RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN om 1998 och 1999 års genomförande av gemenskapsreglerna för statligt stöd till kolindustrin

1. Inledning

I artikel 10 i kommissionens beslut nr 3632/93/EKSG av den 28 december 1993 om gemenskapsregler för statsstöd till kolindustrin föreskrivs att kommissionen årligen skall lämna en rapport till rådet, Europaparlamentet och rådgivande kommittén om detta besluts genomförande.

I denna rapport granskas det ekonomiska stöd som Tyskland, Spanien, Frankrike och Förenade kungariket under 1998 och 1999 beviljade sin kolindustri.

Dessa åtgärder kan endast anses vara förenliga med en väl fungerande inre marknad om de bidrar till att förverkliga minst ett av följande mål:

- Att med hänsyn till världsmarknadspriserna utvecklas vidare mot en ekonomisk lönsamhet som gör att stödet kan sänkas successivt.

- Att lösa sociala och regionala problem som uppstår vid totala eller partiella driftsinskränkningar vid produktionsenheter.

- Att bidra till kolindustrins anpassning till miljöskyddsnormer.

I enlighet med artikel 8 i ovannämnda beslut har medlemsstaterna till kommissionen framlagt sina planer för att modernisera, rationalisera och omstrukturera kolindustrin. Efter att ha granskat dessa planer har kommissionen avgivit yttranden om planernas överensstämmelse med de allmänna och särskilda mål som fastställs i artiklarna 2, 3 och 4 i beslut nr 3632/93/EKSG, bland annat genom kommissionens beslut av den 13 december 1994 [1] rörande Tyskland och Spanien, beslutet av den 19 juli 1995 [2] rörande Frankrike och beslutet av den 1 juni 1994 [3] rörande Förenade kungariket. På grundval av dessa planer för modernisering, rationalisering och omstrukturering har medlemsstaterna i enlighet med artikel 9.1 i beslut nr 3632/93/EKSG anmält allt planerat ekonomiskt stöd för 1998 och 1999, på samma sätt som för föregående år. Kommissionen har behandlat detta stöd i följande beslut :

[1] Beslut 94/1070/EKSG och 94/1072/EKSG, EGT L 385, 31.12.1994, s. 18 respektive s. 31.

[2] Beslut 95/465/EKSG, EGT L 267, 9.11.1995, s. 46.

[3] Beslut 94/574/EKSG, EGT L 220, 25.8.1994, s. 12.

>Plats för tabell>

De stödbelopp som förekommer i detta dokument är de slutliga siffror som kommissionen har godkänt för 1998 och 1999 enligt beslut nr 3632/93/EKSG. Eventuella särskilda åtgärder av skilda slag, t.ex. särskilda sociala förmåner som staten betalar ut med grund i det särskilda bidrag som avses i artikel 56 i EKSG-fördraget, är inte inräknade. Dokumentet är den fjärde rapport som har sammanställts enligt artikel 10 i detta beslut, sedan beslutet trädde i kraft den 1 januari 1994.

2. Kolindustrin och marknaden

2.1. Produktion

Kolproduktionen i unionen uppgick 1998 till 106,4 miljoner ton, alltså 15,5 miljoner lägre än 1997. Minskningen ligger i linje med de senaste årens tendens, som sannolikt kommer att fortsätta under 1999, eftersom produktionen för det året beräknas uppgå till ungefär 100 miljoner ton.

Tabell 1

Kolproduktion (1 000 ton)

>Plats för tabell>

Källa: Eurostats årsstatistik (1992-1997) och månadsstatistik (1998-1999).

2.2. Sysselsättning

De fortsatta rationaliseringarna och driftsinskränkningarna i kolindustrin i flertalet av producentländerna har medfört att personalstyrkan har minskat ytterligare. Ytterligare 20 000 arbetstillfällen försvann under 1998 och 1999, och antalet sysselsatta uppgår nu till 106 000. I absoluta tal är minskningen störst i Tyskland, där 11 700 arbetstillfällen försvunnit, följt av Spanien (ca 6 000) och Frankrike (över 2 000). Även i Förenade kungariket har många arbetstillfällen försvunnit (ca 2 000), men statistiken är mindre tillförlitlig, eftersom exploateringen ofta lejs ut. Under 2000 kommer ytterligare arbetsplatser att försvinna, främst i Tyskland och Förenade kungariket.

2.3. Efterfrågan på och handel med kol

Kolleveranserna inom gemenskapen (inklusive nettoimport) uppgick 1998 till 265,4 miljoner ton, att jämföra med 273,9 miljoner ton 1997. Denna utveckling beror i stor utsträckning på sektorn för elproduktion, som med närmare 70 % av den totala förbrukningen alltid varit den största kolförbrukaren i den europeiska ekonomin. Den vikande trenden har fortsatt under 1999, och de sammanlagda leveranserna inom gemenskapen beräknas hamna under 250 miljoner ton.

Tabell 2

Sammanlagda kolleveranser inom gemenskapen (1 000 ton)

>Plats för tabell>

Källa: Eurostats årsstatistik (1992-1997) och månadsstatistik (1998-1999).

Kolimporten från länder utanför gemenskapen låg stadigt kvar på 150,9 miljoner ton 1998 och 1999 (samma som 1997). Till skillnad från kolväten har världsmarknadspriset på kol i princip legat stilla under 1999. Det är också viktigt att påpeka att importerat kol från länder utanför gemenskapen gradvis ersätter gemenskapsproducerat kol i vissa marknadssegment, inte bara av ekonomiska skäl, utan även ekologiska, eftersom importerat kol ofta är av högre kvalitet och innehåller lägre halter av miljögifter. Koltransporter till sjöss ställer inte till med några stora miljöproblem. Till skillnad från oljetankfartyg ställer koltransportfartyg inte till med stora utsläpp vid skeppsbrott eller kollisioner, och är dessutom brandsäkrare.

Tabell 3

Kolimport från tredje land (1 000 ton)

>Plats för tabell>

Källa: Eurostats årsstatistik (1992-1997) och månadsstatistik (1998-1999).

3. Situationen för Europeiska unionens kolfält

3.1. Tyskland

Tyskland är det främsta kolproducerande landet i Europeiska unionen. Kolindustrin är huvudsakligen koncentrerad till två kolfält, Ruhrområdet och Saarland. Produktionen är fördelad på 16 gruvor, som sysselsätter ungefär 67 000 personer, varav 37 000 under jord.

Den 13 mars 1997 slöts ett avtal om den tyska kolindustrins framtid mellan den tyska regeringen, delstaterna Nordrhein-Westfalen och Saarland, fackföreningar och kolproducenter. I avtalet föreskrivs att det årliga stödet, som för närvarande uppgår till 9,4 miljarder tyska mark, gradvis kommer att sänkas till 5,5 miljarder 2005. Den federala regeringens finansiering kommer att minska från 7,7 miljarder tyska mark 1998 till 3,8 miljarder 2005. Delstaten Nordrhein-Westfalen skall öka sin andel av finansieringen från 860 miljoner till 1 miljard tyska mark. Stödet till Saarland skall såsom tidigare bekostas av den federala regeringen. Enligt den plan som bolagen lagt fram skall produktionen minskas med cirka 20 % fram till 2002, och personalstyrkan till skäras ned till cirka 56 000 anställda. Produktionen kommer att minskas till 25 miljoner ton 2005, då bara tio gruvor fortfarande kommer att vara i drift. Produktionen bör sjunka till 35 miljoner ton under 2000. Tre gruvor kommer att läggas ner under 2000 och fyra andra gruvor kommer att slås samman till två enheter. Genom denna omstrukturering beräknas produktionskostnaderna i 1992 års priser sjunka till 229 tyska mark per ton kolekvivalent under 2000, jämfört med 288 tyska mark per ton kolekvivalent 1992 och cirka 270 tyska mark per ton kolekvivalent 1997. Kostnaden ligger fortfarande långt över världsmarknadspriserna, som för närvarande ligger runt 60 tyska mark per ton kolekvivalent.

Sammanslagningen av de tre tyska kolproducenterna (Ruhrkohle AG, Saarbergwerke AG och Preussag Anthrazit GmbH) till den gemensamma koncernen Deutsche Steinkohle AG (DSK), som föreskrivs i samma avtal, godkändes av kommissionen den 29 juli 1998. Beslutet, som fattats i enlighet med artikel 66 i EKSG-fördraget, gäller bara sammanslagningens effekter. Det berör inte eventuella konsekvenser för det statliga stödet, som kan komma att höjas genom åtgärden. Det nya bolaget omfattar landets hela kolproduktion. Sammanslagningen gällde för övrigt inte enbart bolagens gruvdrift, utan även omfattande verksamhet vid sidan av kolhanteringen.

3.2. Spanien

I Spanien är kolbrytningen utspridd över olika kolfält i Asturien (centrala och västliga delarna), León (Bierzo-Villablino, Sabero och norra delarna), Palencia (Guardo och Barruelo), Katalonien (Pirenaica), Teruel (Teruel-Mequinenza) och Sydspanien (Puertollano et Peñarroya). De spanska kolfälten är små, geografiskt inneslutna och i hög grad beroende av gruvdriften. Detta inverkar direkt på möjligheterna till omställning och nyetablering av industri, och därigenom även på sysselsättningsnivån. Produktionen är fördelad på ungefär 80, mestadels privata, företag; efter den nyligen genomförda privatiseringen av Endesa är Hunosa (där också Minas de Figaredo numera ingår) enda undantag. Ungefär 17 000 personer sysselsätts. Endast fyra företag har en årsproduktion på mer än en miljon ton, och 12 företag producerar mer än 200 000 ton per år. Spanien presenterade den 31 mars 1998 den andra delen av planen för modernisering, rationalisering och omstrukturering av kolindustrin, som gäller åren 1998-2002. Enligt planen skall årsproduktionen inte överstiga 14,5 miljoner ton 2002. I planen anges även var nedskärningarna skall ske. Enligt planen (och i enlighet med riktlinjerna i beslut nr 3632/93/EKSG) skall stödet till den löpande produktionen minskas successivt med 4 % per år för gruvor under jord och 6 % för dagbrott. Under 1998 och 1999 grundades företaget UMINSA, som består av 17 tidigare fristående gruvor i regionerna León och Palencia. Med en produktion på 1,6 miljoner ton blir företaget en av landets största producenter.

3.3. Frankrike

I Frankrike är kolbrytningen numera koncentrerad till kolfälten i Lorraine, med två anläggningar under jord i drift, och i Centre-Midi, med fem anläggningar och 9 164 anställda. En av anläggningarna är underjordisk, och mindre än halva arbetsstyrkan 1arbetar under jord. Det enda gruvföretaget, Charbonnages de France, tillhör den offentliga sektorn. En successiv minskning av produktionskapaciteten pågår sedan flera år främst på grund av ogynnsamma geologiska förhållanden, och mer än 22 000 arbeten försvann mellan 1986 och 1999. Enligt den nationella kolpakt som arbetsmarknadens parter ingick 1995 skall neddragningen fortsätta fram till 2005, då kolbrytningen i Frankrike skall upphöra slutgiltigt. De svåra sociala och regionala problemen har gjort att den franska regeringen inte kunnat stå fast vid slutdatumet 2002 som anges i beslut nr 3632/93/EKSG. Huvudsaken är emellertid att de franska myndigheterna har tagit konsekvenserna av att den franska kolindustrin helt saknar förutsättningar att på medellång eller lång sikt bli konkurrenskraftig, och därför beslutsamt inlett de planerade driftsinskränkningarna och nedläggningarna.

3.4. Förenade kungariket

Under många år var Förenade kungariket den största kolproducenten i Europeiska unionen. Sektorn har undergått en drastisk omstrukturering, i synnerhet i samband med privatiseringen av British Coal Corporation under 1994 som innebar att antalet stora gruvor i drift sjönk från 241 under 1976 till nuvarande 17. Därutöver finns ett femtiotal mindre gruvor (med färre än 100 anställda) och ett varierande antal dagbrott. Under samma period sjönk antalet gruvarbetare från 300 000 till ungefär 12 000, och produktionen minskade från 125 miljoner ton till ungefär 36 miljoner ton.

Efter det att privatiseringen av British Coal Corporation avslutats den 31 december 1994 består kolindustrin i Förenade kungariket enbart av privata företag. Det största av dem är RJB Mining (med totalt 13 gruvor), medan Hatfield Coal Company, Goire Tower Anthracite Company, Scottish Coal och Blenkinsopp Collieries driver varsin gruva. Celtic Energy har ett antal öppna dagbrott. Ellington-gruvan är en av landets viktigaste, men kan komma att läggas ner inom kort. Genom att verksamheten är koncentrerad till de mest lönsamma gruvorna och genom intensiva och långvariga ansträngningar att förbättra lönsamheten ligger företagens produktionskostnader endast något över världsmarknadspriserna, trots att inget av företagen får statligt stöd. De fleråriga avtal om leveranser till elproducenterna som slöts 1993 löpte ut 1998. I dessa avtal fastställdes priser som skulle sänkas successivt men som ändå låg över världsmarknadspriset, och avtalen garanterade på så sätt en lönsam avsättning av den brittiska kolproduktionen. Nya avtal, för mindre kvantiteter eller kortare löptid, kunde efter långa överläggningar slutas med de stora elproducenterna. Trots att produktiviteten ökat avsevärt är de inhemska företagen nu utsatta för konkurrens från importerat kol och framför allt gas. Det importerade kolet har förutom ett konkurrenskraftigt pris ofta lägre svavelhalt, vilket gör att de elproducerande företagen enklare kan klara de stränga utsläppsgränserna. Den importerade gasen avger inte bara färre föroreningar, utan får i gaskombiverk (CCGT) en verkningsgrad på över 50 % vid omvandlingen av värmeenergi till el, och är därmed mera ekonomisk. Förenade kungarikets handels- och industriminister lade 1998 fram en rapport för parlamentet om landets energipolitik, som innehöll planer på att begränsa tillståndsgivningen för nya gaskraftverk och främja bevarandet av ett stort antal kolkraftverk för att sörja för en tillräcklig diversifiering av landets energikällor. Energiminister John Battle meddelade i april 1999 att man avsatt 12 miljoner pund under tre år till forskning för att kunna få fram en renare förbränning av kol.

3.5. Övriga länder

Kolproduktionen upphörde 1992 i Belgien och 1994 i Portugal. Inget annat land i Europeiska unionen har någon produktion av betydelse.

4. Beskrivning av det ekonomiska stödet till kolindustrin

Denna rapport tar upp de åtgärder som anges i artikel 1 i beslut nr 3632/93/EKSG, nämligen följande:

- Varje åtgärd eller ingrepp, direkt eller indirekt, från de offentliga myndigheternas sida, förknippad med produktion, marknadsföring och utrikeshandel, och som ger kolföretagen en ekonomisk fördel genom att minska de kostnader som de normalt skulle tvingats bära, även om det inte innebär någon belastning på offentliga budgetar.

- Användningen av avgifter som myndigheterna har gjort obligatoriska, och som kommer kolindustrin till godo, direkt eller indirekt, utan att någon åtskillnad görs mellan stöd beviljat av staten och stöd beviljat av offentliga eller privata organ som utses av staten att förvalta detta.

- Eventuella inslag av stöd som ingår i medlemsstaternas finansieringsåtgärder för kolföretag i den mån de inte kan betraktas som tillskott av riskkapital till ett företag på normala marknadsekonomiska villkor.

Denna rapport följer den indelning av stödet som fastställs i artiklarna 3-7 i beslut nr 3632/93/EKSG, vilket innebär att åtskillnad görs mellan driftstöd, stöd till driftsinskränkning, stöd för att täcka extraordinära kostnader, stöd till forskning och utveckling och stöd till miljöskydd.

Innan kommissionen har godkänt en ansökan om tillstånd på det sätt som anges i artikel 9 i beslut nr 3632/93/EKSG har den kontrollerat att den berörda medlemsstaten lämnat alla obligatoriska uppgifter, och sedan på grundval av dessa kontrollerat att åtgärden överensstämmer med de mål och allmänna kriterier som anges i artikel 2 i beslutet samt att bestämmelserna iakttas, bland annat följande:

- Stöd som beviljas enligt artikel 3 i ovan nämnda beslut får inte överstiga skillnaden mellan produktionskostnaden och det gängse priset på världsmarknaden. Kol får inte saluföras till ett pris som understiger priset på kol av motsvarande kvalitet producerat i tredje land. Stödet får inte leda till snedvridning av konkurrensen mellan förbrukare. Principen om årlig korrigering skall gälla.

- När det gäller stöd som beviljas enligt artikel 4 i ovan nämnda beslut skall en avvecklingsplan läggas fram och följas.

- Stöd som beviljas enligt artikel 5 i ovan nämnda beslut får inte överstiga de kostnader det är avsett att täcka. Det skall helt och hållet inskränka sig till de kostnader som uttryckligen anges i bilagan till beslutet.

I enlighet med artikel 2.1 andra strecksatsen i beslut nr 3632/93/EKSG har kommissionen vid bedömningen av stödet beaktat det absoluta kravet att i största möjliga utsträckning mildra de sociala och regionala konsekvenserna av gruvindustrins omstrukturering. Kommissionen har samtidigt kontrollerat att stödet är förenligt med en väl fungerande inre marknad.

Genom att fördela det totala stöd som medlemsstaterna beviljat mellan de olika stödkategorierna får man en ganska klar uppfattning om den kolpolitik som förs på nationell nivå och hur långt man kommit i moderniseringen, rationaliseringen och omstruktureringen av kolindustrin. Eventuella särskilda åtgärder av skilda slag, t.ex. särskilda sociala förmåner som staten betalar ut med grund i det särskilda bidrag som avses i artikel 56 i EKSG-fördraget, är inte inräknade.

Tabell 4

Godkänt stöd för perioden 1994-1999

>Plats för tabell>

Uppgifterna anges i miljoner ecu/euro. Det statliga stödet har godkänts i nationell valuta och omräknats till ecu/euro enligt den genomsnittliga växelkursen för det aktuella budgetåret. I slutsumman för åren 1997-1999 ingår inte belopp som hänför sig till Frankrike.

* Stöd som beviljats enligt artikel 3 i beslut nr 3632/93/EKSG.

** Stöd som beviljats enligt artikel 4 i beslut nr 3632/93/EKSG.

*** Ärvda åtaganden enligt beslut nr 2064/86/EKSG och stöd som har beviljats enligt artiklarna 5-7 i beslut nr 3632/93/EKSG.

**** Frankrike har anmält beviljat stöd för budgetåren 1997-1999, men dessa har inte godkänts och utreds fortfarande av kommissionen.

Jämfört med 1994 kan en viss minskning av stödet per ton utvunnet kol konstateras, åtminstone om man ser till driftsstödet (i siffrorna för budgetåren 1997-1999 ingår inte Frankrike). Detta ligger i linje med den princip om gradvis sänkning av stödet som fastställs i beslut nr 3632/93/EKSG. Däremot innebär det ökande stödet till driftsinskränkning att det totala stödbeloppet ökar, vilket skymmer den verkliga innebörden av siffrorna. Möjligheterna att få gemenskapens kolindustri kommersiellt konkurrenskraftig på världsmarknaden tycks bli allt mindre, trots producentföretagens stora tekniska och organisatoriska ansträngningar att öka produktiviteten. Det finns två huvudorsaker till detta resultat. Den första är att de mest lättillgängliga fyndigheterna gradvis uttöms, vilket gör att malmen måste brytas under allt svårare geologiska förhållanden och på allt större djup (i vissa fall mer än 1 500 meter). Till detta kommer hårdare regler i fråga om hälso- och säkerhetsaspekter i gruvorna och i fråga om miljöskydd, vilket medfört ökade kostnader. Produktionskostnaden för den aktuella perioden har därför inte minskat som beräknat. För det andra har världsmarknadspriset på kol av olika skäl sjunkit kraftigt på senare år. Bland annat har flera producentländer utanför Europa, som redan är etablerade på världsmarknaden, infört effektivare kolbrytningsmetoder som dessutom underlättas av mer gynnsamma geologiska förhållanden. Andra producentländer (t.ex. Kina, som tidigare enbart producerade för hemmamarknaden) har börjat exportera kol och för en aggressiv handelspolitik. Slutligen befinner sig andra traditionella exportländer - främst Indonesien och Sydafrika - i ett särskilt konjunkturläge som kännetecknas av en mer eller mindre kraftig nedskrivning av den inhemska valutan och ett trängande behov av hårdvaluta.

Sammanfattningsvis har gapet mellan produktionskostnaderna för gemenskapens kolindustri och världsmarknadspriset på kol (som är den främsta beräkningsgrunden för beviljande av statligt stöd) ökat under senare år istället för att minska, såsom förhoppningen var.

I praktiken har den enda minskningen av betydelse noterats i Portugal, där gruvdriften upphörde i slutet av 1994, och i Förenade kungariket, där man behåller en omfattande gruvbrytning, men där produktionen minskats drastiskt och bara de mest lönsamma gruvorna är kvar i drift. I Frankrike planerar man att helt avveckla sin gruvdrift till 2005. I Tyskland och Spanien, där man ännu inte fattat något definitivt beslut, tycks strategin med gradvisa minskningar snarast dikteras av oro för sociala problem och regional sammanhållning än av en realistisk syn på den egna kolindustrins möjligheter att uppnå ekonomisk balans.

Nedan beskrivs närmare de stöd som respektive medlemsstat beviljat.

4.1. Tyskland

Tysklands ekonomiska stöd till kolindustrin enligt artiklarna 3 och 4 i beslut nr 3632/93/EKSG inskränker sig från och med budgetåret 1996 till stöd till kokskol för stålindustrin, stöd till ångkol för elproduktion samt stöd till gruvarbetarpremien (Bergmannsprämie). Stödet skall täcka skillnaden mellan produktionskostnaderna och handelspriset fritt förhandlat med de villkor som gäller på världsmarknaden för kol av motsvarande kvalitet från länder utanför EU. Följaktligen måste den produktion som är avsedd för hushållens och industrins förbrukning säljas till priser som täcker produktionskostnaderna. Kommissionen har godkänt stöden med beaktande av de sociala och regionala följderna av omstruktureringen av kolindustrin. Arbetslösheten är mycket högre i de drabbade områdena än i landet i övrigt. Områdena är också i hög grad berättigade till stöd från strukturfondernas mål 2. Stödet ingår i den federala budgeten och följer därmed bestämmelserna i artikel 2.2 i beslut nr 3632/93/EKSG.

4.1.1. 1998

För 1998 godkände kommissionen (enligt artiklarna 3-5 i beslut nr 3632/93/EKSG) stöd till kolindustrin på motsvarande 9 427 miljoner tyska mark (5 331,2 miljoner ecu), som fördelar sig som följer:

- (a) Ett driftstöd enligt artikel 3 i beslutet på 5 171 miljoner tyska mark.

- (b) Ett stöd till driftsinskränkning enligt artikel 4 i beslutet på 3 164 miljoner tyska mark.

- (c) Ett stöd enligt artikel 3 i beslutet i anslutning till systemet för att behålla arbetskraft i gruvor under jord (Bergmannsprämie) på 81 miljoner tyska mark.

- (d) Ett stöd enligt artikel 5 i beslutet för att täcka extraordinära kostnader för pumpning och rening av spillvatten som läckt in från nedlagda schakt på 161 miljoner tyska mark till företagen RAG AG, Saarbergwerke AG, Preussag Anthrazit GmbH och Sophia Jacoba GmbH.

- (e) Ett stöd enligt artikel 5 för extraordinära kostnader till företagen RAG AG, Saarbergwerke AG och Sophia Jacoba GmbH på 850 miljoner tyska mark för att företagen skall kunna täcka kostnader orsakade av omstruktureringen av kolindustrin utan samband med den aktuella produktionen.

Det stöd som anges i punkt a (5 171 miljoner tyska mark) har vad gäller RAG AG betalats ut för gruvorna Friedrich Heinrich/Rheinland, Niederberg, Walsum, Lohberg/Osterfeld, Prosper/Haniel, Westerholt, Auguste Victoria, Blumenthal/Haard och Heinrich Robert, när det gäller Saarbergwerke AG för gruvorna i Ensdorf och Warndt/Luisenthal, och när det gäller Preussag Anthrazit GmbH för gruvan i Ibbenbüren.

Det stöd till driftsinskränkning på 3 164 miljoner tyska mark som nämns under punkt b har för RAG AG betalats ut till gruvorna Ewald/Hugo, Westfalen, Fürst Leopold/Wulfen och Haus Aden/Monopol. För Saarbergwerke AG avser åtgärden gruvan Göttelborn/Reden. Stödet ingår i ett program för total eller partiell nedläggning av dessa gruvor i enlighet med avtalet av den 13 mars 1997.

Det stöd på 81 miljoner tyska mark som nämns i punkt c är avsett att finansiera premier till gruvarbetare i den tyska kolindustrin (Bergmannsprämie) med 10 tyska mark per arbetspass under jord. Stödet är en stimulansåtgärd för att uppmuntra kvalificerad arbetskraft att arbeta under jord och därigenom bidra till rationaliseringen av produktionen. Stödet täcker indirekt en del av skillnaden mellan produktionskostnaden och den förväntade intäkten. Det handlar därmed om ett stöd som skall granskas enligt artikel 3 i beslut nr 3632/93/EKSG.

Det stöd på 161 miljoner tyska mark som är avsett att täcka extraordinära kostnader för företagen RAG AG, Saarbergwerke AG och Preussag Anthrazit GmbH som nämns i punkt d skall täcka extra utgifter för evakuering av spillvatten som uppkommit till följd av produktionsstopp i samband med omstruktureringsåtgärder vid gruvanläggningar som ligger i anslutning till gruvor i drift. De stängda anläggningarna saknar pumpar för att få bort vattnet eller har pumpar som arbetar för långsamt, och spillvatten utan koppling till produktionen rinner därför till i närliggande gruvor som fortfarande är i drift, vilket orsakar merkostnader. Detta stöd är beviljat med stöd av artikel 5 i beslut nr 3632/93/EKSG och anges uttryckligen i punkt II b i bilagan till beslutet.

Stödet som nämns i punkt e är avsett att täcka extraordinära kostnader för företagen RAG AG, Saarbergwerke AG och Sophia Jacoba GmbH till ett belopp på 850 miljoner tyska mark, och skall täcka kostnader orsakade av omstruktureringen av industrin men utan samband med den aktuella produktionen (ärvda åtaganden). Stödet har sin grund i de beslut som fattades under Kohlerunde-förhandlingarna den 11 november 1991 mellan kolföretagen, den federala regeringen, delstatsregeringarna för Nordrhein-Westfalen och Saarland, de fackliga organisationerna inom kolsektorn och elproducenterna. Stödet är avsett att täcka kostnader för sociala förmåner i samband med förtidspensionering av arbetare, andra extraordinära utgifter, leverans av gratis kol till arbetstagare som förlorar arbetet till följd av omstrukturering och rationalisering samt utbetalning av pensioner och bidrag utöver det lagstadgade pensionssystemet till arbetstagare som förlorar arbetet till följd av omstrukturering och rationalisering samt till arbetstagare som hade rätt till sådana utbetalningar före omstruktureringarna. Ur teknisk och ekonomisk synpunkt är stödet avsett att täcka extra säkerhetsarbete under jord till följd av omstrukturering samt extraordinära värdeminskningar som uppstått genom omstrukturering av industrin. Detta stöd är beviljat med stöd av artikel 5 i beslut nr 3632/93/EKSG och anges uttryckligen i punkt II a-d, f och k i bilagan till beslutet.

Omstruktureringsplanen för 1998-2002 granskades av kommissionen enligt artikel 8 i beslut nr 3632/93/EKSG i samband med godkännandet av stödet för 1998.

4.1.2. 1999

För 1999 godkände kommissionen (enligt artiklarna 3-5 i beslut nr 3632/93/EKSG) stöd till kolindustrin på motsvarande 9 193,3 miljoner tyska mark (4 700,5 miljoner euro), som fördelar sig som följer:

- (a) Ett driftstöd enligt artikel 3 i beslutet på 5 141 miljoner tyska mark.

- (b) Ett stöd till driftsinskränkning enligt artikel 4 i beslutet på 3 220 miljoner tyska mark.

- (c) Ett stöd enligt artikel 3 i beslutet i anslutning till systemet för att behålla arbetskraft i gruvor under jord (Bergmannsprämie) på 73 miljoner tyska mark.

- (d) Ett stöd enligt artikel 5 i beslutet för att täcka extraordinära kostnader till företaget RAG AG på 11,3 miljoner tyska mark.

- (e) Ett stöd enligt artikel 5 för extraordinära kostnader till företagen RAG AG, Saarbergwerke AG och Sophia Jacoba GmbH på 748 miljoner tyska mark för att företagen skall kunna täcka kostnader orsakade av omstruktureringen av kolindustrin utan samband med den aktuella produktionen.

Det stöd som anges i punkt a (5 141 miljoner tyska mark) har betalats ut för gruvorna som tillhör RAG AG, Preussag Anthrazit GmbH [4], Dr. Arnold Schäfer GmbH och Merchweiler GmbH. När det gäller RAG AG är stödet främst avsett för gruvorna Friedrich Heinrich/Rheinland, Niederberg, Walsum, Lohberg/Osterfeld, Prosper/Haniel, Westerholt, Auguste Victoria, Blumenthal/Haard och Heinrich Robert samt gruvorna Ensdorf och Warndt/Luisenthal, som tillhör RAG AG sedan den 1 januari 1998. När det gäller Preussag Anthrazit GmbH är stödet avsett för gruvan i Ibbenbüren.

[4] Preussag Anthrazit GmbH inlemmadesi RAG AG den 1 januari 1999, men drivs fortfarande som en separat enhet.

Det stöd till driftsinskränkning på 3 220 miljoner tyska mark som nämns i punkt b har för RAG AG betalats ut till gruvorna Fürst Leopold/Wulfen, Ewald/Hugo, och Haus Aden/Monopol och Westfalen, samt Göttelborn/Reden, som tillhör RAG AG sedan den 1 januari 1998. I enlighet med artikel 4 i beslut nr 3632/93/EKSG kommer gruvorna i Göttelborn/Reden, Westfalen och Ewald/Hugo att läggas ner innan beslutet upphör att gälla den 23 juli 2002. På grund av den övre gräns som satts för stödet och det sjunkande världsmarknadspriset på kol läggs Ewald/Hugo ner redan den 30 april 2000 (och inte i juli 2002 som planerat).

Det stöd på 73 miljoner tyska mark som nämns under punkt c är avsett att finansiera premier till gruvarbetare i den tyska kolindustrin (Bergmannsprämie) med 10 tyska mark per arbetspass under jord. Stödet är en stimulansåtgärd för att uppmuntra kvalificerad arbetskraft att arbeta under jord och därigenom bidra till rationaliseringen av produktionen. Stödet täcker indirekt en del av skillnaden mellan produktionskostnaden och den förväntade intäkten. Det handlar därmed om ett stöd som skall granskas enligt artikel 3 i beslut nr 3632/93/EKSG.

Det stöd på 11,3 miljoner tyska mark avsett att täcka extraordinära kostnader för RAG AG som nämns i punkt d ovan skall täcka extra utgifter för evakuering av spillvatten som uppkommit till följd av produktionsstopp i samband med omstruktureringsåtgärder vid gruvanläggningar som ligger i anslutning till gruvor i drift (se vidare kommentaren till punkt d för 1998).

Det stöd som nämns i punkt e är avsett att täcka extraordinära kostnader för företagen RAG AG och Sophia Jacoba GmbH till ett belopp på 748 miljoner tyska mark, och skall täcka kostnader orsakade av omstruktureringen av industrin utan samband med den aktuella produktionen (ärvda åtaganden). En del av stödet (609 miljoner tyska mark) har sin grund i de beslut som fattades under Kohlerunde-förhandlingarna den 11 november 1991 mellan kolföretagen, elproducenterna, den federala regeringen, delstatsregeringarna för Nordrhein-Westfalen och Saarland och de fackliga organisationerna inom kolsektorn. Återstoden (139 miljoner tyska mark) har sin grund i nya nedläggningar beslutade den 13 mars 1997. Detta stöd är avsett att täcka de kostnader som anges i punkt e i avsnittet om 1998.

4.2. Spanien

4.2.1. 1998

För 1998 godkände kommissionen stöd till kolindustrin (enligt artiklarna 3-5 i beslut nr 3632/93/EKSG) på totalt 193 817 miljoner pesetas (1 159,3 miljoner ecu). Stödet fördelar sig på följande sätt:

- (a) Ett driftstöd enligt artikel 3 i beslutet på 59 443 miljoner pesetas.

- (b) Ett stöd till driftsinskränkning enligt artikel 4 i beslutet på 67 412 miljoner pesetas.

- (c) Ett stöd enligt artikel 5 i beslutet på 54 967 miljoner pesetas, avsett att finansiera extraordinära sociala utgifter för arbetare som förlorar arbetet till följd av modernisering, rationalisering, omstrukturering och driftsinskränkning i den spanska kolindustrin.

- (d) Ett stöd för extraordinära utgifter enligt artikel 5 i beslutet på 11 995 miljoner pesetas, avsett att täcka tekniska kostnader för nedläggning av gruvor till följd av modernisering, rationalisering, omstrukturering och driftsinskränkning i den spanska kolindustrin.

Driftstödet på 59 443 miljoner pesetas i punkt a är avsett att täcka nedläggningen av 73 kolföretag som 1998 stod för en sammanlagd produktion av 14,5 miljoner ton. Spanien anmälde produktionskostnaderna för 1997 för dessa företag för att kunna visa kostnadsutvecklingen 1994-1997. Stöd beviljat för att täcka företagens eller produktionsenheternas produktionskostnader och stöd beviljat med grund i artiklarna 3 och 4 är avsett att täcka hela eller delar av skillnaden mellan produktionskostnaderna och ett försäljningspris som parterna fritt avtalat med de villkor som gäller på världsmarknaden.

Det stöd till driftsinskränkning som nämns i punkt b (67 412 miljoner pesetas) är avsett att täcka produktionsbortfall för företagen Hunosa och Minas de Figaredo (61 054 miljoner pesetas), Mina de la Camocha SA (5 361 miljoner pesetas) och Endesa (997 miljoner pesetas; avser bara gruvor under jord). Dessa företag producerar sammanlagt 3 miljoner ton.

Det stöd på 54 967 miljoner pesetas som nämns under punkt c är avsett att täcka bidrag till arbetstagare i spanska kolföretag som förtidspensionerats eller friställts till följd av genomförandet av planen för att modernisera, rationalisera, omstrukturera och inskränka driften i den spanska kolindustrin. En del av stödet (44 872 miljoner pesetas) är avsett för företagen Hunosa och Minas de Figaredo SA, och skall täcka kostnaderna för förtidspensioneringen för de arbetstagare som slutade för den 31 december 1998. Återstoden (10 095 miljoner pesetas) skall täcka bidragen till arbetstagare som slutar arbeta i andra företag på grund av moderniseringen, rationaliseringen, omstruktureringen och driftsinskränkningen.

Det stöd på 11 995 miljoner pesetas som nämns i punkt d är avsett att täcka en del av anläggningstillgångarnas värdeminskning för kolföretag som skall avvecklas helt eller delvis, och övriga extraordinära kostnader som uppstått vid den successiva avvecklingen i samband med omstruktureringen av kolindustrin. En del av stödet (1 670 miljoner pesetas) går till företagen Hunosa och Minas de Figaredo SA. Återstoden (10 325 miljoner pesetas) är avsett för andra företag som gör omstruktureringar eller driftsinskränkningar.

4.2.2. 1999

För 1999 godkände kommissionen stöd till kolindustrin (enligt artiklarna 3-5 i beslut nr 3632/93/EKSG) på totalt 178 250 miljoner pesetas (1 071,3 miljoner ecu). Stödet fördelar sig på följande sätt:

- (a) Ett driftstöd enligt artikel 3 i beslutet på 54 544 miljoner pesetas (327,8 miljoner euro).

- (b) Ett stöd till driftsinskränkning enligt artikel 4 i beslutet på 66 486 miljoner pesetas (399,6 miljoner euro).

- (c) Ett stöd enligt artikel 5 i beslutet på 44 141 miljoner pesetas (265,3 miljoner euro), avsett att finansiera extraordinära sociala utgifter för arbetstagare som förlorar arbetet till följd av modernisering, rationalisering, omstrukturering och driftsinskränkning i den spanska kolindustrin.

- (d) Ett stöd för extraordinära utgifter enligt artikel 5 i beslutet på 13 079 miljoner pesetas (78,6 miljoner euro) miljoner euro), avsett att täcka tekniska kostnader för nedläggning av gruvor till följd av modernisering, rationalisering, omstrukturering och driftsinskränkning i den spanska kolindustrin.

Driftstödet på 54 544 miljoner pesetas i punkt a är avsett att täcka nedläggningen av 57 kolföretag som 1999 stod för en sammanlagd produktion av 13,3 miljoner ton. Spanien anmälde produktionskostnaderna för 1998 för dessa företag för att kunna visa kostnadsutvecklingen 1994-1998. Stöd beviljat för att täcka företagens eller produktionsenheternas produktionskostnader och stöd beviljat med grund i artiklarna 3 och 4 är avsedda att täcka hela eller delar av skillnaden mellan produktionskostnaderna och ett försäljningspris som parterna fritt avtalat med hänsyn till de villkor som gäller på världsmarknaden.

Stödet till driftsinskränkning i punkt b på 66 486 miljoner pesetas (399,6 miljoner euro) är avsett att täcka produktionsbortfallet för Hunosa (58 442 miljoner pesetas/351,2 miljoner euro), Mina de la Camocha (5 147 miljoner pesetas/30,9 miljoner euro), gruvorna under jord i Endesa (624 miljoner pesetas/3,7 miljoner euro), gruvorna under jord i Encasur (533 miljoner pesetas/3,2 miljoner euro), Antracitas de Guillon (1 115 miljoner pesetas/6,7 miljoner euro), Antracitas de Rengos (271 miljoner pesetas/1,6 miljoner euro) och Minas de Escucha (354 miljoner pesetas/2,1 miljoner euro). Företagens beräknade sammanlagda produktion för 1999 var 3 miljoner ton.

Det stöd på 44 141 miljoner pesetas (265,3 miljoner euro) som nämns i punkt c är avsett att täcka bidrag till arbetstagare i spanska kolföretag som förtidspensionerats eller friställts till följd av genomförandet av planen för modernisering, rationalisering, omstrukturering och driftsinskränkning i den spanska kolindustrin. En del av stödet (34 046 miljoner pesetas/204,6 miljoner euro) är avsett för Hunosa, och skall täcka kostnaderna för förtidspensioneringen för de arbetstagare som slutade för den 1 januari 1999 och 536 arbetstagare som slutade under 1999. Återstoden (10 095 miljoner pesetas/60,7 miljoner euro) skall täcka bidragen till ca 1 000 arbetstagare som 1999 slutar arbeta i andra företag på grund av moderniseringen, rationaliseringen, omstruktureringen och driftsinskränkningen. Dessa ekonomiska åtgärder motsvarar de förpliktelser som följer av processen för modernisering, rationalisering och omstrukturering av den spanska kolindustrin och har inget samband med den nuvarande driften (ärvda åtaganden).

Det stöd på 13 079 miljoner pesetas (78,6 miljoner euro) som nämns i punkt d är avsett att täcka en del av anläggningstillgångarnas värdeminskning för kolföretag som skall genomföra totala eller partiella nedläggningar, och övriga extraordinära kostnader som uppstått genom den successiva avvecklingen i samband med omstruktureringen av kolindustrin. En del av stödet (2 754 miljoner pesetas/16,6 miljoner euro) skall gå till Hunosa. Återstoden (10 325 miljoner pesetas/62 miljoner euro) är avsett för andra företag som genomför omstruktureringar eller driftsinskränkningar.

4.3. Frankrike

Det statliga stöd som Frankrike anmält för budgetåren 1997-1999 och betalat ut till företaget Charbonnages de France har inte godkänts av kommissionen, utan är fortfarande under utredning. Kommissionen meddelade i ett brev av den 9 juli 1999 [5] att ett förfarande skulle inledas. I brevet betonas att företaget regelbundet vänder sig till den internationella finansmarknaden för att söka krediter för att täcka driftsförluster som orsakas både av den aktuella produktionen och av räntor på redan tagna lån. Kommissionen konstaterar vidare att företaget trots sin dåliga ekonomi har högsta garantivärdering för sina lån på den internationella finansmarknaden (AAA hos Standard & Poor's, bekräftat av Moody's). Eftersom det inte finns några formella garantier anser kommissionen att den internationella finansvärldens förtroende bara kan förklaras genom att den franska staten underförstått garanterar företagets lån. Detta skulle kunna utgöra ett icke anmält statligt stöd.

[5] EGT C 280, 2.10.1999, s. 3.

4.4. Förenade kungariket

4.4.1. 1998/1999

Förenade kungariket inte beviljat statligt stöd till den aktuella produktionen sedan privatiseringen av kolindustrin slutfördes i slutet av 1994 och det nya rättsliga och administrativa regelverket för den brittiska kolindustrin fastställdes genom Coal Industry Act från 1994. Följaktligen har allt stöd för den aktuella perioden godkänts enligt artikel 5 i beslut 3632/93/EKSG, och betraktas som extraordinära kostnader i samband med åtaganden till följd av omstrukturering, rationalisering och modernisering av kolindustrin (ärvda åtaganden) enligt bestämmelserna i bilagan till nämnda beslut.

För budgetåret 1998/1999 har kommissionen godkänt stöd till kolindustrin till ett sammanlagt belopp på 891 miljoner pund sterling (1 317,3 miljoner ecu). Stödet fördelar sig på följande sätt:

- (a) Ett stöd på 92 miljoner pund sterling till pensionssystem för arbetstagare vid British Coal Corporation och deras förmånstagare.

- (b) Ett stöd på 24 miljoner pund sterling till British Coal Corporation, eller till det offentliga organ som skall ersätta detta företag, för att täcka kostnader för extraordinära sociala förmåner för arbetstagare som förlorat arbetet till följd av omstrukturering, rationalisering och modernisering av kolindustrin.

- (c) Ett stöd på 365 miljoner pund sterling till leverans av gratis kol och rökfritt bränsle och i vissa fall till kontantersättning till tidigare arbetstagare vid British Coal Corporation eller deras förmånstagare.

- (d) Ett stöd på 177 miljoner pund sterling i ersättning för olyckor och kroppsskada som åsamkats tidigare arbetstagare vid British Coal Corporation och deras förmånstagare.

- (e) Ett stöd på 15 miljoner pund sterling för att täcka kostnader i samband med British Coal Corporations resterande åtaganden.

- (f) Ett stöd på 218 miljoner pund sterling för att täcka kostnader för miljöskador till följd av gruvdriften före privatiseringen.

Det stöd på 92 miljoner pund sterling som nämns i punkt a är avsett som bidrag till pensionssystem och övriga pensionsåtgärder för arbetstagare vid British Coal Corporation, och innebär att företaget kan fullgöra sina pensionsåtaganden beträffande ca 600 000 pensionsberättigade personer som arbetat i företaget. Pensionsrättigheterna för de arbetstagare i British Coal Corporation som kommit att fortsätta arbeta i de företag som uppstod vid privatiseringen är inbakade i de nya pensionssystemen för sektorn, och finansieras helt av de nya företagen.

Det stöd på 24 miljoner pund sterling som nämns i punkt b är avsett att täcka extraordinära sociala kostnader i samband med nedläggningen av British Coal Corporations gruvor, innebär att företaget och regeringen kan fullgöra sina åtaganden att ersätta de arbetstagare som förlorat sitt arbete eller förflyttats till andra gruvor till följd av omstruktureringen, rationaliseringen och moderniseringen av den brittiska kolindustrin.

Det stöd på 365 miljoner pund sterling som nämns i punkt c täcker rätten till leverans av gratis kol eller rökfritt bränsle och i vissa fall till kontantersättning till tidigare arbetstagare eller deras förmånstagare, och innebär att British Coal Corporation kan fullgöra de avtal som slutits med gruvarbetarnas fackliga organisationer. Efter privatiseringen övergick skyldigheten att leverera bränsle till British Coal Corporations arbetstagare till de nya företagen, och skall bekostas av dessa.

Det belopp på 177 miljoner pund sterling som nämns i punkt d är avsett att täcka ersättning för olyckor och kroppsskada för tidigare arbetstagare vid British Coal Corporation, och innebär att företaget kan fullgöra sitt åtagande när det gäller ersättning för olyckor och kroppsskador som arbetstagare lidit i sin yrkesverksamhet i företaget före privatiseringen. Stödmottagare är arbetstagare som friställts, pensionerats eller omplacerats till privata företag.

Det stöd på 15 miljoner pund sterling som nämns i punkt e är avsett att täcka utgifter i samband med British Coal Corporations kvarvarande verksamhet mellan privatiseringen och likvidationen, och innebär att företaget kan fullgöra sitt åtagande att täcka viss kvarvarande verksamhet som inte sammanhänger med den aktuella produktionen, t.ex. förvaltning och avveckling av företagets resterande tillgångar och skulder, förpliktelser i samband med hyra av fastigheter som tillhör British Coal samt British Coal Corporations ansvarighet i vissa domstolsförfaranden som inletts mot företaget (som inte rör ersättningar för olyckor och kroppsskada).

Det stöd på 218 miljoner pund sterling som nämns i punkt f beviljades myndigheten Coal Authority och är avsett att täcka kostnaderna för miljöskador som orsakats av gruvdrift före privatiseringen av British Coal Corporation. Kostnaderna hänför sig till skador på markytan vållade av gruvsättningar, sanering av nedlagda gruvor och schakt samt eliminering av metan vid och torrläggning av nedlagda schakt. De förpliktelser som är förknippade med kolbrytning och kolgruvedrift har övergått på de privata företag som efterträtt British Coal Corporation, och dessa företag har tilldelats "ansvarsområden" som definieras i deras brytningslicenser.

4.4.2. 1999/2000

Förenade kungariket beviljade inte något statligt stöd till kolindustrin under dessa år.

5. Tvister

Det förhållande att vissa företag på den gemensamma marknaden får statligt stöd till aktuell produktion medan andra inte får det medför oundvikligen att det uppstår spänningar mellan de olika aktörerna, vilket ibland yttrar sig i tvister av skilda slag.

5.1. Klagomål

Kommissionen mottog den 26 augusti 1997 ett klagomål (ref. 97/4717) från fem franska företag [6], däribland Thion & Cie, beträffande det statsägda företaget Charbonnages de France.

[6] Thion & Cie, Maison Balland Brugneaux, Société Nouvelle Vinot Postry, Établissements Lekieffre och Charbogard.

Enligt klagomålet förekommer oegentligheter beträffande det statliga stöd som Frankrike årligen, med kommissionens godkännande och inom ramen för beslut nr 3632/93/EKSG, ger det statsägda företaget Charbonnages de France. Charbonnages de France-gruppen uppges ha sålt kol till ett pris under världsmarknadspriset och på så vis omöjliggjort konkurrens. Gruppen kunde hålla det lägre priset genom att Frankrikes statliga stöd till det offentliga företaget Charbonnages de France användes på ett otillåtet sätt för att finansiera kolproduktionen. Enligt de klagande ledde detta till en snedvridning av konkurrensen på den del av den franska kolmarknaden som gäller import avsedd för industrin. I den avancerade metod som skall ha använts ingick en serie transaktioner mellan företagen i Charbonnages de France-gruppen (en detaljerad beskrivning finns i klagoskriften), som innebar att SIDEC, ett av de kontrollerade företagen, kunde förse sin kundkrets inom industrin med värme producerad av kol som sålts av moderföretaget till ett alltför lågt pris. Moderföretaget Charbonnages de France skall också ha övertagit en del av de kontrollerade företagens kostnader, och på så sätt förbättrat deras ekonomiska resultat på egen bekostnad.

Under de påföljande månaderna kontaktade kommissionen alla berörda parter, dvs. de klagande, företaget Charbonnages de France, tillsynsmyndigheten och slutligen den franska regeringen för att samla in de uppgifter som behövdes för att bedöma om det fanns någon grund för klagomålet.

Kommissionen fann att klagomålet inte var uppenbart ogrundat, och skickade den 20 januari 1999 ett brev [7] till den franska regeringen där den underrättades om att ett förfarande enligt artikel 88 i EKSG-fördraget inletts beträffande det statliga stöd som utbetalats sedan 1994, dvs. både det stöd som avsatts för åren 1994-1996 och som godkänts av kommissionen i vederbörlig ordning [8], och stödet för 1997 och 1998, som kommissionen ännu inte tagit ställning till.

[7] EGT C 99, 10.4.1999, s. 9.

[8] Beslut 95/465/EKSG (1994), beslut 95/579/EKSG (1995) och beslut 96/458/EKSG (1996).

Kommissionen fick den 16 mars 1998 ett klagomål från det engelska företaget RJB Mining Plc gällande ett statligt stöd förknippat med sammanslagningen mellan de tyska företagen RAG AG, Saarbergwerke AG och Preussag Anthrazit GmbH.

5.2. Överklaganden

Det brittiska företaget RJB Mining Plc har överklagat följande beslut av kommissionen till Europeiska gemenskapernas förstainstansrätt:

- (1) Mål T-156/98 avseende beslut av den 29 juni 1998 [9] om företagskoncentration beträffande företagen RAG AG, Saarbergwerke AG och Preussag Anthrazit GmbH.

[9] Den klagande hävdar att den sammanslagning som godkänts genom detta beslut innebär ett beviljande av ett otillåtet statligt stöd, men kommissionens enheter hävdar att något sådant stöd inte existerar. Fallet nämns bara av fullständighetsskäl.

- (2) Mål T-12/99 mot beslut 99/270/EKSG av 2 december 1998 om godkännande av statligt stöd till den tyska kolindustrin för 1998.

- (3) Mål T-63/99 mot beslut 99/299/EKSG av den 22 december 1998 om godkännande av statligt stöd till den tyska kolindustrin för 1999.

- (4) Mål T 64/99 mot det avslagsbeslut som enligt artikel 35 i EKSG-fördraget anses föreligga vid passivitet, beträffande kommissionens passivitet när det gäller samgåendet mellan företagen RAG AG, Saarbergwerke AG och Preussag Anthrazit GmbH.

- (5) Mål T 170/99 mot beslut 99/451/EKSG av den 4 maj 1999 om godkännande av statligt stöd till den spanska kolindustrin för 1999.

Också det tyska företaget Vasa Energy GmbH & Co. KG har lämnat in ett överklagande i ärendet som nämns i punkt 4.

- (6) Mål T-29/99 mot det avslagsbeslut som enligt artikel 35 i EKSG-fördraget anses föreligga vid passivitet, beträffande kommissionens passivitet när det gäller samgåendet mellan företagen RAG AG, Saarbergwerke AG och Preussag Anthrazit GmbH [10].

[10] EGT C 86, 27.3.1999, s. 32.

Överklagandena utreds av Europeiska gemenskapernas förstainstansrätt parallellt med målen T-110 [11] och T-111, som nämnts i den föregående rapporten.

[11] Förstainstansrätten uttalade sig den 9 september 1999 mot RJB Mining Plc på två juridiska punkter beträffande hävandet av kommissionens beslut om Tysklands ekonomiska stöd till kolindustrin 1997 (EGT C 314, 30.10.1999, s. 8). RJB Mining har överklagat.

Ett brev skickades den 4 februari 2000 till den tyska regeringen med meddelandet att ett förfarande inletts beträffande det stöd som skulle kunna ligga i försäljningen av den kolrelaterade och den övriga verksamheten i Saarbergwerke AG och Preussag Anthrazit GmbH för en tysk mark.

6. Slutsatser

Huvudsyftet med det stöd som vissa stater sedan flera år tillbaka delar ut är att minimera de sociala och regionala konsekvenserna av driftsinskränkningarna inom kolindustrin och på så sätt undvika att denna industri helt enkelt försvinner med mycket kort varsel. Kommissionen å sin sida skall enligt sitt beslut nr 3632/93/EKSG se till att största möjliga insyn råder vid utdelandet av stöden, och att dessa undantag från artikel 4 c i EKSG-fördraget begränsas till det minimum som behövs för att kolindustrin skall klara strukturomvandlingarna i de kolproducerande regioner som befinner sig på nedgång.

Redan i den förra rapporten betonades att dessa stödmekanismer, skapade för att möta konjunkturnedgångar, inte kunnat erbjuda någon ekonomisk lösning på den strukturella kris som drabbat den europeiska kolindustrin. De förbättringar som åstadkommits beträffande produktionskostnaderna har inte varit tillräckliga jämfört med det kolpris som råder på världsmarknaden. Produktionskostnaderna har nämligen sjunkit också i länderna utanför EU efterhand som dessa börjat använda sig av modern teknik, och dessa länder producerar under geologiska villkor som är betydligt gynnsammare än de som råder i gemenskapen, där förhållandena blir allt sämre. Obalansen i konkurrensen har inte utjämnats, utan tvärt om ökat. Eftersom det inte finns något som tyder på att den europeiska kolindustrin skall kunna bli lönsam igen har man börjat tänka i banor som innebär att det statliga stödet bör betraktas som hjälp till socialt utsatta områden och befolkningsgrupper snarare än som ett medel för ekonomisk utveckling.

Denna insikt har, i dessa dagar då de offentliga utgifterna sänks, lett till en kritisk diskussion kring medlemsstaternas framtida politik, särskilt den höga kostnaden. Stödens kostnadseffektivitet ifrågasätts med andra ord alltmer när stödprogrammens sociala och regionala betydelse konstaterats. Den moderna teorin om statens ingripande i ekonomin förespråkar numera andra medel som är billigare och som framför allt innebär bättre utvecklingsmöjligheter för de berörda samhällsgrupperna, åtminstone på medellång sikt. Det kloka i att fortsätta stödja en industri på oåterkallelig nedgång ifrågasätts alltmer, både av regeringar och av allmänheten. Även stödets följder för miljön ifrågasätts, särskilt i samband med förpliktelsen enligt Kyotoprotokollet att minska utsläpp som påverkar växthuseffekten.

Regeringarna har beslutat att sänka de statliga stöden och korta ner tidsperspektivet för dem, var och en enligt sin tidsplan och på sitt sätt. Processen kan betraktas som avslutad i Belgien och Portugal, på väg att avslutas i Frankrike (där man bestämt att kolbrytningen i landet skall upphöra slutgiltigt 2005), och i snabb utveckling i Förenade kungariket, där man fortsätter ansträngningarna för att kunna konkurrera med den importerade kolen. Till och med Spanien och Tyskland, som har en mera radikal inställning, har lagt fram fastare omstruktureringsplaner.