30.3.2004 SV C 80/29 Europeiska unionens officiella tidning
Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om ”Meddelande från kommissio-
nen till Europaparlamentet, rådet, Ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén –
Vägen till hållbar produktion – Framstegen i genomförandet av rådets direktiv 96/61/EG om
samordnade åtgärder för att förebygga och begränsa föroreningar”
(KOM(2003) 354 slutlig)
(2004/C 80/09)
Den 19 juni 2003 beslutade kommissionen att i enlighet med artikel 262 i EG-fördraget rådfråga
Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om ovannämnda meddelande.
Sektionen för jordbruk, landsbygdsutveckling och miljö, som svarat för kommitténs beredning av ärendet,
antog sitt yttrande den 13 november 2003. Föredragande var Paolo Braghin.
Vid sin 404:e plenarsession den 10 och 11 december 2003 (sammanträdet den 10 december) antog
Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 110 röster för, inga röster emot
och 1 nedlagd röst.
1. Inledning
1.1. Meddelandet behandlar de framsteg som gjorts i med-
lemsstaterna och kandidatländerna i fråga om samordnade
åtgärder för att förebygga och begränsa föroreningar. Kommis-
sionen ger ett tydligt budskap: Det är möjligt att uppnå en högmiljöskyddsnivå (vilket är huvudsyftet med direktiv 96/61/
EG, det så kallade IPPC-direktivet) endast om de ansvariga
myndigheterna anstränger sig tillräckligt för att genomföralagstiftningen på ett korrekt sätt, och om de åtar sig att
samverka på ett konstruktivt sätt med anläggningarnas verk-
samhetsutövare och de övriga berörda aktörerna, framför alltfackföreningarna.
1.2. Direktivet är redan tillämpligt på de nya anläggningar-
na och de anläggningar som genomgår väsentliga ändringar.Senast i oktober 2007 skall befintliga anläggningar tillämpabästa tillgängliga teknik (Best Available Techniques, BAT) och
uppfylla alla andra krav i direktivet. I de framtida EU-länderna
befinner sig genomförandet i en inledningsfas eller har inte allspåbörjats, varför man har förhandlat fram övergångsperioder
för tillämpningen av direktivet på nya och/eller befintliga
anläggningar. Skyldigheten att respektera de utsläppsgränsvär-den som baserar sig på bästa tillgängliga teknik gäller därför
inte förrän 2008–2012.
1.3. Direktivet har inte införlivats och genomförts i tid i
alla medlemsstater, och kommissionen har upptäckt allvarliga
misstänkta eller konstaterade brister i de nationella lagstiftning-arna när det gäller att införliva direktiv 96/61/EG. Särskilt
oroväckande är att det i vissa fall inte finns någon bestämmelse
för att se till att befintliga anläggningar följer direktivet senasti oktober 2007 och inte heller någon bestämmelse om förnyadbedömning av tillstånd.1.4. Myndigheterna och verksamhetsutövarna bör därför
diskutera hur investeringarna kan planeras. Därvid bör debeakta investeringscyklerna och eventuella ekonomiska ellerfinansiella nackdelar, och ha i åtanke att alla anläggningar
senast 2007 måste uppfylla de tillståndsvillkor som föreskrivs
i direktivet.
1.5. Vissa oklarheter i direktivet har lett till problem med
genomförandet, såväl när det gäller definitioner (t.ex. de
tröskelkriterier enligt vilka anläggningar omfattas av direktivet,
och frågorna om hur en anläggning skall avgränsas, när enändring skall betraktas som ”väsentlig” respektive vad det
innebär att ”återställa platsen i ett tillfredsställande skick”)
som praktiskt genomförande (hur villkoren för tillstånd skallformuleras när det gäller vissa aspekter, hur ofta inspektioner
skall ske och när åtal skall väckas mot företag som inte följer
bestämmelserna).
1.6. I samband med tillämpningen av direktivet görs en
systematisk prestandajämförelse sektor för sektor och en
omfattande genomgång och bedömning av den använda
tekniken. Utbytet av information samordnas och understödsav den europeiska IPPC-byrån med säte i Sevilla, och resulterar
i så kallade ”BREF”-dokument (BAT-referensdokument) som
utarbetas i samarbete med informella nätverk med experterfrån industrin, medlemsstaterna och icke-statliga organisatio-ner. För närvarande är 15 BREF-dokument färdigställda, 11 är
i utkaststadiet, 4 är påbörjade och 2 har ännu inte påbörjats.
1.7. En studie över tre viktiga och tekniskt utvecklade
sektorer visar att tillämpningen av bästa tillgängliga teknik inte
hindrar företagen från att förbli konkurrenskraftiga. De som
ligger långt framme på miljöområdet kan tvärtom utnyttjadetta som en konkurrensfördel, även om detta inte är enallmänt förekommande situation.
C 80/30 SV 30.3.2004 Europeiska unionens officiella tidning
1.8. Bästa tillgängliga teknik är inte ett stelbent koncept,
utan det kan variera inom en och samma sektor i den
utsträckning kostnaderna och fördelarna för de olika anlägg-
ningarna skiljer sig åt. Enligt kommissionens åsikt är dettaen av de viktigaste aspekterna, eftersom den möjliggör enavvägning mellan miljöpåverkan och därtill knutna kostnader.
Kommissionen anser därför att det är viktigt att fortsätta
tillämpa konceptet på detta sätt, det vill säga genom en dialogmellan verksamhetsutövarna och myndigheterna.
1.9. Den helhetssyn som tillämpas i direktivet innebär att
det finns en koppling till ett stort antal EU-förordningar, EU-
direktiv och andra strategier och åtgärder på miljöområdet.
Det är därför viktigt att säkerställa optimal överensstämmelseoch att undersöka om det finns några hinder för inrättandet av
en effektiv kombination av politiska instrument på EU-nivå
och nationell nivå. Frågan är dock om utsläppsgränsvärden pågemenskapsnivå skall fastställas genom direktiv när behovet
av insatser på gemenskapsnivå har fastställts, eller om man
skall använda en decentraliserad metod som gör det möjligtför de behöriga myndigheterna att fatta pragmatiska beslutsom är välgrundade både ur miljösynpunkt och ekonomisk
synpunkt, vilket är fallet med ansatsen i IPPC-direktivet.
1.10. Kommissionen anser att vissa ändringar bör göras i
direktivet, som en anpassning till lagstiftningens utveckling
(särskilt efter antagandet av direktiven om allmänhetens delta-gande i tillståndsförfarandet, som är nödvändiga för att man
skall kunna ratificera Århuskonventionen från 1998) eller för
att klargöra vissa viktiga aspekter (som det tidigare nämndaproblemet med definition av tröskelkriterier för vissa sektorer
eller när det gäller tillämpningsområdet, t.ex. problem med
gränsdragningen mellan omhändertagande och återvinning avsopor).
1.11. Kommissionen har redan genomfört ett omfattande
europeiskt samråd om den nuvarande situationen och denmöjliga utvecklingen inom de områden av miljöpolitiken som
behandlar stora industriella punktkällors påverkan på miljön.
Syftet var att kontrollera att det råder full överensstämmelsemellan dessa områden och eventuellt ta till nya grepp för att
ge incitament till bättre miljöprestanda.
1.12. Om denna samrådsprocess verkligen skall ge möjlig-
het till ändringar i direktivet är det nödvändigt att inte barautvärdera de genomföranderapporter som medlemsstaternauppmanats lämna, utan även att initiera en ny och utökad
samrådsfas. Under alla omständigheter föreslår vi att kommis-
sionens sammanfattning och de nationella rapporterna blirtillgängliga för allmänheten.2. Allmänna kommentarer om IPPC-ansatsen
2.1. Ansatsen i IPPC-direktivet är förvisso nyskapande och
banar väg för ramlagstiftning eller övergripande tematiskastrategier. När man talar om utsläpp bör man beakta alla de tredelarna av miljön (vatten, luft och mark), eftersom utsläppens
effekter på de enskilda delarna nästan alltid är nära knutna till
varandra och omöjliga att särskilja. Samtidigt bör man geutrymme för flexibilitet i genomförandet, genom att man
kartlägger den bästa tillgängliga tekniken i det lokala samman-
hanget i fråga, och även tar hänsyn till förhållandet mellankostnader och nytta. En integrerad syn på föroreningar som
kan sättas i relation till den lokala miljökvaliteten kräver att
tillsynsmyndigheterna och aktörerna gör stora framsteg både ifråga om tänkesätt och teknisk kunskap. Insamling och utbyte
av information samt dialog är nödvändigt för att man skall
kunna förebygga och komma till rätta med industriella verk-samheters, och i vissa fall jordbruksverksamheters, miljöpåver-
kan. Alla ovannämnda aspekter har fått ett positivt mottagande
av EESK i flera yttranden där kommittén direkt eller indirekttagit ställning i dessa frågor.
2.2. Direktivet har en framskjuten plats i strategin för
hållbar utveckling, inom ramen för de lokala Agenda 21, ochhar även varit normgivande för en rad frivilliga initiativ som
genomförts under denna period, t.ex. EMAS-registrering och
avtal om utsläppshandel. Direktivet medför en omfattandeinsamling av information, vilket leder till ökade kunskaper
om miljöförhållandena, påverkan av vissa föroreningar och
växelverkan dem emellan. Medborgarna får tillgång till kun-skap och information, och allmänhetens medverkan i utarbe-
tandet av miljöplaner och miljöprogram kan på så vis för-
bättras (
1).
2.3. Dessa innovativa aspekter ger åtminstone delvis en
förklaring till svårigheterna med införlivande och tillämpning,
och till det faktum att endast ett mindre antal anläggningarkunnat utvärderas av kommissionen. Kommissionens medde-
lande ger en oroväckande bild, särskilt om man tänker på att
även de befintliga anläggningarna senast 2007 skall undergåtillståndsförfarandet som föreskrivs i direktivet.
2.4. Situationen blir ännu mer kritisk i och med de tio
nya medlemsstaternas inträde, eftersom deras kunnande och
resurser på området fortfarande är mycket begränsade. Därförmåste man för det första förstå vad som hittills inte harfungerat i processen, och kartlägga och dra nytta av goda
metoder, och för det andra planera åtgärder för kontroller,
information och utbildning (även teknisk utbildning) som kangöra den administrativa personalen väl rustad att hantera
situationen, särskilt den krävande fasen när de befintliga
anläggningarna skall genomgå tillståndsförfarandet.
(1) EGT C 221, 7.8.2001 och KOM(2000) 839 slutlig, EGT C 154 E,
29.5.2001.
30.3.2004 SV C 80/31 Europeiska unionens officiella tidning
2.5. Skillnaderna i tillämpningen av direktivet kan bero på
inneboende begränsningar (som man måste komma till rätta
med) eller otydliga definitioner (som måste klargöras snarast),
eller på att traditionerna och tillvägagångssätten på miljöområ-det skiljer sig åt. Kommittén ser därför positivt på att man imeddelandet framhåller de åtgärder som skall möjliggöra
fullständigt genomförande senast 2007 och att denna tidsfrist
inte kan förbigås genom att genomförandet vid de enskildaanläggningarna skjuts upp.
2.6. De små och medelstora företagen utgör sannolikt en
stor andel av IPPC-anläggningarna i Europa, något som
de själva inte alltid är medvetna om. Att anpassa sig tillmiljölagstiftningen blir därför en stor utmaning för dem, ochde ansvariga myndigheterna och tillsynsmyndigheterna bör
därför ge särskilt stöd till verksamhetsutövarna och avsätta
tillräckliga ekonomiska resurser och personalresurser för detta.
2.6.1. EESK uppmanar därför kommissionen att genomföra
en mer genomgripande analys av de svårigheter som upptäckts,
och eventuellt behandla de viktigaste frågorna i en kortfattad
handledning eller riktlinjer som fastställs av befintliga tekniskaEU-organ. Exempel på sådana frågor är kriterierna för att
avgöra vilka företag som omfattas av bestämmelserna, hur
miljötillstånden skall formuleras, vilka tekniska resurser ochpersonalresurser de ansvariga myndigheterna behöver, möjlig-
heter till frivilliga avtal och samverkan med andra direktiv och
förordningar. Denna insats skulle vara särskilt värdefull för denya medlemsstaterna och de små och medelstora företagen.
2.7. Varje åtgärd som syftar till att underlätta genomföran-
det av IPPC-direktivet får följder för småföretagen, även om
den riktar sig till de stora industrianläggningarna. De särskildaproblemen kan sammanfattas med att de ekonomiska resurser-
na och personalresurserna inte räcker till för att tolka och
genomföra förfarandet för ansökan om tillstånd och sedanbära kostnaderna för dessa åtaganden. De särskilda initiativ
som krävs för att stödja de små och medelstora företagen i
genomförandet av IPPC bör enligt kommitténs åsikt ingå i denationella och regionala åtgärderna snarare än i åtgärderna påEU-nivå.
2.8. I direktivet finns en uttömmande definition av ”bästa
tillgängliga teknik” som kompletteras av tolv särskilda övervä-ganden i en bilaga, vilket gör det möjligt att tillämpa den påolika sektorer. Det är nödvändigt att göra en bedömning av de
uppskattade nettokostnaderna för genomförande av tekniken
i förhållande till fördelarna för miljön, eller att göra ennoggrann kostnads-/nyttoanalys.2.9. IPPC-direktivet medför ett flexibelt teknikkoncept i
stället för ett teknologikoncept och föreskriver att hänsyn skall
tas inte bara till de lokala förhållandena, utan även till
kostnader och nytta. Därmed blir det de nationella och lokalatillsynsmyndigheternas skyldighet och rättighet att avgöravilken teknik som är den bästa tillgängliga för varje enskild
anläggning, med hänsyn till de industriella processernas mång-
fald och komplexa karaktär, de otaliga sambanden mellanutrustning, processer och reningssystem och – sist men inte
minst – de lokala förhållandena och metoderna.
2.10. Detta system kan fungera effektivt och leda till en
enhetlig miljöskydds- och kontrollnivå för anläggningar inomEU, men det förutsätter ett kontinuerligt utbyte av informationsom gör det lättare att se de statistiska sambanden mellan den
teknik som betraktas som den bästa och de utsläppsgränsvär-
den som denna teknik resulterar i.
2.11. Utvecklingen av bästa tillgängliga teknik och informa-
tionsutbytet om den på EU-nivå har gett ett gott resultat,särskilt när det gäller Forumet för informationsutbyte och det
informella nätverket med de myndigheter i medlemsstaterna
som är ansvariga för genomförande och kontroll av EU:smiljölagstiftning (IMPEL). Det återstår dock mycket att göra
innan utbytet omfattar alla regionala och lokala myndigheter,
särskilt i kandidatländerna, och alla intressenter, särskiltbranschorganisationer som kan ha den främsta rollen för att
främja och tillämpa bästa tillgängliga teknik i de olika sektorer-
na och lokala miljöerna.
2.12. EESK anser att det är nödvändigt att använda ett
välfungerande och förebyggande angreppssätt för att främjagenomförandet av direktivet, med insatser för att informera
och utbilda aktörerna (särskilt när det gäller verksamhets-
utövarna och de lokala myndigheter som är ansvariga förtillståndsgivning), utbyte av goda metoder och medverkan
av lokala bransch- och fackföreningar. Syftet är att uppnå
samförstånd i planeringen av de investeringssatsningar somkrävs.
2.13. En grundförutsättning för genomförandet av denna
politik är förstärkning av expertgrupperna och själva organisa-
tionsstrukturen vid det gemensamma forskningscentret i Sevil-
la, som verkar underdimensionerat även för sin huvuduppgift,det vill säga genomförandet av ”BREF”-dokumenten (BAT-
referensdokument). Kommittén anser att dessa uppgifter bör
utvidgas till att omfatta informationsspridning och aktivmedverkan i utbildning, seminarier, konferenser etc. samtutvärdering av tillämpningen och användningen av BREF-
dokumenten.
2.14. Erfarenheterna från lokala pilotprojekt har visat att
samarbete mellan ansvariga myndigheter och branschorganisa-tioner kan göra det möjligt att bryta ett hårt motstånd närdet gäller känsliga aspekter, t.ex. informationssäkerhet och
minskad konkurrenskraft, och att det kan underlätta informa-
tionsspridning och utbildningsprocesser för aktörerna, viktigaaspekter när det gäller tidsfristen 2007.
C 80/32 SV 30.3.2004 Europeiska unionens officiella tidning
3. Särskilda kommentarer
3.1. Definitionen av en anläggnings kapacitet som dess
teoretiska kapacitet att drivas 24 timmar om dygnet, under
förutsättning att utrustningen klarar av det, är olämplig förvissa sektorer och för många små produktionsenheter som har
en säsongsbaserad eller på annat sätt flexibel verksamhet i
relation till efterfrågan på marknaden. I deras fall är detsvårt att ha en exakt uppfattning om anläggningens reella
produktion och föroreningpotential. Kommittén anser därför
att man bör se över kriterierna för tillämpning av direktivet ochgranska den faktiska produktionen under en given tidsperiod,åtminstone för vissa sektorer och typer av anläggningar, och
ser positivt på att kommissionen har för avsikt att se över
tröskelkriterierna för vissa sektorer, vilket anges i meddelandet(punkt 7.3.1).
3.2. EESK anser dessutom att man måste komma fram till
en tydlig definition av begreppet ”utsläppsgränsvärde” och lösa
problemen med hur man skall uttrycka, mäta och kontrollera
utsläppen. Definitionen av föroreningar är klar och tydlig:negativa miljöeffekter, särskilt i form av utsläpp. Föroreningar-
nas omfattning mäts på olika sätt i olika medlemsstater.
Eftersom det inte finns någon enhetlig och konsekvent metodför att ange dessa grundläggande värden, är möjligheterna att
se ett klart samband mellan den bästa tillgängliga tekniken och
de föroreningar som den leder till små eller helt obefintliga.Kommittén inser att det är svårt att på kort tid standardisera
och harmonisera olika metoder som i åratal har använts i
medlemsstaterna, men det är önskvärt att tekniken för attjämföra uppgifter förbättras med hjälp av Forumet för informa-tionsutbyte.
3.3. EESK anser visserligen att det är nödvändigt att garante-
ra en hög miljöskyddsnivå för avfallshanteringsanläggningar,
men bestämmelserna på detta område är så komplicerade attförslaget att låta dessa anläggningar omfattas av IPPC-direktivetbör tas upp i samband med en kommande översyn av detta
direktiv.
3.4. Det är både lämpligt och realistiskt att se över och
ändra förteckningen över de verksamheter som omfattas avdirektivet och att utesluta alla de anläggningar, framför alltsmå sådana, som inte förorenar i någon större utsträckning
eller vars miljöpåverkan bara gäller en av miljöns tre delar
(vatten, luft och mark), eftersom denna situation redan går attkontrollera genom den befintliga lagstiftningen.3.5. Införandet av bästa tillgängliga teknik och BREF-
dokumenten bör ske snabbare med tanke på att tidsfristen
löper ut 2007, och framför allt måste man lösa problemet
med spridningen bland behöriga myndigheter och ekonomiskaaktörer (både organisationer och enstaka aktörer). Beslutet attinte offentliggöra BREF-dokumenten i pappersform och inte
heller översätta dem till alla gemenskapsspråk fattades på
praktiska och ekonomiska grunder och kan inte kritiseras,men eftersom de bara finns i elektronisk form kan de
bli svårtillgängliga för enskilda användare och få begränsad
spridning till decentraliserade kontor. Europeiska byrån församordnade åtgärder för att förebygga och begränsa förore-
ningar anser dessutom att det antal BREF-dokument som
laddats ner från deras hemsida är tillräckligt stort. Initiativetatt översätta sammanfattningarna till alla språk förtjänar
uppskattning, även om det av ovannämnda skäl vore bra om
de även blev tillgängliga på annat sätt än i elektronisk form.
3.6. Det vore värdefullt att undersöka hur BREF-dokumen-
ten tas emot och uppfattas av de industrier som har varit med
och utarbetat dem och av de behöriga myndigheterna i de
olika medlemsstaterna (som skulle kunna uttala sig om sinasärskilda uppgifter: att ansöka om och utfärda tillstånd). Om
resultatet av utvärderingen blev positivt skulle kanske en eller
flera industrier eller branschorganisationer inom de olikasektorerna ha intresse av att bidra ekonomiskt till offentliggö-
randet av BREF-dokumenten i pappersform eller till och med
vilja publicera dem som handböcker för tillämpad teknik,förutom att använda dem som hjälpmedel för rådfrågning ochutbildning av personalen vid de anläggningar som BREF-
dokumenten gäller. Det faktum att även högt utvecklade
länder och industrisektorer utanför EU hänvisar till BREF-dokumenten gör det troligt att sådana former av spridning
skulle bidra till att hävda BREF-dokumentens ställning som en
internationell modell.
3.7. Med tanke på att dokumenten nyligen utarbetats och
ännu inte fått någon allmän tillämpning anser kommittén att
det vore för tidigt med en översyn på kort eller medellång sikt,eftersom detta kunde leda till oklarhet och osäkerhet vid
tillämpningen.
4. Frågor inför samrådet
4.1. I meddelandet ställer kommissionen en rad frågor som
är avsedda att rikta in samrådsprocessen på konkreta mål och
önskvärda lösningar. Kommittén vill på ett konstruktivt sätt
bidra till denna process, genom följande kommentarer somsammanfattar de punkter som behandlats ovan.
30.3.2004 SV C 80/33 Europeiska unionens officiella tidning
4.2. Den första uppsättningen frågor (frågorna 1a, 1b och
2) gäller de åtgärder som föreslås eller är önskvärda på
gemenskapsnivå eller i medlemsstaterna för att lösa problemen
i samband med genomförandet. I detta yttrande har vi framförallt uppmärksammat följande punkter:
— Behovet av åtgärder både när det gäller de olika tolkning-
arna och svårigheterna med tillämpning (punkt 2.5),särskilt dem som sammanhänger med definitioner ellerkriterier som inte är enhetliga (punkterna 3.2 och 3.3),
och för detta ändamål föreslås i första hand riktlinjer
(punkt 2.6.1) snarare än en ändring av själva direktivet.
— Eftersom medlemsstaterna motsätter sig en exakt och
enhetlig definition av begreppet ”utsläppsgränsvärde”,föreslår kommittén att problemet får en lösning genom
lämpliga tekniska instrument som samordnas av kommis-
sionen (punkt 3.2).
— Det är nödvändigt att informera och utbilda aktörerna
(punkt 2.12). Utbildningen bör främst organiseras pånationell och lokal nivå under medlemsstaternas ansvar,
men den bör främjas genom en gemenskapsinsats, genom
att det gemensamma forskningscentret i Sevilla stärksoch får mer omfattande uppgifter (punkt 2.13) och
genom seminarier och konferenser för utbildning av den
personal som sysslar med ansökan om och utfärdande avtillstånd samt med förvaltning och kontroller.
4.2.1. Kommittén föreslår även vissa enkelt tillämpliga
instrument på gemenskapsnivå, t.ex. följande:
— Uppgifterna om utsläpp och tillämpningen av bästa
tillgängliga teknik kan kontrolleras genom Europeiskaregistret över förorenande utsläpp (EPER) och distribueras
till de decentraliserade enheterna, som kan vara offentliga
myndigheter eller ekonomiska aktörer.
— Utarbetande av välstrukturerade handböcker för aktörer-
na om hur direktivet skall tillämpas.
— De bestämmelser om allmänhetens deltagande som anta-
gits för att uppfylla Århuskonventionens krav kan använ-das för att involvera alla intressenter på ett bättre sätt.4.2.2. Kommittén är medveten om att tidsfristen 2007 är
viktig och inte bör få tjäna som en förevändning för att
ifrågasätta IPPC-modellen. Men man bör ändå tillåta en rimlig
tidsfrist för genomförandet av de åtgärder som verksamhets-utövarna vid anläggningarna har kommit överens med myn-digheterna om, när detta motiveras av force majeure eller
investeringscykelns längd.
4.2.3. Visserligen är lagstiftningsprocessen lång, men på
grund av vissa känsliga frågor bör man ändå inte utesluta en
ändring av direktivet, särskilt när det gäller förteckningen
över de verksamheter som omfattas av direktivet och detröskelvärden som krävs för att omfattas (punkt 3.4) samt
definitionen av ”anläggning” och ”väsentlig ändring”.
4.2.4. De små och medelstora företagens problem behand-
las i flera punkter ovan (framför allt i punkterna 2.7 och 2.14).
EESK föreslår följande stödåtgärder för små och medelstora
företag:
— Utarbetande av instrument och indikatorer för att kon-
trollera direktivets tillämplighet med avseende på denspecifika situationen för denna typ av företag somtroligen också ser olika ut i olika medlemsstater.
— Inrättande av frivilliga och lokala grupper med experter
som kan hjälpa till med tillämpningen av bästa tillgängliga
teknik, och därvid dra nytta av den samordning på
gemenskapsnivå som tidigare nämnts.
— Incitament för utbildning av teknisk personal, både i form
av finansiella bidrag och handledningar som utarbetas pågemenskapsnivå.
— Incitament till nyskapande investeringar i anläggningar
som gör det möjligt att uppfylla kraven i direktivet.
4.3. Frågorna 3 och 4 om bästa tillgängliga teknik, BREF-
dokumentens värde och betydelse och den internationella
spridningen har redan behandlats utförligt i flera punkter ovan(punkterna 2.11, 3.5, 3.6 och 3.7). Kommittén inser BREF-
dokumentens värde och förordar särskilda initiativ för att
även ge dem internationell spridning. Dokumenten bör bådeanvändas som ett instrument för att uppmuntra till hållbar
produktion utanför EU:s gränser och utbildning av aktörer i
det gemensamma forskningscentrets (GFC) regi. GFC bör fåtillräcklig förstärkning och finansiering för att klara denna
uppgift (punkterna 2.13 och 4.2).
4.3.1. Det informationsutbyte som för närvarande främst
sker vertikalt behöver utvidgas med en horisontell dimension.
Informationen behöver alltså spridas, och kan då utgöra
grunden för de utbildningsprocesser vars betydelse framhållitsovan.
C 80/34 SV 30.3.2004 Europeiska unionens officiella tidning
4.3.2. Kommittén anser att det gemensamma forsknings-
centret bör samordna ett initiativ för att främja spridning
och utbyte, med medverkan av medlemsstaterna, de lokala
myndigheterna i alla medlemsstater samt de olika industrisek-torerna. Denna process skulle omfatta studier, översättning tilldet lokala språket, utarbetande av förenklade sammanfattning-
ar och en omfattande spridning för dessa (inom varje medlems-
stat, varje industrisektor och varje BREF-dokuments tillämp-ningsområde eller underområde).
4.4. De erfarenheter som hittills gjorts och det faktum att
den praktiska tillämpningen än så länge är begränsad talar för
att direktivets tillämpningsområde för närvarande inte börändras (fråga 5). Förslag på ändringar, som EESK anser bör
utföras med den relativt långa tidsfrist som ett sådant förfa-
rande kräver, återfinns i punkterna 2.6.1, 3.1, 3.2, 4.2.2 och4.2.3.
4.5. Fråga 6 är ytterst komplex och borde delas upp i flera
frågor. Enligt kommitténs åsikt har gemenskapsomfattande
utsläppsgränsvärden (minimikrav) visat sig vara värdefulla, ide fall de verkligen har varit nödvändiga och har begränsats
till särskilda områden. Dessa gränsvärden strider inte mot
IPPC-modellen. Visserligen är denna modell att föredra, mengenom gränsvärdena kan man ta hänsyn till särskilda tröskel-värden som kan betraktas som parametrar för tillämpningen
av bästa tillgängliga teknik och analyser av de lokala tillämp-
ningsförhållandena. De två angreppssätten är inte motstridigaom de ansvariga myndigheterna förstår och sköter processen
med tillräcklig lyhördhet för de ekonomiska och sociala
intressen som står på spel och om verksamhetsutövarna vidanläggningarna förstår hur viktigt det är att sträva efter att
uppfylla standarderna fullt ut, genom pragmatiska åtgärder
som inte gör verksamheten oekonomisk. Under alla omstän-digheter måste man föra en dialog med företagen inom
sektorn, och komplettera den med stimulansåtgärder som
underlättar det praktiska genomförandet.
Bryssel den 10 december 2003.
Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs
ordförande
Roger BRIESCH4.6. Att de olika miljöbestämmelserna överensstämmer
med varandra (fråga 7) är en grundförutsättning för att de skall
vara trovärdiga och kunna tillämpas. Därmed ställs större krav
på lagstiftaren och på de myndigheter som skall tillämpabestämmelserna. Det vore önskvärt med ett sammanfattandedokument som klargör alla samband mellan IPPC och den
övriga miljölagstiftningen, så att samtliga aktörer får en
fullständig överblick. Även om införlivandet av gemenskapsdi-rektiven i de nationella lagstiftningarna kan ta olika former är
det i gemenskapslagstiftningen alla aktörer och myndigheter
söker principer och samband, i vårt fall lagstiftningen rörandestora anläggningar, kemikalier, luft, vatten, mark och avfall
samt IPPC-direktivet. Kommittén föreslår därför att en ingåen-
de och detaljerad studie över de inbördes relationerna mellanIPPC och de övriga gemenskapsdirektiven om miljö och
miljöpåverkan genomförs snarast möjligt, med utgångspunkt i
utvärderingen av medlemsstaternas rapporter om tillämp-ningen av IPPC-direktivet och utan att utesluta exempel från
enskilda stater eller enskilda sektorer.
4.6.1. Kommittén hoppas kunna göra en aktiv insats på
detta område med hjälp av sina erfarenheter och sina kontaktermed det organiserade civila samhället på olika nivåer, även pånationell nivå. Vid behov kan kommitténs strukturer och en
expertgrupp som inte enbart består av kommittéledamöter
involveras i studien.
4.7. När det gäller fråga 7b anser EESK att IPPC och det
därtill knutna informationsutbytet redan innehåller vad som
behövs för en korrekt tillämpning av lagstiftningsprinciperna,
och dessutom är så komplext att det inte vore lämpligt medandra kompletterande instrument, inte ens av frivillig karaktär.
Det är i detta skede av direktivets genomförande för tidigt att
diskutera handeln med utsläppsrätter. Däremot är det viktigtatt garantera att systemet för övervakning och kontroll är
vattentätt och undvika varje större miljöpåverkan på lokal
nivå.