MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET, RÅDET, EUROPEISKA EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN SAMT REGIONKOMMITTÉN Förbättra EU:s stöd till utvecklingsländerna genom mobilisering av utvecklingsfinansiering Rekommendationer på grundval av EU:s årsrapport om utvecklingsfinansiering för 2012 /* COM/2012/0366 final */





INNEHÅLLSFÖRTECKNING 1........... Inledning......................................................................................................................... 3 2........... EU-stöd för starkare offentliga finanser i utvecklingsländerna............................................ 4 2.1........ Ökad mobilisering av inhemska skatteresurser................................................................. 4 2.2........ Bibehålla hållbara skuldnivåer.......................................................................................... 4 3........... Främjande av internationella privat flöden för utveckling................................................... 5 3.1........ Handel som en drivkraft i utvecklingen............................................................................. 5 3.2........ Penningförsändelser från utvandrare – inverkan på utvecklingen....................................... 5 4........... Offentlig finansiering för globala mål................................................................................. 6 4.1........ Ökning av det offentliga utvecklingsbiståndet................................................................... 6 4.2........ Rapportering om allt offentligt utvecklingsbistånd............................................................. 7 4.3........ Ökning av stödet för att motverka klimatförändring och bevara biologisk mångfald i ett vidare sammanhang av hållbar utveckling............................................................................................................ 7 5........... Utnyttjande av hävstångsverkan och synergieffekter vid utvecklingsfinansiering................. 8 5.1........ Innovativa finansieringskällor........................................................................................... 8 5.2........ Innovativa finansieringsmekanismer och den privata sektorns medverkan.......................... 8 5.3........ Stärka synergierna mellan olika finansieringskällor............................................................ 9 6........... Effektivare EU-insatser: Genomförandet av slutsatserna från ministermötet i Busan på landnivå 10 6.1........ Resultatramar på landnivå............................................................................................. 10 6.2........ Ramar för ömsesidig ansvarighet................................................................................... 10 6.3........ Mindre fragmentering.................................................................................................... 11 7........... Slutsatser...................................................................................................................... 11 MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET, RÅDET, EUROPEISKA EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN SAMT REGIONKOMMITTÉN Förbättra EU:s stöd till utvecklingsländerna genom mobilisering av utvecklingsfinansiering Rekommendationer på grundval av EU:s årsrapport om utvecklingsfinansiering för 2012 1. Inledning EU har alltid varit en drivande kraft när det gäller att mobilisera internationellt stöd till utveckling. Unionen är världens största biståndsgivare och världsledande i biståndseffektivitet. Den har alltid varit den största och öppnaste avsättningsmarknaden för utvecklingsländerna och ligger i förfronten när det gäller att främja de tre dimensionerna av hållbar utveckling. Denna position har uppnåtts genom ett antal specifika EU-åtaganden att stödja utvecklingsländernas ansträngningar. Många av dessa bidrar till det övergripande målet att hjälpa utvecklingsländerna att mobilisera alla finansieringskällor för utveckling i syfte att nå millennieutvecklingsmålen. Den internationella agendan för utvecklingsfinansiering, som fastställdes vid Monterreykonferensen[1] 2002 och fördes framåt vid Dohakonferensen 2008, är en central beståndsdel i alla större internationella diskussioner om frågor som kräver globalt samarbete. Millennieutvecklingsmålen, de internationella klimatåtgärderna, den hållbara utvecklingen, de internationella handelsöverläggningarna – samtliga berör frågan hur framstegen mot de fastställda målen ska finansieras. Med rätta, eftersom frågan om tillgängliga medel måste beaktas för att målsättningarna ska bli realistiska. Vilka är då dessa tillgängliga medel på utvecklingsområdet? Den absolut största finansieringskälla för utveckling som står till regeringarnas förfogande är inhemska skatteintäkter – vilket förklarar varför det främsta ansvaret för utvecklingen vilar på utvecklingsländerna själva. Stödet från utvecklingspartnerna kompletterar detta och kan fungera som katalysator för andra inkomster men utgör för många utvecklingsländer inte i sig de viktigaste posten. Däremot kan handel med och investeringar från utlandet och de pengar som utvandrare sänder hem stimulera realekonomin om de rätta förutsättningarna föreligger. Det sker även utflöden från utvecklingsländerna, vilket också måste tas med i beräkningen. Trots detta spelar givarna en viktig roll för utvecklingen, och det offentliga utvecklingsbiståndet är betydelsefullt. För det första kan givarna vidta åtgärder för att stödja eller skapa en hävstångseffekt för övrig utvecklingsfinansiering. För det andra är det offentliga utvecklingsbiståndet viktigare för de fattigaste länderna, som har begränsad tillgång till andra källor. Dessa två hänsyn ligger till grund för EU:s agenda för förändring. Samtidigt måste man se till all slags utvecklingsfinansiering – såväl inhemskt mobiliserad finansiering som inflöden från utlandet, och även utflöden till utlandet – eftersom utvecklingsländerna vid utformningen och genomförandet av sin utvecklingspolitik i praktiken måste ta hänsyn till den kombinerade tillgången på medel. Till skillnad från övriga givare har EU och dess medlemsstater gjort ett flertal åtaganden inom samtliga områden av utvecklingsfinansieringen och har årligen övervakat framstegen mot att fullgöra dessa. Detta meddelande bygger vidare på såväl tidigare framsteg som de nya principerna i agendan för förändring och innehåller förslag på förbättringar av EU:s stöd till mobilisering av utvecklingsfinansiering. Förslagen bygger på uppgifterna i det arbetsdokument som åtföljer detta meddelande. 2. EU-stöd för starkare offentliga finanser i utvecklingsländerna 2.1. Ökad mobilisering av inhemska skatteresurser De inhemska skatteintäkterna tenderar att vara den viktigaste finansieringskällan för utveckling som är direkt tillgänglig för regeringarna. Med tanke på att skatteuppbörden[2] i utvecklingsländerna, och i än högre grad i låginkomstländerna, är betydligt lägre än världsgenomsnittet är detta ett område där betydande insatser bör göras. Ökade statsinkomster kan direkt leda till ökade investeringar i prioriterade utvecklingsområden, vilket också gör att ansvaret för att spendera pengarna väl betonas. Det ankommer på partnerregeringen att stifta och upprätthålla lämpliga lagar och vidta lämpliga politiska åtgärder för att se till att den goda cirkeln skatteuppbörd–investeringar i utveckling–utvecklingsframsteg–ökad skatteuppbörd skapas. Givarna kan endast underlätta denna process om partnerregeringen är redo och villig att genomföra processen. I denna anda bör EU ge fortsatt ökat stöd för att stärka skattesystemens förmåga i överensstämmelse med de tre principerna för god förvaltning på skatteområdet (öppenhet och insyn, informationsutbyte och lojal skattekonkurrens) och förvaltningen av offentliga finanser. Åtgärder: EU och dess medlemsstater bör låta skatteförvaltning och rättvis skatteuppbörd, bl.a. rationalisering av skattemässiga incitament och god förvaltning på skatteområdet, ingå i den politiska dialogen med partnerländerna. Dessutom kan givarna stödja utvecklingsländernas mobilisering av inhemska skatteresurser lagstiftningsvägen. För att bekämpa olagliga kapitalflöden ut ur utvecklingsländerna bidrar EU till att öka öppenheten hos de internationella finansiella flödena genom att bl.a. främja ländernas förmåga att identifiera missbruk av prisöverföringar. Dessa insatser kompletteras med samarbetsinitiativ såsom att stärka initiativet för öppenhet i utvinningsindustrin och anta lagar om landsvis redovisning för multinationella företag[3]. EU och dess medlemsstater bör fortsätta med dessa insatser. 2.2. Bibehålla hållbara skuldnivåer I en god förvaltning av de offentliga finanserna ingår det att se till att skulderna är hållbara, inklusive att föra en lämplig makroekonomisk politik. Den långvariga ekonomiska krisen har minskat många utvecklingsländers förmåga att möta eventuella ytterligare chocker[4], samtidigt som de utvecklade länderna inte längre har samma möjlighet att utvidga stöden. Utvecklingsländernas förmåga att förvalta sina skulder och stå emot ekonomiska chocker bör stärkas ytterligare. EU och dess medlemsstater har uppfyllt sina åtaganden om skuldlättnad och ökat sitt deltagande. EU övervakar även utvecklingsländernas finanser i samarbete med Internationella valutafonden och stöder reformer inom förvaltningen av de offentliga finanserna, bl.a. skuldförvaltning. Mot bakgrund av den ökade användningen av lånemekanismer för utvecklingsländerna och den ökade andelen lån som ej omfattas av Parisklubben i utvecklingsländernas skuldportföljer bör EU och dess medlemsstater fortsätta att främja en ansvarsfull praxis för låneverksamheten och en medverkan av samtliga långivare i skulduppgörelserna. Fem medlemsstater har också vidtagit åtgärder för att förhindra skuldtyngda fonder att inleda rättstvister mot utvecklingsländer, och sådana åtgärder bör utvidgas. Åtgärder: EU och dess medlemsstater bör i) fortsätta att tillämpa en ansvarsfull praxis för låneverksamheten, inklusive blandade lån och exportkrediter, ii) slå ett slag för deltagande av icke-Parisklubbsmedlemmar i skulduppgörelser och iii) vidta åtgärder på nationell nivå för att förhindra skuldtyngda fonder att inleda rättstvister mot utvecklingsländer. 3. Främjande av internationella privat flöden för utveckling 3.1. Handel som en drivkraft i utvecklingen Den internationella handeln är utvecklingsländernas främsta källa till utländskt kapital. Tillväxtekonomierna, och mer allmänt medelinkomstländerna, har emellertid kunnat utnyttja den internationella handeln bättre än de minst utvecklade länderna. Ytterligare ansträngningar fordras för att de minst utvecklade länderna och de andra länder där behoven är som störst bättre ska integreras i det multilaterala handelssystemet. Sammantaget är EU utvecklingsländernas största handelspartner och den marknad som är mest öppen för dem med 16 % av deras total handel. EU arbetar ständigt med att öka samstämmigheten i och komplementariteten mellan sin handelspolitik och utvecklingspolitik[5]. Meddelandet om handel, tillväxt och utveckling[6] innehåller dessutom nya riktlinjer för hur EU:s handels- och investeringspolitik under det kommande årtiondet bättre kan bidra till tillväxt och hållbar utveckling för alla. I likhet med agendan för förändring kommer EU:s nya handels- och utvecklingspolitik att grundas på en större åtskillnad mellan utvecklingsländerna och en prioritering av de minst utvecklade länderna och de övriga länder som har de största behoven. Vid sidan av det betydande politiska stödet avspeglas detta engagemang också i EU:s utvecklingsbistånd. Det totala handelsrelaterade biståndet från EU och dess medlemsstater 2010 uppgick till 10,7 miljarder euro. EU och dess medlemsstater överskred redan 2008 det specifika målet att öka det handelsrelaterade biståndet till 2 miljarder euro om året senast 2010. Afrika är även fortsättningsvis det viktigaste målet för EU:s handelsrelaterade bistånd (38 %), men de minst utvecklade ländernas andel minskade från 23 % till 16 % under 2009. Detta beror delvis på konjunktur- och programbetingade faktorer men visar även på behovet av att genomföra riktlinjerna i meddelandet om handel, tillväxt och utveckling. I fråga om framtida finansieringsåtaganden gör EU i sin strategi för handelsrelaterat bistånd ett åtagande att öka det handelsrelaterade biståndet i enlighet med den gradvisa ökningen av det sammanlagda EU-stödet. 3.2. Penningförsändelser från utvandrare – inverkan på utvecklingen De globala flödena av penningförsändelser från utvandrare 2011 uppskattades till 267,5 miljarder euro och förväntas öka med mellan 7 och 8 procent om året[7]. Penningförsändelserna från EU har emellertid legat på en oförändrad nivå sedan 2008[8]. Visserligen rör det sig om privata flöden, men beloppens storlek understryker den stora utvecklingseffekt som de skulle kunna ha. Om G8:s mål att minska kostnaderna för den här typen av pengaförsändelser till 5 % uppnåddes, skulle de belopp som når fram till utvecklingsländerna öka med omkring 11 miljarder euro[9]. På EU-nivå har betydande framsteg gjorts genom olika initiativ för att göra den här typen av penningförsändelser billigare, mer öppna, konkurrenskraftiga och pålitliga. En majoritet av medlemsstaterna har t.ex. införlivat direktivet om betaltjänster från 2007 i sin nationella lag, många medlemsstater har skapat webbplatser för prisjämförelser av penningförsändelser och utvecklingsländernas förmåga att maximera utvecklingseffekten av penningförsändelserna främjas genom stöd. Liksom handelspolitiken analyseras denna fråga mer ingående i EU:s rapport om konsekvens i utvecklingspolitiken. EU angav de nödvändiga åtgärderna i meddelandet om en övergripande strategi för migration och rörlighet[10], och i det åtföljande arbetsdokumentet[11]. EU och dess medlemsstater måste uppfylla de åtaganden som bekräftades i rådets slutsatser[12] av den 29 maj 2012 så att man på bästa sätt kan dra nytta av migrationens och rörlighetens påverkan på utvecklingen. 4. Offentlig finansiering för globala mål 4.1. Ökning av det offentliga utvecklingsbiståndet Det offentliga utvecklingsbiståndet är en viktig utvecklingsresurs, särskilt för de fattigaste länderna. Tyvärr minskade EU:s kollektiva offentliga utvecklingsbistånd från 53,5 miljarder euro 2010 till 53,1 miljarder euro 2011. Genom denna begränsade minskning, som ska ses mot bakgrund av de kraftiga budgetnedskärningarna till följd av den pågående ekonomiska krisen, minskade EU:s offentliga utvecklingsbistånd från 0,44 % av BNI 2010 till 0,42 % av BNI. Icke desto mindre är EU den absolut största internationella givaren av offentligt utvecklingsbistånd och svarar för över hälften av det totala offentliga utvecklingsbiståndet till utvecklingsländerna. Vid sitt möte den 14 maj 2012 antog rådet (utrikes frågor) årsrapporten 2012 till Europeiska rådet om EU:s mål för utvecklingsbiståndet[13], i vilken djup oro uttrycks över de långsamma framstegen när det gäller att nå det ambitiösa EU-målet med ett offentligt utvecklingsbistånd motsvarande 0,7 % av BNI senast 2015. För att visa EU:s starka vilja att fokusera på de fattigaste länderna har EU och dess medlemsstater också gjort specifika åtaganden om att öka stödet till Afrika och de minst utvecklade länderna. Efter att EU 2005 gjorde åtagandet att 50 % av ökningen av EU-biståndet skulle gå till Afrika har EU:s samlade bistånd till Afrika stigit med 6,2 miljarder euro i fasta priser, så att 28 % av ökningen av EU:s offentliga utvecklingsbistånd mellan 2004 och 2011 gick till Afrika. Även om de flesta medlemsstater inte har nått detta mål vidtar de åtgärder för att öka det offentliga utvecklingsbiståndet riktat till Afrika och varje land betonar betydelsen av Afrikas del i sitt totala offentliga utvecklingsbistånd. EU:s offentliga utvecklingsbistånd till Afrika 2011 uppgick till 25,3 miljarder euro, vilket motsvarade 43 % av EU:s totala offentliga utvecklingsbistånd. Under 2011 uppfyllde EU för första gången sitt åtagande att kollektivt ge minst 0,15 % av BNI till de minst utvecklade länderna. De minst utvecklade ländernas andel av EU:s offentliga utvecklingsbistånd har ökat under årens gång och nådde 35 % 2011, vilket motsvarar 18,8 miljoner euro eller 0,15 % av BNI. 4.2. Rapportering om allt offentligt utvecklingsbistånd Givarna föredrar en differentierad lösning i fråga om utvecklingsstödet och strävar efter att öka stödets inverkan. Därför använder de i högre utsträckning lån som utvecklingsverktyg, särskilt för de mer utvecklade utvecklingsländerna. Det fordras därför ett förtydligande av hur dessa låns förmånlighet behandlas vid rapportering om det offentliga utvecklingsbiståndet för att undvika att på konstgjord väg öka eller minska storleken på det offentliga utvecklingsbiståndet och för att kunna ge jämförbar information om givarna. Åtgärd: EU och dess medlemsstater bör enas om att den nuvarande metod för redovisningen av förmånligheten hos lån och egenkapital som används inom ramen för rapporteringen om det offentliga utvecklingsbiståndet måste fastställas entydigt av OECD:s biståndskommitté för att garantera likabehandling av alla givare. 4.3. Ökning av stödet för att motverka klimatförändring och bevara biologisk mångfald i ett vidare sammanhang av hållbar utveckling Att skapa en hållbar utveckling som omfattar social utveckling, ekonomisk tillväxt och miljöskydd är en central global utmaning. EU hjälper utvecklingsländerna att utforma en allomfattande strategi för att ta itu med samtliga aspekter av den hållbara utvecklingen, t.ex. anständigt arbete, rättvisa arbetsnormer och miljöskydd, genom olika specifika åtgärder och genom integrering, och främjar samtidigt en enhetlig strategi för tillhandahållandet av stöd. Vid Förenta nationernas konferens om hållbar utveckling som hölls nyligen i Rio förnyade EU sitt åtagande att stödja alla aspekter av hållbar utveckling. På vissa områden har EU gjort särskilda ekonomiska åtaganden. När det gäller klimatfinansiering är EU och dess medlemsstater de utan jämförelse största givarna och svarade 2010 för över 70 % av såväl det migrationsrelaterade som det anpassningsrelaterade offentliga utvecklingsbiståndet. EU fortsätter på sin väg mot att nå målet att tillhandahålla snabb klimatfinansiering på 7,2 miljarder euro under perioden 2010–2012 efter att ha tillhandahållit ytterligare 2,33 miljarder euro 2011. Mer detaljerade uppgifter om EU:s framsteg rörande detta lades fram redan i maj[14]. EU förnyade även sitt åtagande att bidra med sin andel av det långsiktiga globala ekonomiska åtagandet på 100 miljarder US-dollar om året senast 2020, och bekräftade den fortsatta vikten av en öppen rapportering om de framsteg som görs. Dessutom har EU antagit sin strategi för biologisk mångfald fram till 2020, där man åter bekräftar sitt åtagande att stödja utvecklingsländernas genomförande av de internationella avtalen om biologisk mångfald, bl.a. genom att avsevärt öka mobiliseringen av medel för detta ändamål. EU:s kollektiva offentliga utvecklingsbistånd med anknytning till biologisk mångfald uppgick till 3 miljarder euro 2010. Om alla dessa utmaningar ska antas måste betydande resurser mobiliseras från alla möjliga områden inom utvecklingsfinansieringen. Men det innebär också att finansieringen av dessa politikområden inte längre kan betraktas åtskilt från det inhemska politiska sammanhanget i partnerländerna, t.ex. subventionerna till fossila bränslen i tillväxt- och utvecklingsländerna, som uppgick till 309 miljarder euro 2010[15] och som mer än uppväger inverkan av finansieringen för att minska de globala utsläppen av växthusgaser. Detta visar också att EU bör fortsätta att främja politiska insatser i såväl givarländerna som partnerländerna som förstärker varandra så att de skapar de bästa möjliga resultaten på utvecklingsområdet. 5. Utnyttjande av hävstångsverkan och synergieffekter vid utvecklingsfinansiering 5.1. Innovativa finansieringskällor ”Innovativ finansiering” betraktas som en viktig källa till finansiering av de flesta globala allmänna nyttigheter, även åtgärder för att bemöta de globala utmaningar som utvecklingen innebär. Samtidigt är det med tanke på deras innovativa natur inte möjligt att göra en komplett förteckning av de källor och mekanismer som omfattas av begreppet. Därför varierar den innovativa finansieringens uppskattade potential att mobilisera nya medel mycket. Kommissionen har föreslagit en EU-omfattande skatt på finansiella transaktioner med starkt stöd från Europarlamentet[16], vilken också skulle kunna bidra via EU-budgeten till hanteringen av globala utmaningar. Även om dessa medel inte uttryckligen går till utvecklingsfinansiering skulle de minska andelen övriga medel i EU-budgeten med ett belopp i storleksordningen 54 miljarder euro senast 2020[17], vilket i sin tur skulle göra det lättare för medlemsstaterna att mobilisera de medel som krävs för att nå biståndsmålen och ta itu med andra globala utmaningar. En annan möjlig inkomstkälla av allt större betydelse är inkomster från systemet för handel med utsläppsrätter, som vissa medlemsstater redan i dag delvis inriktar på stöd till utvecklingsländer. Åtgärd: Rådet bör anta förslaget om en skatt på EU-nivå på finansiella transaktioner. 5.2. Innovativa finansieringsmekanismer och den privata sektorns medverkan Allt fler sätt står till buds att uppbära och slå samman intäkter, använda traditionell utvecklingsfinansiering och lämna bistånd. Ett annat innovativt sätt att mobilisera medel är att engagera den privata sektorn i utvecklingsfinansieringen. I många utvecklingsländer är den privata sektorns expansion en stark drivkraft för ekonomisk tillväxt och den viktigaste källan till nya arbetstillfällen. Utländska investeringar spelar också en viktig roll, och kan flyta in till landet t.ex. genom inhemska företags affärer på utländska markader eller genom privata investeringar. En av de största utmaningarna för utvecklingsländernas regeringar är att skapa en miljö som stöder den privata sektorns utveckling. För detta fordras ofta omfattande ekonomiska reformer i syfte att förbättra investeringsklimatet och underlätta tillgången till finansiering. Därför bör EU, såsom anges i EU:s agenda för förändring[18] fortsätta att bistå partnerländerna i deras ansträngningar att förbättra affärsklimatet med målet att främja en tillväxt för alla. EU:s stöder aktivt principerna bakom den europeiska ramen för företagens sociala ansvar, t.ex. mänskliga rättigheter, arbetstagares rättigheter, skäliga arbetsvillkor och hänsyn till de lokala miljöförhållandena. I kommissionens meddelande om företagens sociala ansvar[19] som offentliggjordes nyligen behandlas detta i detalj, och rådet gjorde särskilda åtaganden i sina slutsatser om stärkande av industripolitiken inom EU[20]. EU bör även använda sitt stöd mer strategiskt och effektivt för att maximalt utnyttja resurserna i den offentliga och den privata sektorn. Hälften av medlemsstaterna är redan aktivt engagerade i ett flertal innovativa mekanismer. EU och dess medlemsstater samarbetar aktivt med europeiska och internationella offentliga finansinstitut genom olika regionala mekanismer för kombinerad finansiering med lån och bidrag, som förväntas utnyttjas i ökad utsträckning i framtiden för att maximera bidragsmedlen. Detta ger möjlighet att i högre grad använda garantimekanismer, egenkapitalinvesteringar och andra former av innovativ finansiering. I förbindelse med detta undersöker EU för närvarande tillsammans med medlemsstaterna och finansinstituten möjligheten att upprätta en ”EU-plattform för externt samarbete och extern utveckling” för att maximera inverkan av medlen genom en intensifiering av samarbetet, samstämmigheten och övervakningen och genom utveckling av nya innovativa finansieringsmekanismer. Åtgärd: EU, dess medlemsstater och de internationella offentliga finansinstituten bör öka insatserna för att säkra att innovativa finansieringsmekanismer i högre grad används på ett samstämmigt, samordnat och strategiskt sätt. EU bör mobilisera mer privat finansiering genom mekanismer för kombinerad finansiering med lån och bidrag, som kan dra till sig ytterligare privat och offentlig finansiering genom att i) skapa en komponent för den privata sektorn inom de regionala mekanismerna för kombinerad finansiering, ii) öka användningen av riskdelningsmekanismer, såsom garantier, som kan frigöra investeringar och iii) främja investeringar genom instrument som förbättrar riskhanteringen och underlättar deltagande av privat kapital i strukturerade fonder. 5.3. Stärka synergierna mellan olika finansieringskällor De resurser som behandlats i föregående kapitel är nära kopplade till varandra, på samma sätt som de globala utmaningar som ska åtgärdas med hjälp av dem. I sista hand måste varje land finna sin egen jämvikt när det gäller utnyttjandet av medlen på nationell nivå och göra de prioriteringar som ger det bästa samlade resultatet på alla områden. Emellertid finns det en tendens bland olika politikområden att konkurrera om resurserna, vilket bidrar till en fragmentering av stödet och minskar utvecklingsbiståndets effektivitet. Ett exempel på detta är finansieringskällorna, där det sker en överlappning av de områden för vilka finansiellt stöd för att möta olika utmaningar erhålls och alla parter konkurrerar om mer inhemska medel och utländsk finansiering, ökad medverkan av den privata sektorn och användning av innovativa mekanismer. Det finns sålunda utrymme för synergier mellan dessa strategier. Mot bakgrund av detta kan tendensen att avgränsa politikområden och instrument visa sig vara kontraproduktiv. Även om utgifterna i teorin avgränsas till specifika politikområden, begränsar de konstgjorda kategorierna ländernas politiska spelrum att rikta resurserna till de områden som ger bäst resultat på nationell nivå. Även om det finns tecken som tyder på en framväxande internationell konsensus om att det krävs en gemensam strategi för att möta de globala utmaningarna, kräver detta ytterligare analyser och ett övergripande tillvägagångssätt för att undvika att de utvecklingspolitiska målen urholkas. Åtgärd: EU och dess medlemsstater bör stödja en integrerad strategi för utvecklingsfinansiering, inklusive övervakning av dess olika delar, eventuellt i förbindelse med diskussionerna om en utvecklingsram för perioden efter 2015, och bör utarbeta en gemensam ståndpunkt för EU rörande detta. 6. Effektivare EU-insatser: Genomförandet av slutsatserna från ministermötet i Busan på landnivå I enlighet med slutsatserna från högnivåforumet om biståndseffektivitet i Busan bör EU lägga tonvikten på att göra insatser för att uppfylla åtagandena om utvecklingsstöd och dess effektivitet på landnivå, särskilt genom att främja partnerländernas förmåga och företräde när det gäller att fastställa prioriteringar och nå resultat. EU har fastställt ett brett spektrum av riktlinjer för detta ändamål: EU:s gemensamma ståndpunkt i Busan, den operativa ramen för biståndseffektivitet och EU:s uppförandekod om komplementaritet och arbetsfördelning inom utvecklingspolitiken. Dessa fortsätter att gälla. Vissa centrala delar i dessa bör emellertid prioriteras i samband med kollektiva EU-insatser på landnivå i linje med slutsatserna från Busan och rådets slutsatser om agendan för förändring. 6.1. Resultatramar på landnivå I Busan fastställdes att resultatinriktningen är en viktig prioritet. Enligt slutsatserna från Busan bör alla utvecklingspartner så långt som möjligt förlita sig på landsledda och på landnivå fastställda resultatramar när det gäller att övervaka partnerländernas framsteg med att uppnå utvecklingsmålen. Det återstår fortfarande mycket arbete innan resultatramar på landnivå kan upprättas och användas. EU bör under ledning av partnerländerna spela en aktiv roll i denna process i samordning med befintliga initiativ. EU:s kollektiva insatser bör följa de principer som anges för de ömsesidiga ansvarighetsramarna, som fastställs i EU:s operativa ram, nämligen att EU-delegationerna ska inleda diskussioner om stöd till befintliga ramar och utveckla nya tillsammans med medlemsstaterna, partnerländerna och andra berörda parter. 6.2. Ramar för ömsesidig ansvarighet Ramar för ömsesidig ansvarighet på landnivå är centrala verktyg för att främja genomförandet av utvecklingsstöd och åtagandena om dess effektivitet i det enskilda landet. De kan också vara till nytta i förbindelse med den framtida övervakningen av det globala partnerskapet för effektivt utvecklingssamarbete. Den fulla potentialen hos ramarna för ömsesidig ansvarighet har ännu inte nåtts. Därför bör kollektivt EU-stöd ges för att stärka dessa ramar eller upprätta nya. Detta stöd bör ges under ledning av partnerlandet och i samordning med övriga processer och aktörer, och det bör också tas hänsyn till den stödjande roll som UNDP:s lokalkontor förväntas spela. I enlighet med slutsatserna från Busan bör EU lägga särskild tonvikt vid att det tas hänsyn till partnerländernas prioriteringar vid utformningen av ramarna, vilket även omfattar användningen av landspecifika system och kapacitetsutveckling. 6.3. Mindre fragmentering Vid mötet i Busan åtog sig utvecklingspartnerna att öka användningen av landsledda arrangemang för samordning för att minska stödfragmenteringen. Kollektiva EU-insatser på plats är särskilt värdefulla, eftersom EU genom snabbspårsinitiativet om komplementaritet och arbetsfördelning har samlat erfarenhet på det här området. Detta initiativ bör ges en fortsättning och bana väg för ytterligare gemensamma initiativ. Kartläggning av givare är en av de aktiviteter som kan främja arbetsfördelning internt i ett land. I linje med prioriteringarna från Busan bör EU och dess medlemsstater utvidga kartläggningen på landnivå så att den även omfattar det stöd som de ger till klimatinsatser, på grundval av metoderna i snabbspårsinitiativet och OECD:s Rio-markörsystem. Det kommer att komplettera EU:s och dess medlemsstaters eventuella åtgärder för att stödja de nationella strategierna för klimatinsatser och främja integreringen av klimatrisker i utvecklingsstrategierna. Åtgärd: En kollektiv EU-insats för att främja uppfyllandet av åtagandena om utvecklingsstöd och dess effektivitet på landnivå på grundval av EU:s operativa ram genom i) främjande av resultatramar på landnivå och ramar för ömsesidig ansvarighet och ii) fortsatt arbetsfördelning, bl.a. kartläggning av EU-stöd för klimatinsatser på landnivå, vilket ger gynnsamma betingelser för gemensam programplanering. 7. Slutsatser Det kommer att ske stora förändringar under de kommande tre åren. EU måste uppfylla sina åtaganden och utforma en gemensam och sammanhängande strategi, också vad gäller medlen för att nå eventuella nya mål. Även i ett föränderligt globalt sammanhang måste EU fortsätta att fokusera på det huvudsakliga målet: att ge bästa möjliga stöd till utvecklingsländerna genom att mobilisera alla tillgängliga resurser för utveckling. [1] Internationella konferensen om utvecklingsfinansiering. [2] Uttrycks vanligen i skattens andel av BNP. [3] KOM(2011) 637 slutlig, http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2011:0637:FIN:SV:PDF. [4] http://www.imf.org/external/pp/longres.aspx?id=4611 [5] Se EU:s rapport från 2011 om konsekvens i utvecklingspolitiken, SEC(2011) 1627 final. [6] COM(2012)22 final av den 27 januari 2012, http://ec.europa.eu/trade/wider-agenda/development/. [7] Migration and Development Brief No 17, World Bank, Migration and Remittances unit, december 2011. [8] Eurostat Statistic Focus 4/2012. [9] ‘Innovation With Impact: Financing 21st Century Development’, rapport från Bill Gates till G20-ledarna, toppmötet i Cannes, november 2011. [10] KOM(2011) 743. [11] SEK(2011) 1353. [12] 9417/12. [13] 9372/12; http://register.consilium.europa.eu/pdf/sv/12/st09/st09372.sv12.pdf [14] 10029/12, http://register.consilium.europa.eu/pdf/en/12/st10/st10029.en12.pdf. [15] Se t.ex. Tackling Climate Change and Growing the Economy, OECD (2011. http://www.oecd.org/dataoecd/28/18/44287948.pdf. [16] http://europa.eu/rapid/pressReleasesAction.do?reference=MEMO/12/375&format=HTML&aged=0&language=en&guiLanguage=en. [17] http://europa.eu/rapid/pressReleasesAction.do?reference=IP/12/300&format=PDF&aged=0&language=EN&guiLanguage=en. [18] http://ec.europa.eu/europeaid/what/development-policies/documents/agenda_for_change_sv.pdf. [19] http://ec.europa.eu/enterprise/policies/sustainable-business/files/csr/new-csr/act_en.pdf. [20] http://www.consilium.europa.eu/uedocs/cms_Data/docs/pressdata/en/intm/126548.pdf.