MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET ÅTGÄRDER MOT ANTIPERSONELLA MINOR (TRUPPMINOR): FÖRSTÄRKNING AV EUROPEISKA UNIONENS BIDRAG

(framlagt av kommissionen)

MOTIVERING

1. Antipersonella minor (truppminor) leder till förfärliga olyckor i många av de fattigaste delarna av världen och hindrar genomförandet av en rad av Europeiska unionens program. Under perioden 1992-1998 anslog Europeiska unionen därför mer än 180 miljoner euro till minåtgärder över hela världen för att stödja minröjningsprogram, bistå minoffer och bidra till teknisk forskning och utveckling. Detta har utgjort ett viktigt bidrag till det internationella samfundets övergripande insatser, men mycket återstår att göra.

2. Med de impulser som ikraftträdandet av Ottawa-konventionen om förbud mot användning, lagring, produktion och överföring av antipersonella minor (truppminor) samt om deras förstöring inneburit är utmaningen för det internationella samfundet nu att inom de närmaste 10-15 åren komma till rätta med problemet med landminor. Europeiska unionen förväntas, med tanke på dess bidrag hittills, spela en framträdande roll i detta sammanhang. En förutsättning för att detta skall lyckas är att det internationella åtagandet vad gäller politik och anslag av medel fortsätter, att den internationella samordningen förbättras, att effektiv nationell förmåga byggs upp i alla de värst mindrabbade länderna, och att säkrare och snabbare minröjningsteknik införs.

3. Detta meddelande innehåller en sammanfattning av de minåtgärder som Europeiska unionen hittills vidtagit och riktlinjer för en strategi som ytterligare kommer att förstärka Europeiska unionens förmåga att spela sin roll som ledare när det gäller att komma till rätta med denna världsomspännande tragedi. Till dessa åtgärder hör en särskild utökad och övergripande budgetpost till vilken Europeiska unionens insatser på minområdet kommer att koncentreras under de kommande åren. Parallellt med detta lägger kommissionen fram ett förslag till rättslig grund och kommer att göra interna förändringar för att förbättra konsekvensen och effektiviteten i dess åtgärder på detta viktiga politikområde.

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET

ÅTGÄRDER MOT ANTIPERSONELLA MINOR (TRUPPMINOR): FÖRSTÄRKNING AV EUROPEISKA UNIONENS BIDRAG

1. Den 1 mars 1999 trädde "Konventionen om förbud mot användning, lagring, produktion och överföring av antipersonella minor (truppminor) samt om deras förstöring" (nedan kallad Ottawa-konventionen) i kraft [1]. Många års intensiv politisk verksamhet för att sporra det internationella samfundet till en gemensam åtgärd för att få ett slut på tragedin med antipersonella minor (truppminor) nådde därmed sin kulmen. Det kommer att dröja innan förbudet får någon verkan och många nyckelstater har ännu inte skrivit under konventionen.

[1] Konventionen hade den 1.9.1999 undertecknats av 135 stater i hela världen och ratificerats av 84. Av dessa har 14 av EU:s medlemsstater undertecknat konventionen, medan 13 har ratificerat den.

2. Under tiden måste de fruktansvärda följderna av minkontamineringen bemästras och genomförandet av konventionen kommer i sig att innebära utmaningar. Under de senaste sex åren har den internationella medvetenheten ökat om den tragiska konsekvens som antipersonella minor (truppminor) har för den befolkning i många områden av världen som kämpar för att återhämta sig från följderna av väpnade konflikter. Förutom det ständigt växande antalet offer har den ekonomiska och sociala återhämtningen hindrats av den faktiska eller misstänkta förekomsten av antipersonella minor (truppminor). Minåtgärder [2] har därför blivit en högprioriterad fråga, efter avslutade konflikter, för att förhindra olyckor och underlätta återgången till normala förhållanden.

[2] "Minåtgärder" är en sammanfattande benämning på all verksamhet som bidrar till att minska de följder som antipersonella minor (truppminor), oexploderad ammunition och annat farligt kvarlämnat krigsmaterial har för människor, ekonomi och miljö. Denna verksamhet inbegriper utbildning i medvetenhet om minor, opinionsbildande åtgärder, informationsförvaltning, stöd åt och rehabilitering av minoffer, kartläggning och markering av misstänkta områden, detektering och identifiering av landminor, utbildning av minspecialister samt minröjning (dvs. minröjning enligt humanitära normer) och förstöring av landminor.

3. Europeiska unionen erkänns nu vara en av de ledande bidragsgivarna till minåtgärder inom det internationella samfundet. Under perioden 1992-1998 anslog gemenskapen över 180 miljoner euro till denna typ av verksamhet i hela världen (se bilaga 1). Under samma period vidtog Europeiska unionens medlemsstater dessutom bilaterala åtgärder i lika stor omfattning. Europeiska unionen stöder åtgärder i alla de mest drabbade länderna, däribland Afghanistan, Angola, Bosnien och Hercegovina, Kambodja, Kroatien, norra Irak, Kosovo, Laos, Moçambique, Nicaragua, Somalia och Zimbabwe. I många av dessa länder är unionen den största bidragsgivaren till minåtgärder.

4. Europeiska unionen erkänner FN:s centrala roll när det gäller att organisera minåtgärder i många länder och att medverka till samordningen av internationella insatser. Dessutom har Förenta staterna, Kanada, Norge och Japan med flera givit omfattande hjälp till minröjningsarbete och därmed förbundna åtgärder, bland annat till minoffer.

5. Vid Ottawa-konferensen i december 1997 tillkännagav regeringar och olika institutioner i hela världen att de gjort ett mycket stort ekonomiskt åtagande på motsvarande minst 350 miljoner euro till minåtgärder under de närmaste åren. Sedan dess har det i det internationella samfundet vuxit fram en större vilja till en samordnad insats för att nå de överenskomna målen, minska dubbelarbete och att koncentrera sig på de högst prioriterade behoven.

UTMANINGEN

6. Förpliktelser enligt Ottawa-konventionen. Konventionens ikraftträdande är ett viktigt incitament till att förbättra minåtgärderna och uppmuntra ett mera strukturerat tillvägagångssätt med angivande av bestämda mål som skall nås. Parterna i konventionen måste uppfylla krävande interna förpliktelser som kommer att ta de medel i anspråk vilka anslagits till minåtgärder. Till de förpliktelserna hör följande:

- Att förstöra alla minor i lager inom 4 år (artikel 4).

- Att förstöra alla antipersonella minor i minerade områden inom 10 år (artikel 5.1).

- Att så snart som möjligt sörja för att minerade områden identifieras, markeras och skyddas med stängsel (artikel 5.2).

- Att inom 6 månader rapportera till FN:s generalsekreterare om situationen i landet när det gäller antipersonella minor (artikel 7), lämna uppgifter till FN:s databas (artikel 6.6) och samarbeta i åtgärder som rör kontroll av efterlevnaden (artikel 8).

- Att vidta alla lagstiftningsåtgärder samt administrativa åtgärder och andra åtgärder som krävs för att förhindra verksamhet som enligt konventionen är förbjuden (artikel 9).

7. Det är i sista hand regeringen i ett drabbat land som måste bära ansvaret för minröjningen och detta är en faktor som bör påverka hur det internationella samfundet organiserar sina insatser från början. Efter en konflikt torde det dock knappast finnas någon effektiv statlig struktur för att organisera och leda återanpassnings- och återuppbyggnadsarbetet och minröjningsresurserna torde också vara begränsade. Att inrätta nationella politiska institutioner och bygga upp lokal operativ minröjningskapacitet, utan påverkan av olika partsintressen och andra egenintressen, kommer därför att vara viktiga förutsättningar för minröjningsprogram i vart och ett av de drabbade länderna.

8. Många av de drabbade länder som är parter i konventionen kommer att behöva hjälp med att uppfylla sina förpliktelser i enlighet med artikel 6 i konventionen [3] och detta är en internationell åtgärd som kommer att prioriteras under de kommande åren. Om det internationella samfundet tillämpade ett mera enhetligt och samordnat tillvägagångssätt i vart och ett av de drabbade länderna skulle stora fördelar i form av kostnadseffektivitet och bättre lösningar på problemet uppnås. I samband med det första mötet i Maputo den 3 maj 1999 med de stater som är parter i Ottawa-konventionen framhölls att det internationella samarbetet skulle stärkas, särskilt när det gäller en samlad överblick av prioriteringar som överensstämmer med de förpliktelser och tidsfrister som fastställs i konventionen. I detta sammanhang är det viktigt att inte glömma bort det viktiga arbete som gjorts på internationell, regional och subregional nivå samtidigt som FN-systemet erkänns som ledande när det gäller minåtgärdsinsatserna internationellt sett. Information om planer i framtiden och de lärdomar som dragits och dras av olika erfarenheter måste delas på ett effektivare sätt för att öka effekterna av den förda politiken och strategierna och minska dubbelarbetet och resursslöseriet. Organisationernas förmåga att ta sitt ansvar måste också beaktas och åtgärdas.

[3] Regionala organisationer, inbegripet Europeiska gemenskapen, hör särskilt till dem som av en stat som är part i konventionen kan anmodas att ge ekonomiskt, tekniskt eller annat stöd.

9. Samtidigt som det av praktiska eller etiska skäl inte är meningsfullt att ge ut medel på minröjning i länder vilkas regeringar fortsätter att använda antipersonella minor (truppminor), erkänns det också att stridande fraktioner i stater "som rasat samman" eller som befinner sig i civila konflikter bär ansvaret för en hel del av den fortsatta plåga som landminor innebär, oavsett vilket ursprung dessa vapen har. Om konventionen skall bli trovärdig måste emellertid det internationella samfundet allvarligt överväga hur det skall förhålla sig till dem som fortsätter att använda antipersonella minor (truppminor) på ett urskillningslöst och oansvarigt sätt och till de länder som fortsätter att använda antipersonella minor (truppminor) i strid med sina fördragsmässiga förpliktelser [4]. Samtidigt bör inte utsatta grupper av människor få lida för sina regeringars misstag.

[4] Det är osäkert vilka de nuvarande tillverkarna av antipersonella minor (truppminor) är och om de fortfarande överför antipersonella minor (truppminor) till konfliktområden. De tillverkande stater som inte undertecknat Ottawa-konventionen är: Vitryssland, Burma, Kina, Kuba, Egypten, Indien, Iran, Irak, Israel, Nordkorea, Sydkorea, Pakistan, Ryssland, Singapore, Taiwan, Turkiet, Förenta staterna, Vietnam och Jugoslavien. En avsevärd andel av de minor som anträffas i de mest drabbade länderna är av sovjetiskt eller kinesiskt ursprung. Av de kända exportörerna av antipersonella minor (truppminor) är det endast Iran, Irak, Nordkorea, Jugoslavien och Vietnam som inte har avgivit några förklaringar om exportförbud eller moratorier

10. Trots Europeiska unionens åtagande [5] och åtaganden från andra större aktörer inom det internationella samfundet är därför det övergripande läget när det gäller landminor fortfarande kritiskt och dödsoffer skördas fortfarande på en oacceptabel nivå [6]. Det finns också oro för att den entusiasm som givarländernas regeringar och institutioner visat kommer att minska efter den publicitet som omgivit frågan om landminor under de senaste åren. Om problemet skall kunna undanröjas "inom några år, inte decennier" [7] måste effektivare minåtgärder införas som motsvarar den tid som signatärstaterna har på sig för att oskadliggöra alla minor som ligger begravda i marken. Det är därför nödvändigt att den ekonomiska anslagsnivån åtminstone bibehålls under de kommande åren.

[5] Europeiska unionens medlemsstater har för sin del förbjudit export av alla antipersonella minor (truppminor) till samtliga bestämmelseorter och har vidtagit åtgärder för att förbjuda tillverkning. Under alla förhållanden är det en mycket liten del av det humanitära problem som är förknippat med minhärjningen i de drabbade länderna som har sitt ursprung i Europeiska unionen vilken i mycket högre grad bidrar till lösningen på problemet än den är en del av det.

[6] Experterna är eniga om att det viktiga inte är det totala antalet landminor utan det potentiellt drabbade området som är mycket stort. Mer än 60 länder hävdar att landminorna är ett problem medan cirka 20 är hårt drabbade. Blotta misstanken om minor leder emellertid i sig till störningar i ekonomin och alla typer av oexploderad ammunition (såsom granater, raketer och handgranater), utöver antipersonella minor (truppminor) och stridsvagnsminor, förekommer sannolikt i tidigare konfliktområden.

[7] Denna slutsats som drogs i Ottawa i mars 1998 av det internationella seminariet om samordnade åtgärder på minområdet ("Mine Action Co-ordination Workshop") återspeglas i EU:s mål att inom de närmaste 10-15 åren och Förenta staternas mål att år 2010 ha kommit till rätta med problemet med antipersonella minor (truppminor).

11. Misstanken om förekomst av antipersonella minor (truppminor) utgör ett allvarligt hinder för den samhällsekonomiska utvecklingen i många länder där minröjningen är av avgörande betydelse för förutsättningarna för att genomföra rehabiliterings-, återuppbyggnads- och utvecklingsprogram. Förutom att projekt om antipersonella minor (truppminor) leder till att de fysiska konsekvenserna av förekomsten av minor bekämpas, har de även multiplikatoreffekter på det sociala och ekonomiska mönstret i de drabbade samhällena, eftersom de möjliggör återupptagande av den sociala och ekonomiska verksamheten och tillåter flyktingar att återvända hem.

12. Minröjningsmetoder; teknik och kostnadseffektivitet: Med tanke på att hotbilden när det gäller landminor uppfattas som stor anses det i vida kretsar att den väl beprövade, arbetsintensiva minröjningstekniken med handburna minsökare är alltför långsam och riskfylld. Större vikt måste läggas vid att utveckla och tillämpa lämplig teknik, särskilt för kartläggning av minfält, effektivare mindetektering, minröjning och minförstöring, som gör det möjligt att ta hänsyn till sådana miljöförhållanden som terräng, markstruktur och vegetation. Den nationella forskningen i och utvecklingen av minröjning i unionen är dessutom oftast inriktad på militära behov som i många avseenden skiljer sig från de civila. Samordningsinsatserna behöver emellertid förbättras för att undvika dubbelarbete. Prestanda hos den utrustning som finns tillgänglig på marknaden måste utvärderas på grundval av lämpliga standardiserade förfaranden som ännu inte fastlagts. När det gäller certifiering bör provning utföras på för detta ändamål godkända platser och enligt standardiserade förfaranden som ännu inte fastlagts. Kommissionen kommer att fortsätta att främja inrättandet av internationella standarder och se till att dessa genomförs i nära samarbete med CEN, ISO och FN.

13. Informationsförvaltning: Effektiva minåtgärdsprogram kräver noggranna, omfattande och användbara upplysningar om minfältens utbredning och mintäthet, minornas läge och typ, relevant ekonomisk, topografisk och medicinsk information samt uppgifter om minröjningsinsatsernas effektivitet. Utbudet av potentiellt tillgänglig information om operationer på fältet i hela världen är stort, men en hel del av denna information är ännu obearbetad. FN, i samarbete med KFOR och det internationella centrumet för humanitär minröjning i Genève, håller för närvarande på att standardisera rapporteringssystemen och de geografiska informationssystemen, på fältet och centralt, parallellt med att liknande insatser görs inom kommissionen. Utrymme finns för förstärkning av det internationella samarbetet och samordningen på detta område.

EUROPEISKA UNIONENS SVAR

ÅTGÄRDER HITTILLS

14. Europeiska unionen har reagerat kraftfullt på de utmaningar som de antipersonella minorna (truppminorna) inneburit genom arbetet i gemenskapen, genom den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken och Europaparlamentet samt genom den politik som förts i fråga om utvecklingssamarbete, rehabilitering och återuppbyggnad, humanitärt bistånd och forskning. Ministerrådet har varit aktivt engagerat i frågan om antipersonella minor (truppminor) sedan 1995 genom gemensamma åtgärder och resolutioner, diplomatiska demarscher och samtal med tredje land, åtgärder i internationella fora som Förenta nationerna, aktiv medverkan i Ottawa-processen samt genom praktiskt handling. Särskilt med sin gemensamma åtgärd av den 1 oktober 1996 om antipersonella minor förband sig Europeiska unionen att sträva mot målet "att helt och hållet avskaffa antipersonella minor" och att arbeta aktivt för "en effektiv internationell överenskommelse om ett världsomfattande förbud för dessa vapen (...( så snart som möjligt". Genom den gemensamma åtgärden av den 28 November 1997 utvidgades det tidigare moratoriet till att omfatta alla överföringar av antipersonella minor samt kravet på att vidta rättsliga åtgärder för att förbjuda produktion av antipersonella minor inom unionen. Europeiska unionen välkomnade antagandet av konventionen i Oslo den 18 september 1997 och försökte också i alla lämpliga internationella fora, inbegripet Nedrustningskonferensen, främja alla insatser som skulle kunna bidra till målet att fullständigt avskaffa antipersonella minor (truppminor) samt till att lösa de problem som dessa vapen vållar. Det var mot bakgrund av detta som samtliga femton medlemsstater i unionen deltog i Ottawa-konferensen den 2 - 4 december 1997, och som 14 av dem undertecknade konventionen.

15. Europeiska unionen har med stöd av olika gemensamma åtgärder stött minåtgärder ekonomiskt genom olika institutioner, särskilt Förenta nationernas frivilliga fond för hjälp med minröjning (UNVTF) och Internationella rödakorskommittén. Sedan 1995 har rådet fattat beslut om att bidra med totalt cirka 21,6 miljoner ecu av de medel som avsatts för åtgärder inom den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken till minåtgärder som vidtas av ledande internationella organisationer. Europeiska unionen är därmed den största enskilda bidragsgivaren till såväl Förenta nationerna som Internationella rödakorskommittén när det gäller medel till minåtgärder.

16. Dessa bidrag från Europeiska unionen, som är ett uttryck för politiskt stöd till det arbete som utförs av mottagarorganisationerna, inkluderar inte de avsevärda bilaterala bidragen från de enskilda medlemsstaterna, men är ett komplement till de gemenskapsåtgärder på minområdet som vidtas inom ramen för den första pelaren och som understöds direkt av Europeiska kommissionen i de drabbade länderna (se nedan).

17. Åtgärder från Europaparlamentets sida: Europaparlamentet har sedan 1995 varit starkt engagerat i frågan om antipersonella minor (truppminor) och har i flera på varandra följande resolutioner och frågor konsekvent förespråkat ett totalt förbud. På dess initiativ infördes 1996 en särskild budgetpost för truppminor i EG:s budget. I resolutionen om truppminor av den 29 juni 1995 uppmanades rådet och kommissionen att göra mer för att förebygga spridning av minor, avsätta större resurser till rehabiliteringsprogram och att öka åtgärderna mot truppminor i de drabbade områdena. I den resolution om personminor som den 26 september 1996 antogs av AVS-EU:s gemensamma församling uppmanades AVS-länderna och Europeiska unionens medlemsstater att aktivt engagera sig i minröjningsåtgärder, efterlystes mera forskning i minröjningsteknik och restes även krav på väsentliga framsteg i riktning mot ett allomfattande förbud mot personminor. Nyligen restes det i Europaparlamentets resolution om landminor av den 18 december 1997 krav på bredare anslutning till konventionen och snar ratificering, samtidigt som en mera effektiv samordning av internationella ansträngningar i anslutning till minröjning och rehabiliteringen av offer efterlystes.

18. Åtgärder från gemenskapens sida: Större delen av Europeiska unionens bidrag kommer från gemenskapsmedel som kontrolleras och förvaltas av Europeiska kommissionen (se bilagorna 1 och 1A). Inom kommissionen delas ansvaret för minåtgärderna mellan olika enheter eller generaldirektorat (GD). Ansvaret för den övergripande samordningen av politiken ligger hos generaldirektoratet för yttre förbindelser; generaldirektoratet för bistånd är kraftigt engagerat genom program för utvecklingssamarbete och andra program; Europeiska gemenskapens byrå för humanitärt bistånd följer uppmärksamt utvecklingen på grund av de humanitära aspekterna. Avdelningarna kan ta medel från en rad relevanta budgetposter i gemenskapens budget, inbegripet de som rör återuppbyggnad (t.ex. i Bosnien), bistånd till flyktingar (t.ex. i Afghanistan), rehabilitering (t.ex. Angola, Kambodja), humanitärt bistånd och samfinansiering av icke-statliga organisationer samt från den särskilda budgetposten för truppminor som inrättades 1996 (nu B7-661). AVS-länderna får dessutom medel från Europeiska utvecklingsfonden (EUF). Med rådets (biståndsfrågor) resolution av den 22 november 1996 infördes ett visst mått av villkorlighet i Europeiska unionens minröjningsprogram såtillvida som att (med undantag av vissa humanitära situationer) medel till minröjningsinsatser endast borde tilldelas de länder som upphörde med vidare användning av truppminor, som vidtog åtgärder för att upphöra med handel, tillverkning och lagring av truppminor och som stödde den föreslagna åtgärden. Kommissionens gemensamma forskningscentrum i Ispra har utvecklat särskild teknisk kunskap om kartläggning av minfält, mindetektering och minidentifiering. Gemensamma forskningscentrumet ger teknisk rådgivning och tekniskt stöd till andra enheter inom kommissionen, till pågående forskningsprojekt, medlemsstater, tredje land och andra organisationer. Generaldirektoratet för informationssamhället förvaltar indirekt forskning och utveckling som finansieras inom ramen för de fjärde och femte ramprogrammen, under medverkan av industri och vetenskapsmän. Vissa tekniska projekt inom särskilda geografiska områden leds också av andra enheter. Rådet (forskning) beslutade vid sitt möte den 23 september 1997, i likhet med Europaparlamentet, att det fjärde ramprogrammet skulle kompletteras med ett antal nya verksamheter, däribland stöd till forskning och utveckling av minröjning enligt humanitära normer. En total budget på 17 miljoner ecu beviljades för samfinansierade indirekta åtgärder för forskning och utveckling och konkurrenskraftiga stödåtgärder till detekteringssystem för civil minröjning. Det femte ramprogrammet inleddes 1999 och för detta fastställdes två budgetposter för stöd till forskning och teknisk utveckling, en för IST-programmet som förvaltas av Generaldirektoratet för informationssamhället och en för det gemensamma forskningscentrumet som ger direkt stöd till forskning och teknisk utveckling.

19. Under perioden 1995-1998 fördes dessa olika intresseområden inom kommissionen samman till en särskild samordningsgrupp för minröjning. Detta sammanföll med det internationella samfundets starkt ökade inriktning på och politiska engagemang för frågan om landminor.

FÖRSTÄRKNING AV EUROPEISKA UNIONENS BIDRAG

20. Med tanke på de utmaningar som alltjämt kvarstår är det nu dags att stärka Europeiska unionens politik och därvid ta fasta på unionens positiva resultat, och införa större enhetlighet, se till att unionens åtgärder blir ännu effektivare och att unionen fortsatt intar en viktig ställning inom det internationella samfundet. Europeiska unionen kommer också att bidra till att öka samarbetet och samordningen på det internationella planet. Målen för gemenskapens åtgärder, medlen för att nå dem och de principer på vilka dessa åtgärder kommer att bygga skisseras nedan.

21. Syfte: Det övergripande syftet är att i samordning med andra internationella aktörer på minåtgärdsområdet stödja utrotandet inom de närmaste 10-15 åren av det gissel som de antipersonella minorna (truppminorna) utgör.

22. Prioriterade åtgärder på minområdet: För att uppnå detta mål kommer Europeiska kommissionen, samtidigt som den prioriterar utvecklingsländerna, att koncentrera gemenskapsinsatserna för att

a. stödja utarbetandet, uppföljningen och det effektiva genomförandet av en på gemenskapsnivå och på internationell nivå enhetlig och konsekvent strategi för minröjning enligt humanitära normer,

b. hjälpa hårt drabbade stater att genomföra sina förpliktelser enligt "Konventionen om förbud mot användning, lagring, produktion och överföring av antipersonella minor (truppminor) samt om deras förstöring" (Ottawa-konventionen) inom ramen för den övergripande politiska strategi som håller på att utarbetas av FN,

c. inrätta och upprätthålla nationella organisationer och lokal förmåga i de drabbade länderna så att minåtgärderna skall kunna utföras så effektivt som möjligt,

d. reagera på humanitära nödsituationer, förhindra olyckor och bidra till rehabiliteringen av minoffer, när det uppstår omedelbara och oförutsedda behov,

e. stödja utvecklingen och anskaffandet av effektivare, säkrare och mera adekvat teknik och utrustning, på grundval av gemenskapsunderstödd forskning och utveckling, inbegripet stöd till nationell provning och ibruktagning av adekvat minutrustning och minteknik.

23. Politiska och diplomatiska åtgärder: Europeiska gemenskapen kommer med alla lämpliga medel att sträva efter att säkerställa att de som tar emot dess bistånd vederbörligen iakttar sina förpliktelser enligt konventionen och att övertala dem som ännu inte har undertecknat konventionen att upphöra med överföringen av antipersonella minor (truppminor) och att ansluta sig till konventionen så snart som möjligt.

PRINCIPER

24. Praktiska åtgärder: Kommissionen kommer att lägga större delen av de resurser som står till dess förfogande på åtgärder som bl.a. omfattar effektiv och snabb minröjning och hjälp till de olycksdrabbade.

25. Villkorlighet: Kommissionen kommer med undantag av sina program för humanitärt nödhjälpsbistånd (som är villkorslösa), sitt stöd till minoffer och sitt direkta stöd till utsatta grupper [8], att söka säkerställa att dess framtida minröjningsprogram endast kommer de länder till del som anslutit sig till Ottawa-konventionen och agerar i enlighet med förpliktelserna i denna.

[8] T.ex. flyktingar och tvångsförflyttade personer, eller när den nationella förvaltningen inte fungerar.

26. Uppmärksamhet: Kommissionen kommer att verka för större förståelse och medvetenhet om EU:s verksamhet när det gäller antipersonella minor (truppminor), och därvid kräva att EU:s engagemang i denna fråga på ett lämpligt sätt återspeglas i mottagarorganisationernas publikationer och verksamhet. Kommissionen kommer att ha en central webbsida och databas och fungera som informationskälla och kontaktorgan.

27. Enhetlighet: Kommissionen kommer att uppmuntra till större konsekvens i den samlade EU-politiken genom användning av en övergripande särskild budgetpost till stöd för utarbetandet, uppföljningen och det effektiva genomförandet av en på gemenskapsnivå och på internationell nivå enhetlig och konsekvent strategi för minröjning enligt humanitära normer, i överensstämmelse med Konventionen om förbud mot användning, lagring, produktion och överföring av antipersonella minor (truppminor) samt om deras förstöring.

28. Det yttersta nationella ansvaret: EG:s minåtgärder i drabbade länder bygger på erkännandet att det yttersta ansvaret för minåtgärderna, när så är möjligt, måste ligga hos de nationella myndigheterna i det berörda landet. Kommissionen kommer i nära samarbete med relevanta FN-organ särskilt att vinnlägga sig om att medverka till att lämpliga och kompetenta strukturer för politik, förvaltning och genomförande av åtgärderna inrättas och upprätthålls.

29. Utvecklingssamarbete: Möjligheten att knyta samman åtgärder mot antipersonella minor (truppminor) med utvecklingssamarbetet kommer att undersökas ytterligare inom ramen för förhandlingarna om de framtida förbindelserna mellan AVS-staterna och EU. Ekonomiska medel kan på AVS-staternas begäran anslås i enlighet med reglerna för finansiering av utvecklingssamarbetet till de stater som anslutit sig till konventionen. Anslutning till konventionen bör erkännas som ett grundläggande och verkligt steg framåt i utvecklingen och denna aspekt av utvecklingssamarbetet bör uppfattas som ett bidrag till kampen mot antipersonella minor (truppminor). En lägesrapport från kommissionen om en samordnad och intregrerad strategi för kampen mot antipersonella minor (truppminor) i AVS-länderna lades den 21 maj 1999 fram för och togs positivt emot av rådet (biståndsfrågor). Rådet slog fast att den integrerade och samordnade strategin fortfarande bildar en lämplig ram för åtgärder mot antipersonella minor (truppminor). Rådet beslutade att återkomma till denna fråga efter det att kommissionen lagt fram detta meddelande.

30. Militärt samarbete: Samtidigt som de operativa kraven i samband med militärens beträdande av minfält och civil minröjning skiljer sig åt väsentligt råder det en potentiell synergi mellan den militära och den civila kapaciteten på minröjningsområdet som ännu inte är fullt utnyttjad av Europeiska unionen, särskilt i samband med dess framväxande säkerhets- och försvarspolitik för Europa. En särskild åtgärd är att ytterligare förfina och göra mera lättåtkomliga de högupplösta bilder som förmedlas av Nato till stöd för minövervakningsåtgärder. Ett sådant stöd bör inrättas, särskilt i Euroatlantiska partnerskapsrådet.

MEDEL

31. Skälet till en särskild lagstiftning om antipersonella minor (truppminor): De olika budgetposter som för närvarande används för att finansiera minåtgärder har olika rättsliga grunder [9]. Även om minåtgärder är en viktig del av många projekt för humanitärt bistånd, rehabilitering och återuppbyggnad, och planeringen av minröjningsverksamheten kommer att förbli en integrerad del av program för återuppbyggnad och rehabilitering vilka bygger på särskilda rättsliga grunder, är minåtgärder också, i enlighet med Ottawa-konventionen, en särskild och specialiserad verksamhet med egna prioriteringar, operativa behov och uttryckliga politiska krav. Genom en särskild förordning underlättas en systematisk programplanering och garanteras en bättre samordning, öppenhet och synlighet och därmed ansvarighet för åtgärder som kommer att stödjas av en betydligt förstärkt, övergripande budgetpost med en enda uppsättning regler och förfaranden och med lämpliga organisatoriska anpassningar. En övergripande och enhetlig minröjningsstrategi vars syfte är att uppnå bättre samordning, konsekvens och effektivitet i insatserna är synnerligen önskvärd av både politiska och operativa skäl.

[9] Däribland rådets förordning (EG) nr 1257/96 av den 20 juni 1996 om humanitärt bistånd (EGT L 163, 2.7.1996); rådets förordning (EG) nr 2258/96 av den 22 november 1996 om återanpassnings- och återuppbyggnadsprojekt till förmån för utvecklingsländer; rådets förordning (EG) nr 1628/96 av den 25 juli 1996 om stöd till Bosnien-Hercegovina, Kroatien, Federala republiken Jugoslavien och f.d. jugoslaviska republiken Makedonien; rådets förordning (EG) nr 443/97 av den 3 mars 1997 om åtgärder inom området för hjälp till grupper som tvingats lämna sin hembygd i utvecklingsländerna i Asien och Latinamerika, och den gemensamma åtgärden av den 1 oktober 1996 om antipersonella minor (EGT L 260, 12.10.1996) beträffande medel avsatta för nedrustningsaktioner inom ramen för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken.

32. Bättre internationell samordning och komplementaritet: Systemet med en mångfald finansiella instrument för att stödja minåtgärder leder till särskilda problem när det gäller samordning, konsekvens och insyn. Det är uppenbart att den internationella samordningen bör förbättras, förfarandena rationaliseras och gemenskapsåtgärderna göras mera enhetliga. Effektivare och bättre samordnade åtgärder från de främsta bidragsgivarna till åtgärder på minområdet, både internationellt och i vart och ett av de drabbade länderna, kommer att understödjas genom den utökade särskilda budgetpost som överensstämmer med kraven i Konventionen om förbud mot användning, lagring, produktion och överföring av antipersonella minor (truppminor) samt om deras förstöring. Europeiska unionen stödjer liksom tidigare den minåtgärdsenhet som har utvecklats inom FN och som är FN:s centrala enhet när det gäller att bistå givare med uppgifter och information och att utveckla FN-program i samråd med givare och andra berörda parter. Kommissionen har tillsammans med EU:s medlemsstater deltagit som fullvärdig medlem i stödgruppen för minåtgärder (MASG) och upprätthåller nära kontakt med FN:s minåtgärdsenhet.

33. Om Europeiska unionens minåtgärder skall bli effektivare är det av största vikt att gemenskapens och medlemsstaternas strategier på minområdet kompletterar varandra och överensstämmer sinsemellan både när det gäller övergripande initiativ och de enskilda mottagarländerna. Lika viktigt är det att åtgärderna på minområdet stämmer överens med EU:s övriga åtgärder i de drabbade länderna. För att komplementaritet och konsekvens skall garanteras när det gäller minåtgärdsstrategin kommer kommissionen att inrätta en expertgrupp bestående av minröjningsexperter från medlemsstaterna och relevanta internationella organisationer, som kommer att ge råd åt kommissionen i samband med utarbetandet av övergripande riktlinjer och prioriteringar för minåtgärder. Denna grupp kommer att inrättas när utkastet till Europaparlamentets och rådets förordning om antipersonella minor (truppminor) antagits. Gruppen kommer att bli ett forum för informationsutbyte mellan medlemsstaterna och relevanta internationella organisationer, å ena sidan, och kommissionen, å andra sidan, när det gäller strategiska och övergripande program för antipersonella minor (truppminor). Kommissionen kommer på grundval av detta informationsutbyte att fastställa riktlinjer för hur de olika minåtgärderna kan göras mera effektiva, konsekventa och sammanhängande. Kommissionen kommer att underrätta de geografiska kommittéerna om dessa strategiska riktlinjer.

34. De geografiska kommittéerna kommer också att ge kommissionen råd i samband med urval av särskilda projekt som ligger ovanför gränsen för de beslut som kommissionen kan fatta självständigt. Kommissionen kommer att sörja för att alla förslag till minåtgärder som läggs fram för de geografiska kommittéerna överensstämmer med dessa riktlinjer och prioriteringar.

35. Militärt samarbete: Mellan den militära och den civila kapaciteten på minröjningsområdet råder en potentiell synergi som ännu inte är fullt utnyttjad, särskilt i fråga om militär sakkunskap vid provning av tekniska lösningar. Europeiska unionen kommer som ett led i sin framväxande säkerhets- och försvarspolitik för Europa att överväga särskilda åtgärder som kräver militärt stöd på grundval av de erfarenheter som vunnits i Kroatien och Kosovo. Kommissionen har tidigare anskaffat minröjningsutrustning till IFOR/SFOR för deras operationer i Bosnien. Västeuropeiska unionen (VEU) stödjer i Kosovo utvecklingen och underhållet av satellitbaserade geografiska informationssystem för minröjningsoperationer genom satellitbilder och satellituppgifter.

36. Anslag av medel: Europeiska kommissionen kommer på grundval av en förstärkt, övergripande budgetpost (B7-661)att stärka sitt stöd till utarbetandet, uppföljningen och det effektiva genomförandet av en på kommissions- och EU-nivå och på internationell nivå övergripande strategi för minröjning enligt humanitära normer. Rådet, Europaparlamentet och AVS- EU:s gemensamma församling har vid upprepade tillfällen framhållit att det är nödvändigt att avsätta ytterligare medel för att lösa problemet. Europeiska gemenskapen kommer att sträva efter att åtminstone bibehålla nivån på sitt ekonomiska bidrag till minåtgärder under de kommande åren. Det vore synnerligen önskvärt om det finansiella referensbeloppet för genomförandet av gemenskapens minåtgärdsprogram kunde fastställas till 185 miljoner euro för sjuårsperioden 2000-2006, med ett anslag per år om sannolikt högst 30 miljoner euro. Dessa siffror återspeglar utgiftsnivån för Europeiska unionens åtaganden under perioden 1992-1998.

37. Forskningsverksamhet: Europeiska unionens fjärde ramprogram syftade till att utveckla och på fältet prova avancerad mindetekteringsutrustning. Medel från det femte ramprogrammet (se punkt 15) kommer att användas i enlighet med kommissionens övergripande politik för civil minröjning när så är möjligt och för principbeslut baserade på samråd med kommissionens samordningsgrupp för minåtgärder.

Kommissionen kommer att ge tydligare riktlinjer till de experter och industrier som sysslar med forskning, teknisk utveckling och demonstration när det gäller civil minröjning. Den kommer framför allt att försöka bidra till att förbättra insynen på marknaden, stödja dokumentation som rör dess hållbarhet, etablera öppenhet i fråga om tekniska krav i mindrabbade länder, knyta forsknings- och utvecklingsstödet till den faktiska efterfrågan på marknaden och inrätta kvalitetsstandarder för utrustning. Kommissionen beslutade att utveckla den första fasen av denna politik i samband med stabilitetspakten. De medel för forskning och teknisk utveckling som anslagits inom ramen för det femte ramprogrammet kommer att användas i enlighet med denna framväxande politik.

Det gemensamma forskningscentrumet kommer att ge teknisk rådgivning och tekniskt stöd till kommissionens enheter, särskilt beträffande testförfaranden och validering, hålla lämpliga databaser och leda de tekniska kontakterna och samarbetet med externa partner, särskilt vad gäller standarder. Ytterligare uppgifter om den minröjningsteknik som EU eftersträvar återges i den åtgärdsplan för minröjningsteknik som bifogas som bilaga 2.

38. Informationsförvaltning: Kommissionen kommer under internationell ledning av relevanta FN-organ och i nära samordning med det internationella centrumet för humanitär minröjning i Genève att medverka till att illförlitliga informationsförvaltningssystem inrättas i de drabbade länderna, vilket kommer även det egna huvudkontorets förvaltning till glädje, och kommer därvid att ta hänsyn till den utvecklingen på andra håll. Generaldirektoratet för bistånd utför i detta avseende försök i olika miljöer i södra Afrika. VEU ställer satellitbilder till förfogande för kommissionen och för det informationssystem som FN håller på att utveckla. Ett geografiskt informationsförvaltningssystem har visat sig vara ett lämpligt verktyg i samordningsverksamheten. Kommissionen kommer att inrätta och underhålla en central databas över icke-statliga organisationer, handelsföretag, experter, företagsmöjligheter, pågående projekt och annan därmed sammanhängande information. Kommissionen har upprättat en webbsida på internet som kommer att vidareutvecklas.

SLUTSATS

39. Kommissionen erkänner att det av politiska och humanitära skäl är viktigt att upprätthålla Europeiska gemenskapens bidrag i syfte att komma till rätta med de världsomfattande problem som antipersonella minor (truppminor) för med sig och har för avsikt att göra detta med ännu större beslutsamhet, konsekvens och effektivitet. Europaparlamentet och rådet föreslås stödja riktlinjerna i detta meddelande och att fatta beslut om den föreslagna förordningen.

BILAGA 1

EUROPEISKA GEMENSKAPENS STÖD TILL MINÅTGÄRDER [10] I HELA VÄRLDEN 1992-1998 [11] (i ecu)

[10] "Minåtgärder" (dvs. minröjning enligt humanitära normer) inbegriper utöver minröjning utbildning i medvetenhet om minor, opinionsbildande åtgärder, informationsförvaltning, stöd åt och rehabilitering av minoffer, kartläggning och markering av misstänkta områden, detektering och identifiering av landminor, utbildning av minexperter samt förstöring av landminor.

[11] Siffrorna är ungefärliga och inbegriper samtliga åtgärder som finansieras av Europeiska gemenskapen, även åtgärder som vidtas på grundval av beslut enligt den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. De bilaterala åtgärder som genomförs av enskilda medlemsstater i EU ingår inte.

Afghanistan // 39 010 000

Angola // 21 866 818

Bosnien // 15 874 733

Etiopien // 178 760

Kambodja // 28 167 631

Kroatien // 2 800 000

Laos // 3 900 000

Mozambique // 15 308 906

Nicaragua // 250 000

Norra Irak // 12 350 000

Somalia // 3 550 000

Tadzjikistan // 200 000

Zimbabwe // 10 000 000

Stöd till Sydafrikanska utvecklingsgemenskapen // 2 070 000

Stöd till internationella rödakorskommittén // 9 430 000

FoU Minröjningsteknik // 17 700 000 [12]

[12] Inbegriper 15 miljoner ecu enligt det fjärde ramprogrammet, 1,7 miljoner ecu till andra stödprojekt och 1 miljon ecu till lönsamhetsstudier av multisensor/mindetekteringssystem.

Totalt // 182 656 848

BILAGA 1A

EUROPEISKA UNIONENS (EUROPEISKA GEMENSKAPEN) MINÅTGÄRDER 1998

>Plats för tabell>

1. Inbegripet medel anslagna från 1997 års budget för användning under 1998. Dessa siffror inbegriper inte bilateralt bistånd från enskilda EU-medlemsstater. 2. Typer av åtgärder: 1: Kartläggning/Bedömning; 2: Minröjning, 3: Stöd till offren; 4: Kapacitetsuppbyggnad; 5: Teknik/utrustning; 6: Medvetenhet om minor

Bilaga 2

Åtgärdsplan för minröjningsteknik

Mål: Att säkerställa att effektivare, mera adekvat och säkrare utrustning ställs till förfogande för att stödja minåtgärdsprogrammen så fort som möjligt och på ett varaktigt sätt i syfte att bidra till att det övergripande internationella målet uppnås att inom 10-15 år ha kommit till rätta med problemet med landminor.

Prioriteringar i fråga om utveckling av minröjningsteknik

- Att svara på användarnas behov, med särskild tonvikt på

- att förbättra kartläggningen av misstänkta områden,

- att förbättra den nuvarande tekniken för detektering och identifiering av minor på nära håll,

- att införa avancerade metoder för informationsförvaltning,

- att införa metoder för kvalitetssäkring.

- Att hjälpa staterna att uppfylla sina förpliktelser enligt Ottawa-konventionen.

Viktiga åtgärder

Operativa behov

- Att med hjälp av en expertgrupp upprätta översikter av operativa behov som återger behoven hos dem som är engagerade i de operativa minåtgärderna. Detta kommer att ske parallellt med de insatser som genomförs av Förenta nationernas minåtgärdsenhet. Expertgruppen kommer att inrättas under det första halvåret 1999, så att den första översikten av operativa behov kan läggas fram i slutet av 1999. En samlingskatalog över alla drabbade länder kommer att upprättas och uppdateras kontinuerligt. Den första kompletta katalogen kommer att finnas tillgänglig år 2000.

Standarder

- Att inom ramen för en gemensam arbetsgrupp med företrädare för Europeiska unionens medlemsstater, Kanada och Förenta staterna m.fl. inrätta och regelbundet uppdatera en referenshandbok med gemensamma provningsstandarder för minröjningsteknik.

Provning och utvärdering

- Befintliga provnings- och utvärderingsmöjligheter kommer att fastställas och ett internationellt nätverk för utvärdering av minröjningsutrustning kommer att inrättas senast år 2000 i syfte att främja snabb utplacering av användbar och överkomlig minteknik. (Detta nätverk kommer att omfatta Europeiska unionens medlemsstater, det internationella centrumet för humanitär minröjning i Genève, Kanada, Förenta staterna med flera och kommer att vara knutet till de olika minåtgärdscentrumen för att garantera att aktuell operativ information tas med).

- Inrättande av ett rigoröst, vetenskapligt, multinationellt program för provning, utvärdering och certifiering av minröjningsutrustning och för processer, förfaranden och teknik.

- Forsknings- och utvecklingsprojekt understödda av kommissionen i syfte att ta fram ny minröjningsutrustning och operativa projekt som omfattar utplacering av ny utrustning kommer att uppmuntras med tanke på senare bedömning vid kommissionens gemensamma forskningscentrum.

Demonstrationsförsök

- Att så snart som möjligt genomföra tekniska demonstrationsprojekt i drabbade länder för att underlätta utvecklingen av nya operativa förfaranden och metoder och för att informera om de eventuella effekterna av den nya mintekniken. (Varje demonstrationsprojekt kommer att omfatta systematisk förberedelse (upprättande av översikter av operativa behov, deras omvandling till utrustningsbehov) och utvärdering enligt de standarder som avtalats vid provnings- och utvärderingsorganet, t.ex. vid kommissionens gemensamma forskningscentrum). Minst tre försök är planerade att genomföras år 2000, 2002 och 2004.

Utveckling av avancerad utrustning

- Stöd till utveckling av avancerad adekvat utrustning för detektering av minor på nära håll för att förbättra hastigheten, kostnaderna och säkerheten i minröjningsåtgärderna enligt kortsiktiga (2 år), medellånga (2-5 år) och långsiktiga krav (mer än 5 år).

Informationsförvaltning

- Utarbetande, genomförande, drift och underhåll av ett standardiserat geografiskt informationssystem (GIS) för de länder som drabbats av minor. Detta system kommer att vara ett i en rad avancerade instrument för informationsförvaltning som tas fram för alla minåtgärder som stöds av Europeiska unionen. Verksamheten kommer att samordnas med det internationella centrumet för humanitär minröjning i Genève som på detta område agerar för FN:s minåtgärdsenhets räkning. En prototyp till det geografiska informationssystemet kommer att tas i bruk 1999. Om systemet godtas kommer det att utvidgas till att omfatta alla mindrabbade länder som får stöd från Europeiska unionen.

- Inrättande av ett informationsforum för minröjningsteknik i nära samarbete med Europeiska unionens medlemsstater, det internationella centrumet för humanitär minröjning, Kanada, Förenta staterna med flera.

Kartläggning av minor

- Stöd till ny, effektiv, objektiv och tillförlitlig utrustning för att identifiera farliga områden, så att planering av minåtgärder och prioriterad resursfördelning kan göras på grundval av tillförlitliga uppgifter. Detta arbete kommer att inledas 1999 med hjälp av befintliga uppgifter och utrustning.

Markering av minfält

- Att skaffa ny utrustning för markering av minfält i lågprioriterade områden och avgränsning på grundval av effektiva beslut och fördelning av resurserna.

Utplacering av utrustning i operativt syfte

- Kommissionen erkänner att kostnaden för en stor utrustnings hela livscykel (t.ex. forskning och utveckling, inköp, utplacering, operativ användning, underhåll, reparation och systemförbättringar samt utbildning av operatörer) kan innebära stora ekonomiska åtaganden och risker som inte täcks genom de tillvägagångssätt som det internationella samfundet har idag. Europeiska kommissionen kommer, som ett led i sin samlade minåtgärdsstrategi, i samarbete med andra organisationer att eftersträva att inrätta en mekanism för att stödja utplacering och underhåll av utvald utrustning som ett bidrag till bredare operativa minröjningsprogram.

Gemensamma forskningscentrumets interna forskning

För att svara på användarnas behov genomför det gemensamma forskningscentrumet, som ett komplement till åtgärdsplanen, intern forskning inom följande områden:

- Inrättande av en databas om landminor i nära samarbete med partnerna inom och utanför Europeiska unionen.

- Förbättring av identifieringen av mindrabbade områden med hjälp av flyg- och satellitbilder.

Utveckling av algoritmer för sammanslagning av information från multisensorsystem.