SV Europeiska unionens officiella tidning C 164/7

Yttrande från Europeiska regionkommittén – Diskussionsunderlag om en fördjupad ekonomisk och monetär union fram till 2025

(2018/C 164/02)

Föredragande: Christophe Rouillon (FR–PES), borgmästare, Coulaines Referensdokument: Diskussionsunderlag om en fördjupad ekonomisk och monetär union COM(2017) 291 final

EUROPEISKA REGIONKOMMITTÉNS STÅNDPUNKT

1. ReK anser att bristen på konvergens och sammanhållning inom EU och den ekonomiska sårbarheten samt bankernas sårbarhet, som får särskilt stora konsekvenser för de lokala och regionala myndigheterna, inte minst mot bakgrund av de ökade sociala utgifterna p.g.a. krisen, deras begränsade investeringskapacitet och kravet på att bibehålla en tillfredsställande nivå i fråga om offentliga tjänster, gör det nödvändigt att mycket snabbt åtgärda de strukturella bristerna i Ekonomiska och monetära unionen (EMU) innan en kris inträffar igen.

2. Vi efterlyser därför ett kvalitativt steg framåt mot ett förbättrat EMU med inriktning på att stärka motståndskraften mot ekonomiska och sociala chocker och på att stödja ekonomisk konvergens med hänsyn tagen till de lokala och regionala myndigheternas roll. Den kommande utvecklingen av EMU bör genomföras i flera faser fram till 2025 genom att identifiera åtgärder som omedelbart kan vidtas i enlighet med de aktuella fördragen och åtgärder som, med finanspaktens införlivande i primärrätten i en första omgång, kräver en ändring av fördragen.

3. ReK välkomnar även att man i diskussionsunderlaget identifierar EMU som en av de prioriterade frågorna för att driva medborgardebatten om Europas framtid (1). 73 % av medborgarna i euroområdet och 60 % av medborgarna i EU är för EMU (2), men stödet för denna gemensamma tillgång som euron har utvecklat sig till går hand i hand med starka önskemål om att reformera euroområdet (3) så att euron kan bli en stark och stabil valuta så att man kan införa en verkligt demokratisk styrning av den ekonomiska politiken och penningpolitiken. ReK anser därför att reformen av EMU bör vara ett av de prioriterade områdena för de demokratiska konvent som kan sammankallas på ett decentraliserat sätt i Europas regioner och städer från och med 2018 för att engagera medborgarna i EU:s reformprocess.

4. Kommittén beklagar dock att man i diskussionsunderlaget inte i tillräcklig mån erkänner hur brådskande det är att åtgärda euroområdets ursprungliga svagheter med tanke på det ekonomiska och finansiella läget. Den förnyade tillväxten i EU bygger faktiskt på det konjunkturstöd som tillhandahålls av Europeiska centralbankens (ECB) penningpolitik, som sedan 2008 bland annat har gjort det möjligt att minska de offentliga myndigheternas räntebetalningar med 1 000 miljarder euro och att i många medlemsstater hålla räntorna särskilt låga. De offentliga myndigheterna och euroområdets finansiella aktörer måste dock förbereda sig på en gradvis minskning av ECB:s penningpolitiska stöd och en höjning av de långfristiga räntorna. Samtidigt befinner sig EU i ett skede då den strategiska betydelsen av euroområdet måste bekräftas genom ett påvisbart ekonomiskt mervärde.

5. ReK noterar att de flesta av de konkreta förslag som tas upp i diskussionsunderlaget avser åtgärder med koppling till kapitalmarknadsunionen och bankunionen som redan har inletts, såsom inrättandet av ett europeiskt insättningsgarantisystem, om vilket man hoppas nå en överenskommelse före slutet av 2019, så att det kan genomföras under 2025. ReK beklagar att EMU-relaterade frågor däremot förvisas till slutet av diskussionsunderlaget och att man bara lägger fram möjliga alternativ och inte konkreta förslag som kommissionen åtar sig att genomföra. Som en följd av detta innehåller diskussionsunderlaget få nya inslag jämfört med de fyra ordförandenas rapport (december 2012) (4) och de fem ordförandenas rapport (juni 2015) (5) samt ett antal resolutioner från Europaparlamentet, bland annat resolutionen av den 16 februari 2017 om budgetkapacitet för euroområdet.

6. ReK anser att det är en prioritet att stärka den strukturella tillväxten i alla medlemsstater och att stödja skapandet av förutsättningar för konvergens inom euroområdet, så att det blir mer motståndskraftigt mot chocker till följd av framtida finanskriser. Man kan alltså konstatera att tillväxttakten i de olika medlemsstaterna på det hela taget har konvergerats, men att deras inkomstnivåer per capita fortfarande är mycket olika. EU lider dessutom av en brist på konkurrenskraft inom en rad ekonomiska sektorer, en otillräcklig inhemsk efterfrågan och låga privata och offentliga investeringar. Samtidigt är det oroande att notera att den reala ekonomin i slutändan tycks dra mycket lite fördel av penningpolitiken, eftersom utvecklingen av det produktiva kapitalet stagnerat, samtidigt som värdet av ekonomiska tillgångar och fastigheter ökar oproportionerligt mycket.

7. ReK stöder därför en konvergensstrategi som kompletterar befintlig EU-politik för att stärka den ekonomiska, sociala och territoriella sammanhållningen och som bygger på följande förslag:

7.1 Att skapa en finanspolitisk kapacitet för euroområdet, som inbegriper en del med inriktning på förberedelse för anslutning till euroområdet, för att vidta initiativ som stimulerar den makroekonomiska och sociala konvergensen och förmågan att hantera globaliseringen. I detta sammanhang betonar ReK att mer uppmärksamhet bör ägnas åt de lokala och regionala myndigheternas roll i skattefrågor och understryker i detta sammanhang att många lokala och regionala myndigheter redan har skattemässiga befogenheter. Förslag på EU-nivå bör därför respektera dessa befogenheter.

7.2 Att omvandla en del av den europeiska stabilitetsmekanismen (ESM) till ett integrerat icke-monetärt europeiskt instrument som är EU-institutionernas ansvar, har ett tydligt fastställt mandat och en in- och utlåningskapacitet på 100 till 200 miljarder euro för att möjliggöra insatser på kort och medellång sikt i händelse av en plötslig ekonomisk kris och asymmetriska chocker.

7.3 Att upprätta en konvergenskod som kompletteras med ett system med incitament för strukturreformer, vars räckvidd skulle fastställas utifrån deras europeiska mervärde och som särskilt kan omfatta finanspolitisk konvergens, åtgärder för att göra arbetsmarknaden mer dynamisk genom utbildning, digitalisering och en stärkt social sammanhållning, med särskild hänsyn tagen till de utmaningar som hänger samman med demografiska förändringar. I detta sammanhang vill kommittén uppmärksamma att tekniskt bistånd redan kan stödjas genom stödprogrammet för strukturreformer.

8. Kommittén upprepar i detta sammanhang sin uppmaning — att nationell, regional och lokal medfinansiering inom ramen för de europeiska struktur- och investeringsfonderna undantas från stabilitets- och tillväxtpaktens redovisningsmekanism på samma sätt som medfinansiering till Europeiska fonden för strategiska investeringar, — att en typologi på EU-nivå fastställs för offentliga investeringars kvalitet i de offentliga utgiftsredovisningarna i förhållande till deras långsiktiga effekter, — att metoden för beräkning av det ”strukturella underskottet” ses över för att ta hänsyn till de nationella ekonomiernas inneboende egenskaper och de strukturella skillnaderna i de offentliga utgifterna och — att en indikator för investeringsnivån tas med i den makroekonomiska resultattavlan.

9. ReK efterlyser verklig demokratisk medverkan från Europaparlamentets sida och ett samråd med ReK och med arbetsmarknadens parter före antagandet av de landsspecifika rekommendationerna inom ramen för den europeiska planeringsterminen, i synnerhet för att säkerställa att de landsspecifika rekommendationerna är helt i linje med subsidiaritetsprincipen och inte bygger på en grund av potentiella makroekonomiska obalanser som stöder sig på enbart nationella siffror utan hänsyn till deras regionala och/eller lokala relevans.

10. Kommittén förespråkar att man stärker euroområdets demokratiska funktionssätt genom att Europaparlamentet och de nationella parlamenten ges en förstärkt roll, särskilt när det gäller kontrollen av ESM och dess framtida utvidgning i form av en europeisk fond. ReK avvisar dock idén om att inrätta nya parlamentariska strukturer, med tanke på att Europaparlamentet redan är euroområdets parlament, eftersom euron enligt fördragen är den gemensamma valutan i Europeiska unionen. Däremot skulle man på sikt och i förekommande fall i samband med en översyn av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget) kunna införa omröstningsförfaranden i Europaparlamentet som motsvarar dem i artikel 138 i EUF-fördraget angående rådet för att ta hänsyn till att Europaparlamentets ledamöter kan väljas i stater som inte är medlemmar i euroområdet.

11. ReK stöder sammanslagningen av funktionerna för Eurogruppens ordförande och kommissionsledamoten med ansvar för ekonomiska och monetära frågor så att euroområdets allmänna intresse företräds inom Eurogruppen.

12. Europeiska regionkommittén anser att det är nödvändigt att fastställa formella verksamhetsregler för eurogruppen i syfte att främja insyn.

13. ReK betonar att fullbordandet av EMU, i linje med den färdplan som Europeiska rådet antog i december 2012, bör kompletteras med en reell social pelare i syfte att inkludera sysselsättning och sociala normer, som harmoniserats i uppåtgående riktning, bland de makroekonomiska prioriteringarna (6).

14. ReK föreslår att man kompletterar de fyra vägledande principer som kommissionen föreslår för fördjupningen av EMU med en femte princip om bidraget till hållbar utveckling och till genomförandet av målen för klimatkonferensen i Paris.

15. Kommittén upprepar även sin övertygelse om att storleken på den nuvarande EU-budgeten, som bara motsvarar 1 % av BNP, är otillräcklig för att den ska kunna ha en makroekonomiskt konjunkturdämpande effekt på EU-nivå. ReK understryker emellertid att de europeiska struktur- och investeringsfonderna (ESI-fonderna) trots sin relativt ringa storlek (0,37 % av bruttonationalinkomsten (BNI) i EU) är ett viktigt verktyg för att stimulera lokala investeringar och bidra till att konvergera ekonomierna i EU:s i framtiden 27 medlemsstater. ReK förespråkar därför att sammanhållningspolitiken efter 2020 får tillräckliga resurser som uppgår till minst en tredjedel av EU:s framtida budget.

16. ReK betonar att det är nödvändigt att komplettera EU:s nästa budgetram för perioden efter 2020 med nya typer av egna medel (7). Syftet med detta förslag bör vara att förbättra den demokratiska förvaltningen av EU:s budget och göra den mer begriplig, samt att öka effektiviteten i budgetförvaltningen. De nya egna medlen skulle särskilt kunna bygga på en europeisk bolagsskatt baserad på en gemensam konsoliderad bolagsskattebas och på en europeisk skatt på vinster och/eller omsättning i den digitala ekonomin, en skatt på finansiella transaktioner och en koldioxidskatt som incitament för minskade CO2-utsläpp, för vilka kommissionen, i linje med sitt meddelande av den 21 september 2017, bör lägga fram förslag senast under våren 2018.

17. Kommittén invänder mot att euroområdets finanspolitiska kapacitet tar formen av en budgetpost för euroområdet inom EU:s budget, så länge som taket för egna medel fastställs till 1,23 % av EU:s BNI. En integration av euroområdets finanspolitiska kapacitet i EU:s budget skulle nämligen betyda att den skulle uppnå högst 30 miljarder euro per år, vilket är helt otillräckligt för att uppfylla de funktioner som kommissionen planerar, nämligen: 1) tillhandahålla stöd för strukturreformer, 2) ha en stabiliserande funktion, 3) utgöra en säkerhetsmekanism eller ”backstop” för bankunionen och 4) fungera som ett instrument för föranslutningsstöd för medlemsstater som inte använder euron. Dessutom skulle en integration av den finanspolitiska kapaciteten inom ramen för EU-budgeten innebära en risk för en utträngningseffekt (”crowding out”) för finansieringen av unionens politik, såsom ESI-fonderna.

18. ReK anser att det innan man inför konvergensmekanismer för att få länder att ansluta sig till euroområdet behövs ett förtydligande av deras omfattning i förhållande till ESI-fonderna och särskilt Sammanhållningsfonden (8).

19. ReK noterar att diskussionsunderlaget tar upp möjligheten att stärka kopplingen mellan strukturreformer och EU:s budget, antingen genom en särskild fond som syftar till att uppmuntra medlemsstaterna att genomföra reformer, eller genom att koppla samman utbetalningar från struktur- och investeringsfonderna (helt eller delvis) till de framsteg som gjorts i genomförandet av konkreta reformer för att främja konvergens. Reformernas genomförande skulle övervakas inom ramen för den europeiska planeringsterminen. Kommittén erinrar i detta sammanhang om sitt konsekventa motstånd mot alla former av makroekonomisk villkorlighet, där ESI-fonderna används som en avskräckning eller bestraffning. Kommittén är också bekymrad över att man inom ramen för den europeiska planeringsterminen lägger mycket mer tyngd på minskningen av de nationella budgetunderskotten som en åtgärd för att begränsa eller minska den höga skuldkvoten, än på åtgärder för att öka tillväxten. Slutligen är kommittén besviken över att de lokala och regionala myndigheternas deltagande i styrningen av den europeiska planeringsterminen fortfarande är mycket otillfredsställande, trots att mer än tre fjärdedelar av de landsspecifika rekommendationerna för 2017 har koppling till regionerna, eftersom ansvaret för deras genomförande ligger på de lokala och regionala styresnivåerna.

20. ReK anser att rådets överenskommelse från februari 2016 om en flexibel tillämpning av stabilitets- och tillväxtpakten också bör bekräftas i EU:s primärrätt. ReK erinrar i detta sammanhang om sin uppmaning om att de lokala och regionala myndigheternas offentliga investeringar inte ska räknas in i det strukturella underskottet för det medelfristiga mål som fastställs i stabilitets- och tillväxtpakten och i finanspakten, samt att medlemsstaternas och de lokala och regionala myndigheternas medfinansiering av ESI-fonderna inte ska ingå i de strukturella utgifterna. Denna medfinansiering är per definition investeringar av allmänt europeiskt intresse och har en erkänd hävstångseffekt på den ekonomiska tillväxten (9).

21. I syfte att fullborda bankunionen betonar ReK vikten av att utveckla en samordnad europeisk strategi om nödlidande lån (10), som i slutet av 2016 utgjorde cirka 1 000 miljarder euro, vilket motsvarar ungefär 6,7 % av EU:s BNP och 5,1 % av bankernas totala utlåning, och för vilka man kan konstatera avsevärda skillnader inom EU, med procentsatser på mellan 1 % och 46 % och med en stor spridning bland ekonomiska sektorer. ReK uttrycker därför sitt stöd för den handlingsplan som godkändes av rådet den 11 juli 2017 och som syftar till att åtgärda problemet med nödlidande lån inom banksektorn genom ett antal initiativ på området banktillsyn, reform av regelverken för insolvens och skuldindrivning, utveckling av andrahandsmarknader för nödlidande lån och omstrukturering av banksektorn.

22. Kommittén är fortfarande tveksam till förslaget om att skapa värdepapperiserade finansiella produkter som skulle kunna emitteras av en kommersiell enhet eller institution, som köper en portfölj av statsobligationer från euroområdet och emitterar egna obligationer med säkerhet i denna portfölj (värdepapper med statsobligationer som säkerhet), som kan jämföras med amerikanska statsobligationer. Visserligen skulle sådana värdepapper göra det möjligt att bryta kopplingen mellan banker och statliga låntagare och att avskaffa prioriteringen av statsobligationer samtidigt som man undviker ett ömsesidigt ansvar för skulder och moraliska risker. Samtidigt gör värdepapperisering det möjligt för bankerna att sprida de finansiella riskerna till oreglerade finansiella aktörer. Dessutom kan värdepapper med statsobligationer som säkerhet öka räntedifferensen mellan statsobligationer (s.k. spread) i perioder av ekonomisk stress.

Bryssel den 30 november 2017 Karl-Heinz LAMBERTZ Europeiska regionkommitténs ordförande

(1) Efter att den 12 maj 2017 ha antagit en resolution med titeln ”Europeiska kommissionens vitbok om EU:s framtid – Tankar och scenarier för EU-27 fram till 2025” inledde ReK ett samråd om reflektionsprocessen, vars slutsatser kommer att ingå i ett yttrande som ska antas i mitten av 2018.

(2) Se s. 34 och 35 i den senaste Standard Eurobarometer 87, våren 2017.

(3) Se eupinions #2016/4: ”A European Finance Minister with Budget Autonomy? Need for reforms of the Eurozone and their potential, given public opinion in Europe”, Bertelsmann Stiftung.

(4) http://www2.consilium.europa.eu/media/26310/132525.pdf

(5) http://www.consilium.europa.eu/sv/policies/emu-report-2015/

(6) Se ReK:s yttrande om ”Meddelande från kommissionen – Att stärka den ekonomiska och monetära unionens sociala dimension”, COM(2013) 690, utarbetat av Jean-Louis Destans (FR–PES), som antogs den 31 januari 2014, ECOS-V-050. ReK kommer också att den 11 eller den 12 oktober 2017 anta ett yttrande utarbetat av Mauro D’Attis (IT–EPP) om ”Förslag till interinstitutionell proklamation av den europeiska pelaren för sociala rättigheter och diskussionsunderlag om EU:s sociala dimension”, SEDEC-VI/027.

(7) Se punkt 35 i yttrandet av den 7 februari 2017 av Carl Fredrik Graf (SE–EPP) om ”Finanspolitisk kapacitet och automatiska stabilisatorer i EMU”.

(8) Se punkt 35 i yttrandet av den 7 februari 2017 av Carl Fredrik Graf (SE–EPP) om ”Finanspolitisk kapacitet och automatiska stabilisatorer i EMU”.

(9) Se punkterna 52 och 54 i yttrandet av den 8 februari 2017 av Markku Markkula (FI–EPP) om ”Att överbrygga investeringsgapet: Hur ska utmaningarna hanteras?”.

(10) Nödlidande lån är banklån som inte har betalats tillbaka i tid eller vars betalning sannolikt kommer att kräva försäljning av säkerheter. Om mängden nödlidande lån är hög under lång tid skapas problem, eftersom de hämmar bankernas lönsamhet på grund av administrativa kostnader och ökade finansieringskostnader. Finansieringsbehoven uttömmer bankernas kapitalbas och dessa lån hotar stabiliteten hos banker med stora mängder nödlidande lån.