Berörda parter rådfrågades i syfte att bedöma huruvida de kostnader som uppkommer genom att använda sig av principen och förordningen står i proportion till de fördelar detta ger. Förordningen har gett upphov till få kostnader för nationella myndigheter. Genomförandet av och funktionen hos kontaktpunkterna för produkter har uppgått till 7 417–47 450 euro, baserat på en heltidsekvivalent, och kostnaderna i samband med bedömningen av produkter som lagligen saluförs i andra medlemsstater har exempelvis inom gödselmedelssektorn uppgått till 420 000 euro. De anser att dessa kostnader är genomsnittliga. Huvudkostnaderna för företagen uppkommer snarare från felaktig tillämpning av ömsesidigt erkännande. De måste anpassa sina produkter, genomföra dubbla provningar och förfaranden (1 000–150 000 euro per produkt och marknad) eller gå miste om möjligheter (40 000–500 000 euro per produkt och marknad) eftersom de är tvungna att avstå från att träda in på en ny marknad. De flesta av dessa kostnader anses vara ansenliga. När det gäller kostnader och fördelar finns olika uppfattningar. Medan nationella myndigheter tenderar att instämma i att kostnaderna står i proportion till fördelarna håller företagen i de flesta fall inte med. De anser att kostnaderna är höga, utan att några fördelar uppnås.

Det gjordes en extern utvärdering av tillämpningen av principen om ömsesidigt erkännande mellan 2014 och 2015. Det gjordes en studie mellan 2016 och 2017 av problemets omfattning och effekterna av de olika alternativ som föreslogs av kommissionen.

•Konsekvensbedömning

En konsekvensbedömning genomfördes vid utarbetandet av detta initiativ. Den visar att det sker mindre handel med produkter för vilka ömsesidigt erkännande tillämpas. En jämförelse av värdet på exporterna inom EU med den inhemska konsumtionen visar att för harmoniserade produkter är värdet på exporterna inom EU 55 % av den inhemska konsumtionen, medan värdet för icke-harmoniserade och delvis harmoniserade varor endast utgör 35 %. Anledningen till detta är de hinder som företag stöter på när de försöker saluföra produkterna i enlighet med principen om ömsesidigt erkännande. De finansiella kostnader som orsakas av bristen på ömsesidigt erkännande är höga för företagen. Behovet av att anpassa produkterna efter de gällande nationella reglerna när ömsesidigt erkännande antingen nekas eller inte används för att ta sig in på marknaden uppskattas till mellan 1 000 och 150 000 euro per produkt och marknad. Uteblivna möjligheter, dvs. företag som avstår från att träda in på en marknad på grund av annorlunda nationella regler som kräver anpassning av produkterna, har uppskattats till mellan 10 000 och 500 000 euro per produkt och marknad. I en studie som gjordes för Europaparlamentet försökte man uppskatta hur stora effekter icke-tariffära handelshinder har på den inre marknaden. I studien konstaterades att en minskning av sådana hinder skulle kunna leda till en ökning på över 100 miljarder euro av handeln inom EU per år. Under perioden 2008–2014 bedrev dessutom runt 890 000 företag verksamhet inom icke-harmoniserade sektorer, vilket står för mer än 50 % av det totala antalet aktiva företag inom tillverkningsekonomin. Omkring 87 % av företagen är mikroföretag. Enligt kommissionens rapport om den europeiska konkurrenskraften 2014 handlade endast 14 % av de små och medelstora företagen över gränserna i EU, jämfört med 85,4 % av de stora tillverkningsföretagen.

Konsekvensbedömningen fick ett positivt yttrande från nämnden för lagstiftningskontroll den 7 april 2017. Nämnden ansåg att rapporten lades fram på ett bra sätt och rekommenderade som ytterligare förbättring att det borde framgå tydligare vilka alternativ som finns och hur dessa skulle fungera i praktiken. I rapporten borde det också dras tydligare slutsatser om i vilken utsträckning det förväntade utfallet av översynen kommer att påverka hur ömsesidigt erkännande fungerar i praktiken och bidra till en väl fungerande inre marknad. Rapporten bör också innehålla en bättre bedömning av potentialen för förenklad förvaltning och minskad administrativ börda. Rekommendationerna i det positiva yttrandet har införlivats i rapporten. Särskilt de olika alternativen och hur de samverkar med varandra var bättre förklarade. I rapporten beskrivs det tydligare hur dessa alternativ fungerar i praktiken, med eftertryck på vilken påverkan det föredragna alternativet har på marknaden. I rapporten förklaras det också bättre hur den nuvarande regelbördan är en följd av ett dåligt fungerande ömsesidigt erkännande, och det beskrivs tydligt hur de föredragna alternativen kommer att minska denna börda. Sammanfattningen och det positiva yttrandet från nämnden för lagstiftningskontroll finns här: XXXXX.

Förutom alternativ 1 (status quo) var de föreslagna politiska alternativen i konsekvensbedömningen följande:

Alternativ 2 – Icke-bindande åtgärder för förbättring av hur ömsesidigt erkännande fungerar (ökad medvetenhet, utbildning, utbyte av tjänstemän osv.).

Alternativ 3 – Små ändringar av förordning (EG) nr 764/2008 (insyn i förvaltningsbeslut, tillämpning av EU-standarder, utökad roll för kontaktpunkter för produkter).

Alternativ 4 – Omfattande ändringar av förordning (EG) nr 764/2008 (frivillig försäkran om ömsesidigt erkännande, problemlösningsmekanism, utökade kontaktpunkter för produkter och utökat samarbete).

Alternativ 5 – Frivilligt godkännande i förväg för utsläppande på marknaden.

Alternativet med att upphäva förordningen och alternativet med att föreslå ytterligare harmoniseringsåtgärder rörande specifika grundläggande krav som omfattar vissa produktaspekter ströks i ett tidigt stadium tillsammans med införandet av en försäkran om efterlevnad från tredje part.

Det föredragna alternativet är alternativ 4 (omfattande ändringar av förordning (EG) nr 764/2008), kompletterat av alternativ 2 (icke-bindande åtgärder).

Alternativ 2 med icke-bindande åtgärder stöddes av alla berörda parter, men det ansågs enbart vara effektivt om det kan kombineras med andra omfattande verktyg.

Alternativ 3 med små ändringar av förordning (EG) nr 764/2008 ansågs vara potentiellt effektivt av medlemsstaterna och ekonomiska aktörer, dock i mindre utsträckning än de andra alternativen.

Alternativ 4 ansågs vara mest effektivt när det gäller att uppnå de politiska målen och minska kostnaderna för företagen.

De berörda parterna var eniga om att alternativ 5 med frivilligt godkännande i förväg inte kan undanröja de befintliga hindren mot ömsesidigt erkännande. Det skulle mest skapa kostnader. Inom sektorn för biocider bedömde man exempelvis att de administrativa kostnaderna för detta förfarande skulle hamna mellan 18 och 20 miljoner euro per år.

På grund av den komplexitet och mångfald av produkter som omfattas av ömsesidigt erkännande är det mycket svårt att göra en kvantitativ bedömning av fördelarna. Alternativ 4 i kombination med alternativ 2 skulle öka medvetenheten och kunskapen om ömsesidigt erkännande, samtidigt som tillämpningen av principen skulle bli rättssäkrare och det administrativa samarbetet mellan medlemsstaterna skulle förbättras. Detta skulle inte bara göra fler ekonomiska aktörer medvetna om möjligheten att träda in på fler marknader utan några ytterligare ändringar av deras produkter, utan också göra att de som känner till ömsesidigt erkännande, men tvekar inför att använda sig av det, kommer att få förtroende för systemet. Det skulle i synnerhet underlätta utsläppandet på marknaden av produkter som lagligen saluförs i andra medlemsstater genom strukturerade och effektiva diskussioner om huruvida produkten kan träda in eller inte på marknaden på grundval av ömsesidigt erkännande samt genom en minskad risk för att nekas tillträde till marknaden. Detta skulle ge betydligt lägre kostnader för företag i fråga om information, anpassning, fördröjt inträde på marknaden och uteblivna möjligheter. Medlemsstaterna skulle också få nytta av denna kombination av alternativ, eftersom de skulle motiveras att tillämpa principen om ömsesidigt erkännande på ett mer konsekvent och korrekt sätt. En allmän minskning av handelshinder (se ovan) skulle kunna leda till en ökning på över 100 miljarder euro av handeln inom EU per år.

Det är också mycket svårt att göra en kvantitativ bedömning av vilka kostnader som är förknippade med de föredragna alternativen. Kostnaderna för de ekonomiska aktörerna anses vara minimala, och detta gäller också för den frivilliga försäkran om ömsesidigt erkännande, där man bedömer att kostnaderna kommer att utgöras av minimalt administrativt arbete (det skulle i genomsnitt ta en ekonomisk aktör 20 minuter att fylla i förklaringen). Medlemsstaterna och kommissionen skulle stå för vissa nödvändiga kostnader, som kan uppskattas enligt följande: alternativet med icke-bindande åtgärder medför kostnader för organisering och samordning av evenemang för att öka medvetenheten och utbildningstillfällen (500 000 euro) samt kostnader i samband med utbytesprogrammet för tjänstemän (100 000 euro). Problemlösningsmekanismen medför en ökad arbetsbörda för kommissionen i fråga om personal som måste handlägga överklaganden (3–4 ytterligare heltidsekvivalenter). Ett ökat administrativt samarbete mellan medlemsstaterna medför också vissa kostnader, uppskattningsvis 1 200 000 euro per år.

•Lagstiftningens ändamålsenlighet och förenkling

Initiativet har kopplats till Refitprogrammet på grund av den påverkan som det dåligt fungerande ömsesidiga erkännandet har på den inre marknadens funktion. I utvärderingen undersöktes hur regelbördan kan minskas. Det konstaterades att det dåligt fungerande ömsesidiga erkännandet i sig är en regelbörda som för med sig handelshinder. Därför skulle insatser för ett bättre fungerande ömsesidigt erkännande leda till förenklade förhållanden för företag, exempelvis enklare tillträde till nya marknader. Införandet av en frivillig försäkran om ömsesidigt erkännande kommer att ge en betydligt minskad regelbörda för de ekonomiska aktörerna. En effektivisering av förfarandena för tillträde till marknaden och kommunikation med nationella myndigheter kommer att underlätta marknadstillträdet och därmed minska kostnaderna för de ekonomiska aktörerna. Bättre samarbete och kommunikation mellan myndigheter kommer dessutom att öka förtroendet, vilket i sin tur kommer att leda till färre förseningar i samband med bedömningar av varor på marknaden.

4.BUDGETKONSEKVENSER