[pic] | EUROPEISKA KOMMISSIONEN |

Bryssel den 26.5.2010

KOM(2010) 261 slutlig

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET, RÅDET OCH REVISIONSRÄTTEN

Mer kontroll eller mindre? Att finna den rätta balansen mellande administrativa kontrollkostnaderna och risken för fel

{SEK(2010) 640}{SEK(2010) 641}

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET, RÅDET OCH REVISIONSRÄTTEN

Mer kontroll eller mindre? Att finna den rätta balansenmellan de administrativa kontrollkostnaderna och risken för fel

1. Meddelandets bakgrund och syfte

Kommissionen ansvarar för att genomföra budgeten och betalar årligen cirka 130 miljarder euro till stödmottagare i medlemsstaterna och över hela världen inom många olika politikområden. Kommissionen förvaltar direkt omkring en femtedel av budgeten, medan resten genomförs tillsammans med olika samarbetsparter, däribland medlemsstaterna. Cirka 75 % av budgeten passerar via dessa samarbetsparter.

Dessa verksamheter har olika riskprofiler beroende på lagstiftningens komplexitet, kontrollkedjans längd och komplexitet, vilken typ av mottagare det är fråga om samt andra faktorer. För att garantera att reglerna efterlevs och de politiska målen nås måste kontrollstrategierna skräddarsys med tanke på de specifika riskerna och omständigheterna inom vart och ett politikområde, och kontrollernas art och tidpunkt (kontroll som syftar till att förebygga, upptäcka och rätta till fel) måste fastställas med beaktande av att mottagarna har olika riskprofiler.

När det gäller centralt förvaltade medel gjorde kommissionen över 500 000 enskilda betalningar år 2009 till sammanlagt 85 000 olika organ eller enskilda (inklusive anställda). Bidragsutgifter omfattar i regel förfinansiering, som följs av ersättningskrav som räknas av mot förfinansieringen och som i huvudsak grundar sig på faktiska kostnader. I många fall genomför kommissionen den slutliga kontrollen av om kostnaderna är stödberättigande i samband med slutbetalningen eller senare; på vissa områden kan det hända att det sker först flera år efter den ursprungliga förfinansieringen. Denna kontroll görs ofta på grundval av stickprov och kan bestå av skrivbordskontroller eller kontroller på plats.

När det gäller utgifter vid delad förvaltning betalar kommissionen ut medel till myndigheter i medlemsstaterna, som förvaltar medlen och betalar ut dem till olika mottagare. Medlemsstaterna ansvarar för att kontrollera de många slutmottagarna (100 % av mottagarna kontrolleras administrativt medan minst 5 % årligen kontrolleras på plats). Enbart inom området landsbygdsutveckling (andra pelaren i den gemensamma jordbrukspolitiken) beviljades totalt 3,6 miljoner mottagare cirka 13,7 miljarder i offentliga medel, varav 8,5 miljarder euro i form av EU-bidrag.

Varje bidragssystem omfattas av budgetförordningen och i de flesta fall av sektorspecifik lagstiftning som anger villkoren för utbetalning av ersättning för utgifter. Sektorslagstiftningen syftar till uppnåendet av politiska mål som ofta har en mycket specifik karaktär och den är inte sällan ganska komplicerad. Denna komplexitet kan leda till att mottagare kanske missförstår eller misstolkar villkoren för stödberättigande och redovisar utgifter på fel sätt: I de allra flesta fall är sådana fel ofrivilliga och har inget bedrägligt syfte.

Komplexitet i juridiskt hänseende kombinerat med att tidsglappet mellan förfinansiering och slutligt ersättningskrav kan vara stort ökar risken för fel. Sådana fel uppstår av flera orsaker och kan ta olika former beroende på vilken regel eller avtalsbestämmelse som överträtts och av vilken art överträdelsen är. Den vägledande principen inom den offentliga sektorn har traditionellt varit att se till att reglerna följs utan risktagning, och det erkänns inte explicit att en viss mängd fel inte rättas till eller inte kan rättas till i tid genom kontrollerna. Den som förvaltar medlen ansvarar för att införa en trovärdig kontrollstrategi som garanterar att kontrollresurserna används på det mest effektiva sättet, med fokus på mottagare med stort finansieringsbehov och med hög risk, dock utan att negligera övriga mottagare. En sådan strategi har till syfte att ge rimliga garantier för att pengarna har använts för avsedda ändamål, samtidigt som den garanterar en lämplig jämvikt mellan kostnaderna och nyttan av kontroller (färre fel, återbetalning av medel och avskräckande effekt). I praktiken är en viss mängd risk motiverad eller acceptabel, eftersom det blir för dyrt eller helt enkelt omöjligt att minska risken för fel till noll.

Hittills har det inte funnits någon uttalad acceptans för en berättigad risk för fel. Revisionsrätten tillämpar en standardiserad väsentlighetströskel på 2 % för underliggande transaktioners laglighet och korrekthet (”grönt ljus”). Om den felnivå som revisionsrätten beräknat ligger inom intervallet 2–5 % visar den ”gult ljus” och om felnivån överstiger 5 % visar den ”rött ljus”. Kommissionen har beviljats ansvarsfrihet varje år trots att felnivåerna har överstigit 2 % inom vissa områden. Resultatet av revisionsrättens årliga utvärdering av hur kommissionen förvaltar EU-medel har förbättrats de senaste åren, men felnivån överstiger fortfarande tröskelvärdet 2 % inom vissa områden. Kommissionen kommer att fortsätta att förbättra sina egna och sina genomförandepartners kontrollsystem för att säkerställa ”rätt kontroll vid rätt tidpunkt”. Eftersom de olika verksamheterna likväl är förknippade med olika risker är det enligt kommissionen viktigt att fastställa rimliga men ändå tillräckligt krävande riktmärken som den mäta sin riskhantering mot i överensstämmelse med en analys av kostnader och nytta. Den ansvarsfrihetsbeviljande myndigheten har också erkänt detta och uppmanat kommissionen att föreslå en acceptabel felnivå för samtliga budgetområden[1].

Detta meddelande är en uppföljning av 2008 års meddelande Mot en samsyn på begreppet acceptabel risk (KOM(2008) 866) och har till syfte att fullgöra de åtaganden som ingår i detta och att uppfylla Europaparlamentets och rådets förväntningar. I detta meddelande föreslår kommissionen acceptabla felnivåer inom områdena ”forskning, energi och transport” och ”landsbygdsutveckling”. Förslag om acceptabla felnivåer inom andra områden följer mot slutet av 2011.

Detta meddelande läggs fram parallellt med kommissionens förslag till treårsöversyn av budgetförordningen. Förslaget omfattar en artikel om begreppet acceptabel risk. Två arbetsdokument som bifogas detta meddelande innehåller detaljerad teknisk information om de metoder som använts och om resultaten av den analys som ligger till grund för förslagen. Bilagorna innehåller detaljerad information om kontrollkostnader och felnivåer, och dessutom undersöks sambandet mellan antalet kontroller och antalet fel som eventuellt inte upptäcks trots kontrollerna.

2. Varför fastställs en acceptabel risk för fel?

När lagstiftningen för 2007–2013 antogs tog man ingen särskild hänsyn till kostnaderna för att kontrollera uppfyllandet av villkoren för stödberättigande eller risken för fel. Kommissionen har redan infört förenklingar i den gemensamma jordbrukspolitiken (inklusive landsbygdsutveckling) för denna period, och kommer att införa fler i framtiden. Sådana förenklingar kommer dock inte att vara tillräckliga för att sänka felnivån inom området landsbygdsutveckling under revisionsrättens tröskelvärde på 2 % utan att det äventyrar uppnåendet av politiska mål.

Inom området forskning har kommissionen nyligen utfärdat ett meddelande om förenkling för att inleda en diskussion mellan institutionerna om denna fråga[2]. Utrymmet för ytterligare förenkling av gällande lagstiftning är begränsat med tanke på den tid som behövs för att ny lagstiftning ska hinna diskuteras, antas och träda i kraft. Införandet av en acceptabel risk skulle ge kommissionen möjlighet att optimera kontrollen inom sjunde ramprogrammet (rätt avvägning mellan kontrollkostnader och återbetalade belopp samt minimering av renommérisken) innan den inför sitt förenklingsförslag i åttonde ramprogrammet.

Med acceptabla risker för fel skulle det erkännas att en felnivå på högst 2 % på grund av komplicerade regler, långa kontrollkedjor och kontrollkostnader inte kan uppnås utan orimligt höga kostnader inom vissa områden (se diagram 1).

Diagram 1: Orsakssambandet mellan komplicerad lagstiftning, felnivåer och kontrollkostnader

[pic]

Kommissionen är fast besluten att införa solida och effektiva kontrollstrategier med fokus på verksamheter med hög risk och med ett stort finansieringsbehov, dock utan att försumma övriga verksamheter. Ett beslut om acceptabel risk innebär dock inte att en viss felnivå tolereras för mottagarnas vidkommande: alla fel som upptäcks kommer att rättas till. En acceptabel risk för fel innebär endast att en redan implicit bedömning blir explicit, då förhållandet mellan komplicerad lagstiftning och felnivåer och det faktum att kontroller inte kan genomföras systematiskt på plats erkänns. Allt detta innebär att vissa fel förblir oupptäckta.

Metoden med acceptabel risk tydliggör avvägningen mellan felens finansiella påverkan, kontrollkostnaderna och därmed sammanhängande återbetalningar samt en solid och effektiv förvaltning av EU-medel. Acceptabla felnivåer för varje politikområde eller delar av dessa bör fastställas genom att samtliga institutionella aktörer noggrant granskar kontrollkostnaderna och resultatet av dessa kontroller samt revisionsrättens kontroller. Det mervärde som utgifterna medför (rätt politiskt resultat till rätt pris) är dock minst lika viktigt i detta sammanhang, eftersom utgifter som inte bidrar till att målen nås är av begränsat värde även om själva kontrollen är perfekt. Politikens krav, framför allt fördelarna med en viss politik samt renomméaspekter, ingår därför i diskussionen om acceptabel risk för fel.

3. Hur acceptabel risk för fel kan fastställas

För att skapa en rättslig ram för fastställandet av acceptabla felnivåer tas begreppet acceptabel risk med i förslaget till treårsöversyn av budgetförordningen. Efter en diskussion mellan institutionerna om innehållet i detta meddelande skulle acceptabla felnivåer kunna fastställas av medlagstiftarna (Europaparlamentet och rådet) efter samråd med revisionsrätten på grundval av förslag till rättsakter från kommissionen. Kommissionen skulle därefter beakta medlagstiftarens beslut i samband med budgetgenomförandet och utgiftskontrollen. Vid stora förändringar i kontrollmiljön skulle kommissionen föreslå en översyn av de fastställda gränserna (t.ex. en förenkling av villkoren för stödberättigande och därmed minskad risk för fel).

Beslut som gäller antalet kontroller och en acceptabel risk för fel går utöver en rent finansiell analys. Kontrollerna upplevs ofta som betungande av mottagarna och kan minska intresset för att delta i program. Detta motverkar syftet att attrahera de mest lämpade mottagarna och äventyrar uppnåendet av strategiska mål. Den acceptabla felnivån kan också påverkas av politiska prioriteringar eller av renommérisken.

När acceptabla felnivåer väl fastställts kommer kommissionen att fortsätta att tillämpa effektiva kontrollstrategier för att minimera felnivåerna på grundval av en analys av kostnader och nytta, och den kommer att mata in resultaten i kontrollcykeln för att garantera att de största riskerna beaktas. För att minska risken för fel kommer den att föreslå ytterligare förenklingar för perioden efter 2013. Ansvaret för förenkling delar kommissionen dock med medlagstiftaren och medlemsstaterna.

4. KOMMISSIONENS FÖRSLAG

Kommissionen kommer så småningom att föreslå acceptabla felnivåer för varje politikområde eller en betydande del av dessa. Detta meddelande omfattar acceptabla felnivåer för områdena forskning, energi och transport samt landsbygdsutveckling. De grundar sig på en analys av kostnaderna och nyttan av kontroller och sambandet mellan vissa bestämda förvaltnings- och kontrollkostnader [3] och de kvarstående felaktigheterna. Såväl metoden som kvaliteten på de underliggande uppgifterna har förbättrats jämfört med 2008 års meddelande. Samtidigt är det oundvikligt att varje modell också grundar sig på antaganden, såsom konstateras i de detaljerade arbetsdokumenten från kommissionen.

4.1. Forskning, energi och transport

Detta politikområde genomförs huvudsakligen genom direkt central förvaltning. År 2008 utbetalades cirka 7,2 miljarder euro. Omkring 76 % av detta avsåg fleråriga ramprogram och omkring 12 % avsåg energi- och transportprojekt, särskilt transeuropeiska nät. Detta kommissionsförslag baserar sig på en analys av de uppgifter om kontrollkostnader som samlats in av kommissionens avdelningar, uppgifter om utbetalningar för 2008 och fel som revisionsrätten har upptäckt (revisionsförklaringen för 2008). På grundval av uppgifterna i revisionsförklaringen beräknade kommissionen en felnivå på 3 % (gult ljus) för detta kapitel 2008. Kostnaderna för kommissionens kontrollverksamhet inom detta område uppgick till cirka 267 miljoner euro (3,6 % av utbetalningarna år 2008).

Analysen (som redovisas i detalj i det bifogade arbetsdokumentet) visar att kostnaderna för att minska felnivån till 2 % kan bli oöverstigliga: För att kunna garantera en felnivå på mindre än 2 % krävs det extrakostnader på 150 miljoner euro, och att ens med rimlig sannolikhet minska felnivån till 2 % kan medföra extrakostnader på 90 miljoner euro (modell 1). Den reducering av felnivån med 1 procentenhet som kan uppnås med en sådan kontrollinsats motsvarar cirka 72 miljoner euro, under förutsättning att alla fel rättas till. En vidare analys (modell 2ab) visar att det också vore kostsamt att minska felnivån från nuvarande 3 % till 2,5 %: Det skulle orsaka kostnader på 55 miljoner euro, under antagande att felen avlägsnas från populationen slumpmässigt. En tredje analys genomfördes för att undersöka hur felnivån skulle påverkas av att antalet (och kostnaderna för) kontroller på plats (modell 2c) reduceras. Det visade sig att om en högre felnivå än 3,5 % accepterades skulle kontrollkostnaderna minska snabbare än värdet på de återbetalningar som kontrollerna väntas medföra. För en felnivå på 4 % skulle denna minskning kunna utgöra nästan en tredjedel av de nuvarande kostnaderna. Resultatet av analysen redovisas i följande diagram.

Diagram 2: Sammanfattning av den förväntade effekten av en viss felnivå

Felnivån ändrad till | Förändring i de beräknade kontrollkostnaderna (i miljoner euro) | Beräknad möjlig förändring av de återbetalda beloppen (i miljoner euro) |

4 % (modell 2c) | - 15,5 | - 3,1 |

3,5 % (modell 2c) | - 8,0 | - 1,5 |

2,5 % (modell 2ab) | + 0,9 till + 55 – median 28 | + 36 |

2 % (modell 1) | + 90 till + 150 | + 72 |

Siffrorna ovan visar att kostnaderna för att reducera felnivån till 2 % kan överstiga värdet på de belopp som eventuellt återbetalas (72 miljoner euro). Det kan vara kostnadseffektivt att minska felnivån till 2,5 %, men det kan kräva ytterligare omkring 500 revisioner. En höjning av felnivån skulle kunna leda till att kontrollkostnaderna minskar mer än värdet på de återbetalda beloppen.

Alla statistiska modeller innebär en viss grad av osäkerhet eftersom de grundas på urvalsbaserade uppskattningar och kan förväntas variera i viss utsträckning över tiden. För att beakta denna potentiella variation baserar kommissionen sitt förslag på ett spann: medlagstiftaren kan då fastställa en övre gräns inom det spannet. Det är desto viktigare att använda ett spann eftersom revisionsförklaringen för 2008 främst grundade sig på betalningar inom sjätte ramprogrammet, medan betalningar inom sjunde ramprogrammet kommer att dominera fr.o.m. 2010. Enligt den information som finns tillgänglig för närvarande kommer utbetalningar inom sjunde ramprogrammet att fortsätta att påverkas av felnivåer som överstiger 2 % och som är jämförbara med eller något högre än för sjätte ramprogrammet, eftersom

- bidragen kommer att fortsätta att beviljas på grundval av stödmottagarnas faktiska kostnader, och alltför höga kostnadsangivelser förblir troligen den främsta felkällan, och

- reduceringen av antalet revisionsintyg till följd av bemödandena om att åstadkomma en förenkling och de relativt fåtaliga mottagare som väljer förhandscertifiering av sin metod för kostnadsredovisning kommer sannolikt att öka risken för fel.

När det gäller sjätte ramprogrammet överskred kommissionen betydligt det antal revisioner som ursprungligen planerades. Dessa extra kontroller har varit mycket betungande för mottagarna och för kommissionens avdelningar, och ändå har de fleråriga felnivåerna inte sjunkit under tröskelvärdet 2 %.

Om medlagstiftaren fastställer en högre acceptabel felnivå kan kommissionen se över sin kontrollstrategi och fokusera på målinriktade riskbaserade revisioner och bedrägeribekämpning. Det skulle skapa en solid ram för revisionsverksamheten, med lämplig tonvikt på förebyggande verksamhet och valet av tidpunkt för kontrollerna, samtidigt som det förblir tillräckligt avskräckande att använda medel på ett oegentligt sätt.

Kommissionen föreslår en acceptabel felnivå inom det gula intervallet (2–5 %). En DAS-felnivå i mitten av detta intervall vore acceptabel och motiverad. Över denna nivå skulle kompletterande åtgärder vidtas för att reducera felnivån genom ökade kontroller som åtgärd mot de viktigaste felkällorna och med hänsyn tagen till utgifternas fleråriga karaktär. Denna nivå bör omfatta samtliga ramprogram för forskning, oberoende av vilket kapitel i revisionsrättens årsrapport de ingår i, samt alla andra verksamheter som omfattas av denna analys, även om de kommer att flyttas över till andra kapitel i årsrapporten i framtiden. Denna nivå kan ses över om det inträffar stora förändringar i kontrollmiljön som får konsekvenser för DAS-felnivån. |

4.2 . Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling

Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling genomförs av medlemsstaterna genom delad förvaltning och omfattas av kapitel 5 i revisionsrättens årsrapport. Inom det här området förvaltas medlen på ett annat sätt och de tillgängliga uppgifterna är annorlunda beskaffade (kontrollerna hos mottagarna genomförs främst av medlemsstaterna) än inom området forskning, energi och transport, och därför blir också analysen annorlunda. År 2008 utbetalades sammanlagt omkring 13,7 miljarder i offentliga medel, varav 8,5 miljarder euro från EU (inklusive förskott). Omkring 16 % av de totala jordbruksutgifterna hänförde sig till detta område. Revisionsrätten konstaterade i sin årsrapport för 2008 att felnivån var högre än 2 % på området landsbygdsutveckling men lägre än 2 % när det gäller Europeiska garantifonden för jordbruket (EGFJ).

Detta kommissionsförslag grundar sig på de felnivåer och kontrollkostnader som medlemsstaterna rapporterat för 2008 och som i allt väsentligt inverkar på utgifterna år 2009. Analysen baserade sig på de felnivåer som medlemsstaterna uppgett, eftersom revisionsrättens urval revisioner inför revisionsförklaringen är representativt för hela kapitlet, men inte för EJFLU ensamt. Medlemsstaternas statistik, som grundar sig på cirka 300 000 kontroller på plats, är tillräckligt omfattande för att möjliggöra en rimlig uppskattning av situationen för hela populationen. En mycket stor del av statistikuppgifterna har verifierats och validerats av certifieringsorgan i medlemsstaterna.

Analysen (för närmare detaljer se det bifogade arbetsdokumentet) visar att de relativa kontrollkostnaderna för EJFLU är nästan tre gånger högre än för EGFJ (7,3 % av den årliga programbudgeten jämfört med 2,7 %). Trots de höga kontrollkostnaderna rapporterar medlemsstaterna en kumulativ felnivå på 2,8 % för EJFLU. Detta förklaras av de komplicerade regler och villkor för stödberättigande som utformats för att uppnå miljöpolitiska och andra politiska mål, som kan verifieras endast med svårighet.

Med tanke på de höga kontrollkostnaderna vore det inte kostnadseffektivt att öka antalet kontroller på plats utöver nuvarande nivå – kostnaderna för dessa kontroller skulle vara femfalt högre än det genomsnittliga värdet på de återbetalningar som kan förväntas (genomsnittlig felnivå multiplicerad med beviljat belopp per mottagare).

Ekonomiska, miljömässiga och sociala framsteg är tre beståndsdelar som förstärker varandra i EU:s politik på området landsbygdsutveckling. Målet för denna politik är att öka konkurrenskraften inom jordbrukssektorn, värna om miljön och bevara naturresurser samt utveckla landsbygdsområden i ekonomiskt och socialt hänseende. Ytterligare förenklingar av villkoren för stödberättigande inom området landsbygdsutveckling är dock inte tillräckliga för att sänka felnivån inom området landsbygdsutveckling lägre än det tröskelvärde på 2 % som för närvarande tillämpas av revisionsrätten, utan att politiska mål äventyras.

Kommissionen och medlemsstaterna måste använda sina förvaltnings- och kontrollsystem med maximal effektivitet för att förhindra, upptäcka och rätta till fel, men kommissionen anser samtidigt att det vore oekonomiskt att öka antalet EJFLU-kontroller. Uppgifter från medlemsstaterna stöder revisionsrättens slutsats att felnivån inom detta område är högre än 2 %.

Kommissionen föreslår för EJFLU-utgifternas vidkommande en acceptabel felnivå inom det gula intervallet (2–5%). En DAS-felnivå i mitten av detta intervall vore acceptabel. Över denna nivå skulle kompletterande åtgärder vidtas för att minska felnivån genom ökade kontroller och genom att åtgärda de största orsakerna till att fel uppstår. Målet för den gemensamma jordbrukspolitikens första pelare ska ligga kvar inom det gröna området (2 %). |

5 . SLUTSATS

När revisionsrätten införde väsentlighetströskeln på 2 % hade kommissionen inte tillgång till tillförlitlig information om kontrollkostnaderna. Revisionsrätten fastställde detta tröskelvärde eftersom det inte fanns några hinder för detta på politisk nivå. Nu finns det däremot tillgänglig information om kontrollkostnaderna som ger berörda aktörer möjlighet att konkret diskutera kontrollernas kostnadseffektivitet.

Kommissionen har gjort betydande framsteg och revisionsförklaringen för 2008 var den bästa någonsin. Förbättringen möjliggjordes genom bättre kontrollsystem och fler kontroller, vilket ökade kostnaderna för mottagarna och var mer betungande för dem (GD Forskning utförde ensamt 20 % fler kontroller på plats hos mottagarna än vad som ursprungligen planerats för perioden 2007–2009 inom sjätte ramprogrammet). Kommissionen kommer även i fortsättningen att utarbeta och genomföra trovärdiga kontrollstrategier, utföra kontroller snabbt och effektivt med fokusering på riskområden och mata in resultaten i kontrollcykeln. Den nuvarande kontrollfrekvensen är hög, även inom området landsbygdsutveckling, och inom de båda områden som redovisas ovan kan DAS-felnivån ha reducerats i riktning mot den lägsta kostnadseffektiva nivån.

Kommissionens avdelningar måste även i fortsättningen i sina årliga verksamhetsrapporter visa att deras kontrollstrategier är effektiva, de måste skräddarsy strategier som är anpassade till risker och särdrag inom varje politikområde och se till att strategierna återspeglar reella risker och erfarenheter och möjliggör väl underbyggda beslut om kostnaderna och nyttan av kontroller. Efter visad omsorg om detta är en acceptabel risk för fel emellertid en sund investering, och medlagstiftaren kan fastställa ett tröskelvärde för acceptabel risk som är högre än den nuvarande felnivån. Det skulle ge den ansvarsfrihetsbeviljande myndigheten ett stabilt underlag för bedömning av kommissionens riskhantering.

Den acceptabla felnivån skulle vara ett årligt riktmärke (i linje med revisionsförklaringen) för kommissionens fleråriga kontrollsystem, men i slutet av programmet skulle felnivåerna vara lägre än i revisionsförklaringen på grund av finansiella korrigeringar och återbetalning av felaktigt utbetalda belopp. Kommissionen kommer att bemöda sig om att fastställa sådana kvarstående felaktigheter och att även i fortsättningen rätta till alla fel som upptäcks. Det stora antalet stödmottagare innebär dock att kontroller inte systematiskt kan genomföras på plats och att fel förblir oupptäckta. Kommissionen gör följande bedömning:

- För de båda politikområden som omfattas av detta meddelande bör en acceptabel felnivå fastställas inom det gula intervallet: 2–5 %.

- En DAS-felnivå i mitten av detta intervall för bägge områdena vore acceptabelt och motiverat. Över denna nivå skulle kompletterande åtgärder vidtas för att reducera felnivån genom ökade kontroller och genom att angripa de främsta felkällorna.

- Parallellt med införandet av en lämplig årlig acceptabel felnivå bör kommissionen övervaka de fleråriga felnivåerna och rapportera till budgetmyndigheten vid lämpliga tidpunkter under programcykeln.

Kommissionen har föreslagit att ta med begreppet acceptabel risk i sitt förslag till treårsöversyn av budgetförordningen. Kommissionen kommer, med beaktande av att institutionerna behöver tid att diskutera förslaget innan förordningen träder i kraft och efter överläggningar med medlagstiftaren om detta meddelande, att lägga fram förslag till rättsakter för att formellt fastställa de acceptabla felnivåerna inom områdena forskning, energi och transport samt landsbygdsutveckling. Kommissionen kommer före slutet av 2010 att lägga fram konkreta förslag till acceptabla felnivåer för områdena ”administrativa utgifter” och ”bistånd till tredje land, utvecklingssamarbete och utvidgning”, och stegvis under 2011 för övriga sektorer. Den kommer att föreslå en förenkling av sektorslagstiftningen inför nästa omgång av grundläggande rättsakter för att minska risken för fel under perioden efter 2013.

Kommissionen är angelägen om att visa att dess kontrollsystem fungerar väl och den kommer att föreslå för sina avdelningar att de ska förbättra rapporteringen om kontrollsystemens effektivitet i de kommande årliga verksamhetsrapporterna.

[1] Europaparlamentets resolution av den 23 april 2009 (P6_TA(2009)0289) med de iakttagelser som utgör en del av beslutet om ansvarsfrihet för genomförandet av Europeiska unionens allmänna budget för budgetåret 2007, avsnitt III – – kommissionen och genomförandeorgan, punkt 48 ”[…] och förväntar sig att kommissionen slutför detta arbete när den utformar sitt förslag om den tolererbara risknivån per budgetområde […]”.

Europaparlamentets resolution av den 5 maj 2010 (P7_TA(2010)0134) med de iakttagelser som utgör en del av beslutet om ansvarsfrihet för genomförandet av Europeiska unionens allmänna budget för budgetåret 2008, avsnitt III – – kommissionen och genomförandeorgan, punkterna 59 och 60.

[2] Förenklat genomförande av ramprogrammen för forskning (KOM(2010) 187).

[3] Dessa kostnader inkluderar kostnaderna för programförvaltning och finanskontroll.