SV Europeiska unionens officiella tidning C 177/9

Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om ”En strategi mot den svarta ekonomin och odeklarerat arbete” (yttrande på eget initiativ)

(2014/C 177/02)

Föredragande: Stefano PALMIERI

Den 14 februari 2013 beslutade Europeiska ekonomiska och sociala kommittén att i enlighet med artikel 29.2 i arbetsordningen utarbeta ett yttrande på eget initiativ om

”En strategi mot den svarta ekonomin och odeklarerat arbete”.

Facksektionen för sysselsättning, sociala frågor och medborgarna, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 19 december 2013.

Vid sin 495:e plenarsession den 21–22 januari 2014 (sammanträdet den 21 januari) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 129 röster för och 4 nedlagda röster.

1. Slutsatser och rekommendationer

1.1 Europeiska ekonomiska och sociala kommittén (EESK) anser att det är nödvändigt att åter peka på behovet av att bekämpa den svarta ekonomin och odeklarerat arbete och att detta görs parallellt och i samspel med det arbete som utförs av Europeiska kommissionen, specialiserade organ som Eurofund samt andra internationella organisationer, framför allt Världsbanken.

1.2 Mot bakgrund av den allvarliga och ihållande ekonomiska krisen i Europa vill EESK peka på de negativa effekterna av dessa företeelser på företagens tillväxt, på innovationsmöjligheterna och möjligheterna att förbättra humankapitalet. Om man kunde få företag och arbetskraft att lämna den svarta ekonomin skulle detta också bidra till den ekonomiska återhämtningen och lägga grunden till en mer hållbar utveckling.

1.3 Även om ansvaret för denna politik ligger hos medlemsstaterna, erkänns allmänt att kampen, för att vara effektiv, också måste föras genom ett systematiskt utbyte av information, uppgifter och bedömningar på europeisk nivå, så att de berörda myndigheterna och arbetsmarknadsparterna kan involveras och bidra till detta arbete.

1.4 På grund av sin natur är EESK därför ett idealiskt forum för att främja och uppmuntra spridning av instrument, politik och god praxis när det gäller att vidta åtgärder i fråga om både ekonomiska faktorer och det kulturella och sociala sammanhanget inom ramen för en EU-strategi för kampen mot svartarbete och skatteundandragande, på basis av deltagande på den formella arbetsmarknaden.

1.5 I första hand är det nödvändigt att göra en kvantitativ och kvalitativ bedömning av dessa företeelser (situationen ser mycket olika ut i olika medlemsstater) och de negativa ekonomiska och sociala konsekvenserna av dem, som i sin tur på skilda sätt påverkar de olika strukturella villkoren och grundförutsättningarna i medlemsstaterna. Utan enhetliga uppgifter från medlemsstaterna förlorar strategin i kraft, eftersom det krävs åtgärder både för att kunna mäta problemets omfattning och för att kunna utvärdera konsekvenserna av den politik som förs.

1.6 Följaktligen föreslår EESK att man bör försöka övervinna metodproblemen i den nu ofullständiga och icke-enhetliga bedömningen av omfattningen och utvecklingen av den svarta ekonomin och det odeklarerade arbetet med hjälp av en metod som baserar sig på enhetlig arbetskraftsstatistik från alla medlemsstater. Denna metod har utvecklats särskilt av det italienska statistikinstitutet (Istituto italiano di statistica), och har alltså utprovats i ett land som är särskilt utsatt för sådana företeelser och som dessutom präglas av stora regionala skillnader.

1.7 De största skillnaderna ser man när det gäller omfattningen av den svarta ekonomin, som i vissa medlemsstater och i vissa regioner uppgår till 30 % av den sammanlagda produktionen och alltså inte i någon högre grad är ett kvarstående problem, utan snarare utgör en väsentlig del av produktionssystemet. EESK vill emellertid upprepa att man behöver en differentierad mix av politiska åtgärder med en skräddarsydd tillämpning för olika regioner, produktionssektorer och olika typer av arbete för att på ett adekvat sätt kunna hantera de särskilda faktorer (inte bara de ekonomiska faktorerna, utan också de kulturella och sociala) som gynnar den svarta ekonomin och det odeklarerade arbetet.

1.8 Arbetsmarknadens parter kan bidra till att den svarta ekonomin blir vit, framför allt inom områden där den inte bara är ett sätt att spara produktionskostnader utan tycks utgöra en naturlig del av produktionsstrukturen. Kampen mot den svarta ekonomin kräver att de europeiska, nationella och lokala aktörerna samarbetar i nätverk och att man är medveten om problemet och kan främja åtgärder för att försvåra verksamheten inom den svarta ekonomin. Det kan åstadkommas om att man inför effektiva avskräckande åtgärder mot svart verksamhet och incitament för vitt arbete genom förebyggande och korrigerande åtgärder som troligtvis är till större nytta under den pågående ekonomiska krisen.

1.9 EESK anser att man ute i regionerna bör inrätta observationsgrupper för svartarbete på regional nivå. Företrädare för arbetsgivare, arbetstagare och behöriga offentliga myndigheter skulle ingå, och uppgiften skulle vara att studera problemet och dess utveckling med tiden, identifiera de främsta kännetecknen, utvärdera de effektivaste motåtgärderna samt övervaka det konkreta genomförandet.

1.10 Man bör inte begränsa insatserna mot svartarbete till EU-länderna, utan verka för att företagens sociala ansvar ska tillämpas med avseende på bristen på minimistandarder för anständiga arbetsförhållanden i tredjeländer där det finns underleverantörer till EU-företag. Det handlar om metoder som inte bara skadar konkurrensen mellan företagen, utan som också inbegriper barnarbete och risk för människors liv och hälsa genom att grundläggande säkerhetsåtgärder ignoreras (som t.ex. i Bangladesh nyligen, där en fabrik rasade samman).

2. EU:s åtaganden i fråga om den svarta ekonomin och odeklarerat arbete

2.1 Inom ramen för EU:s Europa 2020-strategi, som syftar till smart och hållbar tillväxt för alla, har man i riktlinjerna för medlemsstaternas ekonomiska politik integrerat riktlinjer för sysselsättningspolitiken, bl.a. kampen mot den svarta ekonomin och informellt, olagligt eller odeklarerat arbete. Dessa frågor faller inom medlemsstaternas befogenheter (1). ”Den svarta ekonomin” är ett allmänt begrepp som omfattar olika verksamheter, från sådana som är lagliga men som utförs på ett otillåtet sätt till sådana som är olagliga. Odeklarerat arbete definieras som ”varje betald verksamhet som till sin art inte är lagstridig men som inte anmälts till myndigheterna, med beaktande av de skillnader som förekommer i medlemsstaternas kontrollsystem”. Denna definition ”täcker en rad aktiviteter, från informella hushållstjänster till svart arbete av olagligt bosatta, medan kriminell verksamhet utesluts” (2).

2.1.1 Svartarbete påverkar produktionsverksamheten och kvaliteten på arbetskraften genom att försvåra en tillväxtorienterad ekonomi-, budget- och socialpolitik och underminera arbetet med att uppnå de ambitiösa ekonomiska och sysselsättningsrelaterade målsättningarna i Europa 2020-strategin. De negativa effekterna förvärras mot bakgrund av de sociala och arbetsmarknadsrelaterade konsekvenserna av den ekonomiska krisen, som minskar sysselsättningsmöjligheterna och hotar den förväntade lönsamheten och intäkterna för företagen och för arbetstagarna.

2.1.2 Dessa företeelser har under senare år (3) fått ökad uppmärksamhet inom ramen för den europeiska sysselsättningsstrategin, och de har behandlats både direkt och i samband med en mer allmän debatt om behovet av reformer på arbetsmarknaden, samt i anslutning till relaterade frågor, t.ex. olaglig migration i EU och anständiga arbetsförhållanden i tredjeländer.

2.1.3 Den svarta ekonomin och odeklarerat arbete behandlas särskilt i sysselsättningspaketet som lanserades i april 2012, i den årliga tillväxtöversikten 2012 och 2013, och i rekommendationerna till flera medlemsstater om behovet av att bekämpa olagligt arbete och skatteflykt. I kommissionens arbetsprogram (4) återfinns bland de lagstiftningsinitiativ som ska genomföras före 2014 en ”europeisk plattform för att bekämpa svartarbete”, som syftar till bättre samarbete mellan de berörda myndigheterna i medlemsstaterna, utbyte av goda metoder och fastställande av gemensamma principer.

2.2 Ett viktigt inslag är arbetsmarknadsparternas deltagande i beslutsprocessen: ”Arbetsmarknadens parter spelar en viktig roll på nationell nivå vid fastställandet av arbetsmarknadsreglerna” (5). Även Europeiska ekonomiska och sociala kommittén (EESK) har diskuterat och främjat utvecklingen av EU-politiken mot den svarta ekonomin och det odeklarerade arbetet genom att anta två yttranden, 1999 respektive 2005 (6).

2.2.1 I sitt första yttrande såg EESK positivt på en strategi som bygger på integrering i den formella arbetsmarknaden och en mix av politiska åtgärder som kan anpassas till olika förhållanden i medlemsstaterna vad avser lagstiftning och produktion. Det fanns emellertid vissa faktorer som var oklara eller som undervärderades när det gällde definitionen av odeklarerat arbete och skillnaden mellan dem som är tvungna att arbeta svart och dem som medvetet väljer att göra det på grund av de administrativa eller skattemässiga bördorna för små och medelstora företag och hantverksföretag, hanteringen av irreguljära invandrare, regleringen av nya arbetsformer, de olika formerna av svart arbetskraft eller eventuell bristande effektivitet i de planerade åtgärderna.

2.2.2 Det andra initiativyttrandet antogs av EESK 2005 (7). Där upprepades den kritik som redan framförts i föregående yttrande, och andra synpunkter togs upp, bl.a. behovet av ökade incitament för en rättslig reglering av arbetsmarknaden, minskade byråkratiska bördor för nyföretagande, särskild uppmärksamhet på kvinnliga arbetstagare med låg lön, informations- och upplysningskampanjer för företag och arbetstagare, ett effektivt avskräckande system för kontroll och påföljder, uppmärksamhet på arbetsnormerna i tredjeländer samt en granskning av kopplingen till arbetslösheten.

3. Allmänna kommentarer: Behovet av åtgärder

3.1 Den svarta ekonomin är inte bara ett resultat av att det anses vara för dyrt att bedriva vit verksamhet (i synnerhet när det gäller arbetskraft), och syftar inte enbart till att på ett olagligt sätt minska produktionskostnaderna i samband med skatte- och bidragsbedrägerier. Det handlar också om en önskan att slippa följa lagstiftning och arbetsnormer (minimilön, maximal arbetstid, säkerhet, certifieringar). Det är inte fråga om kriminell verksamhet eller om laglig verksamhet som aktörer bedriver utan tillstånd, utan om tillfälliga informella arbeten i familjen eller grannskapet. Här finns i allmänhet en större social acceptans.

3.1.1 Komplexiteten i företeelsen innebär att den berörda arbetskraften är mycket mångskiftande (8): egenföretagare som väljer att arbeta svart, anställda som inte omfattas av de sociala trygghetssystemen eller som saknar avtal eller som delvis betalas svart, familjearbetskraft, arbetstagare som inte redovisar inkomster från sitt andra eller tredje arbete, irreguljära invandrare, arbetstagare i tredjeländer utan anständigt reglerad minimiarbetstid som arbetar på underentreprenad gentemot EU.

3.2 Vi måste på allvar motverka den svarta ekonomin och odeklarerat arbete eftersom dessa företeelser får sådana konsekvenser för såväl företag som arbetstagare och den offentliga budgeten: — Konkurrensen mellan företagen snedvrids på grund av illojal konkurrens mellan de företag som respekterar reglerna och de som inte gör det. Detta innebär att vissa företag kan stanna kvar på marknaden trots att de egentligen inte borde finnas där. Dessutom skapas en dynamik som leder till ineffektivitet där företagen inte växer eftersom de vill stanna kvar i den svarta ekonomin och eftersom de inte har tillräcklig tillgång till krediter. — För arbetstagarna betyder det dåliga arbetsvillkor i fråga om fysisk säkerhet, inkomst och social trygghet, med negativa konsekvenser inte bara från etisk synpunkt (vad gäller arbetstagarnas värdighet) utan också med avseende på produktiviteten, eftersom de inte får någon fortbildning eller omskolning och eftersom produktionsprocesser och produkter inte uppdateras. — De offentliga finanserna blir av med resurser, vilket innebär att skatteintäkter och sociala avgifter minskar (skatteklyftan blir större), och fördelningen av kostnaderna för de offentliga tjänsterna och välfärdssystemen blir orättfärdig (snålskjutsåkning).

3.3 Den ekonomiska globaliseringen och de sociala och demografiska förändringarna skapar också (åtminstone potentiellt) ökat utrymme för den svarta ekonomin och odeklarerat arbete. Därför måste politiken för att motverka dessa företeelser utvecklas och anpassas till förändrade villkor och nya problem. Det handlar om större efterfrågan på hjälp i hemmet och vårdtjänster, minskad efterfrågan på vanliga former av arbete och ökad flexibilitet i avtalsmässiga förhållanden, en ökning av egenföretagandet och en externalisering av uppgifter samt starkare multinationella företag. Detta kräver större uppmärksamhet på lagstiftningsramen, på instrumenten för övervakning och kontroll samt olika former av internationell samordning.

3.4 Ur statistisk synpunkt är svarta ekonomiska aktiviteter en naturlig del av BNP, och det krävs lämpliga metoder för att mäta dem. Tillförlitliga och jämförbara uppgifter inom EU om den svarta ekonomins storlek och struktur är emellertid svåra att få av minst tre skäl: i) Verksamheten är av sådan natur att den per definition inte kan observeras direkt. ii) Medlemsstaterna har många olika målsättningar, och därmed finns det skillnader mellan lagstiftningen i länderna. iii) Beräkningsmetoderna varierar. Uppenbarligen medför olika strategier skilda mätmetoder, som kan ge upphov till stora mätskillnader även inom samma land (se tabell 1). Vanligen är de värden som publiceras av nationella officiella källor lägre än de värden som återfinns i undersökningar från sakkunniga och internationella organisationer.

3.4.1 Det finns tre sätt att mäta omfattningen av den svarta ekonomin, som också kan tillämpas på olika analysobjekt (medvärde och sysselsättning): — Direkta undersökningar på mikroekonomisk nivå (t.ex. Eurobarometern och European Social Survey) med stickprov vid enstaka tillfällen eller fortlöpande granskningar där man ber de tillfrågade redogöra för vissa aspekter av anställningsförhållandena (9). — Indirekta beräkningar på makroekonomisk nivå, på grundval av andra kända storheter som samvarierar konsekvent med den svarta ekonomin, t.ex. nationalräkenskaperna, dynamiken på arbetsmarknaden, konsumtionen och penningefterfrågan. — Ekonometriska modeller som behandlar den svarta ekonomin som en icke observerbar variabel, på grundval av de faktorer som är viktigast för att gynna denna ekonomi och indikatorer för olaglig affärsverksamhet.

3.5 En studie på EU-nivå rekommenderade den indirekta metod som utvecklats av det italienska statistikinstitutet som grundval för enhetliga och jämförbara uppgifter från medlemsstaterna. Metoden bygger på lättillgängliga och tillförlitliga uppgifter om arbetskraftsinsatsen (10). På medellång sikt skulle denna kunna förse EU med en enhetlig och gemensam grundval för analys, jämförelser och bedömningar som är oberoende av studier från forskningscentra och externa organisationer.

3.6 I nuläget kommer jämförbar information för alla medlemsstater antingen från ekonometriska modeller om den svarta ekonomin eller från direkta stickprovsundersökningar om hur stor del av arbetskraften (anställda och egenföretagare) som är verksam inom den informella ekonomin. Detta ger resultat som delvis är motstridiga, eftersom de rör olika dimensioner (se tabell 2). Dessutom gör endast ett fåtal medlemsstater regelbundna nationella undersökningar av denna företeelse.

3.6.1 Den ekonometriska metoden visar högsta värden för vissa central- och östeuropeiska länder (mer än 30 % i Bulgarien), höga värden för Sydeuropa, medelhöga för övriga central- och östeuropeiska länder och Norden, samt låga värden för västra Europa, Storbritannien och Irland (11).

3.6.2 Den direkta metoden ger emellertid en mer mångfacetterad bild, med högre värden i söder (särskilt Cypern och Grekland), men också i Irland och Polen, och lägre värden för vissa länder i Central- och Östeuropa, Norden och västra Europa (12).

4. Särskilda kommentarer: Krisens konsekvenser och politiska riktlinjer

4.1 Konsekvenserna av krisen och åtstramningspolitiken är inte omedelbart tydliga. På utbudssidan borde recessionen leda till att företagen minskar produktionskostnaderna (även på olagliga sätt) för att kompensera minskade vinster och intäkter och eftersom det finns ökad tillgång på arbetslösa som kan tänka sig att jobba svart. Men på efterfrågesidan minskar möjligheterna för okvalificerad arbetskraft att få jobb, eftersom konsumtion och investeringar minskar i sektorer som byggbranschen, handeln, hotell- och restaurangnäringen samt hushållstjänstesektorn.

4.1.1 I praktiken är de empiriska bevisen inte entydiga (13). Utvecklingen under senare tid visar en stadigt nedåtgående trend enligt de ekonometriska modellerna, med undantag för en svag ökning under 2009, när den ekonomiska krisen var som djupast, men med en snabb återhämtning 2010–2012 (se tabell 3). Direkta undersökningar visar däremot en annan, mer nyanserad bild, där vissa medlemsstater uppvisar en minskning av den informella sysselsättningen bland anställda arbetstagare, medan andra länder tvärtom drabbats av ökat skatteundandragande bland egenföretagare.

4.2 Inte bara omfattningen utan också strukturen på den svarta ekonomin och det odeklarerade arbetet varierar mellan medlemsstaterna, beroende på skillnader i produktionsstrukturen och välfärdssystemen (14). De typer av arbetstagare som berörs mest av dessa företeelser (vanligtvis de som har de sämsta ekonomiska villkoren i förhållande till genomsnittet) drabbas också hårdast av att svartarbetet minskar under recessionen, och därmed också deras inkomstmöjligheter (15).

4.3 Dynamiken i den svarta ekonomin och i det odeklarerade arbetet påverkar alltså inte arbetskraften på samma sätt i de olika medlemsstaterna eller ens inom länderna, och detta framför allt till följd av krisen. Dessa skillnader i påverkan måste beaktas när man utformar såväl politiken för att motverka den svarta ekonomin som den konjunkturutjämnande socialpolitiken.

4.4 Mot bakgrund av hur komplex och flerdimensionell frågan om den svarta ekonomin och det odeklarerade arbetet är finns det en samsyn om att dessa företeelser måste bekämpas med en mix av olika instrument, bl.a. avskräckande åtgärder som kontroller och påföljder samt incitament att följa bestämmelserna. EESK stöder de ökade insatser som gjorts under de senaste åren i fråga om förebyggande och korrigerande åtgärder för att komma till rätta med de faktorer som ligger till grund för den svarta ekonomin eller för att stimulera övergång till vitt arbete, något som troligtvis bidrar mer till möjligheterna att komma ur den ekonomiska krisen (16) (se tabell 4).

4.5 I allmänhet föreslås olika åtgärder som siktar in sig på olika aspekter: — Se till att det blir mer lönsamt och enklare för företagen att följa bestämmelserna genom att reformera och förenkla administrativa och skattemässiga förfaranden. — Öka risken för upptäckt genom att skärpa kontrollerna – särskilt genom trepartssammansatta inspektioner med företrädare för behöriga offentliga myndigheter (17), arbetsgivare och fackföreningar – och genom att göra redan befintliga påföljder mer effektiva och ändamålsenliga. — Stimulera tillväxt i de små och medelstora företagen och föra en industripolitik som främjar de produktionssektorer som är arbetsintensiva med avseende på kvalificerade arbetstagare. — Minska lockelsen för arbetstagarna att låta bli att deklarera arbetet genom att tillhandahålla inkomststöd och tydliggöra kopplingen mellan avgifter och sociala förmåner. — Reglera nya arbetsformer så att de inte kan missbrukas utan ger företagen och arbetstagarna möjlighet att förena sina behov. — Övervaka efterlevnaden av bestämmelserna om sociala avgifter med hjälp av sådana indikatorer avseende rimligheten i arbetskraftskostnaderna (18) (som varierar med avseende på sektor, företagstyp och region) som arbetsmarknadens parter kommit överens om. — Minska den sociala acceptansen för den svarta ekonomin och öka skattemoralen genom att öka allmänhetens medvetenhet om behovet av större rättvisa vad gäller skattebördan och genom att öka förtroendet för den offentliga förvaltningen och politiken. — Utarbeta regelbundna övervakningsrapporter där man bedömer nuvarande tendenser och effektiviteten i de åtgärder som vidtagits. — Stärka samarbetet mellan medlemsstaterna när det gäller multinationella företag, bl.a. genom lämpliga organ och institutionella strukturer (19).

4.6 Alla åtgärder har dock ett gemensamt mål: För företagen ska kostnaderna i form av ekonomiska påföljder och dåligt anseende i samhället bli större än de eventuella fördelarna med bedrägerier och oegentligheter, som därmed inte blir värda risken. För arbetstagarna ska lagenligt arbete löna sig mer än odeklarerat, vad avser både månadslön och framtidsutsikter. Det krävs olika former av stöd för att omvandla odeklarerat arbete till reguljär sysselsättning.

Bryssel den 21 januari 2014 Ordföranden för Europeiska ekonomiska och sociala kommittén Henri MALOSSE

(1) ”Att skapa förutsättningar för en återhämtning med ökad sysselsättning”, COM(2012) 173 final, punkt 1.1; rådets beslut 2010/707/EU om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik, riktlinje nr 7.

(2) COM(2007) 628. Motsvarande definition används av OECD. Världsbanken föreslår däremot att man ska beakta arbetstagare utan kontrakt och egenföretagare med högst fem anställda som inte är yrkesmässigt verksamma.

(3)

— Arbetsdokument från ILO 2013: ”Labour Inspection and Undeclared Work in the EU”.

— Eurofounds databas och rapport 2013: ”Tackling undeclared work in 27 European Union Member States and Norway. Approaches and measures since 2008”.

— Sysselsättningspaketet 2012: Kommissionens meddelande ”Att skapa förutsättningar för en återhämtning med ökad sysselsättning”.

— Kommissionens meddelanden från 2012 och 2013 ”Årlig tillväxtöversikt”.

— Landsspecifika rekommendationer för 2012 och 2013.

— 2012 Progress-programmet för ömsesidigt lärande, inbördes utvärdering om ”Combatting undeclared work as a growing challenge in the context of high unemployment”.

— Kommissionens meddelande ”En agenda för ny kompetens och arbetstillfällen: EU:s bidrag till full sysselsättning”, COM(2010) 682 final.

— Rådets beslut 2010/707/EG av den 21 oktober 2010 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik.

— Kommissionens meddelande ”Kraftfullare åtgärder mot odeklarerat arbete”, COM(2007) 628 final.

— Särskild Eurobarometerundersökning från 2007 om odeklarerat arbete.

— Meddelande från kommissionen om resultatet av det offentliga samrådet om kommissionens grönbok ”En modern arbetsrätt för att möta 2000-talets utmaningar”, COM(2007) 627.

— Grönboken ”En modern arbetsrätt för att möta 2000-talets utmaningar”, COM(2006) 708.

— ”Feasibility of establishing a European platform for cooperation between labour inspectorates, and other relevant monitoring and enforcement bodies with the aim of preventing and fighting undeclared work” (Regioplan, studie från 2010).

(4) COM(2012) 629 final.

(5) COM(2012) 173 final, punkt 3.2.

(6) EUT C 101, 12.4.1999, s. 30–37, om dokumentet COM(98) 219; EUT C 255, 14.10.2005, s. 61–66. Ämnet har också tagits upp i andra yttranden som behandlar arbetsmarknaden mer allmänt, eller företeelser som hänger samman med den svarta ekonomin, t.ex. EUT C 175, 27.7.2007, s. 65–73 och EUT C 204, 9.8.2008, s. 70–76.

(7) På grundval av rådets resolution om odeklarerat arbete nr. 13538/1/03 och rådets beslut av den 22 juli 2003 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik.

(8) ILO, Labour Inspection and Undeclared Work in the EU, Working Document Number 29, Geneva, 2013, kap. 1.

(9) Det finns visserligen en risk för att den svarta ekonomin underrepresenteras på grund av att svaren inte är sanningsenliga, men fördelen är att man kommer ner på socioekonomisk detaljnivå.

(10) Ciccarone G. m.frl, Study on indirect measurement methods for undeclared work in the EU, GHK & Fondazione G. Brodolini, slutrapport till Europeiska kommissionen – GD Sysselsättning, socialpolitik och inkludering, december 2009.

(11) Schneider F., The Shadow Economy and Work in the Shadow: What Do We (Not) Know?, IZA Discussion Paper, n. 6423, mars 2012; Schneider F., Size and Development of the Shadow Economy of 31 European and 5 other OECD Countries from 2003 to 2012: Some New Facts, arbetsdokument, 2012.

(12) Hazans M., Informal Workers across Europe. Evidence from 30 European Countries, Policy Research Working Paper, n. 5912, Världsbanken, december 2011; Packard T. – Koettl J. – Montenegro C.E., In From the Shadow. Integrating Europe's Informal Labor, Världsbanken 2012, kap. 1.

(13) Schneider F., cit.; Hazans M., cit., Packard T. – Koettl J. – Montenegro C.E., cit.

(14) I de nordiska länderna, där utgifterna är störst för arbetsmarknadspolitiken, de sociala trygghetssystemen och omfördelningspolitiken och som också präglas av jämnare inkomstfördelning, noteras också mindre förekomst av odeklarerat arbete – till största delen är det fråga om ett andra jobb för att dryga ut inkomsten. I Sydeuropa spelar däremot den svarta ekonomin en ersättande roll i förhållande till en begränsad aktiv arbetsmarknads- och välfärdspolitik, och är därmed särskilt viktig för arbetslösa och marginaliserade som inte kommer in på den formella arbetsmarknaden. Se Eurofound, Tackling undeclared work in 27 European Union Member States and Norway. Approaches and measures since 2008, juni 2013, kap. 1 och 4.

(15) Hazans M., s. 22–39.

(16) Eurofound, kap. 2 och 3.

(17) ILO, cit., kap.3.

(18) De kan visa på eventuell svart arbetskraft om en kontroll av redovisningen tyder på en arbetskraftskostnad (lön plus sociala avgifter) som ligger under beräknade miniminivåer. Detta framhålls som exempel på god praxis i COM(2007) 628 final.

(19) Dekker H. m.fl., Joining up the fight against undeclared work in Europe, Regioplan, slutrapport till Europeiska kommissionen – GD Sysselsättning, socialpolitik och inkludering, december 2010, kap. 5.