Förslag till RÅDETS BESLUT om den ståndpunkt som ska intas på Europeiska unionens vägnar vid Internationella arbetskonferensens 103:e möte när det gäller ändringarna av koden i sjöarbetskonventionen /* COM/2014/0161 final - 2014/0088 (NLE) */





MOTIVERING 1. BAKGRUND TILL FÖRSLAGET Syftet med detta förslag är att fastställa unionens ståndpunkt om ändringarna av koden i 2006 års konvention om arbete till sjöss när det gäller redarens ansvar för a) ersättningsanspråk vid dödsfall och personskada och för b) strandsatt sjöpersonal. Ändringarna av koden i Internationella arbetsorganisationens (ILO) konvention om arbete till sjöss från 2006, nedan kallad sjöarbetskonventionen eller konventionen, står på dagordningen vid det första mötet i den särskilda trepartskommittén, nedan kallad kommittén. I sjöarbetskonventionen fastställs minimikrav för arbets- och levnadsförhållanden för all sjöpersonal som arbetar på fartyg som är flaggade i de länder som ratificerat konventionen[1]. De ändringar som kommittén ska behandla avser koden i sjöarbetskonventionen, som rör det sätt på vilket artiklarna och reglerna i konventionen tillämpas. Koden innehåller både standarder och anvisningar[2]. 1.1. Övervägande och eventuellt antagande av ändringar av koden i sjöarbetskonventionen vid det första mötet i den särskilda trepartskommittén den 7–11 april 2014 Kommittén har i uppgift att överväga förslag till ändringar av koden i konventionen i enlighet med artikel XV i densamma. Internationella arbetsbyråns styrelse inrättade kommittén vid sitt 318:e möte i juni 2013. Vid sitt 319:e möte i oktober 2013 beslutade styrelsen därefter att sammankalla det första kommittémötet i Genève den 7–11 april 2014 och antog samtidigt dagordningen med en punkt om att överväga förslag till ändringar av koden i 2006 års konvention. Två frågor rörande framtida ändringar av koden togs upp vid ett möte i den särskilda ILO/IMO-expertgruppen för ansvarsfrågor och ersättning[3] under 2009[4] som uppföljning till en resolution antagen vid Internationella arbetskonferensens 94:e möte för (sjöfartsfrågor) i samband med att konventionen antogs[5]: redarnas ansvar för ersättningsanspråk vid dödsfall, personskada och strandsatt sjöpersonal. Dessa två frågor togs också upp av den beredningskommitté som ILO:s styrelse inrättade 2010 som brådskande frågor att behandla vid kommitténs första möte. Två olika förslag till ändringar av koden i sjöarbetskonventionen i detta avseende lades gemensamt fram för kommittén i oktober 2013 av gruppen av redare och gruppen av sjöpersonal i enlighet med artikel XV.2 i konventionen.[6] Enligt det förenklade förfarande för ändring av koden i sjöarbetskonventionen som föreskrivs i artikel XV.3 i konventionen har ILO:s generaldirektör skickat förslaget till ändringar till organisationens alla medlemsstater med en uppmaning om att lämna synpunkter och förslag i oktober 2013.[7] Förslagen till ändringar lämnades också till Europeiska unionen i december 2013[8]. På kommitténs möte i april 2014 ska dessa två förslag till ändringar diskuteras. För att kommittén ska kunna anta ändringarna måste hälften av de medlemsstater som ratificerat sjöarbetskonventionen vara företrädda på mötet och minst två tredjedelar av kommittéledamöterna, inklusive hälften av rösterna bland företrädarna för regeringarna, redarna och sjöpersonalen, måste godkänna ändringarna. 1.2. Eventuellt godkännande av ändringar av koden i sjöarbetskonventionen vid Internationella arbetskonferensens 103:e möte den 28 maj–12 juni 2014 samt ikraftträdande När kommittén har antagit ändringarna av koden i sjöarbetskonventionen ska de godkännas av Internationella arbetskonferensen med två tredjedelars majoritet av de avgivna rösterna av de närvarande delegaterna samt överlämnas för övervägande till de ILO-medlemmar som har ratificerat konventionen. Det förväntas att Internationella arbetskonferensens 103:e möte, som ska hållas den 28 maj–12 juni 2014, kommer att anförtros denna uppgift. Ändringar som godkänns i enlighet med detta förfarande träder normalt i kraft inom två år, såvida inte en betydande del av de medlemsstater som ratificerat konventionen[9] inte ger sitt formella samtycke till ändringarna. 1.3. Innehållet i de förslag till ändringar av koden i sjöarbetskonventionen som ska läggas fram för Internationella arbetsorganisationen vid dess möten under 2014 De två förslagen till ändringar av koden i sjöfartskonventionen och som ska läggas fram vid ILO-möten under 2014 gäller standarder (del A) och anvisningar (del B) i koden när det gäller regel 2.5 om hemresa i kapitel 2 om anställningsförhållanden samt regel 4.2 om redarens ansvar i kapitel 4 om hälso- och sjukvård, välfärd och social trygghet[10]. Förslaget som gäller regel 2.5 om hemresa (se bilagan) avser strandsatt sjöpersonal. Med strandsättning avses när redare inte kan täcka kostnaderna för sjöpersonalens hemresa, har lämnat en sjöman utan nödvändigt underhåll och stöd eller på annat sätt ensidigt har brutit sina band med sjömannen, inklusive underlåtenhet att betala avtalsenlig lön under minst två månader. Genom de föreslagna ändringarna fastställs krav på ett effektivt system för ekonomisk trygghet som snabbt kan bistå sjöpersonal som är sysselsatt, anställd eller arbetar i någon funktion ombord på ett fartyg som för en medlemsstats flagg i händelse av strandsättning. Systemet ska täcka innestående lön och andra rättigheter upp till fyra månader, kostnaden för hemresa, nödvändigt underhåll och tillräckliga måltider, kläder, husrum, nödvändig hälso- och sjukvård samt andra rimliga kostnader eller avgifter som följer av strandsättningen. Enligt förslaget ska varje medlemsstat också kräva att fartyg som för dess flagg lämnar skriftliga dokument som styrker den ekonomiska tryggheten utfärdade av den som garanterar den ekonomiska tryggheten. De föreslagna anvisningarna gäller omedelbar hjälp om det krävs tid för att kontrollera vissa aspekter av sjöpersonalens begäran samt närmare uppgifter om bevisningen för den ekonomiska tryggheten. Det förslag som gäller punkt 4.2 om redarnas ansvar (se bilagan) rör ersättning vid dödsfall eller långvarig funktionsnedsättning på grund av en arbetsskada, arbetssjukdom eller arbetsolycka. I förslaget fastställs minimikrav för det system för ekonomisk trygghet som ska garantera sådan ersättning när det gäller avtalsgrundade anspråk, vilket definieras som anspråk som rör sjukdom, personskada eller dödsfall när sjöpersonal tjänstgör enligt ett anställningsavtal för sjöpersonal eller som följer av anställningen enligt ett sådant avtal. Det ska finnas effektiva rutiner för mottagning, handläggning och opartisk reglering av avtalsgrundade anspråk för ersättning genom snabba och rättvisa förfaranden. Det får inte förekomma några dröjsmål eller påtryckningar för att godta betalningar som inte uppgår till de avtalsenliga beloppen eller delbetalningarna i de fall då den slutliga ersättningen är svår att bedöma. Systemet får inte heller påverka andra juridiska rättigheter, men förmånerna ska räknas av från skadorna. Enligt förslaget ska varje medlemsstat även kräva att fartyg som för dess flagg tillhandahåller dokument som styrker den ekonomiska tryggheten eller att redaren meddelar flaggstaten och sjöpersonalen när den ekonomiska tryggheten inte längre garanteras. De föreslagna anvisningarna behandlar detaljerna i bevisningen för den ekonomiska tryggheten och innehåller förlagor till formulär för mottagande och utbetalning av ekonomiska anspråk enligt avtalet. 1.4. Unionslagstiftning på det område som rör de ändringar av koden i sjöarbetskonventionen som ska läggas fram för Internationella arbetsorganisationen vid dess möten under 2014 De föreslagna ändringarna av koden i sjöarbetskonventionen omfattas i stor utsträckning av unionens befogenheter enligt fördragen. Dessutom rör många delar av ändringarna områden av unionslagstiftningen där regleringen på EU-nivå redan är relativt omfattande. Genom rådets beslut 2007/431/EG av den 7 juni 2007 har dessutom medlemsstaterna bemyndigats att ratificera sjöarbetskonventionen i unionens intresse. De föreslagna ändringarna av sjöarbetskonventionen inriktas på de frågor som behandlas i direktiv 2009/13/EG om genomförande av det avtal som ingåtts av European Community Shipowners’ Associations (ECSA) och European Transport Workers’ Federation (ETF) om 2006 års konvention om arbete till sjöss och om ändring av direktiv 1999/63/EG. Genom detta direktiv införlivas relevanta bestämmelser i sjöarbetskonventionen med EU-rätten genom att det fastställs minimikrav på vissa områden på grundval av ett avtal mellan arbetsmarknadens parter på branschspecifik europeisk nivå i enlighet med bestämmelserna om socialpolitik i fördraget[11]. Även om det inte tas upp i direktiv 2009/13/EG omfattas strandsättning av sjöpersonal av standard A 2.5, där följande föreskrivs: ”Varje medlemsstat skall säkerställa att sjömän på fartyg som för dess flagg är berättigade till hemresa [ ... ] när sjömännen inte längre kan fullgöra sina uppgifter enligt anställningsavtalet eller inte kan väntas fullgöra dem under rådande förhållanden”. När det gäller redarnas ansvar föreskrivs det på liknande sätt följande i standard 4.2: ”Varje medlemsstat skall anta lagar och andra författningar som kräver att redare för fartyg som för dess flagg ansvarar för hälso- och sjukvård för alla sjömän som arbetar ombord på fartygen i enlighet med följande minimistandarder: [ ... ] redare skall tillhandahålla ekonomisk säkerhet för att trygga ersättning vid dödsfall eller långvarig invaliditet hos sjömän på grund av skada, sjukdom eller risk i arbetet enligt bestämmelser i nationell lag, sjömännens anställningsavtal eller kollektivavtal”. I dessa båda fall innebär ändringarna av sjöarbetskonventionen att det införs särskilda krav på system för ekonomisk trygghet och på tillhandahållande av skriftlig bevisning på dessa områden. Det ska också noteras att det i de slutliga bestämmelserna i det avtal om sjöarbetskonventionen som ingåtts av European Community Shipowners ’Associations (ECSA) och European Transport Workers’ Federation (ETF) och som genomförts genom direktiv 2009/13/EG anges att tillämpningen av detta avtal vid eventuella ändringar av 2006 års konvention ska ses över om någon av avtalsparterna begär det. Tillämpningen av de föreslagna ändringarna av sjöarbetskonventionen omfattar transportområdet[12]: direktiv 2009/16/EG om hamnstatskontroll, i dess lydelse enligt direktiv 2013/38/EU av den 12 augusti 2013 i syfte att inkludera sjöarbetskonventionen bland konventionerna, t.ex. SOLAS[13], MARPOL[14] och STCW[15], samt direktiv 2013/54/EU (flaggstatsdirektivet) av den 20 november 2013 vad gäller tillämpning av bilagan till direktiv 2009/13/EG. Direktiv 2009/16/EG gäller alla fartyg som anlöper EU:s hamnar, oavsett sjöpersonalens medborgarskap, medan direktiv 2013/54/EU ska säkerställa att medlemsstaterna fullgör sina skyldigheter i egenskap av flaggstater med avseende på direktiv 2009/13/EG med tillhörande bilaga. Det senare ska tillämpas på all sjöpersonal på fartyg som för EU-flagg. Tillhandahållandet av skriftlig bevisning enligt ändringsförslagen omfattas i synnerhet av direktiv 2009/16/EG i dess ändrade lydelse. De föreslagna ändringarna omfattar även arbetsrättsliga aspekter[16] med minimikrav särskilt för hälsa och säkerhet i arbetet genom direktiv 89/391/EEG om åtgärder för att främja förbättringar av arbetstagarnas säkerhet och hälsa i arbetet. De föreslagna ändringarna berör också samordningen av de sociala trygghetssystemen, som i fråga om EU-medborgare regleras genom förordning (EG) nr 883/2004 och dess tillämpningsförordning (EG) nr 987/2009 och i fråga om tredjelandsmedborgare som är lagligen bosatta i EU genom förordning (EU) nr 1231/2010[17] samt deras familjemedlemmar och efterlevande i gränsöverskridande situationer. Dessa förordningar har antagits inom området fri rörlighet för arbetstagare och invandring[18]. De föreslagna ändringarna kan även inbegripa EU-lagstiftning om civilrättsligt samarbete, särskilt förordning (EU) nr 1215/2012 om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område [19]. 2. RESULTAT AV SAMRÅD MED BERÖRDA PARTER OCH KONSEKVENSBEDÖMNINGAR Ej tillämpligt. 3. FÖRSLAGETS RÄTTSLIGA ASPEKTER Internationella arbetskonferensen kommer vid sitt 103:e möte sannolikt att få i uppdrag att godkänna ovanstående förslag till ändringar av koden i sjöarbetskonventionen. I enlighet med artikel XV i konventionen träder sådana ändringar i kraft för alla parter som inte har anfört några formella invändningar inom två år[20], sex månader efter utgången av denna period, såvida inte mer än 40 % parterna, som samtidigt utgör minst 40 % av parternas bruttotonnage, har anfört invändningar mot de ändringar som godkänts av Internationella arbetskonferensen. Av detta följer att de föreslagna ändringarna av koden i sjöarbetskonventionen kommer att utgöra en akt antagen av ett organ som inrättats genom ett internationellt avtal och att den kommer att få rättsverkan. Endast stater är medlemmar i ILO och kan rösta om godkännande av ändringarna av koden i konventionen vid Internationella arbetskonferensen, till vilken unionen inbjuds som observatör. Mot bakgrund av detta måste, i enlighet med artikel 218.9 i EUF-fördraget, rådet anta ett beslut om den ståndpunkt som ska intas på unionens vägnar, som samtidigt bemyndigar medlemsstaterna att agera gemensamt i unionens intresse. Det föreslås att godkännandet av de planerade ändringarna av koden i sjöarbetskonventionen ska stödjas. På grundval av det gemensamma förslag som gruppen av redare och gruppen av sjöpersonal lagt fram för kommittén förefaller det för tillfället inte finnas någon motsättning mellan de allmänna principerna i de föreslagna ändringarna och unionsrätten. De föreslagna ändringarna är också förenliga med unionens regelverk. Det råder inte heller någon bristande enhetlighet mellan de föreslagna ändringarna av koden i konventionen och minimikraven enligt unionens regelverk på det arbetsrättsliga området. Detta innebär att unionens åtgärder kan vara strängare än ILO:s standarder och vice versa[21], eftersom det av artikel 19.8 i ILO-stadgan följer att ILO:s konventioner (t.ex. sjöarbetskonventionen) föreskriver minimistandarder. Det råder inte heller någon bristande enhetlighet mellan de föreslagna ändringarna av koden i konventionen och unionens regelverk när det gäller samordning av de sociala trygghetssystemen eller förordningarna på transportområdet. På grundval av tidigare erfarenheter kan det förväntas att texten i de planerade ändringarna av koden i konventionen inte kommer att förändras i någon högre grad i förhållande till det utkast som gruppen av redare och gruppen av sjöpersonal enats om och godkännandet av Internationella arbetskonferensen. För att medlemsstaterna på ett effektivt och ändamålsenligt sätt ska kunna agera gemensamt i unionens intresse inom ILO-organen måste det dock föreskrivas att medlemsstaterna får godkänna icke-väsentliga ändringar av koden i förhållande till den text som gruppen av redare och gruppen av sjöpersonal har enats om. 2014/0088 (NLE) Förslag till RÅDETS BESLUT om den ståndpunkt som ska intas på Europeiska unionens vägnar vid Internationella arbetskonferensens 103:e möte när det gäller ändringarna av koden i sjöarbetskonventionen EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA BESLUT med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 153 och 218.9, med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, och av följande skäl: (1) I Internationella arbetsorganisationens (ILO) sjöarbetskonvention, nedan kallad konventionen, fastställs minimikrav för arbets- och levnadsförhållanden för all sjöpersonal som arbetar på fartyg som är flaggade i en medlemsstat som har ratificerat konventionen. (2) Förslag till ändringar av koden i konventionen står på dagordningen för övervägande och eventuellt antagande vid första mötet i den särskilda trepartskommitté som inrättats enligt konventionen, nedan kallad kommittén, som äger rum den 7–11 april 2014. Antagna ändringar ska överlämnas för godkännande till Internationella arbetskonferensens 103:e möte den 28 maj–12 juni 2014. (3) Förslagen till ändringar gäller redarnas ansvar i fråga om ersättningsanspråk vid dödsfall, personskador och strandsättning av sjöpersonal. Förslagen (nedan kallade ändringsförslagen) lades fram gemensamt av gruppen av redare och gruppen av sjöpersonal för kommittén i oktober 2013, i enlighet med artikel XV.2 i konventionen. (4) Konventionens regler och ändringsförslagen omfattas i stor utsträckning av de befogenheter som unionen tilldelats genom fördragen. Ändringsförslagen kommer dessutom att påverka det befintliga regelverket i fråga om socialpolitik[22], transport och samordning av de sociala trygghetssystemen[23]. De flesta bestämmelser i konventionen omfattas av direktiv 2009/13/EG om genomförande av det avtal som ingåtts av European Community Shipowners’ Associations (ECSA) och European Transport Workers’ Federation (ETF) om 2006 års konvention om arbete till sjöss och om ändring av direktiv 1999/63/EG. Tillämpningen av konventionen i unionen säkerställs vidare genom direktiv 2009/16/EG av den 23 april 2009 om hamnstatskontroll, i dess ändrade lydelse genom direktiv 2013/38/EU av den 12 augusti 2013 och genom det s.k. flaggstatsdirektivet 2013/54/EU av den 20 november 2013 vad gäller tillämpning av bilagan till direktiv 2009/13/EG av den 16 februari 2009. (5) I enlighet med artikel XV i konventionen träder ändringar av koden som godkänts av Internationella arbetskonferensen normalt i kraft för alla parter som inte har anfört några formella invändningar inom två år, sex månader efter utgången av denna period, såvida inte mer än 40 % parterna, som samtidigt utgör minst 40 % av parternas bruttotonnage, har anfört invändningar mot ändringarna. Av detta följer att de föreslagna ändringarna av koden i sjöarbetskonventionen kommer att utgöra en akt antagen av ett organ som inrättats genom ett internationellt avtal och att den kommer att få rättsverkan. (6) Mot bakgrund av detta måste, i enlighet med artikel 218.9 i EUF-fördraget, rådet anta ett beslut om den ståndpunkt som ska intas på unionens vägnar, som samtidigt bemyndigar medlemsstaterna att agera gemensamt i unionens intresse, eftersom unionen inte är medlem av ILO[24]. (7) Eftersom ändringsförslagen ännu inte har godkänts av alla berörda parter och vissa ändringar fortfarande kan komma att göras före Internationella arbetskonferensens godkännande måste det föreskrivas att medlemsstaterna som agerar gemensamt i unionens intresse får godkänna en text med icke-väsentliga ändringar i förhållande till den text som gruppen av redare och gruppen av sjöpersonal har enats om. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. Artikel 1 1. Unionens ståndpunkt vid Internationella arbetskonferensens 103:e möte ska vara att stödja godkännandet av de planerade ändringar av koden i konventionen i den form som gruppen av redare och gruppen av sjöpersonal gemensamt har lagt fram för kommittén (nedan kallade ändringsförslagen). Texten till ändringsförslagen åtföljer detta beslut. 2. Unionens ståndpunkt enligt punkt 1 ska intas av medlemsstaterna, som agerar gemensamt i unionens intresse, när de godkänner ändringarna av koden i konventionen vid Internationella arbetskonferensens 103:e möte. 3. Icke-väsentliga ändringar av denna ståndpunkt får godkännas inom ILO-organen av medlemsstaterna som agerar gemensamt i unionens intresse, utan att rådet fattar något nytt beslut. Artikel 2 Detta beslut riktar sig till medlemsstaterna. Utfärdat i Bryssel den På rådets vägnar Ordförande [1] http://www.ilo.org/global/standards/maritime-labour-convention/lang--en/index.htm. [2] Sjöarbetskonventionen består av tre huvuddelar. I de inledande artiklarna anges allmänna principer och skyldigheter. Artiklarna följs av reglerna och koden, som gäller de olika områden av sjöpersonalens arbets- och levnadsförhållanden som omfattas av konventionen samt inspektion och efterlevnad. De mycket allmänt formulerade reglerna kompletteras med koden, som är mer detaljerad. Koden består av följande två delar: Del A innehåller standarder och del B anvisningar. De länder som ratificerar sjöarbetskonventionen måste anta nationella lagar eller vidta andra åtgärder som garanterar att principerna och rättigheterna i reglerna tillämpas i enlighet med standarderna i del A i koden (eller på ett i allt väsentligt likvärdigt sätt). När de ratificerande länderna beslutar om detaljerna i sina lagar eller andra genomförandeåtgärder måste de beakta anvisningarna i del B i koden. [3] Internationella sjöfartsorganisationen. [4] ILO–IMO–WGPS/9/2009/10, Final report, den särskilda ILO/IMO-expertgruppen för ansvarsfrågor och ersättning i fråga om ersättningsanspråk vid dödsfall, personskada och strandsatt sjöpersonal, nionde mötet. [5] Resolution om den särskilda ILO/IMO-expertgruppen för ansvarsfrågor och ersättning i fråga om ersättningsanspråk vid dödsfall, personskada och strandsatt sjöpersonal, Internationella arbetsorganisationen, Provisional Record No. 3-1(Rev.), 94:e mötet (sjöfart), Genève, 2006, s. 3–1/16. Se även http://www.ilo.org/global/standards/maritime-labour-convention/WCMS_088130/lang--en/index.htm. [6] http://www.ilo.org/wcmsp5/groups/public/---ed_norm/---normes/documents/genericdocument/wcms_229695.pdf, se bilagan till det rekommenderade beslutet. [7] http://www.ilo.org/wcmsp5/groups/public/---ed_norm/---normes/documents/genericdocument/wcms_229694.pdf. [8] Kallelsen till kommittémötet innehöll en hänvisning till webbplatsen http://www.ilo.org/global/standards/maritime-labour-convention/WCMS_228789/lang--en/index.htm, som uppdaterades i november 2013. [9] 40 % av de medlemsstater som har ratificerat konvention och som representerar 40 % av bruttotonnaget av fartygen i de medlemsstater som har ratificerat konventionen. [10] http://www.ilo.org/wcmsp5/groups/public/---ed_norm/---normes/documents/genericdocument/wcms_229695.pdf. [11] Artiklarna 153 och 155 i EUF-fördraget. [12] Artikel 100 i EUF-fördraget. [13] Internationella konventionen om säkerheten för människoliv till sjöss. [14] Internationella konventionen till förhindrande av förorening från fartyg. [15] Internationella konventionen angående normer för sjöfolks utbildning, certifiering och vakthållning. [16] Artiklarna 153 och 155 i EUF-fördraget. [17] Förordning (EG) nr 859/2003 i fråga om Danmark och Förenade kungariket. [18] Artikel 48 EUF-fördraget, artikel 79.2 b i EUF-fördraget. [19] Artiklarna 67.4 och 81.2 a, c och e i EUF-fördraget. [20] Eller någon annan tidsfrist som konferensen bestämmer, efter det att ILO:s generaldirektör anmält dem till de medlemsstater som ratificerat konventionen. [21] EU-domstolens yttrande 2/91, punkt 18. [22] Inklusive ramdirektiv 89/391/EEG om hälsa och säkerhet i arbetet. [23] Inklusive förordning (EG) nr 883/2004 och tillämpningsförordning (EG) nr 987/2009 i fråga om EU-medborgare samt förordning (EU) nr 1231/2010 eller förordning (EG) nr 859/2003 i fråga om tredjelandsmedborgare som är lagligen bosatta i EU och gränsöverskridande situationer samt deras familjemedlemmar och efterlevande. [24] EU-domstolens yttrande 2/91 av den 19 mars 1993, REG 1993, s. I-1061, punkt 26. BILAGA Detta förslag återspeglar de principer som antogs vid det nionde mötet (2–6 mars 2009) i den särskilda ILO/IMO-expertgruppen för ansvarsfrågor och ersättning vid dödsfall, personskada och strandsatt sjöpersonal[1]. Fotnoterna i detta förslag är endast för information och utgör inte en del av detta förslag till text för ändringarna. A. Förslag gällande standard A2.5 1. I den aktuella rubriken ”Standard A2.5 – Hemresa” ska ”A2.5” ersättas med ”A2.5.1”. 2. Efter punkt 9 i den nuvarande standarden A2.5 ska följande rubrik och text läggas till: Standard A2.5.2 – Ekonomisk säkerhet[2] 1. För att punkt 2 i regel 2.5 ska kunna genomföras fastställer denna standard krav som ska säkerställa att det finns ett snabbt och effektivt system för ekonomisk säkerhet för att hjälpa strandsatt sjöpersonal att återvända hem. 2. Enligt denna standard ska sjöpersonal anses vara strandsatt om, i strid med bestämmelserna i denna konvention eller sjöpersonalens anställningsavtal, redaren a) inte kan täcka kostnaderna för sjöpersonalens hemresa, eller b) har lämnat sjöpersonalen utan nödvändigt uppehälle och stöd, eller c) på annat sätt har brutit banden med sjöpersonalen, till exempel genom att inte ha betalat ut avtalsmässiga löner i minst två månader. 3. Varje medlemsstat ska se till att fartyg som för dess flagg har ett system för ekonomisk säkerhet som uppfyller kraven i den här standarden. Systemet för ekonomisk säkerhet kan vara ett socialt trygghetssystem, en försäkring, en nationell fond eller liknande. Systemets utformning bestäms av medlemsstaten i samråd med berörda redar- och sjöpersonalsorganisationer. 4. Systemet för ekonomisk säkerhet ska, i enlighet med denna standard, ge direkt och snabb tillgång till tillräcklig finansiell hjälp åt all strandsatt sjöpersonal som varit anställd, inhyrd eller arbetat i någon befattning på ett fartyg som för medlemsstatens flagg. 5. I enlighet med denna standard ska nödvändigt uppehälle och stöd för sjöpersonal omfatta tillräckligt med mat, kläder, bostad, nödvändig sjukvård och andra rimliga kostnader eller avgifter som uppstår i samband med att sjöpersonal strandsätts. 6. Varje medlem ska kräva att fartyg som för dess flagg, och för vilka punkterna 1 eller 2 i regel 5.1.3 är tillämpliga, lägger fram styrkande handlingar för den ekonomiska säkerheten utfärdad av leverantören av den ekonomiska säkerheten[3]. Handlingarna ska sättas upp på en väl synlig plats i sjöpersonalens bostadsutrymme. Om fler än en leverantör tillhandahåller ekonomisk säkerhet, ska handlingar från varje leverantör medföras ombord. 7. De styrkande handlingarna för den ekonomiska säkerheten ska innehålla de uppgifter som anges i tillägg A 2-I. De ska vara på engelska eller åtföljas av en engelsk översättning. 8. Det stöd som tillhandahålls av systemet för ekonomisk säkerhet ska beviljas snabbt efter ansökan av eller på uppdrag av berörd sjöpersonal, åtföljd av nödvändigt intyg som styrker rätten till detta stöd enligt punkt 2 ovan. 9. Med beaktande av reglerna 2.2 och 2.5 måste det stöd som tillhandahålls av systemet för ekonomisk säkerhet vara tillräckligt stort för att täcka följande: a) Innestående löner och andra ersättningar som ska betalas av redaren till sjöpersonal enligt anställningsavtalet, relevanta kollektivavtal eller nationell lagstiftning i flaggstaten, begränsat till fyra månaders innestående löner eller ersättningar. b) Alla kostnader som rimligtvis har uppstått för sjöpersonalen, inklusive de kostnader för hemresa som avses i punkt 10 och c) De kostnader som uppstår för nödvändigt uppehälle och stöd från och med tidpunkten för den handling eller underlåtenhet som leder till att sjöpersonalen strandsätts tills det att personalen är hemma. 10. Kostnaderna för hemresa ska täcka hemresa med ett lämpligt och snabbt transportmedel, i regel flyg, och även kost och logi för sjöpersonalen från den tidpunkt då personalen lämnar fartyget tills det att de är hemma, nödvändig sjukvård, gränsöverföring och transport av personliga ägodelar och andra rimliga kostnader eller avgifter som uppstår i samband med att sjöpersonalen strandsätts. 11. Om leverantören av försäkring eller annan ekonomisk säkerhet har gjort några utbetalningar till sjöpersonal i enlighet med denna standard, ska leverantören genom subrogation eller överlåtelse inträda i den rätt som sjöpersonalen skulle ha haft, upp till det belopp som betalats ut. 12. Inget i denna standard ska påverka försäkringsgivarens eller leverantörens regressrätt gentemot tredje part. 13. Bestämmelserna i denna standard utesluter eller begränsar inte andra rättigheter, anspråk eller rättsmedel som också finns tillgängliga för att sjöpersonal som strandsatts ska få ersättning. Nationella lagar och andra författningar kan föreskriva att alla belopp som betalas ut enligt denna standard ska kunna avräknas från belopp som erhållits från andra källor som baseras på rättigheter, anspråk eller rättsmedel som kan vara föremål för ersättning enligt denna standard. B. Förslag gällande riktlinje B2.5 Vid slutet av anvisning B2.5 ska följande rubrik och text läggas till: Anvisning B2.5.3 – Ekonomisk säkerhet 1. Om det vid genomförandet av punkt 8 i standard A2.5.2 krävs tid för att kontrollera giltigheten av vissa aspekter i sjöpersonalens ansökan, ska detta inte utgöra något hinder för att de delar av stödet som anses berättigade omedelbart utbetalas till sjöpersonalen eller ett ombud. C. Förslag till ett nytt tillägg Före tillägg A5-I ska följande tillägg läggas till: TILLÄGG A2-I Bevis på ekonomisk säkerhet enligt punkt 2 i regel 2.5 Det intyg[4] eller andra styrkande handlingar som avses i punkt 7 i standard A2.5.2 ska innehålla följande information: a) Fartygets namn. b) Fartygets registreringshamn. c) Fartygets anropssignal. d) Fartygets IMO-nummer. e) Namn- och adressuppgifter för den som tillhandahåller den ekonomiska säkerheten. f) Kontaktuppgifter för den person eller enhet som ansvarar för hantering av sjöpersonals ansökningar om stöd. g) Redarens namn. h) Giltighetstid för den finansiella säkerheten. och i) Ett intyg på att den ekonomiska säkerheten uppfyller kraven i standarden A2.5.2. D. Förslag gällande tilläggen A5-I, A5-II och A5-III[5] 1. I slutet av tillägg A5-I ska följande punkt läggas till: Ekonomisk säkerhet för hemresa. 2. I tillägg A5-II efter punkt 14 under rubriken Försäkran om överensstämmelse med sjöarbetskonventionen – del I ska följande punkt läggas till: 15. Ekonomisk säkerhet för hemresa (regel 2.5) 3. I tillägg A5-II efter punkt 14 under rubriken Försäkran om överensstämmelse med sjöarbetskonventionen – del II ska följande punkt läggas till: 15. Ekonomisk säkerhet för hemresa (regel 2.5) 4. I slutet av tillägg A5-III ska följande punkt läggas till: Ekonomisk säkerhet för hemresa. II – Andra uppsättningen gemensamma förslag: Förslag till ändringar i koden gällande regel 4.2 i 2006 års sjöarbetskonvention Detta förslag återspeglar de principer som antogs vid det nionde mötet (2–6 mars 2009) i den särskilda ILO/IMO-expertgruppen för ansvarsfrågor och ersättning vid dödsfall, personskada och strandsatt sjöpersonal[6]. Fotnoterna i detta förslag är endast för information och utgör inte en del av detta förslag till text för ändringarna. A. Förslag gällande standard A4.2 1. I den nuvarande rubriken ”Standard A4.2 – Redarens ansvar” ska ”A4.2” ersättas med ”A4.2.1”. 2. Efter punkt 7 i den nuvarande standarden A4.2 ska följande text läggas till: 8. Nationella lagar och andra författningar ska föreskriva att det system för ekonomisk säkerhet som säkerställer ersättning i enlighet med punkt 1b i denna standard för avtalsgrundade anspråk enligt standard A4.2.2, uppfyller följande minimikrav: a) Den avtalsmässiga ersättning som fastställs i sjöpersonalens anställningsavtal ska, utan att det påverkar tillämpningen av led c nedan, betalas ut fullständigt och utan dröjsmål. b) Ingen ska utsättas för påtryckningar att ta emot en mindre ersättning än den avtalade. c) Om långvarig arbetsoförmåga hos sjöpersonal gör det svårt att bedöma den totala ersättning som sjöpersonalen har rätt till, ska mellanliggande betalning eller betalningar ske för att undvika orimligt lidande för sjöpersonalen. d) I enlighet med punkt 2 i regel 4.2 ska sjöpersonal få ersättning utan att det påverkar andra lagstadgade rättigheter, men sådan betalning kan avräknas av redaren från övriga skadeståndsanspråk som sjöpersonal ställer på redaren och som baseras på samma händelse. e) Anspråk på avtalsmässig ersättning kan ställas direkt av berörd sjöpersonal, en anhörig, en representant eller en utsedd förmånstagare[7]. 9. Varje medlemsstats lagar och andra författningar ska säkerställa att sjöpersonal meddelas i förväg om en redares ekonomiska säkerhet upphör att gälla och meddelas omedelbart om den inte kommer att förnyas. 10. Varje medlemsstats lagar och andra författningar ska säkerställa att flaggstaten informeras av leverantören av försäkringen om en redares ekonomiska säkerhet ska upphävas eller inte kommer att förnyas. 11. Varje medlemsstat ska kräva att fartyg som för dess flagg lägger fram styrkande handlingar för ekonomisk säkerhet utfärdade av leverantören av den ekonomiska säkerheten. Handlingarna ska sättas upp på en väl synlig plats i sjöpersonalens bostadsutrymme. Om fler än en leverantör tillhandahåller ekonomisk säkerhet, ska handlingar från varje leverantör medföras ombord. 12. Den ekonomiska säkerheten ska täcka betalning av alla avtalsgrundade anspråk som omfattas av den och som uppkommer under säkerhetens giltighetstid. 13. De styrkande handlingarna för den finansiella säkerheten ska innehålla de uppgifter som anges i tillägg A4-1. De ska vara på engelska eller åtföljas av en engelsk översättning. Efter den nuvarande standarden A4.2 ska följande rubrik och text läggas till: Standard A4.2.2 – Hantering av avtalsgrundade anspråk[8] 1. Enligt standard A4.2.1 och den nuvarande standarden är ”avtalsgrundade anspråk” alla anspråk gällande sjukdom, skada eller dödsfall som inträffar när sjöpersonal fullgör ett anställningsavtal för sjöpersonal eller till följd av anställning enligt ett sådant avtal. 2. Varje medlemsstats lagar och andra författningar ska föreskriva effektiva rutiner för mottagning och opartisk handläggning av avtalsgrundande anspråk på ersättning som avses i standard A4.2.1 genom snabba och rättvisa förfaranden. B. Förslag gällande riktlinje B4.2 1. I den nuvarande rubriken ”Anvisning B4.2 – Redarens ansvar” ska ”B4.2” ersättas med ”B4.2.1”. 2. I punkt 1 i den aktuella anvisningen B4.2 ska ”Standard A4.2” ersättas med ”Standard A4.2.1”. 3. Efter punkt 3 i den nuvarande anvisningen B4.2 ska följande rubrik och text läggas till: Anvisning B4.2.2 – Hantering av avtalsgrundade anspråk 1. Nationella lagar och andra författningar ska föreskriva att parterna i betalningen av ett avtalsgrundat anspråk kan använda förlagan till formulär för betalningsmottagning eller ansvarsfriskrivning i tillägg B4-I. C. Förslag till nya tillägg 1. Efter tillägg A2-I ska följande tillägg läggas till: TILLÄGG A4-I Bevis på ekonomisk säkerhet enligt punkt 2 i regel 2.5 De styrkande handlingarna för den ekonomiska säkerheten som avses i punkt 13 i standard A4.2.1 ska innehålla följande uppgifter: a) Fartygets namn. b) Fartygets registreringshamn. c) Fartygets anropssignal. d) Fartygets IMO-nummer. e) Namn- och kontaktuppgifter för de/den som tillhandahåller den ekonomiska säkerheten. e) Säte för de/den som tillhandahåller den ekonomiska säkerheten. g) Redarens namn. h) Giltighetstid för den ekonomiska säkerheten. i) Ett intyg från ansvarig myndighet på att den ekonomiska säkerheten uppfyller kraven i denna standard. 2. Efter tillägg A4-I ska följande tillägg läggas till: TILLÄGG B4-I Förlaga till formulär för betalningsmottagning eller ansvarsfriskrivning enligt anvisning B4.2.2 Fartyg: …………………………………………………………………………………………. Tillbud: ……………………….………………………………………………………………… Sjöpersonal/arvinge och/eller underhållsberättigad person: ………………………….……………….…………..................................................... Fartygsägare: …………………………………………………………………………………………. Jag [sjöpersonal] [sjöpersonals arvinge och/eller underhållsberättigad person]* bekräftar härmed mottagandet av beloppet på [valuta och belopp] genom vilket redaren uppfyller sin skyldighet att betala avtalsmässig ersättning för personskada och/eller dödsfall enligt bestämmelserna och villkoren i mitt/sjöpersonalens anställningsavtal, och jag befriar härmed redaren från sina skyldigheter enligt nämnda villkor. Betalning sker utan erkännande av ersättningsansvar och tas emot utan att detta påverkar min/sjöpersonalens arvinges och/eller den underhållsberättigade personens rätt att på rättslig väg ställa ersättningsanspråk för försummelse eller skadelidande eller att utnyttja andra rättsliga möjligheter som härrör från ovannämnda händelse. Datum: …………………………………………………………………………………………. Sjöpersonal/arvinge och/eller underhållsberättigad person: …………………………………………………………………………………………. Namnteckning: …………………..……………………….……………………………………….......... För kännedom: Redaren/redarens ombud: Namnteckning: ……………………….…………………………………………………………............ Försäkringsgivare/försäkringsgivarens ombud: Namnteckning: ……………………….…………………………………………………………............___________________ * Stryk det som inte är tillämpligt. D. Förslag gällande tilläggen A5-I, A5-II och A5-III[9] 1. I slutet av tillägg A5-I ska följande punkt läggas till: Ekonomisk säkerhet gällande redarens ansvar. 2. I tillägg A5-II efter punkt 15 under rubriken Försäkran om överensstämmelse med sjöarbetskonventionen – del I ska följande punkt läggas till: 16. Ekonomisk säkerhet gällande redarens ansvar (regel 4.2). 3. I tillägg A5-II efter punkt 15 under rubriken Försäkran om överensstämmelse med sjöarbetskonventionen – del II ska följande punkt läggas till: 16. Ekonomisk säkerhet gällande redarens ansvar (regel 4.2). 4. I slutet av tillägg A5-III ska följande punkt läggas till: Ekonomisk säkerhet gällande redarens ansvar. [1] ILO-IMO-WGPS/9/2009/10, Final report, den särskilda ILO/IMO-expertgruppen för ansvarsfrågor och ersättning i fråga om ersättningsanspråk vid dödsfall, personskada och strandsatt sjöpersonal, nionde mötet Se: http://www.ilo.org/sector/activities/sectoral-meetings/WCMS_ 161446/lang--en/index.htm. Denna arbetsgrupps betydelse som ett led i uppföljningen av antagandet av 2006 års sjöarbetskonvention, erkändes också i en resolution som antogs vid Internationella arbetskonferensens 94:e möte i samband med att konventionen antogs. Se resolution om den särskilda ILO/IMO-expertgruppen för ansvarsfrågor och ersättning i fråga om ersättningsanspråk vid dödsfall, personskada och strandsatt sjöpersonal, Internationella arbetsorganisationen, Provisional Record No. 3-1(Rev.), 94:e mötet (sjöfart), Genève, 2006, s. 3–1/16. Se även http://www.ilo.org/global/standards/maritime-labour-convention/WCMS_088130/lang--en/index.htm. [2] Den föreslagna rubriken fastställer förhållandet mellan säkerställandet av ekonomisk säkerhet för att sjöpersonal ska kunna resa hem som föreskrivs i punkt 2 i regel 2.5 och begreppet om strandsättning, enligt definitionen i punkt 2 i den föreslagna nya standarden EN 2.5.2 (tidigare punkt 5 i principerna för den särskilda ILO/IMO-expertgruppen). [3] Den särskilda ILO/IMO-expertgruppen kom 2009 överens om att denna punkt bör läggas till i listan över områden som omfattas av hamnstatskontroll och certifiering skulle följaktligen krävas för fartyg som måste både kontrolleras och certifieras. Se den slutrapport som avses i fotnot 1 i punkt 106. Begreppet styrkande handlingar (documentary evidence) användes för att reda ut den oenighet som rådde gällande det exakta formatet på de handlingar som ska läggas fram som bevis för ekonomisk säkerhet. Formuleringen är även i linje med ILO:s riktlinjer om flaggstatsinspektion som utarbetades 2008 vid ett trepartsmöte mellan experter. [4] Som nämnts ovan rådde viss oenighet i den särskilda ILO/IMO-expertgruppen i fråga om formatet för beviset på ekonomisk säkerhet. Därför föreslogs ordet ”eller” för att medge flexibilitet. [5] Som nämns i fotnot 3 enades man den särskilda ILO/IMO-expertgruppen om att dessa krav skulle ingå i certifieringssystemet för fartyget. [6] ILO-IMO-WGPS/9/2009/10, Final report, den särskilda ILO/IMO-expertgruppen för ansvarsfrågor och ersättning i fråga om ersättningsanspråk vid dödsfall, personskada och strandsatt sjöpersonal, nionde mötet Denna arbetsgrupps betydelse som ett led i uppföljningen av antagandet av 2006 års sjöarbetskonvention, erkändes också i en resolution som antogs vid Internationella arbetskonferensens 94:e möte i samband med att konventionen antogs. Se resolution om den särskilda ILO/IMO-expertgruppen för ansvarsfrågor och ersättning i fråga om ersättningsanspråk vid dödsfall, personskada och strandsatt sjöpersonal, Internationella arbetsorganisationen, Provisional Record No. 3-1(Rev.), 94:e mötet (sjöfart), Genève, 2006, s. 3–1/16. Se även http://www.ilo.org/global/standards/maritime-labour-convention/WCMS_088130/lang--en/index.htm. [7] Formuleringen i de principer som föreslogs av den särskilda ILO/IMO-expertgruppen (se punkterna 149–152 samt under ”principer” i punkt 4 i tillägg II i den slutliga rapport som aves i punkt 6 ovan) har anpassats av lagstiftningstekniska skäl. Även om det tycks ha rått enighet om formuleringen (se punkt 152) begärde talespersonen för sjöpersonalens grupp att punkten skulle sättas inom hakparentes (se punkt 151). Det bör noteras att hakparentesen inte ingår i det aktuella förslaget. [8] De principer som föreslogs av den särskilda ILO/IMO-expertgruppen omfattade två frågor. Se den slutrapport som avses i fotnot 6 i punkterna 133–134. [9] Den särskilda ILO/IMO-expertgruppen kom 2009 överens om att denna punkt bör läggas till i listan över områden som omfattas av hamnstatskontroll och certifiering skulle följaktligen krävas för fartyg som måste både kontrolleras och certifieras. Se den slutrapport som avses i fotnot 1 i punkt 126. Formuleringen är även i linje med ILO:s riktlinjer om flaggstatsinspektion som utarbetades 2008 vid ett trepartsmöte mellan experter. Se även http://www.ilo.org/global/standards/maritime-labour-convention/WCMS_101788/lang--en/ index.htm