A4-0415/97

Resolution om euron och konsumenten

Europaparlamentet utfärdar denna resolution

- med beaktande av sitt yttrande av den 28 november 1996 om förslag till rådets förordning om vissa bestämmelser som har samband med införandet av euron (( EGT C 380, 16.12.1996, s. 47.)),

- med beaktande av sitt yttrande av den 28 november 1996 om förslag till rådets förordning om införande av euron (( EGT C 380, 16.12.1996, s. 50.)),

- med beaktande av rådets resolution av den 7 juli 1997 om den rättsliga ramen för införandet av euron (( EGT C 236, 2.8.1997, s. 7.)) och särskilt bilagan till denna resolution

- med beaktande av artikel 148 i arbetsordningen,

- med beaktande av betänkandet från utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik (A4-0415/97), och med beaktande av följande:

A. I december 1995 uppnådde Europeiska rådet i Madrid en politisk överenskommelse om tidsschemat för införandet av euron.

B. I enlighet med denna överenskommelse har kommissionen lagt fram två förslag till förordningar, av vilka det ena, som fastställer den monetära lagstiftningen för euron, har antagits.

C. Några medlemsstater har antagit praktiska bestämmelser för den privata sektorn (övergångssystem, «schémas de place») och för den offentliga sektorn.

D. Tidsschemat, förordningarna om den monetära lagstiftningen samt de praktiska bestämmelser som medlemsstaterna antagit ger upphov till ett antal frågor av intresse för konsumenterna, såsom kostnaderna för övergången och avtalens rättsliga kontinuitet.

E. Om den monetära unionen skall lyckas beror i hög grad på hur man förbereder medborgarna i de deltagande medlemsstaterna innan euron införs.

F. Genomförandet av lämpliga utbildnings- och informationskampanjer och - åtgärder bör säkerställas av de offentliga myndigheterna i medlemsstaterna samt bank-, finans- och handelssektorn.

G. Vid genomförandet av utbildnings- och informationskampanjerna om införandet av euron bör man beakta att konsumenternas uppförande varierar från en medlemsstat till en annan och att det kan finnas skillnader mellan och inom medlemsstaterna för i vilken omfattning konsumenterna använder euron i samband med andra betalningsmedel än kontanter innan sedlarna och mynten införs.

H. Användningen av euron och övergången från nationella valutor till euro kommer att ske gradvis, eftersom euron sannolikt kommer att användas i samband med andra betalningsmedel än kontanter från och med den 1 januari 1999.

I. I vilken omfattning övergångs- och omräkningskostnaderna kommer att åläggas slutkonsumenterna beror på konkurrenssituationen mellan leverantörerna inom olika sektorer samt på hur flexibel efterfrågan är på produkten eller tjänsten i fråga. De europeiska institutionerna bör således bemöda sig om att förhindra att kostnaderna för införandet av euron åläggs konsumenterna.

J. En stor del av befolkningen kommer att beröras av problemen förknippade med omräkningen mellan deltagande nationella valutaenheter (underenheter av euron utan decimal), eftersom uppskattningsvis 100 miljoner personer i Europeiska unionen årligen reser utomlands och minst 40 miljoner personer bor vid interna EU-gränser.

K. Människorna bör förberedas för och göras medvetna om möjligheterna till bedrägerier och missbruk som kan vara förknippade med prisavrundningar och införandet av eurosedlar och -mynt. Dessutom bör ett lämpligt övervakningsorgan inrättas.

L. Sedlarna måste uppfylla de strängaste normer för säkerhetsmärkning, för att förfalskningar skall kunna identifieras av såväl konsumenter som av maskiner vid hantering av dessa sedlar.

1. Parlamentet erkänner att den insyn som gäller relativa priser på varor och tjänster i olika medlemsstater, som följer av att euron införs, underlättar handel över gränserna och distansförsäljning samt bidrar till att sänka priserna då konkurrensen ökar,

2. betonar de positiva effekterna som övergången till euron kommer att ha för konsumenter som handlar eller reser i Europa, eftersom växelkursrisker och - fluktuationer avskaffas; betonar även de positiva effekter som euron kan ge upphov till då den driver på de finansiella tjänsterna på den inre marknaden,

3. betonar de positiva följderna som de förväntade låga räntesatserna kommer att ha på konsumentkrediter och hypotekslån såsom ett resultat av en sund monetär politik; anser att särskild lagstiftning skulle kunna främjas i medlemsstaterna med beaktande av subsidiaritetsprincipen, i syfte att avskaffa hinder (skatter, registreringsavgifter etc.) för de konsumenter som vill konvertera långfristiga hypotekslån med fast ränta eller motsvarande lån till andra typer av lån och därigenom dra nytta av lägre räntesatser,

4. noterar att euron tas i bruk som gemensam valuta den 1 januari 1999; betonar att även om eurosedlar och -mynt kommer att införas först i slutet av övergångsperioden, så kommer euron gradvis att bli en allt mer framträdande del av vardagen från början av 1999; betonar således att det är viktigt att använda övergångsperioden för att uppmuntra konsumenterna att vänja sig vid euron som måttenhet för priser och inkomster och i synnerhet som betalningsmedel (checker, kreditkort etc.) utan att tillgången till euro leder till ytterligare kostnader jämfört med andra valutor som eventuellt befinner sig i omlopp,

5. anser att utbildning och information om euron från första början (den 1 januari 1999) är av största vikt, i synnerhet för sårbara grupper såsom icke läs- och skrivkunniga, äldre personer och synskadade; betonar att informationen inte bör begränsas till reklamkampanjer, utan utvidgas till de viktigaste aspekterna av det ekonomiska livet, där man blir involverad i användningen av pengar; understryker i detta sammanhang de stora tjänsteleverantörernas roll (el, gas, vatten, telefon), vilka bör använda både nationella ex-valutor och euro i sina fakturor från början av övergångsperioden; påpekar att denna praxis även bör tillämpas av offentlig administration, statliga lotterier (lotto, toto, vadslagning, TV-program) och (med en viss flexibilitet) av företag när det gäller löner till de anställda,

6. anser det vara särskilt viktigt att intresseorganisationer såsom konsumentorganisationer, fackförbund, organisationer för små och medelstora företag, kvinnoorganisationer och andra görs delaktiga i utbildnings- och informationskampanjer om euron, och att denna information innefattar skolor, universitet och andra utbildningsprogram; erkänner behovet av att använda ny informationsteknik i så stor utsträckning som möjligt i informationskampanjerna om euron, men betonar även betydelsen av den allmänna och lokala pressen, som når miljontals medborgare,

7. betonar den viktiga roll som bank- och finanssektorn kommer att ha för att underlätta övergången till euron från början av den tredje etappen; betonar betydelsen av att uppmuntra kunderna att använda alla existerande instrument i euro från början; uppmanar således kommissionen att utarbeta ett förslag till förordning i vilket bankerna förbjuds att ta betalt av kunderna för omräkning av konton eller betalningar under faserna B och C i referensscenariot; uppmanar med kraft att bankernas information till deras kunder (transaktioner, kontoutdrag etc.) bör anges både i nationell valuta och euro från början av den tredje etappen; betonar även att bankerna bör uppfylla sin uppgift genom att informera om den nya valutan och övergångsperioden,

8. betonar när det gäller kostnader som är förknippade med införandet av euron, att det är viktigt att hålla dessa så låga som möjligt; betonar därför att de offentliga myndigheterna bör övervaka denna process på tillbörligt sätt i syfte att få tillräckligt med information om de faktiska extra kostnaderna och kunna ge allmänheten adekvat information om dessa kostnader, säkerställa konkurrens mellan leverantörerna och förebygga eventuellt missbruk i form av oberättigade prishöjningar eller kostnader som inte är direkt förknippade med euron,

9. konstaterar att det är viktigt att säkerställa konkurrens mellan leverantörer av olika produkter för att förhindra att omräkningskostnaderna åläggs slutkonsumenterna,

10. betonar att kontinuiteten för de nuvarande avtalen säkerställs genom rådets förordning (EG) nr 1103/97 av den 17 juni 1997 om vissa bestämmelser som har samband med införandet av euron (( EGT L 162, 19.6.1997, s. 1.)); hänvisar dock till möjligheten att ändra avtal genom uttryckliga överenskommelser; anser att det är nödvändigt att standardavtal undantas från undantagsklausulen; önskar därför att kommissionen skall framlägga ett förslag till ändring av denna förordning för att förebygga att det i standardavtal införs klausuler som gör det möjligt att avvika från principen om att införandet av euron inte påverkar kontinuiteten i avtalen i fråga,

11. anser, när det gäller den känsliga frågan om kostnader för omräkning mellan deltagande nationella valutaenheter, att kommissionen genom ett förslag till förordning bör säkerställa att sedlar och mynt kan växlas kostnadsfritt mellan de deltagande medlemsstaterna under övergångsperioden; om en sådan förordning inte antas:

- föreslår parlamentet att strategier som kan bidra till att minska dessa kostnader skall utvecklas på nationell nivå,

- erinrar parlamentet om att ett praktiskt sätt att undvika omräkningskostnaderna kunde vara att betala med kreditkort eller checkar som utställts i euro,

- betonar parlamentet dock att konkurrensen måste gynnas i syfte att minimera dessa kostnader,

12. anser att kommissionen genom ett förslag till förordning bör säkerställa att växling av sedlar och mynt (i den nationella valutaenheten) till eurosedlar och -mynt är kostnadsfri för medborgarna under etapp C,

13. uppmanar kommissionen att ytterligare undersöka möjligheten att inrätta kontrollorgan för övergången till euron och för hur användningen av euron utvecklas på lokal nivå, eftersom sådana organ kan inverka betydligt på konsumenternas tillgång till information och prisövervakning/dubbel prismärkning under denna kritiska period, samt öka deras förtroende för hur införandet av euron sker,

14. kräver att en så hög säkerhetsnivå som möjligt säkerställs vid tillverkningen av eurosedlarna när det gäller säkerhetsmärkning etc. för att minimera risken för förfalskningar,

15. stödjer många konsument- och handelsorganisationers synpunkt att den slutliga övergången till eurosedlar och -mynt bör ske inom en så kort tidsperiod som möjligt åtminstone inom tre månader i alla deltagarländer, och på ett samordnat sätt i syfte att undvika förvirring, minska kostnaderna och minimera konsumenternas problem,

16. anser att ytterligare konsumentskyddsåtgärder bör vidtas på EU-nivå i samband med införandet av euron för att säkerställa att konsumenterna i alla medlemsstater åtnjuter ett maximalt och enhetligt skydd på detta område,

17. anser att man vid fastställandet av inledningsdatumet för etapp C i euroförordningen i enlighet med artikel 109 l i EG-fördraget måste ombesörja att datumet för när etapp B slutar sammanfaller med datumet för när etapp C börjar,

18. konstaterar att även om det är av grundläggande betydelse att genomföra en informationskampanj om euron för konsumenterna, så är det även nödvändigt att utbilda företagsledare och deras medarbetare, framför allt inom handeln, för att de effektivt skall kunna tillgodose konsumenternas behov,

19. uppdrar åt sin ordförande att vidarebefordra denna resolution till kommissionen, rådet, EMI:s råd samt medlemsstaternas regeringar och parlament.