55 %-paketet (”Fit for 55”): nå EU:s klimatmål 2030 för klimatneutralitet

Solidaritet är därför en grundläggande princip i den europeiska gröna given — mellan generationer, medlemsstater och regioner, mellan stad och land och mellan olika delar av samhället – vilket exemplifieras av mekanismen för en rättvis omställning och ett antal andra instrument som införts på EU-nivå på senare tid. För att uppnå klimatneutralitet krävs en samsyn, gemensamma insatser och en insikt om att utgångspunkterna och utmaningarna skiljer sig åt. Många i allmänheten, särskilt ungdomarna, är beredda att ändra sina konsumtions- och rörlighetsmönster när de får tillgång till relevant information för att begränsa sin koldioxidförbrukning och leva i en grönare och sundare miljö. Det här paketet tar dock också hänsyn till problemen för dem vars arbete eller inkomster påverkas av omställningen.

Omställningen till klimatneutralitet kan vara en unik möjlighet att minska strukturell ojämlikhet. Instrument för koldioxidprissättning ger exempelvis inkomster, som i sin tur kan återinvesteras för att hantera energifattigdom och mobilitetsproblem för de utsatta, stimulera innovation och ekonomisk tillväxt och skapa jobb. Det är inte bara en fråga om rättvisa och solidaritet utan också på ett mer övergripande plan nödvändigt för samhället att ta itu med den ojämlikhet som fanns före den europeiska gröna given och som kan förvärras utan beslutsamma åtgärder mot klimatförändringar och för noll föroreningar.

De förslag som läggs fram i dag bygger på strategier och lagstiftning som Europeiska unionen redan har infört. I den europeiska gröna given finns planen för den här omställningen. Där finns morgondagens ekonomiska byggstenar med epokgörande strategier för biologisk mångfald, cirkulär ekonomi, nollföroreningar, hållbar och smart mobilitet, renoveringsvåg, hållbara livsmedel, väte, batterier, förnybar energi till havs och mycket annat. Rekordstora anslag har avsatts till stöd för omställningen genom EU:s återhämtningsplan, NextGenerationEU som ska bidra med minst 37 % till den gröna omställningen, EU:s nästa långtidsbudget 2021–2027 och den fortsatta satsningen på hållbar finansiering och mobilisering av privata investeringar. Och vi kommer att fortsätta att ta all EU-politik i anspråk för att stödja omställningen till klimatneutralitet, inbegripet forsknings, kompetens-, industri-, konkurrens- och handelspolitiken.

Om vi agerar innan vi når punkterna utan återvändo kan vi forma omställningen i stället för att reagera på den och anpassa oss till den. Kostnaderna för att inte agera är klart högre än kostnaderna för att uppfylla våra klimatambitioner, men kalla siffror visar inte de brutala konsekvenserna av att fortsätta som förut. Att inte agera kan också leda till nya skiljelinjer: mellan dem som har råd med ren, modern teknik baserad på förnybar energi och dem som inte har något alternativ till gammalmodig och nedsmutsande teknik. Nästa generation kommer får ta smällen från fler och intensivare stormar, skogsbränder, torrår och översvämningar samt de konflikter som de kan utlösa runt om i världen. Att ta itu med dessa kriser är därför en fråga om solidaritet mellan generationer och länder. Vad vi uppnår under nästa årtionde blir avgörande för våra barns framtid. Därför finns det ett långsiktigt och tilltagande stöd från allmänheten för klimatambitioner och klimatåtgärder. Intensifierade klimatåtgärder är också något som efterlyses särskilt av ungdomar, till exempel de som är tonåringar i dag, som driver på för förändringar och uppmanar regeringarna och EU att agera beslutsamt och omedelbart för att värna klimatet och miljön för kommande generationer.

Vi befinner oss i ett avgörande ögonblick i världens svar på klimatkrisen och krisen i den biologiska mångfalden, och vi är den sista generation som fortfarande kan handla i tid. Det är nu det gäller, under det här årtiondet, om vi ska hålla våra åtaganden enligt Parisavtalet, för allas hälsa, välbefinnande och välstånd. EU har föregått med gott exempel genom att sätta upp ambitiösa mål: nettoutsläppen ska 2030 bli 55 % lägre än 1990, så att Europa 2050 har blivit den första klimatneutrala kontinenten. Dessa mål är inte längre aspirationer eller ambitioner utan skyldigheter stadfästa i den första europeiska klimatlagen, och de skapar nya möjligheter till innovation, investeringar och arbetstillfällen.

1.55 %-paketet (”Fit for 55”): nå EU:s klimatmål 2030 för klimatneutralitet

Därför ska en ny social klimatfond tillhandahålla särskild finansiering till medlemsstaterna för att stödja de EU-medborgare som drabbas hårdast eller löper störst risk att drabbas av energi- eller rörlighetsfattigdom, för att komplettera att utsläppshandeln utökas till transporter och byggnader. Enbart energifattigdom drabbar i dag upp till 34 miljoner människor i EU. Fonden ska bidra till att minska kostnaderna för dem som drabbas hårdast av dyrare fossila bränslen under omställningen. Den nya fonden ska främja rättvisa och solidaritet mellan och inom medlemsstaterna och samtidigt minska risken för energi- och rörlighetsfattigdom. Den ska bygga vidare på och komplettera befintliga solidaritetsmekanismer. Den sociala klimatfonden ska bidra med 72,2 miljarder euro i löpande priser för perioden 2025–2032 och inordnas i EU:s budget med medel från det nya systemet för handel med utsläppsrätter. Den ska göra det möjligt för medlemsstaterna att stödja utsatta hushåll med låg eller medelhög inkomst, transportanvändare och mikroföretag som påverkas av att utsläppshandeln utökas till byggnader och transporter. Detta innebär stöd till investeringar för ökad energieffektivitet och renovering av byggnader, ren uppvärmning och kylning och integration av förnybar energi på ett sätt som på ett hållbart sätt kan minska både koldioxidutsläppen och energikostnaderna för utsatta hushåll och mikroföretag. Fonden ska också finansiera tillgång till utsläppsfri och utsläppssnål rörlighet. Vid behov och så länge som det behövs kan fonden täcka direkt inkomststöd, samtidigt som gröna investeringar genom bl.a. Faciliteten för återhämtning och resiliens och Europeiska regionala utvecklingsfonden genomförs och skapar nytta.

Volymen ska i princip motsvara 25 % av de förväntade inkomsterna från den nya handeln med utsläppsrätter som omfattar byggnader och vägtransporter, med början ett år innan koldioxidprissättningen träder i kraft för att vara redo för förändringarna. Detta ska kombineras med nationella bidrag på minst 50 %. Kommissionen avser att inom kort föreslå en ändring av egnamedelsbeslutet och den fleråriga budgetramen 2021–2027 för att ta hänsyn till det här nya instrumentet. Dessutom avser kommissionen att ge medlemsstaterna ytterligare vägledning genom ett förslag till rådsrekommendation om hur man bäst kan hantera klimatomställningens sociala och arbetsrättsliga aspekter.

Kommissionen tänker 2028 utvärdera hur den sociala klimatfonden fungerat, bl.a. mot bakgrund av de önskade effekterna av förordningen om ansvarsfördelning och utökningen av utsläppshandeln till de nya sektorerna.

För att ytterligare stärka det sociala inslaget uppmanar kommissionen medlemsstaterna att sätta av en del av inkomsterna från auktionerna på utsläppsrätter i byggnads- och vägtransportsektorerna för att mildra effekterna på utsatta hushåll med låga eller medelhöga inkomster och transportanvändare, utöver den sociala klimatfonden.

Medlemsstater med högre andel fossila bränslen i sin energimix, högre utsläpp av växthusgaser, högre energiintensitet och lägre BNP per capita kommer också att gynnas av en förstärkt moderniseringsfond. Medlen i denna fond kommer att vara beroende av koldioxidpriset, men fonden ska få tillskott med ytterligare 192,5 miljoner utsläppsrätter.

Slutligen kommer det också att finnas en kontinuerlig solidaritet enligt förordningen om ansvarsfördelning och EU:s system för handel med utsläppsrätter, där bland annat en tiondel av utsläppsrätterna för auktioner omfördelas mellan medlemsstaterna.

2.2 En konkurrenspräglad omställning: nya möjligheter genom förändringar i industrin och andra sektorer

För att målet för 2030 ska kunna nås krävs en strukturomvandling i hela ekonomin. Den kommande revideringen av de nationella energi- och klimatplanerna och styrningsförordningen innebär integrerad planering, tillämpning och övervakning av den gröna omställningen fram till 2030. Det gör det möjligt för EU och medlemsstaterna att göra framsteg på ett balanserat sätt. Detta återspeglas i förslagen i femtiofemprocentspaketet, med åtgärder inom industri, transporter, byggnader och energi. Kompletterande och riktad politik på EU-nivå och nationell nivå ska påskynda beteendeförändringar, teknisk innovation och användning av innovationer samt utveckling av ny infrastruktur. En hörnsten i paketet är att bygga vidare på resultaten av EU:s system för handel med utsläppsrätter genom att stärka det och utöka det till nya sektorer där utsläppsminskningarna hittills uteblivit. Erfarenheterna av de senaste 16 åren har visat att handel med utsläppsrätter är en mycket välfungerande metod för att minska utsläppen på ett kostnadseffektivt sätt, samtidigt som inkomsterna från systemet kan användas för att stödja omställningen till renare produktion och stimulera innovation.

Förutom den prissignal som koldioxidrätterna ger behövs tydliga mål för att driva på förändringar, till exempel enligt den reviderade förordningen om ansvarsfördelning, som låter medlemsstaterna vidta nationella åtgärder mot utsläppen i byggnads-, transport-, jordbruks-, avfalls- och småindustrisektorerna. Förslaget bör leda till en minskning i EU som helhet av de här sektorernas utsläpp med 40 % fram till 2030, jämfört med 2005. Principerna för fördelning av ansvaret mellan medlemsstaterna är desamma som tidigare. Deras olika förmåga att agera kommer även fortsättningsvis att beaktas genom att man fastställer nationella mål baserade på BNP per capita, med justeringar för att ta hänsyn till nationella omständigheter och kostnadseffektivitet.

Att utöka utsläppshandeln till nya sektorer kompletterar paketets övriga åtgärder för att driva på förändringar i offentliga och privata investeringar, konsumentbeteende och affärsmetoder. Kommissionens konsekvensbedömningar visar att ett beslut att inte tillämpa utsläppshandel på dessa områden skulle kräva mycket strängare reglering inom alla sektorer än vad som föreslås i detta paket, särskilt när det gäller bränslestandarder, förnybar energi, energieffektivitet och beskattning.

2.2.1 Industriell omställning och koldioxidprissättning

Den gröna omställningen innebär en mångfald av möjligheter för EU:s industri, eftersom världen följer vårt ledarskap när det gäller att utveckla marknader för ren ny teknik och rena nya produkter och tillhandahålla hållbara, lokala och högkvalificerade jobb i hela EU. EU:s industri är redo att investera, men behöver förutsägbarhet och enhetliga regler, tillgång till infrastruktur och stöd till innovation.

Paketet innehåller nya krav på industrin om att fasa ut fossila bränslen i produktionsprocesserna, men också stödmekanismer för att införa ny teknik. Innovationsfonden, som stöder näringslivets och de små och medelstora företagens investeringar i ren energi, ska öka sin finansiering av innovativa projekt och infrastruktur för att fasa ut fossila bränslen i industrin. Särskild uppmärksamhet kommer att ägnas projekt i sektorer som omfattas av mekanismen för koldioxidjustering vid gränserna.

Med tanke på behovet av större utsläppsminskningar föreslår kommissionen i dag att de sektorer som ingår i EU:s reviderade utsläppshandelssystem 2030 ska ha minskat sina utsläpp av växthusgaser med 61 % jämfört med 2005. För att uppnå detta måste vi sänka det årliga utsläppstaket i enlighet med vägen mot de skärpta målen för 2030.

För att öka koldioxidprissättningens betydelse i transportsektorn föreslår kommissionen att EU:s nuvarande utsläppshandelssystem gradvis utvidgas till sjöfarten under perioden 2023–2025. Flygbolagen behöver också göra större ansträngningar för att minska sina utsläpp, och därför föreslår kommissionen att de kostnadsfria utsläppsrätter som sektorn åtnjuter i dag ska fasas ut. För att ta itu med luftfartens utsläpp även på global nivå kommer Corsia (Carbon Offsetting and Reduction Scheme for International Aviation) att genomföras inom EU:s system för handel med utsläppsrätter. Vi kommer att både föra en inhemsk politik och fortsätta att samarbeta med våra internationella partner genom Internationella sjöfartsorganisationen och Internationella civila luftfartsorganisationen (Icao).

Fossila bränslen som används i vägtransporter och byggnader är betydande källor till utsläpp och föroreningar. Eftersom det hittills har varit mycket svårt att fasa ut fossila bränslen där, är de också fulla av innovations- och sysselsättningspotential. Exempelvis torde handeln med utsläppsrätter inom vägtransporter öka incitamenten att tillhandahålla renare drivmedel för befintliga fordon. Det kommer att leda till en utveckling av de tillgängliga bränslena på marknaden för den befintliga fordonsparken, vilket får leverantörerna att fasa ut fossila bränslen. Koldioxidpriserna i sig garanterar dock inte en snabb övergång till utsläppsfri mobilitet, utan för det behövs kompletterande strategier, bland annat när det gäller laddinfrastruktur.

På samma sätt kommer handel med utsläppsrätter för bränslen i byggnadssektorn att bidra till att få ut renare uppvärmningsbränslen på marknaden, förkorta återbetalningstiden för investeringar i renovering och påskynda bränslebyten för uppvärmning och kylning i befintliga byggnader. Detta kompletteras med politiska åtgärder för att förbättra energieffektiviteten i byggnader, apparater och system så att det totala energibehovet i våra bostäder och inom uppvärmning och kylning också minskar.