Yttrande från Regionkommittén om "Förslag till Europaparlamentets och rådets beslut om en översyn av Europeiska gemenskapens åtgärdsprogram för miljön och en hållbar utveckling kallat 'Mot en hållbar utveckling'"

(97/C 34/03)

Vid sin 14:e plenarsession den 18-19 september 1996 (sammanträdet den 18 september) antog REGIONKOMMITTÉN detta yttrande över ovannämnda förslag [KOM(95) 647 slutlig - 96/0027 (COD)] (),

Den 29 februari 1996 beslutade Europeiska kommissionen att rådfråga Regionkommittén.

Den 18 juli 1995 beslutade Regionkommittén att ge utskott 5 "Regional planering, miljö, energi" i uppdrag att utarbeta detta yttrande.

Den 16 april 1996 antog utskott 5 enhälligt sitt yttrande. Föredragande var Rupert von Plottnitz (CdR 142/96 rev.).

Regionkommittén har därför med majoritet antagit följande yttrande.

INLEDNING

Den 18 mars 1992 antog kommissionen ett gemenskapsprogram - som Europaparlamentet och ministerrådet mottog positivt - för miljöpolitik och åtgärder som syftar till en hållbar och miljöanpassad utveckling (det femte miljöhandlingsprogrammet) och omfattar perioden till år 2000.

I det femte miljöhandlingsprogrammets del II, kapitel 16, föreskrivs att det skall utvärderas före år 1995. Resultaten av kommissionens granskning finns sammanställda i en omfattande rapport av den 10 januari 1996 om genomförandet av programmet (). Denna rapport kompletteras av en rapport från Europeiska miljöbyrån (den 10 november 1995) om miljöläget.

Rapporterna drar slutsatsen att det femte miljöhandlingsprogrammets strategi för en hållbar och miljöanpassad utveckling fortfarande är giltig. Man måste emellertid vidta åtgärder för effektivare och snabbare genomförande av programmet för att kunna uppnå de mål som ställts upp för år 2000 och senare tidpunkter. Speciellt behöver det politiska engagemanget förnyas för ett effektivare genomförande av de åtgärder som krävs, man måste formulera nya prioriteringar och omsätta programmets allmänna ordalag i pragmatiska och praktiskt fungerande instrument. Därför har kommissionen presenterat ett åtgärdsprogram för Europaparlamentet och rådet som skall beslutas enligt det medbestämmandeförfarande som föreskrivs i artikel 189b. Föreliggande åtgärdsplan baseras rättsligt på Romfördragets artikel 130s.3, och kommissionen hoppas att detta skall ge starkare legitimitet åt dess miljöpolitiska inriktning under de kommande åren.

Kommissionens miljöpolitiska filosofi syftar huvudsakligen till att direkt angripa de akuta ekologiska problemen genom att integrera miljöpolitiken inom andra politikområden. Därigenom bör man undvika att miljöproblem utlöses eller förstärks av andra politikområden. (Det skulle exempelvis inte behövas något nitratdirektiv om jordbruket gödslade på ett miljöriktigt sätt.)

Kommissionen betonar att den har en egen viktig roll när de krav som formulerats skall omsättas i praktiken. Den kommer att gå in för att förstärka miljödimensionen i de egna åtgärderna. Samtidigt erkänner man att det återstår en del att göra innan integreringssatsningarna inom kommissionens organ fått fullt genomslag.

ALLMÄNNA KOMMENTARER

ReK noterar med tillfredsställelse att kommissionen valt att hänvisa till artikel 189b. Åtgärdsplanen får starkare legitimitet på detta sätt.

ReK välkomnar också de allmänna utgångspunkter som ingår i motiveringen till beslutsförslaget. Kommissionens förslag bildar en träffande analys av de brister som finns, formulerar korrekta tyngdpunkter och drar upp nödvändiga nya strategier.

Åtgärdsplanen innehåller i sig inga konkreta målsättningsperspektiv som kan utvärderas i efterhand. ReK utgår här ifrån att orsaken enbart ligger i åtgärdsplanens funktion att driva på genomförandet av det femte miljöåtgärdsprogrammet, och att avsikten inte varit att bortse från de detaljerade och konkreta mål som anges i det femte miljöåtgärdsprogrammet. De regionala och kommunala förvaltningarna drabbas direkt av effekterna av EU:s miljöpolitik, eftersom de ansvarar för vattenförsörjning, kloaksystem, avfallshantering, trafikpolitik på stads- och regionnivå och hälsoskydd. De har uttryckt sin vilja att medverka till att nödvändiga åtgärder genomförs. ReK sätter därför stort värde på att åtgärdsplanen inte begränsar sig till allmänna uttalanden, utan konkret anger tyngdpunkterna i de närmaste årens miljöpolitik.

ReK:s yttrande över de enskilda punkterna omfattar därför huvudsakligen följande sakliga förslag:

Eftersom det administrativa ansvaret för tillämpningen av EU:s lagstiftning på miljöområdet ofta åligger kommuner och regioner i medlemsstaterna, är det också viktigt att kommissionen är uppmärksam på de administrativa och ekonomiska konsekvenser som EU-initiativ på miljöområdet får för dem.

Regionkommittén vill mot bakgrund av detta uppmana kommissionen att som praxis låta ekonomiska och administrativa konsekvensutvärderingar för regionala och kommunala myndigheter ligga till grund för rådsbeslut på miljöområdet.

Med hänvisning till Regionkommitténs yttrande om översynen av fördraget om Europeiska unionen, där man uttryckte en önskan om att det område som Regionkommittén skall yttra sig om utvidgas, vill Regionkommittén på nytt framföra sin förhoppning om att kommittén i framtiden också obligatoriskt skall rådfrågas i miljöfrågor.

Dessutom önskar ReK att man tar fasta på Europas regionala miljöministrars miljöpolitiska beslut i Valencia i november 1995 och respekterar Valenciafördraget på det miljöpolitiska området. Man bör också ta hänsyn till resultatet av Habitat II och i synnerhet de lokala Agenda 21-programmen som främjar en hållbar utveckling, och som skall utarbetas av lokala och regionala myndigheter.

DEL 1 - HUVUDPRIORITERINGAR

Artikel 2: Integration av miljöaspekter i övrig politik

Det innebär en förstärkning att överföra miljöaspekter till politikområdena jordbruk, transportpolitik, energi, industri och turism. På detaljnivå noterar ReK följande:

2.1. Prioriteringar på jordbruksområdet

ReK konstaterar att konfliktläget mellan miljöskyddet och jordbruket är särskilt koncentrerat till påverkan på vattendrag och markområden. Det är framför allt lokala och regionala myndigheter som drabbas av effekterna av sådana miljöskador. I många fall går det inte längre att komma åt dem som orsakat skadorna, utan de kommunala och regionala organen måste anslå stora summor till att åtgärda dem. ReK anser att en koppling av subventioner till ekologiska kriterier skall vara utgångspunkten för alla diskussioner om ökat miljöskydd inom jordbruket. Detta innebär att man bara sätter in prisstödsinstrument i fortsättningen om de är förknippade med miljökrav. Anslutande åtgärder inom ramen för jordbruksreformen - med speciell tyngdpunkt på stimulans av miljövänligare produktionsmetoder i kombination med landskapsvård - måste bibehållas som självständigt stimulansverktyg även bortanför 1997.

Den gemensamma jordbrukspolitiken måste konstrueras så att den uppmuntrar jordbrukare att införa högre miljönormer och praktisera hållbara och miljöanpassade metoder för att säkra driftsinkomsterna på lång sikt. Vissa regioner har goda erfarenheter av kooperativa projekt där jordbruket omvandlas till en hantering som skonar vattendragen. Sådana subventionerade projekt har haft större framgångar än förordningar och bestämmelser. Jordbruksmetoder som skonar vattenresurserna kan ha stora miljömässiga effekter och bör därför främjas.

De planerade regelbundna rapporterna om miljöbelastningen av olika jordbruksmetoder måste läggas upp så att de ger en verklig överblick, på alla EU:s områden, över miljöskadorna som redan uppstått och speciellt de som utlösts av gödsel, bekämpningsmedel och erosion. Växtskyddsmedel som inte är nedbrytbara och därför skadar miljön på sikt skall generellt förbjudas inom jordbruket.

I detta sammanhang kräver ReK att enhetligare och striktare måttstockar tillämpas vid bedömning av samtliga växtskyddsmedel som är tillåtna inom EU. Granskningen bör genomföras enligt direktiv 91/414/EEG ().

Användningen av kletgödsel bör underkastas regler som utvecklas med hänsyn till miljökriterier. Direktivet om användning av avloppsslam (86/278/EEG) () bör skärpas, på så vis att de nuvarande gränsvärdena skärps. Man bör också införa gränsvärden för andra miljöfrämmande ämnen än dem som nu omfattas av direktivet.

ReK vill dock påpeka att genomförandet av "ekologiseringsåtgärder" inom det europeiska jordbruket bör inkludera att man fastställer rimliga tidsgränser och anslår finansiella medel som är tillräckliga för att förändra nuvarande odlingsmetoder och praxis till mindre intensiva sådana som respekterar miljön mer.

Kommittén anmodar kommissionen att undersöka på vilket sätt man kan främja tillämpningen av dessa metoder i tredje land som exporterar jordbruksprodukter till EU. I annat fall kan det uppstå inte bara en illojal konkurrens med de europeiska producenterna, utan det kan också medföra att de ekologiska skadorna överförs från konsumentländerna till producentländerna.

Inom den lokala och regionala skogspolitiken bör större tonvikt läggas vid stimulansåtgärder som syftar till vård och nyplantering av avverkade skogsområden, särskilt i södra EU men också i regioner som fått skador av gruvdrift eller ligger nära tätorter. Skyddet av befintliga skogsområden bör förbättras, framför allt genom åtgärder mot skogsbränder.

Regionala naturparker är ett positivt exempel på långsiktigt hållbar utveckling, och bör därför stödjas.

2.2. Prioriteringar på transportområdet

ReK kritiserar att åtgärdsplanen är så allmänt hållen på transportområdet. Det går egentligen inte att utläsa vad kommissionen konkret vill genomdriva. Det är bara med avseende på bestämmelserna om bil- och flygtrafikens utsläpp och buller samt om bränslekvalitet som man framför konkreta krav. Men även här skulle det krävas tydligare skrivningar.

ReK välkomnar kommissionens grönbok av den 20 december 1995 () om trafikens kostnadsmässiga effekter på miljön. Det är en högt prioriterad uppgift att utveckla åtgärder som gör att de externa kostnaderna i högre grad slår igenom i transportpriserna. Detta är en förutsättning för att påverka konsumentbeteendet och därmed transportefterfrågan i positiv riktning. Det är först när man presenterar trovärdiga samhällsekonomiska kalkyler som konsumenterna kan acceptera åtgärder på EU-nivå för strängare tekniska bestämmelser, kännbara höjningar av minimiskattesatserna på drivmedel och nödvändiga insatser för att modernisera och bygga ut europeiska gränsöverskridande trafikstrukturer.

De närmaste åren måste bestämmelser införas om sänkning av den genomsnittliga bränsleförbrukningen för alla nya fordon, kopplad till ett bindande gränsvärde för koldioxid. Man kan också överväga om fordon utan katalysator bör förbjudas från år 2000. Bensenhalten i karburatorbränsle bör sänkas till 1 % snarast möjligt.

Även flygtrafiken bör omfattas av resonemangen om obligatoriska regler om begränsning av skadliga utsläpp. Beskattning av flygbränsle och skattehöjningar på andra drivmedel är resursbevarande och skonar därigenom miljön, men man får också den positiva bieffekten att faktorn arbetskraft blir billigare om medlemsstaterna utnyttjar skatteintäkterna till att sänka lönebikostnaderna. Strukturfondernas och sammanhållningsfondens resurser bör förstärkas för utbyggnad av moderna allmänna kommunikationer som kan bli basen för ett miljövänligt transportväsen.

2.3. Prioriteringar på energiområdet

ReK ställer sig positiv till de allmänna formuleringarna i åtgärdsplanen men negativ till att de inte är tillräckligt konkreta. Kommittén beklagar att man inte har lyckats införa en koldioxid-/energiskatt i hela EU och hoppas att kommissionen arbetar vidare på den ursprungliga linjen.

ReK beklagar att kommissionens stimulansprogram fortfarande är för starkt inriktat på kapacitetsutbyggnad av energiproduktionsanläggningar. Mer resurser måste läggas på en sänkning av konsumtionen och energibehovet.

ReK hänvisar till betydelsen av att energi - särskilt från förnybara energikällor - produceras på lokal och regional nivå. Det vore välkommet om kommissionen kunde uttala sig mer konkret om att dessa energislag skall främjas. Dessutom måste man avlägsna konkurrensbestämmelser som hämmar denna typ av energiproduktion.

2.4. Prioriteringar inom industrisektorn

ReK ställer sig positiv till de prioriteringar som planeras inom industrisektorn. De syftar till att förstärka företagens ansvar för produktionsprocessens och produkternas miljöeffekter samt till att påvisa fördelarna för företagen med att beakta en hållbar och miljöanpassad utveckling. Man måste emellertid se till att eventuella hänsynstaganden till specifika lokala miljöförhållanden bygger på en försörjningsprincip som innebär strikta utsläppsgränsvärden enligt bästa tillgängliga teknik.

Vad beträffar miljörevisionsförordningen (Eco Management and Audit Scheme, EMAS) anser ReK att det motverkar själva syftet att fastställa nationella normer som understiger EMAS-systemets krav. Kommissionen uppmanas utnyttja sitt manöverutrymme inom ramen för erkännandet av nationella standarder, och på så sätt förhindra att EMAS-systemets höga nivå inte underskrids.

Regionkommittén stöder kommissionens strävan att främja hållbara produkter, eftersom resursförbrukningen i EU-länderna fortfarande är för hög. Den planerade anpassningen av rättsföreskrifterna med sikte på en enhetlig och omfattande kontroll av industrianläggningar, liksom sammanslagningen av den splittrade tekniska miljölagstiftningen, medför att tillståndsgivningen förenklas för lokala och regionala myndigheter. Därför välkomnar kommittén uttryckligen den föreslagna samordningen av rättsföreskrifterna.

2.5. Prioriteringar inom turismen

Miljöskydd och turism har ett gemensamt långsiktigt intresse av att värna om natursköna områden och skydda naturen. ReK noterar behovet av ett system av indikatorer och kontrollmätningar för att bedöma turismens effekter på turistområdena, inte minst för att möjliggöra lämpliga skyddsåtgärder.

Regionerna åtar sig att frivilligt låta nya större turismprojekt med betydande miljöeffekter genomgå en miljöprövning och vid behov vidta miljöåtgärder vid befintliga anläggningar. Skonsam turism kommer att betraktas som ett avgörande bidrag från regionernas sida till en hållbar utveckling.

Artikel 3: Utveckling av fler styrmedel

3.1. Regionkommittén ser positivt på kommissionens strävan att förstärka miljöpolitiken inom EU:s andra pelare genom att låta marknadsekonomiska bestämmelser komplettera övrig lagstiftning på miljöområdet. ReK hoppas att denna ansats så snart som möjligt utmynnar i konkreta initiativ som läggs fram inför Regionkommittén för en värdering av regionala och lokala konsekvenser. Regionkommittén anmodar därför kommissionen att gå vidare i sina försök att införa miljöavgifter i hela Europa. ReK beklagar förseningarna i genomförandet av gemenskapens miljömärkning. Förseningen har lett till en ökning av antalet märken i olika nationer och regioner. Samtidigt har det ökat den allmänna besvikelsen hos industriidkare som satt sin tilltro till denna europeiska åtgärd.

Kommissionen bör även verka för att miljöfrågor i större utsträckning vävs in i internationella handelsfrågor.

3.2. Prioriteringar i fråga om horisontella styrmedel

ReK uppmanar kommissionen att först prova den planerade utvidgningen av miljövänlighetsprövningen på sina egna projekt. Vid användning av medel från strukturfonderna och sammanhållningsfonden bör man därför kräva ett förbehåll att dessa fonder endast får utnyttjas för en hållbar och miljöanpassad utveckling.

Sedan åtgärderna genomförts skall de miljöpolitiska effekterna dokumenteras.

Erfarenheterna från arbetsgruppen för miljö och ekonomisk och social sammanhållning välkomnas av ReK, och kommissionen bör ta hänsyn till dem.

Regionkommittén stöder kommissionens planer på att utvidga EMAS-systemet till andra sektorer än industrin.

3.3. Prioriteringar vid beviljande av EU-stöd

Regionkommittén stöder en effektivare användning av gemenskapsstöd som ett sätt att främja en hållbar utveckling. Dessutom uttalar sig kommittén för att mottagare av stödmedel måste kunna visa att medlen använts på ett sådant sätt att det gagnar miljöskyddsintressena. Missbruk måste beivras.

Artikel 4: Genomförande och tillämpning av lagstiftning

Ur Regionkommitténs synvinkel är det av avgörande betydelse att EU-reglerna kan tillämpas på ett enhetligt sätt.

Eftersom gemenskapsrätten huvudsakligen tillämpas av lokala och regionala myndigheter, drabbas dessa särskilt hårt av bristande harmonisering. Miljöföreskrifterna måste därför noga avstämmas mot varandra. Vid harmoniseringen och konsolideringen av miljöföreskrifterna bör man se till att nuvarande skyddsnivåer behålls eller rentav förbättras.

Tidsfrister för genomförande och tillämpning av gemenskapsrätten måste fastställas på ett mer realistiskt sätt. (Det gäller bland annat det nya direktivet om miljövänlighetsprövning.) Övergångsregler måste alltid fogas till bestämmelserna. Man måste också använda sig av rättsliga begrepp som är välkända i alla medlemsländer.

För att göra tillämpningen av miljöföreskrifterna synlig är det lika viktigt att offentliggöra statistikuppgifter om miljön på regional nivå som att producera rapporter om i vilken utsträckning bestämmelserna har tillämpats. ReK betonar vikten av att kontrollera verkställandet av gemenskapens miljöföreskrifter genom att införa tillförlitliga system för nationella och regionala kontrollmätningar. I undantagsfall kan man tänka sig gemensamma aktioner från myndigheter på gemenskapsnivå och på nationell, regional och lokal nivå, till exempel i form av gemensamma företagsinspektioner. Kommissionen bör vidta erforderliga åtgärder för detta.

ReK påpekar att det fortfarande bör vara medlemsstaternas och regionernas uppgift att göra det lättare att vidta rättsliga åtgärder på medlemsstatsnivå och regional nivå, i linje med subsidiaritetsprincipen.

Artikel 5: Ökat medvetande

Initiativen för bättre kommunikation och information på miljöområdet får också kommitténs stöd. Medborgare, organisationer och industrin måste hela tiden ha tillgång till de bästa metoderna och den bästa tillgängliga tekniken för att vidareutveckla miljöskyddet. Vidare stöder kommittén spridningen av nya rön inom ramen för Life-programmet. Dessa stödåtgärder får dock inte belasta Life-anslagen, utan måste finansieras med andra medel inom kommissionens budget.

Artikel 6: Internationellt samarbete

Det internationella samarbetet tillmäts stor betydelse. I synnerhet i de östeuropeiska länderna finns ett omfattande återhämtningsbehov när det gäller miljöskydd. Gemensamma initiativ på lokal och regional nivå inom EU och motsvarande nivåer i Central- och Östeuropa, men också i Medelhavsområdet, måste uppmuntras bättre. På så vis skulle man å ena sidan kunna driva på miljöskyddet i dessa länder och å andra sidan också motverka tendenser till utvandring därifrån.

ReK betonar i alla händelser att man måste överväga att öppna Life-programmet för de associerade länderna i Central- och Östeuropa. Programmen är av stor betydelse för dessa länder.

ReK anser att man tar för liten hänsyn till miljöproblematiken i samband med internationella handelsfrågor, och uppmanar kommissionen att redan nu utveckla detaljerade modeller för integrering av miljöskyddet i internationella handelsfrågor. Denna bör också tas upp i kommande förhandlingar inom Världshandelsorganisationen.

DEL 2 - ÖVRIGA FRÅGOR SOM SÄRSKILT SKALL UPPMÄRKSAMMAS

Regionkommittén välkomnar kommissionens val när det gäller de fem områden som bör beaktas speciellt.

Artikel 7: Förbättring av grunden för miljöpolitiken

Kommittén välkomnar i synnerhet avsikten att utarbeta ett vetenskapligt underlag för bedömning av effekter på miljön. Med tanke på miljötestningen av olika processer är det speciellt viktigt att fastställa hur man skall bedöma växelverkan mellan olika miljöindikatorer.

Också hänsynen till miljökostnader och miljövinster i nationalekonomiska kalkyler är av största vikt.

Artikel 8: Hållbara produktions- och konsumtionsmönster

Kommittén stöder kommissionens åtgärder. Tyvärr klargörs inte hur kommissionen har tänkt gå till väga för att uppnå "hållbara produktions- och konsumtionsmönster".

Regionkommittén föreslår kommissionen att regionala och kommunala myndigheters rättsregler och beslut som följer av den lokala och regionala situationen på miljöområdet, och syftar till att förbättra denna genom att höja normer, inte automatiskt skall anses strida mot de fyra grundläggande EU-friheterna.

De lokala och regionala organen är beredda att ställa höga krav vid offentlig upphandling av varor och tjänster.

Artikel 9: Delat ansvar och partnerskap

ReK ser positivt på att kommissionen vill stödja praktiska åtgärder för att fördjupa regionala och lokala partnerskap, men saknar klara linjer och begrepp i det avseendet.

Artikel 10: Främjande av lokala och regionala initiativ

Regionkommittén välkomnar att kommissionen vill stödja lokala och regionala initiativ. Dessa har stor betydelse för den långsiktigt hållbara utvecklingen i Europa. Åtgärderna i anslutning till genomförandet av den kommunala Agenda 21 är speciellt viktiga. Dessutom ger samarbete med lokala grupper och projekt betydelsefulla bidrag till den fysiska planeringen och utvecklingen av städernas (och landsbygdens) miljö. Skaparkraften inom de lokalt initierade projekten kan utnyttjas genom att man vidareutvecklar existerande modeller och förbättrar informationen till alla berörda samhällsgrupper.

Artikel 11: Miljöfrågor

11.3. Förvaltning av vattenresurser

ReK bekräftar sitt yttrande av den 19 juli 1995 om "Åtgärder mot de socio-ekonomiska och miljömässiga effekterna av torkan i EU:s södra regioner" (). Förverkligandet av dessa mål måste däremot bygga på tillräckligt flexibla regler.

I samband med den pågående omformuleringen av den europeiska vattenskyddspolitiken uppmanar ReK kommissionen att harmonisera de vattenskyddsdirektiv som hittills inte samordnats och upprätta en koppling mellan vattenskyddspolitiken och den europeiska jordbruks-, industri- och produktpolitiken. De regionala och kommunala intressena bör skyddas genom att följande principer fastställs för hela Europa i det planerade ramdirektivet.

Följande principer bör gälla i hela Europa:

- Prioriterad tillämpning av utsläppsprincipen (anpassad till olika branscher enligt ny teknik).

- Därutöver bör kvalitetsmål införas för vattendrag och utsläpp.

- Användningen av vattendrag skall i hela Europa vara beroende av myndigheternas tillstånd.

- Hänsyn bör tas till vattendragens totala ekologiska funktion, inklusive stränder, växtlighet och angränsande våtmarker. Någon försämring av vattendragens tillstånd bör inte längre tillåtas.

- Utsläpp av skadliga ämnen bör stoppas eller minskas där de uppkommer.

I och med att dessa principer fastställs i vattenramdirektivet försäkrar man sig också om att alla andra vattendirektiv anpassas till principerna.

ReK beklagar att kommissionen tänker begränsa sig till att reglera procedurer och strategier inom vattenpolitiken. Det är mycket viktigare att införa konkreta standarder och gränsvärden som gäller hela Europa. Man kan inte åstadkomma enhetlig miljökvalitet och rättvisa konkurrensförhållanden på något annat sätt. Markskyddet bör prioriteras lika högt som luft- och vattenskyddet. Dess speciella betydelse ligger inte bara i att jordbruksproduktionen tryggas, utan snarare i de problem som orsakas av t.ex. utsläpp eller erosion.

11.4. Avfallshantering

Regionkommittén välkomnar kommissionens allmänna målsättningar. Trenden med transport av avfall över gränserna måste motverkas. Rätten för de regioner som har satsat stora pengar på att bygga upp en kapacitet för högvärdig avfallsdisponering och omhändertagande att bestämma själva måste understödjas av alla medlemsländer, för att undvika en "billighantering" som delvis klassificeras som tillvaratagande. Principen om att avfallet skall forslas bort och tas om hand i närområdet måste respekteras, och man måste se till att regionerna har möjlighet att säkra tillräcklig kapacitet för avfalldisponering och omhändertagande inom området.

ReK föreslår som komplettering att man fortsättningsvis avstår från den högsta tillåtna kvot för återanvändning av förpackningsavfall som föreslås i förpackningsdirektivet. I stället bör man främja utbyggnaden av återanvändningskapacitet och marknader för återanvändning.

Samtidigt bör förbränning av avfall klart definieras som avfallsdisponering.

Standarderna för tillvaratagande av avfall bör ligga kvar på en hög nivå. Framför allt måste kriterierna för om avfallshantering enligt bilaga 2 a och 2 b i avfallsdirektivet skall klassificeras som tillvaratagande eller avfallsdisponering aktualiseras och förtydligas.

Exempelvis är det nödvändigt att fastslå under vilka omständigheter bergförvaring skall anses som tillvaratagande, och om avfallsbränning tillsammans med andra produkter, till exempel i cementugnar, kan godkännas som energiomvandling.

I fråga om direktivet om avfallsdisponering bör man kräva strängare regler om förbehandling av avfall och om tätning. I och med att mycket olika standarder för avfallsdeponi gäller i Europas länder, förstärks också den mindre önskvärda tendensen till "export" av avfall. De som ansvarar för avfallsdeponianläggningar får inte befrias från ansvar för eventuella framtida skador genom att ansvaret begränsas i tiden, eftersom det annars finns en risk att kommuner eller regioner tvingas överta detta ansvar.

För att skona de anläggningar för deponi och avfallsdisponering som lokala och regionala organ skall inrätta, är det nödvändigt att tillåta regler för återanvändning av byggavfall och för hantering av gamla bilar, elektronikavfall och batterier.

11.5. Riskhantering och miljöövervakning

ReK anser att kommissionens förslag även måste ta upp hantering och övervakning av lager av ammunition och radioaktivt avfall till lands och till sjöss. Dessutom bör förslaget ställa kravet att man reviderar de internationella konventioner som skall minska riskerna för oljeolyckor och föroreningar från fartyg till havs.

12. Regionkommittén uppmanar Europeiska kommissionen att ta itu med den nödvändiga system-justeringen av EG-rätten på sektorsövergripande nivå för att säkerställa att miljörätten fullföljs på ett enhetligt sätt i gemenskapen. I synnerhet är justeringen av direktivet om förebyggande och bekämpning av miljöförstörning, ändringsdirektivet angående miljöprövning, Seveso-direktivet och förordningen om miljöstyrning och -revision brådskande. Vidare måste 5:e miljöåtgärdsprogrammets relation till kommissionens förberedelser på temat "Implementation and Enforcement of EC Environmental Law" klargöras. Exempelvis går påståendena i arbetsdokumentet - t.ex. vad gäller: ombudsmannen, tillgång till domstolarna, miljöskyddsinspektion och IMPEL-nätverk längre än förlagan till 5:e miljöåtgärdsprogrammet.

Regionkommittén åberopar uttryckligen kommissionens självpåtagna förpliktelser inom ramen för dess rapport "En bättre lagstiftning" av den 21 november 1995, då den som riktlinje för lagstiftning särskilt bl.a. nämner enhetlighet som "ett strängt och tydligt kriterium". Regionkommittén utgår från att de enskilda förslagen för en vidareutveckling av 5:e miljöåtgärdsprogrammet tar sikte på ett beslut i Europaparlamentet och rådet inom ramen för sambeslutsförfarandet på grundval av EG-fördragets artikel 130s, punkt 3. Ytterligare konkretiseringar bör därför ske med beaktande av medlemsstaternas och de regionala och lokala förvaltningarna i enlighet med EG-fördragets artikel 3b, första stycket och artikel 4, punkt 1, 2:a meningen. Europeiska kommissionen bör inte koncentrera sig på ständigt nya förfaranderegler som inte harmoniserar med varandra, utan snarare på att utfärda ekologiska minimistandarder.

Bryssel den 18 september 1996.

Regionkommitténs ordförande

Pasqual MARAGALL i MIRA

() EGT nr C 140, 11.5.1996, s. 5.

() KOM(95) 624 slutlig.

() EGT nr L 230, 19.8.1991, s. 1.

() EGT nr L 181, 4.7.1986, s. 6.

() KOM(95) 691 slutlig.

() EGT nr C 100, 2.4.1996, s. 45.