SV Europeiska unionens officiella tidning C 44/90

Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om den inre marknadens sociala dimension (initiativyttrande)

2011/C 44/15

Föredragande: Thomas JANSON

Den 16 juli 2009 beslutade Europeiska ekonomiska och sociala kommittén att i enlighet med artikel 29.2 i arbetsordningen utarbeta ett initiativyttrande om

”Den inre marknadens sociala dimension”.

Sektionen för sysselsättning, sociala frågor och medborgarna, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 5 maj 2010.

Vid sin 464:e plenarsession den 14–15 juli 2010 (sammanträdet den 14 juli 2010) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 143 röster för, 15 röster emot och 19 nedlagda röster.

1. Sammanfattning

1.1 Den sociala dimensionen är en viktig del av den inre marknaden. Den omfattar en rad aspekter. I detta yttrande behandlas bl.a. de ekonomiska och rättsliga aspekterna. Utvecklingen på senare tid har väckt vissa frågor om den sociala dimensionens förmåga att skydda arbetstagarna. Inre marknaden kan inte fungera ordentligt utan en tydlig social dimension och allmänhetens stöd.

1.2 Europeiska ekonomiska och sociala kommittén är övertygad om att EU har en viktig roll att spela på det sociala området eftersom sociala problem inte kan lösas endast av medlemsstaterna själva. För att skapa politisk acceptans, solidaritet och konsekvens bör EU lägga större vikt vid de sociala aspekterna av sin politik.

1.3 På ett antal områden har den ogynnsamma utvecklingen och andra faktorer medfört faror för den sociala dimensionen. Den europeiska ekonomin står inför de värsta utmaningarna på årtionden. Man har låtit finansbubblor växa, och kontrollmekanismer och traditionella riskanalyser har satts ur spel. Detta har resulterat i ökad arbetslöshet, och situationen på arbetsmarknaden och den sociala situationen kommer att fortsätta att försämras. Sysselsättningen måste därför även fortsättningsvis placeras högst på EU:s dagordning. Europa behöver hållbar tillväxt och en hög sysselsättningsgrad i kombination med en högkvalitativ arbetsmarknad för att kunna finansiera välfärdssystemen.

1.4 Under det senaste årtiondet har välfärdssystemen varit föremål för reformer som syftar till att inom de sociala trygghetssystemen skapa effektivare incitament för att delta i arbetslivet. Detta har man gjort för att öka arbetets värde och för att underlätta återinträde på arbetsmarknaden. Ett resultat har emellertid blivit att skillnaderna mellan olika samhällsgrupper har ökat, vilket har förvärrat de sociala problemen. Sysselsättnings- och välfärdssystemen är av avgörande betydelse för att minska fattigdomen, och utan sociala förmåner kommer skillnaderna att öka snabbare och krisens sociala effekter att bli allvarligare. De försämrade nationella finanserna i många medlemsstater har lett till en faktisk eller potentiell statsskuldkris som har ökat trycket på de sociala trygghetssystemen avsevärt. Ökad, hållbar ekonomisk verksamhet, en reglering av finansmarknaderna och investeringar i forskning och utbildning är några möjliga lösningar på detta problem.

1.5 Inre marknaden är en arena där både den sociala dimensionen och andra dimensioner kommer till uttryck. En positiv utveckling kräver hållbar ekonomisk tillväxt och nya arbetstillfällen som i sin tur genererar skatteintäkter, som utgör grundvalen för de sociala förmånerna. Arbetslöshetsnivåerna och den skattemässiga obalansen visar att mycket återstår att göra för att komma till rätta med den nuvarande situationen.

1.6 De rättsliga aspekterna av den sociala dimensionen har väckt frågor. EG-domstolens avgöranden i fyra mål (Viking, Laval, Rüffert och Luxemburg) har lett till livliga debatter särskilt i politiska och akademiska kretsar om en potentiellt ökad risk för social dumpning. Europaparlamentet, den akademiska världen och organisationer som företräder arbetstagarna (1) har uttryckt oro över besluten. Andra är övertygade om att EG-domstolens avgöranden i dessa fall kommer att bidra till att inre marknaden fungerar bättre.

1.7 EESK efterlyser därför följande:

På kort sikt efterfrågar EESK ett effektivare genomförande av direktivet om utstationering av arbetstagare. EESK föreslår att man undersöker idén om att inrätta ett ”europeiskt socialt Interpol” till stöd för verksamheten inom yrkesinspektionerna i de olika medlemsstaterna.

EESK uppmanar kommissionen att bedöma situationen i EU mot bakgrund av den senaste tidens domar från Europadomstolen.

EESK stöder också alla åtgärder som kommissionen vidtar i syfte att stärka den sociala dialogen, inklusive: — Främjande av en social dialog av högre kvalitet och en europeisk mekanism för konfliktlösning och förlikning. — Utveckling av en makroekonomisk dialog i syfte att förebygga ytterligare en finanskris. — Främjande av den europeiska sociala modellen inom ramen för de internationella förbindelserna.

På medellång sikt stöder EESK ett initiativ från kommissionen i syfte att klargöra de rättsliga skyldigheterna för nationella myndigheter, näringsliv och arbetstagare i samband med genomförandet av direktivet om utstationering av arbetstagare och att se till att dessa bestämmelser tillämpas allmänt. EESK finner förslaget i Monti-rapporten om att strejkrätten undantas från inre marknaden intressant och anser att det kan lösa vissa problem. Detta bör emellertid inte innebära att man utesluter en översyn av delar av direktivet om utstationering av arbetstagare i syfte att på ett konsekvent sätt tillämpa arbetsplatsprincipen och därmed göra det möjligt att genom lagstiftning fastslå att samma arbets- och ersättningsvillkor alltid ska gälla för samma arbete på samma arbetsplats.

På längre sikt bör EU verka för att stärka den sociala dimensionen och förverkliga inre marknadens fulla potential. Lissabonfördraget och dess bilaga, stadgan om de grundläggande rättigheterna, har ännu inte fått fullt genomslag i balansen mellan grundläggande rättigheter och ekonomiska rättigheter. Att stärka den sociala dimensionen kräver att de grundläggande sociala rättigheterna stärks och att man är mycket försiktig med att begränsa de grundläggande rättigheterna, som innefattar sociala rättigheter. En ändring av fördraget kan eftersträvas i syfte att uppnå detta mål.

2. Den inre marknaden och den sociala dimensionen

2.1 Kommittén antog 1987 ett yttrande (2) om de sociala aspekterna på den inre marknaden. I detta föreslog kommittén att EG skulle säkerställa ett antal grundläggande sociala rättigheter som hör samman med arbetsmarknaden. Kommittén ville se till att den inre marknad som nyligen hade sjösatts inte ledde till snedvridningar på marknaden och understryka att gemenskapen också hade sociala målsättningar. Den sociala dimensionen inbegriper lagstiftning och avtal på europeisk nivå som syftar till att säkerställa att arbetstagarna åtnjuter vissa grundläggande rättigheter på arbetsplatsen. Detta kräver emellertid också samarbete i syfte att öka sysselsättningen inom EU.

2.2 Efter detta yttrande publicerade Europeiska kommissionen ett antal dokument som blev inledningen till en bredare och djupare tolkning av den inre marknadens sociala dimension (3). Som kommissionen skrev är den sociala dimensionen av den inre marknaden en grundläggande faktor i detta projekt, eftersom det inte bara handlar om att stärka den ekonomiska tillväxten och öka de europeiska företagens konkurrenskraft, utan även om en effektivare användning av de tillgängliga resurserna och om att uppnå en rättvis fördelning av den inre marknadens fördelar (4).

2.3 År 1989 hade kommittén en ledande roll i arbetet med att utforma gemenskapsstadgan om arbetstagares grundläggande sociala rättigheter, som inte får äventyras av konkurrenstrycket eller strävan efter ökad konkurrenskraft. Enligt EESK förutsätter utövandet av sådana grundläggande rättigheter att de inte begränsas på ett omotiverat sätt.

2.4 I föreliggande yttrande behandlas de viktigaste utvecklingstrenderna under de senaste åren i fråga om möjligheterna för den sociala dimensionen att fungera. Under senare år har EESK antagit flera yttranden som behandlar den sociala dimensionen. Detta yttrande bygger delvis på dessa (5). Vad som framstår tydligt är att i en social marknadsekonomi kan inre marknaden inte fungera ordentligt utan en tydlig social dimension eller utan att vara accepterad av allmänheten. Fördelarna med en inre marknad som fungerar som den ska är många och viktiga för företag, arbetstagare, medborgare och ekonomin i allmänhet. Det framgår emellertid av ingressen till fördragen att den inre marknaden har utformats som ett verktyg för att främja medborgarnas välfärd, inte som ett självändamål.

2.5 Det finns alltså fyra grundläggande motiv för att beakta den sociala dimensionen:

— Fri rörlighet för personer.

— Det finns odelbara sociala rättigheter som alla samhällen under alla omständigheter bör ansluta sig till och respektera. Det gäller rätten till kollektiva åtgärder, föreningsrätten, rätten till kollektivförhandlingar och andra rättigheter i ILO:s grundläggande konventioner samt internationella och europeiska konventioner om sociala och personliga rättigheter.

— Förbättra den inre marknadens funktion och minska dess negativa effekter för att skapa acceptans för politiska och ekonomiska projekt och stärka den sociala sammanhållningen.

— Socialpolitiken är också en viktig faktor i förbättrad konkurrenskraft.

2.6 ”Socialpolitiken” är ett område där medlemsstaterna och EU har delade befogenheter. De flesta bestämmelserna har fokuserat på att skapa fri rörlighet för arbetstagare och fri etableringsrätt för att tillgodose den inre marknadens intressen. Trots detta har den sociala dimensionen fått ökad betydelse. De efterföljande fördragen har gett möjligheter att fatta majoritetsbeslut på fler områden, t.ex. när det gäller lagstiftning om lika möjligheter, information till och samråd med arbetstagarna samt politiska åtgärder för att hjälpa arbetslösa. Lagstiftningen utgjorde emellertid inte (och utgör fortfarande inte) någon rättslig grund för behandling av frågor som löneförhållanden, föreningsrätt, strejkrätt eller rätt till lockout, trots att EG-domstolens beslut och EU-lagstiftningen berör dessa frågor. Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna fick ett formellt erkännande genom Nicefördraget. I Lissabonfördraget formaliseras rättigheterna ytterligare genom att stadgan om de grundläggande rättigheterna införlivats och blivit rättsligt bindande.

2.7 Socialpolitiken är främst medlemsstaternas ansvar. Sociala olikheter som uppstår på grund av global eller europeisk utveckling påverkar dock invånarna i medlemsstaterna och därför behövs det en samordnad europeisk infallsvinkel. EU har hanterat dilemmat med dubbla befogenheter genom att använda olika metoder. Unionen har försökt värna om de sociala normerna genom att besluta om en rad minimistandarder. En annan metod är den öppna samordningsmetoden. Den skulle kunna användas bättre och effektivare om man tillämpar den nyligen införda strategin för ”gemensamma principer” och genom att man låter det organiserade civila samhället delta i utformningen av och till och med i förhandlingarna om målen för Lissabonstrategin på EU-nivå (6).

2.8 Gemenskapslagstiftningen på det sociala området är imponerande: cirka 70 direktiv och förordningar har antagits på området sedan Europeiska unionen skapades. Merparten har antagits efter 1985. Det är EESK:s fasta övertygelse att EU har en viktig social roll. Sociala problem kan inte lösas av medlemsstaterna själva. För att skapa politisk acceptans, solidaritet och konsekvens bör EU lägga större vikt vid de sociala aspekterna av sin politik, samtidigt som subsidiaritetsprincipen respekteras.

3. Nuvarande utveckling

3.1 Att utveckla ekonomin

3.1.1 Den europeiska ekonomin står inför de svåraste utmaningarna på årtionden. Sedan andra halvåret 2008 (7) har världsekonomin upplevt en kraftig ekonomisk inbromsning, som visat sig vara mycket värre än vad man väntat sig i de flesta länder. Just som ekonomierna visade tecken på återhämtning från bankkrisen kom hotet från statsskuldkrisen, som förvärrats genom de långtgående korrigeringsåtgärder som planerats.

3.1.2 Arbetslösheten stiger och detta förvärrar situationen. Finanskrisens efterverkningar och långivarnas krav har lett till nedskärningar i välfärdssystemen, pensionerna och de sociala transfereringarna. Detta kommer att öka fattigdomen ytterligare och göra att de mest utsatta grupperna hamnar i underläge, vilket skapar en ond cirkel. Många av de europeiska företag som har drabbats av krisen har ändå vidtagit åtgärder, tillsammans med de offentliga arbetsförmedlingarna, för att behålla arbetskraften och därmed upprätthålla sysselsättningen.

3.1.3 Den plötsliga explosionen av händelser och den snabba spridningen är tecken på nya fenomen i den globaliserade ekonomin. Orsakerna var många. En penning- och valutapolitik som lett till överlikviditet, ingen eller bristfällig reglering av vissa branscher och aktörer, en jakt på orealistiskt hög avkastning samtidigt som marknadsaktörer, kontrollorgan och tillsynsmyndigheter underskattade eller saknade tillräcklig kunskap om riskerna, hög belåning, otillräcklig samordning av den makroekonomiska politiken samt otillräckliga strukturreformer (8).

3.1.4 Ofrånkomligen uppstår frågan om huruvida EU:s nuvarande ekonomiska ramverk, som saknar en riktig makroekonomisk dialog, i praktiken har förvärrat krisen. Resultatet har blivit försvagade automatiska stabilisatorer, en explosion av krediter i stället för reallöner, fallande tillväxttakt och minskade chanser att upptäcka finansbubblor. EESK anser att överföringen från privata (banker) till offentliga (stat och medborgare) skulder är en alltför stor börda för medborgarna, i synnerhet eftersom försämringen i de offentliga finanserna och tillväxt- och stabilitetspaktens begränsningar väcker frågor om hur vitala investeringar i välfärdssystem ska kunna finansieras i framtiden.

3.1.5 Krisens senaste fas har visat att många medlemsstater har ådragit sig ohållbara budgetunderskott. De korrigeringsåtgärder som behövs för att återställa de offentliga finanserna kommer att skapa ett enormt tryck på skattesystem, socialpolitik och sociala program.

3.1.6 Det bör noteras att kommissionen överväger nationella statliga stöd (trots deras brister), bl.a. med tanke på arbetarskyddsaspekterna, mot bakgrund av den europeiska situationen i stort. Konkurrenspolitiken, i synnerhet vad avser små och medelstora företag och statliga stöd till bankerna, tar med rätta hänsyn till det socioekonomiska målet om lika konkurrensvillkor i Europa.

3.1.7 EESK har tidigare noterat (9) att man i den europeiska ekonomiska politiken erkänt att den tidigare, utbudsorienterade ekonomiska politiken måste kompletteras med en aktiv konjunkturutjämnande makroekonomisk politik. EESK välkomnade även föresatsen att bättre värna om de mest utsatta samhällsskiktens intressen, och att samordna den ekonomiska politiken mer effektivt. Kommittén underströk dock att EU:s återhämtningsplan framstår som ganska blygsam jämfört med de åtgärder som genomförs i andra regioner i världen.

3.2 Att utveckla inre marknaden

3.2.1 EESK har välkomnat inrättandet och utvecklingen av inre marknaden i flera yttranden (10). Inre marknaden, som omfattar alla medlemsstater och EES-länderna, gynnar konsumenterna, företagen och arbetstagarna genom att tillhandahålla ett gemensamt lagstiftningsområde för den fria rörligheten för varor, kapital, personer och tjänster.

3.2.2 Kommissionen har lagt fram en vision för den framtida inre marknaden (11). Kommissionen understryker att den inre marknaden gynnar konsumenter och företag samt att den har medverkat till att skapa arbetstillfällen och stimulerat tillväxt, konkurrenskraft och innovation. Enligt kommissionen är framtidens huvudfrågor följande:

— Konsumenter och företag – den inre marknaden måste ge bättre resultat och fler fördelar för att svara mot konsumenternas och företagens förväntningar och problem.

— Att hantera globaliseringen.

— Att göra kunskap och innovation till den ”femte friheten”.

— En social och miljömässig dimension där kommissionen lovar att förbättra sina konsekvensanalyser för att förutse marknadsförändringar på ett mer effektivt sätt.

Inre marknadens allvarligaste tillkortakommande har varit dess oförmåga att stimulera sysselsättning och ekonomisk aktivitet genom utländska investeringar. Den har särskilt misslyckats med att uppmuntra och utveckla teknik och forskning som kan utgöra grundvalen för en ekonomisk övergång. Om inte denna brist kan åtgärdas kommer Europa att hamna på efterkälken i världsekonomin.

3.2.3 EESK efterlyser en bättre balans mellan social utveckling, en gynnsam ekonomisk miljö och ett gott miljöskydd, vilket är en förutsättning för att man ska kunna säkerställa en välfungerande inre marknad och främja en hållbar utveckling på lång sikt. Ju mer fullständig integrationen på inre marknaden är, desto viktigare blir det att målsättningen att säkerställa medborgarnas välfärd uppfylls och därmed att bättre socialt skydd tillhandahålls. Med 27 arbetsmarknader med olika lagstiftningstraditioner måste EU se till att bestämmelserna om intern rörlighet inte försvagar redan fungerande system. Man måste vidta förebyggande åtgärder för att se till att medlemsstaternas konkurrens på den inre marknaden styrs mot innovation och att den inte är kontraproduktiv eller till och med destruktiv (12).

3.2.4 Till följd av krisen kommer Europa också att drabbas av en våg av företagsomstruktureringar. EESK noterar att EU för närvarande saknar en gemensam strategisk vision för hur man antingen ska bekämpa de negativa konsekvenserna av sådana omstruktureringar eller ta vara på möjligheterna att göra EU:s ekonomi mer konkurrenskraftig i den globala ekonomin. Kommittén uppmanar kommissionen att anta en europeisk ståndpunkt i samarbete med arbetsmarknadsparterna för att skydda alla berörda arbetstagare. Mot den bakgrunden välkomnar EESK de europeiska arbetsmarknadsparternas initiativ att lägga fram en studie om omstruktureringen inom EU och en ”färdplan” för företag om hur de kan engagera sig på ett verksamt sätt i omstruktureringsprocessen.

3.2.5 EESK har konstaterat (13) att man om unionen vill förbli konkurrenskraftig på lång sikt måste säkerställa en hållbar och långsiktig tillväxt på inre marknaden, vilket också innebär att miljöaspekten beaktas. Slutmålet är att avsevärt förbättra inre marknadens funktion inom ramen för en social marknadsekonomi och garantera att grundläggande sociala rättigheter respekteras. EESK har också understrukit att man vid behov och om så är lämpligt så snabbt som möjligt bör anta lämpliga särskilda åtgärder för att skydda arbetstagarna, och därvid klargjort att varken ekonomiska friheter eller konkurrensbestämmelser bör ha företräde framför grundläggande sociala rättigheter (14). Samtidigt är kommittén medveten om behovet av att stimulera sysselsättningen och främja entreprenörskap samt skapa sunda och hållbara finanser i medlemsstaterna.

3.2.6 En brist som måste avhjälpas för att inre marknaden ska kunna fungera fullt ut är att man måste lägga större vikt vid och lyfta fram rättssäkerheten i samband med tjänster i allmänhetens intresse – som har haft en betydande roll som ekonomiska stabilisatorer under det pågående ekonomiska krisen – och utveckla den internationella dimensionen. Vi måste marknadsföra vår sociala modell på den internationella arenan som en katalysator för utveckling och stärka vår identitet som ett solidariskt, aktivt organ i internationella forum, ett organ som strävar efter att skapa en starkare ram för globaliseringen. Om globaliseringen ska bli rättvis måste Europa verka för mer rättvis handel och globalisering i sina handelsrelaterade och andra internationella avtal.

3.2.7 Kommittén är fast övertygad om att rörligheten i Europa måste förbli en av EU:s politiska prioriteringar. I detta avseende har EESK uppmanat de medlemsstater som fortfarande tillämpar övergångsperioder för personers fria rörlighet att följa de förfaranden som anges i fördragen och upphöra med att tillämpa dessa perioder (15).

3.3 De sociala systemens och välfärdssystemens utveckling

3.3.1 Trots ett visst ekonomiskt uppsving kommer sysselsättningssituationen och den sociala situationen att fortsätta att försämras, särskilt mot bakgrund av de aktuella åtgärderna för att komma till rätta med statsskuldkrisen. Kommissionen rapporterar att arbetslösheten under de närmaste två åren beräknas öka till nivåer som vi inte har sett på flera årtionden (16).

3.3.2 I ett antal medlemsstater har åtgärder vidtagits som har fått positiva effekter i fråga om att hålla sysselsättningen uppe och arbetslösheten nere. Till dessa hör satsningar för att stimulera investeringar, underlätta kollektivförhandlingar och särskilda arbetsmarknadsåtgärder som finansieras genom offentliga arbetslöshetssystem. Vissa har förlitat sig på ”intern flexibilitet”, t.ex. olika system för att minska antalet arbetstimmar, i kombination med utbildning. I andra länder har storskaliga uppsägningar ägt rum, delvis på grund av att sådana möjligheter saknats (17).

3.3.3 Sysselsättningen måste stå högst upp på EU:s dagordning. Europa behöver en hög sysselsättningsgrad i kombination med en högkvalitativ arbetsmarknad. Högkvalitativ arbetskraft behöver högkvalitativt entreprenörskap och investeringar i de offentliga och privata sektorerna för att bli internationellt konkurrenskraftig. Finansieringen av välfärdssystemen är beroende av att så många arbetstagare som möjligt kan komma in på den europeiska arbetsmarknaden. I Europa finns det fortfarande hinder för full sysselsättning. För att kunna upprätthålla sysselsättningen i Europa på hög nivå har man börjat inrikta sig på flexicurity, anställbarhet, högre produktivitet, allmän och yrkesinriktad utbildning, vilket kan bidra till en mer effektiv arbetsmarknad. I ännu högre grad bör man prioritera åtgärder som stimulerar sysselsättning och företagsetableringar och åtgärder som uppmuntrar hållbara utländska investeringar.

3.3.4 Under det senaste årtiondet har välfärdssystemen varit föremål för reformer som syftar till att inom de sociala trygghetssystemen skapa effektivare incitament för att delta i arbetslivet, i linje med en utbudsorienterad filosofi med nedskärningar av sociala förmåner och striktare bidragsregler. Dessa åtgärder anses minska arbetslösheten. Det gäller att hitta en balans i välfärdssystemen mellan att ge stöd för att få folk att återvända till arbetsmarknaden och inkomststöd vid arbetslöshet.

3.3.5 Hur effektiv denna politik är kan diskuteras. Skillnaderna mellan olika samhällsgrupper har ökat under de senaste två årtiondena. Välfärdssystemen är av avgörande betydelse för att minska fattigdomen, och utan sociala förmåner kommer skillnaderna att öka och krisens sociala effekter att bli både snabbare och allvarligare. Det finns risk för att den rådande krisen kommer att sätta stopp för trenden med ökad sysselsättning och förbättringar av den gränsöverskridande sociala sammanhållningen, samtidigt som den förvärrar en långsiktig trend i Europa som innebär att inkomstskillnaderna inom länderna ökar (18).

3.3.6 Krisbekämpningsåtgärderna har i många medlemsländer fått positiva resultat. Å andra sidan rapporterar kommissionen (19) att arbetslösa inte får något inkomststöd i många länder. I vissa fall är dessa förmåner inte tillräckligt riktade. Detta innebär att förmånssystemen misslyckas med att erbjuda ett heltäckande skyddsnät, och att de inte heller är tillräckligt inriktade på de mest behövande. Kvaliteten och hållbarheten i dessa system står på spel (20). Med tanke på effekterna av den ekonomiska krisen och den demografiska utvecklingen finns det en risk för att välfärdssystemen övergår från att skydda levnadsstandarden till att enbart sätta upp minimistandarder. Detta är särskilt fallet i vissa medlemsstater där förmånerna redan överstiger skatteintäkterna. I takt med att produktiviteten i EU växer, ökar även fattigdomen. Man bör ifrågasätta om det verkligen ska vara omöjligt att tillgodose medborgarnas mest grundläggande behov och säkerställa anständigt arbete. En lösning på lång sikt är att den ekonomiska tillväxten i de offentliga och privata sektorerna drivs på genom utveckling av konkurrenskraftiga företag.

3.3.7 EU:s förmåga att ge tillräckligt skydd mot risker och att kombinera ekonomisk tillväxt med sociala framsteg kommer endast att kunna upprätthållas genom intensivare reforminsatser. Gemensamma framsteg måste göras när det gäller att öka sysselsättningsnivåerna och produktivitetstillväxten samt att skapa lämpliga skattesystem, hållbarhet och möjligheter för de europeiska socialsystemen att ge tillräckligt skydd.

3.4 Utvecklingen på rättsområdet

3.4.1 EG-domstolens avgöranden i fyra mål (Viking, Laval, Rüffert och Luxemburg (21)) har skapat livlig debatt i politiska och akademiska kretsar och ökat rädslan, grundad och ogrundad, för social dumpning. Domstolens avgöranden har också lett till åtgärder inom EU-institutionerna och bland arbetsmarknadens parter.

3.4.2 I oktober 2008 antog Europaparlamentet en resolution (22) som var en reaktion på EG-domstolens avgöranden. Parlamentet betonade att friheten att tillhandahålla tjänster inte har företräde framför de grundläggande rättigheterna i Europeiska unionens stadga om grundläggande rättigheter, särskilt inte de fackliga organisationernas rätt att förhandla om, ingå och genomföra kollektivavtal samt vidta kollektiva åtgärder. Parlamentet ansåg vidare att det finns kryphål i den nuvarande gemenskapslagstiftningen och att den är inkonsekvent. Detta var inte syftet när gemenskapens lagstiftare försökte skapa en god jämvikt mellan friheten att tillhandahålla tjänster och skyddet av arbetstagarnas rättigheter.

3.4.3 Den akademiska debatten (23) har varit kritisk. I juni 2009 skickade mer än ett hundra europeiska advokater och akademiker med inriktning på arbetsrätt ett öppet brev till stats- och regeringscheferna där de uttryckte sin stora oro över försämringarna i de grundläggande sociala rättigheterna och konsekvenserna av den senaste tidens avgöranden från EG-domstolen för arbetstagarnas – och deras organisationers – rättigheter. De uttryckte också farhågor för att avgörandena hade orsakat allvarliga problem för möjligheterna att effektivt skydda arbetstagarnas rättigheter. De underströk att de grundläggande sociala rättigheterna inte får underordnas friheterna och konkurrensreglerna på den inre marknaden, utan att de bör erkännas fullt ut som en nödvändig förutsättning för en hållbar ekonomisk och social utveckling inom EU.

3.4.4 Under senare delen av mars 2009 inledde de europeiska arbetsmarknadsparterna en gemensam analys av EG-domstolens avgöranden, på begäran av Europeiska kommissionen och det franska ordförandeskapet. En tillfällig grupp inrättades för att utföra arbetet, och man inriktade sig på ett begränsat antal nyckelfrågor som förhållandet mellan ekonomiska friheter och sociala rättigheter, hinder som måste undanröjas och förutsättningar som måste skapas för bättre rörlighet och tillhandahållande av tjänster, öppenhet och rättssäkerhet, samt den utmaning det innebär att respektera mångfalden i de nationella systemen för relationerna mellan arbetsmarknadens parter (24).

3.4.5 EESK respekterar EG-domstolens rätt att tolka de befintliga texterna, men anser att domstolsutslagen väcker ett antal farhågor och att det krävs analys och en redovisning av deras följder.

3.4.5.1 Rangordningen mellan ekonomiska friheter och grundläggande sociala rättigheter

EG-domstolen har med utslagen i Viking- och Lavalmålen erkänt att rätten att vidta kollektiva åtgärder är en grundläggande rättighet som därmed ingår i EU-lagstiftningen samtidigt som man betonar att den inte står över annan EU-lagstiftning, såsom friheten att tillhandahålla tjänster eller etableringsfriheten. EG-domstolen har vidare gett friheten att erbjuda tjänster och etableringsfriheten en horisontell, direkt verkan. EG-domstolen noterade att stridsåtgärder inte bara bör ha ”ett legitimt ändamål som är förenligt med fördraget och [motiverat] av tvingande hänsyn till allmänintresset. I ett sådant fall krävs det dessutom att inskränkningen är ägnad att säkerställa förverkligandet av det syfte som eftersträvas och att den inte går utöver vad som är nödvändigt för att uppnå detta syfte”. (25) Erkännandet att kollektiva åtgärder är en grundläggande rättighet är alltså snarare ett erkännande i princip än ett faktum. Som en följd av detta har EG-domstolen bedömt att kollektiva åtgärder innebär en begränsning av utövandet av dessa friheter och ifrågasatt om denna begränsning kan rättfärdigas. Detta innebär att kollektiva åtgärder bedöms på grundval av hur stor begränsning de innebär för de ekonomiska friheterna. Från akademiskt håll har påpekats att Europadomstolen (26) i fall från senare tid granskat frågan ur ett motsatt perspektiv, dvs. frågan har varit att bedöma vilka begränsningar av de grundläggande rättigheterna som är acceptabla. EG-domstolens avgöranden skapar emellertid osäkerhet när det gäller eventuell diskrepans i förhållande till Europadomstolens rättspraxis.

3.4.5.2 Begränsning av grundläggande rättigheter

Domstolen har för första gången bedömt var gränserna går för kollektiva åtgärder på nationell nivå i ett gränsöverskridande sammanhang. EESK anser att det är särskilt oroande att EG-domstolen nu infört en proportionalitetsprövning. Denna prövning innebär inte bara att kvaliteten på den grundläggande rättigheten att vidta kollektiva åtgärder försvinner, den inkräktar även på strejkrätten. Mot bakgrund av Europadomstolens domslut och reaktioner vill EESK betona att processen med att fastställa gränserna mellan de ekonomiska friheterna och de grundläggande sociala rättigheterna också kommer att bero på framtida avgöranden och de frågeställningar som dessa kommer att ge upphov till.

3.4.5.3 Direktivet om utstationering av arbetstagare

Syftet med direktivet om utstationering av arbetstagare är att säkerställa nödvändig harmonisering samtidigt som man respekterar de nationella skillnaderna när man samordnar den nationella politiken i olika länder avseende tillfällig gränsöverskridande utstationering av arbetstagare. EG-domstolen drog slutsatsen att de problem som har uppstått är en följd av bristande införlivande av vissa bestämmelser i direktivet om utstationering av arbetstagare i den nationella lagstiftningen (Laval), oförenlig nationell lagstiftning (Rüffert (27)) eller alltför vid tolkning av direktivet om utstationering av arbetstagare och oklara och omotiverade tillsynsåtgärder (Luxemburg).

Enligt EG-domstolen innebär inte direktivet om utstationering av arbetstagare något krav på likabehandling, men det säkerställer att vissa minimikrav respekteras i fråga om utstationerade arbetstagare. Följaktligen är det i realiteten ett maximidirektiv i stället för ett minimidirektiv. Domstolens beslut hindrar emellertid inte att arbetsgivarna tillämpar mer gynnsamma anställningsvillkor. Syftet med artikel 3.7 i direktivet om utstationering av arbetstagare var att skapa garantier för att de bestämmelser om minimikrav som tillämpas i värdlandet i praktiken inte leder till sämre arbetsförhållanden för arbetstagaren än dem som gäller i ursprungslandet. En del hävdar att domarna har inneburit att medlemsstaterna går miste om vissa möjligheter att införa högre standarder som går längre än direktivets obligatoriska bestämmelser om minimiskydd, antingen genom regelverk eller genom kollektivavtal till arbetstagarnas fördel.

Detta skapar i sin tur en snedvridning av konkurrensen inom landet och på inre marknaden, där nationella företag måste följa nationella regler eller kollektivavtal medan konkurrenter från andra medlemsstater kan tillämpa minimiregler.

3.4.5.4 Konflikt mellan olika rättssystem

En annan följd av domstolsutslagen är konflikten mellan gemenskapslagstiftningen och internationella normer (28). Man kan dessutom hävda att det uppstår en rättslig konflikt med ILO-konventionerna nr 87 och nr 98, samt med artikel 6.4 i Europeiska sociala stadgan och respektive institutions praxis, såsom fastställts av ILO:s tillsynsorgan (BAPA UK-målet).

4. Slutsatser

4.1 De senaste åren och den rådande krisen har fört med sig nya risker för ökade sociala skillnader. Dessutom har EU genom egna beslut ökat risken för social och konkurrensrelaterad snedvridning. Den ekonomiska, sociala och rättsliga utvecklingen riskerar att leda till en situation där den sociala dimensionen av inre marknaden äventyras och där de grundläggande rättigheter och de sociala rättigheter som EESK hoppades på i sitt yttrande från 1987 undergrävs. Den sociala dimensionen av inre marknaden bör därför stå i centrum under de kommande åren, men för att kunna förbättra de ekonomiska aspekterna – sysselsättning, förmåner, skatteintäkter – måste EU korrigera de uppenbara bristerna på den inre marknaden för att främja tillväxt genom högkvalitativ sysselsättning och högkvalitativa företag och andra arbetsgivare.

4.2 En av de viktigaste aspekterna av den sociala dimensionen är sysselsättningen. Med tanke på det tryck de offentliga finanserna utsätts för kan den offentliga sektorn inte skapa ett obegränsat antal arbetstillfällen, så huvuddelen av sysselsättningsskapandet måste falla på den privata sektorn. Medlemsstaterna måste skapa förutsättningar för en god cirkel som åter inriktas på den verkliga ekonomin, där kunderna skapar jobb, företagen skapar kunder och investerare och entreprenörer skapar företag. Det är också viktigt att se de sociala investeringarna som ett stöd till företagen och ett bra företagsklimat. Mot den bakgrunden innebär den sociala ekonomin en ovärderlig tillgång.

4.3 EESK har bidragit till diskussionerna om utmaningarna för de europeiska sociala modellerna och om hur en europeisk social modell ska se ut (29). EESK har bland annat framhållit att den europeiska sociala modellens styrka beror på samspelet mellan konkurrenskraft, solidaritet och ömsesidigt förtroende.

4.4 Ett sätt att lösa konflikten mellan inre marknaden och de sociala rättigheterna vore att återvända till en politik som innebär ”mer nationalstat, mindre Europa”. EESK anser att det vi behöver är raka motsatsen. Vi behöver mer Europa, men ett annat Europa. Detta kräver dock ett nytt lagstiftningssystem för den ekonomiska och sociala politiken i Europa. Endast ett fullständigt demokratiskt och socialt Europa kan övervinna risken för att känslan av främlingskap inför det europeiska projektet växer hos EU-medborgarna. EU måste emellertid också respektera de olika sociala system som finns i medlemsstaterna. Om rättspraxis och EU-lagstiftningen inte tar hänsyn till mångfalden inom EU, kan minimistandarderna bli för låga för att social dumpning ska kunna undvikas i många länder.

4.5 En mycket viktig beståndsdel i den europeiska sociala dimensionen är en harmoniserad och mer rättvis skattepolitik på EU-nivå. I syfte att undvika den skadliga skattekonkurrens som pågår stöder EESK arbetet med att skapa en gemensam, konsoliderad bolagsskattebas. Den behövs för en välfungerande inre marknad på lång sikt (30). EESK har också efterlyst större samordning inom EU av medlemsstaternas skattepolitik, i första hand på områden där skattebasen är rörlig och risken för skatteflykt och skattekonkurrens mellan medlemsstater är störst (31). Skatteflykt, skattebedrägeri och skatteparadis måste bekämpas.

4.6 Man bör också påminna om att arbetsmarknaderna förlorar i flexibilitet om man börjar avlägsna möjligheterna att reglera villkoren på arbetsmarknaden genom kollektivavtal. Kollektivavtal och social dialog är viktiga verktyg för flexicurity-begreppet (32).

5. Hur man ser till att den sociala dimensionen fungerar effektivare

5.1 På kort sikt efterlyser EESK ett bättre genomförande av direktivet om utstationering av arbetstagare. Effektiv kontroll av att bestämmelserna om utstationering av arbetstagare tillämpas korrekt är en förutsättning för att man ska uppnå direktivets mål, nämligen att förhindra social dumpning. Ett effektivt gränsöverskridande samarbete mellan myndigheter måste garanteras för en effektiv kontroll av löne- och arbetsvillkoren för utstationerade arbetstagare. EESK stöder inrättandet av ett ”europeiskt socialt Interpol” med ansvar för att samordna verksamheten vid de sociala tillsynsmyndigheterna i de olika medlemsstaterna.

5.2 När det gäller Europadomstolens rättspraxis i fråga om grundläggande rättigheter menar domstolen att konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna ska vara ett levande instrument för att kunna återspegla den allt högre standard som krävs när det gäller skyddet av de mänskliga rättigheterna. Det krävs därför större fasthet i bedömningen av brott mot de demokratiska samhällenas grundläggande värderingar, och begränsningar av rättigheterna måste tolkas restriktivt (33). EESK uppmanar kommissionen att bedöma situationen i EU mot bakgrund av Europadomstolens domslut från senare tid.

5.3 Att arbetstagarna, deras representanter och fackföreningarna görs delaktiga och medverkar är en viktig faktor om man på företagsnivå vill kunna hantera den industriella omvandlingen på ett socialt ansvarsfullt sätt (34). EESK har vid många tillfällen understrukit hur viktig den sociala dialogen är och att det är viktigt att stärka systemen för relationerna mellan arbetsmarknadens parter på europeisk och nationell nivå, samtidigt som man respekterar att dessa system skiljer sig åt inom EU (35). EESK stöder alla åtgärder som kommissionen vidtar för att stärka den sociala dialogen, inklusive:

— Främjande av en social dialog av högre kvalitet och en europeisk mekanism för konfliktlösning och förlikning.

— Utveckling av en makroekonomisk dialog i syfte att förebygga ytterligare en finanskris.

5.4 På medellång sikt stöder EESK ett initiativ från kommissionen som syftar till att klargöra de nationella myndigheternas, företagens och arbetstagarnas rättsliga förpliktelser i samband med genomförandet av direktivet om utstationering av arbetstagare och se till att dessa bestämmelser tillämpas generellt. I detta sammanhang välkomnar EESK det åtagande som kommissionens ordförande José Manuel Barroso gjorde inför Europaparlamentet. EESK finner förslaget i Montirapporten om att strejkrätten undantas från inre marknaden intressant och anser att det detta kan lösa vissa problem. Det bör emellertid inte utesluta en partiell översyn av direktivet om utstationering av arbetstagare i syfte att på ett konsekvent sätt tillämpa arbetsplatsprincipen och göra det möjligt att genom lagstiftning fastslå att samma arbets- och ersättningsvillkor alltid ska gälla för samma arbete på samma arbetsplats.

5.5 På längre sikt bör EU verka för att stärka grundläggande sociala rättigheter.

EESK har vid många tillfällen efterlyst en starkare europeisk socialpolitik, särskilt med tanke på den rådande krisen. EU måste driva en politik som innebär full sysselsättning, minskade inkomstskillnader och förbättrade sociala förhållanden samt att välfärdsstaten stärks, att socialt oskyddade anställningsvillkor undanröjs och att arbetstagarnas rättigheter och företagsdemokratin utvidgas. Lissabonfördraget och den bifogade stadgan om de grundläggande rättigheterna har ännu inte med full genomslagskraft påverkat balansen mellan grundläggande rättigheter och ekonomiska rättigheter. Det återstår att se vad som händer.

Stärkandet av de grundläggande rättigheterna, däribland de sociala rättigheterna, innebär emellertid att alla inskränkningar måste vara begränsade. Utgångspunkten måste därför vara att först beakta de grundläggande rättigheterna och inte de ekonomiska friheterna i linje med Europadomstolens rättspraxis. Anpassningar av direkt tillämplig gemenskapslagstiftning (primärrätten) bör göras för att stärka den sociala dimensionen.

Bryssel den 14 juli 2010 Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande Mario SEPI

(1) Europeiska fackliga samorganisationen (EFS) företräder 80 miljoner anställda.

(2) Se ESK:s yttrande av den 19 november 1987 om sociala aspekter på den inre marknaden, föredragande: Beretta (EGT C 356, 31.12.1987, s. 31–33).

(3) Till exempel ”Den inre marknadens sociala dimension”, kommissionens arbetsdokument SEK(88) 1148 slutligt, 14.9.1988, och kommissionens meddelande om handlingsprogrammet för genomförande av gemenskapsstadgan om grundläggande sociala rättigheter för arbetstagare, KOM(89) 568 slutlig, 29.11.1989.

(4) ”Den inre marknadens sociala dimension”, kommissionens arbetsdokument SEK(88) 1148 slutlig, 14.9.1988.

(5) Se EESK:s

yttranden av den 6 juli 2006 om ”Social sammanhållning: Ge innehåll åt en europeisk social modell”, föredragande: Ernst Erik Ehnmark (EUT C 309, 16.12.2006, s. 119–125),

av den 9 juli 2008 om ”Nytt europeiskt socialt handlingsprogram”, föredragande: Jan Olsson (EUT C 27, 3.2.2009, s. 99–107) och

av den 4 november 2009 om ”Lissabonstrategin efter 2010”, föredragande: Wolfgang Greif (EUT C 128, 18.5.2010, s. 3–9).

(6) EESK:s yttrande av den 4 december 2008 om ”Effektiv förvaltning av den förnyade Lissabonstrategin”, huvudföredragande: Susanna Florio (EUT C 175, 28.7.2009, s. 13–19).

(7) Europeiska kommissionens ekonomiska prognos våren 2009.

(8) Se EESK:s yttrande av den 15 januari 2009 om den ekonomiska återhämtningsplanen för Europa, föredragande: Thomas Delapina (EUT C 182, 4.8.2009, s. 71–74).

(9) Se ovanstående fotnot.

(10) Se EESK:s yttrande av den 14 maj 2009 om ”Inverkan av medlemsstaternas rättsliga hinder på EU:s konkurrenskraft”, föredragande: Joost van Iersel (EUT C 277, 17.11.2009, s. 6–14).

(11) Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén – En inre marknad för framtidens Europa (KOM(2007) 724 slutlig).

(12) En integrerad rapport om genomförandet av och framtiden för Lissabonstrategin för perioden efter 2010.

(13) Se EESK:s yttrande av den 14 januari 2009 om ”Inre marknadens sociala och miljömässiga dimension”, föredragande: Andrzej Adamczyk (EUT C 182, 4.8.2009, s. 1–7).

(14) Se EESK:s yttrande av den 14 maj 2009 om ”Inverkan av medlemsstaternas rättsliga hinder på EU:s konkurrenskraft”, föredragande: Joost van Iersel. (EUT C 277, 17.11.2009, s. 6–14).

(15) Se EESK:s yttrande av den 25 mars 2009 om ”Fastställande av kvarvarande hinder för rörlighet på inre arbetsmarknaden”, föredragande: Vladimíra Drbalová (EUT C 228, 22.9.2009, s. 14–23).

(16) Europeiska kommissionens ekonomiska prognos våren 2009.

(17) Plant-level responses to the economic crisis in Europe, Vera Glassner och Béla Galgóczi WP 2009.01 ETUI.

(18) Denna trend mot ökande skillnader är också påtaglig i OECD-området.

(19) Rapporten om den sociala situationen i Europeiska unionen 2008.

(20) IRES 115.

(21) Viking C-438/05, Laval C-341/05, Rüffert C-346/06, kommissionen mot Luxemburg C-319/06.)

(22) Europaparlamentets resolution av den 22 oktober 2008 om de utmaningar som kollektivavtal möter inom EU (2008/2085(INI)).

(23) http://www.etui.org/en/Headline-issues/Viking-Laval-Rueffert-Luxembourg/2-Articles-in-academic-literature-on-the-judgements.

(24) Rapport om de europeiska arbetsmarknadsorganisationernas gemensamma arbete när det gäller EG-domstolens utslag i målen Viking, Laval, Rüffert och Luxemburg.

(25) Viking C-338/05 (75).

(26) Europadomstolen, Demir och Baykara mot Turkiet (ansökan nr 34503/97).

(27) I Rüffert-målet bedömde domstolen att konkurrensfördelen av att betala lägre löner är en del av friheten att tillhandahålla tjänster och att den sålunda är skyddad.

(28) I EG-domstolens avgörande i Rüffert-målet beaktade man inte ILO-konvention nr 94 och tolkningen leder därför till en konflikt mellan olika rättssystem.

(29) Se EESK:s yttrande av den 6 juli 2006 om ”Social sammanhållning: Ge innehåll åt en europeisk social modell”, föredragande: Ernst Erik Ehnmark (EUT C 309, 16.12.2006, s. 119–125).

(30) Se EESK:s yttrande av den 26 september 2007 om ”Samordning av medlemsstaternas direkta skattesystem på den inre marknaden”, föredragande: Lars Nyberg (EUT C 10, 15.1.2008, s. 113–117).

(31) Se EESK:s yttrande av den 4 november 2009 om ”Lissabonstrategin efter 2010”, huvudföredragande: Wolfgang Greif (EUT C 128, 18.5.2010, s. 3–9).

(32) EESK:s yttrande av den 11 juli 2007 om ”Flexicurity (kollektiva förhandlingar och den sociala dialogens roll)”, föredragande: Thomas Janson (EUT C 256, 27.10.2007, s. 108–113).

(33) Europadomstolen, Demir och Baykara mot Turkiet (ansökan nr 34503/97).

(34) Se EESK:s yttrande av den 29 september 2005 om den sociala dialogen och industriell omvandling, föredragande: Gustav Zöhrer (EUT C 24, 30.1.2006, s. 90–94).

(35) EESK:s yttrande av den 11 juli 2007 om ”Flexicurity (kollektiva förhandlingar och den sociala dialogens roll)”, föredragande: Thomas Janson (EUT C 256, 27.10.2007, 108–113).