FÖRKLARANDE RAPPORT om protokollet till konventionen om skydd av Europeiska gemenskapernas finansiella intressen (Text godkänd av rådet den 19 december 1997) (98/C 11/02)

I. INLEDNING

Ett antal undersökningar och andra projekt som har genomförts i medlemsstaterna och inom gemenskapens institutioner (1) har framhävt det förhållandet att medlemsstaternas lagar innehåller bestämmelser som kan användas för att bekämpa bedrägerier samt bestickning och mutbrott som nationella tjänstemän är inblandade i.

Dessa lagar varierar mellan medlemsstaterna, men de har gemensamma beståndsdelar som gör det möjligt att komma fram till en gemensam definition.

Det har också slagits fast att medlemsstaternas strafflagar är långt ifrån tillräckliga när det gäller möjligheten att tillämpa dem på korruptionsbrottets internationella dimension (med gemenskapstjänstemän eller tjänstemän från andra medlemsstater inblandade) som påverkar eller kan påverka Europeiska gemenskapernas finansiella intressen.

Det förhållandet att de nationella lagarna innehåller dessa gemensamma beståndsdelar understryker behovet av handling för att främja en adekvat reaktion på unionsnivå och säkerställa en större samstämmighet mellan de olika sätt på vilka medlemsstaternas strafflagar hanterar olika slag av korruption med internationella förgreningar.

Föreliggande protokoll om korruption som tjänstemän är inblandade i föreslogs på begäran av det spanska ordförandeskapet som ytterligare ett instrument för att komplettera den konvention (2) som utarbetades den 26 juli 1995 och för att förstärka skyddet av gemenskapernas finansiella intressen. Protokollet utgör framför allt en reaktion på punkt 7h i rådets resolution av den 6 december 1994 om rättsligt skydd av gemenskapens finansiella intressen (3) enligt vilken "medlemsstaterna bör vidta effektiva åtgärder för att bestraffa mutbrott som Europeiska gemenskapernas tjänstemän är inblandade i i förbindelse med gemenskapernas finansiella intressen".

II. KOMMENTAR TILL ARTIKLARNA

Artikel 1

I denna inledande bestämmelse definieras vad som avses med termerna tjänsteman och konvention närhelst de används i detta protokoll.

1.1 Med tjänsteman avses ett flertal olika kategorier av personer gemenskapstjänstemän, nationella tjänstemän eller tjänstemän från en annan medlemsstat för att säkerställa en bred och enhetlig tillämpning av protokollets materiella bestämmelser i kampen mot korruptionen.

Dessa kategorier definieras i förhållande till sin respektive ställning.

1.2 Punkt 1 b, som grundar sig på formuleringarna i 1976 års fördragsutkast, gäller gemenskapstjänstemän, vilket inte bara betyder de fast anställda tjänstemän i egentlig mening som omfattas av tjänsteföreskrifterna för Europeiska gemenskapernas tjänstemän utan också de olika kategorierna kontraktsanställd personal enligt anställningsvillkoren för övriga anställda. Den omfattar nationella experter som ställs till Europeiska gemenskapernas förfogande för att utföra uppgifter som motsvarar de som Europeiska gemenskapernas tjänstemän eller övriga anställda utför.

Gemenskapsinstitutionernas alltså kommissionens, Europaparlamentets, Europeiska gemenskapernas domstols och revisionsrättens ledamöter omfattas inte av denna definition (se kommentarerna till artikel 4.2).

1.3 Genom den sista meningen i punkt b kommer anställda vid organ som inrättats enligt gemenskapsrätten att omfattas av begreppet gemenskapstjänsteman. För närvarande rör detta:

- Europeiska byrån för samarbete (4).

- Europeiska investeringsbanken (5).

- Europeiska centrumet för utveckling av yrkesutbildning (6).

- Europeiska fonden för förbättring av levnads- och arbetsvillkor (7).

- Europeiska universitetsinstitutet i Florens (8).

- Europeiska investeringsfonden (9).

- Europeiska miljöbyrån (10).

- Europeiska utbildningsfonden (11).

- Europeiska centrumet för övervakning av narkotika och narkotikamissbruk (12).

- Europeiska läkemedelsmyndigheten (13).

- Europeiska arbetsmiljöbyrån (14).

- Byrån för harmonisering inom den inre marknaden (varumärken, mönster och modeller) (15).

- Europeiska monetära institutet (16).

- Gemenskapens växtsortsmyndighet (17).

- Översättningscentrumet för Europeiska unionens organ (18).

- Europeiska centrumet för övervakning av rasism och främlingsfientlighet (19).

Denna bestämmelse rör personal vid organ som i mycket vid mening är ansvariga för att tillämpa gemenskapslagstiftning som redan är antagen eller som skall antas i enlighet med gemenskapsfördragen, och vars verksamhet är sådan att korruption som den är inblandad i kan ha negativa effekter för skyddet av gemenskapernas finansiella intressen.

1.4 I punkt 1 c definieras begreppet nationell tjänsteman som en tjänsteman eller ämbetsman enligt definitionen i den nationella rätten i varje medlemsstat för tillämpning av den statens egen straffrätt. Den straffrättsliga definitionen ges sålunda företräde. Om en nationell tjänsteman i den stat där åtal väcks är inblandad, innebär detta att den statens nationella definition är tillämplig. Om en tjänsteman från en annan medlemsstat är inblandad, innebär detta att definitionen i den medlemsstatens lagstiftning inte är avgörande i fall då den berörda personen inte skulle ha betraktats som tjänsteman enligt lagen i den stat där åtal väcks. Detta följer av punkt c andra stycket, enligt vilken en medlemsstat kan förordna att med korruptionsbrott som nationella tjänstemän från en annan medlemsstat är inblandade i endast avses sådana tjänstemän vilkas ställning överensstämmer med nationella tjänstemäns ställning enligt den nationella lagen i den medlemsstat där åtal väcks.

Hänvisningen till lagstiftningen i tjänstemannens medlemsstat innebär att vederbörlig hänsyn kan tas till särskilda nationella situationer när det gäller den ställning som personer som utövar offentlig tjänst har.

Artikel 4.2 och 4.3 visar att begreppet nationell tjänsteman inte automatiskt omfattar parlamentsledamöter, ministrar, ledamöter av de högsta domstolarna eller av en revisionsdomstol i medlemsstaterna. Detta hindrar emellertid inte någon medlemsstat att utsträcka definitionen av nationell tjänsteman till att omfatta en eller flera av dessa personkategorier.

1.5 Enligt artikel 1.2 avses i protokollet med konvention den i Bryssel den 26 juli 1995 utarbetade konventionen om skydd av Europeiska gemenskapernas finansiella intressen, som offentliggjordes i Europeiska gemenskapernas officiella tidning C 316 av den 27 november 1995.

Hänvisning till de relevanta bestämmelserna i den konventionen görs i artiklarna 4.1, 7 och 9.3.

Artikel 2

I artikel 2 definieras beståndsdelarna i den överträdelse som utgörs av mutbrott som skadar eller kan skada gemenskapernas finansiella intressen. Härigenom knyts protokollet till den konvention som det kompletterar.

Uttrycket "kan skada" används för att täcka sådana fall av mutbrott där den avsedda effekten i förhållande till gemenskapens finansiella intressen ännu inte har åstadkommits.

2.1 I punkt 1 uppräknas ett antal beståndsdelar som utgör mutbrott gentemot en tjänsteman och för vilket uppsåt utgör en nödvändig komponent.

2.2 De materiella komponenterna när det gäller mutbrott är att begära, acceptera och ta emot vissa saker, "direkt eller genom tredje man."

Detta innefattar

- en ensidig handling av en tjänsteman som begär en förmån för sig själv genom att låta en annan person förstå, uttryckligen eller underförstått, att denne måste "betala" för att en officiell handling skall utföras eller underlåtas; det är utan betydelse om denna begäran villfars; det är själva begäran som utgör lagöverträdelsens kärna,

- lagöverträdarens accepterande eller mottagande av vissa saker enligt en tyst överenskommelse mellan honom själv och givaren; lagöverträdelsen är fullbordad när parterna har samtyckt även om tjänstemannen senare avstår från att verkställa överenskommelsen eller återlämnar den mottagna saken.

I protokollet görs det inte någon åtskillnad mellan direkta och indirekta former av korruption. Det faktum att en tredje man kan vara inblandad, vilket skulle utvidga tillämpningsområdet för mutbrott till att omfatta en indirekt handling från tjänstemannens sida, innebär med nödvändighet att den straffbara karaktären hos tjänstemannens gärning definieras utan hänsyn till om den tredje mannen handlat i god eller ond tro.

2.3 Brottet omfattar även fall då tjänstemannen t.ex. begär en gåva eller annan förmån, inte för egen del, utan för tredje man, såsom make eller partner, en god vän, ett politiskt parti eller någon annan organisation.

2.4 Korruptionsbrottets materiella sida inbegriper erbjudanden, löften eller förmåner, oavsett art, till förmån för tjänstemannen eller någon annan person.

"Förmåner, oavsett art" är ett avsiktligt vitt begrepp som inte bara omfattar materiella föremål (pengar, värdeföremål, varor av alla slag, utförda tjänster) utan också allt som kan vara av indirekt intresse såsom betalning av den mutade personens skulder eller arbete på egendom som tillhör denne. Denna uppräkning är inte uttömmande. Begreppet förmån, som begärts, mottagits eller utlovats täcker alla slag av materiella eller immateriella förmåner.

För detta protokoll är det oväsentligt vid vilken tidpunkt de saker som utgör mutbrottets kärna överlämnades eller utfördes. Genom att artikel 2.1 uttryckligen omfattar accepterande av löften inbegriper den uppskjutna betalningar under förutsättning att de har sitt ursprung i en brottslig överenskommelse mellan den mutade och den som mutar.

2.5 Det är av väsentlig betydelse att begäran eller accepterandet skall föregå den handling eller underlåtenhet som erbjuds eller accepteras av tjänstemannen.

Texten är otvetydig: "handling som utförs av en tjänsteman för att . . . begära eller ta emot förmåner . . . eller acceptera löften härom för att . . . utföra eller inte utföra en handling . . .".

Det framgår alltså tydligt att det kronologiskt sett först måste förekomma en begäran eller ett accepterande och sedan en handling eller en underlåtenhet från tjänstemannens sida.

En förmån som tas emot sedan handlingen utförts, men utan att en begäran eller ett accepterande har föregått den, skall därför inte ge upphov till något straffrättsligt ansvar enligt protokollet. Artikeln gäller dessutom inte gåvor som inte är knutna till en efterföljande handling som tjänstemannen utför när han utövar sina åligganden.

2.6 Tjänstemannens plikter eller funktioner utgör målet för de förfaranden som protokollet gäller för.

Protokollet gäller utförande av eller underlåtenhet att utföra handlingar inom det behörighetsområde som tjänstemannen eller ämbetsmannen har i kraft av lag eller förordning (tjänsteplikt) i den mån de utförs i strid med tjänstemannens tjänsteplikt. Dessutom måste detta uppträdande vara sådant att det skadar eller kan skada gemenskapernas finansiella intressen.

Lagstiftningen i vissa medlemsstater omfattar fall där en tjänsteman, i strid med sin tjänsteplikt att handla opartiskt, tar emot en förmån som ersättning för att han handlar i enlighet med sin funktion (t. ex. för att ge förmånlig behandling genom att påskynda eller avbryta handläggningen av ett ärende). Dessa fall omfattas av denna artikel.

2.7 I artikel 2.2 krävs att medlemsstaterna vidtar de straffrättsliga åtgärder som är nödvändiga för att säkerställa att sådant handlande som beskrivs i punkt 1 straffbeläggs.

Det åligger därför medlemsstaterna att kontrollera om deras nuvarande strafflag verkligen täcker alla relevanta kategorier av personer och slag av handlande och, om så inte är fallet, att utfärda bestämmelser som kriminaliserar en eller flera överträdelser som motsvarar dessa. De kan göra detta antingen genom att kriminalisera en enda överträdelse av allmän art eller genom att kriminalisera ett flertal specifika överträdelser.

Artikel 3

Denna artikel beskriver vad som utgör bestickning av en tjänsteman som skadar eller kan skada gemenskapernas finansiella intressen.

Artikeln är en konsekvens av den överträdelse som definieras i artikel 2, sedd från den mutande personens sida; artikeln är särskilt avsedd att säkerställa att den offentliga förvaltningen fungerar väl och att skydda tjänstemän från eventuella manipulationer som riktas mot dem, med utgångspunkt i det faktum att bestickning och mutbrott i de flesta medlemsstater utgör skilda, fristående överträdelser för vilka skilda, fristående åtal kan väckas.

I artikel 3.1 fastställs en rad straffvärda slag av handlande som utförs av den person som mutar och som utgör bestickning av tjänsteman.

3.1 Varje "avsiktlig handling som utförs av en person för att . . . utlova eller bevilja en förmån" syftar på den mutande personen, oavsett i vilken egenskap (näringsliv, offentlig tjänst osv.) han handlar; den person som mutar kan vara en privatperson som handlar i egenskap av sådan eller för ett företags räkning, eller en person om utövar offentlig tjänst.

Den handling som utgör bestickningen måste utföras uppsåtligt, det vill säga utifrån en avsiktlig önskan att få handlingar utförda i strid med de förpliktelser som följer offentlig tjänst.

Huruvida det är fråga om en överträdelse i sådana fall då den som mutar handlar med uppsåt men misstar sig i fråga om den befogenhet som tjänstemannen har, skall avgöras i enlighet med nationell lag.

3.2 Den handling som utförs av den mutande personen torde bestå i att, direkt eller genom tredje man, utlova eller bevilja en förmån (materiell eller immateriell) av vilket slag det vara må, oberoende av om tjänstemannen handlar till följd av erbjudandet eller ej och oberoende av huruvida tjänstemannen verkligen kommer i åtnjutande av någon förmån.

Bestickningen kan vara ensidig eller tvåsidig; den kan avse något materiellt eller immateriellt: begreppet förmån måste tolkas så vitt som möjligt med hänsyn tagen till punkterna 2.4 och 2.5 ovan.

I artikeln görs ingen skillnad mellan de medel direkta eller indirekta med vilka bestickningen genomförs. Den omfattar manipulationer som riktas mot tjänstemannen, direkt eller genom tredje man.

3.3 Bestickning riktas mot en person som definitionsmässigt måste vara tjänsteman, oavsett om förmånen gagnar tjänstemannen själv eller någon annan person.

3.4 Det eftersträvade målet för bestickningen är detsamma som för mutbrott; se 2.6.

3.5 Artikel 3.2 har samma ordalydelse som artikel 2.2; se 2.7.

Artikel 4

I denna artikel förstärks åtgärderna mot bedrägerier och korruption genom att det krävs anpassningar av medlemsstaternas strafflag såvitt anser relevanta handlingar som utförs av nationella tjänstemän så att denna även täcker liknande handlingar som utförs av gemenskapstjänstemän och som påverkar eller kan påverka gemenskapens inkomster och utgifter.

4.1 Punkt 1 gäller överträdelser som i varje medlemsstat rör bedrägligt handlande som påverkar gemenskapens finanser, enligt definitionen i artikel 1 i konventionen, och som begås av nationella tjänstemän i deras tjänsteutövning.

Alla medlemsstaters strafflag skall här tillämpa principen om likabehandling på straffbarheten hos överträdelser på samma sätt som när det gäller de överträdelser som avses i artiklarna 2 och 3, så att vad som är en överträdelse om det görs av tjänstemän i en kategori (nationella tjänstemän) också är en överträdelse om det görs av tjänstemän i en annan kategori (gemenskapstjänstemän).

Följden av denna princip är att det krävs att medlemsstaterna också vidtar åtgärder för att utsträcka tillämpningen av sina bedrägeribestämmelser till att avse liknande handlande av gemenskapstjänstemän i deras tjänsteutövning. Denna utsträckning avser inte själva handlandet utan kategorin av överträdare.

Det överlåts åt de enskilda medlemsstaterna att avgöra hur detta skall genomföras.

4.2 Vid rådets möte den 23 november 1995 rådde enighet mellan medlemsstaterna och kommissionen om att nationella ministrar och ledamöter av kommissionen bör behandlas på samma sätt såvitt avser detta protokoll.

Denna synpunkt återspeglas i punkt 2 när det gäller bedrägerier som skadar eller kan skada gemenskapens finansiella intressen samt bestickning och mutbrott enligt definitionen i protokollet. På nationell nivå gäller det ministrar, parlamentsledamöter, ledamöter av de högsta domstolarna och ledamöter av revisionsdomstolen. För gemenskapsinstitutionerna gäller det deras motsvarigheter när de utövar sina åligganden (ledamöter av kommissionen, ledamöter av Europaparlamentet, ledamöter av Europeiska gemenskapernas domstol och ledamöter av Europeiska gemenskapernas revisionsrätt).

Härav följer att när det gäller de straffbara gärningarna bedrägeri, mutbrott och bestickning kommer ledamöter av kommissionen att erhålla likadan behandling som ministrar, ledamöter av Europaparlamentet att erhålla likadan behandling som ledamöter av nationella parlament, ledamöter av domstolen att erhålla likadan behandling som ledamöter av de högsta nationella domstolarna och ledamöter av Europeiska gemenskapernas revisionsrätt att erhålla likadan behandling som sina nationella motsvarigheter. Genom denna likabehandling måste nationella bestämmelser, i den mån de gäller överträdelser som begås av nationella parlamentsledamöter, ministrar etc., utvidgas till att omfatta de ovannämnda ledamöterna av Europeiska gemenskapernas institutioner.

Eftersom vissa medlemsstater inte har någon egentlig revisionsdomstol skall motsvarande organ vara följande:

- National Audit Office i Förenade kungariket.

- Office of the Comptroller and Auditor-General i Irland.

- Rigsrevisionen i Danmark.

- Riksrevisionsverket i Sverige.

- Valtiontalouden tarkastusvirasto/Statens revisionsverk i Finland.

4.3 I punkt 3 möjliggörs undantag från principen om likabehandling enligt punkt 2 i de medlemsstater där straffansvaret för ministrar regleras av särskild lagstiftning som är tillämplig i särskilda nationella situationer. Detta utesluter emellertid inte straffansvar för överträdelser som begås mot eller av ledamöter av kommissionen enligt de vanliga reglerna i den nationella straffrätten.

Denna möjlighet till undantag är särskilt användbar i Danmark, där de straffrättsliga regler som styr ministrars ansvar gäller i särskilda situationer (t. ex. situationer då ministern kan göras straffrättsligt ansvarig för sina underordnades handlingar) då andra personer i ledande ställning inte skulle vara straffrättsligt ansvariga.

4.4 Enligt punkt 4 skall de föregående punkterna om likabehandling när det gäller straffbarhet "inte påverka tillämpningen av de bestämmelser om straffprocessrätt och om fastställande av laga domstol som är tillämpliga i varje medlemsstat".

När det gäller de olika punkterna i artikel 4 tillsammans, kan protokollet uppenbarligen inte påverka eller äventyra de nationella reglerna för brottmålsprocessen eller reglerna om vilken domstol som skall ha behörighet att pröva mål som rör de berörda överträdelserna. Men detta hindrar inte artikeln från att ha full effekt i de nationella rättssystemen.

Med särskilt avseende på personer som omfattas av punkt 2, för vilka principen om likabehandling generellt och utan undantag innebär lika behandling enligt straffrätten, bör följande noteras. I sådana fall då en särskild lag i en medlemsstat ger en viss domstol behörighet i förhållande till ministrar, parlamentsledamöter och ledamöter av de högsta domstolarna eller av revisionsdomstolen som anklagas för en överträdelse, kan en sådan domstol även ha behörighet i liknande mål som rör ledamöter av kommissionen, ledamöter av Europaparlamentet, ledamöter av Europeiska gemenskapernas domstol och ledamöter av Europeiska gemenskapernas revisionsrätt; detta skall dock inte påverka de nationella bestämmelserna om behörighet.

4.5 I punkt 5 föreskrivs att protokollet inte skall påverka tillämpningen av bestämmelser om hävande av immunitet för personal vid gemenskapens institutioner.

Hävande av immunitet är således ett första villkor för utövande av behörighet. I protokollet erkänns att var och en av de berörda institutionerna är skyldig att tillämpa bestämmelserna om privilegier och immunitet i enlighet med gällande förfaranden och rättsmedel enligt gemenskapslagstiftningen. (20)

Artikel 5

5.1 Enligt artikel 5.1 krävs att medlemsstaterna säkerställer att mutbrott och bestickning enligt artiklarna 2 och 3 alltid kan föranleda straffrättsliga påföljder, med andra ord att de kan prövas av brottmålsdomstolar.

Detta gäller likaså medverkan till eller anstiftan av överträdelser, vilket skall tolkas i enlighet med de definitioner som ges i varje medlemsstats straffrätt.

Eftersom överträdelserna mutbrott och bestickning innefattar handlingar som utgörs av löften, oberoende av om dessa löften verkligen hålls eller infrias, ansågs det inte nödvändigt att föreskriva skyldighet att kriminalisera försök till bestickning eller mutbrott. Medlemsstater som önskar det kan emellertid också straffbelägga försöksbrott.

Påföljderna måste vara effektiva, proportionerliga och avskräckande ett uttryck som härrör från en dom av Europeiska gemenskapernas domstol. I mål 68/88 (Dom av den 21 september 1989, ECR. 2965) uttryckte sig domstolen på följande sätt: (Medlemsstaterna) "måste särskilt säkerställa att överträdelser av gemenskapslagstiftningen straffas enligt villkor, processrättsliga såväl som materiella, som är analoga med dem som är tillämpliga på överträdelser av nationell lagstiftning av liknande art och betydelse och som, i alla händelser, gör påföljden effektiv, proportionerlig och avskräckande".

När medlemsstaterna följer detta utslag har de en viss frihet att bestämma arten av och strängheten hos de påföljder som kan komma att föreskrivas. Dessa behöver inte nödvändigtvis alltid innefatta frihetsberövande. Böter kan ådömas som ett komplement eller som ett alternativ till fängelse.

5.2 Enligt protokollet krävs det emellertid att medlemsstaterna för de allvarligaste fallen föreskriver påföljder som innefattar frihetsberövande, vilket kan leda till utlämning. Medlemsstaterna får själva bestämma vilka kriterier eller gärningsomständigheter som mot bakgrund av deras respektive rättsliga traditioner skall avgöra hur allvarlig en överträdelse är.

5.3 I punkt 2 behandlas sambandet mellan straffrätt och disciplinära regler för de fall där förhållandena är sådana att en och samma korruptionshandling kan bli föremål för båda; företräde ges åt principen om nationella disciplinära systems och europeiska disciplinära systems oberoende därigenom att genomförandet av en brottmålsprocess "inte skall påverka behöriga myndigheters utövande av sina disciplinära befogenheter i förhållande till nationella tjänstemän eller gemenskapstjänstemän".

För att beakta vissa nationella rättsliga traditioner tillåter denna punkt dessutom nationella myndigheter att ge principerna i sin egen lagstiftning effekt och härigenom kan hänsyn vid bestämmandet av vilken straffrättslig påföljd som skall ådömas tas till disciplinära åtgärder som redan ådömts en person för samma överträdelse. Detta är en särskild bestämmelse som inte kommer att vara tvingande i medlemsstater som inte erkänner eller ger effekt åt disciplinära påföljder.

Artikel 6

6.1 I denna artikel fastställs ett antal kriterier som ger nationella brottsbekämpande och dömande myndigheter behörighet att åtala och pröva mål om överträdelser som omfattas av protokollet bestickning och mutbrott samt de överträdelser som anges i artikel 4.

6.2 I enlighet med punkt 1 skall en medlemsstat etablera sin behörighet i fyra fall:

a) Om överträdelsen helt eller delvis har begåtts på dess territorium, dvs. korruptionshandlingen begås där, förmånen ges där eller den lagstridiga överenskommelsen ingås där, oberoende av ställning eller nationalitet hos den som mutar eller hos den inblandade tjänstemannen (territorialitetsprincipen).

b) Om gärningsmannen är medborgare eller tjänsteman i den staten (principen om aktiv person): kriteriet avseende gärningsmannens ställning innebär att jurisdiktion kan etableras oberoende av lex loci delicti (lagen på den plats där gärningen begåtts). Det är då medlemsstaternas sak att åtala överträdelser som begåtts utomlands, inbegripet i icke-medlemsstater. Detta är särskilt viktigt för medlemsstater som inte utlämnar sina egna medborgare.

c) Om överträdelsen begås mot en medborgare i medlemsstaten som är tjänsteman eller ledamot av en gemenskapsinstitution (principen om passiv person). Detta är av särskilt intresse vid fall av bestickning som begås utomlands av personer som inte är medborgare i den berörda medlemsstaten.

d) Om gärningsmannen är gemenskapstjänsteman som arbetar för en gemenskapsinstitution som har sitt huvudkontor i den berörda medlemsstaten. Kriteriet avseende huvudkontor är användbart för undantagsfall som inte omfattas av andra behörighetsregler särskilt när en överträdelse begås utanför gemenskapen av en gemenskapstjänsteman som inte är medborgare i en medlemsstat. (21)

6.3 Enligt punkt 2 tillåts varje medlemsstat som önskar det att med hänsyn till situationen inte godta eller godta reglerna i punkt 1 b, 1 c och 1 d genom att göra en förklaring därom vid anmälan enligt artikel 9.2 i protokollet.

Som kommer att framgå innebär artikel 11.1 att artikel 6.1 b, 6.1 c och 6.1 d är de enda bestämmelser beträffande vilka reservationer får inges.

Artikel 7

I artikel 7 hänvisas till vissa närmare angivna bestämmelser i konventionen med en förklaring om att de skall tillämpas på bestickning och mutbrott enligt protokollets definition och på de överträdelser som anges i artikel 4.

De relevanta bestämmelserna i konventionen kan sammanfattas på följande sätt:

- I artikel 3 fastställs det att företagsledare kan göras straffrättsligt ansvariga.

- I artikel 5.1, 5.2 och 5.4 behandlas utlämning och regeln aut dedere aut judicare.

- I artikel 6 fastställs principen om nära samarbete mellan medlemsstaterna i fall av bedrägeri mot gemenskapens finansiella intressen.

Dessa tre principer skall alla utan begränsning tillämpas på sådant handlande som protokollet är tillämpligt på.

- I artikel 7 fastställs regeln ne bis in idem, som också är tillämplig på frågor enligt protokollet. Det bör noteras att verkställighet av en dom innefattar fall då verkställigheten villkorligt avbryts.

- I artikel 9 tillåts medlemsstaterna att anta bestämmelser i den nationella rätten som är strängare än konventionens bestämmelser. Protokollet utgör sålunda en uppsättning minimiregler.

- I artikel 10 fastställs bland annat regler för överlämnande av information från medlemsstaterna till kommissionen, vilka också skall tillämpas på frågor enligt protokollet.

Detaljer om innehållet i dessa regler ges i den förklarande rapporten om konventionen.

Artikel 8

I denna artikel anges domstolens behörighet att avgöra tvister mellan medlemsstaterna och mellan medlemsstaterna och kommissionen rörande tolkning eller tillämpning av protokollet. (22)

Ingående kommentarer finns i den förklarande rapporten om konventionen. Denna artikel i protokollet återger artikel 8 i konventionen för att säkerställa samstämmighet mellan de båda instrumenten.

I artikel 8.2 behandlas frågan om i vilka fall domstolen är behörig i tvister mellan medlemsstaterna och kommissionen.

Det bör noteras att domstolen har särskild behörighet att tolka begreppet gemenskapstjänsteman enligt definitionen i artikel 1.

Artikel 9

Denna artikel rör protokollets ikraftträdande, vilket inte får äga rum förrän konventionen har trätt i kraft.

Artikel 10

Denna artikel rör anslutningen av nya medlemsstater i unionen till detta protokoll.

Artikel 11

I denna artikel föreskrivs att reservationer endast får inges avseende artikel 6.1 b, 6.1 c och 6.1 d. En reservation får när som helst dras tillbaka genom anmälan till rådets generalsekreterare.

(1) Särskilt

- fördragsutkast av den 10 augusti 1976 (EGT C 222, 22.9.1976, s. 13),

- Europaparlamentets resolution av den 11 mars 1994 (EGT C 91, 28.3.1994, s. 334),

- rådets resolution (RIF) av den 6 december 1994 (EGT C 355, 14.12.1994, s. 2),

- Europaparlamentets resolution av den 15 december 1995.

Det spanska ordförandeskapet bad kommissionen att lägga fram resultaten av den jämförande undersökning som har utförts i denna fråga. Arbetet slutfördes den 1 december 1994; det framgick att varje rättsligt system hade sina egna enhetliga åtgärder men att det fanns oundvikliga och kontraproduktiva skillnader mellan medlemsstaterna när det gäller definitionen både av själva korruptionsbrottet och av de personer mot vilka åtgärderna för att bekämpa korruption bland statstjänstemän har riktats.

(2) EGT C 316, 27.11.1995, s. 48.

(3) EGT C 355, 14.12.1994, s. 12.

(4) Rådets förordning (EEG) nr 3245/81 (EGT L 328, 16.11.1981, s. 1).

(5) Artiklarna 198d och 198e i EG-fördraget.

(6) Rådets förordning (EEG) nr 337/75 (EGT L 39, 13.2.1975, s. 1). Förordningen senast ändrad genom rådets förordning (EG) nr 354/95 (EGT L 41, 23.2.1995, s. 1).

(7) Rådets förordning (EEG) nr 1365/75 (EGT L 139, 30.5.1975, s. 1), senast ändrad genom förordning (EEG) nr 1947/93 (EGT L 181, 27.7.1993, s. 13).

(8) Konvention om grundandet av ett europeiskt universitetsinstitut (EGT C 29, 9.2.1976, s. 1).

(9) Stadgar för Europeiska investeringsfonden (EGT L 173, 7.7.1994, s. 1) Se även artikel 30 i protokollet om stadgarna för Europeiska investeringsbanken och artikel 239 i EG-fördraget.

(10) Rådets förordning (EEG) nr 1210/90 (EGT L 120, 11.5.1990, s. 1).

(11) Rådets förordning (EEG) nr 1360/90 (EGT L 131, 23.5.1990, s. 1). Förordningen ändrad genom förordning (EG) nr 2063/94 (EGT L 216, 20.8.1994, s. 9).

(12) Rådets förordning (EEG) nr 302/93 (EGT L 36, 12.2.1993, s. 1). Förordningen senast ändrad genom förordning (EG) nr 3294/94 (EGT L 341, 30.12.1994. s. 7).

(13) Rådets förordning (EEG) nr 2309/93 (EGT L 214, 24.8.1993, s. 1).

(14) Rådets förordning (EG) nr 2062/94 (EGT L 216, 20.8.1994, s. 1). Förordningen senast ändrad genom förordning (EG) nr 1643/95 (EGT L 156, 7.7.1995, s. 3).

(15) Rådets förordning (EG) nr 40/94 (EGT L 11, 14.1.1994, s. 1). Förordningen senast ändrad genom förordning (EG) nr 3288/94 (EGT L 349, 31.12.1994, s. 83).

(16) Artikel 109 f i EG-fördraget; Protokoll om Europeiska monetära institutets stadga i bilagan till Fördraget om Europeiska unionen.

(17) Rådets förordning (EG) nr 2100/94 (EGT L 227, 1.9.1994, s. 1). Förordningen ändrad genom förordning (EG) nr 2506/95 (EGT L 258, 28.10.1995, s. 3).

(18) Rådets förordning (EG) nr 2965/94 (EGT L 314, 7.12.1994, s. 1). Förordningen ändrad genom förordning (EG) nr 2610/95 (EGT L 268, 10.11.1995, s. 1).

(19) Rådets förordning (EG) nr 1035/97 (EGT L 151, 10.6.1997, s. 1).

(20) Se särskilt artikel 18 i protokollet om Europeiska gemenskapernas privilegier och immunitet.

(21) Trots att gemenskapstjänstemän vanligtvis är medborgare i en medlemsstat, är undantag från denna princip möjliga.

(22) Det noteras att rådet genom sin akt av den 29 november 1996 har upprättat protokollet om tolkning genom förhandsavgörande av Europeiska gemenskapernas domstol av konventionen om skydd av Europeiska gemenskapernas finansiella intressen (EGT C 151, 20.5.1997, s. 1). Detta protokoll avser inte endast konventionen utan även förevarande protokoll.