Bedömningar av fördelningseffekter kan också bidra till att avsevärt förbättra kvaliteten på de offentliga utgifterna och skattepolitiken. De offentliga finanserna har utsatts för påfrestningar på grund av covid-19-pandemin, och den gradvisa normaliseringen av penningpolitiken förväntas öka de statliga lånekostnaderna. Välkalibrerade omfördelningar av utgifter eller av intäkter kan bidra till att säkerställa att underskotten i den offentliga budgeten hålls under kontroll, men detta är hållbart endast om fördelningskonsekvenserna är väl identifierade och uppvägda. I förordning (EU) nr 473/2013 rekommenderas att presentera åtgärdernas förväntade fördelningseffekter i utkasten till budgetplaner som euroområdets medlemsstater lämnar till kommissionen, men detta sker sällan och metoderna kan förbättras ytterligare. Inom ramen för den europeiska planeringsterminen rekommenderas i 2022 års riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik att bedömningar av fördelningseffekter används för att förbättra de sociala trygghetssystemens ändamålsenlighet .

Tekniker för att bedöma fördelningseffekter kan användas för att erhålla kvantitativa uppskattningar av effekterna av skatter och reformer avseende socialt skydd och social delaktighet, och de ger också indikationer på effekterna av reformer avseende sociala naturaförmåner. Vikten av lika tillgång till naturaförmåner såsom hälso- och sjukvård och utbildning blev tydlig under covid-19-pandemin. Övervakning av omfördelningseffekterna av naturaförmåner skulle bidra till att utnyttja deras potential att mildra och minska fattigdomen och skulle också kunna bidra till mer heltäckande bedömningar av fördelningseffekter.

En konsekvensbedömning är en process där bevis samlas in för att stödja beslutsfattandet. Begreppet bedömningar av fördelningseffekter innebär en (vanligtvis kvantitativ) analys i syfte att bedöma fördelningseffekterna av politiken (reformer, investeringar osv.) på olika befolkningsgruppers inkomster. Bedömningar av fördelningseffekter ger användbar information och hjälper beslutsfattare att välja mellan olika reformalternativ. Sådana bedömningar kan också bidra till att identifiera behov av att utforma kompletterande åtgärder för att skydda sårbara grupper från de potentiellt negativa effekterna av vissa strategier, och de kan också tillhandahålla värdefull information för att kalibrera dessa åtgärder.

Klimatförändringarna och digitaliseringen förväntas också påverka inkomstfördelningen och ojämlikheten. Den gröna omställningen har potential att skapa upp till 1 miljon ytterligare arbetstillfällen fram till 2030 och 2 miljoner fram till 2050 och samtidigt förbättra kvaliteten i arbetet, men dess återverkningar på arbetsmarknaden kan variera mellan sektorer, regioner, grad av urbanisering (stad/landsbygd), färdigheter som krävs eller typer av arbetstillfällen. I den europeiska gröna given och 55 %-paketet presenteras EU:s halvtidssvar med åtgärder för att ta itu med klimatförändringarna och integrera den sociala dimensionen i beslutsfattandet från början. För att nå EU:s energi- och klimatmål för 2030 har medlemsstaterna utarbetat integrerade nationella energi- och klimatplaner som ska uppdateras regelbundet. Medlemsstaterna har också åtagit sig att anta en övergripande politik för en rättvis omställning till klimatneutralitet. I rådets rekommendation om säkerställande av en rättvis omställning till klimatneutralitet ges medlemsstaterna konkret vägledning om hur de relevanta sysselsättningsaspekterna och sociala aspekterna i samband med omställningen ska hanteras, bland annat genom att analysera de politiska åtgärdernas fördelningseffekter, samtidigt som finansieringsmöjligheterna utnyttjas fullt ut. Kommissionen har också presenterat sin vision för Europas digitala omställning fram till 2030 och föreslagit en digital kompass för Europas digitala decennium. Grundläggande digitala färdigheter för alla och möjligheten för arbetstagarna att skaffa sig specialiserade färdigheter inom informations- och kommunikationsteknik har en framträdande plats, liksom vikten av omskolning och kompetenshöjning för att förhindra att den digitala klyftan mellan lågutbildade och högkvalificerade arbetstagare förvärras.

Fattigdomen och inkomstskillnaderna är relativt låga i EU enligt internationella normer, och fattigdomen och den sociala utestängningen har minskat under det senaste årtiondet, även om inkomstskillnaderna ökade för människor med lägre inkomster efter lågkonjunkturen 2008–2012. De åtgärder som vidtagits av EU och de nationella regeringarna (inklusive tillfälliga sysselsättningsstödsystem och automatiska stabilisatorer) dämpade de socioekonomiska konsekvenserna av covid-19-krisen och förhindrade att ojämlikheten ökade ytterligare. Pandemin har dock haft en oproportionerlig negativ inverkan på kvinnor och vissa grupper som ungdomar, lågutbildade arbetstagare och personer med funktionsnedsättning.

Viktiga komponenter i en kvalitativt god bedömning av fördelningseffekter

Viktiga komponenter i kvalitativt goda bedömningar av fördelningseffekter kan identifieras på grundval av god praxis i medlemsstaterna. Dessa gäller bedömningarnas tidsplan, vilka strategier som ska analyseras, vilka verktyg (modeller och data) som ska användas och hur resultaten ska spridas.

a.Vem bör göra en bedömning av fördelningseffekter, när bör den ske och på vilken detaljnivå bör den utföras?

Bedömningar av fördelningseffekter bör genomföras både före och efter genomförandet av relevant politik. Att göra en bedömning av fördelningseffekter under utformningen av reformer och investeringar är särskilt viktigt eftersom det gör det möjligt för beslutsfattare att bedöma den planerade politikens inverkan på olika typer av hushåll, även i de fall där reformen ursprungligen inte är avsedd att ta itu med sociala mål (t.ex. vid reformer avseende energiförbrukning). Analyser efter genomförandet gör det möjligt att utvärdera reformernas och investeringarnas inverkan på olika typer av hushåll en viss tid efter det att reformen har genomförts. Detta kan bidra till att utveckla potentiella ytterligare steg eller korrigeringar av reformer. Analyser grundar sig på hårda data, men kräver att effekterna av reformerna särskiljs från andra förändringar. Trovärdiga analyser efter genomförandet bidrar till att säkerställa egenansvar och kvaliteten på bedömningarna före genomförandet. Helst bör bedömningar av fördelningseffekter utföras av myndigheter på nationell nivå, och i förekommande fall på regional och lokal nivå.

Det är god praxis att presentera effekterna av ett fullständigt paket med politiska förändringar, eftersom en viss del av samspelet mellan enskilda förändringar kan gå förlorat om deras effekter presenteras separat. Detta är särskilt viktigt med tanke på att budgetförändringar ofta beslutas som ett paket, där vissa åtgärder kompenserar för andra. Åtgärder som har en betydande inverkan motiverar samtidigt en individuell analys.

Att anförtro utförandet av bedömningar av fördelningseffekter åt oberoende organ kan bidra till att göra bedömningarna mer trovärdiga och korrekta. Den akademiska världen och forskningsinstitut har den expertis som krävs för att utveckla avancerade tekniker för bedömningar av fördelningseffekter. De påverkas heller inte av samma politiska motiv som förvaltningarna när de bedömer beslut som de ofta inte har bidragit till. Reproduktionen av resultat från olika institutioner kan också bidra till en mer omfattande analys och öka dess kvalitet och trovärdighet.

Medlemsstaterna uppmanas att göra följande: - Systematiskt utföra bedömningar av fördelningseffekter innan de genomför politik som kan påverka människors inkomster och så långt det är möjligt efter genomförandet utvärdera de faktiska effekterna av reformer och investeringar. - Analysera både de kombinerade och specifika enskilda effekterna av politiken. - Stödja oberoende institutioner i deras arbete.

b.Vilka politikområden kan man välja för att göra bedömningar av fördelningseffekter och hur lång tid bör man ta i beaktande?

Bedömningar av fördelningseffekter bör omfatta politikområden som påverkar hushållens inkomster och deras fördelning, som vanligtvis avser skatter och monetära förmåner. Standardmodeller kan ge en uppfattning om reformernas inverkan på traditionella direkta skatter och monetära fördelar som i allmänhet är i fokus för bedömningar av fördelningseffekter. Ansträngningar bör dock göras för att bedöma effekterna av reformer på andra områden, såsom reformer av arbetsmarknaden eller pensionssystemet samt investeringsprogram.

Det är värt att bedöma konsumtionsskatterna med tanke på att deras inverkan ofta är regressiv (eftersom låginkomsthushåll spenderar mer av sin inkomst på varor och tjänster). Detta blir allt viktigare med det växande behovet av att minska koldioxidutsläppen och praktisera ”grön budgetering”. Helst bör medlemsstaterna också bedöma fördelningseffekterna avseende reformer av förmögenhetsskatten, som har en stor inverkan på den långsiktiga dynamiken när det gäller ojämlikhet, och avseende effekterna av förändringar i naturaförmåner (t.ex. hälso- och sjukvårdsförmåner).

Bedömningar av fördelningseffekter kan användas på många olika politikområden. De är avgörande för att bedöma effekterna av reformer som utformats för att hantera megatrender, såsom den gröna och digitala omställningen eller effekterna av den senaste tidens kriser. Olika reformer skiljer sig dock åt när det gäller i vilken utsträckning de kan analyseras. Bedömningar av fördelningseffekter är mycket användbara t.ex. för att bedöma effekterna av reformer som direkt påverkar hushållens inkomster, såsom koldioxidprissättning och användning av koldioxidintäkter eller uppvärmningsbidrag för låginkomsthushåll. Det är dock ofta svårare att bedöma effekterna av nya lagstiftningsåtgärder (t.ex. för att förbättra energieffektivitetsnormerna). Utvärderingsstrategier efter genomförandet kan dock ge goda insikter om de fördelningsmässiga konsekvenserna av sådana reformer.

Bedömningar av fördelningseffekter före genomförandet bör göras långsiktigt och inte enbart fokusera på effekterna av nya politiska strategier och åtgärder på resultaten omedelbart efter genomförandet, dvs. under det följande året (jämförande statistik). En stegvis politik – till exempel en pensionsreform – som medför långsamma förändringar under ett antal år kanske inte har särskilt stor inverkan under ett visst år, men kan få betydande kumulativa konsekvenser. I dessa fall kan bedömningar av fördelningseffekter kräva långsiktiga prognoser för att reformernas fulla effekt ska kunna beaktas. Det är särskilt viktigt att anta ett flerårigt perspektiv vid beaktande av demografiska trender. Här kan det vara relevant att använda dynamiska modeller.