B4-0801/98

Resolution om översynen av villkoren för utövandet av kommissionens genomförandebefogenheter - kommittéförfarandet (rådets beslut av den 13 juli 1987)

Europaparlamentet utfärdar denna resolution

- med beaktande av Amsterdamfördraget undertecknat den 2 oktober 1997 och förklaring nr 31 om rådets beslut av den 13 juli 1987 ((EGT C 340, 10.11.1997, s. 137.)),

- med beaktande av rådets beslut 87/373/EEG av den 13 juli 1987 om närmare villkor för utövandet av kommissionens genomförandebefogenheter ((EGT L 197, 18.7.1987, s. 33.)),

- med beaktande av sin resolution om Amsterdamfördraget av den 19 november 1997 (CONF 4007/97 - C4-0538/97 ((EGT C 371, 8.12.1997, s. 99.)),

- med beaktande av sina resolutioner av den 17 maj 1995 ((EGT C 151, 19.6.1995, s. 56.)), den 13 mars 1996 ((EGT C 96, 1.4.1996, s. 77.)), den 16 januari 1997 ((EGT C 33, 3.2.1997, s. 66.)), den 13 mars 1997 ((EGT C 115, 14.4.1997, s. 165.)), och den 11 juni 1997 ((EGT C 200, 30.6.1997, s. 70.)) om regeringskonferensen, samt resolutionen av den 26 juni 1997 om Europeiska rådet den 16-17 juni 1997 i Amsterdam ((EGT C 222, 21.7.1997, s. 17.)),

- med beaktande av sin resolution av den 16 december 1993 om problemen med kommittéförfarandet i samband med ikraftträdandet av Fördraget om Europeiska unionen ((EGT C 20, 24.1.1994, s. 176.)),

- med beaktande av parlamentets, rådets och kommissionens modus vivendi av den 20 december 1994 om genomförandebestämmelser till rättsakter som antagits i enlighet med artikel 189b i EG-fördraget ((EGT C 102, 4.4.1996, s.1.)),

- med beaktande av Plumb-Delors-avtalet från 1988 om närmare villkor för information till parlamentet och Klepsch-Millan-uppförandekoden av den 12 juli 1993 om kommissionens genomförande av strukturpolitiken ((EGT C 255, 20.9.1993, s. 19.)),

- med beaktande av utfrågningarna med de parlamentariska utskotten, kommissionen samt företrädare för medlemsstaterna och rådet den 17 mars och den 28 april 1998,

- med beaktande av de många formella och informella kontakter och möten med kommissionen under det senaste halvåret, och av följande skäl,

A. De ändringar av medbeslutandeförfarandet som i och med Amsterdamfördraget införs i artikel 251 i EG-fördraget (före detta artikel 189b), och särskilt avskaffandet av tredje behandlingen, vilken gjorde det möjligt för rådet att lägga fram sin gemensamma ståndpunkt en andra gång för plenarsammanträdet, gör det helt klart att parlamentet och rådet är jämbördiga när det gäller antagande av gemenskapsrättsakter enligt medbeslutandeförfarandet.

B. Genom Amsterdamfördraget har tillämpningsområdet för medbeslutandeförfarandet enligt artikel 251 i EG-fördraget (före detta artikel 189b) utvidgats. Detta innebär, då artikel 202 i EG-fördraget (före detta artikel 145, som enbart avser rättsakter som antas av rådet och inte rättsakter som antas gemensamt av parlamentet och rådet) inte har ändrats, att behörigheten att delegera genomförandebefogenheter till kommissionen och kontrollen av genomförandet bör delas i samma utsträckning av den lagstiftande myndigheten (Europaparlamentet och rådet).

C. Dagens kommittésystem, som inrättades genom beslutet av den 13 juli 1987, kan leda till en gradvis urholkning av medbeslutandeförfarandet genom att förfarandets räckvidd begränsas till rättsakter med mycket övergripande innehåll, vilket gör EU:s beslutsprocess alltmer sluten och försvårar utövandet av någon som helst demokratisk kontroll.

D. Artiklarna 205 och 206 ger kommissionen en direkt genomförandebefogenhet för budgeten och parlamentet rätt att genom förfarandet för beviljande av ansvarsfrihet ifrågasätta kommissionens ansvar för utövandet av denna genomförandebefogenhet.

E. Det är också nödvändigt att förenkla de befintliga kommittéernas funktionssätt för att leva upp till principen om öppenhet som nu har förts in i artikel 255 i EG-fördraget (före detta artikel 191a), på grundval av vilken den lagstiftande myndigheten (Europaparlamentet och rådet) genom medbeslutandeförfarandet skall fastställa allmänna principer för rätten till tillgång till EU-institutionernas handlingar.

F. De frågor som rör kommittésystemet tydliggör i sin tur problemet vad gäller definiering och klassificering av handlingar. Tyvärr har denna fråga fortfarande inte behandlats på rätt sätt och förklaring nr 16 om hierarkin mellan gemenskapsrättsakter, som bifogas till Fördraget om Europeiska unionen, har inte fått någon effekt i praktiken.

G. Med genomförandebestämmelser bör man bland annat även avse sådana bestämmelser som varken ändrar, kompletterar eller uppdaterar de grundläggande aspekterna av den grundläggande rättsakten (inbegripet bilagor). Den grundläggande rättsakten får inte ändras ens om rådet innehar genomförandebefogenheterna.

H. Alla kommittéer som är äldre än beslutet av den 13 juli 1987 bör omvandlas i enlighet med de nya förfarandena.

I. I och med att förvaltningskommittéer blandar sig i genomförandet av utrikespolitiska program som stödjer sig på en rättslig grund kompliceras förfarandet i onödan, kommissions klart definierbara ansvar begränsas och den demokratiska kontrollen över utrikespolitiska program försvåras.

J. För att undvika sådana principdiskussioner och konflikter mellan EU:s institutioner som tidigare har uppstått och som i hög grad har försinkat lagstiftningsprocessen är det nödvändigt att kommissionen, rådet och Europaparlamentet når en formell överenskommelse om utformning och kontroll av genomförandebestämmelser.

1. Parlamentet anser att man under processen för att ändra de nuvarande villkoren för utövandet av kommissionens genomförandebefogenheter bör ge prioritet åt

a) att garantera full respekt för lagstiftningsförfarandet så att man förhindrar att en rättsakt av lagstiftande karaktär (inbegripet omarbetningar och uppdateringar av rättsakter som antagits genom medbeslutande samt ändringar av bilagor, såvida de har allmän räckvidd) antas som en genomförandebestämmelse utanför det vanliga medbeslutandeförfarandet; full respekt för lagstiftningsförfarandet blir viktigare ju mer medbeslutandeförfarandets tillämpningsområde utvidgas,

b) att säkerställa den institutionella jämvikten efter ändringen av medbeslutandeförfarandet, så att en faktisk jämbördighet garanteras mellan rådet och Europaparlamentet, både vid fastställandet av delegeringen av kommissionens genomförandebefogenheter och vid utövandet av den lagstiftande myndighetens (Europaparlamentet och rådet) kontrollbefogenhet på en genomförandebestämmelse,

c) att sätta gränser för kommissionens grad av självbestämmande när det gäller genomförande av rättsakter genom att fastställa genomförandebestämmelser inom ramen för lagstiftningsarbetet för att ge kommissionen en mer specifik delegering och samtidigt se till att den lagstiftande myndigheten (Europaparlamentet och rådet) inte blandar sig i genomförandebestämmelser,

2. anser på grundval av ovanstående riktlinjer att det nya beslutet och det efterföljande interinstitutionella avtalet måste

a) göra en åtskillnad mellan materiell lagstiftning och genomförandebestämmelser genom en tydligare definition av utövande av genomförandebefogenheter i den grundläggande delegeringsakten, eftersom man enligt Europaparlamentets mening inte kan betrakta rättsakter om ändring, uppdatering eller komplettering av grundläggande aspekter av en rättsakt som genomförandebestämmelser,

b) garantera en faktisk kontroll av genomförandebestämmelserna från Europaparlamentets sida, alltså att Europaparlamentet har möjlighet att inom en viss tid agera med anledning av ett kommissionsförslag om genomförandebestämmelser för att vid behov kunna ifrågasätta dess laglighet, ett överskridande av delegeringen eller bestämmelsernas innehåll, alltså ett felaktigt utövande av delegeringen; i så fall, och om ett representativt antal ledamöter av parlamentet röstar för förslaget, borde kommissionen dra tillbaka och ändra förslaget till genomförandebestämmelser eller att lägga fram ett förslag till rättsakt i enlighet med fördragets bestämmelser; samma sak bör kommissionen göra om rådet eller dess kommitté motsätter sig en genomförandebestämmelse,

c) förenkla kommittéerna och ad hoc-förfaranden; framför allt bör man avskaffa tillsynskommittéerna och ålägga institutionerna att systematiskt och i överensstämmelse med de nya bestämmelserna harmonisera alla förfaranden av genomförandekaraktär (före och efter 1987 års beslut); att föreslå en minskning av antalet kommittéer, även genom att avskaffa olika varianter eller genom att tilldela olika frågor till olika typer av kommittéer, är inte tillräckligt om inte den lagstiftande myndigheten (parlamentet och rådet) ges möjlighet att ifrågasätta lagligheten i ett förslag till genomförandebestämmelser,

d) insyn i genomförandeförfarandena, vilket innebär:

- att det antas en intern arbetsordning för samtliga kommittéer (särskilt med tanke på deras sammansättning, vilka regler för oförenlighet som skall gälla för deras medlemmar, kontrollen över deras driftskostnader samt om offentligheten i deras arbete och deras beslut och, i synnerhet, på budgetområdet, fastställandet av klara tidsfrister för beslutsfattandet) och

- att Europaparlamentets rätt till information respekteras oberoende av dess roll i samband med upprättandet av rättsakten, i synnerhet på budgetområdet, där åtgärder bör vidtas, som är anpassade till Europaparlamentets befogenhet att bevilja ansvarsfrihet,

e) inga gränser för kommissionens befogenheter vad gäller åtaganden av utgifter enligt övergripande eller individuella beslut som fattats på rådets uteslutande ansvar så att kommissionen skall kunna utöva sitt ansvar för genomförandet av budgeten under tillsyn av Europaparlamentet som är den instans som skall bevilja ansvarsfrihet för genomförandet; möjligheten att anlita kommittéer inom vilka rådet skulle ha sista ordet bör därför uteslutas för alla beslut som hör ihop med genomförandet av budgeten,

3. avser använda sig av möjligheten att föra in medlen för kommittésystemet i reserven i 1999 års budget om ändringen av rådets beslut inte i tillräcklig utsträckning beaktar parlamentets ståndpunkt,

4. förbehåller sig på grundval av ovanstående principer rätten att framföra sin egen bedömning av kommissionens förslag; anhåller om att man vid nästa fördragsöversyn skriver om artikel 202 (före detta artikel 145) med beaktande av de ändringar som i och med Amsterdamfördraget har införts i artikel 251 (före detta artikel 189b) och på så sätt undanröjer en tvetydighet som kan ge upphov till framtida tvister,

5. uppdrar åt sin ordförande mandat att förhandla med rådet och kommissionen om ett interinstitutionellt avtal som så långt det är möjligt motsvarar dessa riktlinjer; uppdrar åt ordföranden för utskottet för institutionella frågor och dess föredragande att delta i förhandlingarna,

6. uppdrar åt sin ordförande att vidarebefordra denna resolution till rådet och kommissionen samt medlemsstaternas parlament och regeringar.