Inledning

Denna rapport uppfyller två krav:

1) Den visar hur sammanhållningen har utvecklats i EU:s regioner under senare tid och utvärderar dess påverkan på nationell politik, sammanhållningspolitik och annan EU-politik i enlighet med fördraget om Europeiska unionens funktionssätt. Det medföljande arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar består av sex kapitel: om ekonomisk utveckling, social inkludering, hållbar utveckling, förbättrade institutioner, nationell politik och sammanhållning samt sammanhållningspolitikens effekter. Effekterna av övrig EU-politik tas upp i de fyra första kapitlen.

2) Den ger en översyn av de åtgärder som sammanlänkar effektiviteten hos de europeiska struktur- och investeringsfonderna (ESI-fonderna) med sund ekonomisk förvaltning, i enlighet med förordningen om gemensamma bestämmelser för strukturfonderna. Denna översyn sammanfattas i avsnitt 9 nedan och återges i sin helhet i avsnitt 5.3 i arbetsdokumentet.

1.De regionala skillnaderna minskar igen

Efter de dubbla lågkonjunkturerna år 2008 och 2011 har EU:s ekonomi nu vänt uppåt igen. Krisen slog hårt mot nästan samtliga medlemsstater, vilket fick den långsiktiga trenden av minskade skillnader i BNP per capita mellan medlemsstaterna att stanna av. När ekonomin nu börjat återhämta sig har dessa skillnader dock börjat krympa igen. Tillväxt sker överallt, och tillväxttakten är högre i de länder där BNP per capita är lägre.

De första tecknen på att skillnaderna är på väg att minska märks också på regional nivå i hela EU. Från år 2008 och framåt ökade de regionala skillnaderna i fråga om sysselsättning och arbetslöshet, precis som de gjorde när det gäller BNP per capita. År 2014 började skillnaderna i sysselsättning minska, vilket även skillnaderna i BNP per capita började göra under 2015. Trots det har många regioner fortfarande en BNP per capita och en sysselsättningsgrad som ligger under de nivåer som rådde före krisen.

Mellan 2000 och 2015 började BNP per capita i många mindre utvecklade regioner att närma sig EU-genomsnittet genom snabbare produktivitetstillväxt, men arbetstillfällen försvann. Tillverkningsindustrin i dessa regioner har till största delen uppvisat goda resultat, vilket har hjälpt företag att konkurrera både inom den inre marknaden och på världsmarknaden. För att säkerställa att deras konvergens fortsätter måste dessa regioner röra sig uppåt i värdekedjan mot verksamheter vars innehåll är mer högkvalificerat, tekniskt och innovativt, i synnerhet eftersom globaliseringen och den tekniska utvecklingen snabbt kan undergräva deras ekonomiska resultat.

I de regioner där BNP per capita är långt över EU:s genomsnitt har tillväxttakten varit högre än de mindre utvecklade regionerna på grund av en kombination av ökad produktivitet och ökad sysselsättning. Eftersom de flesta av de regioner som har högre BNP per capita innefattar en huvudstad eller storstad gynnas de av agglomerationseffekter, samtidigt som en större arbetsmarknad bidrar till en bättre kompetensmatchning. Koncentrationen av verksamheter lockar till sig specialiserade tjänster och leverantörer. Investeringar i infrastruktur för transport och IKT ger högre avkastning, medan den geografiska närheten mellan företag genererar mer innovation och kunskapsspridning. Dessa fördelar kan spridas genom förbättrade förbindelser mellan storstäder och omgivande landsbygd eller mellan mindre städer, där ett gemensamt utnyttjande av specialiserade tjänster kan leda till stordriftsfördelar.

Flera av de regioner vars BNP per capita ligger nära EU-genomsnittet verkar dock ha fastnat i en ”medelinkomstfälla”. Den genomsnittliga bruttonationalprodukten per capita sjönk mellan 2000 och 2015 i förhållande till genomsnittet i många av dessa regioner (se kartorna 1 och 2). Deras tillverkningsindustri är mindre och svagare än i regioner med såväl lägre som högre BNP per capita. De tenderar att ha kostnader som är för höga för att de ska kunna konkurrera med de förstnämnda, och de regionala innovationssystemen är inte tillräckligt starka för att konkurrera med de sistnämnda. För att förbättra sina resultat måste de åstadkomma flera förändringar samtidigt: ett ökat fokus på export, en övergång till nya sektorer och verksamheter, stimulera forskning och innovation, mer utbildning och ett bättre företagsklimat. Globaliseringen har inneburit betydande förluster av arbetstillfällen i många regioner, men att enbart tillhandahålla utbildning för friställda arbetstagare ger inga garantier för nya arbetstillfällen och den strukturella omvandling som är nödvändig.

2.Sysselsättningen har återhämtat sig, men arbetslösheten är fortfarande högre än före krisen

Under 2016 var sysselsättningsgraden för personer i åldern 20–64 år i EU för första gången högre än före krisen. Med 71 % var den en procentenhet högre än under 2008, men fortfarande betydligt lägre än det mål på 75 % för 2020 som fastställts i Europa 2020-strategin. Situationen varierar dock kraftigt inom EU.

Arbetslösheten i EU har minskat från en toppnotering på 10,9 % år 2013 till 8,6 % under 2016 och 7,7 % under 2017, vilket fortfarande är högre än 2008 års nivå på 7 %. I vissa länder är arbetslöshetsnivån lägre än under 2008, men i andra är den fortfarande minst fem procentenheter högre. De regionala skillnaderna i arbetslöshet minskade inte fram till 2016, men de hade till stor del slutat att öka. Särskilt för personer under 25 år är det dock fortfarande svårt att hitta arbete (se karta 3).

Även om utvecklingen i viss mån rörde sig mot Europa 2020-målen mellan 2010 och 2015 har utvecklingstakten inte varit tillräcklig för att målen ska kunna uppnås senast 2020. De mer utvecklade regionerna ligger närmast dessa mål, men större framsteg i riktning mot dem gjordes i mindre utvecklade regioner fram till 2015. Övergångsregionerna (de som befinner sig mitt emellan) gjorde nästan inga framsteg under perioden och kommer att gås om av de mindre utvecklade regionerna senast 2020 om trenden håller i sig. Landsbygdsområdena är längst ifrån att uppfylla EU:s mål, men de gjorde större framsteg än städerna och förorterna fram till 2015.

3.Vissa regioner har en snabb befolkningstillväxt medan andra avfolkas

Under 2015 var för första gången dödsfallen i EU fler än födslarna, vilket förstärker effekterna av migration och rörlighet på den regionala befolkningen. De stora skillnaderna i arbetslöshet och inkomst inom EU uppmuntrar människor att flytta för att öka chansen att hitta bättre arbetstillfällen och/eller fly undan arbetslöshet och fattigdom. Förflyttningar har i synnerhet skett från EU-13 till EU-15 och inom EU-13 från landsbygdsområden till huvudstäder och andra storstäder. I många regioner har detta gett upphov till snabba befolkningsförändringar, vilket har lett till påfrestningar inom offentlig infrastruktur och offentliga tjänster, som antingen måste byggas ut eller nedmonteras.