GEMENSAM STÅNDPUNKT (EG) nr 26/95 antagen av rådet den 23 oktober 1995 inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv 95/. . ./EG av den . . . om system för ersättning till investerare (95/C 320/02)

EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 57.2 i detta,

med beaktande av kommissionens förslag(1),

med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande(2),

med beaktande av Europeiska monetära institutets yttrande(3),

i enlighet med det i artikel 189b i fördraget angivna förfarandet(4), och

med beaktande av följande:

1. Rådet antog den 10 maj 1993 direktiv 93/22/EEG om investeringstjänster inom värdepappersområdet(5). Detta direktiv utgör ett nödvändigt verktyg för förverkligandet av den inre marknaden för värdepappersföretag.

2. I direktiv 93/22/EEG fastställs de försiktighetsregler som värdepappersföretag ständigt måste iaktta, i synnerhet de regler som syftar till att i största möjliga utsträckning skydda investerarnas rättigheter vad avser deras medel eller instrument.

3. Inget tillsynssystem kan dock garantera fullständig säkerhet, i synnerhet inte när det är fråga om bedrägerier.

4. Skyddet av investerare och ett fortsatt förtroende för det finansiella systemet är viktiga beståndsdelar för fullbordandet av den inre marknaden och för att se till att den fungerar på ett riktigt sätt. Därför är det nödvändigt att varje medlemsstat förfogar över ett system för ersättning till investerare som garanterar en lägsta gemensam skyddsnivå, åtminstone för små investerare, om ett värdepappersföretag inte skulle vara i stånd att fullgöra sina skyldigheter gentemot sina investeringskunder.

5. Små investerare skulle då kunna köpa investeringstjänster från värdepappersföretagens filialer inom gemenskapen, eller genom att anlita gränsöverskridande tjänster, med samma förtroende som om de anlitade inhemska värdepappersföretag, i vetskap om att de skulle vara berättigade till en lägsta gemensam skyddsnivå om ett värdepappersföretag inte skulle vara i stånd att fullgöra sina skyldigheter gentemot sina investeringskunder.

6. I avsaknad av en lägsta gemensam skyddsnivå och för att kunna ge investerarna ett gott skydd, kan värdmedlemsstaterna anse sig ha goda skäl att tvinga de värdepappersföretag i andra medlemsstater som bedriver verksamhet genom en filial eller genom att tillhandahålla tjänster i värdlandet att ansluta sig till värdlandets ersättningssystem, om dessa företag inte är anslutna till ett ersättningssystem för investerare i hemlandet, eller om detta system inte anses erbjuda ett likvärdigt skydd. Ett sådant krav skulle kunna inverka menligt på den inre marknadens funktion.

7. Även om de flesta medlemsstater för närvarande har system för ersättning till investerare omfattar dessa som regel inte alla värdepappersföretag med en enda auktorisation enligt direktiv 93/22/EEG.

8. Alla medlemsstater bör därför så snart som möjligt åläggas att inrätta ett eller flera system för ersättning till investerare som alla värdepappersföretag i fråga skall vara anslutna till. Detta system bör omfatta de medel eller instrument som ett värdepappersföretag förfogar över med avseende på en investerares investeringsverksamhet och som, om företaget inte skulle vara i stånd att fullgöra sina skyldigheter gentemot sina investeringskunder inte kan återställas till investeraren. Detta påverkar inte på något sätt de regler och förfaranden som är tillämpliga i varje medlemsstat vad gäller de beslut som skall fattas vid fall av obestånd eller när ett värdepappersföretag träder i likvidation.

9. Definitionen på ett värdepappersföretag innefatter de kreditinstitut som är auktoriserade att tillhandahålla investeringstjänster. Dessa kreditinstitut bör också vara skyldiga att ansluta sig till systemet för ersättning till investerare med avseende på sina transaktioner på investeringsområdet. Men det är likväl inte nödvändigt att föreskriva att dessa kreditinstitut skall ansluta sig till två system, om ett av systemen uppfyller kraven såväl i detta direktiv som i Europaparlamentets och rådets direktiv 94/19/EG av den 30 maj 1994 om system för garanti för insättningar(6). För de värdepappersföretag som också är kreditinstitut kan det dock i vissa fall vara svårt att upprätthålla en skillnad mellan de insättningar som omfattas av direktiv 94/19/EG och de medel som innehas i samband med investeringsverksamheten. Medlemsstaterna bör därför ges möjlighet att bestämma vilket av de två direktiven som skall tillämpas.

10. I direktiv 94/19/EG ges medlemsstaterna rätt att undanta kreditinstitut från skyldigheten att tillhöra ett system för garanti för insättningar när kreditinstitutet tillhör ett system som skyddar själva kreditinstitutet, och särskilt garanterar dess solvens. När ett kreditinstitut som tillhör ett sådant system också är ett värdepappersföretag bör medlemsstaterna även ha rätt att på vissa villkor befria företaget från skyldigheten att vara anslutet till ett system för ersättning till investerare.

11. En lägsta gemensam nivå för ersättningen på 20 000 ecu per investerare bör vara tillräcklig för att skydda små investerares intressen om ett värdepappersföretag inte skulle vara i stånd att fullgöra sina skyldigheter gentemot sina investeringskunder. Det förefaller därför rimligt att fastställa den lägsta gemensamma nivån till 20 000 ecu. Emellertid kan det bli nödvändigt med begränsade övergångsbestämmelser, liksom i direktiv 94/19/EG, i syfte att göra det möjligt för sytemen för ersättning att tillämpa detta belopp eftersom detta också skall tillämpas i de medlemsstater vilka, när detta direktiv antas, inte har tillgång till något sådant system.

12. Samma nivå har fastställts i direktiv 94/19/EG.

13. För att stimulera investeraren att välja värdepappersföretag med urskillning bör medlemsstaterna tillåtas att ställa krav på att investeraren själv bär en del av den förlust han har gjort. Skyddet för investeraren bör dock under alla omständigheter uppgå till minst 90 % av en förlust så länge som ersättningens nivå inte når upp till gemenskapens lägsta nivå.

14. Vissa medlemsstaters system erbjuder en högre skyddsnivå än den lägsta gemensamma skyddsnivån i detta direktiv, men det förefaller inte lämpligt att kräva en ändring av dessa system på denna punkt.

15. Om system som erbjuder investerarna en högre skyddsnivå än den gemensamma lägsta nivån behålls inom gemenskapen kan detta, inom samma territorium, leda till skillnader i ersättning och ojämlika konkurrensvillkor mellan de inhemska värdepappersföretagen och filialer från andra medlemsstater. I syfte att råda bot på dessa olägenheter bör filialer tillåtas att ansluta sig till sin värdmedlemsstats system så att de kan erbjuda sina investerare samma skydd som systemen i de land i vilka de har sitt säte. Därför bör kommissionen i sin rapport om tillämpningen av detta direktiv ange i vilken utsträckning filialerna har använt sig av denna möjlighet, liksom vilka eventuella problem de kan ha haft eller eventuella problem med systemen för ersättning till investerare när bestämmelserna genomförs. Möjligheten att låta hemländernas system erbjuda kompletterande skydd av denna typ på de villkor som systemet ställer bör dock inte uteslutas.

16. Störningar på marknaden kan uppstå om filialer till vissa värdepappersföretag som har sitt säte i en annan medlemsstat än i hemlandet erbjuder en högre skyddsnivå än de värdepappersföretag som är auktoriserade i värdmedlemsstaten. Det skulle dock vara olyckligt om nivån på eller omfattningen av skyddet i systemet för ersättning blev ett konkurrensmedel. Därför är det nödvändigt att, åtminstone inledningsvis, slå fast att varken nivån på eller omfattningen av det skydd som erbjuds av ett hemlands system till de investerare som har anlitat filialer i en annan medlemsstat får överstiga vare sig den högsta nivå eller den högsta omfattning som erbjuds av motsvarande system i värdmedlemsstaten. Eventuella störningar på marknaden skall utredas efter ett antal år med utgångspunkt från den erfarenhet som förvärvats och mot bakgrund av utvecklingen i finanssektorn.

17. Om en medlemsstat anser att vissa typer av investeringar eller särskilt angivna investerare inte har behov av något särskilt skydd, bör den ha möjlighet att undanta dessa från skydd enligt ersättningssystemen.

18. Flera medlemsstater har system för ersättning till investerare som hanteras av särskilda professionella organisationer, medan andra medlemsstaters system har upprättats och administreras med hjälp av lagstiftning. Denna skillnad i rättslig ställning ger problem endast i ett avseende, och det är den obligatoriska anslutningen till och uteslutningen från systemen. Därför är det nödvändigt att vidta åtgärder för att begränsa systemens möjligheter i detta avseende.

19. Investerare bör ersättas utan onödigt dröjsmål så snart som rättmätigheten i kraven har konstaterats och systemet bör självt få möjlighet att fastställa vad som är en rimlig frist inom vilken krav skall framställas. Att denna frist har löpt ut bör dock inte anföras som skäl mot en investerare som haft giltig anledning att inte komma in med sina krav i tid.

20. Information till investerarna om metoderna för ersättning är ett väsentligt inslag i skyddet. Enligt artikel 12 i direktiv 93/22/EEG är värdepappersföretag skyldiga att, innan de gör några affärer med investerarna, informera dem om den eventuella tillämpningen av ett ersättningssystem. Därför skall det i detta direktiv fastställas regler om information till personer som avser att göra investeringar om de ersättningssystem som gäller för deras investeringstransaktioner.

21. En oreglerad användning i marknadsföringssyfte av uppgifter om belopp och omfattning i ersättningssystemet skulle kunna påverka stabiliteten i det finansiella systemet eller investerarnas förtroende på ett negativt sätt, och medlemsstaterna bör därför fastställa regler som begränsar användningen av sådana uppgifter.

22. I princip åläggs alla värdepappersföretag genom detta direktiv att ansluta sig till ett system för ersättning till investerare. Emellertid har medlemsstaterna rätt att, enligt de direktiv som handlar om anslutningen av ett värdepappersföretag vilket har sitt huvudkontor i tredje land, särskilt enligt direktiv 93/22/EEG, avgöra huruvida och på vilka villkor filialer till värdepappersföretag skall få utöva sin verksamhet på deras territorier. Sådana filialer har dock inte rätt att fritt tillhandahålla tjänster i enlighet med artikel 59.2 i fördraget, inte heller kan de få tillstånd att etablera sig i andra medlemsstater än dem i vilka de redan bedriver verksamhet. Följaktligen skall en medlemsstat som har givit sådana filialer tillträde avgöra hur bestämmelserna i detta direktiv skall tillämpas på filialerna i enlighet med artikel 5 i direktiv 93/22/EEG, i syfte att skydda investerarna och upprätthålla det finansiella systemets integritet. Det är mycket viktigt att investerare som anlitar sådana filialer har full kännedom om vilka bestämmelser om ersättning som gäller för dem.

23. Det är inte nödvändigt att i detta direktiv harmonisera finansieringsmetoderna för systemen för ersättning till investerare, under förutsättning dels att kostnaden för dessa system i princip bärs av värdepappersföretagen själva, dels att möjligheten att finansiera systemen står i rimlig proportion till deras åtaganden. Detta får dock inte innebära att stabiliteten i det finansiella systemet i medlemsstaten i fråga äventyras.

24. Detta direktiv innebär att medlemsstaterna eller deras behöriga myndigheter görs ansvariga gentemot investerarna, under förutsättning att ett eller flera system för ersättning till eller skydd av investerare har upprättats eller officiellt erkänts i enlighet med de villkor som anges i detta direktiv.

25. Sammanfattningsvis förefaller det nödvändigt att genomföra en gemensam lägsta nivå på ersättning till investerare för genomförandet av den inre marknaden i fråga om värdepappersföretag, eftersom detta gör det möjligt att skapa mer förtroendefulla relationer mellan investarere och värdepappersföretag, särskilt vad avser företag vilkas hemland är en annan medlemsstat och att undvika de svårigheter som kan uppstå till följd av tillämpningen av värdländernas inhemska bestämmelser om skydd för investerare, vilka inte är samordnade på gemenskapsnivå. Ett bindande gemenskapsdirektiv är därför den enda lämpliga metoden för att nå det uppsatta målet, i avsaknad av system för ersättning till investerare som motsvarar den nivå som anges i direktiv 93/22/EEG. I detta direktiv anges dock bara den lägsta gemensamma nivå som krävs, och medlemsstaterna ges frihet att föreskriva större omfattning av eller högre nivå på skyddet om de så önskar och ges även behövlig frihet vad gäller organiseringen och finansieringen av systemen för ersättning till investerare.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

I detta direktiv avses med

1. värdepappersföretag: ett värdepappersföretag enligt definitionen artikel 1.2 i direktiv 93/22/EEG, som är

- auktoriserat i enlighet med artikel 3 i direktiv 93/22/EEG, eller

- auktoriserat som kreditinstitut i enlighet med direktiv 77/780/EEG(7) och direktiv 89/646/EEG(8) och vars auktorisation omfattar en eller flera investeringstjänster upptagna i avsnitt A i bilagan till direktiv 93/22/EEG.

2. investeringstjänst: varje investeringstjänst såsom detta begrepp definieras i artikel 1.1 i direktiv 93/22/EEG samt den tjänst som aves i punkt 1 i avsnitt C i bilagan till det direktivet.

3. instrument: de instrument som är upptagna i avsnitt B i bilagan till direktiv 93/22/EEG.

4. investerare: varje person som har anförtrott ett värdepappersföretag medel eller instrument i samband med en investeringstjänst.

5. filial: ett driftsställe som är en rättsligt osjälvständig del av ett värdepappersföretag och som tillhandahåller investeringstjänster som värdepappersföretaget har auktorisation att tillhandahålla. Alla driftsställen som har inrättats i samma medlemsstat av ett värdepappersföretag med huvudkontor i en annan medlemsstat skall betraktas som en enda filial.

6. gemensam investeringstjänst: en investeringstjänst som utförs för två eller flera personers räkning eller som två eller flera personer är berättigade till och som tecknats av en eller flera av dessa personer.

7. behöriga myndigheter: de myndigheter som definieras i artikel 22 i direktiv 93/22/EEG. Dessa myndigheter får, i förekommande fall, vara de som definieras i artikel 1 i rådets direktiv 92/30/EEG av den 6 april 1992 om gruppbaserad tillsyn över kreditinstitut(9).

Artikel 2

1. Varje medlemsstat skall säkerställa att ett eller flera system för ersättning till investerare införs och officiellt erkänns inom dess territorium. Förutom under sådana omständigheter som avses i andra stycket och i artikel 5.3, får inget värdepappersföretag som är auktoriserat i medlemsstaten tillhandahålla investeringstjänster om det inte är anslutet till ett sådant system.

En medlemsstat kan dock undanta ett kreditinstitut som omfattas av detta direktiv från skyldigheten att vara anslutet till ett system för ersättning till investerare, då kreditinstitutet enligt artikel 3.1 i direktiv 94/19/EEG redan är undantaget från skyldigheten att vara anslutet till ett system för garanti för insättningar under förutsättning att det skydd och den information som ges till insättare också ges investerare på samma villkor och dessa därmed åtnjuter ett skydd som åtminstone är likvärdigt med det skydd som ges enligt ett system för ersättning till investerare.

En medlemsstat som utnyttjar denna möjlighet skall informera kommissionen om detta. Den skall särskilt lämna information om dessa skyddssystems egenskaper och vilka kreditinstitut som omfattas av dem samt om senare ändringar i den information som har tillhandahållits. Kommissionen skall informera rådet om detta.

2. Systemet skall tillhandahålla skydd för investerare enligt artikel 4 antingen om

- de behöriga myndigheterna har konstaterat att, enligt deras uppfattning, värdepappersföretaget för närvarande och av skäl som är direkt förknippade med dess finansiella ställning, verkar sakna förmåga att kunna uppfylla sina förpliktelser med anledning av investerares krav och att denna oförmåga inte endast är tillfällig, eller

- en rättslig myndighet av orsaker som är direkt förknippade med värdepappersföretagets finansiella ställning har meddelat ett avgörande som innebär att investerares möjlighet att framställa krav mot institutet tillfälligt upphävs,

beroende på om konstaterandet eller beslutet inträffar först.

Skydd skall tillhandahållas för krav som uppkommer på grund av ett värdepappersföretags oförmåga att

- betala tillbaka pengar som tillkommer eller tillhör investerare och som innehas för deras räkning i samband med investeringstjänster, eller

- lämna tillbaka finansiella instrument som tillhör investerare och som innehas, handhas eller förvaltas för deras räkning i samband med investeringstjänster,

enligt de rättsliga och avtalsmässiga villkor som är tillämpliga.

3. Sådana krav på kreditinstitut som avses i punkt 2 som i en viss medlemsstat skulle omfattas av både detta direktiv och direktiv 94/19/EG skall av den medlemsstaten hänföras till ett system enligt något av dessa direktiv efter vad den staten finner vara lämpligt. Inget krav skall kunna ge ersättning mer än en gång enligt dessa direktiv.

4. Storleken av en investerares krav skall beräknas enligt de rättsliga och avtalsmässiga villkor, särskilt sådana som behandlar ersättning och krav som berättigar till ersättning, som vid tidpunkten för det konstaterande eller det beslut som avses i punkt 2 gäller för uppskattningen av penningbeloppet eller värdet på instrumenten som tillhör investeraren och som värdepappersföretaget inte förmår betala tillbaka eller återlämna.

Artikel 3

Krav som härrör ur transaktioner i samband med något för vilket en brottmålsdom för tvättning av pengar har meddelats, enligt definitionen i artikel 1 i rådets direktiv 91/308/EEG av den 10 juni 1991 om åtgärder för att förhindra att det finansiella systemet används för tvättning av pengar(10), skall uteslutas från all ersättning enligt system för ersättning till investerare.

Artikel 4

1. Medlemsstaterna skall säkerställa att systemet tillhandahåller skydd om minst 20 000 ecu per investerare vad gäller krav som avses i artikel 2.2.

Till och med den 31 december 1999 får medlemsstater i vilka skyddet, när detta direktiv antas, är lägre än 20 000 ecu, behålla denna lägre skyddsnivå, under förutsättning att den inte är lägre än 15 000 ecu. Denna möjlighet skall också ges medlemsstater på vilka övergångsbestämmelserna i artikel 7.1 andra stycket i direktiv 94/19/EG är tillämpliga.

2. Medlemsstaterna kan föreskriva att vissa investerare skall vara undantagna från det skydd som systemet tillhandahåller eller skall ges en lägre skyddsnivå. Dessa undantag finns angivna i bilaga I.

3. Denna artikel skall inte hindra bibehållandet eller antagandet av bestämmelser som ger ett större eller mer omfattande skydd för investerare.

4. Medlemsstaterna kan begränsa det skydd som anges i punkt 1 eller det som avses i punkt 3 till en bestämd procentsats av en investerares krav. Den skyddade procentsatsen skall dock uppgå till eller överstiga 90 % av kravet till dess det belopp som skall betalas ut enligt systemet uppgår till 20 000 ecu.

Artikel 5

1. Om ett värdepappersföretag som enligt artikel 2.1 är tvunget att vara anslutet till ett system inte uppfyller de förpliktelser som åligger det såsom anslutet till detta system, skall de behöriga myndigheter som har utfärdat dess auktorisation underrättas och, i samarbete med ersättningssystemet, vidta alla lämpliga åtgärder, inklusive användande av sanktioner, för att säkerställa att värdepappersföretaget uppfyller sina förpliktelser.

2. Om inte dessa åtgärder leder till att värdepappersföretaget uppfyller sina förpliktelser, kan systemet, om nationell lagstifning tillåter uteslutning av en medlem, med de behöriga myndigheternas uttryckliga samtycke och med minst tolv månaders frist, meddela att det ämnar utesluta värdepappersföretaget från medlemskap i systemet. Skyddet enligt artikel 2.2 andra stycket skall fortsätta att gälla för investeringstjänster som tillhandahållits under denna period. Om värdepappersföretaget vid fristens utgång inte har uppfyllt sina förpliktelser kan ersättningssystemet, efter att återigen ha inhämtat de behöriga myndigheternas uttryckliga samtycke, genomföra uteslutningen.

3. Om nationell lagstiftning tillåter det och med uttryckligt samtycke från de behöriga myndigheterna som har utfärdat värdepappersföretagets auktorisation får ett värdepappersföretag som har uteslutits från ett system för ersättning till investerare fortsätta att tillhandahålla investeringstjänster om det före sitt uteslutande har vidtagit andra åtgärder för att garantera ett skydd för investerare som är åtminstone likvärdigt med det officiellt erkända systemet och har egenskaper som motsvarar det systemets.

4. Om ett värdepappersföretag som har föreslagits för uteslutning enligt punkt 2 inte kan vidta andra åtgärder som uppfyller de villkor som anges i punkt 3, skall de behöriga myndigheter som utfärdade dess auktorisation omedelbart återkalla den.

Artikel 6

Skyddet enligt artikel 2.2 andra stycket skall fortsätta att gälla efter det att värdepappersföretagets auktorisation återkallats för investeringstjänster som utförts fram till tidpunkten för återkallandet.

Artikel 7

1. System för ersättning till investerare som enligt artikel 2.1 har införts och officiellt erkänts i en medlemsstat skall också omfatta investerare hos värdepappersföretagets filialer i andra medlemsstater.

Till och med den 31 december 1999 får varken nivån på eller omfattningen, inklusive procentsatsen, av skyddet överstiga den maximala nivån eller den maximala omfattningen av det skydd som motsvarande system inom värdmedlemsstatens territorium ger. Före detta datum skall kommissionen utarbeta en rapport på grundval av de erfarenheter som har gjorts vid tillämpningen av detta stycke och bedöma om dessa bestämmelser behöver behållas. Kommissionen skall, i förekommande fall, överlämna ett förslag till direktiv till Europaparlamentet och rådet i syfte att förlänga betämmelsernas giltighetstid.

När nivån på eller omfattningen, inklusive procentsatsen, av det skydd som värdmedlemsstatens system för ersättning till investerare ger, överstiger nivån på eller omfattningen av det skydd som ges i den medlemsstat i vilken ett värdepappersföretag är auktoriserat, skall värdmedlemsstaten säkerställa att det finns ett officiellt erkänt system inom dess territorium som en filial frivilligt kan ansluta sig till för att komplettera det skydd som dess investerare redan har genom filialens anslutning till systemet i hemlandet.

Det system som filialen ansluter sig till skall omfatta den kategori av institut som den tillhör eller närmast motsvarer i värdmedlemsstaten.

Medlemsstaterna skall säkerställa att objektiva och allmänt tillämpade villkor upprättas för filialers medlemsskap i alla investerarskyddssystem. Tillträde skall ske på villkor att de relevanta förpliktelserna vad avser anslutning är uppfyllda, särskilt vad avser betalning av bidrag och andra avgifter. Medlemsstaterna skall vid genomförandet av denna punkt följa de övergripande riktlinjer som anges i bilaga II.

2. Om en filial som enligt punkt 1 frivilligt har anslutit sig till ett system för ersättning till investerare inte uppfyller de förpliktelser som åligger den såsom ansluten till systemet, skall de behöriga myndigheter som utfärdade auktorisationen underrättas och, i samarbete med ersättningssystemet, vidta alla lämpliga åtgärder för att säkerställa att de ovannämnda förpliktelserna uppfylls.

Om filialen trots dessa åtgärder inte uppfyller de förpliktelser som anges i denna artikel kan ersättningssystemet efter en lämplig frist på minst tolv månader och med samtycke från de behöriga myndigheter som utfärdade auktorisationen, utesluta filialen. Investeringstjänster som utförts före dagen för uteslutningen skall fortsätta att vara skyddade av det frivilliga systemet efter denna tidpunkt. Investerare skall informeras om att det kompletterande skyddet har dragits in och från vilket datum detta gäller.

Artikel 8

1. Det skydd som avses i artikel 4.1, 4.3 och 4.4 skall tillämpas på investerarens sammanlagda krav på samma värdepappersföretag enligt detta direktiv, oavsett antalet konton, valuta och lokalisering inom gemenskapen.

Medlemsstaterna får dock föreskriva att medel i andra valutor än medlemsstaternas och ecun skall vara uteslutna från skyddet eller skall ges ett svagare skydd. Denna möjlighet skall inte gälla instrument.

2. Varje investerares andel i en gemensam investeringstjänst skall tas med i beräkningen av det skydd som avses i artikel 4.1, 4.3 och 4.4.

Om särskilda bestämmelser saknas, skall krav fördelas lika mellan investerarna.

Medlemsstaterna kan besluta att krav som hänför sig till en gemensam investeringstjänst som två eller flera personer är berättigade till som medlemmar i ett bolag, en sammanslutning eller en gruppering av liknande natur, som inte är en juridisk person, kan läggas samman och behandlas som om de kom från en investering gjord av en enda investerare vid beräkning av de gränser som anges i artikel 4.1, 4.3 och 4.4.

3. Om inte investeraren är faktiskt berättigad till de innehavda medlen eller värdepapperen, skall den person som är faktiskt berättigad erhålla ersättningen, förutsatt att den personen har blivit identifierad eller kan identifieras före det konstaterande eller det beslut som avses i artikel 2.2.

Om flera personer är faktiskt berättigade skall, då de gränser som anges i artikel 4.1, 4.3 och 4.4 beräknas, hänsyn tas till vars och ens andel enligt de för förvaltningen av medlen eller värdepapperen gällande arrangemangen.

Denna bestämmelse skall inte vara tillämplig på företag för kollektiva investeringar.

Artikel 9

1. Ersättningssystemet skall vidta lämpliga åtgärder för att informera investerare om det konstaterande eller det beslut som avses i artikel 2.2 och, när det finns grund för ersättning, betala ut ersättning till dessa så snart som möjligt. Det får fastställa en tidsfrist inom vilken investerare skall inkomma med sina krav. Denna period får inte vara kortare än fem månader från dagen för ovannämnda konstaterande eller beslut eller från dagen när konstaterandet eller beslutet offentliggörs.

Utgången av en sådan tidsfrist får dock inte åberopas av systemet i syfte att vägra en investerare skydd, när denne varit oförmögen att i tid framföra sina anspråk.

2. Systemet skall kunna betala ut ersättning med anledning av investerares krav inom tre månader från det att det berättigade i kravet och belopp fastställts.

Under extraordinära omständigheter och i särskilda fall kan ett ersättningssystem hos den behöriga myndigheten ansöka om en förlängning av tidsfristen. Ingen sådan förlängning får överstiga tre månader.

3. Om en investerare eller en annan person som är berättigad till eller har ett intresse i en investeringstjänst har anklagats för ett brott som har direkt eller indirekt samband med tvättning av pengar enligt definitionen i artikel 1 i direktiv 91/308/EEG, kan ersättningssystemet tillfälligt inhibera alla betalningar i väntan på domstolens dom, oavsett den tidsfrist som fastställs i punkt 2.

Artikel 10

1. Medlemsstaterna skall säkerställa att värdepappersföretagen vidtar lämpliga åtgärder för att ge personer som redan har gjort eller avser att göra investeringar tillgång till den information som behövs för att avgöra vilket system för ersättning till investerare som värdepappersföretaget och dess filialer är anslutna till inom gemenskapen eller vilka andra alternativa åtgärder som har vidtagits enligt artikel 2.1 andra stycket eller artikel 5.3. Investerarna skall informeras om bestämmelserna för investerarskyddssystemet eller andra alternativa årgärder som har vidtagits, inklusive nivån på och omfattningen av det skydd som ersättningssystemet ger och andra bestämmelser som medlemsstaterna fastställt enligt artikel 2.3. Informationen skall göras tillgänglig på ett lättförståeligt sätt.

På begäran skall information också ges om villkoren för ersättning och de formaliteter som skall uppfyllas för att ersättning skall utbetalas.

2. Den information som avses i punkt 1 skall på det sätt som anges i nationell lagstiftning göras tillgänglig på det officiella språket eller de officiella språken i den medlemsstat där en filial är etablerad.

3. Medlemsstaterna skall införa regler som begränsar användningen i marknadsföringssyfte av den information som avses i punkt 1, för att förhindra att en sådan användning påverkar det finansiella systemets stabilitet eller investerarnas förtroende. Medlemsstaterna kan särskilt begränsa sådan marknadsföring till en saklig hänvisning till det system som värdepappersföretaget är anslutet till.

Artikel 11

1. Medlemsstaterna skall kontrollera att filialer som har inrättats av ett värdepappersföretag som har sitt huvudkontor utanför gemenskapen har ett skydd som motsvarar det som föreskrivs i detta direktiv. Om så inte är fallet kan medlemsstaterna, om inte annat följer av artikel 5 i direktiv 93/22/EEG, kräva att de filialer som har inrättats av ett värdepappersföretag som har sitt huvudkontor utanför gemenskapen skall ansluta sig till ett inom sitt territorium existerande system för ersättning till investerare.

2. Åt investerare som redan är kunder eller avser att bli sådana hos filialer som har inrättats av ett värdepappersföretag som har sitt huvudkontor utanför gemenskapen skall värdepappersföretaget tillhandahålla all relevant information om de åtgärder som har vidtagits för att skydda deras investeringar.

3. Den information som avses i punkt 2 skall på det sätt som anges i nationell lagstiftning göras tillgänglig på det officiella språket eller språken i den medlemsstat där en filial inrättas. Informationen skall vara avfattad på ett klart och förståeligt sätt.

Artikel 12

Utan att det påverkar eventuella andra rättigheter enligt nationell lagstiftning skall investerarskyddssystem som betalar ut ersättning till investerare vara berättigade att vid likvidationsförfaranden träda i investerarnas ställe för ett belopp som motsvarar det som betalas ut.

Artikel 13

Medlemsstaterna skall säkerställa att en investerares rätt till ersättning skall kunna bli föremål för en rättslig process mot ersättningssystemet.

Artikel 14

Senast den 31 december 1999 skall kommissionen till Europaparlamentet och rådet framlägga en rapport om tillämpningen av detta direktiv, i förekommande fall åtföljd av ett förslag till översyn.

Artikel 15

1. Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den . . .(11*). De skall genast underrätta kommissionen om detta.

När medlemsstaterna antar dessa bestämmelser skall dessa innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda.

2. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texterna till väsentliga bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.

Artikel 16

Artikel 12 i direktiv 93/22/EEG skall upphöra att gälla från och med det datum som avses i artikel 15.1.

Artikel 17

Detta direktiv träder i kraft samma dag som det offentliggörs i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.

Artikel 18

Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

Utfärdat i . . . den . . .

På Europaparlamentets vägnar

Ordförande

På rådets vägnar

Ordförande

(1) EGT nr C 321, 27.11.1993, s. 15, och EGT nr C 382, 31.12.1994, s. 27.

(2) EGT nr C 127, 7.5.1994, s. 1.

(3) Yttrandet avgivet den 28 juli 1995 (ännu inte offentliggjort i EGT).

(4) Europaparlamentets yttrande av den 19 april 1994 (EGT nr C 128, 9.5.1994, s. 86), rådets gemensamma ståndpunkt av den . . . (ännu inte offentliggjord i EGT) och Europaparlamentets beslut av den . . . (ännu inte offentliggjort i EGT).

(5) EGT nr L 141, 11.6.1993, s. 27.

(6) EGT nr L 135, 31.5.1994, s. 5.

(7) Rådets första direktiv (77/780/EEG) av den 12 december 1977 om samordning av lagar och andra författningar om rätten att starta och driva verksamhet i kreditinstitut (EGT nr L 322, 17.12.1977, s. 30). Direktivet senast ändrat genom direktiv 89/646/EEG (EGT nr L 386, 30.12.1989, s. 1).

(8) Rådets andra direktiv (89/646/EEG) av den 15 december 1989 om samordning av lagar och andra författningar om rätten att starta och driva verksamhet i kreditinstitut och om ändring av direktiv 77/780/EEG (EGT nr L 386, 30.12.1989, s. 1). Direktivet senast ändrat genom direktiv 92/30/EEG (EGT nr L 110, 28.4.1992, s. 52).

(9) EGT nr L 110, 28.4.1992, s. 52.

(10) EGT nr L 166, 28.6.1991, s. 77.

(11*) 18 månader efter ikraftträdandet av detta direktiv.

BILAGA I

FÖRTECKNING ÖVER DE UNDANTAG SOM AVSES I ARTIKEL 4.2

1. Professionella och institutionella investerare såsom

- värdepappersföretag enligt definitionen i artikel 1.2 i direktiv 93/22/EEG,

- kreditinstitut enligt definitionen i artikel 1 första strecksatsen i direktiv 77/780/EEG,

- finansiella institut enligt definitionen i artikel 1.6 i direktiv 89/646/EEG,

- försäkringsföretag,

- företag för kollektiva investeringar,

- pensionsfonder.

Andra professionella och institutionella investerare.

2. Övernationella institutioner, statliga och centrala administrativa myndigheter.

3. Provinsiella, regionala, lokala och kommunala myndigheter.

4. Styrelseledamöter och andra medlemmar i värdepappersföretagets ledning, bolagsmän som personligen svarar för värdepappersföretagets skulder, personer som äger minst 5 % av värdepappersföretagets kapital, personer med ansvar att utföra i lag föreskriven revision av värdepappersföretagets bokföring och investerare med liknande ställning i andra företag inom samma grupp som ett sådant värdepappersföretag.

5. Nära släktingar och tredje man som handlar för de investerares räkning som avses i punkt 4.

6. Andra företag inom samma grupp.

7. Investerare som är ansvariga för eller som har dragit fördel av vissa förhållanden som är hänförliga till värdepappersföretaget och som ligger till grund för värdepappersföretagets finansiella svårigheter eller som har bidragit till att förvärra dess finansiella ställning.

8. Företag som är av sådan storlek att de inte är tillåtna upprätta en balansräkning i förkortad form enligt artikel 11 i rådets fjärde direktiv (78/660/EEG) av den 25 juli 1978 grundat på artikel 54.3 g i fördraget om årsbokslut i vissa typer av bolag(1).

(1) EGT nr L 222, 14.8.1978, s. 11. Direktivet senast ändrat genom direktiv 94/8/EG (EGT nr L 82, 25.3.1994, s. 33).

BILAGA II

ÖVERGRIPANDE RIKTLINJER som avses i artikel 7.1 femte stycket

Om en filial ansöker om att få ansluta sig till en värdmedlemsstats system för kompletterande skydd, skall värdmedlemsstatens system bilateralt med systemet i den medlemsstat som är filialens hemland införa lämpliga regler och förfaranden för utbetalning av ersättning till filialens investerare. Följande principer skall vara tillämpliga på både utarbetandet av dessa förfaranden och fastställandet av de villkor för anslutning som är tillämpliga på en sådan filial (som avses i artikel 7.1):

a) Värdmedlemsstatens system skall behålla full rätt att ålägga de anslutna värdepappersföretagen sina objektiva och allmänt tillämpade regler. Det skall kunna kräva tillhandahållande av relevant information och ha rätt att kontrollera sådan information hos de behöriga myndigheterna i den medlemsstat som är värdepappersföretagets hemland.

b) Värdmedlemsstatens system skall tillmötesgå krav på kompletterande ersättning efter det att de behöriga myndigheterna i den medlemsstat som är hemland har lämnat information om ett sådant beslut eller konstaterande som avses i artikel 2.2. Värdmedlemsstatens system skall ha fortsatt oinskränkt rätt att, innan utbetalning av en kompletterande ersättning sker enligt systemets egna normer och förfaranden pröva om en investerare har rätt att få en sådan ersättning.

c) Systemen i de medlemsstater som är värdland respektive hemland skall ha ett nära samarbete för att säkerställa att investerare snabbt får en korrekt ersättning. De skall särskilt komma överens om hur förekomsten av motkrav som kan komma att ge upphov till kvittning enligt endera systemet kommer att påverka den ersättning som varje system skall betala ut till investeraren.

d) Värdmedlemsstatens system skall vara berättigat att kräva bidrag av filialer för kompletterande skydd på en lämplig grundval som tar hänsyn till det skydd som systemet i den medlemsstat som är hemland ger. För att underlätta inkrävandet av sådana bidrag skall värdmedlemsstatens system vara berättigat att anta att dess åtagande under alla omständigheter är begränsat till det belopp med vilket det skydd det ger överstiger det skydd som hemlandet ger, oavsett om hemlandet faktiskt betalar kompensation till investerare inom värdmedlemsstatens territorium.

REDOGÖRELSE FÖR RÅDETS MOTIVERING

I. INLEDNING

1. Den 22 oktober 1993 framlade kommissionen för rådet ett förslag till direktiv på grundval av artikel 57.2 i Romfördraget.

Ekonomiska och sociala kommittén och Europaparlamentet avgav sina yttranden den 26 januari 1994 respektive den 19 april 1994. Europeiska monetära institutet avgav sitt yttrande den 28 juli 1995.

Till följd av dessa yttranden lade kommissionen fram ett ändrat förslag den 14 december 1994.

2. Den 23 oktober 1995 antog rådet sin gemensamma ståndpunkt i enlighet med det i artikel 189b i fördraget angivna förfarandet.

II. SYFTE

Förslaget syftar till att komplettera och säkerställa en väl fungerande inre marknad vad gäller investeringstjänster

- genom att ange en lägsta skyddsnivå för investerare som skall tillämpas i hela gemenskapen när ett värdepappersföretag inte kan uppfylla sina förpliktelser och inte är i stånd att återställa investerarnas medel eller värdepapper, och

- genom att införa ett nödvändigt komplement till systemet med en enda auktorisation och låta bestämmelserna om ersättning till investerare underställas hemlandets tillsyn.

Förslaget följer upp kommissionens åtagande att, efter det att rådet den 10 maj 1993 antog direktiv 93/22/EEG om investeringstjänster inom värdepappersområdet, lägga fram förslag till harmonisering av bestämmelserna om ersättning till investerare.

III. ANALYS AV DEN GEMENSAMMA STÅNDPUNKTEN

1. Allmänna kommentarer

I sin strävan att säkerställa överensstämmelse mellan direktivet och annan gemenskapslagstiftning på området finansiella tjänster godtog rådet det tillvägagångssätt som kommissionen använt i det ändrade förslaget, dvs. en anpassning till motsvarande bestämmelser i direktiv 94/19/EG om system för garanti för insättningar.

I den gemensamma ståndpunkten återges därför i huvudsak det ändrade förslaget, med ytterligare några ändringar. Utöver de rent tekniska, redaktionella ändringarna syftar ändringarna i huvudsak till att

- säkerställa en så hög grad av överensstämmelse som möjligt med direktiv 94/19/EG,

- förbättra textens begriplighet samt göra några nödvändiga förtydliganden.

2. Särskilda kommentarer

a) För att kunna säkerställa överensstämmelse mellan direktiv 94/19/EG och kommissionens ändrade förslag

- stipuleras det i den gemensamma ståndpunkten att den medlemsstat som utnyttjar möjligheten att medge undantag enligt artikel 2.1 andra stycket skall informera kommissionen om detta (artikel 2.1 tredje stycket),

- anpassas den gemensamma ståndpunktens villkor i artikel 2.2 första stycket första strecksatsen, om konstaterandet av att ett värdepappersföretag inte kan uppfylla sina förpliktelser, till motsvarande bestämmelse i direktiv 94/19/EG,

- införs i den gemensamma ståndpunkten en övergångsperiod som till väsentliga delar (belopp och varaktighet) överensstämmer med de som gäller för systemet för garanti för insättningar (artikel 4.1),

- fastställs det i den gemensamma ståndpunkten att till och med den 31 december 1999 får varken nivån på eller omfattningen av det skydd som erbjuds av en filial i en värdmedlemsstat överstiga nivån på eller omfattningen av det skydd för ersättning som värdmedlemsstatens system ger. Denna bestämmelse är tidsbegränsad, i likhet med direktiv 94/19/EG, och kan inte förlängas med mindre än att kommissionen lägger fram ett förslag med denna innebörd (artikel 7.1),

- anpassas i den gemensamma ståndpunkten villkoren för frivillig anslutning till villkoren i direktiv 94/19/EG (artikel 7.1 femte stycket),

- anges i den gemensamma ståndpunkten möjligheten för medlemsstaterna att utesluta medel, dock inte instrument, i andra valutor än medlemsstaternas och ecun (artikel 8.1 andra stycket),

- tillåts i den gemensamma ståndpunkten en förlängning av tidsfristen för utbetalning av ersättning genom systemet för ersättning (artikel 9.2),

- tillåts i den gemensamma ståndpunkten en tillfällig inhibering av utbetalning av ersättning när en investerare har anklagats för ett brott som har samband med tvättning av pengar (artikel 9.3),

- införs i den gemensamma ståndpunkten vissa begränsningar av marknadsföringen av systemet för ersättning, för att förhindra marknadsföring som, utan att vara direkt lögnaktig, utformas så att den kan inverka menligt på det finansiella systemets stabilitet eller investerarnas förtroende (artikel 10.3),

- fastställs i den gemensamma ståndpunkten att investerarens rätt till ersättning skall kunna bli föremål för en rättslig process mot ersättningssystemet (artikel 13),

- anpassas i den gemensamma ståndpunkten det datum när kommissionen skall lägga fram en rapport om tillämpningen av direktivet efter det datum när rapporten om tillämpningen av direktiv 94/19/EG skall läggas fram (artikel 14). Genom att flytta fram datum för rapportens framläggande, tar denna ändring i huvudsak fasta på Europaparlamentets ändringsförslag nr 7.

b) För att förbättra direktivtextens begriplighet och göra några förtydliganden, har den gemensamma ståndpunkten ändrats i förhållande till det ändrade förslaget på följande punkter:

- Den ändrar definitionen av termen "värdepappersföretag", ersätter termen "gemensam investering" med termen "gemensam investeringstransaktion" vilket också har medfört en ändring av definitionen och dessutom har en definition av termen "behörig myndighet" lagts till (artikel 1). Genom att i huvudsak behålla kommissionens ändrade förslag vad gäller termerna "värdepappersföretag" och "filial", har den gemensamma ståndpunkten följt Europaparlamentets ändringsförslag nr 1 och 3.

- Den klargör att den möjlighet att göra undantag som anges i artikel 2.1 endast får användas om investeraren åtnjuter information och skydd som är likvärdiga med de som erbjuds av ett ersättningssystem för investerare.

- Den bibehåller stora delar av texten till det ändrade förslagets artikel 2.2 andra stycket andra strecksatsen, om omfattningen av skyddet, och ansluter sig alltså till innebörden i Europaparlamentets ändringsförslag nr 5.

- Den klargör det faktum att investeringstransaktioner som genomförts innan ett företag uteslutits från ersättningssystemet omfattas av detta system, såväl när företaget är skyldigt att ansluta sig (artikel 5.2) som när anslutningen är frivillig (artikel 7.2).

- Den föreskriver att det som kännetecknar ersättningssystemet enligt artikel 5.3 skall överensstämma med det som kännetecknar det officiella systemet i medlemsstaten i fråga.

- Den gör ett tillägg för datum för uteslutningen i den information som skall ges investeraren enligt artikel 7.2 andra stycket.

- Den förtydligar, på vissa punkter, bestämmelserna om beräkningen av tidsfristen för betalning av ersättningen och fastställer den till minst fem månader, under vilken tid investerarna skall inkomma med sina krav (artikel 9.1 och 9.2).

- Den gör ett tillägg för en hänvisning till de regler som kan ha fastställts i enlighet med artikel 2.3, i den information som skall ges investeraren enligt artikel 10.

- Den fastställer ikraftträdandet med hänvisning till offentliggörandet av direktivet (artikel 15).

- Den för samman punkterna 1 och 2 i bilaga I.

I övrigt har det i den gemensamma ståndpunkten gjorts vissa redaktionella ändringar av texten, särskilt i artiklarna 2, 6 och 12.

c) Genom att behålla lydelsen i kommissionens ändrade förslag i artikel 2.1 första stycket och artikel 5.2 sista meningen, görs ett försök i den gemensamma ståndpunkten att täcka de syften som anges i Europaparlamentets ändringsförslag nr 4 och nr 6.

Europaparlamentets ändringsförslag nr 2 har inte bibehållits i den gemensamma ståndpunkten, av samma skäl som fick kommissionen att avstå från att överta denna ändring i sitt ändrade förslag.

d) Ingressen har ändrats som en följd av de ovan nämnda ändringarna.

IV. SLUTSATSER

Rådet anser att alla de ändringar som har gjorts i kommissionens ändrade förslag stämmer överens med direktivets syfte. Rådet har bemödat sig om att säkerställa att det stämmer överens med annan gemenskapslagstiftning, särskilt med direktivet om ett system för garanti för insättningar, och att förbättra textens begriplighet, utan att avvika från de väsentliga principerna i förslaget.