För konsekvensens skull bedöms nationella bestämmelser i relation till rambeslutet separat för de medlemsstater vars system bygger på att det i fråga om artikel 2 rör sig om ett självständigt brott och de medlemsstater som har andra förhållningssätt.

2.Bedömning

2.1.Bedömning av relevanta nationella bestämmelser i medlemsstater vars system bygger på ett självständigt brott

Översikten nedan omfattar inte DK, SE och UK. Hänvisningar till ”alla medlemsstater” i rapporten avser därför endast de 25 återstående medlemsstaterna.

2.1.1.Definitioner (artikel 1)

I artikel 1 anges två definitioner som är relevanta för att fastställa rambeslutets tillämpningsområde, nämligen definitionerna av en kriminell organisation och strukturerad sammanslutning.

När det gäller definitionen av en strukturerad sammanslutning ("en sammanslutning som inte tillkommit slumpartat i det omedelbara syftet att begå ett brott eller som inte nödvändigtvis har formellt fastställda roller för medlemmarna, kontinuitet i sammansättningen eller en utarbetad struktur"), har tre medlemsstater (BG, HR, IE) följt rambeslutets ordalydelse, medan fyra andra (CZ, EE, LT, ES) nämner andra faktorer, främst uppdelning av uppgifter eller funktioner inom den kriminella organisationen. En grupp på sju medlemsstater (BE, CY, FI, EL, LU, RO, SK) anger att sammanslutningen ska vara strukturerad, och elva medlemsstater (AT, DE, FR, HU, IT, LV, MT, NL, PL, PT, SI) gör ingen hänvisning till definitionen av en strukturerad sammanslutning.

Elva medlemsstater (AT, BE, BG, FI, EL, HU, LU, PT, RO, SK, ES) hänvisar till kontinuitetskriteriet ("som har inrättats under en tid"). Estland och Litauen hänvisar i sina nationella bestämmelser till en permanent organisation, vilket kan begränsa denna bestämmelses tillämpningsområde genom att icke-permanenta kriminella organisationer undantas. De återstående medlemsstaterna (HR, CY, CZ, DE, FR, IE, IT, LV, MT, NL, PL, SI) nämner inte denna faktor alls i sin nationella lagstiftning.

När det gäller medlemskap ("fler än två personer som handlar i samförstånd"), hänvisar de flesta medlemsstater (AT, BE, BG, HR, CY, EE, FI, EL, HU, IE, IT, LT, LU, PT, RO, SK, ES) direkt till minst tre personer. Lettland begränsar tillämpningsområdet till grupper som består av minst fem personer. I Tjeckiens lagstiftning anges minst två personer som handlar i samförstånd, medan sex medlemsstater (DE, FR, MT, NL, PL och SI) inte hänvisar till detta kriterium i sina nationella lagar.

Endast tre medlemsstater (BE, LU, SK) hänvisar till fördelskriteriet ("direkt eller indirekt erhålla ekonomiska eller materiella fördelar") i sina nationella lagstiftningar. Detta innebär att alla andra medlemsstater har en bredare definition, vilket gör att denna bestämmelse även blir tillämplig på kriminella organisationer som inte nödvändigtvis har ett vinstsyfte.

När det gäller förbrott ("brott som bestraffas med frihetsberövande eller en frihetsberövande säkerhetsåtgärd på maximalt minst fyra år eller en strängare sanktion"), tillämpas följande lägsta övre gränser för fängelsestraff enligt de nationella lagstiftningarna:

Minst tre år i tre medlemsstater (BE, CY, EE).

Över tre år i fem medlemsstater (AT, BG, HR, LT, SI).

Minst fyra år i fyra medlemsstater (FI, IE, LU, MT). Finland utvidgade dessutom tillämpningsområdet till att omfatta två ytterligare brott för vilka det strängaste straffet är kortare än fyra år.

Minst fem år i två medlemsstater (FR och HU).

Över fem år i en medlemsstat (SK).

Åtta medlemsstater anger inte strafflängder för förbrott (CZ, DE, IT, NL, PL, PT, RO, ES), vilket innebär att tillämpningsområdet utvidgas till att omfatta alla brott. Tyskland begränsar tillämpningsområdet genom att undanta vissa specifika brott som begås mot den demokratiska rättsstaten.

Grekland och Lettland har en förteckning över brott som anses utgöra förbrott. Denna förteckning omfattar inte alla brott med en övre gräns på minst fyra års fängelsestraff i Lettland, och det står inte klart om så är fallet eller inte i Greklands förteckning.

2.1.2.Brott som rör deltagande i en kriminell organisation (artikel 2)

Rambeslutet handlar främst om kriminalisering av beteenden som leder till deltagande i en kriminell organisation. Enligt artikel 2 är medlemsstaterna skyldiga att se till att minst en av följande typer av beteende kriminaliseras enligt den nationella lagstiftningen: