Yttrande nr 5/2002

från Europeiska gemenskapernas revisionsrätt om ett ändrat förslag till rådets förordning om införande, med anledning av reformen av kommissionen, av särskilda bestämmelser när det gäller tjänstemäns definitiva avgång från tjänsten vid Europeiska gemenskapernas kommission

(2002/C 236/01)

MOTIVERING

Den 20 mars 2002 lade kommissionen fram ett ändrat förslag till rådets förordning om införande, med anledning av reformen av kommissionen, av särskilda bestämmelser när det gäller tjänstemäns definitiva avgång från tjänsten vid Europeiska gemenskapernas kommission(1).

I en skrivelse som revisionsrätten mottog den 11 april 2002 begärde rådet att revisionsrätten skulle yttra sig om detta ändrade förslag.

Syftet med det ändrade förslaget är att införa bestämmelser om möjlighet till förtida avgång från tjänsten för 600 kommissionstjänstemän, dvs. 200 varje år under åren 2002-2004, för att behovet av ny kompetens skall kunna beaktas.

Revisionsrätten har gått igenom det ändrade förslaget och avger detta yttrande av följande skäl:

1. I sin motivering uppger kommissionen att en förtida avgång för 600 tjänstemän skulle göra det möjligt att anställa 273 nya tjänstemän inom ramen för en budgetneutral åtgärd, eftersom kostnaderna för rekryteringen vägs upp av de besparingar som de nya bestämmelserna medför. Enligt motiveringen har antalet 600 anställda fastställts på grundval av en analys av vilka särskilda profiler och vilken kompetens kommissionen behöver. Karaktären på dessa profiler och denna kompetens beskrivs inte och antalet (600) förklaras inte heller ytterligare.

2. Enligt det ursprungliga förslaget om vilket revisionsrätten avgav sitt yttrande nr 3/2001(2) skulle 600 tjänstemän som fyllt 50 år och tjänstgjort i minst 10 år få ett avgångsvederlag. Enligt det ändrade förslaget gäller bestämmelserna för förtida avgång 600 tjänstemän som fyllt 55 år och tjänstgjort i minst 15 år.

3. I det ändrade förslaget föreskrivs en lägre genomsnittsnivå på avgångsvederlaget (62,5 % av grundlönen i stället för 65 %).

4. De årliga besparingar och kostnader som redovisas i finansieringsöversikten som bifogas det ändrade förslaget sammanfattar för såväl "avgående" som "tillträdande" de huvudsakliga kostnader och inkomster med anknytning till löner som årligen tas upp i budgeten. Skillnaderna i förhållande till det ursprungliga förslaget beror på att de beräknade besparingarna är högre och att man därför kan nyanställa ett större antal nya tjänstemän (273 jämfört med 258 i det ursprungliga förslaget).

5. Kommissionens beräkning har gjorts med samma metoder som i det ursprungliga förslaget. I sitt tidigare yttrande ansåg revisionsrätten att beräkningen kunde ha varit mer sofistikerad, men att de omedelbara konsekvenserna för budgeten presenteras på ett väsentligen rimligt vis. Den ökning av framtida pensionskostnader som anställningen av nya tjänstemän medför verkar emellertid inte ha tagits med i beräkningen. Som revisionsrätten konstaterade i sitt tidigare yttrande "innebär [detta] att den långsiktiga totala kostnaden (men inte den omedelbara kontantkostnaden) för de nyanställda tjänstemännen skulle bli omkring 25 % högre än vad som framgår av kommissionens beräkning".

6. Budgetbesparingarna kommer att uppnås genom att 327 av de 600 tjänster som blir lediga genom förtida avgång inte tillsätts, och genom att man till resterande tjänster rekryterar tjänstemän i lägre tjänsteklasser och lönegrader. Det anges inte i förslaget vilka budgetmekanismer som kommer att användas för att säkerställa besparingarna på lång sikt.

7. De föreslagna bestämmelserna om förtida avgång (i praktiken ett program för pensionering i förtid) tycks strida mot målet för sysselsättningspolitiken som kommissionen föreslagit och rådet antagit(3), om att öka sysselsättningsgraden för äldre arbetstagare (55-64 år). Vid sitt möte den 15 och 16 mars 2002 i Barcelona bekräftade Europeiska rådet denna målsättning och rekommenderade ökade möjligheter för äldre arbetstagare att finnas kvar på arbetsmarknaden, exempelvis genom flexibla och gradvisa pensioneringssystem.

8. I femte skälet i ingressen till förslaget till förordning står följande: "Vissa tjänstemäns kvalifikationer kommer dock inte i tillräcklig utsträckning att motsvara de nya arbetsuppgifterna. Detta gäller i synnerhet de äldsta tjänstemännen." Det är av denna anledning som de bör ges möjlighet till pensionering i förtid. Av målgruppen på 600 anställda kommer 312 att vara högre tjänstemän i lönegrad A 3 (avdelningschef) och lönegraderna A 5/A 4 (förste handläggare, enhetschef). Detta visar att personalpolitiken behöver förbättras.

9. I lönegrad A 5 till A 3 skulle en ersättning motsvarande 62,5 % av grundlönen i vissa fall förmodligen ge en relativt bra levnadsstandard. Den som får avgångsvederlag har dessutom möjlighet att ta nytt arbete för att kompensera för förlusten av en del av grundlönen. Detta skulle kunna göra avgångsvederlaget attraktivt för högpresterande anställda.

10. Bestämmelserna skulle inte uppfylla sitt syfte om de tillämpades även på högpresterande tjänstemän som är intresserade av de ekonomiska villkor som erbjuds. Revisionsrätten konstaterar att det inte finns några lämpliga och tydliga urvalskriterier.

11. Vid genomförandet av bestämmelserna bör det säkerställas att anställda som förmår uppdatera sina kunskaper behandlas rättvist.

12. I samband med frågan om flexibel pensionering skrev Jan O. Karlsson (revisionsrättens förre ordförande) i en skrivelse av den 10 september 2001 till kommissionens vice ordförande Neil Kinnock att det borde upprättas ett rättvist pensionssystem som medger insyn och som ger tillräckliga incitament till pensionering i förtid. Det nuvarande systemet ansågs vara oflexibelt och straffa dem som vill lämna sin tjänst innan de fyllt 60 år. I samma skrivelse fastslogs att "dégagement" (förtida avgång) är både dyrt och orättvist eftersom ekonomisk ersättning ges oavsett antal tjänsteår. Vidare borde ett sådant system endast användas som sista utväg (t.ex. vid stora omorganiseringar av institutionerna); man bör överväga billigare och mer rättvisa system såsom en förmånlig pensionering i förtid (dvs. utan korrigeringskoefficient) på organisationens initiativ.

13. Revisionsrätten är medveten om att det behövs ett tillfredsställande övervakningssystem för personalresurser för att man skall kunna se till att personalen förnyas regelbundet och vid behov, och konstaterar att det förslag som ingår i reformen av tjänsteföreskrifterna(4) om att förenkla villkoren för förtida avgång efter 55 års ålder skulle stämma bättre överens med kraven på flexibilitet och sund ekonomisk förvaltning till en lägre budgetkostnad(5). Genomförandet av bestämmelserna om förtida avgång kommer troligen att innebära att förfaranden för pensionering i förtid i framtiden kommer att användas i mindre utsträckning.

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS REVISIONSRÄTT HAR ANTAGIT DETTA YTTRANDE

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 283 i detta,

med beaktande av kommissionens ändrade förslag av den 20 mars 2002(6),

med beaktande av rådets begäran om att revisionsrätten skall yttra sig om detta ändrade förslag, vilken revisionsrätten mottog den 11 april 2002, och

av följande skäl:

1. Som revisionsrätten redan påpekat i sitt yttrande nr 3/2001 tycks inte den ökning av framtida pensionskostnader som anställningen av nya tjänstemän medför ha tagits med i beräkningen.

2. Det borde anges i förslaget vilka budgetmekanismer som kommer att användas för att verkligen säkerställa besparingarna på lång sikt.

3. I ingressen till förslaget till förordning borde man förklara hur programmet är förenligt med målet för den europeiska sysselsättningspolitiken om att öka sysselsättningsgraden för äldre arbetstagare genom flexibla och gradvisa pensioneringssystem.

4. Revisionsrätten konstaterar att det inte finns några lämpliga och tydliga urvalskriterier.

5. Vid genomförandet av bestämmelserna bör det säkerställas att anställda som förmår uppdatera sina kunskaper behandlas rättvist.

6. Revisionsrätten anser att åtgärder för förtida avgång som de som föreslås här bör vara en engångsföreteelse. I framtiden bör man inrikta sig på att förbättra politiken för personalutveckling.

Detta yttrande har antagits av revisionsrätten vid dess sammanträde i Luxemburg den 17 och 18 juli 2002.

För revisionsrätten

Juan Manuel Fabra Vallés

Ordförande

(1) KOM(2002) 136 slutlig av den 20 mars 2002.

(2) EGT C 162, 5.6.2001.

(3) Rådets beslut av den 18 februari 2002 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik 2002 (2002/177/EG) och rådets rekommendation av den 18 februari 2002 om genomförandet av medlemsstaternas sysselsättningspolitik (2002/178/EG), båda offentliggjorda i EGT L 60, 1.3.2002.

(4) KOM(2002) 213 slutlig.

(5) Denna möjlighet, som revisionsrätten förespråkat under hela diskussionen om den planerade administrationsreformen, föreskrivs endast i tjänstens intresse, på grundval av objektiva kriterier och öppna förfaranden. Reformen innehåller inget avgångsvederlag utan syftar endast till att minska eller i vissa fall till och med upphäva de viktningar som föreskrivs i tjänsteföreskrifterna.

(6) KOM(2002) 136 slutlig av den 20 mars 2002.