Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Grönbok om översyn av koncentrationsförordningen"

(96/C 295/04)

Den 2 februari 1996 beslöt kommissionen att i enlighet med artikel 198 i fördraget rådfråga Ekonomiska och sociala kommittén om "Grönbok om översyn av koncentrationsförordningen".

Sektionen för industri, handel, hantverk och tjänster, som var ansvarig för det förberedande arbetet, antog sitt yttrande den 19 juni 1996. Föredragande var Edoardo Bagliano.

Vid sin 337:e plenarsession den 10 och 11 juli 1996 (sammanträdet den 10 juli 1996) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 96 röster för, 1 röst emot och 2 nedlagda röster.

1. Inledning

1.1. Två och ett halvt år efter rapporten till rådet om de första tre åren av tillämpning av förordningen om kontroll av företagskoncentrationer (dok. KOM(93) 385 slutlig av den 28 juli 1993) presenterar kommissionen en grönbok om översyn av denna förordning.

1.2. Denna översyn föreskrivs uttryckligen i förordning (EEG) nr 4064/89 () ("före utgången av det fjärde året efter antagandet"), i artikel 1.3 när det gäller tröskelvärden och i artikel 9.10 när det gäller "hänskjutande". Dessutom skulle både kommissionen och rådet när förordningen antogs (den började gälla den 21 september 1990) tillsammans visa avsikt att också vidta ytterligare förändringar (när det gäller kreditinstitut, beräkning av omsättning och insyn). Dessa utgör också gränserna för översynen.

1.3. På grundval av rapporten från 1993 () accepterade rådet kommissionens förslag att uppskjuta översynen av förordningen (som var planerad att äga rum före 1994 års slut) till senast slutet av 1996. Därför lägger kommissionen fram denna grönbok vid ett lägligt tillfälle i början av detta år.

1.4. Det rör sig om ett diskussionsunderlag, som på nytt tar upp ämnen och resonemang från rapporten från 1993, genom att utvidga och komplettera dem.

Kommissionen lägger särskilda stycken om anmälningar i flera länder och situationen i medlemsstaterna till de berörda kapitlen om

- "one-stop shop",

- tröskelvärden,

- tvåtredjedelsregeln,

- hänskjutande av koncentrationsärenden,

- samriskföretag av koncentrativ eller kooperativ karaktär,

- antaganden i första och andra fasen,

- kredit- och andra finansinstitut,

- insyn i beslutsprocessen.

Slutligen analyserar man djupare problemet med samriskföretagen ("koncentrativa" och "kooperativa") och hänskjutandeförfaranden (artikel 9 och 22 i förordning (EEG) nr 4069/89).

1.5. När det gäller vissa ämnen visar eller antyder kommissionen klart sina egna preferenser bland de olika valmöjligheterna, vilket för övrigt är befogat.

1.6. Det rör sig alltså om en grönbok som gränsar till att vara en vitbok. Ekonomiska och sociala kommittén anser dock att det är en mycket positiv egenskap hos detta dokument. Inom en ram av effektiv insyn och aktivt deltagande av alla aktörer kommer grönboken på så sätt att kunna påskynda debatten om ämnen och problem som skall beskrivas och dokumenteras på ett klart och uttömmande sätt.

2. Inledande kommentarer

2.1. Kommittén har redan gjort sina egna bedömningar om nästan alla frågor i yttrandena från 1994 och 1995 (), men dessa har tagits upp på nytt och fördjupats i grönboken.

Kommittén uppskattar dock att man på nytt ser över hela problemställningen med hänsyn till kommissionens senaste förslag, inom gränserna för översynen.

2.2. Framför allt uttrycker kommittén sin tillfredsställelse över den noggrannhet och omsorg som kommissionen visat när det gäller att i förväg inhämta synpunkter från företag, organisationer, jurister, experter och även från medlemsstaterna.

Detta gjordes redan vid utarbetandet av rapporten 1993, men det upprepades i större omfattning vid förberedelserna för denna grönbok genom riktade och öppna förfrågningar. Alla har alltså haft möjlighet att ge uttryck för sina egna åsikter och sina egna erfarenheter för att på så sätt berika och komplettera kommissionens information.

2.3. Även om problemet är begränsat till översynen av en förordning som redan gäller sedan flera år tillbaka, och till särskilda ämnen, bör man hela tiden vara medveten om att det rör sig om ett instrument för kontroll av konkurrens som i sig inte är något självändamål, utan syftar till att gynna både konkurrens och samarbete mellan företag.

2.4. När det gäller denna nödvändiga förbättring av vissa regler måste man i första hand noggrant undvika byråkratiska och restriktiva åtgärder. I ett konkurrensutsatt klimat, där insynen och dynamiken ständigt ökar, bör man istället sträva efter en tidsenlig förenkling av formaliteterna och tydligare regler.

2.5. Om å ena sidan åtgärderna för koncentrationskontroll skall säkerställa och gynna balanserad och effektiv konkurrens - speciellt med avseende på de små och medelstora företagens krav - är det å andra sidan nödvändigt att ha i minnet att effektivitetsökningen inom finans- och produktionssektorerna bör syfta till att främja en allt större konkurrenskraft på global nivå för gemenskapens ekonomi i dess helhet. Gemenskapens koncentrationskontroll bör hur som helst sättas i samband med det globala ekonomiska perspektivet, med hänsyn till det internationella sammanhanget som karaktäriseras av en stark och hela tiden ökande konkurrens.

2.6. Kommittén uppskattar att kommissionen har ansträngt sig att fördjupa debatten och att öppna den för bidrag från alla intresserade parter.

I samband med detta och för att förstärka kommissionens roll gentemot rådet och medlemsstaterna rekommenderar kommittén att debatten inte förblir begränsad, utan tar upp alla relevanta ämnen, även de samhällskonsekvenser som ekonomins omstrukturering kan föra med sig.

3. "Gemenskapsdimensionen" - subsidiaritetsprincipen och "one-stop shop"

3.1. För att bedöma om en koncentrationsåtgärd bland företag har en "gemenskapsdimension" (genom att återknyta till tillämpningsområdet för förordning (EEG) nr 4064/89 och följande) skall man ta hänsyn till två grundläggande delbegrepp:

- Subsidiaritetsprincipen,

- Principen om "one-stop shop".

3.2. Redan i yttrandet från 1994 (punkt 1.5) betonade kommittén kravet på en korrekt tolkning av subsidiaritetsprincipen.

3.3. För detta ändamål kommer reglerna i fördraget om avtal mellan företag (artikel 85) till nytta och dessa är utan tvivel lämpliga instrument för en tillförlitlig tolkning av subsidiaritetsprincipen.

I själva verket är kriteriet för vad som "kan påverka medlemsstaternas handel" (artikel 85.1 i fördraget) följdriktigt och hänger ihop med kriteriet för "effekter av en koncentration som sträcker sig utanför en medlemsstats nationella gränser" för att definiera "gemenskapsdimensionen", som kommissionen just påpekar. Det är detta kriterium som kommissionen framhåller i grönboken när man myntar uttrycket "koncentrationer som har betydande gränsöverskridande effekter".

3.4. Kommittén samtycker i princip till att de koncentrationer som har "betydande gränsöverskridande effekter" bör anses ha en "gemenskapsdimension".

3.5. Därav följer däremot att "alla koncentrationsplaner som enbart rör ett medlemsland i unionen ... bör rimligtvis förbli inom medlemsstatens kompetensområde" (punkt 2.3.1 ESK:s yttrande från 1995).

3.6. Å andra sidan omfattar "gemenskapsdimensionen" följdriktigt även gemenskapens behörighet när det gäller koncentrationskontroll.

I detta sammanhang garanterar principen om "one-stop shop" enhetliga regler, villkor och bedömningskriterier och således också rättssäkerheten.

Kommittén bekräftar sin ståndpunkt från sitt yttrande från 1995 (punkt 2.2) och delar kommissionens synpunkt under punkt 28 i grönboken. Denna synpunkt är i sig redan en underförstådd valmöjlighet som kommissionen gör till sin egen: "Det är viktigt att koncentrationer med betydande gränsöverskridande effekter kontrolleras i samma utsträckning och på ett enhetligt sätt i hela gemenskapen."

4. Tröskelvärden för omsättningen

4.1. För att bedöma de betydande gränsöverskridande effekterna på EU-marknaden utgör kriteriet "globalt tröskelvärde" på alla berörda företags totala omsättning tillsammans med kriteriet "tröskelvärden inom gemenskapen" för minst två av de berörda företagen en nödvändig kvantitativ parameter för att uppnå en acceptabel grad av rättssäkerhet.

Man bör bortse från de olika belopp som för närvarande är föremål för diskussion.

4.2. De kritiska kommentarer som kommittén har formulerat i yttrandet från 1994 (punkt 2.6) bekräftas av kommissionens synpunkter på denna fråga i grönboken (från 31 till 47).

"Ett ansenligt antal koncentrationer som har betydande gränsöverskridande effekter är likväl undantagna från tillämpningsområdet för förordning (EEG) nr 4064/89", och kommissionen drar även sina egna slutsatser på grundval av de genomförda undersökningarna (punkt 33 i grönboken).

4.3. De överväganden som kommissionen mycket klart lägger fram, och som man baserar på analyser av olika sektorer, är utan tvivel objektiva i den bemärkelsen att de speglar verkligheten. Slutsatsen att de nuvarande tröskelvärdena bara angår en liten del av de europeiska företagen (grönboken punkt 46) motiverar underförstått en sänkning av ovannämnda tröskelvärden.

Kommittén är fortfarande inne på sin linje, även om man erkänner några alternativa lösningar, som utan tvivel är intressanta. Detta framhålls längre fram och i den sista analysen är dessa alternativa lösningar att föredra framför "status quo" (se dessutom punkt 4.6 och 5 och grönboken från punkt 72 till 88).

4.4. Kommittén övervägde redan i yttrandet från 1994 en försiktig och realistisk sänkning av tröskelvärdena, dvs gradvis.

För att komma med ett konkret förslag - som alternativ till en reduktion (från 5 till 2) - anser kommittén att tröskelvärdet på fem miljarder ecu (global omsättning) skulle kunna sänkas till en mellanliggande nivå mellan 5 och 2 (mellan 250 och 100 miljoner ecu för omsättningen inom gemenskapen) och föreskriver - i analogi med den aktuella artikeln 1.3 i förordningen - en förnyad översyn fyra år efter det att de nya tröskelvärdena trätt i kraft.

4.5. Å andra sidan är kriterierna (försiktigt och gradvis, realistiskt och flexibelt) underförstådda i samma artikel 1.3 i förordningen (EEG) nr 4064/89 (och även i "motiveringspunkt" 10) som faktiskt överlåter åt expertis att bedöma hur kontrollen av koncentrationerna överensstämmer med de primära målsättningarna i själva förordningen ("motiveringspunkt" nr 1).

4.6. Valet i detta avseende - ett val som måste göras utan ytterligare dröjsmål - bör däremot inte vara påverkat av andra hänsyn än de som har med erfarenhet att göra (inte politiska hänsyn, t ex). Kommittén har redan klart uttryckt den åsikt som bekräftas här (yttrande 1994, punkt 2.6.2): en ändring av förordningen är nödvändig och angelägen.

4.7. Att förutsäga hur många fler koncentrationer som kommissionen skulle få granska, till följd av sänkningen av "trösklarna", är inte bara svårt (grönbok punkt 69) utan också i många avseenden godtyckligt.

Kommittén anser i alla händelser att kommissionen är i stånd att disponera, på ett flexibelt, lämpligt och därför effektivt sätt, sina egna interna resurser för att klara av en ökad arbetsbörda utan att "kvaliteten" blir lidande (grönboken punkt 71). Ett visst samarbete med nationella förvaltningar är utan tvivel nyttigt.

4.8. Kommittén instämmer slutligen i kommissionens åsikt att "effekterna av inflationen och utvidgningen av EU på de befintliga tröskelvärdena är begränsade" (grönboken punkt 68).

5. "Tvåtredjedelsregeln"

5.1. I artikel 1.2, sägs att förordningen inte tillämpas på koncentrationer med en total omsättning inom gemenskapen som till två tredjedelar är att hänföra till ett enda medlemsland.

Såväl i yttrandet från 1994 (punkt 2.7.2) som i det från 1995 (punkt 2.3.2) har kommittén ställt sig positiv till att man upphäver detta kriterium, som utesluter koncentrationer från gemenskapens kontroll.

En hög "nationalitetskvot" på omsättningen är inte alltid en indikation som i sig räcker för att en koncentration skall anses irrelevant på gemenskapsnivå. Många sektorer - inom industri och tjänster - skulle uteslutas bara för att de har en geografiskt större marknad än en nationell.

6. Flera anmälningar

6.1. Synpunkterna i grönboken ger fördjupade insikter om problemet med koncentrationer som anmälts i mer än en medlemsstat. Dessutom lämnas en rad förslag till intressanta lösningar (grönboken punkt 78-88).

6.2. Dessa nya förslag till lösningar på problemet med koncentrationer som anmälts i mer än en medlemsstat - och som har lägre tröskelvärden än i förordning (EEG) nr 4064/89 - skulle också kunna utgöra ett intressant och konkret alternativ till sänkningen av tröskelvärdena, om man inte lyckas nå tillräcklig enighet för att hålla sig inom de kvantitativa parametrarna för gemenskapsdimension.

6.3. Rent allmänt anses att anmälningar om en koncentration till flera nationella myndigheter i praktiken medför större kostnader och mindre rättssäkerhet.

6.4. En annan konsekvens är att det kan bli en avvikande eller motsägelsefull bedömning, jämfört med den som skulle ha utförts vid gemenskapens "one-stop shop".

6.5. Det rör sig i själva verket om koncentrationer som, eftersom de är föremål för anmälningar i flera medlemsstater, i någon mån har "betydande gränsöverskridande effekter" och sålunda har relevans på gemenskapsnivå, även om de saknar gemenskapsdimension enligt definitionen i artikel 1 i förordning (EEG) nr 4064/89 (eftersom de ligger under de tröskelvärden för omsättningen - både globalt och för EU - som nämns i artikel 1).

Det verkar därför följdriktigt att sådana koncentrationer granskas på gemenskapsnivå.

6.6. Av kommissionens undersökningar framgår att de nationella systemen klart avviker från varandra när det gäller kontroll av koncentrationer, både vad gäller blanketter och förfarande, även om man tar hänsyn till om anmälan är frivillig eller obligatorisk.

Kommittén delar kommissionens åsikt (grönboken punkt 74) att harmoniseringen av de nationella systemen - som i varje fall är önskvärd, ja, rentav nödvändig - skulle ta lång tid och ändå inte lösa problemet med en parallell kompetens, dvs på både nationell nivå och gemenskapsnivå. Men den måste ändå genomföras.

6.7. Man kan å andra sidan inte heller låta företaget självt välja kompetent myndighet för ärendet, i de fall där koncentrationerna har betydande gränsöverskridande effekter.

6.8. I syfte att komma till rätta med problemet med "flera anmälningar" (grönboken punkt 77) skulle en lösning kunna vara - om den nuvarande nivån för tröskelvärdena ligger fast - att man utvidgade kommissionens befogenheter till de koncentrationer som ändå faller under mer än ett nationellt kontrollsystems tillämpningsområde, även om de inte når förordningens tröskelvärden.

Kriteriet skulle sålunda vara anmälningarnas "pluralitet", som i sig skulle kunna motivera relevans på gemenskapsnivå. Och detta oavsett om det är en frivillig eller obligatorisk anmälan, enligt den nationella lagstiftningen. Befogenheten att bedöma om det nationella tröskelvärdet uppnås ligger självfallet hos medlemsstaterna.

6.9. När anmälan om en koncentration berör minst två nationella system, dvs två medlemsstater, "är det troligt" att koncentrationen har "betydande gränsöverskridande effekter" något som kommissionen klart bekräftar (grönbok punkt 80). I dessa fall, avslutar kommissionen, borde man dra nytta av gemenskapsförordningens "one-stop shop".

Kommittén instämmer.

6.10. Kommissionen anser dock, för att ta hänsyn till medlemsstaternas synpunkter, att man skall ha fler konsultationer och där planera ovan nämnda "valmöjlighet", men då för tre medlemsstater och inte bara två.

När endast två medlemsstater berörs, är det enligt kommitténs åsikt inte särskilt troligt, att eventuella svårigheter kan lösas konfliktfritt och på ett någorlunda tillfredsställande sätt, med hjälp av en bilateral samordning.

Enligt kommitténs åsikt finns det inget skäl att göra begreppet "betydande gränsöverskridande effekter" snävare - och inte heller begreppet "gemenskapsdimension" - när endast tre medlemsstater berörs.

6.11. När det gäller att definiera "betydande" i samband med gränsöverskridande effekter måste man absolut tillgripa kvantitativa parametrar. Detta gäller också i fråga om att återföra de koncentrationer som är föremål för anmälningar i flera medlemsstater där kriteriet "anmälningarnas pluralitet" inte anses tillräckligt, till en gemenskapsdimension.

Till exempel: En spännvidd för den totala världsomsättningen mellan fem miljarder ecu och ett undre tröskelvärde som bestäms senare (2 miljarder ecu t ex) och, för omsättningen inom gemenskapen, mellan 250 miljoner och ett undre tröskelvärde som bestäms senare (100 miljoner ecu). Mellan dessa gränser skulle koncentrationer som är föremål för mer än en nationell anmälan anta en "gemenskapsdimension".

6.12. Beträffande förfarandet lutar kommissionen - med rätta - åt att överlåta åt medlemsstaterna att tillämpa respektive stats tröskelvärden.

När det gäller detta förfarande och andra procedurregler anser kommittén liksom kommissionen att det skall finnas "möjlighet att studera frågan under den samrådsperiod som kommer att följa på antagandet av grönboken" (grönbok punkt 85).

Det är emellertid viktigt att föranstalta om snabba förfaranden, enkla formulär, förkortade frister, så att kostnaderna effektivt hålls under de nivåer som förutses för en anmälan till fler medlemsstater. "One-stop shop" skall vara något fördelaktigt även ur ekonomisk synpunkt, förutom att det är lämpligare rent juridiskt.

7. Hänskjutandeförfarande

7.1. Hänskjutande till nationella myndigheter

7.1.1. Kommittén har redan klart uttalat sig både i yttrandet från 1994 (2.10) och från 1995 (3.3.2) för en restriktiv tolkning eftersom det rör sig om ett undantag.

De begränsade antal "fall" som inträffat av den arten bekräftar att kommissionen faktiskt rättat sig efter detta kriterium.

7.1.2. För den händelse det blir en sänkning av tröskelvärdena bör dock inte den troliga ökningen av frågor som hänskjuts till nationella myndigheter få en mer tänjbar tolkning än artikel 9 i förordning (EEG) nr 4064/89.

7.1.3. Det grundläggande kriteriet måste fortsätta att gälla "effekter på marknaden": Om det rör sig om en oväsentlig del av den gemensamma marknaden, eller om det rör sig om ett enda medlemslands lokala eller regionala marknad, är tillämpningen av artikel 9 riktig. Kommittén önskar stödja kommissionen i dess avsikt att inte äventyra dessa normers "ömtåliga balans" (grönboken punkt 94). Men balansen är aldrig "ömtålig" när tillämpningen av normen överensstämmer med syftet med själva normen, i en riktig bedömning av marknadernas varierande realiteter.

7.1.4. Principen med "one-stop shop" och avsikten att vid varje tillfälle garantera företagen, största möjliga "rättssäkerhet" är de grundläggande kriterierna, som man bör hålla sig till för att på ett enhetligt sätt få en nödvändig flexibilitet vid tillämpningen av förordningen.

7.1.5. Kommittén är dock helt överens med kommissionen om att det är lämpligt med ett "tolkningstillkännagivande" i detta avseende, alltjämt inom ramen för målsättningar och förutsättningar för en effektiv kontroll av koncentrationer och för bevarandet av en sund och rättvis konkurrens, såväl på gemenskapsnivå som internationellt.

7.2. Hänskjutande till kommissionen

7.2.1. Artikel 22.3 av förordning (EEG) nr 4064/89 föreskriver att medlemsstaterna kan begära hos kommissionen att förordningen tillämpas på koncentrationer som, även om de saknar "gemenskapsdimensioner", kan skapa eller förstärka en dominerande ställning, "så att de på ett betydande sätt hindrar en effektiv konkurrens inom den berörda medlemsstatens territorium".

Kommissionen föreslår att detta "användbara redskap" (grönboken punkt 97) behålls samt föreslår några procedurändringar.

7.2.2. Kommittén stöder principen att hänskjutandet till nationella myndigheter "inte bör vara en enkelriktad gata" (ESK:s yttrande från 1995, 3.3.3) och att medlemsländerna därför skall vara skyldiga att lägga fram de anmälda koncentrationerna för granskning av kommissionen, i de fall då de kan ha omedelbara eller möjliga återverkningar på den gemensamma marknaden. Ett ärende skulle kunna hänskjutas på begäran från ett berört företag, en medlemsstat eller en förvaltning och alltså även från kommissionen. Kommittén instämmer därför med kommissionen om nyttan av denna regel och det lämpliga i att förbättra dess tillämpningsförfarande.

8. Samriskföretag

8.1. Definitioner

Efter "tillkännagivandena" den 21 december 1994 () medger nu de reviderade, förtydligade och utvidgade riktlinjerna att man lättare kan särskilja "koncentrativa" samriskföretag från "kooperativa" samriskföretag (ESK:s yttrande från 1994 nr 2.15).

8.2. Ännu återstår problem både vad gäller förfaringssätt och innehåll, men också kravet - vilket också kommissionen tillstår - "att göra systemet lättare, mer genomblickbart och effektivare" (grönboken punkt 106). I synnerhet fortsätter kooperativa samriskföretag av strukturell karaktär, även sedan de ändrats i enlighet med tillämpningen av artikel 85.3 i förordningen, att få en procedurbehandling (långa handläggningstider och rättsosäkerhet) som anses missgynna dem i förhållande till den behandling som koncentrativa samriskföretag får (korta handläggningstider och rättssäkerhet). Detta gäller även samriskföretag som har likartade återverkningar på marknadsstrukturen.

8.3. Av de fem lösningar som kommissionen lägger fram (grönboken punkt 107) gäller tre förfarandesättet och två även de materiella kriterierna.

8.3.1. När det gäller de lösningar som rör både materiella kriterier och procedurregler anser kommittén att de fördjupade studierna och analyserna, även om de hittills varit noggranna, fortfarande inte räcker för att leda till tillfredsställande slutsatser. Det är nödvändigt att skaffa mer erfarenhet och fördjupa synpunkterna innan man antar lösningar som förändrar de grundläggande kriterierna för bedömning.

8.3.2. Exempelvis innehåller definitionen fullvärdigt kooperativt samriskföretag av strukturell karaktär faktiskt två begrepp: nämligen "fullvärdiga" samriskföretag och "kooperativa av strukturell karaktär".

Som en följd av detta är juridiska och ekonomiska aspekter nära kopplade till varandra, och de konkreta omständigheterna skiftar också mellan de olika handels-, tillverknings- och tjänstesektorerna. Svårigheten att uppnå en giltig definition - både ur juridisk och ekonomisk synvinkel - är uppenbar.

8.3.3. Om man dessutom betänker - vilket kommissionen erinrar om (grönboken punkt 105) - "att det finns en grundläggande skillnad mellan konkurrensbegränsningar som skall bedömas enligt artikel 85 i Romfördraget och koncentrationer" (som ingår i tillämpningsområdet för förordning 4064/89), förstår man svårigheterna att snabbt komma överens om den definition som bäst säkerställer rättssäkerheten.

8.3.4. Kommittén anser att den mest genomförbara lösningen, på kort sikt, står mellan de tre "förslagen" till procedurförfarande, vilka kommissionen i realiteten kan arbeta med på ett effektivare och snabbare sätt för att skapa ett förslag som kan godtas av alla, och då i synnerhet av näringslivet, som är den mest direkt berörda parten.

8.3.5. Bland de tre förslagen till procedurförfarande föreslår kommittén kommissionen att undersöka lösning a), som bygger på en särskild förordning, avsedd att förenkla förfarandet, påskynda beslutsfattandet och på så sätt säkerställa en större rättssäkerhet.

9. Åtaganden i koncentrationsärenden (grönboken punkt 122-126)

9.1. Enligt artikel 8.2, i förordning (EEG) nr 4064/89 förutsätts endast i "fas två" (dvs när man har inlett det förfarande som skall avslutas inom fyra månader) att beslutet om godkännande "kan vara underkastat villkor och skyldigheter i syfte att säkerställa att parterna fullgör sina åtaganden gentemot kommissionen för att ändra det första utkastet till koncentrationer".

9.2. Men även under den "första fasen" (dvs när beslutet fattas inom en månad) godtar kommissionen de facto åtaganden, och detta inträffar i koncentrationsärenden i vilka det konkurrensmässiga problemet är tydligt och begränsat och lätt kan åtgärdas och i vilka uppfyllandet lätt kan övervakas.

9.3. För att uppnå större rättssäkerhet anser kommissionen att det är lämpligt att ändra förordningen och förespråkar, även för fas ett, samma förfarande som för fas två.

Kommittén instämmer.

9.4. Beträffande förfaringssättet är följande förslag det lämpligaste av de tre lösningar som presenterats i grönboken: "En mekanism jämförbar med den i artikel 9 skulle införas. Åtagandena skulle behöva lämnas in inom tre veckor från och med anmälan och fas ett skulle förlängas till sex veckor" (grönboken punkt 126). Detta förslag är också det som bäst överensstämmer med förordning (EEG) nr 4064/89. Då måste man också beakta de riktlinjer som kommittén redan klart och tydligt uttryckt i sina tidigare yttranden (inga förlängda tidsfrister). Det är objektivt sett svårt att föreställa sig ytterligare förkortade frister.

10. Transaktioner av mindre betydelse

Kommissionens analys och synpunkter (grönboken punkt 127 och 134) överensstämmer med kommitténs riktlinjer i dess yttranden från 1994 (punkt 2.16) och från 1995 (punkt 3.4.2).

I synnerhet om man kompletterar den förenklade anmälningen som redan presenterats - såsom kommissionen föreslår - med befrielse från formuläret CO och ett kortare "beslutsförfarande", kommer alla återstående problem att lösas på lämpligt sätt.

11. Beräkning av omsättning i kredit- och finansinstitut

11.1. Kommissionen (grönboken punkt 135 till 141) förklarar sig beredd till ändringar som till övervägande del tar i beaktande den kritik som framförts av kommittén i yttrandena från 1994 nr 2.13 och från 1995 nr 2.4.2.

11.2. I synnerhet bekräftar kommittén det lämpliga i att ändra på den nuvarande definitionen av omsättning, beräknad på grundval av tillgångar (en tiondel av eget kapital), och väljer i stället begreppet "intäkter från driften", vilket inte bara "på ett riktigare sätt skulle återge den ekonomiska verkligheten för bankernas verksamhet" (grönboken punkt 138) utan också skulle anses överensstämma mer med definitionen av företagens "omsättning".

11.3. I detta avseende återstår emellertid valet mellan "brutto"- och "nettointäkter". Kommissionen - även om den instämmer i det lämpliga i att använda bankernas bruttointäkt för att beräkna omsättningen - förbehåller sig rätten att "undersöka vilken av de två typerna av bankinkomst som bäst återspeglar den ekonomiska realiteten i hela banksektorn".

Kommittén föredrar liksom kommissionen att man använder bankernas bruttointäkter som grund för att beräkna omsättningen. Denna metod stämmer överens med den metod som kommissionen i allmänhet använder för att beräkna omsättningen i sektorerna "tillverkningsindustri" och "tjänster".

12. Slutsatser

12.1. Kommittén uttrycker sin tillfredsställelse över den noggrannhet och nit som kommissionen i detta fall uppvisat för att i förväg samla in synpunkter från företag, sammanslutningar, jurister, sakkunniga, och också från medlemsländerna.

12.2. Om å ena sidan koncentrationskontrollen skall säkerställa och främja en rättvis och effektiv konkurrens - med särskild uppmärksamhet på kraven från små och medelstora företag - är det å andra sidan nödvändigt att hålla i minnet att effektivitetsökningen inom finans- och produktionssektorerna bör syfta till att ge gemenskapens ekonomi i dess helhet en allt större konkurrenskraft på global nivå. Gemenskapens koncentrationskontroll bör hur som helst sättas i samband med det globala ekonomiska perspektivet, med hänsyn till det internationella sammanhanget som karaktäriseras av en stark och hela tiden ökande konkurrens.

12.3. Kommittén rekommenderar att debatten inte skall bli begränsad, utan skall inbegripa alla berörda parter, bl a på grund av de samhällskonsekvenser som omstruktureringen av ekonomin medför.

12.4. Kommittén bekräftar det giltiga i principen om "one-stop shop", som säkerställer föreskrifter, villkor och bedömningsgrunder som är "enhetliga", och följaktligen säkerställer rättssäkerheten en gång för alla. Kommittén rekommenderar också en tidsenlig förenkling av formaliteterna men också tydligare regler.

12.5. Kommittén ställer sig positiv till en sänkning av tröskelvärdena. Om man inte lyckas vinna nödvändigt stöd för en sänkning till 2 miljarder ecu (för omsättning i hela världen) och till 100 miljoner ecu (för omsättning i gemenskapen) kan man tänka sig en mellannivå. Men ett beslut bör fattas utan ytterligare dröjsmål. Om man inte lyckas att komma överens om att sänka tröskelvärdena skulle den föreslagna lösningen på problemet med anmälningar i flera länder - som kommissionen noggrant undersöker - kunna utgöra ett intressant och realistiskt alternativ.

12.6. Vid koncentrationer som inte omfattas av artikel 2 i förordning (EEG) nr 4064/89 och som är skyldiga att anmäla sig i två eller flera medlemsländer anser kommittén det följdriktigt att sådana koncentrationsärenden granskas på gemenskapsnivå och föreslår en uppsättning av kvantitativa parametrar för omsättningen i enlighet med begreppet "betydande gränsöverskridande effekter".

12.7. Kommissionen måste kunna anpassa sina resurser till en eventuellt ökad arbetsbelastning, också med medverkan av de nationella administrationerna.

12.8. Kommittén bekräftar att den ställer sig positiv till att man upphäver tvåtredjedelsregeln. Detta med tanke på att den inre marknaden nu är en realitet.

12.9. Kommittén bekräftar det giltiga i förfarandet för hänskjutande till de nationella myndigheterna (artikel 9.2 i förordning (EEG) nr 4064/89).

Detta bör emellertid inte fungera som "en enkelriktad gata". Därför måste tillämpningsförfarandet förbättras i artikel 22.3 i förordning (EEG) nr 4064/89 som föreskriver att ärendena hänskjuts till kommissionen.

Ett ärende skulle kunna hänskjutas på begäran från ett berört företag, en medlemsstat eller en förvaltning och alltså även från kommissionen.

12.10. Vad gäller samriskföretag av kooperativ karaktär och koncentrativa samriskföretag, tillstår kommittén att problemet är komplext när det gäller ett finna en lösning som på procedurplanet inte missgynnar dessa två former av "joint ventures" vad beträffar handläggningstid och rättssäkerhet.

I väntan på att de nödvändiga fördjupade juridisk-ekonomiska analyserna skall kompletteras föreslår därför kommittén kommissionen den lösning som föreskriver en särskild förordning som är ägnad att förenkla förfarandesättet, påskynda beslutsfattandet och öka rättssäkerheten.

12.11. Beträffande de åtaganden som företagen gör för att ändra det första utkastet till koncentration är kommittén överens med kommissionen om att formalisera denna möjlighet också i fas ett, i analogi med vad förordning (EEG) nr 4064/89 föreskriver för fas två.

12.12. Transaktioner av mindre betydelse: kommittén ställer sig positiv till att ytterligare minska formaliteterna i det förenklade anmälningsförfarandet.

12.13. Kommittén föredrar liksom kommissionen att man använder bruttointäkten som grund för att beräkna bankväsendets omsättning

Bryssel den 10 juli 1996.

Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Carlos FERRER

() Förordning (EEG) nr 4064 av den 21. 12. 1989, EGT nr L 395, 30. 12. 1989.

() Som var föremål för ett yttrande från kommittén, EGT nr C 388, 31. 12. 1994.

() EGT nr C 388, 31. 12. 1994 och EGT nr C 18, 22. 1. 1996.

() EGT nr C 385, 31. 12. 1994.