I EU:s agenda för narkotika fastställs åtta strategiska prioriteringar för EU:s narkotikapolitik för de kommande fem åren inom tre huvudområden. För det första innehåller agendan en omfattande uppsättning förstärkta säkerhetsåtgärder som riktar sig mot alla aspekter av olaglig handel med narkotika från organiserade kriminella grupper till förvaltningen av de yttre gränserna samt olaglig distribution och tillverkning i EU. För det andra behandlas förebyggande av och medvetandehöjande åtgärder om narkotikans skadliga effekter, inbegripet kopplingen till våldsbrott och andra former av brottslighet. För det tredje är det lika viktigt att ta i tu med narkotikarelaterade skador. Vi måste se till att de som behöver hjälp får tillgång till effektiva behandlingar och att det finns en solid ram för risk- och skademinskning för att minska narkotikamissbrukets negativa konsekvenser för både människor som använder narkotika och deras familjer och samhällen. Inom EU:s nya agenda för narkotika uppmärksammas särskilt främjandet av en balanserad och övergripande strategi för narkotikaanvändning i fängelsemiljöer. Inom detta område krävs det på grund av dess specifika sammanhang en strategisk, strukturerad och samordnad strategi.

c. Integrering med EU:s yttre åtgärder: Strategin och mål för EU:s agenda för narkotika bör genomföras på ett samordnat och integrerat sätt med EU:s yttre åtgärder. I takt med att hoten och säkerhetsproblemen utvecklas blir den interna och externa säkerheten alltmer sammankopplad. I förekommande fall krävs därför samstämmighet och nära samarbete mellan målen för EU:s agenda för narkotika och EU:s yttre åtgärder, för att skydda EU-medborgarna från narkotikarelaterade problem. EU:s yttre åtgärder i narkotikafrågor bör grundas på de kompletterande och ömsesidigt förstärkande principerna om delat ansvar, multilateralism och samordnade globala reaktioner.

Organiserade kriminella grupper, av vilka mer än en tredjedel är direkt inblandade i narkotikamarknaderna, är också mycket anpassningsbara. Under covid-19-pandemin har transporter av stora partier av narkotika mellan medlemsstaterna inte påverkats nämnvärt trots den begränsade rörligheten. Nedstängningsåtgärderna i samband med covid-19 störde emellertid tillfälligt den globala narkotikamarknaden, vilket ledde till viss brist på och högre priser för vissa typer av narkotika. Den sociala distanseringen medförde också störningar på distributionsnivå i Europa, och den instabila situationen ledde till ökat våld mellan leverantörer och distributörer på mellannivå. När det gäller narkotikans inverkan på hälsan kan efterfrågan på narkotikabehandling och skadebegränsande tjänster tänkas fortsätta att öka, samtidigt som kontinuiteten i vården av personer som använder narkotika har visat sig vara en utmaning i vissa medlemsstater på grund av personalbrist, avbrott i tjänsterna och stängningar. Eftersom situationen förändras snabbt är det lika viktigt att i ett tidigt skede identifiera och utveckla lämpliga reaktioner på den rådande pandemins potentiella effekter på narkotikarelaterade tjänster, narkotikaanvändning och verksamheten på narkotikamarknaden på medellång och lång sikt.

Alla tillgängliga uppgifter visar att tillgången på narkotika i Europa sammantaget fortfarande är hög för både naturlig och syntetisk narkotika. I allt högre grad kännetecknas den europeiska narkotikamarknaden av att allmänheten har tillgång till en mängd olika sorters narkotika med hög renhet och hög styrka, vanligen till samma eller lägre pris i realvärde än under det senaste årtiondet. Användningen av heroin och andra opioider står fortfarande för den största andelen narkotikarelaterade skadeverkningar. Balkanrutten förblir den huvudsakliga leden för heroininförsel till EU, medan mycket av den marijuana som beslagtas fortfarande förefaller härstamma från västra Balkan. Kokainmarknaden är den näst största olagliga narkotikamarknaden i EU, efter cannabis. Användningen av containrar för kokainsmuggling innebär att det numera är vanligt med beslag av stora mängder narkotika i hamnar, och det kokain som beslagtas på grossistnivå i Europa har en hög renhetsgrad, ofta över 85 %. Nordafrika förefaller utvecklas till en alltmer betydelsefull transitpunkt för både luft- och sjötransport av kokain- och cannabisharts avsett för den europeiska marknaden och eventuellt för andra marknader.

I enlighet med den nya strategin för säkerhetsunionen 2020–2024 avser kommissionen att förstärka EU:s insatser mot olaglig narkotika avsevärt, genom en kraftfull ny EU-agenda för narkotika. Förutom inverkan på enskilda i form av förlust av människoliv, försämrad hälsa och outnyttjad potential kan skadeverkningar även ses i form av försämrad livskvalitet i samhällen som påverkas av narkotikaproblem. Den olagliga narkotikamarknaden i EU uppskattas motsvara ett lägsta detaljhandelspris på 30 miljarder euro per år, vilket utgör en viktig inkomstkälla för organiserade kriminella grupper i EU. Det är viktigt att uppmärksamma de betydande ekonomiska skador som kan hänföras till narkotikaanvändning och mer allmänt den betydande indirekta negativa inverkan som narkotikamarknaden har genom sina kopplingar till bredare kriminell verksamhet, störningar i den lagliga ekonomin, våld i samhället, skador på miljön och genom att fungera som en viktig drivkraft för korruption som kan undergräva en god samhällsstyrning.

Narkotikamarknaden blir allt mer digital. Både vanliga webbmarknader och darknetmarknader används för försäljning av narkotika på nätet, liksom sociala medier och mobilappar. Användningen av denna teknik har medfört att distributionen av narkotika, nya psykoaktiva substanser, de prekursorer och den utrustning som behövs för narkotikaframställning har underlättats betydligt och skapat nya utmaningar för de brottsbekämpande myndigheterna och folkhälsan. Handeln med narkotika med hjälp av post- och expresstjänster påverkar samtliga medlemsstater, och ett antal länder ser avsevärda ökningar av brev och paket som innehåller narkotika. Postförsändelsernas specifika rutter kan variera stort, inbegripet direkta rutter från källan till destinationen eller via EU:s transitknutpunkter och platser utanför EU. Dessa postförsändelser kan antingen ha sitt ursprung i EU eller utanför EU:s yttre gränser.

3. Förstärka den ändamålsenliga övervakningen av logistiska och digitala kanaler som utnyttjas för distribution av medelstora och små volymer av narkotika och öka beslagtagandet av olagliga substanser som smugglas via dessa kanaler i nära samarbete med den privata sektorn

Vidare är det viktigt att bevaka sjö-, land- och luftgränser för olagliga gränsövergångar i samband med narkotikahandel. Inom denna ram bör åtgärderna för att bilda sig en lägesuppfattning vid alla EU:s yttre gränser förstärkas, även inom ramen för Frontex, i samarbete med medlemsstaterna. Luft- och sjögränser bör prioriteras på grund av inneboende sårbarheter, begränsad övervakning samt den strategiska betydelsen av det område som är öppet för allmänflyg, liksom Atlanten och Medelhavet. Under covid-19-pandemin fortsatte sjöfarten relativt obehindrat, vilket gjorde att de organiserade kriminella grupper som är inblandade i storskaliga transporter av narkotika till Europa kunde fortsätta sin handel. Åtgärder såsom de som genomförs av Centrumet för analys av maritim underrättelseverksamhet beträffande narkotika (MAOC-N) bör stärkas och utvidgas. Detta omfattar t.ex. övervakning av intressanta fartyg och flygplan som transporterar olaglig narkotika på öppna havet och i luftrummet kring de sjögränser och det luftrum i EU som man vet missbrukas, med målet att hejda dem innan eller när de når sitt första inreseställe i EU. I detta sammanhang utgör det område som är öppet för allmänflyg också en risk för säkerheten i EU och missbrukas i allt högre grad av narkotikahandlare, samtidigt som det fortfarande inte övervakas tillräckligt. Internationellt samarbete inom sjö- och luftfart är fortsatt avgörande för att förbättra underrättelseverksamheten och medlemsstaternas och EU:s gränssäkerhetsorgans förmåga att vidta åtgärder i realtid.

För det tredje bör det befintliga samarbetet förbättras och ett strukturerat samarbete med ursprungs- och transitländer, regioner och relevanta regionala organisationer eftersträvas, bland annat genom mer målinriktade stöd- och samarbetsprogram som systematiskt omfattar relevanta EU-organ, särskilt Europol och EMCDDA, när det gäller samarbete för förebyggande av narkotikarelaterad brottslighet och brottsbekämpning, samt genom att vidta åtgärder mot kopplingar till andra former av organiserad brottslighet. Det är viktigt att stärka Europol och EMCDDA så att de har de resurser som krävs för att kunna stödja medlemsstaternas narkotikarelaterade operativa åtgärder. I detta sammanhang kommer det också att krävas förstärkta operativa åtgärder inom ramen för Empact. Förutom att främja och stödja samarbete inom internationell brottsbekämpning och kontrollorgan för narkotika, ska åtgärder enligt denna prioritering kontinuerligt sträva efter att ta itu med de grundläggande orsakerna till och de viktigaste drivkrafterna bakom organiserad brottslighet och öka lokalsamhällenas motståndskraft.

För det andra bör fokus läggas på följande: frysning och förverkande av de enorma kriminella vinsterna från narkotikahandel och relaterade brott för att de organiserade kriminella grupperna ska förlora förmågan att delta i framtida brott och infiltrera den lagliga ekonomin. För att effektivt bekämpa narkotikahandeln måste vi se till att olagliga vinster inte går tillbaka till narkotikakedjan och inte möjliggör brottsliga beteenden såsom korruption och våld eller andra former av allvarlig och organiserad brottslighet, såsom människohandel eller till och med terrorism. Dessutom bör åtgärder övervägas för att begränsa den kriminella användningen av verktyg som möjliggör narkotikahandel, såsom utrustning i laboratorier för framställning av narkotika, skjutvapen, förfalskade dokument och krypteringsteknik. Slutligen kan användningen av beslagtagna och förverkade hjälpmedel till och vinning av brott med anknytning till narkotika användas till stöd för åtgärder för att minska tillgången till och efterfrågan på narkotika.

Således bör evidensbaserade åtgärder för att förebygga och stödja grupper som löper risk att experimentera med narkotika och utveckla ett mönster med narkotikaanvändning prioriteras på grundval av de vetenskapliga kunskaperna om både de personer som är mest utsatta och de metoder som har visat sig vara effektiva. En viktig målgrupp för förebyggande verksamhet är skolor och ungdomar. Särskild uppmärksamhet måste dock även ägnas de grupper som har identifierats som särskilt sårbara, vilket omfattar barn och ungdomar som lever i familjer där föräldrarna har en historia av missbruk, personer med psykiska hälsoproblem, personer som är påverkade av olika former av kroniska smärtor/utmattningssyndrom, hemlösa, migranter och ensamkommande barn samt ungdomar som befinner sig i det straffrättsliga systemet. Behoven hos kvinnor som löper risk för narkotikaproblem måste också beaktas.

Det finns således ett behov av förbättrad och samordnad övervakning och analys av de hot som tillgången till narkotika via sociala medieplattformar, appar och internet-/darknetmarknader medför, samt av användning av onlinebetalningar (inbegripet kryptovalutor) och krypterad digital kommunikation. I detta sammanhang bör samarbetet med den privata sektorn ökas.

6. Förbättra tillgången till behandlingsalternativ som tillgodoser behoven av vård och rehabilitering för människor som lider skada på grund av narkotikaanvändning

Problematisk narkotikaanvändning är ett kroniskt och ofta återkommande tillstånd som kan orsaka allvarlig skada inte bara för den berörda personen utan även för dennes familj och samhället i stort. Bland de människor som använder narkotika är blandmissbruk vanligt, vilket både kan öka hälsoriskerna och försvåra effektiva insatser. Bland människor vars narkotikaanvändning har utvecklats till ett beroende är psykisk ohälsa och fysisk komorbiditet vanligt förekommande och många av dessa har svårt att hitta sysselsättning och säkert boende. I många länder är emellertid tillgången till narkotikabehandling fortfarande alltför begränsad och det finns hinder som hämmar utnyttjandet av behandling. Det är också viktigt att uppmärksamma att det krävs ett samarbete mellan narkotikabehandling och andra tjänster inom hälso- och sjukvård och sociala stödtjänster. Det krävs omfattande och integrerade tjänster som betraktar narkotikaanvändning som en hälso- och sjukvårdsrelaterad fråga och som också tar hjälp av en rad andra tjänster inom hälso- och sjukvård och sociala stödtjänster, t.ex. de som är ansvariga för bostäder, sysselsättning eller utbildningsbehov. Detta kommer att bli allt viktigare på grund av de sociala och ekonomiska konsekvenserna av covid-19-pandemin.

Av dessa skäl krävs insatser mot hindren mot tillgång till behandling genom att säkerställa att hälso- och sjukvården och de sociala tjänsterna är tillräckligt tillgängliga och lämpliga för vårdtagargruppernas behov. Hindren för tillgång bör minskas med avseende på målgruppens viktigaste egenskaper, såsom demografiska faktorer (t.ex. ålder, kön, utbildning, kulturell bakgrund), situationsfaktorer (t.ex. fattigdom, familjeförhållanden, umgängeskrets, migration) och personliga faktorer (t.ex. fysisk och psykisk hälsa, psykiskt välbefinnande). Rådgivning och behandling som beaktar barns särskilda behov bör också övervägas.

För det andra behövs det åtgärder för att bättre identifiera och ta itu med de hinder som kvinnor möter när det gäller att påbörja och fortsätta delta i behandlings- och rehabiliteringstjänster. Detta omfattar bland annat våld i hemmet, trauma, stigmatisering, fysiska och psykiska hälsoproblem samt graviditet och barnomsorg, vilket kan förvärras av ovanstående demografiska, situationsmässiga och personliga faktorer. Effektiva tjänster bör vara lyhörda för kvinnors särskilda behov och livserfarenhet, uppmärksamma att mönstren för narkotikaanvändning och narkotikaproblem kan skilja sig från män, inklusive en eventuell ökad förekomst av problem i samband med användning av receptbelagda läkemedel. Vidare krävs även alternativa tjänster som enbart är tillgängliga för kvinnor eller andra former av specialistbestämmelser, såsom nära partnerskap med vårdgivare och tjänster som arbetar med utsatta kvinnor eller kvinnor som utsätts för våld i hemmet.

För det tredje bör mångfalden bland narkotikaanvändare beaktas och åtgärder vidtas för att tillhandahålla tjänster som kan hantera denna mångfald och ta hänsyn till olika gruppers behov när det gäller problematisk narkotikaanvändning. Särskilda grupper med mer komplexa behov omfattar följande: den åldrande andelen av befolkningen som är långvariga narkotikaanvändare, människor med komorbida psykiska problem och missbruksproblem, hemlösa och utsatta kvinnor. Ett effektivt samarbete med dessa grupper kräver vårdmodeller som uppmärksammar behovet av ett gränsöverskridande partnerskap mellan vårdgivare inom hälso- och sjukvården och socialvården och grupper av patienter/vårdgivare.

Prioritetsområden för insatser: 6.1. Tillgång till och täckning av behandlings- och rehabiliteringstjänster på grundval av individuella behov. 6.2. Behandling som tar hänsyn till kvinnors särskilda behov. 6.3. Modeller för vård som är lämpliga för grupper med mer komplexa behov.

7. Göra insatser för risk- och skademinskning mer effektiva för att skydda narkotikaanvändarnas och allmänhetens hälsa

Att skydda människor som använder narkotika och allmänheten från de skador som är förknippade med narkotikaanvändning kräver en insatsram som täcker in olika områden för potentiella skador och risker som kan bidra till bättre hälsa och sociala resultat med tiden. Viktiga potentiella mål för insatser på detta område omfattar bl.a. åtgärder för att minska risken för infektioner med hiv/aids eller virushepatit bland personer som injicerar narkotika, förebyggande av överdoser samt metoder som uppmuntrar människor som använder narkotika att minska sitt riskbeteende och att främja hälso- och säkerhetsmål. Narkotikamissbrukets långsiktiga effekter på unga hjärnor som fortfarande utvecklas, såsom hos tonåringar, är också en viktig fråga. Åtgärder för att minska risken för trafikolyckor bland personer som kör under påverkan av narkotika, eller under påverkan av en kombination av narkotika och alkohol, bör förstärkas. En ram för skademinskning bör prioritera att erbjuda alternativ till tvångsåtgärder som kan bidra till att minska narkotikaanvändningen och minska antalet upprepade överträdelser samt minska de ekonomiska och administrativa bördorna och de sociala kostnaderna.

Som reaktion måste skadebegränsande initiativ utvidgas. Nål- och sprutprogram, substitutionsbehandling med opioider, rum för narkotikakonsumtion och andra innovativa skademinskande åtgärder med bevisad effektivitet och tillgängliga tester för hepatit C (HCV) kan vara effektiva insatser som förebygger blodburna infektioner hos människor som injicerar narkotika. Dessa är viktiga insatser i syfte att få slut på hiv-/aidsepidemin och utrota virushepatit som ett hot mot folkhälsan bland personer som injicerar narkotika, eftersom de förhindrar nya infektioner och även ger en möjlighet att nå högriskgrupper för testning och koppla dem till vård.

För det andra kan missbruk av föreskrivna kontrollerade läkemedel påverka människor från alla samhällsgrupper, från olika bakgrunder och samhällen. En särskild källa till oro är avledning av substitutionsläkemedel för behandling av opioidberoende från deras avsedda användning för narkotikabehandling till icke-medicinsk användning och försäljning på illegala narkotikamarknader. Det föreligger dock även oro över risken att andra psykoaktiva läkemedel, särskilt dem som används för smärtlindring, missbrukas. Det är också oroväckande att medicinska substanser ibland har tillverkats olagligt eller erhållits från källor på nätet utanför EU. Användningen av avledda substanser har förknippats med dödliga och icke-dödliga överdoser och ett ökat beroende, ofta ett opioidberoende. Samtidigt är det emellertid viktigt att strategier på detta område säkerställer att läkemedel och andra kontrollerade substanser finns tillgängliga för lämpliga terapeutiska och vetenskapliga ändamål.

För det tredje bör samarbetet med tredjeländer, regioner och relevanta regionala organisationer också ta itu med hälsorelaterade aspekter när det gäller narkotikafrågor, särskilt effekterna av åtgärder för att minska efterfrågan och tillgång för narkotikamissbrukare och allmänheten. Behandling, skademinskning och alternativ till tvångsåtgärder bör vara stående punkter på dagordningen för särskilda dialoger om narkotika med tredjeländer eller regioner, om sådana åtgärder ännu inte vidtagits.

För det fjärde är drograttfylleri ett trafiksäkerhetsproblem, eftersom det försämrar förmågan att köra och ökar olycksrisken. Det krävs ytterligare ansträngningar för att förbättra testningen av narkotikapåverkade förare. Det krävs också åtgärder för ökad medvetenhet för att belysa riskerna med att köra under narkotikapåverkan. Detta område kräver ytterligare forskning och utveckling för att identifiera och utvärdera effektiva politiska och operativa åtgärder, inbegripet utveckling av testmetoder och billigare verktyg för att upptäcka narkotika.

För det femte, trots att alla medlemsstater tillämpar minst en åtgärd som anses utgöra ett alternativ till tvångsåtgärder, finns det ett behov av att intensifiera insatserna och integrera genomförandet av effektiva alternativ till tvångsåtgärder för narkotikaanvändande lagöverträdare. Det behövs mer omfattande och djupgående uppgifter på detta område.

För det sjätte utgör överdosering och andra former av dödlighet som kan undvikas med koppling till narkotikaanvändning den mest allvarliga skadeverkningen av narkotikaanvändning. Ett effektivt ingripande för att minska överdoser av narkotika är fortfarande en tydlig lucka i de nuvarande insatserna, och antalet överdoser med dödlig utgång är fortfarande högt i många länder och ökar till och med i vissa. Trots vissa potentiellt viktiga framsteg som nyligen gjorts, till exempel den bredare användningen av motgift mot opioider såsom naloxon, är det fortfarande absolut nödvändigt att säkerställa tillgängligheten och främja lämplig användning för att reagera på eller ingripa vid överdoser av narkotika. Dessutom finns det utmaningar när det gäller omfattande data om dödsfall på grund av överdoser runtom i EU, bland annat på grund av systematisk underrapportering, brist på toxikologisk kapacitet och registreringsförfaranden som leder till förseningar i rapporteringen.

Prioritetsområden för insatser: 7.1. Narkotikarelaterade infektionssjukdomar. 7.2. Missbruk av läkemedel och tillgång till kontrollerade substanser uteslutande för medicinska och vetenskapliga ändamål och eventuell avledning. 7.3. Internationellt samarbete för att skydda hälsan hos narkotikamissbrukare. 7.4. Drograttfylleri. 7.5. Alternativ till tvångsåtgärder. 7.6. Överdoser och narkotikarelaterade dödsfall.

8. Utveckla en balanserad och övergripande strategi för narkotikaanvändning i fängelser (minska efterfrågan och begränsa tillgången)

En stor del av det totala antalet intagna i fängelserna är narkotikaanvändare. En majoritet av fångarna har använt olaglig narkotika någon gång i livet och många har kroniska och problematiska mönster för narkotikamissbruk. Även om vissa personer upphör med eller minskar sin användning av narkotika när de döms till fängelse, börjar andra använda narkotika eller ägnar sig åt mer skadliga beteenden när de sitter fängslade. Utöver de omfattande narkotikaproblemen har de intagna också sämre hälsa än befolkningen i allmänhet, med högre förekomst av blodburna infektioner samt hög andel psykisk sjukdom. För opioidanvändare ökar risken att dö av överdoser kraftigt under perioden efter frigivningen från fängelset, på grund av den stora andelen återfall och minskad opioidtolerans. De omfattande kanaler som levererar narkotika till fängelser och de som är delaktiga i att upprätthålla dessa kanaler bör identifieras och störas.

Därför krävs det en kontinuitet i behandlingen, rehabiliteringen och återhämtningen för lagöverträdare som använder narkotika under tiden i och efter att de har lämnat fängelset samt, slutligen, att deras återintegrering i samhället stöds. Att utveckla en sammanhängande vårdmodell som är lämplig för varje medlemsstat och tjänster i fängelsemiljö och vid skyddstillsyn kan vara av avgörande betydelse för att fångar ska kunna få tillgång till det stöd de behöver för att uppnå sina mål för personlig återhämtning under tiden i fängelset, minska riskerna och främja fortsatt deltagande i behandlings- och rehabiliteringstjänster efter avtjänat straff.