P6_TA(2006)0438

Inkassering av gemenskapsmedel

Europaparlamentets resolution om inkassering av gemenskapsmedel (2005/2163(INI))

Europaparlamentet utfärdar denna resolution

- med beaktande av kommissionens vitbok om reformen av kommissionen (KOM(2000)0200, framför allt åtgärd 96 angående effektivare återkrav av felaktigt utbetalda medel,

- med beaktande av kommissionens meddelande om att förbättra inkasseringen av gemenskapens fordringar i samband med direkt och delad förvaltning av gemenskapens utgifter (KOM(2002)0671),

- med beaktande av kommissionens rapport till rådet och Europaparlamentet om tillämpning av bestämmelserna om ömsesidigt bistånd för indrivning av fordringar avseende vissa avgifter, tullar, skatter och andra åtgärder (KOM(2006)0043),

- med beaktande av sin resolution av den 8 april 2003 om ansvarsfrihet för budgetåret 2001 [1], framför allt punkterna 39-43 i denna,

- med beaktande av sin resolution av den 29 januari 2004 om uppföljning av ansvarsfrihet för budgetåret 2001 [2], framför allt punkterna 7-9 i denna,

- med beaktande av sin resolution av den 21 april 2004 om ansvarsfrihet för budgetåret 2002 [3], framför allt punkt 7 i denna,

- med beaktande av sin resolution av den 12 april 2005 om ansvarsfrihet för budgetåret 2003 [4], framför allt punkterna 83-85 i denna,

- med beaktande av sin resolution av den 7 juni 2005 om skydd av gemenskapernas ekonomiska intressen och bedrägeribekämpning [5],

- med beaktande av rådets förordning (EG, Euratom) nr 1605/2002 av den 25 juni 2002 med budgetförordning för Europeiska gemenskapernas allmänna budget [6], framför allt artikel 72 i denna, och förslaget till ändring av denna förordning, i enlighet med dess artikel 184,

- med beaktande av kommissionens förordning (EG, Euratom) nr 2342/2002 [7] om genomförandebestämmelser för rådets förordning (EG, Euratom) nr 1605/2002, framför allt artikel 78.3 f och artikel 84 i denna,

- med beaktande av kommissionens rapport till rådet och Europaparlamentet om tillämpningen av den nya budgetförordningen (KOM(2005)0181).

- med beaktande av förslaget till rådets förordning om ändring av rådets förordning (EG, Euratom) nr 1605/2002 med budgetförordning för Europeiska gemenskapernas allmänna budget (KOM(2005) 0181),

- med beaktande av förordning (EEG) nr 595/91 [8], (särskilt artiklarna 3 och 5 i denna om oegentligheter och bedrägerier), och förordningarna (EG) nr 1469/95 [9], nr 515/97 [10] och nr 1258/1999 [11],

- med beaktande av förordning (EG) nr 1290/2005 av den 21 juni 2005 om finansieringen av den gemensamma jordbrukspolitiken [12] (den nya förordningen om den gemensamma jordbrukspolitiken), framför allt artikel 32 i denna,

- med beaktande av EG-domstolens dom i mål C-87/01 P, kommissionen mot Europeiska kommuners och regioners råd (CEMR) [13],

- med beaktande av artikel 256 i EG-fördraget,

- med beaktande av artikel 45 i arbetsordningen,

- med beaktande av betänkandet från budgetkontrollutskottet (A6-0303/2006), och av följande skäl:

A. Kommissionen har ännu inte genomfört den detaljerade handlingsplanen för att ange storleken på, identifiera eller redogöra för användningen av räntor och straffavgifter som faktiskt betalats in till jordbrukskassor, vilket parlamentet krävde i punkterna 39-43 i den ovannämnda resolutionen om ansvarsfrihet för budgetåret 2001.

B. I parlamentets ovannämnda resolution om uppföljning av ansvarsfrihet för budgetåret 2001 konstaterades med oro att en sådan detaljerad plan saknas och att de gemenskapsmedel som återvunnits genom delad förvaltning inte tas upp regelmässigt i gemenskapsbudgeten.

C. Den 30 mars 2006 anordnade de slovenska tullmyndigheterna och Europeiska byrån för bedrägeribekämpning (OLAF) ett gemensamt seminarium i Bled i Slovenien mellan veterinärer, hälsoexperter och utredare med ansvar för bedrägeribekämpning om vilka åtgärder som bör vidtas mot den olagliga handeln med jordbruksprodukter och om de hälsorisker som denna handel kan medföra för konsumenterna.

Budgetförordningen

1. Europaparlamentet påpekar att det i budgetförordningen föreskrivs att EU:s fordringar får - om inte gäldenären frivilligt betalar tillbaka dem - inkasseras på rättslig väg eller med stöd av beslut om verkställighet, som utverkats i enlighet med artikel 256 i EG-fördraget.

2. Europaparlamentet välkomnar, när det gäller inkassering, de tre förslag som kommissionen lade fram i samband med ändringen av budgetförordningen 2002. Dessa förslag går i huvudsak ut på följande:

- Att erkänna att gemenskapens fordringar är prioriterade genom att likställa dem med medlemsstaternas skattefordringar.

- Att föreskriva en preskriptionstid på fem år för inkassering av gemenskapens fordringar, och att denna tidsfrist självklart skall kunna förlängas om det görs aktiva insatser för att få tillbaka medel, vilket skulle innebära ökad säkerhet för institutionerna och gäldenärerna.

- Att likställa gemenskapens fordringar med civilrättsliga fordringar, enligt de instrument som antagits inom området civilrättsligt samarbete (jfr artiklarna 72.2, 73a och 73b i ovannämnda förslag till rådets förordning om ändring av rådets förordning (EG, Euratom) nr 1605/2002.

3. Europaparlamentet uppmanar kommissionen att förbereda en översyn av budgetförordningen, framför allt av tillämpningsbestämmelserna, i syfte att klargöra den exakta balansmässiga klassificeringen av fordringar som följer av olika typer av gemenskapsbetalningar.

4. Europaparlamentet påminner om att detta förslag är fastställt i artikel 3.1 i förordningen med genomförandebestämmelser till budgetförordningen. I artikel 105 i den förstnämnda förordningen görs åtskillnad mellan förhandsfinansiering, mellanliggande betalningar och slutlig reglering av utgiften. Dessutom görs åtskillnad mellan förhandsfinansiering som utbetalas antingen vid genomförandet av en upphandling i den mening som avses i artikel 88 i budgetförordningen, till medlemsstaterna, eller i samband med stöd inför anslutningen, och mellan förskott enligt artikel 265 i förordningen med genomförandebestämmelser till budgetförordningen.

5. Europaparlamentet konstaterar att det måste fastställas hur inkasseringen skall ske vid en förskottsbetalning om projektet måste avslutas på grund av force majeure eller andra orsaker. Detta kan regleras på så sätt att i stället för en inkassering görs en avräkning mot avtalspartens fordringar på Europeiska unionen, förutsatt att dessa är säkra, obestridda och har förfallit till betalning.

6. Europaparlamentet anser att mottagarens berättigade förväntningar i regel bör skyddas när denne har använt kapitalet eller ingått åtaganden för kapitalet som inte kan hävas eller som endast kan hävas med oacceptabla nackdelar som följd. Mottagaren kan inte åberopa berättigade förväntningar

a) om utgifterna har godkänts under inverkan av uppsåtligt vilseledande, hot eller korruption,

b) om godkännandet av utgifterna har skett på grundval av upplysningar som i väsentliga avseenden var oriktiga eller ofullständiga,

c) om mottagaren kände till att de åtgärder som låg till grund för godkännandet var olagliga eller om denne på grund av grov oaktsamhet inte kände till detta.

7. Europaparlamentet konstaterar att kommissionen regelbundet skall förelägga parlamentet en översikt över utestående fordringar, med uppgifter om totalbeloppet för fordringarna för varje generaldirektorat, och om hur gamla de utestående fordringarna är.

8. Europaparlamentet anser att principen om universalitet och principen om riktighet i budgeten, såsom de definieras i fördraget och den nuvarande budgetförordningen, bör följas i tillämpningsbestämmelserna och i den sektorsspecifika lagstiftningen.

9. Europaparlamentet anser också, eftersom medlemsstaterna framför allt bör bevisa att de följer internationella redovisningsstandarder, att EU eventuellt skulle kunna använda detta för att utveckla ett gemensamt förhållningssätt till dessa standarder.

10. Europaparlamentet påpekar att utanordnaren i enlighet med artikel 78.1 c i budgetförordningen kan fastställa om utgifterna överensstämmer med bestämmelserna i avtalet. Innan utanordnaren överlämnar inkasseringsordern till räkenskapsföraren skall utanordnaren kontrollera om mottagaren haft berättigade förväntningar om att utgifterna skulle godkännas och om dessa förväntningar bör skyddas med hänsyn tagen till det allmännas intresse av en inkassering.

11. Europaparlamentet konstaterar att möjligheten att bevilja gäldenären ytterligare en betalningsfrist mot att gäldenären ställer en säkerhet och betalar dröjsmålsränta i enlighet med artikel 85 i förordningen med genomförandebestämmelser till budgetförordningen, för att försöka återvinna åtminstone en del av det obetalda beloppet, alltför sällan utnyttjas.

12. Europaparlamentet konstaterar att i de flesta fall sker inkasseringen genom avräkning mot en fordran på avtalsparten när förutsättningarna för en avräkning är uppfyllda. I de fall då en avräkning inte är möjlig är det endast möjligt att inkassera fordran genom att meddela att avtalsparten inte längre kan komma ifråga som avtalspart om det obetalda beloppet inte betalas tillbaka.

13. Europaparlamentet anser det vara viktigt att påpeka att utanordnaren genast bör underrätta OLAF när denne konstaterar att utgifterna inte stämmer överens med avtalet eller att utgifterna har godkänts som en följd av vilseledande, hot eller korruption.

Förfaranden

14. Europaparlamentet konstaterar följande om skandalen med uppblandat smör (Italburro), efter det att sju år har gått och trots all den uppmärksamhet som affären ägnades av EU-institutionerna, framför allt Europaparlamentet och kommissionen (OLAF):

a) Det inkasserade beloppet är lägre än 0,1 procent av det uppskattade värdet av bedrägeriet.

b) De italienska myndigheterna raserade det brottsliga nätverket, ställde ett tiotal ansvariga inför rätta, beslagtog hundratals ton oäkta produkter och samlade in bevis på olaglig handel med tiotusentals ton uppblandat smör till andra medlemsstater, men myndigheternas insatser har knappast följts upp och det europeiska samarbetet har visat sig vara bedrövligt och praktiskt taget obefintligt.

c) Förfarandena i medlemsstaterna är olika och sinsemellan oförenliga. Det faktum att olaglig handel med oäkta ämnen betraktas som ett brott i en medlemsstat och endast som ett administrativt problem i en annan medlemsstat har inneburit att det inkasserade beloppet endast har varit en tiondel av vad som förväntats.

d) Folkhälsan har försummats, eftersom ingen hittills har analyserat om smör kan ha förorenats genom användning av ämnen som är förbjudna i livsmedelsämnen efter krisen med galna ko-sjukan.

15. Europaparlamentet noterar att trots att kommissionen har medgivit att överträdelser skett i den så kallade Blue Dragon-affären och beslutat att minska EU-stödet i förhållande till bedrägeriernas omfattning anser den att det helt och hållet är upp till de medlemsstater som delar förvaltningen för dessa medel att utreda den fulla vidden av den påstådda oegentligheten. Det är två medlemsstater, Spanien och Frankrike, som berörs av Blue Dragon-affären, vilket gör ansvarsfördelningen svårare och ger affären en mer uppenbar europeisk karaktär. Parlamentet anser att kommissionen är en offentlig myndighet med direkt ansvar gentemot de europeiska medborgarna, vars förtroende den är beroende av - via Europaparlamentet - och att kommissionen därför inte endast bör sträva efter att återvinna EU-medel från en medlemsstat där de har missbrukats, utan även bör anstränga sig på alla sätt för att se till att de skyldiga åtalas och att offren får ersättning.

16. Europaparlamentet påpekar att förfarandet för inkassering av fordringar på rättslig väg med stöd av beslut om verkställighet, som kan utverkas i enlighet med artikel 256 i EG-fördraget, hittills endast har använts i extraordinära fall, framför allt för att kassera in böter som ålagts i konkurrensärenden. Parlamentet noterar kommissionens avsikt att i enlighet med budgetförordningen ge förfarandet ett vidare tillämpningsområde i framtiden.

17. Europaparlamentet påpekar att kommissionens nuvarande inkasseringsförfarande - som är av institutionell typ och som innebär att kommissionen vänder sig till de nationella myndigheterna om medlen inte betalas in frivilligt - är alltför långdraget, att fordran då inte kan indrivas och att det i bästa fall uppstår förseningar till nackdel för gemenskapernas ekonomiska intressen.

18. Europaparlamentet anser, när det gäller beslut om verkställighet, att kommunikationen mellan kommissionen och medlemsstaterna bör förenklas och att det bör inrättas mer direkta förbindelser mellan kommissionens tjänsteavdelningar och staternas behöriga myndigheter.

Reformering av OLAF

19. Europaparlamentet anser att det krävs dels en diskussion om hur man kan gottgöra de nationella rättsvårdande myndigheternas bristande resurser för att korrekt bedöma komplexiteten av bedrägerierna inom EU, dels en diskussion om på vilket sätt unionens berörda instanser skall förhålla sig till de nationella kontrollorganen, för att underrätta dem och göra dem delaktiga i utredningen av bedrägerifall. Parlamentet påpekar att de nationella kontrollmyndigheterna inte är skyldiga att involvera EU:s instanser.

20. Europaparlamentet anser också att möjligheten till ett bättre samarbete med Eurojust och Europol bör utforskas, för att stärka det effektiva skyddet av unionens ekonomiska intressen, men också att möjligheterna till att OLAF skall kunna bli helt administrativt oberoende av kommissionen och andra institutioner bör utredas.

21. Europaparlamentet konstaterar att OLAF:s nuvarande organisation med avseende på å ena sidan utredningsverksamheten och å andra sidan det administrativa samarbetet med kommissionen betecknats som välfungerande i revisionsrättens särskilda rapport nr 1/2005. I denna rapport fastställdes särskilt att oberoendet var säkrat i praktiken eftersom kommissionen inte hade blandat sig i OLAF:s arbete.

22. Europaparlamentet konstaterar att lagstiftaren måste ta fler initiativ för att klargöra reglerna för inledning, avslutning och utvidgning av OLAF:s utredningar, trots att åtgärder redan har beslutats. I dessa initiativ bör hänsyn tas till stärkta band mellan parlamentet och OLAF.

23. Europaparlamentet väntar med intresse på kommissionens förslag till förordning om reformering av OLAF.

Folkhälsa

24. Europaparlamentet påminner om att det enligt de nuvarande bestämmelserna endast är sunda och marknadsmässiga produkter av god kvalitet som kan ge rätt till bidrag och att de annars inte berättigar till någon form av stöd.

25. Europaparlamentet noterar, vilket OLAF:s direktör påpekade vid det ovannämnda mötet i Bled, att bedrägerierna inom handeln med jordbruksprodukter innebär en uppenbar potentiell risk för folkhälsan och djurs hälsa.

26. Europaparlamentet anser att det är nödvändigt att få nationella och internationella kontrollorgan att uppmärksamma problemet i högre grad, och att endast ett nära internationellt samarbete, där också stater utanför EU deltar, på sikt kan ge ett bättre skydd av konsumenterna och av EU:s ekonomiska intressen.

27. Europaparlamentet noterar att de olika olagliga metoder som analyserats visar hur brådskande det är att intensifiera samarbetet mellan nationella tullmyndigheter, veterinära avdelningar och EU:s myndigheter, till exempel OLAF.

28. Europaparlamentet understryker att kommissionen i motsats till medlemsstaterna inte har kontrollbefogenheter när det gäller produktanalyser som rör konsumenternas folkhälsa inom EU.

29. Europaparlamentet erinrar om att affären med uppblandat smör i början inte var ett bedrägeri på hälsoplanet, utan att den handlade om sammansättningen av produkterna, som tillhör en sektor som får omfattande EU-bidrag.

30. Europaparlamentet anser att kommissionen och OLAF bör försäkra sig om att medlemsstaterna genom sina parastatliga organ utför tillräckligt många kontroller med hjälp av verkligt oberoende kontrollanter.

31. Europaparlamentet anser att när hälsan kan påverkas av ett bedrägeri vid ett visst tillfälle så bör behöriga hälsomyndigheter underrättas och få tillgång till stickprov, enligt ett väl kontrollerat förfarande, och att tidsperioden för kvarhållande av stickprov bör förlängas avsevärt.

OLAF:s utredning och nationella förfaranden

32. Europaparlamentet konstaterar att OLAF saknar lämplig information om kvantiteten av de ifrågasatta produkterna, samtidigt som det från inkasseringssynpunkt har varit katastrofalt att utredningarna blir föremål för straffrättslig prövning, även om OLAF juridiskt sett skulle kunna bestrida ett nationellt beslut på kommissionens vägnar.

33. Europaparlamentet påminner om att det i vissa länder är möjligt att inleda inkasseringsförfaranden även om ett straffrättsligt förfarande pågår, medan straffrätten står över civilrätten i andra länder, vilket gör det omöjligt att återvinna obetalda belopp på grund av att den rättsliga myndigheten har ingripit.

34. Europaparlamentet beklagar att oegentligheter eller bedrägerier i vissa stater endast erkänns för enskilt bevisade belopp, dvs. parti för parti, och att aktören automatiskt anses oskyldig om sådana partier saknas.

Anmälan och registrering av oegentligheter och inkasseringar

35. Europaparlamentet beklagar att kommissionen inte har genomfört den handlingsplan som föreskrivs i punkterna 39-43 i den ovannämnda resolutionen om ansvarsfrihet för budgetåret 2001 och i resolutionen om uppföljningen av ansvarsfrihet.

36. Europaparlamentet välkomnar Europeiska kommissionens positiva svar på de återkommande kraven från Europaparlamentet - nämligen dem som uttrycktes i punkt 102 i det ovan nämnda ansvarsfrihetsbetänkandet för 2001 - om offentliggörande av beloppen till och namnen på EU-budgetens stödmottagare såsom föreslås i Europeiska öppenhetsinitiativet (KOM(2006)0194 - SEK(2005)1300), men beklagar dock att motsvarande information om återbetalning av EU-medel inte ingår i öppenhetsinitiativet och uppmanar kommissionen att tillhandahålla budgetmyndigheten och slutligen även allmänheten namnen och beloppen i samband med återbetalningar som skall inbetalas till eller som krediterats EU-budgeten liksom dessa belopps slutliga destination.

37. Europaparlamentet anser att det är mycket viktigt att regelramen föreskriver en heltäckande redovisning av alla fordringar som följer av oegentligheter, inkasserade belopp, räntor och straffavgifter som faktiskt betalats till utomstående organ från gemenskapsmedel, i enlighet med principen om universalitet och principen om riktighet i budgeten som anges både i fördraget och i budgetförordningen, och uppmanar kommissionen att arbeta för detta.

38. Europaparlamentet anser att det är mycket viktigt att kommissionen ser till att de principer om oberoende utanordning, revision och certifiering som krävs vid direkt förvaltning av gemenskapens utgifter också följs för delad förvaltning av gemenskapens utgifter.

39. Europaparlamentet konstaterar att det inte är kommissionen utan medlemsstaterna som i enlighet med principen om delad förvaltning skall se till att det för gemenskapsutgifter med delat ansvar tillämpas samma principer för oberoende mellan områdena utanordning, revision och certifiering som i samband med gemenskapsutgifter under direkt förvaltning. Detta gäller i synnerhet för inrättandet av ackrediterade utbetalningsställen med en intern revisionstjänst och inrättandet av oberoende och attesterande organ i den mening som avses i förordning (EG) nr 1663/95 [14] för garantisektionen vid Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ), samt fristående personer eller avdelningar i den mening som avses i artikel 38.1 f i förordning (EG) nr 1260/1999 [15] tillsammans med artikel 15 i förordning (EG) nr 438/2001 [16].

40. Europaparlamentet anser att inkasseringsfunktionen antingen skall utövas av statliga myndigheter - om gemenskapsbudgeten kan anslå medel för finansiering av inkasseringskostnader - eller annars utövas av vinstdrivande institutioner. I det fallet bör självfallet offentlig upphandling tillämpas.

41. Europaparlamentet anser att det under alla omständigheter är mycket viktigt att det vid översynen av regelramen garanteras att normer om öppenhet tillämpas och att intressekonflikter undviks, när det gäller grunden för, storleken på och ändamålet för de belopp som inkommer på grund av straffavgifter, räntor och inkasserade gemenskapsmedel.

Europeisk åklagare

42. Europaparlamentet påminner om det ovannämnda målet C-87/01 P, kommissionen mot Europeiska kommuners och regioners råd (CEMR). Enligt EG-domstolens bedömning har lagstiftningen i en medlemsstat företräde framför de regler som gäller för kommissionen, om det berörda företaget har sitt säte i denna stat, främst med hänvisning till att gemenskapsrättens företräde inte räcker för att kommissionen skall kunna hävda en rättslig tolkning som har företräde framför den nationella domarens tolkning i den berörda staten.

43. Europaparlamentet anser dessutom att inrättandet av en europeisk åklagare kommer att vara ett viktigt beslut, eftersom detta kommer att underlätta direkt tillgång till åklagarmyndigheterna i de olika medlemsstaterna, och att detta på ett sätt kommer att "förena" förfarandet bättre. Enligt parlamentet kan detta minska komplexiteten, eftersom man bör få se en koncentration till den europeiska åklagarens avdelningar. Parlamentet erinrar om att OLAF har rätt att ingripa inom ramen för sina utredningar, men att byrån saknar rättslig behörighet.

44. Europaparlamentet konstaterar att projektet att inrätta en europeisk åklagare snarare måste betraktas som ett långsiktigt projekt. För att på kort sikt uppnå förbättringar måste en samordning av medlemsstaternas statsåklagare stå i centrum för planeringen för att uppnå ett mervärde i form av en avlastning av OLAF och skydd av gemenskapernas ekonomiska intressen.

*

* *

45. Europaparlamentet uppdrar åt talmannen att översända denna resolution till rådet, kommissionen, domstolen, revisionsrätten, OLAF:s övervakningskommitté och OLAF.

[1] EUT C 64 E, 12.3.2004, s. 199.

[2] EUT C 96 E, 21.4.2004, s. 112.

[3] EUT C 104 E, 30.4.2004, s. 640.

[4] EUT C 33 E, 9.2.2006, s. 169.

[5] EUT C 124 E, 25.5.2006, s. 232.

[6] EGT L 248, 16.9.2002, s. 1.

[7] EGT L 357, 31.12.2002, s. 1.

[8] EGT L 92, 13.4.1991, s. 43.

[9] EGT L 145, 29.6.1995, s. 1.

[10] EGT L 82, 22.3.1997, s. 1.

[11] EGT L 160, 26.6.1999, s. 103.

[12] EUT L 209, 11.8.2005, s. 1.

[13] ECR 2003, s. I-7617.

[14] EGT L 158, 8.7.1995, s. 6.

[15] EGT L 161, 26.6.1999, s. 1.

[16] EGT L 63, 3.3.2001, s. 21.

--------------------------------------------------