EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 22.07.1996 
KOM(96) 363 slutlig 
RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET 
om tillämpningen av gemenskapssystemet 
för fiske och vattenbruk 

Innehåll 
Inledning 
Del I: Resursförvaltning 
1-1 Utnyttjandet av de "traditionella" förvaltnings instrumenten 
A Total tillåten fångst (TAC) och kvoter 
B Tekniska bestämmelser 
1-2 Införandet av de nya förvaltningsinstrumenten i förordning 3760/92 
A Fiskelicenser, tillstånd och reglering av fisket 
B Fastställande av fleråriga ramar för förvaltningen av 
beskattningsgraderna 
1-3 Europeisk forskning på fiskeområdet 
1-4 Systemet för bevarande av fiskeresurserna i Medelhavet 
Del II: Omstruktureringen av fiskerisektorn 
Del III: Den gemensamma organisationen av marknaderna och tillträdet till yttre 
försörjningskällor 
A Anpassningen av den gemensamma organisationen av marknaden 
B Utvecklingen av fiskeavtalen 
Del IV: Kontrollen av den gemensamma fiskeripolitiken 
A Konsekvenserna av den nya kontrollförordningen 
B Genomförandet av kontrollen 
Del V: Beslutsprocessen 
A Utformningen av beslutsprocessen 
B Tillämpningen av beslutsprocessen 
Slutsatser 
Bilagor 
Inledning 
1. Enligt artikel 14 i förordning (EEG) nr 3760/92 av den 20 december 19921 om ett 
gemenskapssystem för fiske och vattenbruk skall kommissionen minst vart tredje år till Europa­
parlamentet, rådet och de gemenskapsorgan som företräder sektorn överlämna en rapport om de 
åtgärder som vidtagits för att säkerställa genomförandet av den förordningen. 
I denna rapport summeras de åtgärder som vidtagits för detta ändamål under de tre första åren av 
den tid denna förordning varit i kraft. 
Denna summering måste sättas i sammanhang med utvecklingen av den gemensamma fiskeri­
politiken sedan 1970, då de första stegen togs, och 1983 då de grundläggande delarna tillkom. Den 
ingår därför i den fortlöpande utvecklingen av den gemensamma fiskeripolitiken och sammanfattar 
de förbättringar som infördes 1992. 
2. Det system som infördes genom denna förordning är ett resultat av de omfattande överläggningar 
som ägde rum mellan den 30 november 1990, då kommissionen lämnade sitt första meddelande till 
rådet och Europaparlamentet2, och den 20 december 1992, då den nya grundförordningen antogs av 
rådet. 
Den översyn av den gemensamma fiskeripolitiken som gjorts, då den hunnit genomföras ungefär 
till hälften, har skett inom ramen för en helhetsbedömning av dess utveckling på såväl kort som 
medellång sikt, och den har i enlighet med kommissionens önskan omfattat samtliga inslag i denna 
politik. Underlaget för bedömningen har varit de dokument som kommissionen utarbetat med 
meddelandet till rådet och parlamentet som utgångspunkt. Efter ett år av samråd och utbyte av 
åsikter med såväl de olika gemenskapsinstitutionerna som de nationella förvaltningarna och berörda 
inom branschen gav detta meddelande upphov till kommissionens rapport av den 4 december 1991 
till rådet och parlamentet om den gemensamma fiskeripolitiken, den s.k. "rapport -91 "3. 
"Rapport -91" blev också i sig föremål för omfattande diskussioner inom samma instanser. 
Därigenom kunde man fastställa de ramar och allmänna riktlinjer som bedömdes som bäst ägnade 
1 Förordning (EG) nr 3760/92 (EGT nr L 389, 31.12.1992). 
2 Sek(90)2244, 30 november 1990. 
3 Sek(91 )2288, 4 december 1991. 
att skapa framtidsgarantier för fiskerisektorn och angränsande verksamheter för de kommande tio 
åren, och som i synnerhet gav förutsättningar för att börja förbereda sektorn på "tiden efter år 2002". 
Diskussionerna visade på nödvändigheten av en integrerad helhetssyn som gör det möjligt att 
koncentrera alla resurser på att uppnå effektivare regler för alla former av resursutnyttjandet. 
Det rådde stor samstämmighet om en sådan inriktning, såväl inom gemenskapsinstitutionerna som 
i branschkretsar. Ett uttryck för denna samstämmighet var enhälligheten i rådet då slutsatserna 
antogs vid dess sammanträde den 3 april 19924. 
Den nya inriktningen gavs ett konkret uttryck genom att en ny grundförordning5 antogs som införde 
nya instrument för förvaltningen av exploateringsverksamheterna. Tillämpningen av dessa skall 
bedömas mot bakgrund av de omständigheter, internationellt och inom gemenskapen, som har 
påverkat den gemensamma fiskeripolitiken under de tre senaste åren. 
3. Under de senaste åren har det mellanstatliga internationella samarbetet för bevarande och 
rationell förvaltning av de marina resurserna ökat i ett läge som präglats av kuststaternas offensiva 
politik för att öka sitt inflytande över resurserna, inte bara i sina egna farvatten utan även ute på 
öppet hav. 
Detta har framgått under de förhandlingar gemenskapen deltagit i om en hållbar och rationell 
förvaltning av fiskeresurserna inom olika internationella organisationer och senast inom ramen för 
Förenta nationernas avtal om gemensamma bestånd och vandrande arter samt FAO:s uppförandekod 
för ett ansvarsfullt fiske. De resultat gemenskapen uppnått har gjort det möjligt att befasta de 
rådande rättsliga förhållandena. Nödvändigheten av förstärkt kontroll och internationellt samarbete 
har även framstått klart under förhandlingarna. 
Vad särskilt gäller Medelhavet har grundförutsättningarna för en samarbetspolitik som omfattar 
gemenskapen och samtliga övriga kuststater skapats genom den konferens på diplomatnivå om fiske-
fbrvaltning som hölls på Kreta i december 1994 och vars resultat kommer att utvecklas vidare under 
en andra konferens i slutet av år 1996. 
4 Rådets protokoll av den 3 april 1992 - Dok 5763/92 - Fiske 103. 
5 Förordning (EEG) nr 3760/92 (EGT nr L 389, 31.12.1992). 
Den gemensamma fiskeripolitiken har vidare ställts inför en handelspolitisk utveckling, som i sin 
tur styrs av överväganden som inte är begränsade till fiskerisektorn, antingen i samband med 
konventioner (Uruguayrundan) eller i ett avgränsat sammanhang för att uppnå andra mål (Allmänna 
preferenssystemet, narkotika osv.). 
Den kris för fiskeprodukterna på gemenskapsmarknaden som särskilt drabbade sektorn under år 1993 
har bl.a. visat på att den inte kan undgå att påverkas av förändringarna inom den internationella 
handeln i riktning mot liberalisering och en global marknad. 
Denna internationella konkurrenssituation gör det ännu mer nödvändigt att omstrukturera 
gemenskapens fiskeflotta så att dess lönsamhet säkras. 
De minskade fiskemöjligheterna till följd av vissa fiskeavtal med tredje land och ytterst på grund 
av de minskade fiskeresurserna har understrukit nödvändigheten av att utveckla ett fastare samarbete 
och partnerskap genom en integration med dessa länder för att på bästa sätt utnyttja de tillgängliga 
resurserna och bidra till en ömsesidig utveckling av det lokala näringslivet. 
4. På gemenskapsnivå har perioden dessutom präglats av anpassningen av den särskilda ordningen 
för Spaniens och Portugals anslutning samt av utvidgningen till nya medlemsstater. 
Anpassningen av ordningen i Anslutningsakten för Spanien och Portugal blev föremål för mycket 
omfattande diskussioner med utgångspunkt i kommissionens rapport till rådet och Europaparlamentet 
av den 23 december 19926, den s.k. "Rapport -92". På denna grundval beslutade rådet genom tre 
på varandra följande förordningar7 att anpassningarna skulle ske med utnyttjande av de nya förvalt­
ningsinstrument som införts genom reformen av den gemensamma fiskeripolitiken. De genomfördes 
därför genom att ett system för fiskeansträngningarna i Atlanten infördes från och med den 1 januari 
1996. 
Förhandlingarna om en utvidgning av unionen med Österrike, Finland, Norge och Sverige fördes 
på grundval av ett förhandlingsmandat, vars mål var att ansökarländerna fullt ut skulle godkänna 
6 Sek(92)2360 av den 23 december 1992. 
7 - Rådets förordning (EG) nr 1275/94 av den 30 maj 1994. 
- Rådets förordning (EG) nr 685/95 av den 27 mars 1995. 
- Rådets förordning (EG) nr 2027/95 av den 15 juni 1995. 
gemenskapens regelverk. De utmynnade därför i ett fastställande av nödvändiga övergångs­
bestämmelser för att nå detta mål och därigenom helt kunna integrera de nya medlemsstaterna. 
Förhandlingarna med Norge hade dessutom lett till att övergångsbestämmelser fastställts, som, om 
Norge verkligen hade anslutit sig, på sikt skulle ha kunnat påverka den vidare utvecklingen av vissa 
delar av den gemensamma fiskeripolitiken, som t.ex. kontrollen och förvaltningen av resurserna. 
5. Dessa omständigheter, såväl internationellt som på gemenskapsnivå, gör det ännu mer nödvändigt 
att tillämpa de förvaltningsinstrument som fastställs i gemenskapsbestämmelserna. Man bör därför 
undersöka i vilken utsträckning de där angivna målen har uppnåtts. 
Denna nödvändighet accentueras genom överkapaciteten hos gemenskapens fiskeflotta som leder till 
att bestånden överfiskas och till att fiskeföretagen blir sårbarare. Alla som är verksamma inom 
fiskenäringen måste bli medvetna om att det bara är genom en strategi som grundas på strävan efter 
en varaktig jämvikt mellan kapacitet och tillgång som fiskerisektorns långsiktiga fortlevnad kan 
säkerställas. 
Man bör även kontrollera att de nödvändiga tillämpningsbestämmelserna för de fattade besluten har 
genomförts korrekt på samtliga ansvarsnivåer. 
I Resursförvaltning 
1-1 Utnyttjandet av de "traditionella" förvaltningsinstrumenten 
A Total tillåten fångst (TAC) och kvoter 
I samband med den fortsatta tillämpningen av de mekanismer som bygger på fastställande av total 
tillåten fångst (TAC) och kvoter föreslog kommissionen - för att söka råda bot på de brister som 
konstaterades i 1991 års rapport8 - att TAC med stöd av vetenskapliga bedömningar (se bil. I) 
systematiskt skall fastställas till nivåer som innebär en minskning av beskattningsnivåerna. 
Därigenom har framsteg kunnat göras som i vissa fall har lett till att ökningen av 
beskattningsgraderna har avbrutits eller bromsats. 
Trots detta är beskattningsgraderna fortfarande alltför höga (se bil. I), antingen på grund av att rådet 
fastställt för höga TAC-nivåer eller eftersom kvoter överskridits. 
Med ett anmärkningsvärt undantag i fråga om rundfisken i Nordsjön (torsk och kolja) har rådet inte 
anslutit sig till kommissionens förslag i syfte att, med stöd av vetenskapliga bedömningar, fastställa 
TAC till nivåer som innebär en begränsning av beskattningsnivåerna. Vad gäller rundfisken i 
Nordsjön har man, genom att fastställa TAC till nivåer som överensstämmer med forskarnas 
rekommendationer, gjort ett framsteg, som är betydande men ändå otillräckligt, eftersom det inte 
har varit möjligt att samtidigt genomföra den motsvarande minskningen av fiskeansträngningarna. 
Nivåerna på dessa har genomgående varit högre än vad som krävdes för att fånga kvoterna. Detta 
har lett till bedrägerier och kassering av fisk. Trots allt har det varit möjligt att, totalt sett, undvika 
en ökning av beskattningen. Detta tillsammans med att tillväxten vid några tillfällen har varit mindre 
dålig än tidigare har möjliggjort en viss återhämtning, som dock är ömtålig och mycket relativ (se 
bil. I). 
Inom de andra sektorerna har TAC för många allvarligt överutnyttjade resurser fortsatt att fastställas 
till alltför höga nivåer. Vissa minskningar av TAC är till och med skenbara, eftersom de bara är ett 
Kommissionens rapport 1991 till rådet och parlamentet om den gemensamma fiskeripolitiken -
document SEK(91 )2288, slutl., 4.12.1991. 
första steg för att nå de nivåer som bedöms som nödvändiga för ett balanserat resursutnyttjande 
genom sänkningar av de tidigare TAC-nivåerna som låg långt över de faktiska fångsterna. 
B. Tekniska bestämmelser 
Kommissionens kritiska granskning i sitt meddelande om tillämpningen av rådets förordning (EEG) 
nr 3094/86 av den 7 oktober 1986 om vissa tekniska åtgärder för bevarande av fiskeresurserna9 bör 
kompletteras med en analys av utvecklingen inom andra områden som omfattas av tekniska 
bestämmelser. 
Förordning (EEG) nr 3094/8610 har uppdaterats på föreskrivet sätt. Dessutom har tillämpnings­
området för gemenskapens tekniska bestämmelser utvidgats till att gälla dels zoner som tidigare inte 
omfattades av dem som t.ex. Medelhavet, dels fisketekniker som hittills inte varit reglerade, som 
t.ex. fixerade redskap. 
Slutligen har den specifika gemenskapslagstiftningen i tekniska frågor för NAFO och Östersjön 
utvecklats så att den beaktar rekommendationer - som kommissionen aktivt har bidragit till - från 
internationella organisationer. 
Den påtagliga utveckling som skett när det gäller de tekniska bestämmelserna far dock inte 
undanskymma det faktum att åtskilligt ännu återstår att genomföra. 
I det tidigare nämnda meddelandet om tillämpningen av förordning (EEG) nr 3094/86 föreslog 
kommissionen en genomgripande Översyn av de tekniska bestämmelserna i syfte att göra dem 
verkningsfullare, enklare och lättare att kontrollera. 
För att nå detta mål föreslås bl.a. i meddelandet en harmonisering av maskstorleken, genom vilken 
denna inte längre skall bestämmas för geografiska regioner utan beroende på vilket slag av fiske det 
gäller. Harmoniseringen avses tillämpas i region 3 (Biscayabukten och Iberiska halvön) och i 
Nordsjön. 
9 
Kommissionens meddelande till rådet om tillämpningen av de tekniska bestämmelserna i den gemen-
10 samma fiskeripolitiken (KOM/95/669). 
Rådets förordning (EEG) nr 3094/86 av den 7 oktober 1986 om vissa tekniska åtgärder för bevarande 
av fiskeresurserna (EGT nr L 288, 11.10.1986). 
Vidare föreslås i meddelandet att de fredade områdena utvidgas för att skydda fiskyngel och att 
fångstredskapen görs mer selektiva. 
Efter sin diskussion om detta meddelande vid rådssammanträdet i december 1995 förband sig rådet 
att besluta om denna nya inriktning på de tekniska bestämmelserna på grundval av ett förslag från 
kommissionen som skall överlämnas före den 1 juni 1996. 
1-2 Införandet av de nva förvaltningsinstrumenten i förordning (EEG) nr 3760/92 
I "rapport -91" underströks behovet av en samordnad förvaltning av fiskeansträngningarna och 
fångsterna samt av fleråriga ramar för besluten i syfte att förbättra de traditionella mekanismerna 
för resursförvaltningen. 
Kommissionen har därför skyndsamt inlett det arbete som krävs för att denna nya inriktning skall 
kunna förverkligas. 
A - Fiskelicenser, tillstånd och reglering av fisket 
Innan man kunde inleda förvaltningen av fiskeansträngningarna måste ett instrument utarbetas som 
kunde begränsa tillträdet till fiske i allmänhet och vissa slag av fiske i synnerhet. Därför gällde 
kommissionens förslag till en början fiskelicenser och tillstånd och först därefter inrättandet av 
särskilda system för förvaltning av fiskeansträngningarna. 
Ett avgörande steg i skapandet av en effektiv och öppen resursförvaltning var att bestämmelser 
antogs om fiskelicenser för tillträde, först till yrkesmässigt fiske och därefter till särskilda former 
av fiske. Dessa instrument antogs i tre steg" mellan 1993 och 1994 (se bil. IV). 
ii - Rådets förordning (EG) nr 3690/93 av den 20 december 1993 om ett gemenskapssystem för 
fastställande av bestämmelser om vilka uppgifter som minst måste ingå i fiskelicenser (EGT nr L 341, 
31.12.1993). 
- Rådets förordning (EG) nr 1627/94 av den 27 juni 1994 om allmänna bestämmelser för särskilda 
fisketillstånd (EGT nr L 171, 6.7.1994). 
- Rådets förordning (EG) nr 3317/94 av den 22 december 1994 om allmänna bestämmelser om tillstånd 
att bedriva fiske i ett tredje lands vatten inom ramen för ett fiskeavtal (EGT nr L 350, 31.12.1994). 
9 
Den andra och lika viktiga etappen var att en fungerande förvaltning av fiskeansträngningarna 
infördes. 
Detta hade dittills varit begränsat till Shetlandsboxen, men kommissionen föreslog i sin "rapport 
-92"12 om anpassningen av anslutningsordningen för Spanien och Portugal att man skulle söka införa 
ett allmänt system för förvaltningen av fiskeansträngningarna. 
Efter långa diskussioner beslutade rådet att från och med den 1 januari 1996 införa en ordning för 
fiskeansträngningarna, dock begränsad till Atlanten13. 
Detta system bygger på att de samlade nivåerna på fiskeansträngningarna inte skall öka, att 
medlemsstaternas fiskemöjligheter skall utnyttjas till fullo och att jämvikten i känsliga områden skall 
bevaras. Därigenom bör det bidra till att säkerställa kontrollen över kapaciteter och fångster. 
Denna andra etapp bör kompletteras stegvis, vilket bör ge möjlighet att avsluta tillämpningen av den 
övergångsordning som fastställdes vid Sveriges och Finlands anslutning. Ordningen för fiske-
ansträngningarna bör slutligen utvecklas ytterligare: Bestämmelser bör utarbetas för tillträde till vissa 
slag av fiske med stöd av särskilda fisketillstånd och kravet på en effektiv förvaltning av fiske-
ansträngningarna får inte hindra att medlemsstaterna fullt ut utnyttjar sina fiskemöjligheter med 
iakttagande av principen om relativ stabilitet. 
Kommissionens rapport 1992 till rådet och Europaparlamentet om anslutningsordningen för Spanien och 
Portugal. Dokument SEK(92)2340, slutl., 23.12.1992. 
Rådets förordning (EG) nr 685/95 av den 27 mars 1995 om administering av fiskeinsatsen med 
avseende på vissa fiskezoner och resurser i gemenskapen (EGT nr L 71, 31.3.1995, s. 5). 
10 
B - Fastställande av fleråriga ramar för förvaltningen av beskattningsgraderna 
Rådet har hittills ännu inte antagit kommissionens förslag till fastställande av mål och strategier på 
medellång sikt för förvaltningen, trots att detta förslag överlämnades redan den 15 december 1993. 
Detta dröjsmål är till skada för möjligheterna att uppnå en effektiv förvaltning av fiskeresurserna, 
och förslaget har dock tillkommit som en direkt följd av bestämmelserna i grundförordningen. 
Det är nämligen på grund av betydelsen - som underströks i "rapport -91" och erkänns i förordning 
(EEG) nr 3760/92 - av sådana ramar som kommissionen så tidigt som 1993 överlämnade förslag 
till lagstiftning. 
Den praxis som utvecklats vid besluten om TAC och kvoter har ända sedan 1992 fått det att framstå 
klart att resursförvaltningen måste göras flexiblare och sträcka sig utöver det närmast kommande 
året, så att sektorn ges möjlighet att planera verksamheten och investeringarna långsiktigt. 
Till ledning för diskussionerna om inrättandet av dessa nya förvaltningsinstrument överlämnade 
kommissionen inledningsvis ett meddelande14 till rådet med en analys av de nya instrumentens 
fördelar och begränsningar. Meddelandet diskuterades i rådet, som antog riktlinjerna i det (i 
november 1994). Kommissionen lade därefter fram två förslag i syfte att komma fram till en 
praktisk tillämpning av dessa riktlinjer: det första i fråga om fastställandet av mål och strategier på 
medellång sikt15 och det andra i syfte att skapa en mer flexibel behandling av kvoterna16. Dessa båda 
områden kompletterar varandra, och därigenom skulle det bli möjligt att kombinera en mer 
långtgående verksamhet på medellång sikt med större smidighet i förvaltningen på kort sikt. Vid de 
första konstruktiva diskussionerna erkände rådet i båda fallen relevansen i de underliggande 
principerna. Nödvändigheten av att fastställa mål och strategier på medellång sikt har inte bara 
understrukits i de interna diskussionerna om den gemensamma fiskeripolitiken utan även i många 
internationella sammanhang, såväl vid fastställandet av uppförandekoden som vid 
regeringskonferensen om Nordsjön. I båda fallen valdes arrangemang som motsvarar de instrument 
Kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet: "Genomf&andet av de nya inslagen i den 
gemensamma fiskeripolitiken", (KOM(93)664, Bryssel den 15 december 1993). 
Förslag till rådets förordning (EG) om fastställande av mål och strategier för förvaltningen 1994-1997 
i fråga om vissa fisken och grupper av fisken (Kom(93)663 slutl., 15.12.1993). 
Förslag till rådets förordning om kompletterande villkor för den fleråriga förvaltningen av 
fångstmängder (TAC) och kvoter (KOM(94)583 slutl., 8.12.1994). 
11 
som föreslagits av kommissionen: fastställande av tröskelvärden för fertil biomassa och planer för 
mortalitetens utveckling inom enskilda fiskegrenar. 
Förslaget om strategier och mål för förvaltningen överlämnades till rådet i december 1993. 
Rådet visade först försiktigt intresse (första halvåret 1994) och var nära att besluta om antagande 
vid sin andra granskning (andra halvåret 1994), förutsatt att förslaget omvandlades till ett direktiv 
och att några sifferuppgifter ändrades. 
Därefter avvisade rådet förslaget under första halvåret 1995 och vägrade att på nytt ta upp det på 
dagordningen under andra halvåret 1995. Trots att rådet godkänt principerna har detta förslag alltså 
fastnat i hanteringen, inte med anledning av innehållet i stort utan på grund av invändningar i detalj­
frågor. Den ursprungligen planerade tidsplanen för förslaget (1994-1997) kan nu inte längre hållas. 
Vad gäller förslaget om ökad flexibilitet tog det rådet två år att göra tekniska ändringar och 
övervinna sina betänkligheter inför de nya inslagen i detta förslag, innan det enhälligt antogs för att 
införas stegvis under tiden 1997-1998. 
Rådet skall ta upp förslaget om mål och strategier för förvaltningen till förnyad granskning. Frågan 
kommer alltså att tas upp på nytt vid diskussionerna om det fleråriga utvecklingsprogrammet FUP 
IV på grund av det tidigare nämnda sambandet mellan beskattningsgrader och fiskekapaciteter. 
1-3 Europeisk forskning på fiskeområdet 
Vid förvaltningen av fiskeresurserna krävs det beslut som bara kan fattas med stöd av vetenskapliga 
analyser. Behovet av forskning på fiskeområdet är därför mycket betydande och utvecklas 
kontinuerligt till följd av de krav den gemensamma fiskeripolitiken ställer. Efter 
rekommendationerna i "rapport -91" och sedan förordning (EEG) 3760/92 antogs har denna 
forskning intensifierats såväl på gemenskapsnivå som på nationell nivå med tonvikt på de 
socioekonomiska aspekterna och på en utvecklad samordning av forskningsinsatserna på dessa båda 
nivåer. 
12 
Kommissionen har som mål att inom Europeiska gemenskapens fjärde ramprogram för forskning, 
teknisk utveckling och demonstration (1994-1998) genom gemenskapsfinansiering av forsknings­
projekt skapa en solid grundval för ett balanserat och hållbart utnyttjande av gemenskapens 
fiskeresurser och för den kommande utvecklingen av vattenbruket. 
För att få tillgång till sådan specifik information som krävs vid utarbetandet av förslag till 
förordningar bidrar kommissionen dessutom till finansieringen av vetenskapliga och tekniska studier 
som kan besvara speciella frågor och vilkas resultat direkt kan tillämpas inom ramen för den 
gemensamma fiskeripolitiken. 
Trots detta stöd från gemenskapen har kommissionen konstaterat brister i den insamling av grund­
läggande fakta som krävs för att genomföra den gemensamma fiskeripolitiken. 
Man måste förbättra de nuvarande mekanismerna för att säkerställa den insamling av fakta som 
medlemsstaterna skall vidarebefordra till kommissionen och ställa dessa fakta till vetenskapsmännens 
förfogande. 
Vidare måste den bristande samordningen mellan medlemsstaterna och kommissionen åtgärdas och 
rollfördelningen göras klarare genom att prioriteringar på gemenskapsnivå i forskningsfrågor 
fastställs. 
Kommissionen önskar slutligen skapa en förbättrad dialog mellan forskarna och de verksamma inom 
branschen och därför stärka informationsutbytet mellan kommissionen, medlemsstaterna och de 
näringsverksamma samt verka för att forskningsresultaten sprids i populariserad form så att de kan 
utnyttjas av alla. 
1-4 Systemet för bevarande av fiskeresurserna i Medelhavet 
Med anledning av å ena sidan Greklands och Spaniens anslutning till gemenskapen och å andra 
sidan det oroväckande tillståndet hos resurserna och fiskets socioekonomiska betydelse för vissa 
kustregioner överlämnade kommissionen redan 1990 ett diskussionsunderlag till rådet om riktlinjer 
för ett gemensamt system i Medelhavet17. 
Kommissionens meddelande till rådet om riktlinjer för ett gemensamt system för fisket i Medelhavet -
13 
Detta meddelande avsåg genomförandet av en, för Medelhavet specifik, politik för bevarande och 
förvaltning. Slutsatserna i meddelandet antogs enhälligt av rådet. 
Sedan "rapport -91", som stödde införandet av ett gemenskapssystem för bevarandet av fisket i 
Medelhavet, har påtagliga resultat åstadkommits i kampen mot försämringen av vissa fiskbestånd 
i denna region. 
Efter engagerade diskussioner i gemenskaps- och branschorgan om riktlinjerna för en specifik 
bevarande- och förvaltningspolitik för Medelhavet antog rådet förordning (EG) nr 1626/94 om vissa 
tekniska åtgärder för bevarande av fiskeresurserna i Medelhavet, som trädde i kraft år 199518. 
Denna förordnings syfte är att förbättra skyddet av resurserna och miljön genom en harmonisering 
av viss befintlig lagstiftning med stöd av tillgängliga vetenskapliga resultat och, då så krävs, genom 
införande av nya bestämmelser som tar hänsyn till Medelhavets specifika situation. I förordningen 
fastställs villkor för utnyttjandet av - och förbud för - vissa fiskeredskap, begränsningar för deras 
tekniska egenskaper och minimistorlekar för landad fisk. Vissa undantag föreskrivs även i syfte att 
göra det möjligt att införa bestämmelserna stegvis. 
I vissa medlemsstater uppstod svårigheter vid genomförandet av denna förordning, särskilt i fråga 
om respekten för vissa bestämmelser om minimistorlek. 
I denna fråga har kommissionen deltagit i flera sammankomster inom bransch- och forskarkretsar 
med sakkunskap på området för att samla in den information som krävs för att behandla frågan och 
föreslå en tillfredsställande lösning. 
Förordningen är inte desto mindre en nödvändig första etapp, så mycket mer som det krävs att man 
säkerställer en harmonisering med de icke-unionsländer som fiskar i Medelhavet, om vidare framsteg 
skall kunna göras. 
18 diskussionsunderlag (Dokument SEK(90)1136 slutl., 10.7.1990). 
Rådets förordning (EG) nr 1626/94 av den 27 juni 1994 om vissa tekniska åtgärder för bevarande av 
fiskeresurserna i Medelhavet. 
14 
I detta avseende har kraftfulla åtgärder vidtagits i fullt samförstånd mellan medlemsstaterna vid 
Medelhavet, rådet och kommissionen. 
En konferens på diplomatnivå om fiskeförvaltningen i Medelhavet hölls på Kreta i december 1994 
och utmynnade i antagandet av en högtidlig deklaration om bevarandet och förvaltningen av 
fiskeresurserna i Medelhavet, enligt vilken de stater som utnyttjar den biologiska rikedomen i 
Medelhavet förbinder sig att samarbeta för att säkerställa skyddet och utvecklingen av fiske-
resurserna i regionen. 
I avsikt att fördjupa detta samarbete mellan kuststaterna och dem som bedriver fiske i regionen har 
kommissionen redan börjat organisera en andra konferens på diplomatnivå om fiske förvaltningen 
i Medelhavet som skall hållas i slutet av år 1996. 
Parallellt med detta har gemenskapen stärkt sitt samarbete med de regionala fiskeriorganisationerna 
för Medelhavet, bl.a. med Allmänna fiskerirådet för Medelhavet. Gemenskapen har för övrigt inlett 
det förfarande som krävs för att snarast bli medlem av denna organisation. Gemenskapen har även 
vidtagit åtgärder för att införliva vissa rekommendationer om resursförvaltning från internationella 
organisationer med gemenskapslagstiftningen. 
II Omstruktureringen av fiskerisektorn 
Rambestämmelserna om strukturstöd till fiske och vattenbruk har under de senaste åren ändrats 
väsentligt på flera punkter. 
Fram till 1993 var det kommissionen själv som valde ut investeringsprojekten inom områdena 
fiskeri, vattenbruk samt beredning och avsättning av produkter från dessa verksamheter med 
tillämpning av förordning (EEG) nr 4028/8619. För att kunna komma i fråga skulle investerings­
projekten uppfylla ett visst antal kriterier i fråga om rättslig godtagbarhet, överensstämmelse med 
1 Rådets förordning (EEG) nr 4028/86 av den 18 december 1986 om gemenskapsåtgärder för att förbättra 
och anpassa strukturerna inom fiskeri- och vattenbrukssektorn, senast ändrad genom rådets förordning 
(EEG) nr 3846/92 av den 19 december 1992 (EGT nr L 401, 31.12.1992) (upphävda). 
15 
den gemensamma marknaden och berättigande till stöd. Vissa tekniska och ekonomiska nyckeltal 
skulle även iakttas. 
Från och med 1993 har strukturstödet inom sektorn integrerats med reformen av strukturfonderna 
efter antagandet av rådets förordningar (EEG) nr 2080/93 och 3699/9320. Därigenom kan ett nytt och 
betydelsefullt ansvar delegeras till medlemsstaterna ("subsidiaritet") i valet av investeringsprojekt 
inom sektorn, förutsatt att projekten uppfyller bestämmelserna i sektorsplanerna för branschen 
(partnerskap). Gemenskapens ekonomiska stöd skall dessutom iaktta additionalitets- och koncentra­
tionsprinciperna. 
Hädanefter kommer omstruktureringsåtgärderna inom sektorn, särskilt i fråga om fiskeflottan, att 
ske inom dessa nya ekonomiska ramar. 
I detta avseende förtjänar det att erinras om att redan kommissionens "rapport -91" rekommenderade 
en starkare samordning mellan åtgärderna för bevarande och strukturåtgärderna, så att de senare, 
genom att undanröja överkapaciteten hos gemenskapsflottan, skulle bidra till en begränsning av 
mortaliteten per fiskegren, som bedömdes som långt högre än önskvärt. 
Dessa rekommendationer ges uttryck i avdelning II, förvaltning och kontroll av fisket, i förordning 
(EEG) nr 3760/92 enligt vilken rådet skall fastställa fleråriga mål och närmare bestämmelser för en 
omstrukturering av gemenskapens fiskerisektor i syfte att skapa en varaktig balans mellan 
fiskeresurserna och utnyttjandet av dem. 
Kommissionen har därför sett som sin uppgift att göra en sådan omstrukturering möjlig genom att 
besluta om ett antal bestämmelser av juridisk och ekonomisk natur. 
Beslut om tvingande åtgärder för att minska fiskeflottans överkapacitet blev möjliga genom rådets 
beslut 94/15/EG21, varigenom det fleråriga utvecklingsprogrammet FUP III kan antas. 
20 
21 Rådets förordning (EG) nr 3699/93 av den 21 december 1993 om kriterier och förfaranden för gemen­
skapens strukturstöd inom fiskeri- och vattenbrukssektorn och för beredning och avsättning av dess 
produkter. 
Rådets beslut nr 94/15/EG av den 20 december 1993 om mål och närmare bestämmelser för en 
omstrukturering av gemenskapens fiskerisektor under perioden den 1 januari 1994 till den 31 december 
1996 i syfte att uppnå en bestående jämvikt mellan resurserna och utnyttjandet av dessa (EGT nr L 10, 
14.1.1994). 
Rådets beslut 95/577/CE av den 22 december 1995 om mål och närmare bestämmelser för en 
omstrukturering av Finlands och Sveriges fiskerisektorer under perioden den 1 januari 1995 till den 31 
december 1996 i syfte att uppnå en bestående jämvikt mellan resurserna och utnyttjandet av dessa (EGT 
••-— 16 
Arbetet med detta program har vägletts av principer som insyn i verksamheten, likabehandling för 
medlemsstaterna och viss flexibilitet. 
Det bör dock tillstås att en genomsnittlig minskning av fiskeflottans kapacitet med 7 % under fem 
år inte motsvarar de ambitioner som kommissionen hade önskat att programmen skulle präglas av, 
särskilt som det i denna procentsiffra också ingår minskningar som vissa länder inte hade genomfört 
enligt de tidigare programmen och någon hänsyn till de produktivitetsvinster som den tekniska 
utvecklingen har medfört inte har tagits i beräkningen. 
I sina årliga rapporter till rådet och parlamentet om de resultat som uppnåtts i arbetet för att nå 
målen i de fleråriga utvecklingsprogrammen (FUP III) har kommissionen konstaterat att resultaten 
visserligen som helhet är tillfredsställande med hänsyn till de fastställda målen, men att det finns 
skillnader mellan medlemsstaterna, som antingen är ett uttryck för faktiska svårigheter för vissa 
länder att iaktta målen eller beror på en vilja - som bekräftats av fakta - att inte iaktta dem. 
Vad gäller genomförandet av FUP III kan man vidare konstatera att ingen medlemsstat, inte ens 
bland dem som mest förespråkat denna metod, ännu har utnyttjat den möjlighet som gavs i 
programmet att genomföra åtgärder för att minska fiskeverksamheten som skulle kunna beaktas i 
FUP. 
Om målen i FUP III inte iakttas, leder detta till sanktioner. Den sanktion som är mest tvingande för 
medlemsstaterna är förbudet, för de medlemsstater som inte har iakttagit målen i programmen, mot 
att inleda åtgärder för byggande av fiskefartyg eller för en modernisering av flottan som leder till 
ökade fiskeansträngningar. 
Vissa medlemsstater som inte har iakttagit de medelfristiga målen i FUP III har tvingats avstå från 
att ge statligt stöd till modernisering av flottan och byggandet av nya fartyg. 
Den andra sanktionen, som kan komma att tillämpas om kommissionen konstaterar att en 
medlemsstat inte har iakttagit de slutliga målen i FUP III, är att inleda ett förfarande vid Underlätelse 
att uppfylla en skyldighet enligt artikel 169 i Romfördraget. 
30.12.1995). 
17 
Trots dessa brister har man dock under FUP III22 - till skillnad från de tidigare programmen (FUP I 
och FUP II) som gav nedslående resultat - kunnat konstatera en minskning av kapaciteterna (se bil. 
II). Även om det slutliga resultatet skulle bli mycket otillräckligt, kommer för övrigt FUP III att ha 
givit tillgång till samlade resurser för uppföljning och kontroll av gemenskapsflottans utveckling tack 
vare de instrument som införts (gemenskapens register över fiskefartyg, ommätning av fartygen23). 
FUP III kommer att följas av FUP IV som, på grundval av en ny rapport från oberoende experter 
om tillståndet för fiskbestånden och med beaktande av de näringsverksammas synpunkter, kommer 
att fastställa nya mål för omstruktureringen av gemenskapsflottan i syfte att återställa bestånden och 
fiskeföretagens lönsamhet. 
FUP IV kommer att syfta till att reellt undanröja den kroniska överkapaciteten i gemenskapsflottan. 
För att mildra de socioekonomiska konsekvenserna av minskningen av gemenskapsflottan föreslog 
kommissionen redan 1986, då förordning (EEG) nr 4026/86 antogs, att det i skrotningspremierna 
skulle ingå en premie per besättningsmedlem, men rådet avslog denna kompletterande sociala åtgärd. 
År 1991 försökte kommissionen återinföra kompletterande, socialt inriktade åtgärder, inom ramen 
för de särskilda åtgärderna i förordning (EEG) nr 4028/86, men även denna gång blev resultatet ett 
misslyckande. 
För att minska konsekvenserna av åtgärderna för omstrukturering av flottan för kustbefolkningen 
i de områden som är beroende av fisket beslutade rådet i november 1995 om socioekonomiska 
åtgärder24, varigenom åtgärderna för anpassning av fiskeansträngningarna kan förenas med 
22 
23 
24 Kommissionens beslut nr 92/588 till och med 92/598/EEG av den 21 december 1992 om fleråriga 
utvecklingsprogram för fiskeflottorna under perioden 1993-1996 (FUP III). (EGT nr L 401,31.12.1992) 
Kommissionens beslut nr 96/73 och 96/74/EG av den 22 december 1995 om ett flerårigt 
utvecklingsprogram för Sveriges resp. Finlands fiskeflotta under perioden 1995/1996 enligt rådets 
förordning (EG) nr 3699/93 (EGT nr L 14, 19.1.1996). 
Kommissionens förordning (EG) nr 109/94 av den 19 januari 1994 om gemenskapens register över 
fiskefartyg (EGT nr L 19, 22.1.1994). 
Rådets förordning (EG) nr 3259/94 av den 22 december 1994 om ändring av förordning (EEG) 
nr 2930/86 om definition av fiskefartygs egenskaper (EGT nr L 339, 29.12.1994). 
Rådets förordning (EG) nr 3699/93 av den 21 december. 1993 om kriterier och förfaranden för gemen­
skapens strukturstöd inom fiskeri- och vattenbrukssektorn och för beredning och avsättning av dess 
produkter (EGT nr L 346, 31.12.1993), ändrad för tredje gången genom förordning (EG) nr 2791/95 
av den 20 november 1995 (EGT nr L 283, 25.11.1995). 
18 
kompletterande sociala åtgärder för dem som berörs av omstruktureringen (utbetalande av 
förtidspension eller avgångsvederlag). Det förtjänar att understrykas hur anmärkningsvärda dessa 
åtgärder är, eftersom alla tidigare försök att införa något motsvarande hade misslyckats. 
Det finns numera ett helt system av finansiella instrument inom strukturfonderna (FFU, EUF, ESF) 
att tillgå för följdåtgärder till omstruktureringen av sektorn. Ett särskilt gemenskapsinitiativ för fisket 
(Pesca) gör det möjligt att utnyttja alla strukturfondernas möjligheter i de områden som är beroende 
av fisket. 
Kommissionen anser att förordning (EG) nr 3760/92 och de finansiella bestämmelserna för struktur­
fonderna ger de nödvändiga lagstiftningsmässiga förutsättningarna för att omstrukturera fiskeflottan 
i nära samordning med åtgärderna för bevarande av resurserna. Betingelserna för hur denna 
omstrukturering skall genomföras bör dock fastställas närmare. I synnerhet bör rådet besluta om de 
åtgärder som situationen kräver för att fiskeflottans storlek skall kunna anpassas till de faktiskt 
tillgängliga fiskeresurserna. 
19 
III Tillträdet till yttre försörjningskällor och den gemensamma organisationen av marknaden 
A - Anpassningen av den gemensamma organisationen av marknaden 
I sitt meddelande under år 1994 om krisen inom fiskerisektorn i gemenskapen25 beskrev och 
analyserade kommissionen gemenskapsindustrins strukturella handikapp. 
Undersökningen av marknadssituationen, och de särskilda krav denna ställer, visar med ytterligare 
tydlighet hur oundgängligt det är att anpassa kapaciteten till de potentiella resurserna. 
Den internationella konkurrenssituationen - präglad på samma gång av gemenskapens internationella 
åtaganden i en globaliserad ekonomi, av mer betungande produktionsvillkor inom gemenskapen än 
hos vissa av dess partner och av de omfattande försörjningsunderskotten på gemenskapsmarknaden 
- ställer krav på en optimering av gemenskapens produktionspotential med en bättre anpassning 
mellan tillgång och efterfrågan. 
Steg i denna riktning togs genom en reform av den gemensamma organisationen av marknaden (som 
trädde i kraft år 199526), i vilken tonvikten lades på en stärkt roll för producentorganisationerna samt 
en utvidgning av deras möjligheter att verka för förbättrad produktkvalitet och att ingripa på 
marknaden. 
B - Utvecklingen av fiskeavtalen 
På grundval av "rapport -91" bekräftade rådet betydelsen av ett omfattande nätverk av lämpliga 
fiskeavtal med tredje land. 
Fiskeavtalen omfattar 20 % av gemenskapsproduktionen av havsprodukter och bidrar i betydande 
utsträckning till att säkra försörjningen. 
25 
26 Kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet om krisen inom fiskerisektorn i gemen­
skapen (KOM(94)335 slutl., 19.7.1994). 
Rådets förordning (EG) nr 3318/94 av den 22 december 1994 (EGT nr L 350, 31.12.94) om ändring 
av förordning (EEG) nr 3759/92 om den gemensamma organisationen av marknaden för fiskeri- och 
vattenbruksprodukter. 
20 
Utöver den politiska och ekonomiska betydelsen av fiskeavtal med tredje land ger dessa möjligheter 
för gemenskapsflottan att få tillträde till resurser utanför gemenskapens fiskezon. 
Slutligen gör avtalen det möjligt för gemenskapen att, inom ramen för fullgörandet av sina 
förpliktelser till följd av sin särskilda behörighet, tillämpa de internationella åtganden som den ingått 
(t.ex. i fråga om ett ansvarsfullt fiske). 
Fiskeavtalen har även en annan aspekt: De gör det möjligt att öka samarbetet mellan gemenskapen 
och tredje land. 
Det finns flera former av fiskeavtal: den klassiska avtalsformen med ekonomiska motprestationer, 
handelsmässiga eftergifter eller ömsesidighet och andra generationens avtal med gemensamma bolag. 
Gemenskapen strävar efter förslag som tar hänsyn till de specifika ekonomiska och sociala 
förhållandena i varje enskilt land samt efter partnerskapsarrangemang som är mer långsiktigt hållbara 
och integrerade med inriktning även på verksamheter i skedena före och efter fångsten i syfte att 
uppnå ett mer varaktigt samarbete med tredje land. 
IV Kontrollen av den gemensamma fiskeripolitiken 
A - Konsekvenserna av den nya kontrollförordningen 
Mot bakgrund av bristerna i kontrollen och i iakttagandet av bestämmelserna i den gemensamma 
fiskeripolitiken lämnade kommissionen i "rapport -91" och i rapporten om kontrollen av 
tillämpningen av den gemensamma fiskeripolitiken27 förslag som syftade till effektivare kontroll och 
större öppenhet. 
Efter en fördjupad diskussion med deltagande av samtliga gemenskapsorgan och företrädare för 
näringen antog rådet år 1993 ett nytt kontrollsystem för den gemensamma fiskeripolitiken28. 
27 
28 Kommissionens rapport till rådet och Europaparlamentet om kontrollen av tillämpningen av den 
gemensamma fiskeripolitiken. Dokument SEK(92)394, 6.3.1992. 
Rådets förordning (EEG) nr 2847/93 av den 12 oktober 1993 om införande av ett kontrollsystem för 
den gemensamma fiskeripolitiken (EGT nr L 261, 20.10.1993), ändrad genom rådets förordning (EG) 
nr 2870/95 av den 8 december 1995 (EGT nr L 301, 14.12.1995). 
21 
Detta nya system innebär en övergripande och integrerad kontroll, som omfattar alla aspekter av den 
gemensamma fiskeripolitiken och som omfattar alla som är verksamma inom fiskeribranschen. Med 
de nya bestämmelserna kan EU-fiskeverksamheterna följas noggrannare, oavsett i vilket område de 
bedrivs. 
För att denna kontroll skall bli trovärdig uppmanas medlemsstaterna att tillämpa sanktioner i 
förebyggande syfte. Vidare stärks kommissionens institutionella bas genom det nya systemet så att 
den kan utföra sin kontrollfunktion beträffande de nationella kontrollorganen. 
Slutligen öppnar systemet vägen för en modernisering genom utnyttjandet av ny teknik, bl.a. system 
för kontinuerlig positionsbestämning via satellit och informationsbehandlingssystem. 
År 1995 ändrades systemet så att de befintliga kontrollbestämmelserna kompletterades med åtgärder 
som syftar till uppföljning och kontroll av fiskeverksamheter som omfattas av begränsningar av 
fiskeansträngningarna. 
Parallellt med detta nya system antog rådet ett nytt beslut om gemenskapens ekonomiska 
medverkan29, vars tillämpningsområde och budgetanslag är anpassat till utvecklingen av kontroll­
systemet. 
Tillsammans ger dessa lagstiftningsmässiga ramar medlemsstaterna rättsliga och ekonomiska 
instrument för att säkerställa en effektiv och öppen kontroll av fiskeverksamheterna. 
B- Genomförandet av kontrollen 
I sin rapport om tillämpningen av kontrollsystemet30 konstaterade kommissionen brister i medlems­
staternas kontroll. 
29 
30 Rådets beslut nr 95/527/EG av den 8 december 1995 om ekonomiskt bidrag från gemenskapen till vissa 
av medlemsstaternas kostnader för genomförande av övervaknings- och kontrollsystemet för den 
gemensamma fiskeripolitiken (EGT nr L 301, 14.12.1995). 
Kommissionens årliga rapport till rådet och Europaparlamentet om tillämpningen av kontrollsystemet 
(KOM(96)100 slutl., 18.3.1996). 
22 
Denna översikt visar ällmänt på förseningar i medlemsstaternas genomförande av de nya kontroll­
bestämmelserna. 
Den blygsamma omfattningen av de resurser som ställts till förfogande ger anledning att betvivla 
att kontrollsystemet tillämpas effektivt i vissa medlemsstater, även om dessa utnyttjar gemenskaps­
bidrag som är avsedda för att bygga upp sådana resurser. Några saknar till och med möjligheter till 
luftövervakning, en brist som svårt belastar effektiviteten i inspektionerna av fiskevattnen. Vad gäller 
tillämpningen av sanktionerna har stora skillnader påvisats mellan medlemsstaterna, både när det 
gäller vilka förfaranden som tillämpas och i fråga om nivåerna på sanktionerna, vilket uppfattas som 
en orättvisa av fiskarna inom gemenskapen och därigenom minskar deras betänkligheter inför 
bedrägerier. 
På grund av bristerna i den information som lämnats av medlemsstaterna har kommissionen inte 
kunnat bedöma hur effektiv kontrollen är i fråga om marknaden, transporten av fiskeriprodukterna 
och strukturpolitiken. 
Trots dessa ofullständigheter anser kommissionen att det ännu är för tidigt att slutgiltigt bedöma 
vilken effekt den nya förordningen har haft på kontrollen. Vissa bestämmelser, bl.a. i fråga om 
informationsbehandling och införandet av ett system för positionsbestämning via satellit, skall inte 
börja tillämpas förrän under åren 1996-1997. Denna första rapports uppgift kan därför endast vara 
att bidra till att råda bot på bristen på öppenhet mellan medlemsstaterna i fråga om fiskerikontroll. 
Kommissionens förhoppning är att medlemsstaterna blir medvetna om dessa brister och ömsesidigt 
stöder varandra för att uppnå en harmonisering i riktning uppåt av kontrollnivån. 
Kommissionen kommer å sin sida att anpassa fördelningen av sina egna medel för att nå detta mål. 
Denna omdisposition riskerar dock tyvärr att bli begränsad på grund av de allt tyngre utgifterna i 
samband med kontrollen på internationellt vatten (NAFO, drivgarn). I detta avseende är 
kommissionens fortsatta förhoppning att de berörda medlemsstaterna snabbt tar på sig de utgifter 
som åvilar dem. 
Bortsett från detta bedömer kommissionen att den i fortsättningen bör prioritera följande områden: 
23 
- Validering, som syftar till ökad öppenhet, av den information som de enskilda medlemsstaterna 
lämnar genom en indikator för medlen och en översikt över kontrollen. 
- Uppmärksamhet åt kontrollen inom de områden som nyligen integrerats med fiskerikontrollen 
på gemenskapsnivå: strukturpolitik (särskilt utvärdering av fångstkapaciteten), parallell 
uppföljning av fiskeansträngningarna, koppling till uppföljningen av marknaden, kontroll­
möjligheter under transporten, utvecklade kontrollmöjligheter genom systematiska jämförelser 
mellan olika informationskällor. 
- De problem som inom varje fiskegren har givit upphov till mer betydande överträdelser av 
gemenskapsbestämmelserna och som kan skada andra medlemsstater, som t.ex. överskridandet 
av kvoterna i Nordsjön och Östersjön och åsidosättandet av de tekniska bestämmelserna. 
- Samordning mellan de nationella organ som ansvarar för kontrollen, samt mellan dessa och 
kommissionen. Ett snabbare införande av ny teknik (satellitövervakning, datakommunikation) 
är ett första tema för samråden, men inte det enda: Samordningen av ingripandena till havs 
kräver, vilket visats vid kontrollen av fångsten av atlanttonfisk, medverkan på gemenskapsnivå. 
Detsamma gäller kontrollen av de fångster som görs av fartyg som opererar i en annan medlems­
stats exklusiva ekonomiska zon och som landas i en hamn i en annan medlemsstat. Kom­
missionen har allmänt sett en viktig uppgift i samordningsprocessen för att skapa synergieffekter 
och skingra den rådande misstänksamheten. 
Om det finns en politisk vilja som bygger på en allmän ny medvetenhet om problemen kan 
ytterligare snabba och betydelsefulla framsteg göras på kontrollområdet. Därigenom skulle den 
gemensamma fiskeripolitiken kunna föras vidare och nå mål som hittills varit ouppnåeliga, men som 
trots detta - vilket erfarenheterna har visat - är realistiska. 
V- Beslutsprocessen 
A - Utformningen av beslutsprocessen 
I "rapport -91" betonades vikten av ett delat ansvar mellan medlemsstaterna och kommissionen, 
såväl vid utarbetandet som vid genomförandet av föreskrifterna. 
24 
I detta sammanhang borde kommissionens roll generellt sett vara begränsad till fastställandet av 
principer, och det skulle vara medlemsstaternas sak att upprätta lämpliga förfaranden utifrån sina 
specifika rättsliga och administrativa system. 
I samma anda förespråkades i rapporten en förenkling av regelverket för att skapa öppenhet, vilket 
är nödvändigt för att det skall accepteras fullt ut, och även av beslutsprocessen, så att även 
förfarandena inom den förenklas. 
Med denna inriktning föreslog kommissionen, då förordning (EEG) nr 3760/92 antogs, att endast 
två beslutsprocesser skulle utnyttjas vid förvaltningen av beskattningsgraderna. 
Kommissionen betonade att rådet inte borde ge sig in på förfaranden av en karaktär som kunde 
hämma beslutsfattandet på detta område. 
Därför lade kommissionen fram ett förslag, enligt vilket rådet skulle ha till uppgift att fastställa mål 
och strategier för förvaltningen och fastställa nyckeltalen för kvotfördelningen mellan medlems­
staterna enligt förfarandet i fördragets artikel 43 (beslut i rådet efter samråd med Europaparlamentet 
och på initiativ av kommissionen). Kommissionen skulle efter förvaltningskommitténs yttrande få 
till uppgift att automatiskt genomföra rådets beslut. Detta skulle bidra till smidigare besluts­
förfaranden och till att befria rådet från tekniska ärenden som inte kräver något politiskt beslut från 
dess sida. 
Trots den flexibilitet kommissionen visade i diskussionerna avvisade rådet förslaget och föreslog 
fortsatta årliga majoritetsbeslut i rådet för fastställande av fångstmängder (TAC) och kvoter samt 
tak för fiskeansträngningarna. 
Att inte beslutsbefogenheten delegerades till kommissionen i tekniska och repetitiva frågor har 
medfört en hämmande arbetsbelastning för rådet som mycket ofta leder till att beslut som är av vital 
betydelse för förvaltningen av fiskeverksamheterna försenas. 
B - Tillämpningen av beslutsprocessen 
Under de senaste åren har diskussionerna om genomförandet av den gemensamma fiskeripolitiken 
koncentrerat sig på sakfrågor och väcker inte längre lika heta känslor. Detta faktum är en bekräftelse 
25 
på att det finns en starkare politisk vilja hos medlemsstaterna och ett ökande medvetande om 
nödvändigheten av att införa en ansvarig och rationell gemensam fiskeripolitik. 
Ett exempel på detta är att fastställandet av totala årliga fångstmängder (TAC) präglas av betydligt 
mindre dramatik och att det nu är vanligt att enighet uppnås efter endast några timmars diskussion. 
Trots dessa framsteg får man inte förbise svårigheterna med att ta steget från ett allmänt principavtal 
till konkreta beslut (se bil. IV). 
I vissa fall följs inte kommissionens förslag, som bygger på forskares eller oberoende expertgruppers 
rekommendationer, utan ändras av rådet på ett sätt som är till skada för en effektiv och rationell 
resursförvaltning. 
Denna klyfta mellan kommissionens förslag och rådets slutgiltiga beslut återfinns på alla nivåer av 
den gemensamma fiskeripolitiken. 
Då det gäller bevarandet av resurserna fastställs i vissa fall de totala tillåtna fångsterna till högre 
nivåer än vad kommissionen förordat, de föreslagna tekniska åtgärderna och kontrollåtgärderna 
mjukas upp genom tillfälliga och permanenta undantag. Ett flagrant exempel på detta är regelverket 
för Medelhavet. 
I strukturfrågor kan man likaledes se hur målen i de fleråriga utvecklingsprogrammen om en 
minskning av kapaciteten korrigeras så att denna blir mindre. 
Man kan även konstatera att beslut försenas i förhållande till de uppställda målen och inte antas 
förrän de har blivit oundvikliga, vilket medför svårigheter inom fiskerisektorn. 
Också i fråga om dessa förseningar är det alla delar av den gemensamma fiskeripolitiken som 
drabbas. 
Det tydligaste exemplet är förseningen av rådets antagande om förslagen om flexibilitet. De mål och 
den strategi för förvaltningen som direkt föreskrivs i grundförordningen (3760/92) och som föreslogs 
av kommissionen år 1993 ligger fortfarande på rådets bord. 
26 
Slutligen konstaterar kommissionen att vissa förslag, som begärts av rådet, blockeras. Ingen 
majoritet kunde uppnås om förslaget om drivgarn31 under två år, varefter kommissionen i april 1994 
på begäran av rådet lade fram ett meddelande med en översikt om drivgarnsfiske och ett 
lagstiftningsförslag. 
Ändå kan man konstatera en utveckling, som består i att vissa negativa aspekter har mildrats tack 
vare det ökande medvetandet i branschen om det välgrundade i kommissionens förslag samt det 
konstruktiva stödet från Europaparlamentet och Ekonomiska och sociala kommittén. Kommissionen 
har bidragit till denna utveckling: Den satsar på öppenhet på alla nivåer och är lyhörd för de 
branschverksammas redogörelser för problem och lösningar. Den organiserar även seminarier och 
samråd för att väcka medvetenhet inom näringen och göra den delaktig i utvecklingen av den 
gemensamma fiskeripolitiken. 
Det ökade ansvar som fiskerisektorn tar för att fastställa målen för resursförvaltningen får dock inte 
leda till att de förpliktelser som följer därav försummas. 
SLUTSATSER 
1. Bokslutet över den gångna perioden visar att de mål gemenskapen satt upp motiverar att man 
fortsätter det arbete som inleddes år 1991 för att stärka basen för gemenskapslagstiftningen och öka 
dess effektivitet. 
De framsteg som gjorts i fråga om bevarande och förvaltning av fiskeresurserna är ännu 
otillräckliga. Nya förvaltningsinstrument införs inte i tillräckligt snabb takt. Målen för minskningen 
av överkapaciteten har ännu inte uppnåtts. Åtskilliga brister finns fortfarande i verkställandet av 
kontro 1 lmekanismerna. 
Förslag till rådets förordning om användningen av stora drivgarn inom ramen för den gemensamma 
fiskeripolitiken (KOM/94/50/5, 10.2.1995). 
27 
Man bör därför överväga vilka riktlinjer som bör väljas för att göra den gemensamma 
fiskeripolitiken mer dynamisk så att det kan skapas en bestående balans, och därmed lönsamhet, för 
fi ske verksamheten inom gemenskapen. 
2. Följaktligen måste man bereda vägen för verksamheten under de kommande åren, såväl på kort -
dvs. för de närmaste tre åren - som på medellång sikt, varvid år 2002 är en symbolisk milstolpe för 
den gemensamma fiskeripolitiken. Därigenom skapas också varaktiga förutsättningar för det lång­
siktiga arbetet. 
Betydelsen av år 2002 som tidsfrist för arbetet motiveras direkt av tre frågor som behandlas i de 
nu gällande rättsakterna, nämligen 
- tillträdet till kustvatten innanför gränsen på tolv sjömil (artikel 6 i grundförordningen), 
- bestämmelserna för "Shetlandsområdet" (artikel 7 i grundförordningen), 
- tillträdet till Nordsjön för fiskefartyg från Spanien och Portugal (anslutningsakten 1985) samt 
Sverige och Finland (anslutningsakten 1994). 
Före tidsfristen skall dessa frågor bli föremål för en analys och en rapport enligt den metod som 
tillämpades 1991. 
I den första av dessa frågor skall kommissionen lämna förslag till rådet om bestämmelser som kan 
ersätta de nu gällande. Om rådet inte fattar något beslut före den 31 december 2002 kommer den 
nu gällande ordningen med möjlighet att begränsa tillträdet till dessa vatten att upphöra. Det 
förefaller för närvarande inte finnas några krav på en ändring av denna del av gemenskaps­
lagstiftningen. 
För den andra frågan gäller samma tidsfrist: om kommissionen inte lämnar förslag eller rådet inte 
fattar beslut dessförinnan bibehålls den nuvarande ordningen. 
Även i den tredje frågan gäller att om inget beslut fattas under övergångstiden eller före utgången 
av år 2002 leder detta till att gemenskapens befintliga regelverk tillämpas, vilket innebär fritt till­
träde till dessa vatten på icke-diskriminerande basis för samtliga medlemsstaters fiskeflottor, varvid 
tillträdet till resurserna skall ske enligt principen om relativ stabilitet för de reglerade arterna och 
vara fritt för icke-reglerade arter. 
28 
De övriga delarna av den gemensamma fiskeripolitiken, däribland vissa grundläggande principer som 
den om relativ stabilitet, kommer inte med nödvändighet att påverkas. Det är endast om det finns 
en uttrycklig politisk vilja till detta som ändringar i dessa avseenden kan bli aktuella. 
De delar som gäller strukturåtgärderna inom den gemensamma fiskeripolitiken är vidare 
underordnade den nuvarande ekonomiska planeringen för strukturfonderna som gäller fram till och 
med den 31 december 1999. Det är troligt att FUP IV kommer att följas av ett FUP V, men om inte 
någon omvälvande förändring sker av villkoren för tillträdet till fiske jämfört med det nuvarande 
systemet bör inte tidsfristen 2002 beröra takten i FUP-verksamheten. 
Externa förhållanden kan även komma att påverka utvecklingen på fiskeriområdet, t.ex. resultaten 
av regeringskonferensen, kommande utvidgningar av unionen och även utvecklingen av de inter­
nationella relationerna. 
3. Kommissonen anser att man inte bör invänta nästa årtusende utan redan nu, under den 
kommande treårsperioden, intensifiera de redan påbörjade insatserna för att komplettera och befästa 
det som byggts upp för att åstadkomma bestående förbättringar av situationen inom sektorn. 
De åtgärder som skall inledas bör ha som övergripande syfte att hindra att fiskeverksamheter slås 
ut och därför bidra till att skapa större överensstämmelse mellan de tillgängliga resurserna och 
kapaciteterna så att fiskeföretagen inom gemenskapen kan ledas in på lönsamma banor. För att 
uppnå detta bör man välja en inriktning som inte endast är strikt ekonomisk utan även omfattar en 
integrering med den samlade regionplaneringen för de områden som är beroende av fisket, särskilt 
i fråga om sysselsättning och miljöhänsyn. 
Förvaltningsinstrumenten för att nå dessa mål skall införas i full omfattning. I de fall då det redan 
finns sådana, rättsligt antagna förvaltningsinstrument, som t.ex. systemet för förvaltning av fiske-
ansträngningarna, skall tillämpningen ske på ett effektivt sätt. Man bör utnyttja de närmaste åren 
för att utvärdera resultaten i de områden där dessa instrument har tillämpats, särskilt Atlanten och, 
eventuellt, Östersjön. Genom att tillämpa dessa förvaltningsinstrument generellt, även i andra 
fiskezoner inom gemenskapen, kan man slutföra de övergångsordningar som avtalades vid 
anslutningen med såväl Spanien och Portugal som Finland och Sverige. Kommissionen bör därför 
vid lämplig tidpunkt föreslå ett system för förvaltning av fiskeansträngningarna som är anpassat till 
t.ex. fisket i Nordsjön och eventuellt även i Medelhavet. 
29 
Förbättringarna av tillämpningen av de befintliga förvaltningsinstrumenten bör fortsättas i nära 
samband med en intensifierad och förbättrad vetenskaplig forskning. Det torde vara att föredra att 
i tid besluta om åtgärder för att minska fångsterna i stället för att invänta en situation då vissa 
bestånd har reducerats så att beslut om fiskestopp måste fattas, vilket vore en ytterlighetssituation 
med skadliga följder för företagens möjligheter att överleva, stabiliseringen av marknaden och 
säkerheten i försörjningen. 
Dessa förbättringar bör även gälla tekniska åtgärder. Dessa bör i första hand gälla Nordsjön, 
Medelhavet och region III och beslutas om i nära samråd med medlemsstaterna och 
branschföreträdarna. 
För förbättringar av förvaltningsinstrumenten krävs bättre kunskap om såväl vetenskapliga fakta som 
statistiska uppgifter och en bättre spridning av sådan kunskap. Genom en sådan förbättrad 
informationsförmedling som alla berörda parter kan utnyttja bör förståelsen för de föreslagna 
åtgärderna kunna öka så att de lättare kan accepteras. 
Införandet av FUP IV under de närmaste månaderna bör vara av avgörande betydelse i arbetet med 
att nå jämvikt mellan fiskemöjligheterna och gemenskapsflottans kapacitet, så att det blir möjligt 
att bryta den onda cirkeln "för stora investeringar - för stor kapacitet - för stora kostnader" som 
medför minskad lönsamhet för företagen eller att de tvingas upphöra med verksamheten. En sådan 
jämvikt är en nödvändig förutsättning för fiskeriföretagens överlevnad, bevarad sysselsättning till 
sjöss och till lands och därigenom även för hela branschens framtid. 
Införandet av ett effektivt kontrollsystem på alla ansvarsnivåer är ett oeftergivligt villkor för att nå 
framgång med en verkligt hållbar fiskeripolitik. Särskild uppmärksamhet måste därför ägnas 
förbättringar av det samlade kontrollsystemet så att det blir heltäckande, sammanhängande och 
homogent. Man måste på bästa sätt utnyttja möjligheterna med ny teknik, t.ex. satellitteknik, och 
säkerställa att informationen sprids optimalt genom nätverk som utnyttjar informationsteknikens 
möjligheter. Att ett effektivt kontrollsystem upprättas på gemenskapsnivå innebär inte att även 
åtgärderna på gemenskapsnivå blir mer dominerande - däremot bör uppgifterna och ansvaret pä alla 
nivåer fastställas tydligare. 
Utvecklingen av ett ansvarsfullt, och därför också kontrollerat, fiske som tar hänsyn till miljön är 
central i de internationella åtaganden som gemenskapen undertecknat inom FN och FAO under de 
30 
tre senaste åren. Under de närmaste åren bör dessa åtaganden förverkligas effektivt såväl inom 
gemenskapen som internationellt. Miljöhänsynen står inte i något motsatsförhållande till fiskeri­
politiken utan är en integrerad del av denna. Fiskeverksamheten kan inte bli långsiktigt hållbar, om 
inte miljöhänsyn tas. Självfallet bör de verksamma inom näringen spela en positiv och avgörande 
roll i denna fråga, så att inte anpassningarna görs utan vederbörlig hänsyn till fiskeintressena. 
I detta sammanhang bör särskild uppmärksamhet ägnas Medelhavsregionen. Tillämpningen av den 
gemensamma fiskeripolitiken har nämligen inte nått lika långt där som i övriga områden inom 
gemenskapen, och tillståndet för fiskeresurserna är också särskilt oroande. De geografiska för­
hållandena gör att behovet av internationellt samarbete är särskilt påtagligt. Det bör dock betonas 
att ingenting kan ske utan att det finns en uttrycklig politisk vilja hos de berörda medlemsstaterna. 
Kommissionen önskar således att alla som är verksamma inom branschen, såväl på politisk och 
administrativ nivå som inom näringen, med de medel och det ansvar som står till deras förfogande 
bidrar till att skapa sådana inslag i fiskeripolitiken som kan säkra fiskets fortbestånd. 
Syftet att säkerställa såväl tydlighet och klarhet i de politiska diskussionerna som att institutionerna 
fungerar effektivt uppnås enligt kommissionens åsikt bäst genom att endast de stora besluten fattas 
på rådsnivå efter yttrande från Europaparlamentet och Ekonomiska och sociala kommittén. En 
decentraliserad beslutsprocess tillsammans med ett system för samråd på regionnivå som gynnar en 
dialog mellan branschföreträdare och vetenskapliga institutioner borde medföra viktiga förbättringar 
av den gemensamma fiskeripolitikens funktion. Närhetsprincipen, "subsidiariteten", bör tillämpas 
i största möjliga utsträckning på alla ansvarsnivåer nom denna sektor. 
Detsamma gäller rationaliseringen av de ekonomiska stöden, särskilt i fråga om fördelningen av 
kostnaderna mellan gemenskapen och de enskilda medlemsstaterna, så att största möjliga 
kostnadseffektivitet uppnås. 
4. Resultaten av denna första fas kommer att vara avgörande, då det förfarande skall utformas som 
skall utmynna i förberedandet av tiden efter år 2002. 
Om nästa fas kan betraktas som en konsolideringsfas bör den därpå följande sannolikt vara en fas 
för utvärdering av de framtida uppgifterna för den gemensamma fiskeripolitiken och för att 
bestämma vilka huvudfrågor som skall uppmärksammas och diskuteras. I detta sammanhang bör alla 
31 
verksamma inom branschen på nytt delta aktivt med att ange de vägar som skall utforskas för att 
säkerställa en utveckling av förvaltningssystemen inom fiskerisektorn som är balanserad och också 
omfattar socioekonomiska aspekter, lönsamhet för företagen, politik för sysselsättning och regional 
utveckling samt en utvärdering av uppgifterna för dem som på olika sätt är involverade. 
Med denna inriktning bör man genom en öppen diskussion kunna nå fram till en formell utformning 
av de riktlinjer som väljs så att de nödvändiga besluten kan fattas före den 31 december 2002. 
Kommissionens önskan är att - så som var fallet med "rapport -91" - diskussionerna om fisket 
fortsätter att engagera och föras i en konstruktiv anda. 
32 
BILAGA I 
Utvecklingen av TAC under perioden 
ANALYS av de föreslagna totala årliga fångstmängderna (TAC) och utvärdering av tillståndet för bestånden på grundval av de 
senaste bedömningarna 
ANMÄRKNINGAR: 
(1) 
(2) 
(3) 
saknas: För besluten krävs samråd med tredje land eller internationella organisationer. 
Andel av TAC som medlemsstaterna förfogar över. 
Enligt uppgifter från medlemsstaterna. 
Fångstprognos saknas. 
Uppgifterna har inte överlämnats eller kan inte användas för TAC. 
TILLSTÅND: 1 = måttligt utnyttjat; 2 = fullt utnyttjat; 3 = kraftigt utnyttjat; 4 = beståndet hotat; 
F = fluktuationer U = okänt; U/2* = okänt, men förmodligen fullt utnyttjat; 
U/3* = okänt, men förmodligen kraftigt utnyttjat 
Säkerhet i bedömningen: 1 = god analytisk bedömning; 2 = information av genomsnittlig kvalitet; 3 = föga eller intet 
känt 
TAC 
Översikt över bestånd för vilka gemenskapsfångsterna under 1995 översteg 5 000 ton I 
Ärt 
Sill 
Ansjovis 
Torsk 
Glasvar 
Marulk 
Kolja 
Vitling 
Kummel Zon 
Illa 
lllbcd 
Ila IVab 
IVcVlld 
VbVlaN, Vlb 
VlaS, Vllbc 
Vllghj 
VIII 
IX, X, CECAF 
i, lib 
Illa Skagerrak 
Illa Kattegatt 
lllbcd 
Ila IV 
Vb VI XII XIV 
VII ex. Vila 
VII Vlllabkomb. 
VII 
Vb VI XII XIV 
VII Vlllab komb. 
VII 
Vlllabd 
Ila IV 
Vb VI XII XIV 
VII VIII IX X CECAF 
Ila IV 
Vb VI XII XIV 
Vllb-k 
N. stock (ll-Vlllab) 1994 
TAC(1) 
63955 
121450 
257950 
50000 
55140 
28000 
21000 
30000 
12000 
24220 
13095 
4040 
21100 
93070 
13000 
17000 
20330 
18000 
8600 
23800 
18500 
5300 
117700 
21000 
6000 
67280 
6800 
29000 
60000 Fångst 
59275 
55001 
242736 
42079 
52125 
27827 
18901 
26772 
1393 
21927 
12297 
4106 
20655 
78798 
10210 
15375 
13026 
12072 
6484 
20285 
15451 
4834 
83755 
13174 
4858 
42197 
6063 
26743 
42190 1995 
Kommissionens' I 
förslag (1) i TAC(1 ) | Fångst (2) 
120830 
283200 
262400 
50000 
55140 
28000 
21000 
30000 
12000 
•24220 
19350 
7200 
71580 
108600 
13000 
17000 
20330 
18000 
8600 
21400 
16630 
4770 
87400 
20000 
6000 
57000 
6800 
31000 
31000 120830 
283200 
262400 
50000 
70140 
28000 
21000 
33000 
12000 
24220 
19350 
7200 
71580 
108600 
13000 
17000 
22590 
20000 
8600 
23150 
18000 
5150 
87400 
21000 
6000 
57000 
6800 
31000 
55120 111543 
177813 
259222 
42919 
62468 
26659 
18325 
28515 
7559 
23693 
18969 
6247 
72750 
103563 
9726 
17744 
15428 
13918 
6437 
24266 
18535 
5731 
73153 
17836 
6464 
40914 
6275 
28266 
46946 i : : • • 
Bedömning 1995 
Beståndets 
tillstånd 
2 
1. 
3 
U/3* 
1 
2 
3 
F 
U 
2/3 
3 
3 
3 
3/4 
4 
3/4 
2 
2 
2/3 
2 
2 
2 
3 
3 
3 
2 
3/4 
3 
4 Säkerhet 
i bedömn. 
2 
1/2 
1 
2 
1 
2 
2 
2 
3 
< 1 •• -
2 
2 
2 
1 
1/2 
1/2 
2 
2 
2 
2 
2 
2 
1 
1 
1 
2 
2 
2 
1/2 1996 
ACFM el. STECF Kommissionens % ändr. 
rekommendation förslag (1) Grund ; TAC(1) iförslag 
fö reg. nivåer 
saknas 
red. 50% 
saknas 
saknas 
föreg. nivåer 
red. 60% 
saknas 
saknas 
ingen ökning 
saknas 
red. 30% 
red. 30% 
red. 20% 
red. 20% 
saknas 
ingen ökning 
" " 
föreg. nivåer 
ingen ökning 
II n 
" " 
red. 20% 
betydande minskn. 
saknas 
red. 20% 
betydande minskn. 
saknas 
red. 30% 103500 
307700 
172230 
50000 
70140 
28000 
15100 
33000 
12000 
24481 
22250 
6700 
103915 
116900 
13000 
17000 
16600 
14700 
8600 
30300 
23560 
6740 
87400 
22900 
6000 
55100 
10000 
25000 
43100 enl. överensk. 
enl. överensk. 
enl. överensk. 
1995 TAC 
1995 TAC 
1935 TAC 
red. 20% 
1995 TAC 
1995 TAC 
enl. överensk. 
enl. överensk. 
1995 TAC 
enl. överensk. 
enl", överensk. 
1995 TAC 
1995 TAC 
status quo-progn. 
M n 
1995 TAC 
status quo-progn. 
M n 
M n 
enl. överensk. 
red. 20% 
1995 TAC 
enl. överensk. 
red. 20% 
1995TAC(xxx) 
red. 20% 103500 
307700 
172230 
50000 
76710 
28000 
16500 
33000 
12000 
24481 
22250 
7700 
103915 
116900 
13000 
20000 
21200 
19000 
8600 
30300 
23560 
6740 
87400 
22900 
7000 
55100 
10000 
28000 
51000 0,0 
0,0 
0,0 
0,0 
9,4 
0,0 
9.3 
0,0 
0.0 
•0,0 
0,0 
14,9 
0,0 
0.0 
0,0 
17,6 
27,7 
29.3 
0.0 
0,0 
0,0 
0,0 
0,0 
0,0 
16,7 
0,0 
0,0 
12,0 
18,3 
Page 1 
TAC 
Blåvitling 
Havskräfta 
Nordsjöräka 
Rödspätta 
Lyrtorsk 
Sej 
Lax 
Makrill 
Tunga 
Skarpsill 
Taggmakrill 
Vitlinglyra Vb VI VII XII XIV 
Vlllabde 
Ville IX X CECAF 
VbVIVII Vlllab 
Ville IX X CECAF 
Ila IV 
Vb VI XII XIV 
VII 
Illa 
Illa Skagerrak 
IIIV 
VII 
Ila III IV 
Vb VI XII XIV 
VII VIII IX X CECAF 
lllbcd ex. subd. 32 
Ila ill IV 
Vb VI VII Vlllabde 
Ville IX XCOPACE 
Ila IV 
Vlllab 
Illa 
lllbcd 
Ila IV 
Ila IV 
VbVIVII Vlllabde 
Ville IX 
Ila IV 33550 
22490 
11500 
113000 
55000 
15000 
12600 
20000 
4436 
10528 
153400 
14000 
48600 
14000 
14000 
112000 
28890 
469840 
36570 
32000 
6600 
28290 
109200 
149680 
60000 
293000 
73000 
180000 21495 
18147 
5372 
31131 
32289 
13403 
11362 
16358 
1975 
9080 
108145 
6020 
40793 
14132 
6518 
95241 
25978 
411620 
13554 
31025 
6761 
29652 
58656 
141034 
23094 
267893 
48774 
108502 18550 
12370 
5300 
93000 
55000 
15200 
12600 
20000 
5980 
10976 
106950 
14000 
51360 
14000 
14000 
374585 
27305 
370500 
36570 
23000 
5400 
39770 
202400 
149700 
60000 
293000 
69000 
180000 30910 
20620 
10000 
93000 
55000 
15200 
12600 
20000 
5980 
10976 
106950 
14000 
51360 
16000 
14000 
377085 
27305 
370500 
36570 
30000 
6600 
39770 
202400 
149700 
60000 
293000 
73000 
180000 24946 
20029 
7063 
31954 
35552 
13863 
12788 
18153 
5144 
9045 
95092 
5382 
43313 
11752 
8364 
391133 
63012 
351891 
13588 
28550 
5709 
54132 
173968 
149840 
37443 
401584 
48668 
177630 " 
" 
4 
" 
" 
1/2 
3 
3 
2 
3 
4 . 
U 
2 
3/4 
U 
4 
3 
•i 
" 
3 
3 
2 
2 
2 
2 
" 
2 
2 " 
" 
2 
" 
" 
2 
2 
2 
1 
..; ,2 •:••;• 
1 
3 
1 
1 
3 
1 
1 
" 
" 
1 
1 
2 
2 
2 
1/2 
" 
1 
2 M n 
lägsta möjl. nivå 
föreg. nivåer 
föreg. nivåer 
föreg. nivåer 
föreg. nivåer 
föreg. nivåer 
saknas 
saknas 
red. 40% 
föreg. nivåer 
ingen ökning 
ingen ökning 
saknas 
lägsta möjl. nivå 
betydande minskn. 
betydande minskn. 
betydande minskn 
red. 40% 
ingen ökn. 
saknas 
ingen ökn. 
saknas 
saknas 
saknas 
ingen ökn. 
saknas 24170 
16120 
7000 
93000 
55000 
15200 
12600 
23000 
5610 
10980 
78330 
14000 
53280 
10200 
14000 
339377 
18815 
247070 
24380 
15000 
5000 
39770 
182900 
175000 
55000 
293000 
58000 
180000 i, „ 
" " 
red. 20% 
1995 TAC 
1995 TAC 
1995 TAC 
1995 TAC 
1995 TAC 
enl. överensk. 
enl. överensk. 
enl. överensk. 
1995 TAC 
enl. överensk. 
status quo-progn. 
1995 TAC 
enl. överensk. 
enl. överensk. 
enl. överensk. 
enl. överensk. 
red. 40% 
status quo-progn. 
enl. överensk. 
enl. överensk. 
1995 TAC 
1995 TAC 
1995 TAC 
status quo-progn. 
1995 TAC 28660 
19120 
9000 
93000 
55000 
15200 
12600 
23000 
5610 
10980 
78330 
14000 
53280 
13000 
14000 
339377 
18815 
247070 
30000 
23000 
6100 
39770 
182900 
175000 
55000 
293000 
73000 
180000 18,6 
18,6 
28,6 
0,0 
0.0 
0,0 
o.o 
0,0 
0,0 
0,0 
0.0 
0.0 
0.0 
27.5 
0.0 
0,0 
0,0 
0.0 
23.1 
53.3 
22,0 
0,0 
0,0 
0.0 
0,0 
0,0 
25,9 
0,0 
Page 2 
KUMMEL Nordl. bestånd 
Rekryteringsålder 0 och lekbeståndsbiomassa 
600 
Ar 
I Rekryteringsålder 0 —•—Lekbeståndsbiomassa 
Landningar och fiskdödlighet ålder 1-4 
J. 0,000 m 
Landningar •Fiskdödlighet 
Ålder 1-4 erf= escape rate to fisheries : 
tep = taux d'échappement à la pêche 
75 % ->Fm=0,298 
50 % ->Fm=0,693 
25 %->Fm=1.386 
Source : ICES, ACFM (1995) 3f European Commission-XIV/C/1-FO 
Rödspätta_Nordsjö 
Source : ICES, ACFM (1995) European Commission-XIV/C/1-FO 
TORSK_Nordsjö (IV) 
Source : ICES, ACFM (1995) 
Bilaga II 
Gemenskapsflottans utveckling jämfört med de uppställda målen (1984-1995) 
40 
Bilaga II 
Gemenskapsflottans utveckling jämfört med de uppställda målen (1984-1995) 
Diagrammet visar utvecklingen av avvikelserna mellan de konstaterade förhållandena och målen i utvecklingsprogrammen FUP I, II och III. Efter en 
period med en allvarlig brist på överensstämmelse (1984-1987) förefaller ordningen nu vara på väg att återställas, och en snabb utveckling har 
skett mot att målen för FUP III återspeglas i den faktiska utvecklingen. Detta hade framträtt ännu tydligare om utvecklingen i stället hade uttryckts i 
brutloregisterton, där målen har iakttagits i ännu större utsträckning. 
i % av målen (1986) 90 
44 
BILAGA III 
Fiskezoner inom gemenskapen 
41 
Fiskezoner inom gemenskapen 
EU-MEDLEMSSTATERNAS RÄTTSLIGA ANSPRÅK 
60< 
50rv-
40: 60c 
(fvrio? ) r* K iVc 
viik"-. 
Ville .-• VUId UTS-^Yinb 
IXb 50c 
20: 
Yttre gränser för de områden som EG:s medlemsstater gör rättsligt anspråk på (fet prickad hnjc) och 
som utgör gemenskapens vatten i Nordatlantens östra del samt statistiska områden (ICES). 
Djupgränser anges med heldragen linje (200 m) ocn mager prickad Hnjc ( 1 000 m). <J 
BILAGA IV 
Rättsakter 1992 - mitten av 1996 
Genomförandet av gemenskapssystemet för fiske och vattenbruk 
OMRÅDE 
I. Resursförvaltning 
1-1 TAC och kvoter KOM-förslag 
Förslag 23.11.95 
(KOM(95)615/2, 5.12.95), 
kompletterat enl. särskilt be­
myndigande 19.12.95 
(KOM(95)741/l, 21.12.95), om 
tillåten totalfångst och fångst-
villkor (1996) Rådsbeslut 
Förordning (EG) nr 3074/95, 22.12.95, 
om tillåten totalfångst och fångstvillkor 
(1996) (EGT nr L 330, 30.12.95, s 1). Anmärkning 
Beträffande ett antal bestånd, för vilka kommissionen 
föreslår betydande minskningar av TAC med hänsyn till 
den försämring de genomgår, föredrar rådet att skjuta 
minskningarna på framtiden, vilket förvärrar situationen 
för dessa bestånd. 
Vissa av dessa totalfångster medför till och med en 
biologisk risk (makrill, sill, rödspätta, kummel). 
I övriga fall medför ökningarna betydande minskningar av 
fiskemöjligheterna på kort sikt (tunga, glasvar, gråsej). 
1-2 Licenser, särskilda 
fisketillstånd, fiske-
tillstånd enligt fiskeavtal 
1-3 Förvaltning av 
fiskeansträngningarna Förslag 15.10.93 till rådets för­
ordning om ett system för 
fiskelicenser (EGT nr C 310, 
16.11.93) 
Förslag till rådets för­
ordning (EG) om system 
för tillträde till vissa 
fiskezoner och -resurser 
inom gemenskapen 
(KOM/94/308/F, 13.7.94) 
Förslag till rådets för­
ordning (EG) om för­
valtningen av fiske-
ansträngningen för vissa 
fiskezoner och -resurser i 
gemenskapen(KOM/95/237, 
6 april 1995) Rådets förordning (EG) av den 20 
december 1993 om ett gemenskaps­
system för fastställande av bestäm­
melser om vilka uppgifter som minst 
måste ingå i fiskelicenser (EGT nr 
L 341, 31.12.93) 
- Rådets förordning (EG) nr 1627/94 
av den 27 juni 1994 om allmänna 
bestämmelser för särskilda fiske-
tillstånd (EGT nr L 171, 6.7.94) 
- Rådets förordning (EG) nr 3317/94 
av den 22 deember 1994 om 
allmänna bestämmelser om att 
bedriva fiske i ett tredje lands vatten 
inom ramen för ett fiskeavtal (EGT 
nr L 350, 31.12.94) 
- Rådets förordning (EG) nr 685/95 av 
den 27 mars 1995 om 
administreringen av fiskeinsatsen 
med avseende på vissa fiskezoner 
och -resurser i gemenskapen 
(EGT nr L 71, 31.3.95, s. 5). 
- Rådets förordning (EG) nr 2027/95 
av den 15 juni 1995 om en 
förvaltningsordning för fiske­
ansträngningen för vissa fiskezoner 
och fisketillgångar inom gemen­
skapen 
(EGT nr L 199, 24.8.95, s. 1). Antagandet av förvaltningsinstrumenten försenades i rådet, 
som tvingades anta tre beslut på ett år för att nå fram till 
ett antagande. 
Rådet antog kommissionens förslag utan väsentliga 
ändringar av innehållet, vilket visar att det krävs tid för att 
rådet skall övervinna sitt motstånd mot den nyskapande 
karaktären hos vissa förslag. 
Rådet avvisade kommissionens förslag som byggde på 
dagar per standardfartyg och utformade en kompromiss 
som bygger på dagar på zoner multiplicerat med effekten i 
kilowatt för beräkningen av fiskeansträngningen. 
Det krävdes två år och två förordningar innan rådet kunde 
införa ett system för fiskeansträngningarna. 
Det slutliga beslutet påminner till sitt innehåll om 
kommissionens ursprungliga förslag. Ändringarna är till 
större delen formella. 
1-4 Flexibilitet 
1-5 Mål och strategier för 
förvaltningen 
1-6 Drivgarn 
1-7 Medelhavet Förslag av den 8 december 
1993 till rådets förordning om 
ytterligare villkor för den 
fleråriga förvaltningen av TAC 
och kvoter (KOM(94)583, 
slutl., 8.12.94) 
Förslag av den 15 december 
1993 till rådets förordning om 
fastställande av mål och 
strategier för förvaltn ingen 
1994-1997 i fråga om vissa 
fisken och grupper av fisken 
(KOM(93)663 slutl., 15.12.93) 
Förslag till förordning 8.4.94 
om användningen av stora 
drivgarn inom ramen för den 
gemensamma fiskeripolitiken 
(KOM/94/131 slutl., 8.4.94) 
Förslag till förordning 12.11.93 
om vissa tekniska åtgärder för 
bevarande av fiskeresurserna i 
Medelhavet (KOM(93)306, 
12.11.93, s. 10) Rådet antog förordningen om ytterligare 
villkor för den fleråriga förvaltningen av 
TAC och kvoter den 22 april 1996 
(ännu ej offentliggjord i EGT). 
Förnyad granskning efter antagandet av 
flexibilitetsförordningen 
Fortfarande hos rådet 
Rådets förordning (EG) nr 1626/94 av 
den 27 juni 1994 om vissa tekniska 
åtgärder för bevarande av fiskeresurserna 
i Medelhavet 
(EGT nr L 171,6.7.94, s. 1). Rådet beslutade om en minskning av graden av flexibilitet 
från år till år. 
De sanktioner som kommissionen föreslog har reducerats 
av rådet. 
- Det har tagit rådet nära två år att införa tekniska 
anpassningar och att övervinna sin oro inför den 
nyskapande karaktären hos kommissionens förslag. 
Mer än två års försening av antagandet av bestämmelser 
för att underlätta förvaltningen av fiskeverksamheterna 
genom planering av dem. 
- Rådet har blockerat förslaget med hänvisning till 
detaljinvändningar som ligger utanför substansen i 
förslaget. 
Förslaget utarbetades på begäran av rådet. 
Jämfört med kommissionens förslag har rådet gjort vissa 
bestämmelser flexiblare genom att fastställa tidsbegränsade 
undantag (i vissa fall ända till år 2002). 
-A* II. Omstrukturering av 
fiskerisektorn 
III. Kontroll 
III. 1-Kontrollen av den 
gemensamma fiskeri­
politiken - Förslag 9.11.93 till rådets 
beslut om mål och närmare 
bestämmelser i syfte att 
uppnå en bestående jämvikt 
mellan resurserna och 
utnyttjandet av dessa 
(KOM/93/544 slutl., 
9.11.93) 
Förslag 29.10.92 till 
rådets förordning om införande 
av ett kontrollsystem för den 
gemensamma fiskeripolitiken 
(KOM/92/392 slutl., 29J0.92) Rådets beslut nr 94/15/EG av den 
20.12.93 om mål och närmare 
bestämmelser för en omstrukturering av 
gemenskapens fiskerisektor under 
perioden den 1 januari 1994 till den 31 
december 1996 i syfte att uppnå en 
bestående jämvikt mellan resurserna och 
utnyttjandet av dessa (EGT nr L 10, 
14.1. 1994) 
Rådets förordning (EEG) nr 2847/93 av 
den 12 oktober 1993 om införande av 
ett kontrollsystem för den gemensamma 
fiskeripolitiken (EGT nr L 261, 
20.10.93) Rådet försvagade kommissionens ursprungliga förslag med 
40 % av kapacitetsminkningarna: 
Kom. förslag Rådets beslut 
- För demersala - 30 % - 20 % 
bestånd 
- För bentiska - 20 % - 15 % 
bestånd 
- För pelagiska - 0 % - 0 % 
bestånd 
Rådet beslutade att 
skjuta upp sitt beslut om ett system för positionskontroll 
via satellit till 1.1.1996 och därefter ytterligare till 
1.7.1996, 
först senare fastställa förteckningen över de arter som skall 
införas i loggboken, 
skjuta upp tillämpningen av vissa bestämmelser om 
fiskeverksamheter i Medelhavet till 1.1.1999, 
avföra kommissionens förslag om indragning eller 
minskning av det ekonomiska bidraget från gemenskapen i 
händelse av att "kontrollförordningen" inte efterlevs. 
III.2- Kontrollen av fiske-
ansträngningen Förslag 13.7.94 till rådets 
förordning om ändring av 
förordning (EEG) nr 2847/93 
om införande av ett kontroll­
system för den gemensamma 
fiskeripolitiken 
(KOM(94)309, slutl., 13.7.94) 
Förslag 12.6.95 till rådets för­
ordning (EG) om ändring av 
förordning (EEG) nr 2847/93 
om införande av ett kontroll­
system för den gemensamma 
fiskeripolitiken 
(KOM/95/256 slutl., 12.6.95) Rådet avvisade detta förslag. 
Rådets förordning (EG) nr 2870/95av 
den 8 december 1995 om ändring av 
förordning (EEG) nr 2847/93 om 
införande av ett kontrollsystem för den 
gemensamma fiskeripolitiken 
(EGT nr L 301, 14.12.95, p. 1) I sin kompromiss i december 1994 som gavs uttryck i 
förordning (EG) nr 685/95 om administreringen av fiske­
insatsen införde rådet en ny utformning av det tillämpliga 
kontrollsystemet i dess substans. 
Rådet utsträckte prejningssystemet ("hail system") till att gälla 
alla fisken, medan det i kommissionens förslag skulle 
tillämpas i Irländska sjön och för övriga områden enligt rådets 
beslut för enskilda fisken. 
Vidare införde rådet individuella fångstmeddelanden per fartyg 
från år 1998, vilket inte ingick i förslaget. 
Parallellt med detta beslutade rådet att till den 30 juni 1997 
uppskjuta sitt beslut om ett integrerat system för behandling 
av uppgifter (nätverk) 
Slutligen gjorde rådet tillämpningen av prejningssystemet 
flexiblare genom att fastställa undantag för vissa kategorier av 
fiskeflottor, vilket försvårar tillämpningen av detta system och 
medför ytterligare kostnader. 
ISSN 1024-4506 
KOM(96) 363 slutlig 
DOKUMENT 
SV 03 
Katalognummer : CB-CO-96-364-SV-C 
ISBN 92-78-07177-3 
Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer 
L-2985 Luxemburg 
^