Bryssel den 29.9.2004

KOM(2004) 626 slutlig

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET

om instrumenten för bistånd till tredjeländer inom ramen för den kommande budgetplanen för perioden 2007–2013

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET

om instrumenten för bistånd till tredjeländer inom ramen för den kommande budgetplanen för perioden 2007–2013

Kommissionens meddelanden av den 10 februari 2004 (Bygga en gemensam framtid [KOM(2004) 101]) och av den 14 juli 2004 (Budgetplan för perioden 2007–2013 [KOM(2004) 487]) bildar ramen för en ny, förenklad politisk och administrativ struktur för genomförandet av gemenskapens bistånds- och samarbetsprogram. I stället för den befintliga[1] uppsättning instrument med inriktning på geografisk belägenhet eller sakinnehåll som under årens lopp vuxit fram efter hand som behov uppstått föreslås sex instrument, varav tre har utformats för genomförande av politiken på ett visst område och tre för att tillgodose särskilda behov.

Av dessa sex instrument är fyra nya. I de två som redan finns krävs inga ändringar. Detta meddelande gäller således de fyra nya instrument som behövs för att verkställa den nya ramen och strukturen, nämligen

1) ett instrument för stöd inför anslutningen,

2) ett europeiskt grannskaps- och partnerskapsinstrument,

3) ett instrument för utvecklingssamarbete och ekonomiskt samarbete,

4) ett stabilitetsinstrument.

***

Genom utvidgningen har EU fått ett ännu större ansvar när det gäller yttre åtgärder. Detta ansvar omsätts i tre centrala målsättningar: att skapa stabilitet, säkerhet och välstånd i EU:s grannskap (”EU och grannskapspolitiken”), att aktivt arbeta för en hållbar utveckling på internationell nivå (”EU som partner för hållbar utveckling”) och att främja ett globalt politiskt styre och garantera strategisk och civil säkerhet (”EU som global partner”) [2] .

För att kommissionen skall kunna påta sig detta ansvar fastställs i meddelandet ”Bygga en gemensam framtid – Politiska utmaningar och budgetmedel i ett utvidgat EU 2007–2013”, som antogs den 10 februari 2004, det ambitiösa målet att ge EU en starkare röst och effektivare redskap . Föreliggande meddelande utgör ännu ett steg i den riktningen. I stället för att upprepa vad som redan sagts tidigare ger kommissionen i detta meddelande exempel på det mervärde som EU:s insatser tillför, närmare uppgifter om hur kommissionen kommer att gå till väga för att nå de politiska målsättningarna samt förslag rörande de instrument som krävs till stöd för detta.

EU med 25 – och snart 27 – medlemmar har över 450 miljoner invånare, står för en fjärdedel av världsproduktionen, är den största biståndsgivaren i världen och är den viktigaste handelspartnern för över 100 länder. I och med detta skulle EU kunna utöva ett avsevärt inflytande över de politiska och ekonomiska avgöranden som påverkar välståndet och stabiliteten i Europa och i hela världen, och därmed också européernas välfärd och säkerhet.

Denna potential är emellertid delvis outnyttjad. Det finns en klyfta mellan EU:s ekonomiska vikt och dess politiska inflytande.

Kostnaden för ett Europa som inte utnyttjar sin potential på området yttre förbindelser är reell, såväl politiskt som ekonomiskt. Omvärlden prövar ständigt och på ett dramatiskt sätt vår förmåga att agera och reagera mer samstämmigt. Vi behöver inte gå ända till Irak- och Argentinakriserna, utan det finns många mer vardagliga exempel på detta.

Under de kommande åren 2007–2013 måste EU därför anamma ett långsiktigt perspektiv och bestämma kursen i stället för att bara reagera på olika händelser. Om EU vill få ett större inflytande internationellt måste vi börja tala med en stämma och sträva efter en gemensam politik. EU bör stärka sin förmåga att genom sina multilaterala och bilaterala strategier göra det globala styret effektivare och främja hållbar utveckling och politisk stabilitet. EU måste förbättra sin förmåga att utforma en bärkraftig yttre politik genom att överbrygga den uppdelning i pelare som undergräver samstämmigheten i dess åtgärder. EU måste också se till att denna politik, när den väl antagits, backas upp av de samlade resurser som gemenskapens och medlemsstaternas instrument har att erbjuda, dock med iakttagande av respektive beslutsförfaranden.

EU-medborgarna har en stark önskan att lyfta fram Europa på den internationella scenen, även på områden där gemenskapens politik inte för närvarande har någon framskjuten ställning. Enligt opinionsundersökningar anser en stor majoritet av medborgarna att yttre åtgärder bättre kan vidtas på europeisk nivå än på nationell nivå. Två tredjedelar av EU-medborgarna är för en gemensam utrikespolitik och tre fjärdedelar för en gemensam försvarspolitik. De förväntar sig att EU i högre grad skall främja deras gemensamma intressen och värderingar på det internationella planet och staka ut kursen i multilaterala förhandlingar och säkra ett inflytande när det gäller den fortsatta globaliseringen. EU:s erfarenheter av integration gör det naturligt att arbeta för uppbyggnaden av en multilateral institutionell ram och för utarbetandet av multilaterala regler snarare än för unilateralism. Med tanke på verkningarna för omvärlden av unionens inre politik måste EU öka samstämmigheten i sina interna val. Dessutom måste EU förbättra dialogen med det civila samhället så att man fortsätter att ha samtliga inblandades intressen för ögonen.

I dagens öppna och instabila värld är medborgarna också i allt högre grad utsatta för risker såsom konflikter, naturkatastrofer och pandemier. EU, som saknar inre gränser, är sårbart när det gäller följderna av sådana risker och hot och måste vidta lämpliga yttre åtgärder och på ett effektivt sätt understödja internationella insatser, till förmån inte bara för civilbefolkningarnas fysiska säkerhet och utvecklingsmöjligheter utan också för säkerheten och stabiliteten på ett övergripande plan. Nedan beskrivs mera ingående hur en samstämmig europeisk hållning när det gäller yttre förbindelser kommer att öka EU:s inflytande långt mer än vad medlemsstaterna skulle kunna åstadkomma på egen hand eller ens i samarbete.

DE RELATIVA FÖRDELARNA MED UTGIFTER PÅ EU-NIVÅ

Det uppenbara mervärde som EU tillför är av grundläggande betydelse när det gäller att uppnå de ovan beskrivna strategiska målen. Detta mervärde kan ytterligare höjas.

Till en början begränsade gemenskapen sina insatser till program som uteslutande gällde utvecklingsfrågor, men den har sedan dess utvecklat övergripande partnerskaps- och samarbetsavtal med de flesta av världens länder och kan numera hantera komplicerade situationer. Gemenskapen har sålunda utvecklat ambitiösa program omfattande många olika områden som gör det möjligt att bemöta alla de vitt skilda utmaningar som tredjeländer ställs inför, från institutionell uppbyggnad till utveckling av en effektiv privat sektor. Utgiftsprogram är inte och kan inte vara allomfattande. De består av en lämplig policymix som fastställs för varje enskilt partnerland. Av de anledningar som beskrivs närmare nedan har varje euro som används på EU-nivå en större hävstångseffekt och därmed större verkan än samma summa använd på nationell nivå.

- Effektiviteten hos EU:s yttre åtgärder: Att agera på rätt nivå

EU:s insatser kan för det första motiveras helt enkelt med att de utgör det mest effektiva och ibland t.o.m. det enda effektiva sättet att nå våra mål. Mervärdet beror på att gemenskapen helt enkelt är den rätta nivån för åtgärder. Den europeiska integrationen innebär i sig att de fördelar som en medlemsstat får genom sina yttre åtgärder också kommer de andra medlemsstaterna till godo. Det är emellertid svårt att införliva dessa ”europeiska” faktorer i beslut som fattas nationellt, vilka följaktligen kanske inte lever upp till förväntningarna. Detta talar entydigt för ingripanden på gemenskapsnivå.

Utvidgningen är ett tydligt exempel på fall där åtgärder på gemenskapsnivå är det enda alternativet. Insatserna inriktas på att hjälpa kandidatländerna att uppfylla anslutningskriterierna och förbereda förvaltningen av EU-medel. Det finns ett klart behov av åtgärder på EU-nivå, även om medlemsstaterna också bidrar till processen med sin erfarenhet (t.ex. genom partnersamverkan). På motsvarande sätt kan målen för grannskapspolitiken endast uppnås genom åtgärder på EU-nivå. Säkerhetspolitik och migrationsfrågor är ytterligare exempel på områden där åtgärderna får optimal effekt om de vidtas på EU-nivå. Detsamma gäller standardisering och utarbetande av tekniska föreskrifter samt spridning utanför unionen av EU:s inre politik (på områden som biologisk mångfald, växthuseffekten, företagsstyrning osv.).

Mervärdet av utgifter på gemenskapsnivå beror också på att endast gemenskapen samtidigt förfogar över samtliga redskap som står till buds för åtgärder som avser tredjeländer. Gemenskapen kan därför sörja för samstämmighet och synergi mellan de viktigaste redskapen på området yttre förbindelser: politisk dialog, handel, bistånd, ekonomiskt samarbete samt spridning utanför unionen av unionens inre politik. Medlemsstaternas bilaterala förbindelser (t.ex. på det politiska området) med ett visst tredjeland eller en viss region kan mycket väl vara både äldre och närmare. Det är dock endast på EU-nivå som hela uppsättningen av redskap finns att tillgå. Av den anledningen har utgifter på gemenskapsnivå, i kombination med andra tillgängliga redskap, en större hävstångseffekt än utgifter på nationell eller t.o.m. multilateral nivå, vars effekt begränsas av att det inte går att till fullo utnyttja komplementariteten mellan dem och politiken på andra områden.

Exempel: Den relativa fördelen av en EU-strategi framgår tydligt på västra Balkan, där EU stödde krishanteringen och nu främjar stabiliseringen i regionen (genom en blandning av bl.a. politisk dialog, en skräddarsydd handelsordning, omfattande finansieringsprogram som innefattar samarbete inom rättsliga och inrikes frågor, åtgärder för demokratisk stabilisering, ekonomisk reform) i en omfattning som knappast hade kunnat uppnås genom enskilda medlemsstaters åtgärder sammantagna.

- Verkningsgraden hos EU:s yttre åtgärder: Att slå samman resurser

Mervärdet av EU:s insatser står i ett direkt samband med det inflytande och den synlighet som följer av gemenskapens ekonomiska tyngd, den kritiska finansiella massan och de avsevärda stordriftsfördelar som denna kan generera.

Exempel: När det gäller tillgången till vatten har gemenskapen kunnat anskaffa en kritisk massa av finansiering som kan ge resultat på global nivå (som en följd av toppmötet om hållbar utveckling kommer EU att anslå en miljard euro genom initiativet ”Vatten för liv”). Även om medlemsstaterna var och en för sig mycket väl kan besitta lika avancerad expertis som kommissionen på detta område, gör de stora stödvolymer och den breda sakkunskap som EU kan mobilisera samtidigt att varje euro som används på denna nivå ger en mycket större utdelning.

- Katalysatoreffekten hos EU:s åtgärder: Att samordna sakkunskap

Gemenskapen har ett samarbete med nästan alla länder i hela världen. Detta gör det möjligt för medlemsstaterna att effektivt – om än indirekt – bidra till åtgärder i alla utvecklingsländer och övergångsekonomier. Genom sin erfarenhet av regional integration har gemenskapen en klar fördel när det gäller att samarbeta med andra regionala enheter och främja processer på regional nivå. Detta är till exempel fallet med regionala enheter i Afrika och Mercosur.

Det mervärde som EU tillför härrör också från dess arbetsmetoder och från den ökade samordning och samstämmighet som EU står för , vilket gör att EU genom sina åtgärder fungerar som katalysator för åtgärder från enskilda medlemsstaters sida.

Exempel : Gemenskapens humanitära bistånd har tillfört ett mervärde på detta område i synnerhet genom det samförstånd man uppnått i fråga om komplementaritet och samordning, vilket har lett till en effektiv arbetsfördelning mellan medlemsstaternas bilaterala bistånd och gemenskapens bistånd. EU står för 50 % av det totala humanitära bistånd som årligen lämnas i världen, ECHO svarar ensamt för 25 %. Detta ger EU möjligheter att gentemot övriga stora givare (t.ex. Förenta staterna) och organisationer (t.ex. FN) påverka de internationella humanitära insatserna.

Att åtgärder på EU-nivå ger ett mervärde beror även på de metoder som används (särskilt obundet bistånd och sektors- och budgetstöd), vilka främjar landets ägande av den egna utvecklingsprocessen, gör de nationella budgetsystemen effektivare, gör det möjligt att inom ramen för de nationella planeringssystemen uppnå en optimal jämvikt mellan löpande kostnader och kapitalkostnader, säkrar samordning mellan givare i överensstämmelse med nationella prioriteringar och tidsplaner samt bibringar regeringarna ett mera resultatorienterat tillvägagångssätt. Kommissionen har också varit först med att införa ett verkligt resultatorienterat tillvägagångssätt när det gäller utveckling genom att direkt koppla biståndsvolymen till hur väl det berörda landet uppfyller de nationella målen för fattigdomsbekämpning.

- Mervärdet kan höjas ytterligare

Man bör inse att det potentiella mervärdet av åtgärder på EU-nivå i jämförelse med vad medlemsstaterna kan åstadkomma separat eller i samarbete inte till fullo har exploaterats. Större samstämmighet när det gäller EU:s yttre förbindelser kan öka EU:s inflytande, om man omsätter det arbete som nu läggs ned på interna diskussioner i handling utåt.

Reformen av den strategiska planeringen, inrättandet av EuropeAid och delegeringen av projektförvaltningen har redan möjliggjort en bättre inriktning av programmen på lokala behov, bättre samordning med andra givare och snabbare genomförande av programmen (genomförandetiden har minskat med i genomsnitt ett år). EU:s åtgärder har också koncentrerats till de områden där mervärdet är störst: handel och utveckling, regional integration, makroekonomiskt stöd, infrastruktur, gott styre och ”svåra partnerskap”. Det finns dock hittills outnyttjade reserver av mervärde. Dessa ligger i bättre insatser för krishantering (när det traditionella biståndet är blockerat), större samstämmighet i EU:s yttre åtgärder på olika områden och ökad komplementaritet mellan EU:s och medlemsstaternas yttre politik.

Det blir allt mer uppenbart att det måste finnas konvergens mellan målen för EU:s inre politik, t.ex. hållbar utveckling och säkerhet, och de politiska målen inom ramen för EU:s yttre förbindelser, t.ex. hållbar utveckling och främjande av mänskliga rättigheter och demokrati.

BEHOVET AV ÖKAD EFFEKTIVITET: EN FULLSTÄNDIG ÖVERSYN AV INSTRUMENTEN PÅ OMRÅDET YTTRE FÖRBINDELSER

Såsom anges ovan går föreliggande förslag ut på att kraftigt förenkla de befintliga RELEX-instrumenten på området yttre förbindelser. I dag kanaliseras gemenskapens bistånd och utvecklingssamarbete genom en rad olika regionala instrument, såsom Cards, Tacis, och Meda, och genom de ordningar som i Cotonouavtalet fastställs för Europeiska utvecklingsfonden (EUF). Härtill kommer en lång rad tematiska instrument (t.ex. Europeiska initiativet för demokrati och mänskliga rättigheter).

Som ett exempel på hur komplicerat detta system är kan nämnas att samarbete med och bistånd till södra Medelhavsområdet och Mellanösternregionen i dag regleras genom elva olika förordningar. En liknande situation gäller för den region som omfattas av Tacis och för regionerna i Asien och Latinamerika. Stödet inför anslutningen har hittills tillhandahållits genom tre skilda instrument som regleras genom varsin rådsförordning och en samordningsförordning.

Alla dessa förordningar uppvisar stora olikheter när det gäller kommittéförfaranden och programplanering. Det har blivit allt svårare att på ett effektivt och samordnat sätt förvalta gemenskapens program på grundval av en så splittrad och komplicerad uppsättning instrument.

- Policystyrda instrument

I enlighet med meddelandena av den 10 februari och den 14 juli 2004 föreslår kommissionen därför en kraftig förenkling av instrumenten, eftersom det är nödvändigt att öka samstämmigheten och enhetligheten i de yttre åtgärderna och att åstadkomma ett bättre resultat, både kvalitativt och kvantitativt, med befintliga resurser. Denna förenkling bör ske enligt följande principer

- Övergripande samstämmighet i politiken: Den bästa policymixen och avvägningen mellan kortsiktiga lösningar och långsiktiga strategier kommer att säkerställas genom landstrategidokument, regionala strategidokument, anslutningsstrategier och tematiska strategier. Genom regelbundna översyner och en lämplig blandning av de nya föreslagna instrumenten kommer ett tillräckligt samstämmigt tillvägagångssätt att säkerställas.

- Förenklade strukturer och förfaranden [3] : Budgetposter och förfaranden (finansieringsinstrument och de rättsliga grunderna för dessa) kommer att rationaliseras så att de blir effektivare, särskilt när det gäller katastrofhjälp och krishantering, och bättre anpassade till nya initiativ såsom den globala fonden för bekämpning av hiv/aids, malaria och tuberkulos och initiativet för kraftigt skuldtyngda fattiga länder.

- Resultatorienterad resursfördelning : Det råder allmän enighet om att resurser bör fördelas i förhållande till förväntade och konstaterade resultat. Inom ramen för land- och regionstrategiprocessen, uppbackad av förbättrad analytisk kapacitet, bör det faktiska utfallet ställas mot de ursprungligen fastställda målen.

- Bättre dialog och samordning med andra givare och institutioner . Det gäller i första hand övriga EU-institutioner, men även medlemsstaternas institutioner och Bretton Woods- institutionerna.

- Bättre dialog med tredjeland . Alla länder kommer att omfattas av de nya och förenklade målinriktade instrumenten, vilket kommer att göra dessa mer förståeliga och enklare att tolka.

För att det EU-bistånd som förvaltas av kommissionen skall bli ännu effektivare kommer större hänsyn att tas till behov och resultatkriterier i samband med de nya instrumenten och de ekonomiska anslagen inom ramen för dessa. Integreringen av det tidigare EUF-stödet i budgeten kommer att underlätta ett fruktbart samspel där de bästa metoderna från båda de gamla systemen tas till vara. Kommissionen kommer dessutom att sträva efter att den nya ramen för programplanering och genomförande av stöd underlättar det praktiska genomförandet.

- Övergång till endast sex instrument, varav fyra är nya

Den ram som beskrivs i detta meddelande minskar drastiskt den komplexitet och de inkonsekvenser som hittills varit förhärskande. I meddelandet föreslås tre nya huvudinstrument för de tre övergripande politikområdena på området yttre förbindelser, nämligen föranslutningspolitiken, unionens politik gentemot grannländerna och unionens politik till stöd för ekonomiskt samarbete och utvecklingssamarbete med andra länder. Dessa tre huvudinstrument kompletteras med tre särskilda instrument (varav ett är nytt) som skall användas för att tillgodose särskilda behov och i synnerhet för att reagera på krissituationer.

De tre centrala politikområdena och deras instrument är följande:

Föranslutningspolitiken

Denna politik avser kandidatländerna (Turkiet och Kroatien) och de potentiella kandidatländerna (på västra Balkan) och bedrivs inom ramen för anslutningsprocessen och processen inför anslutningen, dvs. genom strategidokument, återkommande rapporter, europeiska partnerskap, anslutningspartnerskap och förhandlingar.

Instrumentet för stöd inför anslutningen kommer att ersätta de nu gällande instrumenten (bl.a. Phare, ISPA, Sapard, Cards) och omfatta institutionell uppbyggnad, regionalt och gränsöverskridande samarbete, regional utveckling, landsbygdsutveckling och utveckling av mänskliga resurser. Det kommer att fylla behovet av ett flexibelt tillvägagångssätt för att nya prioriteringar snabbt skall kunna tillgodoses.

Instrumentets mottagarländer kommer att delas in i två kategorier beroende på om de är kandidatländer eller potentiella kandidatländer (erkända av rådet). Potentiella kandidatländer kommer även i fortsättningen att få stöd enligt de principer som för närvarande fastställs i Cardsförordningen, dvs. för institutionell uppbyggnad och demokratisering, ekonomisk och social utveckling, regionalt och gränsöverskridande samarbete och viss anpassning till gemenskapens regelverk, i synnerhet när detta ligger i både EU:s och det mottagande landets intresse. Kandidatländer kommer att få samma stöd och dessutom stöd som syftar till att

- hjälpa dem att uppfylla de politiska och ekonomiska kriterier och kriterier avseende gemenskapens regelverk som krävs för ett medlemskap (anslutningskriterierna) och bygga upp den offentliga förvaltningens och rättsväsendets förmåga att genomföra regelverket,

- hjälpa dem att förbereda sig för tillämpningen av EU:s struktur-, sammanhållnings- och landsbygdsutvecklingsfonder (EU-fonderna) efter anslutningen, både genom förberedande av de nödvändiga strukturerna och systemen och genom finansiering av projekt.

Inom ramen för dessa övergripande mål läggs, på grund av Balkanländernas historia och särskilda omständigheter, större tonvikt på stabilisering, regionalt samarbete, förtroendeskapande åtgärder och ekonomisk utveckling.

EIB-gruppen kommer till fullo att stödja dessa mål, bl.a. genom samfinansiering av regionala program och andra former av samfinansiering eller särskilda uppdrag.

Europeiska grannskaps- och partnerskapsinstrumentet

Detta instrument avser de länder som omfattas av den europeiska grannskapspolitiken, dvs. länderna i södra och östra Medelhavsområdet (Medaländerna), de västra nya oberoende staterna i f.d. Sovjetunionen och länderna i södra Kaukasus. Genom detta instrument kommer också det strategiska partnerskapet med Ryssland att stödjas.

De två viktigaste målen för det europeiska grannskaps- och partnerskapsinstrumentet är att

- främja en gradvis ekonomisk integration och ett fördjupat politiskt samarbete mellan EU och partnerländerna,

- ta vara på de möjligheter och bemöta de utmaningar som följer av den geografiska närheten mellan EU och dess grannländer.

Det europeiska grannskaps- och partnerskapsinstrumentet kommer att bidra till ett utvidgat politiskt, ekonomiskt, kulturellt och säkerhetsmässigt samarbete mellan EU och dess grannländer. Det är ett övergripande instrument och kommer att ersätta Meda, Tacis och andra befintliga instruments såsom Europeiska initiativet för demokrati och mänskliga rättigheter (EIDHR). Det kommer att vara ett “policystyrt” instrument som skall tillämpas inom ramen för de befintliga avtalen mellan gemenskapen och grannländer. Det kommer särskilt att vara inriktat på att understödja genomförandet av handlingsplanerna för den europeiska grannskapspolitiken. Instrumentets räckvidd kommer att sträcka sig utöver exempelvis hållbar utveckling och fattigdomsbekämpning och kommer bland annat att omfatta ett betydande stöd till åtgärder som är inriktade på ett gradvis utökat deltagande i EU:s inre marknad. Tillnärmning av lagstiftning och överensstämmelse mellan föreskrifter samt institutionell uppbyggnad kommer att understödjas genom mekanismer såsom erfarenhetsutbyte, långsiktig partnersamverkan med medlemsstater eller deltagande i gemenskapens program och organ.

Ett särskilt och innovativt drag är inslaget av gränsöverskridande samarbete. Genom det europeiska grannskaps- och partnerskapsinstrumentet kommer man att finansiera ”gemensamma program” med deltagande av regioner i de medlemsstater och partnerländer som har gemensam gräns. Detta instrument kommer att leda till en radikal förenkling av förfarandena och till betydande effektivitetsvinster. Man kommer att använda en metod som bygger på strukturfondsprinciperna, dvs. flerårig programplanering, partnerskap och samfinansiering. Det gränsöverskridande samarbetet vid EU:s yttre gränser kommer att bedrivas enligt en gemensam metod genom antingen instrumentet för stöd inför anslutningen eller det europeiska grannskaps- och partnerskapsinstrumentet, beroende på vilket grannland det är frågan om. Den del av grannskaps- och partnerskapsinstrumentet och instrumentet för stöd inför anslutningen som gäller gränsöverskridande samarbete vid EU:s yttre gränser kommer att samfinansieras av Europeiska regionala utvecklingsfonden (ERUF).

EIB kommer inom sitt behörighetsområde att stärka sitt stöd för att befrämja de ovannämnda målen, särskilt genom nästa generation av sina s.k. externa mandat, och sörja för en optimal kombination av egna medel och budgetmedel från en stor uppsättning finansieringsinstrument.

Politiken för utvecklingssamarbete och ekonomiskt samarbete med andra länder

Denna politik omfattar i synnerhet de länder, territorier och regioner som inte kan komma i fråga för stöd inom ramen för antingen instrumentet för stöd inför anslutningen eller det europeiska grannskaps- och partnerskapsinstrumentet. Syftet med gemenskapens politik för utvecklingssamarbete och ekonomiskt samarbete är att stödja utvecklingssamarbete, ekonomiskt samarbete, finansiellt samarbete, vetenskapligt och tekniskt samarbete och alla andra former av samarbete med partnerländerna och –regionerna och därigenom hjälpa utvecklingsländer att uppnå utvecklingsmålen i FN:s millenniedeklaration och på så sätt minska fattigdomen. Detta samarbete genomförs inom ramen för principerna och målen för EU:s yttre åtgärder och i överensstämmelse med artiklarna 179 och 181a i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen.

Instrumentet för utvecklingssamarbete och ekonomiskt samarbete kommer att vara det huvudsakliga redskapet för att understödja utvecklingsländernas ansträngningar att nå utvecklingsmålen. Instrumentet är övergripande och kommer att omfatta samarbete med både partnerländer och partnerregioner och dessutom alla horisontella eller tematiska initiativ till förmån för partnerländerna som är lämpliga för uppnåendet av målen i artiklarna 177–181a i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen och som ligger i linje med gemenskapens internationella åtaganden. Det kommer att omfatta efterföljaren till nionde europeiska utvecklingsfonden (EUF) . Integreringen av EUF-stödet i budgeten kommer att underlätta ett fruktbart samspel där de bästa metoderna från båda de gamla systemen tas till vara.

Dessa tre huvudinstrument är policystyrda och har följaktligen sin särskilda geografiska innebörd och täckning. De kompletteras med följande tre instrument/program som är avsedda för insatser i särskilda krissituationer:

Stabilitetsinstrumentet

Detta är ett nytt instrument som är avsett att möjliggöra en lämplig reaktion på instabilitet och kriser och på långsiktiga utmaningar med en stabilitets- eller säkerhetsdimension. Det kommer att komplettera instrumentet för stöd inför anslutningen, det europeiska grannskaps- och partnerskapsinstrumentet och instrumentet för utvecklingssamarbete och ekonomiskt samarbete. Genom stabilitetsinstrumentet kommer stöd att lämnas för upprättande av de förhållanden som är nödvändiga för att de åtgärder som vidtas genom de tre nyssnämnda instrumenten skall kunna genomföras.

Stabilitetsinstrumentet kommer att ge gemenskapen möjlighet att göra i synnerhet följande:

- Tillhandahålla en effektiv, omedelbar och integrerad reaktion på kriser och instabilitet i tredjeländer, inom ramen för ett enda instrument, fram till dess att det normala samarbetet inom ramen för något av de allmänna instrumenten för samarbete och bistånd kan återupptas. Detta instrument bygger på det mervärde som skapats genom mekanismen för akuta ingripanden och på de bestämmelser om krissituationer som redan finns för en rad befintliga finansieringsinstrument på området yttre förbindelser.

- Hantera globala och regionala gränsöverskridande frågor som uppkommer i tredjeländer och har en säkerhets- eller stabilitetsdimension, däribland frågor om kärnsäkerhet och icke-spridning, bekämpning av olika slag av olaglig handel, organiserad brottslighet och terrorism samt oförutsedda hot mot folkhälsan.

- Reagera snabbt på oförutsedda och brådskande politiska utmaningar som unionen ställs inför genom att vidta åtgärder som inte förutsetts inom ramen för de tre policystyrda instrumenten, till dess att dessa åtgärder på ett lämpligt sätt kan integreras i policyramen för dessa instrument.

Stabilitetsinstrumentet faller helt och hållet under första pelaren. Det är dock utformat med beaktande av behovet av effektiv operativ samordning mellan gemenskapsåtgärder och åtgärder som antas inom ramen för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken.

Instrumentet för humanitärt bistånd och instrumentet för makroekonomiskt bistånd

Dessa två instrument kommer att kvarstå i oförändrad form, förutom att allt livsmedelsbistånd av humanitär karaktär kommer att ingå i det humanitära biståndet i stället för att som nu omfattas av en separat förordning. Det anses att det humanitära biståndet redan är tillräckligt väl definierat i fråga om räckvidd och mål och att det fungerar väl när det gäller genomförande och effektivitet. Det makroekonomiska biståndet har sedan det infördes 1990 visat sig vara ett effektivt instrument för ekonomisk stabilisering och en pådrivande kraft för strukturreformer i mottagarländerna, varför inga ändringar är nödvändiga.

- De yttre aspekterna av unionens inre politik

Såsom redan konstaterats ovan tillförs åtgärder på EU-nivå ett avsevärt mervärde av att unionens inre politik sprids utanför unionen. För att unionens inre politik skall kunna spridas på ett effektivt sätt är det av avgörande betydelse att behovet av en samstämmig politik och synliggörande av de berörda interna politikområdena (särskilt utbildning, miljö, invandring och asyl, tullar och skatter samt nätverk) kan förenas med behovet av övergripande samstämmighet i de yttre förbindelserna (såsom de fastställs i land- och regionstrategidokumenten och i ramdokumenten för föranslutningspolitiken).

Med detta överordnade behov i åtanke kommer de tre allmänna, policystyrda instrument som beskrivs ovan att täcka alla politikområden , antingen som en tematisk insats eller som en del av den policymix som fastställts för ett bestämt tredjeland eller en bestämd region i och med utarbetandet och antagandet av lands- eller regionstrategidokument och -program eller av europeiska partnerskap eller anslutningspartnerskap. Allmänt sett behövs det därför inte några separata instrument eller förordningar för att hantera de yttre aspekterna av den inre politiken.

De bifogade utkasten till förordningar tillgodoser detta krav.

Lämpliga och uttömmande bestämmelser kommer således att införas i relevanta instrument och förordningar för att säkerställa att de yttre aspekterna av den inre politiken täcks ordentligt. Detta gör att åtgärder till stöd för politikområden såsom miljö, utbildning, transporter, tullar och skatter kan omfattas av de fyra nya instrumenten. Ibland bör medlen till ett visst politiskt mål inte programplaneras geografiskt eftersom de skall användas till multilaterala mål, t.ex. att göra det möjligt för EU att främja sina miljömål i ett multilateralt sammanhang oavsett de enskilda mottagarnas prioriteringar.

Kommissionen kommer att inleda en dialog med rådet och parlamentet om hur den har för avsikt att se till att målen för politiken på dessa områden och för de nya instrumenten blir samstämmiga och överensstämmer med den övergripande inriktningen av och målen för unionens politik och att överlappningarna och klyftorna mellan tematiska och geografiska instrument blir så små som möjligt. Såsom förklarats i de tidigare meddelandena måste politiken styra instrumenten så att en övergripande samstämmighet kan uppnås.

Dessutom kommer den nya ramen att möjliggöra effektivare finansieringsförfaranden genom att den medger större flexibilitet och förutsägbarhet och på så sätt minskar väntetiden mellan politiska beslut och deras genomförande.

Rådet och parlamentet uppmanas att anta de föreslagna förordningarna om det europeiska grannskaps- och partnerskapsinstrumentet och instrumentet för utvecklingssamarbete och ekonomiskt samarbete, vilka beskrivs i avsnitten 2 och 3 i det följande.

Rådet uppmanas att efter samråd med Europaparlamentet anta instrumentet för stöd inför anslutningen och stabilitetsinstrumentet, vilka beskrivs i avsnitten 1 och 4 i det följande.

[1] I fråga om sådana förslag till rättsakter avseende de befintliga systemen som är under behandling kommer behandlingen att fortsätta endast om förslaget absolut måste antas för att budgetanslagen inom ramen för den gällande budgetplanen skall kunna genomföras. Kommissionen kommer så småningom att dra tillbaka de förslag som inte är absolut nödvändiga.

[2] Dessa målsättningar beskrivs närmare i meddelandet av den 10 februari 2004.

[3] För närvarande finns det 91 budgetposter för de olika politikområdena inom ”RELEX-familjen”. Budgetposter inom andra politikområden som omfattas av nuvarande budgetrubrik 4 är inte medräknade.