Förslag till RÅDETS BESLUT om ingående på Europeiska gemenskapens vägnar av tilläggsprotokollet om förebyggande, bekämpande och bestraffande av handel med människor, särskilt kvinnor och barn, till Förenta nationernas konvention mot gränsöverskridande organiserad brottslighet

(framlagt av Komissionen)

MOTIVERING

1. Bakgrund

I resolution 53/111 av den 9 december 1998 beslutade FN:s generalförsamling att upprätta en särskild mellanstatlig kommitté med uppgift att förutsättningslöst bereda en konvention mot gränsöverskridande organiserad brottslighet (Palermokonventionen) med tre tilläggsprotokoll:

- om förebyggande, bekämpande och bestraffande av handel med människor, särskilt kvinnor och barn (människohandelsprotokollet)

- mot människosmuggling land-, sjö- och luftvägen (människosmugglingsprotokollet)

- mot olaglig tillverkning av och handel med skjutvapen, deras delar och komponenter och ammunition (skjutvapenprotokollet)

Kommitténs första formella sammanträde ägde rum i Wien i januari 1999.

I juli 1999 lade kommissionen fram en rekommendation till ett rådsbeslut om bemyndigande för kommissionen att förhandla om alla de frågor i konventionen och människohandelsprotokollet som omfattas av gemenskapens behörighet.

Rådet bemyndigade i enlighet med rekommendationerna kommissionen att förhandla om Palermokonventionen [1] och människohandelsprotokollet [2].

[1] Beslut av den 2 maj 2000.

[2] Beslut av den 14 februari 2000.

Kommissionen deltog aktivt i FN:s förhandlingar i Wien i nära samarbete med EU:s medlemsstater och G8-länderna. Förhandlingarna om Palermokonventionen slutfördes i juli 2000, medan människohandelsprotokollet färdigställdes först i oktober 2000. FN:s generalförsamling antog instrumenten vid sin femtiofemte session den 15 november 2000 [3] och öppnade dem för undertecknande.

[3] FN:s generalförsamlings resolution A/RES/55/25.

Den italienska regeringen stod som värd för en politisk högnivåkonferens i Palermo den 12 till 15 december 2000 i syfte att underteckna Palermokonventionen och människohandelsprotokollet. Eftersom kommissionen i enlighet med sina förhandlingsdirektiv hade lyckats förhandla fram att instrumenten skulle kunna undertecknas inte bara av stater utan även av regionala organisationer för ekonomisk integration, såsom EG, fattade rådet beslut om undertecknande på Europeiska gemenskapens vägnar av Palermokonventionen och människohandelsprotokollet under konferensen. [4] Den 12 december 2000 undertecknade Europeiska gemenskapen formellt instrumenten i Palermo tillsammans med samtliga EU:s medlemsstater.

[4] Rådets beslut 2001/87/EG, EGT L 30, 1.2.2001, s. 44.

Palermokonventionen [kommer att träda i kraft] [trädde i kraft] den 29 september 2003. Människohandelsprotokollet har ännu inte trätt i kraft; för detta krävs att minst 40 stater ratificerar protokollet. Enligt slutbestämmelserna kan protokollet inte träda i kraft före konventionen. En stat eller en regional organisation för ekonomisk integration måste, för att kunna bli part i protokollet, också bli part i konventionen. Därför läggs ett förslag till rådsbeslut om ingående av Palermokonventionen på Europeiska gemenskapens vägnar fram samtidigt med det här förslaget.

En regional organisation för ekonomisk integration kan inte ratificera människohandelsprotokollet innan minst en av dess medlemsstater har gjort det. Av de 15 medlemsstaterna har Spanien (den 1 mars 2002) och Frankrike (den 29 oktober 2002) redan deponerat ratifikationsinstrument för Palermokonventionen och människosmugglings- och människohandelsprotokollen hos FN:s generalsekretariat. I de övriga medlemsstaterna pågår ratifikationsprocessen.

2. Resultatet av förhandlingarna om människohandelsprotokollet

Kommissionen anser att de målsättningar som rådet angav i förhandlingsdirektiven i stor utsträckning har uppnåtts.

Människohandelsprotokollet innehåller flera bestämmelser som omfattas av gemenskapens behörighet (avdelning IV i EG-fördraget). Bestämmelserna överensstämmer med gemenskapens regelverk om asyl, invandring och yttre gränser i allmänhet och med Schengenregelverket i synnerhet, såsom detta har fastställts genom rådets beslut 1999/435/EG av den 20 maj 1999. [5] Somliga bestämmelser är rentav identiska.

[5] EGT L 176, 10.7.1999, s. 1.

Protokollets bestämmelser om åtgärder som skall vidtas vid gränserna omfattar bland annat möjligheter till närmare samarbete mellan gränskontrollmyndigheter och påföljder för fraktförare. Dessa gränskontrollåtgärder uppfyller normerna i gemenskapens regelverk och är därmed i överensstämmelse med vad som angavs i förhandlingsdirektiven. De är i synnerhet förenliga med artikel 26 och artikel 27.1 i konventionen om tillämpning av Schengenavtalet av den 14 juni 1985 [6] och kompletterande sekundärrättslig lagstiftning [7]. Protokollet innehåller också bestämmelser om att parterna skall verifiera säkerhet och kvalitet hos resehandlingar som de utfärdar, inklusive viseringar, och äktheten av och den riktiga formen för sådana handlingar om det finns misstanke om att de används för människohandel eller smuggling av migranter. Detta angavs också i förhandlingsdirektiven och förpliktelsen uppfyller kraven i gemenskapens regelverk, i synnerhet rådets förordning (EG) nr 1683/95 [8] i dess ändrade lydelse genom förordning (EG) nr 334/2002 [9] om en enhetlig utformning av visumhandlingar. Protokollet innehåller också ett förbehåll om att ingenting i protokollet skall påverka förpliktelser som stater har enligt internationell rätt och särskilt 1951 års Genèvekonvention och 1967 års protokoll angående flyktingars rättsliga ställning och principen om icke-avvisning som ingår i dem. Även om EG inte är part i Genèvekonventionen är dess innehåll bindande för gemenskapen särskilt genom artikel 63 första stycket 1 i EG-fördraget.

[6] EGT L 239, 22.9.2000, s. 19.

[7] Rådets direktiv 2001/51/EG av den 28 juni 2001, EGT L 187, 10.7.2001, s. 45.

[8] EGT L 164, 14.7.1995, s. 1.

[9] EGT L 53, 23.2.2002, s. 7.

Protokollets förpliktelser för stater när det gäller att underlätta och tillåta återvändande för egna medborgare eller personer som har permanent uppehållstillstånd inom deras territorium ligger, slutligen, i linje med gemenskapens pågående förhandlingar om återtagandeavtal med tredje land för personer som har rest in olagligt eller vistas olagligt i medlemsstaterna.

3. Förenade kungarikets, Irlands och Danmarks särskilda ställning

De bestämmelser i människohandelsprotokollet som omfattas av gemenskapens behörighet finns i tredje delen avdelning IV i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen.

Enligt artikel 1 i protokollet om Förenade kungarikets och Irlands ställning, som fogats till Fördraget om Europeiska unionen och Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, kommer Förenade kungariket och Irland inte att vara bundna av bestämmelserna i egenskap av medlemsstater i gemenskapen, såvida de inte väljer att bli bundna på det sätt som anges i det protokollet.

Enligt artiklarna 1 och 2 i protokollet om Danmarks ställning, som fogats till Fördraget om Europeiska unionen och Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, är Danmark inte bundet av bestämmelserna i egenskap av medlemsstat i gemenskapen.

4. Slutsatser

Människohandelsprotokollet är det första världsomspännande instrumentet mot gränsöverskridande organiserad brottslighet och människohandel. Protokollet skapar ett mycket värdefullt multilateralt regelverk och innehåller olika viktiga miniminormer som skall följas av alla avtalsslutande stater. Europeiska gemenskapen har följaktligen stort intresse av att protokollet träder i kraft så snart som möjligt. Om Europeiska gemenskapen fullbordar ratifikationsprocessen är detta en tydlig signal om att gemenskapen är angelägen om att genomföra protokollets målsättningar.

Bifogade förslag till rådsbeslut är den lagstiftning som krävs för att Europeiska gemenskapen skall kunna ingå människohandelsprotokollet. Den rättsliga grunden för beslutet återfinns i artiklarna 62 och 63 jämförda med artikel 300 i EG-fördraget. Artikel 1 innebär att protokollet godkänns på Europeiska gemenskapens vägnar. Artikel 2 bemyndigar rådets ordförande att utse den person som har befogenhet att på Europeiska gemenskapens vägnar deponera godkännandeinstrumentet. Protokollets text återges i bilaga I. Bilaga II innehåller den förklaring om omfattningen av gemenskapens behörighet med avseende på frågor som täcks av protokollet som skall deponeras tillsammans med godkännandeinstrumentet (artikel 16.3 i människohandelsprotokollet).

Rådet kommer att besluta enhälligt efter att ha hört Europaparlamentet (artikel 300.2 första stycket jämförd med artikel 67 i EG-fördraget samt artikel 300.3 första stycket i EG-fördraget).

Kommissionen föreslår härmed att rådet antar det bifogade beslutet.

2003/0197 (CNS)

Förslag till RÅDETS BESLUT om ingående på Europeiska gemenskapens vägnar av tilläggsprotokollet om förebyggande, bekämpande och bestraffande av handel med människor, särskilt kvinnor och barn, till Förenta nationernas konvention mot gränsöverskridande organiserad brottslighet

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR BESLUTAT FÖLJANDE

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 62 punkt 2 och artikel 63 första stycket 3 jämförda med artikel 300.2 första stycket och artikel 300.3 första stycket i detta,

med beaktande av kommissionens förslag, [10]

[10] EUT [...], [...], s.

med beaktande av Europaparlamentets yttrande, [11] och

[11] EUT [...], [...], s.

av följande skäl:

(1) Kommissionen förhandlade med rådets godkännande på gemenskapens vägnar om de frågor i protokollet som omfattas av gemenskapens behörighet.

(2) Rådet gav kommissionen instruktioner att förhandla om gemenskapens anslutning till den internationella överenskommelsen i fråga.

(3) Förhandlingarna slutfördes framgångsrikt och protokollet undertecknades av gemenskapen den 12 december 2000 i enlighet med rådets beslut 2001/87/EG av den 8 december 2000. [12]

[12] EGT L 30, 1.2.2001, s. 44.

(4) Vissa medlemsstater är redan parter i protokollet. I andra medlemsstater pågår ratifikationsprocessen.

(5) De bestämmelser i protokollet som omfattas av gemenskapens behörighet finns i tredje delen avdelning IV i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen.

(6) I enlighet med artikel 1 [artikel 3] i protokollet om Förenade kungarikets och Irlands ställning, som fogats till Fördraget om Europeiska unionen och Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, [deltar] [deltar inte] Förenade kungariket och Irland i antagandet av detta beslut och de kommer alltså [inte] att vara bundna av de bestämmelser i protokollet som omfattas av gemenskapens behörighet i egenskap av medlemsstater i gemenskapen.

(7) I enlighet med artiklarna 1 och 2 i protokollet om Danmarks ställning, som fogats till Fördraget om Europeiska unionen och Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, kommer Danmark inte att vara bundet av de bestämmelser i protokollet som omfattas av gemenskapens behörighet i egenskap av medlemsstat i gemenskapen.

(8) Ingåendet av konventionen godkändes på Europeiska gemenskapens vägnar genom rådets beslut (.../.../EG) av den ..., [13] vilket är en förutsättning för att Europeiska gemenskapen skall kunna bli part i protokollet enligt artikel 37.2 i konventionen.

[13] EUT [...], [...], s.

(9) De övriga förutsättningarna i artikel 36.3 i konventionen och artikel 16.3 i protokollet för att gemenskapen skall kunna deponera godkännandeinstrumentet är uppfyllda.

(10) Protokollet bör godkännas så att gemenskapen kan bli part i detta inom sitt behörighetsområde.

(11) Gemenskapen måste, enligt artikel 16.3 i protokollet, när godkännandeinstrumentet deponeras också avge en förklaring om omfattningen av sin behörighet med avseende på frågor som täcks av protokollet.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Tilläggsprotokollet om förebyggande, bekämpande och bestraffande av handel med människor, särskilt kvinnor och barn, till Förenta nationernas konvention mot gränsöverskridande organiserad brottslighet som återges i bilaga I, godkänns härmed på Europeiska gemenskapens vägnar.

Gemenskapens instrument med formell bekräftelse skall innehålla en förklaring om behörighet i enlighet med artikel 16.3 i protokollet med den lydelse som framgår av bilaga II.

Artikel 2

Rådets ordförande bemyndigas att utse den person som har befogenhet att deponera instrumentet med formell bekräftelse så att protokollet blir bindande för gemenskapen.

Detta beslut skall offentliggöras i Europeiska unionens officiella tidning.

Utfärdat i Bryssel den

På rådets vägnar,

Ordförande

BILAGOR

BILAGA I kommer att innehålla protokollets text.

BILAGA II

FÖRKLARING OM EUROPEISKA GEMENSKAPENS BEHÖRIGHET MED AVSEENDE PÅ FRÅGOR SOM TÄCKS AV TILLÄGGSPROTOKOLLET OM FÖREBYGGANDE, BEKÄMPANDE OCH BESTRAFFANDE AV HANDEL MED MÄNNISKOR, SÄRSKILT KVINNOR OCH BARN, TILL FÖRENTA NATIONERNAS KONVENTION MOT GRÄNSÖVERSKRIDANDE ORGANISERAD BROTTSLIGHET

Enligt artikel 16.3 i protokollet om förebyggande, bekämpande och bestraffande av handel med människor, särskilt kvinnor och barn, skall en regional organisation för ekonomisk integration i sitt instrument avseende ratifikation, godkännande eller godtagande förklara omfattningen av sin behörighet med avseende på frågor som täcks av protokollet och i fråga om vilka organisationens medlemsstater som är parter i protokollet har överfört behörighet till organisationen.

Protokollet om förebyggande, bekämpande och bestraffande av handel med människor, särskilt kvinnor och barn, skall med avseende på frågor där behörighet har överförts till Europeiska gemenskapen gälla för de områden i vilka Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen tillämpas, på de villkor som anges i det fördraget, särskilt artikel 299 i detta och de protokoll som fogats till fördraget.

I enlighet med artikel 1 [artikel 3] i protokollet om Förenade kungarikets och Irlands ställning, som fogats till Fördraget om Europeiska unionen och Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, kommer Förenade kungariket och Irland [inte] att vara bundna av de bestämmelser i protokollet som omfattas av gemenskapens behörighet i egenskap av medlemsstater i gemenskapen. Följaktligen [gäller inte] [gäller] denna förklaring på Förenade kungarikets och Irlands territorium.

I enlighet med artiklarna 1 och 2 i protokollet om Danmarks ställning, som fogats till Fördraget om Europeiska unionen och Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, kommer Danmark inte att vara bundet av de bestämmelser i protokollet som omfattas av gemenskapens behörighet i egenskap av medlemsstat i gemenskapen.

I enlighet med artikel 299 gäller denna förklaring inte för de områden i medlemsstaterna där nämnda fördrag inte gäller och den påverkar inte tillämpningen av sådana akter eller ståndpunkter som kan komma att antas enligt protokollet av de berörda medlemsstaterna på sådana områdens vägnar eller i dessas intresse. I enlighet med de bestämmelser som angivits ovan anges det i denna förklaring i vilka avseenden medlemsstaterna genom fördragen har överfört behörighet till gemenskapen i frågor som täcks av protokollet. Omfattningen och utövandet av denna gemenskapens behörighet är genom sin natur i ständig utveckling och gemenskapen kommer vid behov att komplettera eller ändra denna förklaring i enlighet med artikel 16.3 i protokollet.

Gemenskapen poängterar att den är behörig med avseende på åtgärder som avser passage av medlemsstaternas yttre gränser och med vilkas hjälp det fastställs normer och förfaranden som medlemsstaterna skall följa när de utför personkontroller vid sådana gränser och regler om visering för vistelser som inte är avsedda att vara längre än tre månader. Gemenskapen är också behörig med avseende på åtgärder som avser invandringspolitiken när det gäller olaglig invandring och olaglig bosättning, inbegripet återsändande av olagliga invandrare. Den relevanta gemenskapslagstiftningen finns i Schengenregelverket om yttre gränser och om rese- och identitetshandlingar, såsom detta regelverk och dess vidare utveckling har införlivats inom Europeiska gemenskapens ramar. Inom dessa områden är det således gemenskapen som kan anta relevanta regler och föreskrifter och, inom sitt behörighetsområde, göra åtaganden gentemot tredje land och behöriga internationella organisationer.

Protocol to Prevent, Suppress and Punish Trafficking in Persons, Especially Women and Children, supplementing the United Nations Convention against Transnational Organized Crime

Preamble

The States Parties to this Protocol,

Declaring that effective action to prevent and combat trafficking in persons, especially women and children, requires a comprehensive international approach in the countries of origin, transit and destination that includes measures to prevent such trafficking, to punish the traffickers and to protect the victims of such trafficking, including by protecting their internationally recognized human rights,

Taking into account the fact that, despite the existence of a variety of international instruments containing rules and practical measures to combat the exploitation of persons, especially women and children, there is no universal instrument that addresses all aspects of trafficking in persons,

Concerned that, in the absence of such an instrument, persons who are vulnerable to trafficking will not be sufficiently protected,

Recalling General Assembly resolution 53/111 of 9 December 1998, in which the Assembly decided to establish an open-ended intergovernmental ad hoc committee for the purpose of elaborating a comprehensive international convention against transnational organized crime and of discussing the elaboration of, inter alia, an international instrument addressing trafficking in women and children,

Convinced that supplementing the United Nations Convention against Transnational Organized Crime with an international instrument for the prevention, suppression and punishment of trafficking in persons, especially women and children, will be useful in preventing and combating that crime,

Have agreed as follows:

I. General provisions

Article 1 Relation with the United Nations Convention against Transnational Organized Crime

1. This Protocol supplements the United Nations Convention against Transnational Organized Crime. It shall be interpreted together with the Convention.

2. The provisions of the Convention shall apply, mutatis mutandis, to this Protocol unless otherwise provided herein.

3. The offences established in accordance with article 5 of this Protocol shall be regarded as offences established in accordance with the Convention.

Article 2 Statement of purpose

The purposes of this Protocol are:

(a) To prevent and combat trafficking in persons, paying particular attention to women and children;

(b) To protect and assist the victims of such trafficking, with full respect for their human rights; and

(c) To promote cooperation among States Parties in order to meet those objectives.

Article 3 Use of terms

For the purposes of this Protocol:

(a) "Trafficking in persons" shall mean the recruitment, transportation, transfer, harbouring or receipt of persons, by means of the threat or use of force or other forms of coercion, of abduction, of fraud, of deception, of the abuse of power or of a position of vulnerability or of the giving or receiving of payments or benefits to achieve the consent of a person having control over another person, for the purpose of exploitation. Exploitation shall include, at a minimum, the exploitation of the prostitution of others or other forms of sexual exploitation, forced labour or services, slavery or practices similar to slavery, servitude or the removal of organs;

(b) The consent of a victim of trafficking in persons to the intended exploitation set forth in subparagraph (a) of this article shall be irrelevant where any of the means set forth in subparagraph (a) have been used;

(c) The recruitment, transportation, transfer, harbouring or receipt of a child for the purpose of exploitation shall be considered "trafficking in persons" even if this does not involve any of the means set forth in subparagraph (a) of this article;

(d) "Child" shall mean any person under eighteen years of age.

Article 4 Scope of application

This Protocol shall apply, except as otherwise stated herein, to the prevention, investigation and prosecution of the offences established in accordance with article 5 of this Protocol, where those offences are transnational in nature and involve an organized criminal group, as well as to the protection of victims of such offences.

Article 5 Criminalization

1. Each State Party shall adopt such legislative and other measures as may be necessary to establish as criminal offences the conduct set forth in article 3 of this Protocol, when committed intentionally.

2. Each State Party shall also adopt such legislative and other measures as may be necessary to establish as criminal offences:

(a) Subject to the basic concepts of its legal system, attempting to commit an offence established in accordance with paragraph 1 of this article;

(b) Participating as an accomplice in an offence established in accordance with paragraph 1 of this article; and

(c) Organizing or directing other persons to commit an offence established in accordance with paragraph 1 of this article.

II. Protection of victims of trafficking in persons

Article 6 Assistance to and protection of victims of trafficking in persons

1. In appropriate cases and to the extent possible under its domestic law, each State Party shall protect the privacy and identity of victims of trafficking in persons, including, inter alia, by making legal proceedings relating to such trafficking confidential.

2. Each State Party shall ensure that its domestic legal or administrative system contains measures that provide to victims of trafficking in persons, in appropriate cases:

(a) Information on relevant court and administrative proceedings;

(b) Assistance to enable their views and concerns to be presented and considered at appropriate stages of criminal proceedings against offenders, in a manner not prejudicial to the rights of the defence.

3. Each State Party shall consider implementing measures to provide for the physical, psychological and social recovery of victims of trafficking in persons, including, in appropriate cases, in cooperation with non-governmental organizations, other relevant organizations and other elements of civil society, and, in particular, the provision of:

(a) Appropriate housing;

(b) Counselling and information, in particular as regards their legal rights, in a language that the victims of trafficking in persons can understand;

(c) Medical, psychological and material assistance; and

(d) Employment, educational and training opportunities.

4. Each State Party shall take into account, in applying the provisions of this article, the age, gender and special needs of victims of trafficking in persons, in particular the special needs of children, including appropriate housing, education and care.

5. Each State Party shall endeavour to provide for the physical safety of victims of trafficking in persons while they are within its territory.

6. Each State Party shall ensure that its domestic legal system contains measures that offer victims of trafficking in persons the possibility of obtaining compensation for damage suffered.

Article 7 Status of victims of trafficking in persons in receiving States

1. In addition to taking measures pursuant to article 6 of this Protocol, each State Party shall consider adopting legislative or other appropriate measures that permit victims of trafficking in persons to remain in its territory, temporarily or permanently, in appropriate cases.

2. In implementing the provision contained in paragraph 1 of this article, each State Party shall give appropriate consideration to humanitarian and compassionate factors.

Article 8 Repatriation of victims of trafficking in persons

1. The State Party of which a victim of trafficking in persons is a national or in which the person had the right of permanent residence at the time of entry into the territory of the receiving State Party shall facilitate and accept, with due regard for the safety of that person, the return of that person without undue or unreasonable delay.

2. When a State Party returns a victim of trafficking in persons to a State Party of which that person is a national or in which he or she had, at the time of entry into the territory of the receiving State Party, the right of permanent residence, such return shall be with due regard for the safety of that person and for the status of any legal proceedings related to the fact that the person is a victim of trafficking and shall preferably be voluntary.

3. At the request of a receiving State Party, a requested State Party shall, without undue or unreasonable delay, verify whether a person who is a victim of trafficking in persons is its national or had the right of permanent residence in its territory at the time of entry into the territory of the receiving State Party.

4. In order to facilitate the return of a victim of trafficking in persons who is without proper documentation, the State Party of which that person is a national or in which he or she had the right of permanent residence at the time of entry into the territory of the receiving State Party shall agree to issue, at the request of the receiving State Party, such travel documents or other authorization as may be necessary to enable the person to travel to and re-enter its territory.

5. This article shall be without prejudice to any right afforded to victims of trafficking in persons by any domestic law of the receiving State Party.

6. This article shall be without prejudice to any applicable bilateral or multilateral agreement or arrangement that governs, in whole or in part, the return of victims of trafficking in persons.

III. Prevention, cooperation and other measures

Article 9 Prevention of trafficking in persons

1. States Parties shall establish comprehensive policies, programmes and other measures:

(a) To prevent and combat trafficking in persons; and

(b) To protect victims of trafficking in persons, especially women and children, from revictimization.

2. States Parties shall endeavour to undertake measures such as research, information and mass media campaigns and social and economic initiatives to prevent and combat trafficking in persons.

3. Policies, programmes and other measures established in accordance with this article shall, as appropriate, include cooperation with non-governmental organizations, other relevant organizations and other elements of civil society.

4. States Parties shall take or strengthen measures, including through bilateral or multilateral cooperation, to alleviate the factors that make persons, especially women and children, vulnerable to trafficking, such as poverty, underdevelopment and lack of equal opportunity.

5. States Parties shall adopt or strengthen legislative or other measures, such as educational, social or cultural measures, including through bilateral and multilateral cooperation, to discourage the demand that fosters all forms of exploitation of persons, especially women and children, that leads to trafficking.

Article 10 Information exchange and training

1. Law enforcement, immigration or other relevant authorities of States Parties shall, as appropriate, cooperate with one another by exchanging information, in accordance with their domestic law, to enable them to determine:

(a) Whether individuals crossing or attempting to cross an international border with travel documents belonging to other persons or without travel documents are perpetrators or victims of trafficking in persons;

(b) The types of travel document that individuals have used or attempted to use to cross an international border for the purpose of trafficking in persons; and

(c) The means and methods used by organized criminal groups for the purpose of trafficking in persons, including the recruitment and transportation of victims, routes and links between and among individuals and groups engaged in such trafficking, and possible measures for detecting them.

2. States Parties shall provide or strengthen training for law enforcement, immigration and other relevant officials in the prevention of trafficking in persons. The training should focus on methods used in preventing such trafficking, prosecuting the traffickers and protecting the rights of the victims, including protecting the victims from the traffickers. The training should also take into account the need to consider human rights and child- and gender-sensitive issues and it should encourage cooperation with non-governmental organizations, other relevant organizations and other elements of civil society.

3. A State Party that receives information shall comply with any request by the State Party that transmitted the information that places restrictions on its use.

Article 11 Border measures

1. Without prejudice to international commitments in relation to the free movement of people, States Parties shall strengthen, to the extent possible, such border controls as may be necessary to prevent and detect trafficking in persons.

2. Each State Party shall adopt legislative or other appropriate measures to prevent, to the extent possible, means of transport operated by commercial carriers from being used in the commission of offences established in accordance with article 5 of this Protocol.

3. Where appropriate, and without prejudice to applicable international conventions, such measures shall include establishing the obligation of commercial carriers, including any transportation company or the owner or operator of any means of transport, to ascertain that all passengers are in possession of the travel documents required for entry into the receiving State.

4. Each State Party shall take the necessary measures, in accordance with its domestic law, to provide for sanctions in cases of violation of the obligation set forth in paragraph 3 of this article.

5. Each State Party shall consider taking measures that permit, in accordance with its domestic law, the denial of entry or revocation of visas of persons implicated in the commission of offences established in accordance with this Protocol.

6. Without prejudice to article 27 of the Convention, States Parties shall consider strengthening cooperation among border control agencies by, inter alia, establishing and maintaining direct channels of communication.

Article 12 Security and control of documents

Each State Party shall take such measures as may be necessary, within available means:

(a) To ensure that travel or identity documents issued by it are of such quality that they cannot easily be misused and cannot readily be falsified or unlawfully altered, replicated or issued; and

(b) To ensure the integrity and security of travel or identity documents issued by or on behalf of the State Party and to prevent their unlawful creation, issuance and use.

Article 13 Legitimacy and validity of documents

At the request of another State Party, a State Party shall, in accordance with its domestic law, verify within a reasonable time the legitimacy and validity of travel or identity documents issued or purported to have been issued in its name and suspected of being used for trafficking in persons.

IV. Final provisions

Article 14 Saving clause

1. Nothing in this Protocol shall affect the rights, obligations and responsibilities of States and individuals under international law, including international humanitarian law and international human rights law and, in particular, where applicable, the 1951 Convention [14] and the 1967 Protocol [15] relating to the Status of Refugees and the principle of non-refoulement as contained therein.

[14] United Nations, Treaty Series, vol. 189, No. 2545

[15] Ibid., vol. 606, No. 8791.

2. The measures set forth in this Protocol shall be interpreted and applied in a way that is not discriminatory to persons on the ground that they are victims of trafficking in persons. The interpretation and application of those measures shall be consistent with internationally recognized principles of non-discrimination.

Article 15 Settlement of disputes

l. States Parties shall endeavour to settle disputes concerning the interpretation or application of this Protocol through negotiation.

2. Any dispute between two or more States Parties concerning the interpretation or application of this Protocol that cannot be settled through negotiation within a reasonable time shall, at the request of one of those States Parties, be submitted to arbitration. If, six months after the date of the request for arbitration, those States Parties are unable to agree on the organization of the arbitration, any one of those States Parties may refer the dispute to the International Court of Justice by request in accordance with the Statute of the Court.

3. Each State Party may, at the time of signature, ratification, acceptance or approval of or accession to this Protocol, declare that it does not consider itself bound by paragraph 2 of this article. The other States Parties shall not be bound by paragraph 2 of this article with respect to any State Party that has made such a reservation.

4. Any State Party that has made a reservation in accordance with paragraph 3 of this article may at any time withdraw that reservation by notification to the Secretary-General of the United Nations.

Article 16 Signature, ratification, acceptance, approval and accession

1. This Protocol shall be open to all States for signature from 12 to 15 December 2000 in Palermo, Italy, and thereafter at United Nations Headquarters in New York until 12 December 2002.

2. This Protocol shall also be open for signature by regional economic integration organizations provided that at least one member State of such organization has signed this Protocol in accordance with paragraph 1 of this article.

3. This Protocol is subject to ratification, acceptance or approval. Instruments of ratification, acceptance or approval shall be deposited with the Secretary-General of the United Nations. A regional economic integration organization may deposit its instrument of ratification, acceptance or approval if at least one of its member States has done likewise. In that instrument of ratification, acceptance or approval, such organization shall declare the extent of its competence with respect to the matters governed by this Protocol. Such organization shall also inform the depositary of any relevant modification in the extent of its competence.

4. This Protocol is open for accession by any State or any regional economic integration organization of which at least one member State is a Party to this Protocol. Instruments of accession shall be deposited with the Secretary-General of the United Nations. At the time of its accession, a regional economic integration organization shall declare the extent of its competence with respect to matters governed by this Protocol. Such organization shall also inform the depositary of any relevant modification in the extent of its competence.

Article 17 Entry into force

1. This Protocol shall enter into force on the ninetieth day after the date of deposit of the fortieth instrument of ratification, acceptance, approval or accession, except that it shall not enter into force before the entry into force of the Convention. For the purpose of this paragraph, any instrument deposited by a regional economic integration organization shall not be counted as additional to those deposited by member States of such organization.

2. For each State or regional economic integration organization ratifying, accepting, approving or acceding to this Protocol after the deposit of the fortieth instrument of such action, this Protocol shall enter into force on the thirtieth day after the date of deposit by such State or organization of the relevant instrument or on the date this Protocol enters into force pursuant to paragraph 1 of this article, whichever is the later.

Article 18 Amendment

1. After the expiry of five years from the entry into force of this Protocol, a State Party to the Protocol may propose an amendment and file it with the Secretary-General of the United Nations, who shall thereupon communicate the proposed amendment to the States Parties and to the Conference of the Parties to the Convention for the purpose of considering and deciding on the proposal. The States Parties to this Protocol meeting at the Conference of the Parties shall make every effort to achieve consensus on each amendment. If all efforts at consensus have been exhausted and no agreement has been reached, the amendment shall, as a last resort, require for its adoption a two-thirds majority vote of the States Parties to this Protocol present and voting at the meeting of the Conference of the Parties.

2. Regional economic integration organizations, in matters within their competence, shall exercise their right to vote under this article with a number of votes equal to the number of their member States that are Parties to this Protocol. Such organizations shall not exercise their right to vote if their member States exercise theirs and vice versa.

3. An amendment adopted in accordance with paragraph 1 of this article is subject to ratification, acceptance or approval by States Parties.

4. An amendment adopted in accordance with paragraph 1 of this article shall enter into force in respect of a State Party ninety days after the date of the deposit with the Secretary-General of the United Nations of an instrument of ratification, acceptance or approval of such amendment.

5. When an amendment enters into force, it shall be binding on those States Parties which have expressed their consent to be bound by it. Other States Parties shall still be bound by the provisions of this Protocol and any earlier amendments that they have ratified, accepted or approved.

Article 19 Denunciation

1. A State Party may denounce this Protocol by written notification to the Secretary-General of the United Nations. Such denunciation shall become effective one year after the date of receipt of the notification by the Secretary-General.

2. A regional economic integration organization shall cease to be a Party to this Protocol when all of its member States have denounced it.

Article 20 Depositary and languages

1. The Secretary-General of the United Nations is designated depositary of this Protocol.

2. The original of this Protocol, of which the Arabic, Chinese, English, French, Russian and Spanish texts are equally authentic, shall be deposited with the Secretary-General of the United Nations.

IN WITNESS WHEREOF, the undersigned plenipotentiaries, being duly authorized thereto by their respective Governments, have signed this Protocol.