Syftet med de planerade akterna är att säkerställa fortsatt överensstämmelse med EU:s regler om prestations- och avgiftssystemet för det gemensamma europeiska luftrummet, bland annat med förordning (EU) 2019/317 av den 11 februari 2019, som kommer att tillämpas från och med den tredje referensperioden (2020–2024), med början den 1 januari 2020.

Utkasten till principer omfattar fortfarande två möjliga metoder för beräkning av kostnader och enhetsavgifter: metoden för fullständig kostnadstäckning och metoden med fastställda kostnader. De föreslagna ändringarna inbegriper följande uttalande: ”De avtalsslutande stater som tillämpar Europeiska unionens bestämmelser om prestations- och avgiftssystemen för det gemensamma europeiska luftrummet anses följa de regler som antagits av Eurocontrol i dessa frågor.” I de planerade akterna behandlas inte följande frågor, som regleras i EU-lagstiftningen:

(1)Villkoren för när de fastställda kostnaderna och tjänsteenheterna kan komma att revideras inför en eventuell översyn av prestationsplanen.

(2)Skyldigheten att från de fastställda kostnaderna dra av offentliga medel som leverantörer av flygtrafiktjänster har erhållit (ett krav enligt unionsrätten, men inte allmän Eurocontrol-policy).

(3)Användning av undervägsavgifter för att finansiera gemensamma projekt.

(4)Parametrar och värden för mekanismen för trafikriskdelning.

(5)Tidpunkt och villkor för vissa överföringar, t.ex. justeringar för mekanismen för trafikriskdelning och för kostnadsriskmekanismen.

(6)Närmare uppgifter om incitamenten för leverantörer av flygtrafiktjänster.

(7)Prestandavillkoren för fastställande och tillämpning av ett förenklat avgiftssystem.

Utkastet till principer överensstämmer med artikel 22.4 i förordning (EU) 2019/317, enligt vilken kostnader för leasing av fasta tillgångar som leverantörer av flygtrafiktjänster ådrar sig inte ska tas med i beräkningen av kapitalkostnader.

De föreslagna ändringarna av tillämpningsföreskrifterna avser artikel 5 (avståndsfaktor), artikel 6 (viktningsfaktor) och artikel 8 (undantag) i förslaget till tillämpningsföreskrifterna, bland annat vad gäller beräkningen av maximal startvikt per enskilt luftfartyg. Det senare förslaget skulle ersätta den nuvarande beräkningen, som baseras på den genomsnittliga maximala startvikten per flygplanstyp per användare av luftrummet, med verkan från och med den 1 januari 2020.

Dessutom föreslår Eurocontrols undervägsavgiftskontor (CRCO) två ändringar av tillämpningsföreskrifterna. Den första avser införandet av en ny klausul om bankavgifter i samband med luftrumsanvändares betalning av fakturor. Den andra avser turordningen för allokeringen av betalningar för fakturor om luftrummets användare inte meddelar några instruktioner till CRCO.

Förteckningen över avgiftszoner för undervägsavgifter i bilaga 1 till tillämpningsföreskrifterna innehåller följande uppdateringar: Redaktionella ändringar av beskrivningarna av avgiftszonerna Bulgarien och Rumänien, nytt namn på Nordmakedonien och en ny beskrivning av den ukrainska avgiftszonen.

Dessa ändringar stärker tillämpningen av principen att ”användaren betalar”, som ingår i unionens politik för avgiftsbeläggning av transportinfrastruktur.

3.Den ståndpunkt som ska intas på unionens vägnar

De planerade akterna säkerställer fortsatt överensstämmelse med EU:s regler om prestations- och avgiftssystemen för det gemensamma europeiska luftrummet, och unionen bör stödja dem. Det föreslås att medlemsstaterna, som agerar samfällt på unionens vägnar, godtar de föreslagna ändringarna av de planerade akterna. .

De planerade akterna kommer att bli bindande för parterna i enlighet med artikel 6.1 a i överenskommelsen, där följande föreskrivs: ”Beslut i de frågor som avses i artikel 3.2 a-f och h ska kräva ett enhälligt beslut av alla avtalsslutande stater och vara bindande för alla avtalsslutande stater; i avsaknad av ett enhälligt beslut fattar den utvidgade kommissionen beslut med två tredjedels majoritet; om en avtalsslutande stat av överordnade nationella skäl inte har möjlighet att tillämpa detta beslut, ska den till den utvidgade kommissionen lämna en motivering till detta.”

De planerade akternas syften regleras till stor del av unionslagstiftningen, särskilt förordning (EU) 2019/317. Dessa rättsakter kan således påverka gemensamma regler eller ändra deras räckvidd. Till följd av detta har unionen exklusiv extern befogenhet i enlighet med den sista delen av artikel 3.2 i EUF-fördraget.

4.Rättslig grund

4.1.Förfarandemässig rättslig grund