Förslag till RÅDETS BESLUT om täckande av EIB:s kostnader för förvaltningen av investeringsanslaget till Cotonou-avtalet

(framlagt av kommissionen)

MOTIVERING

I Cotonou-avtalet från juni 2000 tilldelas den privata sektorn en nyckelroll när det gäller förverkligandet av huvudmålen för partnerskapet mellan AVS-staterna och Europeiska unionen, dvs. minskning och på sikt utrotande av fattigdom, främjande av en hållbar utveckling samt en gradvis integrering av AVS-staterna i världsekonomin. Avtalet fastslår att AVS-staterna kan betydligt förbättra sina utsikter för en snabbare och hållbar tillväxt, genom att främja investeringar och stimulera utvecklingen av den privata sektorn, som i sin tur kommer att bidra till en minskning av fattigdom. AVS-EU-samarbetet skall därför enligt artikel 21 stödja bland annat utvecklingen av entreprenörsförmåga och företagskultur, privatisering och företagsreform, utvecklingen av medlings- och skiljeförfaranden, kvalitetsförbättringar, ökad tillgång på och ökad tillgänglighet i fråga om finansiella och icke-finansiella tjänster till privata företag, mobilisering av och ge en hävstångseffekt för privat sparande, både inhemskt och utländskt, till finansieringen av privata företag, tillhandahållande av garantiordningar och tekniskt stöd.

Ett av de viktigaste instrumenten för utvecklingen av den privata sektorn är investeringsanslaget, som är en fond på 2,2 miljarder euro som förvaltas av Europeiska investeringsbanken (EIB). Investeringsanslaget "skall tillhandahålla långfristiga finansiella medel, inklusive riskkapital, för att främja tillväxt i den privata sektorn och hjälpa mobiliseringen av inhemskt och utländskt kapital för detta ändamål" (artikel 76.1 c). Särskild vikt kommer att läggas på utvecklingen av den lokala finanssektorn, för att göra den till en effektiv kanal för finansieringen och utvecklingen av småföretag, samt på inhemska AVS-kapitalmarknader, i syfte att utveckla deras kapacitet att mobilisera inhemskt sparande. Investeringsanslaget kommer också att finansiera bärkraftiga offentliga och privata infrastrukturprojekt, som är en förutsättning för främjandet av investeringar och en hållbar utveckling. Den kommer att använda ett antal finansiella instrument som lån, förvärv av andelar i eget kapital, finansieringsformer samt garantier.

Investeringsanslagets särdrag Investeringsanslaget skiljer sig från riskkapitalfinansiering under Lomékonventionerna på följande punkter:

1. Kapitalbeloppets storlek: 2 200 miljoner euro, dvs. en ökning på 120% jämfört med det andra finansprotokollet till fjärde Lomékonventionen.

2. Tonvikten läggs på finansiering till den privata sektorn i regioner med varierande och ofta begränsade investeringsmöjligheter.

3. Investeringsanslagets självfinansierande struktur, som innebär att på sikt kommer framtida medel vara beroende av återflöden och kravet på långsiktig bärkraftighet. Detta fordrar en ännu mer rigorös projektutvärdering och finansiell uppföljning samt riskanalys och riskhantering, inkluderande att åtgärder vidtas för att minska risken.

Personalbehov

Banken anser att upp till 49 ytterligare heltidsanställda kommer att på sikt behövas för att förvalta investeringsanslaget vid full kapacitet, dvs. i slutet av det första finansprotokollets löptid:

* Särskild sakkunskap som för närvarande inte finns tillgänglig samt personal för att avhjälpa existerande flaskhalsar (motsvarande 16 heltidsanställda). För att bättre kunna utnyttja finansiella intermediärer och fullgöra bankens nya roll att stödja och utveckla finansmarknader i AVS-staterna, kommer det att bli nödvändigt att skaffa ny expertis som är direkt relevant inom ramen för AVS. I synnerhet kommer det att behövas kompetens för att upprätta eller förstärka kapaciteten på följande områden: bankanalys, utvärdering och uppföljning av investeringsmedel samt utvärdering och strukturering av garanti transaktioner. Expertis kommer också att behövas för att följa policyfrågor som är relevanta för investeringsanslagets verksamhet och frågor kopplade till länders kreditvärdighet, övervaka sektoranalyser som kan komma att behövas för att identifiera eventuella framtida investeringsmöjligheter, studera kapitalmarknader (instrument, tillsynsbestämmelser och banktillsyn), vilket är en förutsättning för åtgärder inom finanssektorn samt utvärdera bedömningen av åtgärdernas samlade effekt på ekonomin och utvecklingen.

* En nettoökning av antalet anställda på motsvarande 33 heltidsanställda för att hantera den större volymen av transaktioner, varav upp till motsvarande 5 heltidsanställda tilldelas detta område. En sådan närvaro skulle ge den dubbla fördelen av att dels underlätta identifieringen av projekt och dels stärka samordningen med andra bidragsgivare, inte minst kommissionens delegationer. Det skulle också ligga i linje med mandatets krav på att banken deltar mer i utvecklingsprocessen för AVS. Dessa fördelar måste dock vägas mot andra institutioners erfarenhet, risken att resultaten inte blir tillräckligt tydliga samt de ytterligare kostnader som detta medför. Ett alternativ för att minska sådana risker skulle vara att lansera det som ett pilotprojekt och börja med en region under en kortare tid.

Denna personalökning på upp till motsvarande 49 heltidsanställda kommer att resultera i att bankens totala personalstyrka för att genomföra åtgärder i AVS-staterna uppgår till motsvarande 115 heltidsanställda, varav upp till motsvarande 75 heltidsanställda kommer att vara ansvariga för åtgärder inom ramen för investeringsanslaget. Ungefär tre fjärdedelar av dessa 75 heltidsanställda kommer att vara tjänstemän och assistenter och resten stödpersonal. I fråga om fördelningen per avdelning, så är cirka hälften av dessa avsedda för avdelningen för AVS-finansiering, 40 % för direktoraten för rättsfrågor och projekt och resten fördelade på andra områden.

Administrationskostnader

EIB har varit en traditionell partner till EU:s biståndsprogram, genom att finansiera investeringar både ur egna medel och från riskkapital inom ramen för medlemsstaternas mandat. Samtidigt som banken täcker kostnaden för transaktioner som finansieras ur egna medel genom den marginal som den tar ut för samtliga sådana lån, har den varit fullt ersatt av medlemsstaterna för de kostnader som har uppkommit vid förvaltningen av riskkapitaltransaktioner. Samma princip kommer i framtiden att gälla för förvaltningen av investeringsanslaget, enligt artikel 8.2 i det interna avtalet för 9:e Europeiska utvecklingsfonden (EUF). Kostnaderna som presenteras i detta dokument gäller därför endast de motsvarande 75 heltidsanställda som är avsedda att arbeta i förvaltningen av investeringsanslaget. Kostnaderna för uppföljningen av åtgärder inom ramen för Lomé täcks av gällande ersättningsavtal och åtgärder som finansieras ur egna medel täcks av bankens marginal.

Kostnaderna som hänförs till åtgärder inom ramen för investeringsanslaget återspeglar den gradvisa ökningen av antalet anställda som diskuterats ovan samt övriga kostnader. Kostnaderna har korrigerats för att ta hänsyn till framtida förväntade kostnadsökningar och består av fem delar:

* Personalkostnader utgör den största posten. De har baserats på bankens standardkostnader för år 2001 för åtgärder inom ramen för mandat, som beräknats enligt principen om full kostnadstäckning. Principen beaktar både direkta kostnader och en del av bankens totala omkostnader, som faktiskt fördubblar de direkta kostnaderna. Den totala personalkostnaden beräknas följaktligen uppgå till 178 miljoner euro för de första fem åren, förutsatt att rekryteringen kommer att spridas ut över fyra år, som beskrivs i tabellen nedan.

* Den andra kostnadsposten återspeglar effekten av den kvalitativa förändringen av verksamheten, t.ex. mer omfattande och/eller ytterligare uppgifter, större användning av specialiserad extern kompetens, särskilda IT-krav och program. Dessa kostnader har beräknats till 10 miljoner euro.

* Startkostnader beräknas uppgå till cirka 8 miljoner euro, varav en stor del redan har uppkommit under de senaste tre åren. Dessa kostnader inkluderar också möteskostnaderna för kommittén för investeringsanslaget innan investeringsanslaget inlett sin verksamhet.

* Kostnaden för utsändande av upp till 5 heltidsanställda till regionerna beräknas till totalt cirka 3 miljoner euro.

* Med tanke på osäkerheten kring prognoserna, har ytterligare 10 % avsatts för oförutsedda utgifter.

Baserat på detta uppgår totalkostnaden till 219 miljoner euro för femårsperioden, eller en genomsnittlig kostnad per år på något mindre än 44 miljoner euro, dvs. 2 % av det totala kapitaltillskottet till investeringsanslaget. Denna siffra är jämförbar med den undre gränsen för privata investeringsfonders fasta andel av administrationskostnader, som varierar mellan 2 % till 3 % årligen av kapitalfonden.

Tabellen nedan sammanfattar utvecklingen av verksamhetsplanen, personalen och den beräknade maximala totalkostnaden.

>Plats för tabell>

* inkluderande planerad rekrytering

** 1/4 av årskostnaden, förutsatt att endast fjärde kvartalets verksamhet kommer att hänföras till investeringsanslagets framtida åtgärder

Principer för bankens kostnadstäckning

På tillväxtmarknader debiterar privata investeringsfonder normalt en årlig administrationsavgift på 2% till 3%, som beräknas på investeringsfondens totala storlek under åtagandeperioden och därefter på det utestående investeringsbeloppet.

En åtskillnad bör göras mellan den långsiktiga lösningen och de tillfälliga arrangemangen för investeringsanslagets första verksamhetsår.

På lång sikt är det logiskt att banken ersätts direkt från investeringsanslaget. Cotonou-avtalet fastställer att nettoåterflöden från investeringsanslagets verksamhet kommer att återgå till investeringsanslaget. Detta skulle innebära att endast återbetalningar, uttryckta i kapitalbelopp och ränta samt avkastning på eget kapital, efter avdrag för bankens avgifter kommer att återgå. Detta alternativ kommer dock endast att vara genomförbart när tillräckliga återflöden har ackumulerats. Finansiella prognoser visar att detta i bästa fall kommer att inträffa under det sjätte eller sjunde verksamhetsåret. Det andra finansprotokollet bör därför inkludera en uttrycklig bestämmelse varigenom bankens avgifter skall finansieras ur investeringsanslaget, så att endast nettoåterflöden, dvs. efter avdrag för bankens avgifter, återförs. Principen om att denna fråga tas upp på dagordningen för nästa förhandlingsomgång (2004-2005) behöver fastställas av medlemsstaterna under denna diskussion om bankens ersättning.

I mellantiden, och särskilt för det första finansprotokollet till Cotonou-avtalet, behöver en annan ersättningsformel identifieras.

Mekanismer för att täcka bankens administrationsavgifter

Denna fråga har diskuterats både av kommittén för investeringsanslaget, där medlemsstaterna är representerade, och av AVS/FIN-arbetsgruppen. Två möjliga alternativ har framkommit:

* Att avgifter dras direkt från investeringsanslaget.

* Att avgifter dras från återflödena som har uppkommit genom riskkapitaltransaktioner inom ramen för de tidigare konventionerna.

Det första alternativet valdes inte då det inte finns något, varken i finansprotokollet eller i bilaga II till Cotonou-avtalet, som påvisar att EIB:s kostnad för förvaltningen av investeringsanslaget kan dras från det sistnämnda kapitalbeloppet.

Avdrag av avgifter från återflödena för riskkapital inom ramen för Lomé

Detta alternativ innebär att mekanismen för kostnadstäckning, som för närvarande tillämpas på betalningen av bankens avgifter för förvaltningen av riskkapital inom ramen för olika Lomékonventioner, utvidgas till investeringsanslaget. Banken får in återbetalningar för AVS-skulder från budgetmedel under samtliga tidigare Lomémandat och krediterar medlen till medlemsstaternas konton. Innan dess drar banken dock av sina avgifter. Följaktligen är det endast nettoåterflödena, efter att bankens avgifter dragits av, som överförs till medlemsstaterna.

Bankavgifterna för förvaltningen av investeringsanslaget skulle kunna täckas på samma sätt och från samma Lomémedel. De skulle kunna dras från återflödena från betalningar av räntor och amorteringar jämsides med avgifterna för förvaltningen av riskkapital, så att endast beloppen, efter avdrag av administrationsavgifter för åtgärder inom ramen för Lomé och investeringsanslaget, återförs till medlemsstaterna. En komplikation är att de tre senaste medlemsstaterna endast har bidragit till Lomé IVa och deras återflöden kommer inte att vara tillräckliga för att täcka deras andel innan 2006. Banken avser att förhandsfinansiera dessa medlemsstaters bidrag tills dess att deras andel av återflödena har byggts upp tillräckligt.

Prognoser visar att dessa återflöden från betalning av räntor och amorteringar kommer att vara tillräckliga. Men i de fall att de är otillräckliga måste medlemsstaterna själva åta sig att täcka bankens avgifter från andra källor.

Det måste hållas i minnet att endast bankens nettokostnader för förvaltningen av investeringsanslaget kommer att täckas. Det vill säga att avgifterna som betalats av medlemsstaterna kommer att motsvara de verkliga kostnaderna, som kan bli lägre än den årliga siffran på 2 %. Investeringsanslagets årliga verksamhetsplan kommer att innehålla ett särskilt avsnitt om bemanning, inklusive föreslagna ökningar av antalet anställda och beräknade kostnader. Årsrapporten för investeringsanslaget kommer att innehålla ett avsnitt om kostnaderna för förvaltningen av investeringsanslaget och deras fördelning. Om verkliga kostnader är lägre än som ursprungligen beräknats, kommer avsättningar att göras för att utnyttja resterande medel, antingen från ett år till påföljande år eller i slutet av det första finansprotokollets löptid. De kan antingen krediteras till investeringsanslaget för ändamål, som ännu inte är fastställda, eller återbetalas till medlemsstaterna.

Giltighetstid

Rättslig grund för detta rådsbeslut är det interna avtalet för 9:e EUF. Om rådsbeslutet antas, kan det därför endast träda i kraft när det interna avtalet träder i kraft. I artikel 9 i det föreslagna beslutet anges det dessutom att beslutet skall gälla under samma period som det interna avtalet.

Slutsats

Mot denna bakgrund föreslår kommissionen att rådet antar det bifogade beslutet.

Förslag till RÅDETS BESLUT om täckande av EIB:s kostnader för förvaltningen av investeringsanslaget till Cotonou-avtalet

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR FATTAT DETTA BESLUT

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,

med beaktande av partnerskapsavtalet mellan medlemmarna i gruppen av stater i Afrika, Västindien och Stillahavsområdet, å ena sidan, och Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater, å andra sidan, undertecknat i Cotonou den 23 juni 2000 [1],

[1] EGT L 317, 15.12.2000, s. 3.

med beaktande av det interna avtalet av den 12 september 2000 mellan företrädarna för medlemsstaternas regeringar, församlade i rådet, om finansiering och förvaltning av gemenskapens bistånd inom ramen för finansprotokollet till partnerskapsavtalet mellan staterna i Afrika, Västindien och Stillahavsområdet, å ena sidan, och Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater, å andra sidan, undertecknat i Cotonou (Benin) den 23 juni 2000, och om tilldelning av ekonomiskt stöd till de utomeuropeiska länder och territorier på vilka den fjärde delen av EG-fördraget är tillämplig [2], särskilt artikel 8.2 i detta,

[2] EGT L 317, 15.12.2000, s. 355.

med beaktande av kommissionens förslag som har utarbetats tillsammans med banken, och

av följande skäl:

(1) Det finns ingen bestämmelse i Cotonouavtalet om täckandet av de kostnader som Europeiska investeringsbanken (nedan kallad "banken") kommer att ha för förvaltningen av investeringsanslaget.

(2) Banken skall använda samtliga inkomster från de standardvärderingsavgifter, som debiteras investeringsanslagets kunder, för täckandet av dess normala kostnader, med undantag för enstaka avgifter som har erhållits för att täcka bankens extraordinära kostnader.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Avsättningen för avgifterna som banken tar ut för förvaltningen av investeringsanslaget och räntesubventionerna samt medel avsatta för de utomeuropeiska länderna och territorierna (nedan kallade "ULT") skall maximalt uppgå till 220 miljoner euro. Avgifterna är avsedda att till fullo täcka kostnaden för förvaltningen av investeringsanslaget, inklusive de belopp som har anslagits för att finansiera räntesubventioner för åtgärder i AVS-staterna och ULT, under femårsperioden för det första finansprotokollet till Cotonou-avtalet.

Artikel 2

I den utsträckning som bankens uppgifter enligt definitionen i bilaga II till Cotonou-avtalet och de operativa riktlinjerna för investeringsanslaget inte ändras, skall den maximala avgift som anges i artikel 1 utgöra ett tak.

Artikel 3

Banken skall senast den första september varje år presentera till kommittén för investeringsanslaget sina kostnadsberäkningar för det påföljande året och motsvarande avgiftsnivå som krävs. Dessa uppgifter skall inkluderas i investeringsanslagets verksamhetsplan, som godkänns av kommittén för investeringsanslaget. Framläggandet av kostnaderna för det första året är beroende av när Cotonouavtalet träder i kraft.

Artikel 4

Banken skall varje år presentera de verkliga kostnader, som har uppkommit under det föregående året, i investeringsanslagets årsrapport, som skall godkännas av kommittén för investeringsanslaget samt det totala beloppet för värderingsavgifter som har betalats av investeringsanslagets kunder under samma år. Utkastet till årsrapport som innehåller dessa belopp skall överlämnas till kommittén för investeringsanslaget senast den 28 februari och den slutliga årsrapporten skall avges senast den 30 juni.

Artikel 5

Skulle de kostnader som banken har haft under ett givet år vara mindre eller större än de som presenterats i motsvarande verksamhetsplan, skall banken begära att kommittén för investeringsanslaget beslutar om de åtgärder som behöver vidtas.

Artikel 6

Avsättningarna för avgifterna som anges i artikel 1 skall täckas av återflödena till medlemsstaterna för betalningar av räntor och amorteringar för riskkapitaltransaktioner och särskilda lån genomförda inom ramen för på varandra följande Lomékonventioner. Beloppet som varje medlemsstat är skyldig kommer att fastställas baserat på den relativa andelen av dess bidrag till 9:e EUF. Vad beträffar medlemsstater som ännu inte är mottagare av tillräckliga återflöden, kommer banken att debitera deras konton och ta ut en årlig ränta som är lika med den rådande räntesatsen EONIA minus tolv och en halv räntepunkter.

Artikel 7

Rådet skall på förslag från kommissionen, som utarbetats tillsammans med banken, besluta om sättet att finansiera bankens avgifter enligt artikel 1, om återflödena från betalningar av räntor och amorteringar skulle vara otillräckliga för detta ändamål.

Artikel 8

Medlemsstaterna skall bemyndiga banken att dra avgifterna direkt från deras konton hos banken, till vilka återflödena som anges i artikel 6 krediteras. Avgifterna skall dras av den första arbetsdagen i varje kvartal och skall ersättas till en årlig ränta som är lika med den rådande räntesatsen EONIA minus tolv och en halv räntepunkter.

Artikel 9

Detta beslut träder i kraft samma dag som det antas. Det skall gälla under samma period som det interna avtalet.

Detta beslut riktar sig till medlemsstaterna.

Utfärdat i Bryssel den

På rådets vägnar

Ordförande