.4. Tjänster i allmänhetens intresse

3.5.4.1. Som ett led i förverkligandet av inre marknaden genomför man på europeisk nivå en liberalisering och avreglering inte bara på traditionella infrastrukturområden, exempelvis transporter, energi, telekommunikationer, vatten, avfallshantering och miljö, utan även när det gäller sociala tjänster, hälsovård, utbildning och finansiella tjänster.

3.5.4.2. Kandidatländerna har ännu inte genomfört dessa liberaliseringsåtgärder helt och hållet, utan har ansökt om övergångsfrister. Kommittén vill framhålla att åtgärderna för att öppna deras hittills skyddade marknader endast kan leda till de eftersträvade positiva effekterna om man beaktar konsumenternas, ägarnas och de anställdas intressen samt tjänsternas olika särdrag i lika hög grad.

3.5.4.3. Dessa tjänster har vissa särdrag som gör att det är olämpligt att enbart tillhandahålla dem enligt marknadskriterier. Man måste därför ange inom vilka sektorer och i vilken omfattning konkurrensbestämmelserna och reglerna för inre marknaden i praktiken skall tillämpas på de olika tjänsterna i allmänhetens intresse. Här måste man ta hänsyn till att det handlar om tjänster som i hög grad påverkar medborgarnas livskvalitet och sociala trygghet. Det saknar därför inte betydelse om medborgarna har tillgång till dessa tjänster, och i så fall i vilken omfattning och med vilken kvalitet.

3.5.4.4. Dessutom gäller det att förhindra att det uppstår nya monopol/oligopol eller en konkurrenssituation med ren dumpning. I stället behöver Europa rättvisa spelregler och en behandling av offentliga, allmännyttiga och kommunala företag som är fri från diskriminering.

3.5.5. Miljöfrågor

3.5.5.1. Stora delar av miljörätten regleras av gemenskapen genom att allmänna miljökrav eller miljönormer (immissionsgränsvärden) har fastställts, genom produktionsrelaterade åtgärder (utsläppsgränsvärden), eller genom allmänna procedurföreskrifter. Inom miljöpolitiken medger gemenskapsrätten i princip ett stort mått av flexibilitet i avsikt att ta hänsyn till såväl den ekonomiska och sociala utvecklingen inom gemenskapen som en balanserad utveckling i regionerna. Även om enskilda medlemsstater därigenom kan beviljas omfattande undantagsmöjligheter från specifika direktivåtgärder, får man inte glömma bort att sådana möjligheter alltför lätt skulle kunna överutnyttjas, särskilt efter en utvidgning av unionen.

3.5.5.2. Mot bakgrund av de stora påfrestningar som miljön ofta är utsatt för i kandidatländerna och som ännu inte åtgärdats, har det rests omfattande krav på övergångsfrister vad gäller genomförandet av gemenskapens nuvarande regelverk. Kommittén vill i detta sammanhang framhålla att en oförstörd miljö utgör en av de viktigaste faktorerna för att medborgarnas livskvalitet skall kunna bibehållas och förbättras, och man måste göra allt för att åtgärda och i framtiden undvika alla negativa miljöeffekter och miljörisker, exempelvis i samband med kärnkraftverk. Generösa undantags- och övergångsbestämmelser skulle inte bara leda till en snedvridning av konkurrensen, utan även till negativa konsekvenser för den framtida utvecklingen på miljöområdet. Den fortsatta utvecklingen av gemenskapens miljörätt i enlighet med hållbarhetsprincipen skulle också drabbas.

3.5.6. Även inom området för konsumentskydd har det skett avsevärda förbättringar för de europeiska konsumenterna under de senaste årtiondena. Vid sidan av de centrala bestämmelserna för konsumentsäkerhet och konsumenthälsa har det framför allt gjorts stora framsteg när det gäller att skydda konsumenternas ekonomiska intressen. En milstolpe utgörs av direktivet om skadeståndsansvar för produkter med säkerhetsbrister(16). Inte minst till följd av BSE-krisen har det blivit uppenbart att det krävs en omarbetning av direktivet, och dess tillämpningsområde måste utvidgas till att även omfatta lantbruksprodukter. Man måste se till att beslut om sådana förbättringar av konsumentskyddet kan fattas även efter unionens utvidgning. Ett motsvarande tryck från konsumenternas sida kan bidra till att utvecklingen fortlöper.

3.6. Förberedelser för anslutningen

3.6.1. Vid sidan av de åtgärder som redan vidtagits för att kandidatländerna skall kunna delta i unionens program finns det också särskilda program för förberedelser inför anslutningen. I detta sammanhang kan i synnerhet programmet för partnersamverkan framhållas, vilket syftar till att förbereda förvaltningarna på kommande uppgifter. I enlighet med det behov som nämnts beträffande en fortsatt utveckling och anpassning av förvaltningarna även efter anslutningen kommer efterfrågan på detta program att finnas kvar efter anslutningen.

3.6.2. Vi vill i detta sammanhang beklaga att förfarandena för dessa program ofta är så komplicerade att de avskräcker potentiella ansökare och innebär att ett deltagande blir ohanterligt för dem. Exempelvis har Sapard-programmet för omvandling av lantbruket ännu inte utnyttjats i ett antal kandidatländer, trots att lantbruket onekligen är en av de sektorer som är i störst behov av åtgärder. Kommittén vill här påminna om sina förslag till utveckling och reform av strukturpolitiken och strukturfonderna(17).

3.6.3. Redan i sitt första yttrande i denna fråga(18) gav kommittén ett antal förslag om att inte bara lotsa in kandidatländerna på inre marknaden, utan även ge dem möjlighet att förbereda sig för inre marknadens framtida utveckling. I synnerhet vill vi påminna om förslaget att inrätta samordningscentrum för inre marknaden och kontaktpunkter för företag och medborgare.

3.6.4. Kommittén genomför själv regelbundet hearingar i kandidatländerna till vilka berörda ekonomiska och sociala grupper inbjuds. Genom databasen PRISM har kommittén vidare skapat ett instrument som omfattar de viktigaste initiativen för inre marknaden och som finns tillgängligt som informationskälla på kommitténs webbadress.

Bryssel den 12 december 2002.

Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs

ordförande

Roger Briesch

(1) Danmarks arbetsmarknadsminister under EESK:s plenarsession den 18 juli 2002.

(2) Högnivågrupp för näringslivsförbindelser och förändring i EU. Utkast till interimsrapport, 16 november 2001.

(3) "Inverkan på inre marknaden av EU:s utvidgning" (Observationsgruppen för inre marknaden) EESK:s yttrande, EGT C 329, 17.11.1999.

(4) "Fri rörlighet för arbetstagare på inre marknaden" EESK:s yttrande, EGT C 155, 29.5.2001.

(5) Meddelande från kommissionen "Översyn av strategin för den inre marknaden 2002", KOM(2002) 171 slutlig.

(6) KOM(2002) 700 slutlig, "Towards the enlarged Union" ("Mot en utvidgad union" - ej officiell svensk titel; den svenska versionen finns ännu inte tillgänglig).

(7) "Strategin för ekonomisk och social sammanhållning inom EU"; EESK:s yttrande, EGT C 241, 7.10.2002.

(8) Kommissionens meddelande "Översyn av strategin för den inre marknaden 2002", KOM(2002) 171 slutlig.

(9) "Strategin för ekonomisk och social sammanhållning inom EU"; EESK:s yttrande, EGT C 241, 7.10.2002.

(10) "Fri rörlighet för arbetstagare på inre marknaden", yttrande från EESK, EGT C 155, 29.5.2001.

(11) John Nellis: "Time to Rethink Privatisation in Transition Economies?", World Bank, 1999, samt Joseph Stiglitz: "Die Schatten der Globalisierung".

(12) "Tjänster i allmänhetens intresse", yttrande från EESK, EGT C 241, 7.10.2002.

(13) EESK:s yttranden om stadgan, EGT C 204, 18.7.2000 och EGT C 48, 21.2.2002.

(14) EESK:s yttrande om den sociala ekonomin, EGT C 117, 26.4.2000.

(15) "Sysselsättning, ekonomiska reformer och social sammanhållning - Mot ett Europa i innovationens och kunskapens tecken", EESK:s yttrande: EGT C 117, 26.4.2000.

(16) Direktiv 1999/34/EG om ändring av direktiv 85/374/EEG, EGT L 283, 6.11.1999.

(17) "Strategin för ekonomisk och social sammanhållning inom EU"; EESK:s yttrande: EGT C 241, 7.10.2002; "Sammanhållningspolitikens framtid", EESK:s yttrande: EGT C 241, 7.10.2002.

(18) "Inverkan på inre marknaden av EU:s utvidgning", EESK:s yttrande: EGT C 329, 17.11.1999.