Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING om inrättande av ett instrument för stöd inför anslutningen /* KOM/2011/0838 slutlig - 2011/0404 (COD) */





MOTIVERING 1. BAKGRUND TILL FÖRSLAGET Detta förslag ska ses mot bakgrund av samtliga föreslagna finansieringsinstrument som anges i budgetplanen för 2014–2020, i enlighet med meddelandet ”En budget för Europa 2020”[1]. Meddelandet anger budgetramen för EU:s instrument för yttre åtgärder enligt rubrik 4 (Europa i världen), inbegripet instrumentet för stöd inför anslutningen. På denna grund lägger kommissionen fram ett utkast till förordning som fastställer den rättsliga ramen för det nya instrumentet för stöd inför anslutningen, tillsammans med en bedömning av konsekvenserna av de olika scenarierna för instrumentet. Enligt artikel 49 i fördraget om Europeiska unionen får varje europeisk stat som respekterar de av EU:s värderingar som avses i artikel 2 i fördraget och som förbinder sig att främja dem ansöka om medlemskap i unionen. Under de senaste 50 åren har EU drivit integration och utvidgning parallellt. Samtidigt har antalet medlemsstater ökat från 6 till de nuvarande 27 och befolkningen från under 200 miljoner till över 500 miljoner. En översyn[2] fem år efter den femte EU-utvidgningen 2004 visade att den senaste utvidgningen hade lett till ökat ekonomiskt välstånd för samtliga EU-medborgare och gjort Europa till en starkare aktör inom världsekonomin, att de institutionella och rättsliga ramverken samt EU:s gemensamma politik till stor del låg bakom dessa framsteg, att entreprenörer och medborgare i den utvidgade unionen har kunnat se tydliga fördelar och att utvidgningen har gjort att EU bättre kunde möta nuvarande och framtida utmaningar. Grunden till att fortsätta utvidgningen av EU togs senast upp i rådets slutsatser av den 14 december 2010: ”Utvidgningen stärker freden, demokratin och stabiliteten i Europa, tjänar EU:s strategiska intressen och hjälper EU att bättre uppnå sina politiska mål på viktiga områden som är avgörande för ekonomisk återhämtning och hållbar tillväxt”. Rådets upprepar i sina slutsatser att Lissabonfördragets ikraftträdande gör att EU kan fortsätta med sin utvidgningsagenda, samtidigt som den fördjupade dynamiken i EU:s integration bibehålls. För närvarande har EU fem kandidatländer[3] och fyra potentiella kandidatländer[4]. Endast Kroatien planeras bli medlemsstat till 2014. Socioekonomiska indikatorer visar att utvidgningsländerna, med undantag av Island, fortfarande ligger betydligt under EU-genomsnittet och till och med under nivån för de svagaste medlemsstaterna. Denna låga socioekonomiska utvecklingsnivå kräver betydande investeringar om dessa länder ska kunna närmas till EU:s standarder och kunna axla de skyldigheter som ett medlemskap medför och klara konkurrensen på den inre marknaden. Vidare behöver dessa länder vara förberedda för att klara globala utmaningar såsom klimatförändringen och kunna anpassa sig till EU:s insatser för att möta detta komplexa problem. EU 2020-strategin för smart och hållbar tillväxt för alla har klimatförändringen och förnybar energi bland sina fem övergripande mål. EU tror på tillväxtmodellen med låga utsläpp av koldioxid, och detta måste framhävas externt, även i samband med utvidgningen. Dessutom är länderna på västra Balkan fortfarande relativt unga stater som bildades efter upplösningen av före detta Jugoslavien. Politisk stabilitet, fullständig etablering av de demokratiska principerna, respekt för de mänskliga rättigheterna och god samhällsstyrning – som alla är grundläggande värderingar för EU – behöver fortfarande stärkas. Dessa länder kan inte på egen hand klara alla ansträngningar och kostnader som krävs för att uppfylla EU:s anslutningskriterier. De flesta saknar kapacitet att själva finansiera institutionella reformer och de offentliga investeringar som krävs för att stabilisera deras samhällen och ekonomier och ställa om till hållbar utveckling. Tekniskt och finansiellt bistånd till utvidgningsländerna tillhandahålls för närvarande genom instrumentet för stöd inför anslutningen[5]. Detta instrument löper ut i slutet av 2013. Inför framtida utvidgningar bör EU fortsätta erbjuda kandidatländer och potentiella kandidatländer tekniskt och finansiellt bistånd för att hjälpa dem komma ur sin svåra situation och ställa om till hållbarhet. Det nya föranslutningsstödet skulle fortsatt vara inriktat på att bedriva den utvidgningspolitik som är en av kärnprioriteter för EU:s yttre åtgärder och därmed bidra till att främja stabilitet, säkerhet och välstånd i Europa. Därför ska det nya instrumentet även i fortsättningen bidra till det allmänna målet att stödja kandidatländer och potentiella kandidatländer med deras förberedelser inför EU-medlemskapet och med den progressiva anpassningen av deras institutioner och ekonomier till Europeiska unionens standarder och politik, i enlighet med ländernas specifika behov och anpassat till deras egna utvidgningsagendor. Därigenom bör samstämmigheten stärkas mellan det finansiella biståndet och de övergripande framsteg som görs i samband med genomförandet av föranslutningsstrategin. Dessutom behöver det framtida föranslutningsstödet vara ännu mer strategiskt, effektivt och bättre målinriktat än det hittillsvarande och syfta till mer hållbara resultat som innebär att dessa länders beredskap för medlemskap förbättras. Det nya instrumentet behöver fungera på ett mer flexibelt sätt och ge medel från andra givare eller den privata sektorn större hävstångseffekt med hjälp av innovativa finansieringsinstrument, parallellt med fortsatt förenkling och minskning av den administrativa bördan i samband med förvaltningen av det finansiella biståndet. Förenlighet med Europeiska unionens politik på andra områden Utvidgningsprocessen utvidgar EU:s inre politik till de stödmottagande länderna. Den bidrar bland annat till den inre marknadens expansion, det europeiska området med frihet, säkerhet och rättvisa, de transeuropeiska energi- och transportnäten, fler arbetstillfällen, kompetensutveckling, utbildning och social delaktighet, fattigdomsminskning, skydd av miljön och minskning av gränsöverskridande luft- och vattenförorening, anpassning till den gemensamma jordbrukspolitiken och fiskepolitiken, ansträngningar att diversifiera energikällorna[6], uppnå resurseffektivitet förbättra motståndskraften mot katastrofer samt förebyggande och hantering av risker, uppnå ett mer integrerat och strategiskt förhållningssätt till havspolitik, vetenskaplig excellens och den digitala agendan. Dessutom kommer konvergensen med EU:s klimatpolitik och klimatlagstiftning att ge mottagarländerna påtagliga fördelar genom en utveckling mot låga koldioxidutsläpp och grönare arbetstillfällen i en region som är mycket sårbar för klimatförändringens konsekvenser. Genom sina stabiliserings- och associeringsavtal och andra överenskommelser med kandidatländer och potentiella kandidatländer uppmuntrar EU aktivt utvidgningsländerna att införa konkurrensregler. Framtida föranslutningsstöd kommer också att innefatta en stärkning av såväl forsknings- och innovationskapaciteten som informations- och kommunikationstekniken (IKT), vilket i sin tur kommer att främja förverkligandet av innovationsunionen och stödja övriga mål för Europa 2020-strategin och efterlevnaden av EU:s tekniska krav och normer inom många andra politikområden (t.ex. folkhälsa, tryggad livsmedelsförsörjning samt klimat- och miljöåtgärder, bland annat avseende biologisk mångfald och ekosystem). Att göra Europa tryggare står högt upp på EU:s dagordning, vilket fastslagits i Stockholmsprogrammet. Den mer strategiska inriktningen på det finansiella biståndet inom ramen för föranslutningsstödet kommer att hjälpa utvidgningsländerna att förhindra och ta itu med organiserad brottslighet och korruption samt att stärka sin kapacitet på områdena brottsbekämpning, gränsförvaltning och migrationskontroll. Utvidgningen ger EU ökad tyngd och stärker dess röst i internationella sammanhang. Genom Lissabonfördragets ikraftträdande har EU nu fått de resurser som behövs för att unionen ska kunna visa sin betydelse på global nivå. EU:s roll vid antagandet av FN:s generalförsamlings resolution om Kosovo utgör ett exempel på denna potential. Den femte utvidgningen blåste nytt liv i EU:s förbindelser med grannländerna i öster och söder och EU undersökte möjligheterna att utarbeta initiativ i regionerna kring Östersjön och Svarta havet. Anslutningsprocessen med länderna på västra Balkan och Turkiet leder till ett ännu större intresse och inflytande för EU i Medelhavs- och Svartahavsregionerna samt i Donaubäckenet. Om Turkiets anslutningsprocess kompletteras av att landets roll i den egna regionen utvecklas i samordning med EU, kan detta leda till en ökad tyngd för båda parterna i världspolitiken, inte minst i Mellanöstern och södra Kaukasus. Genom att agera tillsammans kan EU och Turkiet förbättra energitryggheten, lösa regionala konflikter, förhindra att motsättningar uppkommer längs etniska eller religiösa linjer och förbättra samarbetet i havspolitiska frågor, särskilt när det gäller Svarta havet. Island och EU kan tillsammans spela en viktig roll när det gäller att lösa frågor rörande energi, miljö, klimatförändring, havspolitik och säkerhet i de arktiska områdena. 2. RESULTAT AV SAMRÅD MED BERÖRDA PARTER OCH KONSEKVENSBEDÖMNINGAR Samråd med berörda parter om framtida föranslutningsstöd Förslaget till det nya instrumentet för stöd inför anslutningen bygger på omfattande samråd med berörda parter som inleddes med konferensen Instrumentet för stöd inför anslutningen: hållbara resultat och konsekvenser, som kommissionen anordnade i Bryssel den 6 och 7 december 2010. Konferensen följdes av en serie samråd med berörda parter under första halvåret 2011 som gav underlag för en förhandsutvärdering inför det framtida instrumentet för stöd inför anslutningen. Dessa samråd inkluderade: · En digital enkät som gav 338 svar från medlemsstaternas företrädare, offentliga förvaltningar och icke-offentliga berörda parter från kandidatländer och potentiella kandidatländer som får bistånd genom instrumentet för stöd inför anslutningen, kommissionens personal, givare och internationella finansinstitut, andra internationella organisationer, icke-statliga organisationer, forskare, experter och intressegrupper. · En rad fokusgrupper, särskilt en högnivåarbetsgrupp, fyra blandade grupper med kommissionstjänstemän samt externa berörda parter, tre särskilda fokusgrupper inriktade på bistånd från instrumentet för stöd inför anslutningen för gränsöverskridande utvecklingssamarbete, utveckling av mänskliga resurser och landsbygdens utveckling, två möten med medlemsstaternas företrädare i den tekniska kommitté som bistår kommissionen med genomförandet av föranslutningsstödet och ett möte med myndigheter från länderna på västra Balkan med fokus på alternativ för framtida gränsöverskridande samarbete vid gränser inom västra Balkan. · Samråd med enskilda kommissionstjänstemän vid huvudkontoret och EU:s delegationer i mottagarländerna, strukturer som tillhandahåller tekniskt stöd eller politiskt stöd för mottagarländerna, kontoren för nationella samordnare för instrumentet för stöd inför anslutningen, multilaterala och bilaterala givare, internationella och regionala organisationer (FN-organ, det regionala samarbetsrådet, OSSE osv.) samt icke-statliga organisationer (Europeiska stabilitetsinitiativet, den internationella krisgruppen, stiftelsen för ett öppet samhälle osv.) på EU-nivå. · Ett arbetsmöte som anordnades av kommissionen i samarbete med det ungerska EU-ordförandeskapet i Zagreb den 10–11 maj, där de preliminära resultaten från samrådet presenterades och diskuterades med alla parter som berörs av instrumentet för föranslutningsstöd. En analys av ståndpunkterna från samrådet med de berörda parterna visade stöd för: – En fortsättning med instrumentet med motsvarande resursnivåer som omfattar både institutionell och socioekonomisk utveckling. – Särskild anpassning av biståndet efter varje lands behov och egenskaper. – Förstärkning av sektorstrategin, med en mer samstämmig långsiktig planeringsprocess som ger ett strategiskt instrument för givarsamordning och för att styra investeringar från den privata sektorn. – Införande av flerårig planering som omfattar löptiden för nästa fleråriga budgetram, med halvtidsutvärdering, och vidareutveckling av flerårig programplanering även för åtgärder för övergångsstöd och institutionsuppbyggnad, i kombination med ökat deltagande från mottagarnas sida i programplaneringen, under ledning av starkare nationella myndigheter som ansvarar för samordningen av instrumentet för stöd inför anslutningen. – Belöning av goda resultat baserat på absorption och uppnående av strategiska mål, utnyttjande av användningsvillkor på ett striktare och mer systematiskt vis på lands-, sektor-, strategi- och projektnivå. – Tillgång till olika typer av stöd som inte längre beror på mottagarens status av kandidatland eller potentiellt kandidatland utan på viljan att genomföra stödet, i kombination med en strategi för at decentralisera stöd i faser. – Omprövning av den nuvarande strukturens delar, inbegripet bättre samordning mellan politikområden. – Fortsatt samarbete med internationella finansinstitut och hävstångsfunktion för dessa institut och andra givarmedel. – Antagande av en trestegsstrategi för övervakning och utvärdering, med bedömning av framsteg i förhållande till i) vägen mot anslutning, ii) nationella strategier och iii) uppnådda resultat på program-, sektor- och åtgärdsnivå. Internt samråd om framtida föranslutningsstöd Inom kommissionen ledde förberedelserna inför det nya instrumentet för stöd inför anslutningen efter 2013 till omfattande diskussioner inom och mellan de fyra av kommissionens tjänsteavdelningar som deltar i förvaltningen av biståndet, dvs. generaldirektoraten för utvidgning, regionalpolitik, sysselsättning, socialpolitik och inkludering och jordbruk och landsbygdsutveckling, och även med EU-delegationerna och kontaktkontoren i Island, länderna på västra Balkan och Turkiet. Offentligt samråd om alla instrument för yttre åtgärder Det framtida stödet inför anslutningen var också föremål för ett bredare offentligt samråd om framtida finansiering av EU:s yttre åtgärder som kommissionen anordnade mellan den 26 november 2010 och den 31 januari 2011. Samrådet byggde på ett digitalt frågeformulär som åtföljdes av ett bakgrundsdokument, ”Hur ska finansieringen av EU:s yttre åtgärder se ut efter 2013?”, som utarbetats av kommissionen och berörda enheter vid Europeiska utrikestjänsten. De 220 bidrag som inkom som svar i samband med det offentliga samrådet avspeglar ett brett och varierat spektrum som visar på de många strukturer, åsikter och traditioner som företräds av dem som ägnar sig åt yttre åtgärder. Bland de svar som mer specifikt rörde utvecklingsstöd var följande synpunkter relevanta även för föranslutningsstödet: · En majoritet av deltagarna bekräftar att EU-interventionen ger ett betydande mervärde på de främsta politikområden som erhåller stöd genom EU:s finansieringsinstrument för yttre åtgärder[7]. Många svarande åberopar mervärdeskriteriet för EU-åtgärder som den viktigaste drivkraften för framtiden: EU bör utnyttja de komparativa fördelar som följer av dess globala närvaro, dess omfattande sakkunskap, dess överstatliga karaktär, dess roll som samordnande organ och de stordriftsfördelar som unionen har. · Nästan samtliga svarande stödjer en mer differentierad strategi som kan anpassas till mottagarländernas situation och är grundad på sunda kriterier och effektiv datainsamling som ett sätt att göra EU:s finansieringsinstrument effektivare. · Vad gäller förenklingen av instrument och jämvikten mellan geografiska och tematiska instrument, finns olika åsikter om en översyn av EU:s tematiska program och en eventuell minskning av antalet. Ökad geografisk flexibilitet för EU-instrument som ett sätt att möta interregionala utmaningar stöds av en betydande majoritet av de svarande . Utnyttjande av sakkunskap GD Utvidgning har beställt två studier av sakkunniga för att bedöma logiken bakom stödinsatserna och dra lärdom av det nuvarande programmet för instrumentet för stöd inför anslutningen (metautvärdering av instrumentet) samt förbereda en förhandsutvärdering av det framtida föranslutningsstödet efter 2013. Båda studierna finns på GD Utvidgnings webbplats på följande adress: http://ec.europa.eu/enlargement/how-does-it-work/financial-assistance/phare/evaluation/interim_en.htm Konsekvensbedömning Som ett led i utarbetandet av förslaget till det nya instrumentet för stöd inför anslutningen har kommissionen genomfört en konsekvensbedömning som omfattar följande alternativ: Alternativ 1 – ”Ingen förändring” Alternativ 2 - ”Ändra den befintliga förordningen”, med följande alternativ: – Underalternativ 2.1 - ”Minska tillämpningsområdet och behålla genomförandemekanismerna”, med inriktning på de rättsliga och institutionella förändringar som krävs för att anslutningskriterierna ska uppfyllas, utan att några betydande medel satsas på samfinansiering av offentliga investeringar för socioekonomisk utveckling. – Underalternativ 2.2 - ”Behålla komponentstrukturen och fokusera på investeringar” för att öka den socioekonomiska effekten i mottagarländerna och påskynda deras förberedelser inför förvaltningen av struktur-, sammanhållnings- och landbygdsutvecklingsfonderna. – Underalternativ 2.3: ”Behålla tillämpningsområdet och justera genomförandemekanismerna”, så att både efterlevnaden, anslutningskriterierna och stödet till socioekonomisk utveckling omfattas. Dessutom skulle aspekter av det nuvarande instrumentet för stöd inför anslutningen och genomförandemetoderna ändras. Alternativ 3: ”Utforma ett nytt instrument”. Detta alternativ analyserades inte i detalj. De olika alternativens ekonomiska verkan bedömdes efter sannolikheten för att alternativet skulle i) fördröja eller snabba på utvidgningen och därmed utvidgningens positiva ekonomiska verkan på den inre marknaden; ii) bibehålla eller minska kostnaderna för EU och medlemsstaterna när det gäller säkerhetsåtgärder och risker, gränskontroller och olaglig migration; iii) begränsa eller förbättra möjligheterna till bättre ekonomisk integration, t.ex. genom förbättrad integration i de transeuropeiska näten; och iv) inverka positivt eller negativt på givarnas och investerarnas förtroende för mottagarländerna. De olika alternativens sociala verkan bedömdes med avseende på alternativets sannolika verkan på fattigdom och utanförskap i utvidgningsländerna, kopplat till framsteg mot anslutning, skapande av förutsättningar för bättre ekonomiska resultat och politiska åtgärder som skulle inverka på dessa områden. Likaledes övervägdes sannolika effekter i form av riskerna för att rättigheter när det gäller rättvisa och rättstatsprincipen skulle kunna äventyras i mottagarländerna på grund av fördröjningar av och risker för anslutningen. Alternativens miljökonsekvenser bedömdes som sannolikheten för att miljökostnaderna skulle öka om utvidgningen fördröjdes eller äventyrades, eftersom lägre miljöstandarder används för att uppnå konkurrensfördelar i mottagandeländerna och/eller på grund av att genomförandet av de dyra investeringar som krävs för anpassningen till EU:s regelverk på miljöområdet fördröjs. Alternativ 2.1 bedömdes sannolikt ha en negativ inverkan på samtliga aspekter. Jämfört med alternativ 1 förväntades alternativen 2.2 och 2.3 ha en positiv inverkan, med olika poäng för de enskilda aspekterna. De förbättrade metoder för tillhandahållande av stöd som anges i alternativ 2.3 bedömdes sannolikt ha en generellt mer positiv inverkan än ökade investeringar i socioekonomisk utveckling enligt alternativ 2.2, eftersom dessa metoder ökar stödets fokus, effektivitet, ändamålsenlighet, hävstångseffekt och verkningar. 3. FÖRSLAGETS RÄTTSLIGA ASPEKTER Utvidgningspolitiken bygger på artikel 21 i fördraget om Europeiska unionen, enligt vilken ”unionens åtgärder i internationella sammanhang ska utgå från de principer som har legat till grund för dess egen tillblivelse, utveckling och utvidgning och som den strävar efter att föra fram i resten av världen: demokrati, rättsstaten, de mänskliga rättigheternas och grundläggande friheternas universalitet och odelbarhet, respekt för människors värde, jämlikhet och solidaritet samt respekt för principerna i Förenta nationernas stadga och i folkrätten”. Den rättsliga grunden för finansiellt bistånd till föranslutning är artikel 212.2 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt. Förslaget till ett nytt instrument för stöd inför anslutningen ligger i linje med subsidiaritetsprincipen och proportionalitetsprincipen i enlighet med artikel 5 i fördraget om Europeiska unionen. Vad gäller subsidiariteten, skänker åtgärder på EU-nivå ett avgörande mervärde som är kopplat till flera faktorer: – Den successiva utvidgningen av EU är till sin natur en gemensam uppgift som bara kan genomföras på EU-nivå. Endast medlemsstaterna i samverkan kan besluta om anslutningsansökningar från nya kandidater. Det föranslutningsstöd som tillhandahålls genom EU-budgeten är utformat för att hjälpa kandidatländer och potentiella kandidatländer med att förbereda sig inför ett framtida medlemskap: instrumentet för stöd inför anslutningen är utformat för att före anslutningen ge länderna en ”testkörning” av de skyldigheter som ett medlemskap medför (såsom att inrätta institutioner för förvaltning av EU-medel efter anslutningen och antagande av EU:s regelverk och EU-standarder). Inga andra multilaterala eller bilaterala instrument kan erbjuda en så omfattande verktygslåda, och i vilket fall kan endast EU definiera vilken typ av stöd som behövs för att förbereda sig på att införa EU:s regelverk. – Med 27 medlemsstater som agerar för gemensamma politiska mål och strategier, är det endast EU som har den erforderliga tyngden för att möta globala utmaningar. Enskilda medlemsstaters åtgärder kan vara begränsade och fragmenterade, med projekt som många gånger är för små för att göra långsiktig skillnad på fältet. Om medlemsstaternas arbete rationaliseras genom EU gör det att insatserna samordnas bättre och blir mer effektiva. – Under senare år har EU:s medlemsstater minskat nivån på sitt bilaterala stöd till kandidatländer och potentiella kandidatländer, varigenom de också har visat att samordnade åtgärder på EU-nivå är effektivare. Under 2009 kom ungefär hälften av det sammanlagda finansiella biståndet från EU till utvidgningsländerna från EU-budgeten. Multilaterala givarorganisationer har i stort sett fasat ut sitt stöd, och de som finns kvar har nu anpassat sina program till EU:s prioriteter. Det är dessutom billigare att arbeta med EU. De administrativa utgifterna blir lägre än motsvarande genomsnitt för de viktigaste bilaterala biståndsgivarna. – Föranslutningsstödet är en investering i EU:s framtid i och med att det främjar stabilitet och välstånd i EU:s grannländer samt säkerställer att kandidatländerna har den kapacitet som krävs för att genomföra EU:s regelverk vid anslutningen, inbegripet hantering av unionens fonder och politik för struktur, sammanhållning, jordbruks- och landsbygdsutveckling, hav och fiske. Tekniskt och finansiellt bistånd snabbar på förberedelseprocessen och skapar incitament för den omvandling som krävs av samhället, rättssystemet och ekonomin. Sådant bistånd gör det lättare att uppfylla målen för EU:s internationella politik, skapar möjligheter för EU-företag och ger faktisk avkastning på investeringar. Utan det intensiva engagemanget och det närmare partnerskap som konkretiseras i föranslutningsstödet skulle EU med säkerhet behöva satsa mer på att bekämpa olaglig migration, säkra EU:s yttre gränser, ombesörja en säker energitillgång samt en säker och hygienisk livsmedelsimport för sina medborgare samt bekämpa klimatförändringen och föroreningarna. I linje med proportionalitetsprincipen går den föreslagna förordningen inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå förordningens mål. 4. BUDGETKONSEKVENSER I sitt meddelande i juni 2011, En budget för Europa 2020, föreslår Europeiska kommissionen att 14 110 100 000 euro (i löpande priser) avsätts för det nya instrumentet för stöd inför anslutningen för perioden 2014–2020. En detaljerad uppskattning av förslagets budgetkonsekvenser presenteras i den finansieringsöversikt för förslaget till rättsakt som bifogas detta förslag. De vägledande årliga budgetåtagandena redovisas i tabellen nedan. Instrumentet för stöd inför anslutningen || 2014 || 2015 || 2016 || 2017 || 2018 || 2019 || 2020 || 2014–2020 1 898,0 || 1 935,9 || 1 974,6 || 2 014,1 || 2 054,4 || 2 095,5 || 2 137,4 || 14 110,1 *Löpande priser i miljoner euro För att säkerställa förutsebarheten kommer finansiering av verksamheter som rör högre utbildning i tredjeländer inom ramen för ”Erasmus för alla”-programmet att, i linje med EU:s mål för yttre åtgärder, göras tillgänglig genom två fleråriga anslag som endast täcker de första fyra åren respektive de återstående tre åren. Denna finansiering kommer att avspeglas i de fleråriga vägledande strategidokumenten för instrumentet för stöd inför anslutningen, mot bakgrund av de berörda ländernas identifierade behov och prioriteter. Anslagen kan ses över i linje med EU:s yttre prioriteter i samband med omvälvande oförutsedda händelser eller betydande politiska förändringar. Bestämmelserna i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr [--] om inrättande av ”Erasmus för alla”[8] kommer att gälla för användningen av dessa medel. Den turkcypriotiska befolkningsgruppen kommer att erhålla finansiellt bistånd även i fortsättningen, tills den ändring som avses i artikel 11 andra stycket i rådets förordning om fastställande av den fleråriga budgetramen för åren 2014–2020 har gjorts. Detta finansiella biståndet ska även i fortsättningen regleras genom bestämmelserna i förordning (EG) nr 389/2006 av den 27 februari 2006 om införande av en stödordning för att stimulera den ekonomiska utvecklingen inom den turkcypriotiska befolkningsgruppen. De ekonomiska behoven för stöd till den turkcypriotiska befolkningsgruppen kommer att täckas genom den övergripande budgetramen för instrumentet för stöd inför anslutning. 5. ÖVRIGT Förenkling En prioritet för kommissionen i denna nya förordning, liksom i övriga program inom den fleråriga budgetramen är att förenkla reglerna och underlätta EU-stöd till mottagarländer och regioner, det civila samhällets organisationer, små och medelstora företag osv. Detta förslag verkar för förenkling huvudsakligen genom rationalisering av de strukturella elementen omkring de främsta politikområdena. Detta medför en förenkling av instrumentets rättsliga ram och de framtida genomförandebestämmelserna genom en rationalisering av bestämmelserna. Kopplat till rationaliseringen av strukturens delar innebär odifferentierad tillgång till stöd inom varje politikområde att mottagarländerna inte längre behöver identifieras separat i den rättsliga grunden för instrumentet. Därför kommer det inte längre att krävas något tungrott förfarande för att påvisa en mottagares ändrade status, vilket minskar klyftan mellan politiska beslut om finansiellt bistånd och genomförande ute på fältet. Om ett land skulle bli ett nytt potentiellt kandidatland för EU-anslutning, gäller på motsvarande sätt att procedurkraven för inkludering av landet bland biståndsmottagarna skulle förenklas betydligt. Olika tjänsteavdelningar inom kommissionen kommer också fortsättningsvis att ansvara för förvaltning och genomförande av biståndet inom de olika politikområdena. Samordning, kommunikation och genomförande ute på fältet kommer emellertid att förbättras ytterligare genom förenkling av ett antal aspekter, bland annat närmare gemensam övervakning av framstegen när det gäller genomförandet i mottagarländerna och färre processer för ackreditering och överföring av förvaltningsbefogenheter. Även samstämmighet mellan kommissionens åtgärder skulle medföra en betydande minskning av mottagarländernas kostnader och samordningsarbete till följd av de olika kommunikationskanaler och förfaranden som används av kommissionen. Förslaget innebär dessutom att strategiska beslut om tilldelningen av biståndet kommer att fattas inom ramen för heltäckande strategidokument för ett eller flera länder som omfattar hela perioden för den nya budgetramen (2014–2020) och inbegriper en halvtidsöversyn, vilket ersätter det nuvarande systemet med treåriga rullande vägledande planeringsdokument som ses över varje år. Detta kommer att minska den administrativa bördan för alla berörda parter i samband med den årliga översynen av varje dokument och eventuella efterföljande omarbetningar. På motsvarande sätt kommer också minskad administration för alla och snabbare tilldelning av bistånd att följa av att flerårig programplanering införs även för övergångsstöd och stöd till kapacitetsuppbyggnad. Ytterligare förenklingar torde även följa av att en sektorbaserad strategi införs för tilldelning av bistånd inom de sektorer där relevanta villkor för detta har införts. Utöver att öka biståndets effektivitet och verkan skulle denna strategi kunna leda till att medlen används för färre projekt, vilket skulle minska den administrativa bördan förvaltningen av projekt och kontrakt. Om omständigheterna tillåter, skulle sektorstrategin även kunna inbegripa användning av budgetstöd, vilket också skulle minska den administrativa bördan jämfört med projektstöd. De närmare reglerna för den gemensamma övervakningen och ackrediteringsprocesserna kommer att tillhandahållas i separata genomförandebestämmelser. Dessa bestämmelser kommer att syfta till ytterligare förenkling av det gränsöverskridande samarbetet mellan kandidatländer och potentiella kandidatländer genom ytterligare anpassning av programplanering och genomförande till strukturfondernas strategi. Förenkling och flexibla förfaranden för genomförandet av den nya förordningen kommer att göra det möjligt att snabbare anta genomförandebestämmelser och betala ut stöd. Dessutom kommer översynen av budgetförordningen, i synnerhet den särskilda bestämmelsen för yttre åtgärder, att göra det lättare för det civila samhällets organisationer och små och medelstora företag att delta i finansieringen av program, t.ex. genom att förenkla regler, minska kostnaderna för deltagande och påskynda förfarandena för beviljande. Vid genomförandet av denna förordning kommer kommissionen att använda de förenklade förfaranden som fastställs i den nya budgetförordningen. Närmare förklaring av särskilda bestämmelser i förslaget Som helhet förutser det aktuella förslaget och kommande genomförandebestämmelser följande ändringar av instrumentets utformning och dess genomförandemetoder (utöver den förenkling som nämns ovan): 1. Tilldelningen av biståndet kommer att göras mer samstämmig, strategisk och resultatorienterad genom följande: · Politikområdena behandlas genom heltäckande, fleråriga landsstrategidokument (för flera mottagare) som avspeglar utvidgningsstrategins politiska prioriteter och för varje politikområde, täcker in all institutionsuppbyggnad, all efterlevnad av EU:s regelverk och alla investeringsåtgärder som krävs. Tillämpningsområdet kommer att grundas på en behovsbedömning och anpassas till landets omständigheter. · Förstärkning av (sam)finansieringen av överenskomna sektorstrategier som bidrar till de politiska målen, i motsats till enskilda projekt, vilket innebär en övergång från rent bidragsfinansierade projekt till en ökad andel projekt som får biståndsfinansiering genom stöd på sektornivå (inbegripet sektorsinriktat budgetstöd för utvalda politikområden som bygger på villkor för ett effektivt uppfyllande av målen). Stöd för efterlevnad av EU:s regelverk kommer också att finnas tillgängligt genom projektstöd eller andra genomförandemetoder, såsom särskilda finansieringsmekanismer, när det inte täcks av övergripande sektorstrategier. · Mer systematisk flerårig programplanering även för politiska mål som eftersträvas genom övergångsstöd och stöd till institutionsuppbyggnad (t.ex. reformer av den offentliga förvaltningen, rättssystemet osv.), som underbygger ett effektivt genomförande av tillhörande sektorstrategier och slutligen uppnående av tillhörande mål. · Mer direkt låta det finansiella biståndet villkoras av förbättrad styrning och växande egenansvar i mottagarländerna. Viss flexibilitet kommer att införas för att klara framväxande behov och ge incitament till förbättrade prestationer. 2. Tilldelningen av bistånd kommer att göras mer flexibel och bättre anpassad till behoven genom följande: · Odifferentierad tillgång till bistånd tillåts (oberoende av om det rör sig om ett kandidatland eller potentiellt kandidatland), fastän med olika tillämpningsområde och intensitet med hänsyn till behov, teknisk kapacitet och förvaltningskapacitet. Mottagarländernas behov skulle vara utgångspunkten för att fastställa sektorer/politikområden för bistånd. · Kommissionen eller det stödmottagande landet skulle tillämpa en mer progressiv, strategi i faser för förvaltning av det finansiella biståndet, med eller utan förhandskontroller från kommissionen beroende på landets status och utsikter med avseende på anslutning, sektor eller politikområde för biståndet samt administrativ, teknisk och administrativ kapacitet. Inrättandet av administrativa strukturer och förfaranden som avspeglar dem som måste finnas på plats efter anslutningen skulle som förberedelse inför anslutningen även fortsättningsvis vara målet inom berörda sektorer. · Upprätta en koppling mellan framsteg under olika förvaltningsfaser och politiska prioriteter, enligt modellen i lägesrapporterna, eftersträva riktmärken för förhandling eller resultat vid genomförandet av associationsavtalet. · Öka flexibiliteten mellan prioriteterna för en mer resultatorienterad utbetalning av stöd. Detta skulle tillåta att avsatta medel överförs mellan politikområden, med möjlighet att föra över medel från ett år till ett annat, om detta är tillåtet enligt den nya budgetförordningen. 3. Tilldelningen av bistånd kommer att göras effektivare och mer ändamålsenlig genom följande: · En fortsatt strävan efter att identifiera och använda innovativa finansieringsinstrument som skulle kunna ha en hävstångseffekt på privata medel samt en kartläggning av möjligheten att utnyttja synergier med innovativa finansieringsinstrument som utvecklats för den inre politiken, på grundval av en samordnad strategi och samordnade bestämmelser för utnyttjande av EU-budgeten för sådana instrument. · Som en del i övergången mot en högre grad av bistånd på sektorsnivå skulle ett ökat samarbete med andra givare och internationella och andra finansieringsinstitutioner på strategisk nivå kunna genomföras, med överenskommelser om politiska prioriteter och en tydligare arbetsfördelning. · Fortsatt stöd till regionala program och projekt som ger mervärde genom att främja kunskaps- och erfarenhetsutbyte, politisk harmonisering, överenskommelser om gemensamma prioriteter och uppbyggnad av ömsesidigt förtroende. Regionala program har dessutom potential att effektivisera politiken, t.ex. på områdena transport, energi, miljö, klimatförändring, statistik, kampen mot organiserad brottslighet och migrationsfrågor. · Rationalisering av bestämmelserna för upphandling av bistånd till partnersamverkan och införande av mekanismer för att säkerställa att väl lämpade experter rekryteras, samtidigt som en ny möjlighet tillkommer att ta medel från en särskild finansieringsmekanism för att tillgodose behoven i takt med att de uppkommer. Delegerade akter Då de skönsmässiga politiska besluten om ansökarländernas status fattas på en annan nivå, föreslås det att ändringar görs i förteckningen över mottagarländer i bilagan till förordningen så att det framgår att sådana beslut ska antas genom en delegerad akt i enlighet med artikel 290 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, eftersom sådana ändringar faktiskt inte påverkar någon väsentligt del av förordningen. Det föreslås också att kommissionen ska ges delegerade befogenheter att anta närmare bestämmelser om fastställande av enhetliga villkor för genomförande av förslaget till förordning, särskilt i fråga om administrativa strukturer och förfaranden. Sådana bestämmelser är nödvändiga som komplement till de allmänna bestämmelser och förfaranden som fastställs genom den gemensamma genomförandeförordningen. Dessa bör ta hänsyn till de erfarenheter som vunnits vid förvaltningen och genomförandet av tidigare föranslutningsstöd och anpassas till utvecklingen i mottagarländerna. 2011/0404 (COD) Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING om inrättande av ett instrument för stöd inför anslutningen EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 212.2, med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten, med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande[9], med beaktande av Regionkommitténs yttrande[10], i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet, och av följande skäl: (1) I meddelandet från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén och regionkommittén En budget för Europa 2020[11] fastställer kommissionen budgetramen för unionens instrument för yttre åtgärder och instrumentet för stöd inför anslutningen. (2) Eftersom rådets förordning (EG) nr 1085/2006 om upprättande av ett instrument för stöd inför anslutningen[12] löper ut den 31 december 2013, samt för att göra unionens yttre åtgärder mer effektiva, bör en ram för planering och utbetalning av externt bistånd bibehållas för 2014–2020. Unionens utvidgningspolitik bör även i fortsättningen stödjas genom ett särskilt finansieringsinstrument. Instrumentet för stöd inför anslutningen bör därför förnyas. (3) I artikel 49 i fördraget om Europeiska unionen anges det att varje europeisk stat som stödjer värderingarna om människans värdighet, frihet, demokrati, jämlikhet, rättsstaten och respekt för de mänskliga rättigheterna får ansöka om att bli medlem av unionen. (4) En europeisk stat som har ansökt om det kan bli medlem av unionen först när den har bekräftat att den uppfyller de kriterier för medlemskap som fastställdes vid Europeiska rådets möte i Köpenhamn i juni 1993. Dessa kriterier gäller stabila institutioner som garanterar demokrati, rättsstatsprincipen, respekt för mänskliga rättigheter och respekt för och skydd av minoriteter, en tillräckligt väl utvecklad ekonomi för att klara den inre marknadens konkurrenstryck och kapacitet inte bara att utnyttja rättigheterna utan även axla skyldigheterna enligt fördragen. (5) Anslutningsprocessen bygger på objektiva kriterier och tillämpning av principen om lika behandling av alla ansökarländer. Framstegen mot anslutning beror på ansökarlandets kapacitet att genomföra nödvändiga reformer för att anpassa sina politiska, institutionella och ekonomiska system, sitt rättssystem och sitt förvaltningssystem till unionens bestämmelser, standarder, politik och praxis. (6) Europeiska rådet har beviljat statusen kandidatland till Island, Montenegro, f.d. jugoslaviska republiken Makedonien och Turkiet. Rådet har bekräftat det europeiska perspektivet för Albanien, Bosnien och Hercegovina och Serbien samt för Kosovo[13], vilka betraktas som potentiella kandidatländer. (7) Finansiellt bistånd enligt denna förordning bör beviljas både kandidatländer och potentiella kandidatländer (mottagarländer) som finns upptagna i bilagan till denna förordning, oaktat deras status. (8) Bistånd enligt denna förordning bör tillhandahållas i enlighet med den ram för utvidgningspolitiken som definierats av unionen för varje mottagarland och avspeglas i kommissionens årliga utvidgningspaket, vilket inbegriper lägesrapporterna och utvidgningsstrategin, i stabiliserings- och associationsavtalen och i de europeiska partnerskapen eller anslutningspartnerskapen. Biståndet ska i huvudsak inriktas på ett begränsat antal politikområden som hjälper mottagarländerna att stärka de demokratiska institutionerna och rättstaten, reformera rättslig och offentlig förvaltning, främja respekten för de grundläggande rättigheterna, jämställdhet mellan könen och icke-diskriminering. Det ska också stärka ländernas ekonomiska och sociala utveckling samt stödja en agenda för smart och hållbar tillväxt för alla i linje med Europa 2020-strategin och en gradvis anpassning till Köpenhamnskriterierna. Samstämmigheten mellan det finansiella biståndet och de övergripande framstegen i genomförandet av föranslutningsstrategin bör förstärkas. (9) Kandidatländer och potentiella kandidatländer behöver vara bättre förberedda på att anta globala utmaningar såsom hållbar utveckling och klimatförändringar och att anpassa sig till unionens insatser för att hantera dessa problem. EU-stödet enligt denna förordning bör också bidra till målet att höja den klimatrelaterade delen av unionens budget till minst 20 %. (10) Kommissionen och medlemsstaterna bör se till att deras bistånd uppfyller kraven på efterlevnad, samordning och komplementaritet, särskilt genom regelbundna samråd och täta utbyten av information under biståndscykelns olika faser. (11) För att säkerställa samstämmighet mellan anslutningsprocessen och det ekonomiska och tekniska bistånd som ges enligt denna förordning och uppnå målen för anslutningsagendan, bör en gemensam strategisk ram för användning av instrumentet för stöd inför anslutningen fastställas av kommissionen. Ramen bör bland annat definiera en förteckning över viktiga åtgärder som kan stödjas enligt denna förordning och kriterierna för tilldelning av anslag. Den gemensamma strategiska ramen bör utgöra referensramen för ett eller flera länders strategidokument. (12) Målen för stödet bör definieras i vägledande strategidokument för enskilda respektive flera länder som i partnerskap med mottagarländerna utarbetas av kommissionen för den tillämpliga fleråriga unionsbudgetramens löptid, med utgångspunkt i deras särskilda behov och utvidgningsagendor. Strategidokumenten bör identifiera politikområdena för stöd och, utan att det påverkar budgetmyndighetens privilegier, fastställa de vägledande tilldelningarna av anslag per politikområde per år, inbegripet en uppskattning av de klimatrelaterade utgifterna. Tillräcklig flexibilitet bör byggas in för att klara framväxande behov och ge incitament till att förbättra resultaten. Strategidokumenten bör säkra samstämmighet och överensstämmelse med mottagarländernas ansträngningar såsom dessa avspeglas i deras nationella budgetar och bör ta hänsyn till stöd från andra givare. För att ta hänsyn till inre och yttre utveckling bör de fleråriga vägledande strategidokument ses över såsom är lämpligt. (13) Det ligger i unionens intresse att bistå mottagarländer i deras ansträngningar att reformera sina system för anpassning till EU. Eftersom målen för denna förordning inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna och de därför bättre kan uppnås på unionsnivå, kan gemenskapen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördraget om Europeiska unionen. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går detta direktiv inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå dessa mål. (14) För att denna förordning skyndsamt ska kunna avspegla resultaten av politiska beslut som fattas av rådet, bör befogenheten att anta akter i enligt med artikel 290 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt delegeras till kommissionen avseende ändringar av förteckningen över mottagarländer i bilagan till denna förordning. (15) I Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr …/…[14] av den … (nedan kallad gemensamma genomförandeförordningen) fastställs gemensamma bestämmelser och förfaranden för genomförande av unionens instrument för yttre åtgärder, men även befogenheter att anta närmare bestämmelser om enhetliga villkor för genomförande av denna förordning i fråga om administrativa strukturer och förfaranden bör delegeras till kommissionen. Sådana bestämmelser bör ta hänsyn till de lärdomar som dragits av förvaltningen och genomförandet av tidigare föranslutningsstöd och anpassas till hur situationen utvecklas i mottagarländerna. (16) Med avseende på dessa delegerade akter är det av särskild betydelse att kommissionen genomför lämpliga samråd under sitt förberedande arbete, inklusive på expertnivå. Kommissionen bör, då den förbereder och utarbetar delegerade akter, dessutom se till att relevanta handlingar översänds samtidigt till Europaparlamentet och rådet och att detta sker så snabbt som möjligt och på lämpligt sätt. (17) Biståndet bör även i fortsättningen använda de strukturer och instrument som har bevisat sitt värde under föranslutningsprocessen. Övergången från kommissionens direkta förvaltning av föranslutningsmedel till decentraliserad förvaltning som delegerats till mottagarländerna bör ske stegvis och i linje med varje mottagarlands kapacitet. (18) Genomförandebefogenheter avseende den gemensamma strategiska ramen och strategidokumenten för instrumentet för stöd inför anslutningen bör utövas i enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 182/2011 om fastställande av allmänna regler och principer för medlemsstaternas kontroll av kommissionens utövande av sina genomförandebefogenheter[15]. Med beaktande av dessa genomförandeakters karaktär, särskilt deras policyinriktning eller deras ekonomiska konsekvenser, bör granskningsförfarandet i princip tillämpas vid antagandet av dem, utom när det gäller finansiellt småskaliga tekniska genomförandeåtgärder. (19) De kommittéer som inrättas enligt denna förordning bör även ha behörighet när det gäller akter som rör genomförandet av det tidigare instrumentet för stöd inför anslutningen samt för genomförandet av finansiellt bistånd till den turkcypriotiska befolkningsgruppen. (20) Om ett mottagarland bryter mot de principer som ligger till grund för unionen, inte respekterar de åtaganden som ingår i aktuella överenskommelser som ingåtts med EU eller gör otillräckliga framsteg med avseende på anslutningskriterierna bör rådet, efter förslag från kommissionen, vidta lämpliga åtgärder för att åtgärda situationen. (21) Med tanke på mål och tillämpningsområde för det bistånd som tillhandahålls enligt denna förordning bör Europeiska ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén rådfrågas innan förordningen antas. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. AVDELNING I ALLMÄNNA BESTÄMMELSER Artikel 1 Övergripande mål Instrumentet för stöd inför anslutningen (nedan kallat föranslutningsinstrumentet) syftar till att stödja kandidatländer och potentiella kandidatländer (”mottagarländerna”) som förtecknas i bilagan i deras genomförande av politiska, institutionella, rättsliga, administrativa, sociala och ekonomiska reformer som krävs för att närma länderna till unionens värderingar och stegvis till unionens bestämmelser, standarder, politik och praxis, med ett medlemskap i unionen som mål. Artikel 2 Särskilda mål 1. Bistånd enligt denna förordning ska eftersträva följande särskilda mål enligt varje mottagarlands behov och egen utvidgningsagenda. (a) Stöd för politiska reformer, bland annat (i) stärkande av de demokratiska institutionerna och rättsstaten, inklusive genomförande, (ii) främjande av och skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, ökad respekt för minoriteters rättigheter, främjande av jämställdhet, icke-diskriminering, pressfrihet och främjande av goda grannskapsrelationer, (iii) bekämpningen av korruption och organiserad brottslighet, (iv) offentlig förvaltning och god samhällsstyrning, (v) utvecklingen av det civila samhället och social dialog, (vi) försoning, förtroendeskapande åtgärder och återuppbyggnad. (b) Stöd för ekonomisk, social och territoriell utveckling och reform i syfte att uppnå en smart och hållbar tillväxt för alla, bland annat genom (i) uppnående av unionens standarder för ekonomi och ekonomisk styrning, (ii) de ekonomiska reformer som krävs för att klara konkurrenstrycket och marknadskrafterna i unionen, parallellt med en strävan mot ekonomiska, sociala och miljörelaterade mål, (iii) främjande av sysselsättning och utveckling av mänskligt kapital, (iv) social och ekonomisk delaktighet, särskilt för minoriteter och sårbara befolkningsgrupper, (v) utveckling av fysiskt kapital, förbättring av förbindelserna med unionen och regionala nätverk. (c) Stärka mottagarländernas förmåga att uppfylla de skyldigheter ett medlemskap medför genom stöd till en gradvis anpassning till och antagande, genomförande och verkställighet av EU:s regelverk och unionens fonder och politik för struktur, sammanhållning och jordbruks- och landsbygdsutveckling. (d) Regional integration och territoriellt samarbete som involverar mottagarländerna, medlemsstaterna och, i tillämpliga fall, tredjeländer inom tillämpningsområdet för förordning (EU) nr [...] om inrättande av ett Europeiskt grannskaps- och partnerskapsinstrument[16]. 2. Framsteg i arbetet med att uppnå de särskilda målen enligt punkt 1 ska bedömas med indikatorer som omfattar bland annat – framsteg på områdena demokrati, rättstatsprincipen, respekten för mänskliga rättigheter, grundläggande friheter, rättssystemet och administrativ kapacitet, – framsteg i fråga om ekonomiska reformer, sunda och effektiva strategier för ekonomisk och social utveckling, framsteg i arbetet med smart och hållbar utveckling för alla, också genom offentliga investeringar som stöds genom föranslutningsinstrumentet, – den lagstiftning som är anpassad till EU:s regelverk; framsteg i fråga om EU-relaterade institutionella reformer, inbegripet den övergång till decentraliserad förvaltning av biståndet som föreskrivs i denna förordning, – regionala och territoriella samarbetsinitiativs relevans samt utvecklingen av handelsflöden. Indikatorerna ska användas för att på lämpligt sätt övervaka, utvärdera och se över resultaten. Artikel 3 Politikområden 1. Bistånd enligt denna förordning ska huvudsakligen gälla följande politikområden: (a) Övergångsprocessen mot unionsmedlemskap och kapacitetsuppbyggnad. (b) Regional utveckling. (c) Sysselsättning, socialpolitik och utveckling av mänskliga resurser. (d) Jordbruk och landsbygdens utveckling. (e) Regionalt och territoriellt samarbete. 2. Bistånd inom de politikområden som avses i punkt 1 ska stödja mottagarländerna med att uppnå de allmänna och särskilda mål som fastställs i artiklarna 1 och 2. 3. Bistånd inom de politikområden som aves i punkt 1 b–d får bland annat inbegripa finansiering av den typ av åtgärder som avses i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) XXXX/201X av den DD MM ÅÅÅÅ om särskilda bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, målet Investering för tillväxt och arbetstillfällen[17], Europaparlamentets och rådets förordning (EU) XXXX/201X av den DD MM ÅÅÅÅ om Sammanhållningsfonden[18], Europaparlamentets och rådets förordning av den DD MM ÅÅÅÅ om Europeiska socialfonden[19], Europaparlamentets och rådets förordning (EU) XXXX/201X av den DD MM ÅÅÅÅ om särskilda bestämmelser för stöd från Europeiska regionala utvecklingsfonden till målet Europeiskt territoriellt samarbete[20] och Europaparlamentets och rådets förordning (EU) XXXX av den DD MM ÅÅÅÅ om stöd för landsbygdsutvecklingen från de europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (EJFLU)[21]. 4. Bistånd inom det politikområde som avses i punkt 1 e kan särskilt finansiera såväl åtgärder som omfattar flera länder eller är horisontella som gränsöverskridande, transnationella och interregionala åtgärder. Artikel 4 Förenlighet, samstämmighet och komplementaritet 1. Finansiellt bistånd enligt denna förordning ska vara förenligt med unionens politik. Det ska vara förenligt med de avtal som ingåtts av unionen med mottagarländerna och respektera åtaganden enligt de multilaterala avtal i vilka unionen är en part. 2. Kommissionen, medlemsstaterna och Europeiska investeringsbanken ska säkerställa samstämmigheten mellan det bistånd som tillhandahålls enligt denna förordning och annat bistånd som tillhandahålls av unionen, medlemsstaterna och Europeiska investeringsbanken. 3. Kommissionen och medlemsstaterna ska sörja för samordning av sina respektive stödprogram för ett effektivare och bättre fungerande genomförande av biståndet och förhindra dubbelfinansiering, i linje med de fastställda riktlinjerna för förstärkt operativ samordning inom det yttre biståndet och harmoniseringen av politik och förfaranden. Samordningen ska innefatta regelbundna samråd och ett tätt informationsutbyte under biståndscykelns olika faser, särskilt på fältet, samt vara ett centralt led i medlemsstaternas och unionens programplaneringsprocesser. 4. För ett effektivare och bättre fungerande genomförande av biståndet och för att förhindra dubbelfinansiering kommer kommissionen i samverkan med medlemsstaterna att vidta nödvändiga åtgärder för att sörja för bättre samordning och komplementaritet i lämplig form med multilaterala och regionala organisationer och enheter, såsom internationella finansinstitut och organ, fonder och program inom Förenta nationerna, samt givare utanför unionen. 5. I samband med planeringen, genomförandet och övervakningen av bistånd som tilldelas enligt denna förordning ska kommissionen i princip verka i partnerskap med mottagarländerna. Partnerskapet ska i tillämpliga fall inbegripa behöriga nationella, regionala och lokala myndigheter, näringslivets och arbetsmarknadens organisationer, det civila samhället och icke-statliga aktörer. AVDELNING II STRATEGISK PLANERING Artikel 5 En gemensam strategisk ram för föranslutningsinstrumentet 1. Kommissionen ska inrätta en gemensam strategisk ram för föranslutningsinstrumentet. Den gemensamma strategiska ramen för föranslutningsinstrumentet ska överföra de utvidgningspolitiska prioriteterna till viktiga åtgärder som kan få stöd enligt denna förordning. 2. Den gemensamma strategiska ramen för föranslutningsinstrumentet ska bland annat inbegripa (a) de kriterier som ska användas för tilldelning av anslag till mottagarländerna samt till territoriella samarbetsåtgärder och samarbetsåtgärder som omfattar flera länder, (b) de typer av åtgärder som kan finansieras av instrumentet för stöd inför anslutningen, (c) de gemensamma riktlinjerna för förvaltning och genomförande av instrumentet för stöd inför anslutningen. 3. Kommissionen ska godkänna den gemensamma strategiska ramen för föranslutningsinstrumentet och eventuella revideringar av denna i enlighet med det granskningsförfaranden som fastställs i artikel 15.3 i den gemensamma genomförandeförordningen. Artikel 6 Strategidokument 1. Bistånd enligt denna förordning ska tillhandahållas på grundval av strategidokument (nedan kallade strategidokument) för ett eller flera länder som fastställs av kommissionen i partnerskap med det berörda mottagarlandet eller de berörda mottagarländerna för hela den tid som unionens fleråriga finansiella ram gäller. 2. Strategidokumenten ska ange den lämpliga sammansättningen av politikområden, enligt definitionen i artikel 3, som kommer att få finansiellt bistånd enligt denna förordning och avspegla behov och prioriteter, i enlighet med de mål som avses i artikel 2, i den gemensamma strategiska ram för föranslutningsinstrumentet som avses i artikel 5 och, i tillämpliga fall, med nationella strategier. 3. Strategidokumenten ska innefatta den vägledande tilldelningen av unionsmedel till respektive politikområde fördelade per år i enlighet med kriterierna i den gemensamma strategiska ram för föranslutningsinstrumentet som avses i artikel 5. Den vägledande tilldelningen av medel ska ta vederbörlig hänsyn till mottagarländernas behov, absorptionskapacitet och förvaltningskapacitet. Den ska också medge hantering av framväxande behov och innefatta incitament till att förbättra mottagarländernas resultat i förhållande till de mål som fastställs i de fleråriga vägledande strategierna. 4. Strategidokumenten ska ses över i halvtid och i tillämpliga fall revideras. På kommissionens initiativ får de revideras när som helst . 5. Kommissionen ska anta strategidokumenten och eventuella revideringar av dessa i enlighet med det granskningsförfarande som fastställs i artikel 15.3 i den gemensamma genomförandeförordningen. AVDELNING III GENOMFÖRANDE Artikel 7 Allmän ram Unionsbiståndet enligt denna förordning ska genomföras genom de program och åtgärder som avses i artiklarna 2 och 3 i den gemensamma genomförandeförordningen och i enlighet med särskilda bestämmelser som fastställer enhetliga villkor för genomförande av denna förordning, särskilt när det gäller strukturer och förfaranden för förvaltning, som kommissionen ska anta i enlighet med artiklarna 10 och 11 i denna förordning. Genomförandet ska som regel ske i form av årliga eller fleråriga program för ett eller flera länder som fastställs i enlighet med de strategidokument som avses i artikel 6 och utarbetas av mottagarländerna och/eller kommissionen, efter vad som är tillämpligt. Artikel 8 Ram och tilläggsavtal 1. Kommissionen och mottagarländerna ska ingå ramavtal om genomförandet av stöd. 2. Vid behov får tilläggsavtal om genomförandet av stöd ingås av kommissionen och mottagarlandet eller dess myndigheter med ansvar för genomförandet. Artikel 9 Instrumentövergripande bestämmelser 1. Under vederbörligen motiverade förhållanden och för att säkerställa att finansieringen från unionen blir samstämmig och effektiv, eller för att främja regionalt samarbete, får kommissionen besluta att utvidga stödberättigandet för program och åtgärder som avses i artikel 7 till länder, territorier och regioner som annars inte skulle vara berättigade till stöd enligt artikel 1, om programmet eller åtgärden som ska genomföras är av global, regional eller gränsöverskridande karaktär. 2. Europeiska regionala utvecklingsfonden ska bidra till de program eller åtgärder som fastställs enligt denna förordning för gränsöverskridande samarbete mellan mottagarländer och medlemsstater. Beloppet för bidraget från Europeiska utvecklingsfonden ska fastställas i enlighet med artikel 4 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr […] om särskilda bestämmelser för stöd från Europeiska regionala utvecklingsfonden till målet Europeiskt territoriellt samarbete. Bestämmelserna i denna förordning ska gälla för användningen av detta bidrag. 3. I tillämpliga fall kan föranslutningsinstrumentet bidra till transnationella och interregionala samarbetsprogram eller åtgärder som inrättas och genomförs enligt bestämmelserna i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr xxx [om särskilda bestämmelser för stöd från Europeiska regionala utvecklingsfonden till målet Europeiskt territoriellt samarbete] i vilket länder som mottar stöd från föranslutningsinstrumentet deltar. 4. I tillämpliga fall kan föranslutningsinstrumentet bidra till gränsöverskridande samarbetsprogram eller åtgärder som inrättas och genomförs enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr … av den … om fastställande av allmänna bestämmelser för inrättande av ett europeiskt grannskaps- och partnerskapsinstrumentet och i vilket länder som mottar stöd från föranslutningsinstrumentet deltar. AVDELNING IV SLUTBESTÄMMELSER Artikel 10 Delegering av befogenheter till kommission Kommissionen ska ges befogenhet att anta delegerade akter enligt artikel 11 för att ändra bilagan till denna förordning och komplettera den gemensamma genomförandeförordningen med särskilda bestämmelser om inrättande av enhetliga villkor för genomförandet av denna förordning. Artikel 11 Utövande av de befogenheter som delegerats till kommissionen 1. Kommissionen kan ges befogenhet att anta delegerade akter med förbehåll för de villkor som anges i denna artikel. 2. Befogenheten ska ges till kommissionen för den period som denna förordning är tillämplig. 3. Delegeringen av befogenhet får när som helst återkallas av Europaparlamentet eller rådet. Ett beslut om återkallelse innebär att delegeringen av den befogenhet som anges i beslutet upphör att gälla. Beslutet får verkan dagen efter det att det offentliggörs i Europeiska unionens officiella tidning, eller vid ett senare i beslutet angivet datum. Det påverkar inte giltigheten av delegerade akter som redan har trätt i kraft. 4. Så snart kommissionen antar en delegerad akt ska den samtidigt delge Europaparlamentet och rådet denna. 5. En delegerad akt ska träda i kraft endast om varken Europaparlamentet eller rådet har gjort invändningar mot den delegerade akten inom en period av två månader från den dag då akten delgavs Europaparlamentet och rådet, eller om både Europaparlamentet och rådet, före utgången av den perioden, har underrättat kommissionen om att de inte kommer att invända. Denna period ska förlängas med två månader på Europaparlamentets eller rådets initiativ. Artikel 12 Behörig kommitté 1. Kommissionen ska biträdas av IPA-kommittén. Denna ska vara en kommitté i den mening som avses i förordning (EU) nr 182/2011. 2. För program som gäller de politikområden som avses i punkterna b och c i artikel 3 och som genomförs indirekt av mottagarländerna ska kommissionen bistås av den samordningskommitté för fonderna som avses i artikel 143 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr [….] om fastställande av allmänna bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling och Europeiska havs- och fiskerifonden som omfattas av den gemensamma strategiska ramen, om allmänna bestämmelser Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden och Sammanhållningsfonden samt o upphävande av förordning (EG) nr 1083/2006[22]. För program som gäller de politikområden som avses i punkt d i artikel 3 och som genomförs indirekt av mottagarländerna ska kommissionen bistås av den kommitté för landsbygdens utveckling som avses i artikel 91 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr [….] om stöd för landsbygdsutveckling från Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (EJFLU)[23]. I dessa fall ska IPA-kommittén underrättas utan dröjsmål om yttrandet som avges av den andra kommittén eller de andra kommittéerna. 3. De kommittéer som avses i punkterna 1 och 2 ska vara behöriga för rättsakter och åtaganden enligt förordning (EG) nr 1085/2006 av den 17 juli 2006 om inrättande av ett instrument för stöd inför anslutningen[24]. IPA-kommittén ska dessutom vara behörig för genomförande av artikel 3 i förordning (EG) nr 389/2006 av den 27 februari 2006 om införande av en stödordning för att stimulera den ekonomiska utvecklingen inom den turkcypriotiska befolkningsgruppen och om ändring av förordning (EG) nr 2667/2000 om Europeiska byrån för återuppbyggnad[25]. Artikel 13 Tillfälligt upphävande av unionens stöd Utan att det påverkar tillämpningen av bestämmelser om tillfälligt upphävande av stödet som fastställs i avtal om partnerskap och samarbete med partnerländerna eller partnerregionerna, ska unionen, om ett mottagarland underlåter att respektera principerna om demokrati, rättsstaten och mänskliga rättigheter och minoriteters rättigheter samt de grundläggande friheterna, eller de åtaganden som ingår i berörda överenskommelser som ingåtts med EU, eller om framstegen i riktning mot uppfyllande av kriterierna för anslutning är otillräckliga, uppmana mottagarlandet att hålla samråd i syfte att finna en lösning som är godtagbar för bägge parter, utom i särskilt brådskande fall. Om samrådet med mottagarlandet inte leder till en lösning som är godtagbar för bägge parter, eller om samråd vägras eller i särskilt brådskande fall, får rådet vidta lämpliga åtgärder i enlighet med artikel 215.1 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, vilka kan omfatta tillfälligt upphävande, helt eller delvis, av unionens stöd. Europaparlamentet ska omedelbart och till fullo underrättas om alla beslut som fattas i detta avseende. Artikel 14 Slutligt referensbelopp (1) Det finansiella referensbeloppet för genomförandet av denna förordning ska vara 14 110 100 000 euro (löpande priser) för perioden 2014–2020. Upp till 3 procent av det finansiella referensbeloppet ska avsättas för gränsöverskridande samarbetsprogram mellan mottagarländer och EU-medlemsstater. (2) De årliga anslagen ska godkännas av budgetmyndigheten inom unionens fleråriga budgetram. (3) Såsom anges i artikel 13.2 i förordningen om Erasmus för alla, ska ett preliminärt totalt belopp på 1 812 100 000 euro från de olika instrumenten för yttre förbindelser (instrumentet för utvecklingssamarbete, det europeiska grannskapsinstrumentet, instrumentet för stöd inför anslutningen, partnerskapsinstrumentet samt Europeiska utvecklingsfonden) för att främja den internationella dimensionen inom den högre utbildningen, anslås till insatser inom rörlighet i utbildningssyfte till eller från tredjeländer och till samarbete och politisk dialog med myndigheter/institutioner/organisationer från dessa länder. Bestämmelserna i förordningen om Erasmus för alla ska gälla för användningen av dessa medel. Medlen kommer att bli tillgängliga endast på grundval av två fleråriga anslag för de fyra första åren respektive de tre återstående åren. Denna finansiering kommer att återspeglas i den fleråriga vägledande programplaneringen för dessa instrument, i linje med fastställda behov och prioriteringar hos länderna i fråga. Anslagen kan ses över om betydande oförutsedda omständigheter eller betydande förändringar i de politiska förutsättningarna skulle komma att påverka EU:s utrikespolitiska prioriteringar. Artikel 15 Ikraftträdande Denna förordning träder i kraft den tredje dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning. Den ska tillämpas från och med den 1 januari 2014. Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämpliga i alla medlemsstater. Utfärdad i Bryssel, På Europaparlamentets vägnar På rådets vägnar Ordförande Ordförande BILAGA – Albanien – Bosnien och Hercegovina – Island – Kosovo* – Montenegro – Serbien – Turkiet – f.d. jugoslaviska republiken Makedonien *Enligt FN:s säkerhetsråds resolution 1244/1999. FINANSIERINGSÖVERSIKT FÖR RÄTTSAKT 1. GRUNDLÄGGANDE UPPGIFTER OM FÖRSLAGET ELLER INITIATIVET 1.1. Förslagets eller initiativets beteckning 1.2. Berörda politikområden i den verksamhetsbaserade förvaltningen och budgeteringen 1.3. Typ av förslag eller initiativ 1.4. Mål 1.5. Motivering till förslaget eller initiativet 1.6. Tid under vilken åtgärden kommer att pågå respektive påverka resursanvändningen 1.7. Planerad metod för genomförandet 2. FÖRVALTNING 2.1. Bestämmelser om uppföljning och rapportering 2.2. Förvaltnings- och kontrollsystem 2.3. Åtgärder för att förebygga bedrägeri och oegentligheter/oriktigheter 3. BERÄKNADE BUDGETKONSEKVENSER AV FÖRSLAGET ELLER INITIATIVET 3.1. Berörda rubriker i den fleråriga budgetramen och budgetrubriker i den årliga budgetens utgiftsdel 3.2. Beräknad inverkan på utgifterna 3.2.1. Sammanfattning av den beräknade inverkan på utgifterna 3.2.2. Beräknad inverkan på driftsanslagen 3.2.3. Beräknad inverkan på de administrativa anslagen 3.2.4. Förenlighet med den gällande fleråriga budgetramen 3.2.5. Bidrag från tredje part 3.3. Beräknad inverkan på inkomsterna FINANSIERINGSÖVERSIKT FÖR RÄTTSAKT 1. GRUNDLÄGGANDE UPPGIFTER OM FÖRSLAGET ELLER INITIATIVET 1.1. Förslagets eller initiativets beteckning Instrument för stöd inför anslutningen (föranslutningsinstrumentet) 1.2. Berörda politikområden i den verksamhetsbaserade förvaltningen och budgeteringen[26] Utvidgning 1.3. Typ av förslag eller initiativ x Ny åtgärd ¨ Ny åtgärd efter ett pilotprojekt/en förberedande åtgärd[27] ¨ Befintlig åtgärd vars genomförande förlängs i tiden ¨ Tidigare åtgärd som omformas till eller ersätts av en ny 1.4. Mål 1.4.1. Fleråriga strategiska mål för kommissionen som förslaget eller initiativet är avsett att bidra till Det allmänna målet för utvidgningspolitiken är att genomföra artikel 49 i fördraget om Europeiska unionen, vilken ger ett europeiskt perspektiv på alla europeiska länder som respekterar EU:s grundläggande värderingar och har förbundit sig att främja dem. Utvidgningspolitiken främjar stabilitet, säkerhet och välstånd i Europa och ökar EU:s betydelse på den internationella arenan. Utvidgningen bidrar till att befästa demokratin och rättsstatsprincipen i Europa. Den ökar de ekonomiska möjligheterna och EU:s vikt när det gäller att möta globala utmaningar som klimatförändringarna, konkurrenskraften samt regleringen och övervakningen av finansmarknaderna och bidrar till att mobilisera för den gemensamma satsningen på att uppnå målen för Europa 2020. Anslutningsprocessen sporrar till politiska och ekonomiska reformer. En närmare integration genom utvidgningsprocessen hjälper EU att uppnå sina mål på flera områden som är avgörande för de sociala och ekonomiska reformerna för smart och hållbar tillväxt för alla, t.ex. energi, transport, miljöskydd, motståndskraft mot katastrofer och insatser för att bemöta klimatförändringen. Nya ansökningar är bevis på EU:s dragningskraft och dess roll för att främja stabilitet, säkerhet och välstånd. EU:s utvidgningspolitik möjliggör en varsamt styrd process där kandidatländer och potentiella kandidatländer närmar sig EU i en takt som motsvarar tempot deras politiska och ekonomiska reformer och deras förmåga att påta sig de rättigheter och skyldigheter som följer av ett medlemskap enligt Köpenhamnskriterierna. På västra Balkan är regionalt samarbete fortfarande av största vikt och utgör ett centralt inslag i stabiliserings- och associeringsprocessen. När rådet har beslutat att inleda anslutningsförhandlingar med ett ansökarland, avspeglas landets framsteg i fråga om efterlevnaden av Europeiska standarder i de kapitel av EU:s regelverk som öppnas och stängs. Under de senaste fem åren har det utvidgade EU visat sin förmåga till samarbete för att ta itu med de svåra problem som unionen står inför. Under denna period har reformframstegen i utvidgningsländerna gjort att de kunnat gå framåt genom de olika etapperna i anslutningsprocessen. EU:s utvidgningsprocess går framåt i en takt som främst avgörs av förmågan hos de länder som eftersträvar ett medlemskap att påta sig de skyldigheter som följer av medlemskapet. Detta förutsätter hållbara reformer liksom anpassningar av lagstiftningen och institutionerna som är trovärdiga och övertygande. Eftersom de berörda länderna uppfyller de normer som ställts upp, bland annat rörande demokrati, rättsstaten och de grundläggande rättigheterna och friheterna, har EU åtagit sig att samarbeta med dem för att gå framåt till nästa steg i processen. Ett enda, integrerat föranslutningsinstrument föreslås som finansiell hörnsten för utvidgningsstrategin. Det ska omfatta alla dimensioner av den inre politiken och de tematiska frågorna. Syftet är att kandidatländer och potentiella kandidatländer ska vara redo inför en eventuell anslutning. Tonvikten kommer att läggas vid en god samhällsstyrning, förvaltningskapacitet, socioekonomisk utveckling, regionalt samarbete, antagande och genomförande av EU:s regelverk och förberedelse för att förvalta den inre politiken vid anslutningen. Föranslutningsinstrumentet kommer att genomföras via nationella program eller program med flera stödmottagare som överenskommits med stödmottagarna och kommer även att avspegla strukturfonderna, sammanhållningsfonden och Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (EJFLU), inbegripet en ändring av deras inriktning till att leverera kollektiva nyttigheter. Dessutom kommer politiska instrument och instrument relaterade till finanskrisen (makrofinansiellt bistånd, stabilitetsinstrumentet) att även fortsättningsvis att finnas tillgängliga för användning i utvidgningsländer vid behov. 1.4.2. Särskilda mål eller verksamheter inom den verksamhetsbudgeterade förvaltningen och budgeteringen som berörs Specifikt mål nr… (a) Stöd till politiska reformer (b) Stöd till ekonomisk, social och territoriell utveckling samt reformer med målet att uppnå en hållbar och smart tillväxt för alla. (c) En ökning av mottagarländernas förmåga att axla de skyldigheter som ett medlemskap medför genom stöd till en gradvis anpassning till och antagande, genomförande och verkställighet av EU:s regelverk, inbegripet förberedelser för genomförande och förvaltning av EU:s strukturfonder, Sammanhållningsfonden och jordbrukets fond för landsbygdsutveckling. (d) Regional integration och territoriellt samarbete. Berörda verksamheter enligt den verksamhetsbaserade förvaltningen och budgeteringen 04.06 Instrumentet för stöd inför anslutningen – Utveckling av mänskliga resurser 05.05 Föranslutningsåtgärder inom jordbruk och landsbygdsutveckling 13.05 Föranslutningsverksamhet med anknytning till strukturpolitiken 22.02 Utvidgningsprocess och utvidgningsstrategi 22.04.02 Informations- och kommunikationsprogram för icke-medlemsländer 1.4.3. Verkan eller resultat som förväntas Beskriv den verkan som förslaget eller initiativet förväntas få på de mottagare eller den del av befolkningen som berörs. Även det nya föranslutningsinstrumentet skulle vara inriktat på att bedriva den utvidgningspolitik som är en av kärnprioriteterna bland EU:s yttre åtgärder och därmed bidra till att främja stabilitet, säkerhet och välstånd i Europa. Det nya instrumentet kommer att bidra till det allmänna målet att stödja kandidatländer och potentiella kandidatländer med deras förberedelser inför EU-medlemskapet och bistå med den progressiva anpassningen av deras nationella system/ekonomier till Europeiska unionens standarder och politik, i enlighet med ländernas specifika behov och anpassat till deras egen utvidgningsagenda. När det gäller resultat och verkningar som ska uppnås, kommer det nya instrumentet att ta upp i) utvecklingsklyftan/utmaningarna i mottagarländerna, ii) den begränsade kapaciteten att hantera dessa med egna resurser och de svaga offentliga institutionerna och/eller den svaga förvaltningskapaciteten i mottagarländerna och iii) minska skillnaderna mellan mottagarländerna genom att uppnå (i) bättre fungerande demokratiska institutioner, särskilt för att se till att rättsstatsprincipen, de mänskliga rättigheterna och minoriteters delaktighet respekteras, minskad korruptionen och organiserad brottslighet samt reformer och modernisering av den offentliga förvaltningen, (ii) EU-standarder för ekonomi och ekonomisk styrning, kapacitet att konkurrera på den inre marknaden, förbättrade sysselsättningsnivåer, alltmer kvalificerade mänskliga resurser och minskade sociala klyftor samt ökad forsknings- och innovationskapacitet, (iii) antagande och genomförande av en gradvis anpassning av lagstiftningen till EU:s regelverk, förbättrad kapacitet att förvalta EU:s struktur-, jordbruks- och landsbygdsutvecklingsfonder samt ökat deltagande i utvalda EU-program och EU-myndigheter, (iv) ökad ekonomisk integration i regionen, inbegripet genom gränsöverskridande energi- och transportinfrastruktur, närmare och fördjupade grannrelationer mellan mottagarländerna och med EU. Framsteg i arbetet med att uppnå dessa särskilda politiska mål kommer även att bidra till genomförandet av en bredare ram för EU-politiken, såsom Europa 2020-strategin, EU:s klimat- och energipaket och innovationsunionen. 1.4.4. Indikatorer för bedömning av resultat eller verkan Ange vilka indikatorer som ska användas för att följa upp hur förslaget eller initiativet genomförs. Framsteg på vägen mot det nya instrumentets särskilda mål kan bedömas med hjälp av tre huvudsakliga makroindikatorer: · Framsteg i arbete med att uppfylla riktmärkena för utvidgningen (öppnade/avslutade kapitel) eller positiva resultat i fråga om tillämpningen av anslutningsavtalen som bland annat avspeglas i positiva lägesrapporter, enkätbaserade index som sammanställs av välrenommerade internationella organisationer inom områden som regeringens effektivitet, politisk stabilitet och frånvaro av våld samt rättsstatsprincipen. · Socioekonomisk utveckling, mätt med konsekvensindikatorer såsom FN:s utvecklingsprograms index för mänsklig utveckling som ett generellt mått på välstånd, arbetslöshetssiffror, inflödet av utländska direktinvesteringar och handel. · Regionalt samarbete och integration, mätt som enkätbaserade index som avspeglar uppfattningen av säkerhets- och stabilitetsnivån (tendensen), politiska, ekonomiska och kulturella interaktioner. Relevanta mål och milstolpar som gäller dessa makroindikatorer kan bland annat inbegripa följande: mottagning av ansökningar om EU-medlemskap, kommissionens antagande av ett positivt yttrande om ansökan eller rekommendation att bevilja statusen kandidatland, rekommendationer om att öppna anslutningsförhandlingar, graden av efterlevnad av Köpenhamnskriterierna, ikraftträdande av avtal om förenklade viseringsförfaranden och återtagande, överföring av förvaltningsbefogenheter för biståndet inom ramen för föranslutningsinstrumentet, avstående från förhandskontroller av förvaltningen av stöd inom ramen för instrumentet, ikraftträdande av tull-/handelsavtal och avlägsnade av hinder/tekniska hinder för handel, deltagande i regionala initiativ, lösning av bilaterala problem och framsteg när det gäller integrationen av transeuropeiska nät. På operativ nivå kan framstegen mätas i förhållande till operativa mål som motsvarar de specifika målen i–iv som identifierats för det framtida instrumentet för stöd inför anslutningen. Operativa mål är bland annat (a) att förbättra upplevelsen av demokrati och rättssystemet samt respekten för mänskliga rättigheter och icke-diskriminering, minska bördan av ärenden som väntar på domstolsbehandling och antalet överträdelser av de grundläggande rättigheterna, öka kapaciteten för brottsbekämpning och den allmänna förvaltningskapaciteten samt minska personalomsättningen, (b) utarbeta sunda och effektiva sociala och ekonomiska utvecklingsstrategier, förbättra färdighets- och kvalifikationsnivån och stärka arbetsmarknadstjänsterna, stödja offentliga investeringar, inrätta förvaltningsstrukturer för EU:s struktur-, sammanhållnings- och landsbygdsutvecklingsfonder vid anslutningen, uppnå ackreditering och överföring av förvaltning, (c) förbättra den rättsliga ramen, anpassa lagstiftningen till EU:s regelverk, skapa och stärka institutioner och verkställighetsstrukturer, ansluta till och intensifiera deltagandet i EU-program, (d) främja ett fördjupat samarbete. De operativa målen kommer att behöva anpassas till situationen i varje stödmottagande land och skulle fastställas i de programplaneringsdokument som bygger på utmaningar som identifierats. Förhandsutvärderingen har också belyst behovet av närmare vägledning och kapacitetsuppbyggnad i mottagarländerna för att systematiskt samla in de data som kommer att behövas för att bedöma framstegen på operativ nivå. Tidigare utvidgningar har lett till starkare prioritering av övervakning och utvärdering på programnivå och ”evidensbaserad” utformning av politiken i nya medlemsstater. Förskjutningar mot en resursfördelning som bygger på resultat och på att uppfylla villkoren och tillgodose behoven bör också uppmuntra till motsvarande tendens i kandidatländerna och de potentiella kandidatländerna. När det gäller integrationen av klimatet kommer ett spårningssystem att införas för att identifiera var programmen främjar klimatåtgärder eller energieffektivitet, så att EU kan få en klar uppfattning om hur mycket av kostnaderna som gäller sådana aspekter. Tydliga riktmärken, tydlig övervakning och tydliga rapporteringsregler kommer att upprättas. Spårningen av klimatrelaterade kostnader kommer att bygga på den etablerade OECD-metodiken (”Riomarkörer”). I linje med kommissionens bredare satsning på integration kommer OECD-DAC-markörerna även att användas för att spåra framsteg när det gäller integrationen av biologisk mångfald och ökenspridning. Framtida övervakning och utvärderingar kommer att ta hänsyn till att resultat och verkningar varierar mellan mottagarländerna på grund av skillnader dem emellan, deras olika behov och hur långt varje land har kommit på ”vägen till anslutning”. Eftersom instrumentet kommer att fortsätta fungera parallellt med den politiska förhandlingsprocessen och andra interventioner med bäring på anslutningen, kommer det att vara svårt att identifiera framsteg som uteslutande beror på instrumentet, förutom när det gäller specifika verksamheter. Många av det framtida programmets ”resultat” – såsom framsteg när det gäller att uppfylla de politiska anslutningskriterierna – kommer på grund av sin karaktär att vara svåra att mäta: i viss mån kan instrumentets mål uppnås genom den status som stödmottagaren får i lika hög grad som genom resultaten av EU:s ekonomiska interventioner. 1.5. Motivering till förslaget eller initiativet 1.5.1. Behov som ska tillgodoses på kort eller lång sikt Stödmottagarna är kandidatländerna och de potentiella kandidatländerna för EU-medlemskap på västra Balkan samt Island och Turkiet. 1999 formulerade gemenskapen en vision för förbindelserna mellan EU och västra Balkan som flyttade fokus från den tidigare regionala strategin till ett nytt verktyg, stabiliserings- och associeringsprocessen, SAP. Utöver att syfta till politisk och ekonomisk stabilitet och regionalt samarbete har SAP gradvis införlivat utvidgningsinstrumenten för att föra regionens länder närmare EU:s värderingar och standarder. Europeiska rådet fastslog vid sitt möte i Feira i juni 2000 att de länder på västra Balkan som deltar i stabiliserings- och associeringsprocessen var potentiella kandidater för ett EU-medlemskap. Det europeiska perspektivet för dessa länder bekräftades ytterligare av Europeiska rådet vid dess möte i Thessaloniki i juni 2003, där Thessalonikiagendan för västra Balkan antogs. Agendan utgör fortfarande en hörnsten i EU:s politik gentemot regionen. Vid ministermötet EU–västra Balkan i Sarajevo den 2 juni 2010 upprepade EU sitt engagemang för västra Balkans europeiska perspektiv och att dessa länders framtid ligger i Europeiska unionen. Av de länder som från början omfattades av stabiliserings- och associeringsprocessen har Kroatien och f.d. republiken Makedonien och nyligen Montenegro fått kandidatstatus medan Albanien, Bosnien och Hercegovina, Kosovo[28] och Serbien är potentiella kandidatländer. Andra läder som fick utsikter till EU-anslutning var Turkiet, som ansökte redan 1987 och beviljades ansökarstatus 1999 och Island, som ansökte 2009 och beviljades kandidatstatus 2010. De tre huvudkraven för anslutning anges i slutsatserna från Europeiska rådets möte i Köpenhamn 1993 (de så kallade Köpenhamnskriterierna). Det rör sig om följande initiativ: (i) Kandidatlandet ska ha uppnått en institutionell stabilitet som garanterar demokrati, rättsstatsprincipen, mänskliga rättigheter och respekt för och skydd av minoriteter. (ii) Det finns en fungerande marknadsekonomi samt förmåga att hantera konkurrens och marknadskrafter inom unionen. (iii) Förmåga att uppfylla de skyldigheter som följer av medlemskapet, inbegripet att ansluta sig till den politiska, ekonomiska och monetära unionens mål. Vid rådets möte i Madrid i december 1995 hänvisade Europeiska rådet till behovet av att ”skapa förutsättningar för en gradvis och harmonisk integrering av [ansökar]länderna, särskilt genom att utveckla marknadsekonomin, anpassa de administrativa strukturerna, och skapa stabila ekonomiska och monetära förhållanden”. Prospektiva medlemmar ska uppfylla Köpenhamnskriterierna innan förhandlingarna om medlemskap kan inledas. Mottagarländernas anpassning till anslutningskriterierna kräver avsevärda insatser i form av offentliga investeringar och åtkomst till djupgående kunskap och expertkunnande. EU-stödet är utformat för att stödja kandidatländerna med att uppfylla kriterierna. 1.5.2. Mervärdet av en åtgärd på unionsnivå Utvidgningspolitiken är en del av de yttre åtgärderna och bidrar till att uppfylla de gemensamma målen avseende globala utmaningar, global respons och globalt ledarskap. Den successiva utvidgningen av EU är till sin natur en gemensam uppgift som bara kan genomföras på EU-nivå. Endast medlemsstaterna i samverkan kan besluta om anslutningsansökningar från nya kandidater. Det föranslutningsstöd som tillhandahålls genom EU-budgeten är utformat för att hjälpa kandidatländer/potentiella kandidatländer förbereda sig inför ett framtida medlemskap: Instrumentet för stöd inför anslutningen är uppbyggt för att före anslutningen ge länderna en ”testkörning” av de skyldigheter ett medlemskap medför (såsom att inrätta institutioner för förvaltning av EU-medel efter anslutningen och/eller antagande av EU:s regelverk och EU-standarder). Inga andra multilaterala eller bilaterala instrument kan erbjuda en så omfattande verktygslåda, och i vilket fall kan endast EU definiera vilken typ av stöd som behövs för att förbereda sig på att införa EU:s regelverk. Föranslutningsstödet är en investering i EU:s framtid i och med att det främjar stabilitet och välstånd i EU:s grannländer och säkerställer att kandidatländerna har den kapacitet som krävs för att genomföra EU:s regelverk vid anslutningen. Tekniskt och finansiellt bistånd påskyndar förberedelseprocessen och skapar incitament för den omvandling som krävs av samhället, rättsystemet och ekonomin. Sådant bistånd gör det lättare att uppfylla målen för EU:s internationella politik, skapar möjligheter för EU-företag och ger konkret avkastning på investeringar. Utan det intensiva engagemanget och det närmare partnerskap som konkretiseras i föranslutningsstödet skulle EU säkerligen behöva spendera mer på att bekämpa olaglig migration, säkra EU:s yttre gränser, ombesörja en säker energitillgång samt säker och hygienisk livsmedelsimport för sina medborgare, bekämpa klimatförändring och förorening, hantera gränsöverskridande effekter av katastrofer och erbjuda EU-solidaritet till länder med låg motståndskraft mot katastrofer. Under senare år har EU:s medlemsstater sänkt nivån på sitt bilaterala stöd till kandidatländer och potentiella kandidatländer, som ett erkännande av att samordnade åtgärder på EU-nivå är effektivare. 2009 kom ungefär hälften av det sammanlagda finansiella biståndet från EU till utvidgningsländerna från EU-budgeten. Multilaterala givarorganisationer har i stort sett fasat ut sitt stöd, och de som finns kvar har nu anpassat sina program till EU:s prioriteter. Det ska noteras att stödet inför anslutningen även räknas som offentligt utvecklingsbistånd från EU (ODA), med tanke på dess särskilda utvecklingsmål och verkan. 1.5.3. Erfarenheter från liknande försök eller åtgärder En metahalvtidsutvärdering av instrumentet för stöd inför anslutningen som slutfördes i februari 2011 och huvudsakligen var inriktad på den strategiska ramen för föranslutningsinstrumentet och programplanering (främst tekniskt bistånd och institutionsuppbyggnadsdelen), bedömde interventionslogiken och resultatet (faktiskt eller förväntat) av biståndet, särskilt dess relevans, effektivitet, ändamålsenlighet, verkan och hållbarhet. Vad gäller interventionslogiken (dvs. hur biståndet planeras och programplaneras) kom utvärderingen till slutsatsen att den strategiska ramen för föranslutningsinstrumentet är det mest betydelsefulla programplaneringsdokumentet, som ger den riktning och det fokus som krävs för programplaneringsprocessen och är påtagligt bättre än motsvarande programplaneringsdokument för tidigare program för stöd inför anslutningen. Utvärderingen fann också att kvaliteten på målen och indikatorerna i den strategiska ramen och programplaneringsdokumenten hade förbättrats med tiden, men ytterligare förbättringar rekommenderades ändå. Utvärderingen visade att föranslutningsinstrumentet producerade goda och meningsfulla resultat. Effektiviteten befanns vara högst inom områden förknippade med EU:s regelverk, medan vissa horisontella områden, såsom reformen av den offentliga förvaltningen, befanns vara särskilt problematiska. Mottagarländernas ekonomiska behov, särskilt av infrastruktur, översteg klart tillgängliga medel från föranslutningsinstrumentet (och andra givare). Därför är en viktig utmaning inför framtiden att använda föranslutningsinstrumentets medel effektivt och fortsätta utnyttja deras hävstångseffekt på andra finansieringskällor. Det visades sig också att projekten generellt var väl målinriktade på EU:s anslutningskrav, men om stödet till institutionsbyggnad inriktades på färre prioriterade sektorer skulle effektiviteten och verkan kunna ökas ännu mer. Utvärderingen fann att mekanismerna för givarsamordning och harmonisering av biståndet var väl etablerade och att en avgörande faktor när det gällde att uppnå verkan och hållbarhet var mottagarländernas ägarskap till reformagendan och deras förvaltningskapacitet, som behövde förstärkas. Utvärderingen drog slutsatsen att antagande av en flerårig eller sektorbaserad strategi[29] för planering och programplanering skulle underlätta såväl prioriteringen och sekvenseringen av biståndet som givarsamordningen och även öka mottagarländernas ägarskap. En interimsutvärdering i två faser av de första åtta programmen för gränsöverskridande samarbete inom ramen för föranslutningsinstrumentet vid de inre gränserna i länderna på västra Balkan slutfördes i maj 2011. Utvärderingen kom till slutsatsen att de berörda parterna upplever förbättrade grannskapsrelationer som en följd av programmet och anser att detta är avgörande för framtida samarbete och att tiden var mogen för ökat samarbete. Utvärderingen rekommenderade att den socioekonomiska analysen skulle förstärkas med en mer aktuell statistisk bas, en bättre förklaring av de kriterier som använts samt en bättre anpassning till statistikområden. Det rekommenderas också att ansökningspaketet och utvärderingsförfarandet rationaliseras och förenklas. Förhandsutvärderingar av operativa program för regional utveckling, mänskliga resurser och landsbygdsutveckling genomfördes för att stödja och rationalisera programplaneringsprocessen. Rekommendationerna att stärka den analys som ligger till grund för programorienteringen och att ytterligare förbättra resultat- och konsekvensindikatorer var gemensamma för alla program. Interimsutvärderingar pågår. En förhandsutvärdering av finansieringsinstrumenten för föranslutningsstöd efter 2013 kom till slutsatsen att det finns en stark grund för fortsatt finansiellt bistånd på EU-nivå för utvidgningsprocessen. Behovet av att säkerställa kontinuitet med det nuvarande instrumentet framkom tydligt, eftersom strukturer och system som krävs för förvaltning av EU-bistånd redan finns. I ljuset av olikheterna mellan mottagarländerna (i socioekonomiska termer, med hänsyn till utvecklingen av deras institutioner och offentliga förvaltning och deras utsikter till anslutning) rekommenderade samrådet en mer individuellt anpassad strategi, förenklade genomförandebestämmelser, mer flexibilitet och förstärkt strategisk orientering vid tilldelningen av bistånd och en mer systematisk användning av flerårig programplanering. 1.5.4. Förenlighet med andra finansieringsformer och eventuella synergieffekter Förslaget innebär att ett särskilt, integrerat föranslutningsinstrument föreslås som finansiell pelare för utvidgningsstrategin. Instrumentet ska omfatta alla dimensioner av inre politik och tematiska frågor. Detta beror på att utvidgningspolitiken främst handlar om att hjälpa partnerna att gradvis ta över EU:s regelverk och förbindelser med kandidatländerna. De potentiella kandidatländerna täcker praktiskt taget alla tematiska frågor (välstånd, säkerhet, handel, mänskliga rättigheter osv.). För samstämmighetens, effektivitetens, och ändamålsenlighetens och verkans skull bör därför inre politik och tematiska frågor anpassas till sammanhängande landsstrategier och uppnås genom program för ett eller flera mottagarländer eller gränsöverskridande program som överenskommits med mottagarländerna. Eftersom föranslutningsinstrumentet täcker alla inre politikområden blir det lättare att ta hänsyn till de externa verkningarna av inre politik på föranslutningsländerna när det gäller EU:s utvecklingsmål, vilket är i linje med EU:s agenda för politisk konsekvens i utvecklingspolitiken. Detta är viktigt främst inom områden som handel, klimatförändring, migration och energi. När åtgärdens karaktär motiverar det (dvs. är teknisk eller av global omfattning och inte har primärt fokus på utvidgningen), när grundläggande EU-värderingar (såsom respekt för de mänskliga rättigheterna) inte följs av det stödmottagande landet eller när ett internt policyinstrument har en särskilt betydelsefull yttre dimension kan andra instrument användas i utvidgningsregionen (t.ex. Europeiska instrumentet för demokrati och mänskliga rättigheter, instrumentet för kärnsäkerhetssamarbete, instrumentet för stabilitet och makrofinansiellt bistånd och fonden för ett sammankopplat Europa). 1.6. Tid under vilken åtgärden kommer att pågå respektive påverka resursanvändningen xFörslag eller initiativ som pågår under begränsad tid x Förslaget eller initiativet ska gälla från den 1 januari 2014 x Det påverkar resursanvändningen från den 1 januari 2014 till den 31 december 2020. ¨ Förslag eller initiativ som pågår under obegränsad tid – Efter en inledande period ÅÅÅÅ–ÅÅÅÅ, – beräknas genomförandetakten nå en stabil nivå. 1.7. Planerad metod för genomförandet[30] ý Direkt centraliserad förvaltning som sköts av kommissionen ý Indirekt centraliserad förvaltning med delegering till: – ý genomförandeorgan – ¨ byråer/organ som inrättats av gemenskaperna[31] – ý nationella offentligrättsliga organ eller organ som anförtrotts uppgifter som faller inom offentlig förvaltning – ¨ personer som anförtrotts ansvaret för genomförandet av särskilda åtgärder som följer av avdelning V i fördraget om Europeiska unionen och som anges i den grundläggande rättsakten i den mening som avses i artikel 49 i budgetförordningen ý Delad förvaltning med medlemsstaterna: gränsöverskridande samarbetsprogram mellan EU-medlemsstaterna och mottagare av stöd inom ramen för föranslutningsinstrumentet kommer att genomföras av förvaltningsmyndigheter från EU-medlemsstaterna under delad förvaltning. ý Decentraliserad förvaltning med tredjeländer ý Gemensam förvaltning med internationella organisationer: gemensam förvaltning kommer i huvudsak att röra internationella finansinstitut (såsom EIB, EBRD, Världsbanken, CoEDB) samt specialiserade FN-organ. Vid fler än en metod, ange kompletterande uppgifter under ”Anmärkningar”. Anmärkningar Det yttersta syftet med förordningen är att mottagarländerna ska ha hela ansvaret förvaltningen av biståndet och att förvaltningen ska vara decentraliserad . Detta mål kommer dock att uppnås stegvis, i takt med att de mottagande ländernas förvaltningskapacitet utvecklas och villkoren för att förvaltningsbefogenheter ska kunna överföras uppfylls. Under inledningsfaserna kommer kommissionen att behålla kontrollen över förvaltningen eller överlåta genomförandet till specialiserade organ med antingen indirekt eller gemensam förvaltning. Centraliserad förvaltning kommer även att vara den primära metoden för program som omfattar flera länder. Gemensam förvaltning kommer även att användas för åtgärder med internationella och europeiska finansinstitut för hävstångseffekt på ytterligare finansiering, huvudsakligen för investering i nödvändig social eller ekonomisk infrastruktur. Slutligen kommer delad förvaltning också att användas för territoriella samarbetsmål som rör EU:s medlemsstater. 2. FÖRVALTNING 2.1. Bestämmelser om uppföljning och rapportering Ange intervall och andra villkor för sådana åtgärder Övervaknings- och utvärderingssystemen kommer att förstärkas jämfört med i dagsläget, med starkare inriktning på resultat. I linje med budgetöversynens rekommendation kommer ändringarna att göra det möjligt att definiera både specifika, mätbara och nåbara mål och lämpliga indikatorer. Europeiska kommissionens övervaknings- och utvärderingssystem är redan på väg att i allt högre grad bli resultatinriktade. De inbegriper både intern personal och externa experter. Projektledarna vid EU-delegationerna och på huvudkontoret övervakar kontinuerligt genomförandet av projekt och program på olika sätt, bland annat genom fältbesök när detta är möjligt. Övervakningen ger värdefull information om framstegen och bidrar till att identifiera verkliga och potentiella flaskhalsar och i tillämpliga fall vidta avhjälpande åtgärder i tid. Dessutom anlitas externa, oberoende experter för att bedöma resultaten av EU:s externa åtgärder med hjälp av olika komplementära system. Dessa bedömningar bidrar till redovisningsskyldighet och till att förbättra pågående insatser. De innebär också att lärdomar kan dras från tidigare erfarenheter och ligga till grund för framtida politik och åtgärder. De verktyg som används är i linje med de internationellt erkända utvärderingskriterierna enligt OECD-DAC, inbegripet (potentiell) verkan. Kommissionen bistår också mottagarländerna med uppbyggnad av egen kapacitet för att övervaka och utvärdera utgifterna. Med det nya instrumentet kommer ansvaret för övervakning och utvärdering att i ännu högre grad delegeras till mottagarländerna. Särskilt när kommissionen förvaltar biståndet på stödmottagarens vägnar kommer kommissionen att behålla det primära ansvaret för övervakning och utvärdering. När mottagarländerna förvaltar biståndet under eget ansvar (decentraliserad förvaltning) kommer kommissionen däremot att ha en huvudsakligen övervakande funktion (bortsett från förhands- och efterhandsutvärderingar), och det primära ansvaret kommer att ligga hos stödmottagaren. Övervakningsrapporter på projektnivå om framstegen i förhållande till planerna, särskilt gällande i) upphandling/beviljande av bidrag och ii) uppnående av resultat. Projektledarna har hjälp av det resultatorienterade övervakningssystem (ROM) som ger en koncis och koncentrerad ögonblicksbild av kvaliteten på ett stickprov av insatser. Med en högt strukturerad, standardiserad metodik sätter oberoende ROM-experter poäng som belyser projektets styrkor och svagheter och ger rekommendationer om hur det kan förbättras och göras mer effektivt. Utöver övervakning kan även utvärderingar på projektnivå genomföras under ledning av EU-delegationen eller de operativa enheter som ansvarar för projektet. Utvärderingar på projektnivå är avsedda att komplettera befintliga övervakningssystem och bör ge en mer ingående och fördjupad analys. De bör också hjälpa projektledarna att förbättra pågående insatser eller att bekräfta resultat och hållbarhet. På sektor- och programnivå ger övervakningskommittéer med delat ordförandeskap mellan mottagarländer och kommissionen strukturen för att bedöma framstegen i förhållande till planerna. Dessa kommittéer utnyttjar data från både övervakningsrapporter och utvärderingar. Med det nya instrumentet kommer övervakningskommittéernas roll att stärkas både för kandidatländer och potentiella kandidatländer för att säkerställa att genomförandet av det finansiella biståndet påverkar den politiska dialogen och så att kommittéernas slutsatser och rekommendationer följs och följs upp på ett mer systematiskt sätt. Utvärderingar på en högre nivå än projekt (sektor, program, strategi, tema osv.) förvaltas i huvudsak av kommissionens tjänsteavdelningar. Vissa utvärderingar, särskilt interimsutvärderingar som är avsedda att stödja beslutsprocessen, delegeras stegvis till mottagarländerna för att öka ägarskapet och stimulera kapacitetsuppbyggnad. Resultaten av utvärderingarna eller sammanfattningar av resultaten förmedlas regelbundet till IPA-kommittén, rådet och Europaparlamentet som en del av årsrapporten för föranslutningsinstrumentet och offentliggörs på kommissionens webbplats. 2.2. Administrations- och kontrollsystem 2.2.1. Risker som identifierats Den op