Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av rådets direktiv 89/647/EEG om kapitaltäckningsgrad för kreditinstitut"

(97/C 30/24)

Den 11 april 1996 beslutade rådet att i enlighet med artikel 198 i Fördraget om Europeiska unionen begära Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande över ovannämnda förslag.

Sektionen för industri, handel, hantverk och tjänster, som ansvarade för kommitténs arbete i frågan, antog sitt yttrande den 17 juli 1996. Föredragande var Robert Pelletier.

Vid sin 338e plenarsession den 25-26 september 1996 (sammanträdet den 26 september 1996) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 87 röster för, 13 mot och 19 nedlagda.

1. Inledning

Förslaget rör en ändring av direktivet om kapitaltäckningsgrad för kreditinstitut.

Två artiklar är ändrade.

1.1. Artikel 6.1 c 1

1.1.1. Det handlar om att komplettera direktivet så att värdepapper med säkerhet i fastighetspanter jämställs med de hypotekskrediter som nämns i artiklarna 6 och 11 med avseende på riskviktningen.

1.1.2. Nuvarande vikttal för dessa värdepapper är 100 %, men enligt föreslagen ändring skulle behöriga myndigheter få möjlighet att godkänna vikttalet 50 % om de anser att risken inte är större än för de bakomliggande hypotekskrediterna.

1.2. Artikel 11.4

1.2.1. Genom omformulering av denna artikel utvidgas de nuvarande bestämmelserna (ett vikttal på 50 % istället för 100 % för vissa hypotekslån), som endast tillämpas i fyra medlemsstater (Danmark, Tyskland, Grekland och Österrike) och som löpte ut redan 1 januari 1996, till att omfatta alla medlemsstater fram till den 1 januari 2001.

1.2.2. Dessa lån skall vara säkrade genom inteckningar i kontorslokaler och affärslokaler för olika ändamål belägna på dessa medlemsstaters territorium. Lånesumman får inte överstiga 60 % av egendomens värde, beräknat på grundval av strikta värderingsnormer fastställda genom lagar eller andra rättsregler.

1.2.3. Dessutom skall den fasta egendomen utnyttjas av ägaren eller uthyras av denne. I sistnämnda fall skall hyran garanteras på lägst den nivå som förutsetts vid värderingen av egendomen i fråga.

2. Allmänna kommentarer

2.1. Hypotekslån med panträtter i kontorsbyggnader och affärslokaler spelar en väsentlig roll i den europeiska ekonomin. Beviljandet av sådana hypotekslån, minskningen av kreditkostnaderna för låntagarna och smidigare återfinansieringsvillkor för kreditinstituten utgör mycket viktiga faktorer för att garantera en fortsättning på det ekonomiska uppsvinget i Europa. Kreditkostnaden läggs i slutledet på konsumentpriserna, vilket gör att man ser positivt på allt som kan bidra till att sänka denna kostnad.

2.2. För övrigt visar olika studier att hypotekslån med panträtter i kontorsbyggnader och affärslokaler inte innebär några onormalt höga risker, och att de kreditförluster som konstaterats för sådana lån inte är signifikativt högre än kreditförlusterna för hypotekslån till bostäder. De bör därför placeras i samma riskkategori.

2.3. Denna iakttagelse innebär ingen motsägelse mot konstaterandet, som bland annat gjorts i BIS' årsrapport (BIS är en mellanstatlig bank för internationella betalningar), att fastighetspriserna fallit kraftigt under senare år, vilket gett en parallell nedgång av motsvarande värde på bankernas inteckningstillgångar. Man bör dock inte se fastighetsmarknaden som en homogen helhet, dvs. blanda ihop vissa bankers riskfyllda långivning med de lån som är föremål för direktivförslaget - lån med särskilda säkerheter, vilket understrukits under punkt 1.2.

2.3.1. Som exempel kan nämnas att de osålda och oanvända fastigheter som står för en stor del av de europeiska bankernas svårigheter inte skulle kunna vara föremål för den minskning av vikttalet som föreslås i utkastet till nytt direktiv.

2.3.2. De banker som har risklån i sin balansräkning bör av försiktighet avsätta reserver från det egna kapitalet för att täcka dessa risker till minst 100 %.

2.4. När ett företag går i konkurs visar erfarenheterna att det är fastigheterna som minskar minst i värde av de avvecklade tillgångarna, eftersom de i motsats till andra materiella tillgångar lätt kan återanvändas.

2.5. I direktivförslaget upprepas den allmänna princip som framställdes i artikel 6, första stycket, i direktivet från den 18 december 1989 om kapitaltäckningsgrad, vilken gäller för alla vikttal och som stipulerade att de behöriga myndigheterna kan fastställa högre vikttal om de bedömer att det är lämpligt.

2.6. Denna möjlighet medförde en risk för en oönskad konkurrensstörning mellan medlemsstaterna genom att man gav de behöriga myndigheterna rätten att ända fram till den 1 januari 2001 fastställa ett vikttal för lån som beviljats inom deras territorium på mer än de 50 % som medgavs av direktivet.

2.7. I strid mot den grundläggande principen för en enhetlig kreditmarknad i EU riskerar man en utveckling mot olika säkerhetsnivåer för kreditrisker på hypotekslån: Vissa medlemsstater skulle acceptera ett vikttal på 50 %, medan andra skulle göra hårdare bedömningar och kunna kräva upp till 100 %. Dessa olika villkor skulle på medellång sikt vara mer störande än fastighetsmarknaden i arbetet för den monetära unionen.

2.8. Medveten om denna risk försöker kommissionen begränsa den genom att i sista stycket i artikel 1 stipulera att:

"... behöriga myndigheter i en medlemsstat som tillämpar ett högre vikttal inom sitt territorium får tillåta att vikttalet 50 % tillämpas på detta slag av utlåning inom territorierna för de medlemsstater som tillåter ett riskvikttal på 50 %."

2.9. Det står sålunda klart att kreditinstitut från ett land som tillämpar ett riskvikttal på 50 % inte kommer att kunna konkurrera ut institut från länder med ett högre riskvikttal på den egna nationella marknaden. Däremot får de kreditinstitut som har gynnsammare villkor på sin hemmamarknad en större utlåningskapacitet än andra konkurrenter inom EU, och därmed en bättre konkurrenskraft.

2.10. Risken för konkurrensstörningar är reell eftersom den kris på fastighetsmarknaden som flera medlemsstater har erfarit, i vissa fall i form av stora kreditrisker, har fått flertalet medlemsstater att kräva en maximal täckning av kreditrisken, dvs. 100 %.

2.11. Man kan hoppas att effekten av direktivförslaget blir en harmonisering av den praxis som tillämpas av kontrollmyndigheterna, så att man undviker en oönskad störning. Detta är dock en hypotes, och det är inte säkert att så sker.

2.12. Trots dessa farhågor måste dock kommittén - vid detta oväntade tillfälle att granska det speciella fallet med hypotekslån - konstatera att grunddirektivet från den 18 december 1989 om kapitaltäckningsgrad tillåter de nationella kontrollmyndigheterna att göra avvikande bedömningar på ett område som väger mycket tungt för bankernas lönsamhet och att EG-domstolens rättspraxis pekar i samma riktning.

2.13. Kommittén godtar kommissionens förslag att tillåta ett riskvikttal på 50 % för hypotekslån med panträtter i kontorsbyggnader och affärslokaler. Kommittén vill uppmärksamma kommissionen och rådet på det önskvärda i att i framtiden harmonisera bestämmelserna för kreditrisker i syfte att undvika konkurrensstörningar, även i de fall då medlemsstaterna själva skulle ha orsakat dessa störningar.

2.14. Föreliggande direktivförslag bör tolkas som ett steg i denna riktning. Kommittén önskar att kommissionen går vidare i riktning mot en harmonisering av risktäckningen med beaktande framför allt av marknadens föränderlighet.

3. Särskild kommentar

3.1. Lägg i förslagets första artikel, punkt ii om ändring av direktivets artikel 6.1c 1 till "eller motsvarande" efter "förvaltare". Vissa europeiska stater använder inte begreppet förvaltare.

Bryssel den 26 september 1996.

Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Carlos FERRER

BILAGA till Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande

Punkt 1.1.2

Gör följande tillägg efter "100 %":

", vilket ligger i linje med Baselöverenskommelsen av försiktighetsskäl,".

Resultat av omröstningen

För: 29, emot: 60, nedlagda: 17.