Översyn av handelspolitiken —

En öppen, hållbar och bestämd handelspolitik

1.Europeisk handelspolitik i tider av ekonomisk omvandling och geopolitisk instabilitet: Förberedelser för 2030 års värld

Handel är ett av EU:s mest kraftfulla verktyg. Den står i centrum för Europas ekonomiska välstånd och konkurrenskraft och bär upp en dynamisk inre marknad och bestämda yttre åtgärder. Som ett resultat av handelssystemets öppenhet är EU världens största handelspartner för varor och tjänster inom jordbruk och tillverkningsindustri och ligger främst beträffande både inkommande och utgående internationella investeringar. Tack vare den gemensamma handelspolitiken uttalar sig EU med total enighet på världsscenen. Detta är ett unikt påtryckningsmedel.

Med nya inre och yttre utmaningar och i synnerhet en ny och hållbarare tillväxtmodell som den som definieras i den europeiska gröna given och den europeiska digitala strategin, behöver EU en ny handelspolitisk strategi – en strategi som stöder uppfyllandet av dess inre och yttre politiska mål och främjar ökad hållbarhet i linje med dess åtagande att fullständigt genomföra FN:s mål för hållbar utveckling. Handelspolitiken måste fullgöra sin funktion i återhämtningen från covid-19-pandemin och i den gröna och digitala omställningen av ekonomin och sträva efter att bygga upp ett mer motståndskraftigt Europa i världen.

De restriktioner som infördes under 2017–2019 har redan påverkat en större handelsvolym än under perioden 2009–2016 och Internationella valutafonden (IMF) anser att spänningar i handeln fortfarande utgör en allvarlig risk för världsekonomin vid en tidpunkt då den är särskilt svag. IMF:s strategi-, politik- och granskningsavdelning (2020), Utveckling inom den globala handelspolitiken: Konflikten vidgas och kan hindra återhämtningen, 1 oktober 2020

Att göra de rätta politiska valen vid utformningen av handelspolitiken för 2030 års värld innebär att ta hänsyn till de senaste politiska, ekonomiska, tekniska, miljömässiga och sociala förändringarna och de globala trender som växer fram ur dessa.

Den globala osäkerheten ökar och späds på av politiska och geoekonomiska spänningar. I stället för internationellt samarbete och multilaterala styrelsesätt ökar unilateralismen, vilket får till följd att multilaterala institutioner rubbas eller kringgås. Dessa trender beror på flera olika händelser.

För det första har globaliseringen, den tekniska utvecklingen och uppbyggnaden av globala värdekedjor haft en tudelad påverkan på ekonomier och samhällen. Å ena sidan har de skapat massiva effektivitetshöjningar och främjat en varaktig handelsstyrd ekonomisk tillväxt i stora delar av världen. Detta har hjälpt miljontals människor ut ur fattigdom. Å andra sidan har utvecklingen ibland fått kraftiga störningseffekter som har medfört att ojämlikheten har ökat och att vissa individer och samhällen har förbigåtts. Vad som väntades vara övergående anpassningskostnader har ibland förvandlats till permanenta förluster av levnadsstandard, sysselsättning eller löner och andra arbetsförhållanden. I många fall har regeringar uppfattats som otillräckligt lyhörda för ekonomiska anpassningar och för att lindra deras ogynnsamma effekter. Detta har lett till krav på avglobalisering och till uppkomsten av inåtvända och isolationistiska reaktioner.

För det andra har Kinas snabba uppgång,och landets globala ambitioner och tillämpning av en distinkt statskapitalistisk modell, i grunden förändrat den globala ekonomiska och politiska ordningen. Detta innebär allt större utmaningar för det etablerade globala ekonomiska styrningssystemet och påverkar lika villkor för europeiska företag som konkurrerar globalt och på hemmaplan.

För det tredje har de accelererade klimatförändringarna, tillsammans med förlusten av biologisk mångfald och miljöförstöringen, i kombination med påvisbara exempel på deras ödesdigra verkningar, medfört att den gröna omställningen har erkänts som vår tids avgörande mål.

Den europeiska gröna given är EU:s nya tillväxtstrategi, som underlättar en omläggning av vår ekonomiska politik så att den svarar upp mot 2000-talets utmaningar. Dess övergripande mål är att ställa om till en klimatneutral, miljömässigt hållbar, resurseffektiv och motståndskraftig ekonomi till 2050 med ambitionen att minska växthusgasutsläppen med minst 55 % till 2030 och att skydda, bevara och förbättra EU:s naturkapital. Därmed blir den drivkraften bakom vår konkurrenskraft och kommer att medföra en gradvis men djupgående omvandling av våra ekonomier, vilket i sin tur ger en kraftig inverkan på handelsmönstren.

Den gröna omställningen måste ske tillsammans med social jämlikhet. Det råder fortfarande allvarlig brist på anständigt arbetei de globala leveranskedjorna i många delar av världen, alltifrån allvarliga brott mot föreningsfriheten till dåliga arbetsförhållanden. Att arbetstagare förvägras sina grundläggande rättigheter innebär ett tryck nedåt på sociala förhållanden över hela världen och ökar människors missnöje med globalisering och öppen handel.

För det fjärde är digitaliseringen en annan viktig katalysator för hållbar utveckling, men också ett område med konkurrens och otillräcklig multilateral styrning. När den inleder sitt digitala årtionde är stöd till Europas digitalisering en prioritering både i inre och yttre politik, inbegripet handelspolitik och handelspolitiska instrument. Samtidigt fortsätter handelns natur att utvecklas. Den blir mer innovationsdriven, och stöds av skydd av immateriella rättigheter, och handeln med tjänster kommer att spela en större roll än handeln med varor. Tjänster bidrar inte bara direkt till värdekedjan (finansiella tjänster, telekommunikation, it, transport och logistik) utan de bidrar – ofta ännu viktigare – genom att ingå i tillverkade produkter. Tjänstefieringen av ekonomin och framväxten av digital teknik har skapat välbetalda och högkvalitativa arbetstillfällen och drivit fram ekonomisk tillväxt.

Covid-19-pandemin har accelererat och fokuserat uppmärksamheten på dessa förskjutningar samtidigt som den har skapat egna utmaningar. Den har framhävt ekonomins sammanvävda natur, som förutsätter stabila och förutsägbara internationella regler och motståndskraftiga transportkanaler. Den har visat att det finns risk för att globalt samarbete och förtroende bryter samman. Den har också lyft fram frågor om rätt politikmix när det gäller diversifiering av inhemska och externa anskaffningskällor och uppbyggnad av strategiska produktionskapaciteter och reserver. Den har också visat på vikten av att öka produktionen av hälso- och sjukvårdsprodukter i en krissituation och behovet av samarbete för att säkerställa tillgång för alla, också i mer utsatta befolkningar. Dessutom har den medfört en avsevärd ökning av regeringarnas stöd till och engagemang i ekonomin, vilket är nödvändigt för att rädda välskötta företag och skydda arbetstillfällen, men som kanske inte blir hållbart i längden utan kan skapa spänningar.

Slutligen måste hänsyn tas till de ekonomiska utsikterna för världen som helhet. EU ska förbli en global ekonomisk makt och en ledare för hållbar tillväxt. OECD:s senaste långtidsprognos tyder på att euroområdets reella BNP kommer att växa med 1,4 % per år (sammantagen årlig tillväxt) under de kommande 10 åren. Men tillväxtutsikterna kan ändå förmörkas av utvecklingen i andra regioner, och Europas relativa position i den internationella ekonomin kommer att förändras. Redan 2024 väntas 85 % av världens BNP-tillväxt äga rum utanför EU. Kinas fortsatta uppgång kommer att påverka den globala ekonomiska utvecklingen starkt under de kommande 10 åren – OECD förutspår att Kinas BNP kommer att växa med 4,7 % per år.

EU:s handelspolitik måste ta hänsyn till dessa globala trender och utmaningar för att kunna återspegla den politiska ambitionen med ”ett starkare Europa i världen”. EU måste också infria aktörernas förväntningar såsom de förs fram i diskussioner med medlemsstater, i den resolution som antagits av Europaparlamentet och i de synpunkter som framförts i offentliga samråd.