Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Insiderhandel och otillbörlig marknadspåverkan (marknadsmissbruk)"

(2002/C 80/14)

Den 2 juli 2001 beslutade rådet att i enlighet med artikel 262 i EG-fördraget rådfråga Ekonomiska och sociala kommittén om ovannämnda förslag.

Sektionen för Ekonomiska och monetära unionen, ekonomisk och social sammanhållning, som ansvarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 5 december 2001. Föredragande var Malcolm Levitt.

Vid sin 387:e plenarsession den 16-17 januari 2002 (sammanträdet den 17 januari 2002) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 51 röster för, 2 emot och 6 nedlagda röster.

1. Inledning

1.1. Kommissionen har publicerat ett förslag till direktiv om insiderhandel och otillbörlig marknadspåverkan (marknadsmissbruk) i syfte att skärpa normerna för marknadsintegritet på värdepappersområdet inom hela EU. Förslaget grundar sig på principerna om insyn och likabehandling av marknadsdeltagare. Det kommer att krävas närmare samarbete och mer informationsutbyte mellan de behöriga nationella myndigheterna än i dag. Förslaget är avsett att minska risken för bristande överensstämmelse, förvirring och kryphål genom att upprätta en ram för tilldelning av befogenheter, rättstillämpning och samarbete inom gemenskapen. Initiativet är en viktig del av handlingsplanen för finansiella tjänster och strävan att införa en integrerad marknad för finansiella tjänster senast 2003. Kommissionen betonar att det är ett av de första två förslagen till direktiv enligt den "Lamfalussy-linje" som innebär åtskillnad mellan grundprinciperna och det tekniska genomförandet och som fastställdes vid Europeiska rådets möte i Stockholm i mars 2001.

1.2. Kommissionen förklarar att det finns två huvudslag av marknadsmissbruk: insiderhandel och otillbörlig marknadspåverkan. Det nuvarande direktivet om insiderhandel (89/592/EEG) antogs för över tio år sedan och sedan dess har finansmarknaderna utvecklats, och det är nu nödvändigt att uppdatera bestämmelserna i det nuvarande direktivet. I förslaget behandlas både insiderhandel och otillbörlig marknadspåverkan för att garantera att samma ram tillämpas för båda typerna av marknadsmissbruk, och avsikten är att förenkla administrationen och minska antalet bestämmelser och normer i EU.

1.3. För att EU:s lagstiftning mot marknadsmissbruk skall kunna förbli relevant i framtiden trots de snabba förändringarna på finansmarknaderna, ger direktivet en allmän definition av vad som utgör marknadsmissbruk. Definitionen är tillräckligt flexibel för att nya former av missbruk som kan komma att uppstå täcks in, samtidigt som den är tillräckligt klar för att ge tillräcklig vägledning om vad som är god sed för marknadsdeltagarna. Alla finansiella instrument som är godkända för handel på minst en reglerad marknad i EU skall omfattas, inbegripet de primära marknaderna. Förslaget är tillämpligt på alla transaktioner som rör dessa instrument, oavsett om de sker på reglerade marknader eller någon annanstans, för att undvika marknadsmissbruk på oreglerade marknader, ATS-marknader eller någon annanstans. Det erkänns dock i direktivet att man under vissa omständigheter och av berättigade skäl måste bevilja undantag ("safe harbours") där vissa förbud inte behöver tillämpas.

1.4. I förslaget betonas att integrerade finansmarknader i EU kräver att genomförandet och rättstillämpningen i medlemsstaterna tillnärmas i stället för att löpa isär. Idag har de nationella myndigheterna olika ansvarsområden och befogenheter, något som hindrar inrättandet av en fullt integrerad marknad och skapar ytterligare förvirring på marknaden. Därför föreslås det i direktivet att varje medlemsstat utnämner en enda kontroll- och tillsynsmyndighet med vissa gemensamma ansvarsområden som ett minimum och med uppgift att motarbeta insiderhandel och otillbörlig marknadspåverkan. Eftersom antalet transaktioner över gränserna ökar måste lagstiftningen garantera att kontroll- och tillsynsmyndigheterna samarbetar effektivt och kan lita på att få hjälp och relevant information från varandra i god tid.

1.5. Kommissionen betonar att det på en integrerad finansmarknad är oacceptabelt att ett felaktigt uppträdande bestraffas strängt i ett land, milt i ett annat och inte alls i ett tredje. Samtidigt inser kommissionen att fördraget inte ger någon grund för harmonisering av påföljder, även om det både är önskvärt och i överensstämmelse med EU-rätten att det i förslaget anges en allmän skyldighet för medlemsstaterna att införa och bestämma administrativa och straffrättsliga påföljder.

1.6. I kommissionens förslag framhålls att den nuvarande EU-lagstiftningen för skydd av marknadens integritet är ofullständig, eftersom den inte innehåller några gemensamma bestämmelser mot otillbörlig marknadspåverkan och eftersom medlemsstaternas lagstiftning om marknadsmissbruk varierar kraftigt. Dessa skillnader leder till snedvridning av konkurrensen på marknaden och till att investeringsföretag och andra ekonomiska aktörer ofta blir osäkra om begrepp, definitioner och rättstillämpning på var och en av de europeiska marknaderna. Marknadsmissbruk kan leda till ökade kapitalkostnader för företagen, skada finansmarknadernas integritet och allmänhetens förtroende samt fungera avskräckande på nya investerare. Följden kan bli att EU:s ekonomiska tillväxt avtar.

1.7. Förslaget följer den rekommendation från Lamfalussys vismannakommitté som stöddes av Europeiska rådet vid dess möte i Stockholm i mars och som innebär att man skiljer mellan grundprinciper och "icke-väsentliga" tekniska genomförandeåtgärder. De senare kommer att antas i enlighet med kommittéförfarandena. För att definitionerna och undantagen skall tillämpas enhetligt och följa den tekniska utvecklingen på finansmarknaderna krävs att de anpassas och förtydligas, och detta kommer att ske i enlighet med kommittéförfarandena.

1.8. I förslagets motivering står följande: "Med hänsyn till det brådskande behovet av åtgärder beträffande marknadsmissbruk och till att ett omfattande samråd i denna fråga redan genomförts tillsammans med medlemsstaternas regeringar, regelgivande myndigheter och tillsynsmyndigheter, finansbranschen (...) samt andra berörda parter har kommissionen beslutat att lägga fram förslaget redan nu i stället för att försena det genom att följa ett mer formellt samrådsförfarande. I linje med vismannarapporten kommer kommissionen (...) att samråda vid genomförandet av åtgärder enligt gällande bestämmelser i förslaget till direktiv".

2. Förslaget i stora drag

2.1. Insiderinformation definieras på följande sätt:

2.1.1. I artikel 1.1 definieras insiderinformation som "icke offentliggjord information av specifik natur, som hänför sig till en eller flera emittenter av finansiella instrument eller till ett eller flera finansiella instrument och som, om den offentliggjordes, skulle kunna förväntas väsentligt påverka priset på dessa finansiella instrument eller på dem grundade derivat".

2.2. Otillbörlig marknadspåverkan definieras på två sätt.

2.2.1. I artikel 1.2 a: "Transaktioner eller handelsorder som ger eller kan förväntas ge falska eller vilseledande signaler om tillgång, efterfrågan eller pris på finansiella instrument, som genom en persons agerande eller fleras samarbete låser fast priset på ett eller flera finansiella instrument vid en onormal eller konstlad nivå med hjälp av falska förespeglingar, eller vid vilka andra slag av bedrägerier eller manipulationer utnyttjas".

2.2.2. I artikel 1.2 b: "Spridning genom medierna, inklusive Internet, eller på annat sätt av information som ger eller kan förväntas ge falska eller vilseledande signaler om tillgång, efterfrågan eller pris på finansiella instrument, även spridning av rykten eller falska eller vilseledande nyheter".

2.2.3. I artikel 1.5 slås det fast att dessa definitioner skall förtydligas enligt ett kommittéförfarande som beskrivs i artikel 17.2.

2.3. I artiklarna 2, 3 och 4 klargörs förbuden mot missbruk av insiderinformation, och det bör påpekas att artikel 2.1 slår fast att man skall förbjuda "varje fysisk eller juridisk person som innehar insiderinformation att dra fördel av denna".

2.4. I artikel 5 föreskrivs följande: "Medlemsstaterna skall förbjuda varje fysisk och juridisk person att bedriva otillbörlig marknadspåverkan. En förteckning med exempel på typiska metoder för otillbörlig marknadspåverkan återfinns i avdelning B i bilagan. (...) Medlemsstaterna får besluta om att inte tillämpa detta förbud på personer som verkar i journalistiskt syfte under deras normala yrkesutövning."

2.5. I artikel 6 fastställs kraven för offentliggörande av information. Följande föreskrivs exempelvis i artikel 6.1: "Medlemsstaterna skall stadga att emittenter av finansiella instrument så snabbt som möjligt skall offentliggöra insiderinformation". I artikel 6.3 står det dock att en "emittent (...) på egen risk kan besluta att uppskjuta offentliggörandet av en viss uppgift för att inte skada sina egna berättigade intressen, under förutsättning att det inte kan förväntas vilseleda allmänheten (...)".

2.6. Artiklarna 7 och 8 innehåller vissa undantag från de allmänna reglerna i direktiven. De är t.ex. inte tillämpliga på vissa transaktioner som utförs av medlemsstater eller centralbanker, och inte på aktier i återköpsprogram.

2.7. I artikel 9 står det att bestämmelserna i direktivet "är tillämpliga på alla finansiella instrument (...) för handel på en reglerad marknad i minst en medlemsstat, oavsett om själva transaktionen faktiskt äger rum på den marknaden eller inte". I artikel 10 står följande: "Alla medlemsstater skall tillämpa förbuden och kraven i detta direktiv åtminstone på verksamhet som äger rum på deras territorier, när de finansiella instrumenten i fråga är godkända eller kommer att godkännas för handel i någon medlemsstat".

2.8. Artikel 11 lyder så här: "Alla medlemsstater skall utse en enda administrativ myndighet med befogenhet att övervaka tillämpningen av de bestämmelser som antas enligt detta direktiv".

2.9. I artikel 12 står följande: "Den behöriga myndigheten skall få alla tillsyns- och utredningsbefogenheter som den behöver för utförandet av sina uppgifter".

2.10. I artikel 14 anmodas medlemsstaterna att tillämpa "administrativa och straffrättsliga påföljder enligt nationell lagstiftning" när bestämmelserna i direktivet inte har följts, och i artikel 16 anmodas medlemsstaternas behöriga myndigheter att samarbeta med varandra.

3. Allmänna kommentarer

3.1. Intentionen i direktivet - att främja målet att säkerställa en integrerad finansmarknad genom att minska den stora mängden nationella bestämmelser rörande otillbörlig marknadspåverkan - förtjänar odelad uppskattning. Den infallsvinkel som tillämpas just i detta direktiv ger dock anledning till en rad kommentarer.

3.2. Trots att både pressmeddelandet, motiveringen och själva direktivet innehåller många hänvisningar till Lamfalussys vismannakommittés rekommendationer och det stöd denna kommittés rapport fått från Europeiska rådet i Stockholm, underlåter man i direktivet att följa Lamfalussys rekommendationer på en viktig punkt. Det handlar om att samråd med marknadsaktörerna och andra berörda parter skall vara öppna och kontinuerliga under hela lagstiftningsprocessen. Så skedde inte när det gällde detta direktiv - som ju är ett av de två första som uttryckligen utarbetats i enlighet med Lamfalussys rekommendationer - eftersom man behövde göra snabba framsteg. Det kan dock vara så att hela processen skulle ha gått snabbare än den kommer att göra nu, ifall samråd med marknadsaktörerna hade genomförts på vederbörligt sätt innan kommissionen antog direktivet. Visserligen kom marknadsaktörerna med kommentarer och synpunkter, som även inbegrep frågor om den exakta betydelsen och tolkningen av vissa bestämmelser i förslagen från Forum of European Securities Commissioners (FESCO), men dessa kommentarer fick inga motiverade svar. Förslaget överensstämmer alltså inte med Lamfalussys rekommendationer. Det är helt avgörande att Lamfalussys principer respekteras i fortsättningen.

3.3. Ett viktigt mål i förslaget är att minska antalet nationella bestämmelser om otillbörlig marknadspåverkan och förenkla dem, men texten behöver förtydligas på följande punkter:

- Den exakta definitionen av insiderhandel.

- Tillämpningen av de föreslagna åtgärderna mot otillbörlig marknadspåverkan.

- De exakta kraven på offentliggörande.

- De nationella myndigheternas ansvar för att undvika förvirring.

- Lagstiftningsförfarandet i artikel 17.2 bör främst riktas in på hur gemensamma normer som är viktiga för direktivets mål skall kunna åstadkommas.

Dessa kommentarer utvecklas i detalj nedan.

4. Särskilda kommentarer

4.1. Artiklarna 1.1, 2 och 4 syftar till att definiera den överträdelse som består i missbruk av insiderinformation (se punkterna 2.1, 2.2 och 2.3 ovan), men av textens nuvarande lydelse (särskilt artikel 2) framgår det inte helt klart om personer kan anklagas för insiderinformation om de inte har fullständig tillgång till all relevant information. Vet de i så fall att det är frågan om insiderinformation? Vet de att den är känslig för marknaden? Och har de haft för avsikt att dra fördel av insiderinformationen? Förhållandet mellan artiklarna 2 och 4 måste klargöras när det gäller att pröva om en person har "full insikt i förhållandena". I artikel 2 nämns ingenting om prövning av "full insikt i förhållandena". Det är förvånande att skuldfrågan inte prövas utifrån den eventuella avsikten, och att en person som anklagas för insiderinformation därmed inte har möjlighet att försvara sig med argumentet att han eller hon inte hade för avsikt att missbruka informationen. I sin nuvarande lydelse innebär direktivet att vilken person som helst som är anställd vid ett företag kan anklagas för insiderinformation, trots att detta inte är avsikten med direktivet.

4.1.1. Förslag till ändring av artikel 1.2 a:

4.1.1.1. "otillbörlig marknadspåverkan: (a) Medvetet genomförande av transaktioner som ger eller kan förväntas ge (...)".

4.1.1.2. Motivering:

1) Det är viktigt att klargöra att de transaktioner som innebär marknadspåverkan måste ha genomförts med full insikt i förhållandena, dvs. medvetet. Detta villkor är allmänt vedertaget i straffrätten och ingår i de bestämmelser som skall skydda individer.

2) Orden "eller handelsorder" bör utgå eftersom utförandet av en sådan order endast innebär att en tredje parts vilja tillmötesgås. Den person som verkligen utför en handelsorder känner inte till kundens avsikter eller vilka följder transaktionen kommer att få.

4.1.1.3. Av liknande skäl bör artiklarna 2 och 3 ändras på ett jämförbart sätt:

- Artikel 2: "Medlemsstaterna skall förbjuda varje fysisk eller juridisk person som innehar och vet att han eller hon innehar insiderinformation att dra fördel av denna med full insikt i förhållandena".

- Artikel 3: "Medlemsstaterna skall förbjuda varje person som omfattas av förbudet i artikel 2 och som är medveten om att han eller hon innehar insiderinformation (...)".

4.1.2. Förslag till ändring av artikel 4:

4.1.2.1. "... alla personer utöver dem som anges i dessa artiklar, som medvetet använder sig av eller orsakar användning av insiderinformation."

4.1.2.2. Motivering: Denna artikel har särskild betydelse eftersom den är särskilt inriktad på anställda vid företag. Uttrycket "med full insikt i förhållandena" är mindre klart är "medvetet", som betyder att det finns en avsikt att handla. Det är också tydligare att låta "innehar" ersättas med "använder sig av eller orsakar användning av".

4.2. Eftersom artikel 2 omfattar både juridiska och fysiska personer kan följden bli anklagelser om insiderinformation mot europeiska investeringsbanker som har en avdelning som ger finansiell rådgivning till företag (t.ex. om nyemissioner, fusioner och köp) och en separat avdelning som skaffar marknadspositioner eller tillhandahåller rådgivning till investerare om just de företag som deras kolleger på den andra avdelningen är rådgivare åt. Som tidigare sagts är detta inte avsikten med direktivet, men i förslagets nuvarande lydelse är frågan inte kristallklar. Detta skulle framför allt kunna innebära anklagelser om insiderinformation mot de personer som skaffar marknadspositioner eller mot bankens företagsledning, som ju känner till verksamheten vid båda avdelningarna men inte hindrar dem som handlar från att skaffa marknadspositioner, även om "kinesiska murar" inom institutionen hindrar att insiderinformation från företagsrådgivningsavdelningen används av dessa personer.

4.2.1. Förslag till ändring av artikel 6.4 och 6.6:

4.2.1.1. Stryk följande text:

- I punkt 4: "och att de meddelar sina intressen eller intressekonlikter beträffande de finansiella instrument informationen gäller".

- punkt 6, sista strecksatsen: "och hur särskilda intressen och intressekonflikter skall meddelas enligt punkt 4".

4.2.1.2. Motivering: Dessa bestämmelser strider mot praxis och intern etik bland tjänsteleverantörer. Den regel som måste tillämpas strängt är regeln om att bygga upp en "kinesisk mur" mellan de personer som är ansvariga för att sköta handelsorder och de som är ansvariga för att förvalta kundernas konton. Varje brott mot denna sekretessregel skulle skada själva grundvalen för direktivet.

4.3. Bestämmelserna om insiderhandel (artiklarna 2 och 6) är klart motiverade när det gäller värdepapper, medan information om emittentföretaget hör till frågan om otillbörlig marknadspåverkan. Men bestämmelserna i förslaget omfattar även sådant som ränta, växelkurser och råvaruderivat i fall då ingen emittent är inblandad. Ett oljebolag kan t.ex. oroa sig över de närmaste årens produktion och försöka skydda sin position mot eventuella negativa prisrörelser genom att använda ett lämpligt derivatinstrument. Enligt bestämmelserna i det nuvarande förslaget skulle detta bolag kunna anmodas att ge information till motparter och konkurrenter, och detta kan inte vara rätt. Förtydliganden behövs. Trots att artikel 9 tycks utesluta handel med onoterade derivat genom att begränsa direktivets tillämpningsområde till reglerade marknader, är begreppet "reglerad marknad" under diskussion i samband med översynen av direktivet om investeringstjänster, och frågan är fortfarande aktuell för marknadsaktörerna.

4.4. I artikel 1.2 b definieras spridning av rykten som otillbörlig marknadspåverkan utan att man prövar om huvudsyftet eller ett viktigt syfte med ryktesspridningen är att påverka marknaden, och om ryktet är sant. Vissa förtydliganden rörande direktivets syfte krävs.

4.5. Kraven på offentliggörande i artikel 6 är tvetydiga. Medan artikel 6.1 innehåller krav på ett så snabbt offentliggörande som möjligt, gör artikel 6.3 det möjligt för en emittent att uppskjuta offentliggörandet "på egen risk". Detta kan leda till att kraven tolkas på olika sätt av behöriga myndigheter i de olika medlemsstaterna. I artikel 6.4 anmodas de personer som har ansvar för framtagning eller spridning av information till allmänheten att "ta rimliga hänsyn", men det anges inte vad som betraktas som rimliga hänsyn. På samma sätt innehåller artikel 6.5 ett förbud mot transaktioner när man "har skäl att misstänka" att transaktionen grundar sig på insiderinformation, men "har skäl att misstänka" får ingen definition. I dessa fall måste man klargöra vad som menas med rimliga hänsyn eller skäl (om det är brottsmålsdomstolarnas definition av rimliga skäl som används, eller kanske den civilrättsliga definitionen).

4.5.1. Förslag till ändring av artikel 6.5:

4.5.1.1. Ersätt "om de har skäl att misstänka" med "om de innehar objektiv information som gör det möjligt för dem att misstänka".

4.5.1.2. Motivering: Formuleringen "har skäl att misstänka" är alldeles för vag. Det framgår inte klart hur en mellanhand skulle kunna vägra att utföra order på grundval av ett intryck. Det ansvar som här åläggs tjänsteleverantörer (ombud som får instruktioner av kunder) överskrider det man rimligen kan kräva av dem. Texten är inte heller tydlig i fråga om var bevisbördan skall ligga. Det skulle bli mycket svårt att bevisa att en tjänsteleverantör hade "skäl att misstänka" en överträdelse.

4.6. Direktivets princip är att främja enklare och mer konsekventa bestämmelser, men skillnaderna i den tolkning av förslagets exakta formuleringar som skall göras av de behöriga myndigheterna i de 15 olika medlemsstaterna kommer inte att säkra detta önskvärda mål. I allmänhet gäller att ju vidare tolkningsmöjligheten av artiklarna i direktivet är, desto större är risken, och omvänt är risken mindre ju mer begränsad definitionen av direktivets krav är. Det är därför viktigt att förslaget stramas åt och får en tydligare fokus på flera punkter som beskrivs ovan.

4.7. En viktig aspekt på marknadsintegration är att marknadsdeltagarna bör veta vilket system de har att göra med, vilka regler de måste följa och vilka behöriga myndigheter som har ansvar för att kontrollera reglernas efterlevnad och genomföra påföljder. Artikel 10-15 tycks göra det möjligt för myndigheterna i vilken medlemsstat som helst där handel med givna värdepapper eller finansiella instrument sker att tillämpa sina egna regler på marknadsdeltagaren, oavsett var denna är etablerad. Ett alternativ skulle vara att slå fast att den viktigaste behöriga myndigheten bör vara myndigheten i det land där marknadsdeltagaren är etablerad (ursprungsland) och att denna myndighet skulle kunna anmodas eller ha befogenhet att kräva att alla marknadsdeltagare följer dess bestämmelser. Det kan hända att avsikten är att skydda marknadsintegriteten på de marknader där värdepapper först emitteras, för att förebygga otillbörlig marknadspåverkan från aktörer som är etablerade i en annan medlemsstat. Men detta framgår inte alls klart av artikel 10 (se punkt 2.7 ovan), som verkar göra det möjligt för myndigheter i vilken medlemsstat som helst att vidta åtgärder mot vilken marknadsdeltagare som helst som handlar med finansiella instrument som emitterats i någon av medlemsstaterna.

4.8. Artikel 12, som kompletteras av artikel 14, reglerar medlemsstaternas kontroll av bestämmelsernas efterlevnad, och kravet på att en enda behörig myndighet skall inrättas i varje medlemsstat är önskvärt. Sista stycket i artikel 12 bör utgå, eftersom det skulle medföra att företag och fysiska personer i medlemsstaterna behandlades olika beroende på om det finns några nationella rättsbestämmelser om yrkessekretess i landet eller inte. Det är möjligt att det skulle bli mycket svårare att utreda misstänkta fall av marknadsmissbruk i de länder där det inte finns några undantag från regeln om yrkessekretess, och efterlevnaden av bestämmelserna skulle därmed bli mycket mer begränsad. Det är sannolikt så att det relativt låga antalet fall av insiderhandel/otillbörlig marknadspåverkan som lett till fällande dom i EU är ett tecken på att det saknas resurser för rättstillämpningen - både när det gäller resursernas omfattning och kvaliteten (dvs. både när det gäller färdigheter och detaljerad information/insamling av upplysningar/övervakningssystem). Mer förebyggande kontrollverksamhet utan förbättring av färdigheter och system skulle kunna påverka legitima marknadsdeltagares verksamhet negativt, samtidigt som ingenting görs åt verkligt skyldiga personers verksamhet. Alla medlemsstater bör under alla omständigheter garantera att de har och tillämpar effektiva och proportionerliga administrativa påföljder.

4.8.1. Kommittén föreslår att följande text läggs till artikel 14.1:

4.8.1.1. "Straffrättsliga påföljder skall endast tillämpas om det finns väl underbyggda bevis på otillbörlig marknadspåverkan".

4.8.1.2. Motivering: Att i enlighet med förslaget samtidigt tillämpa administrativa och straffrättsliga påföljder är mycket allvarligt. De synpunkter som kommittén lägger fram i styckena 4.1, 4.2, 4.3, 4.5 och 4.9 måste beaktas.

4.8.2. Artikel 16.2, tredje stycket

4.8.2.1. Stryk sista meningen i detta stycke: "Dock kan den myndighet som mottar informationen använda den för andra ändamål eller vidarebefordra den till behöriga myndigheter i andra stater, om den behöriga myndighet som överlämnat informationen går med på det".

4.8.2.2. Motivering: Eftersom syftet med detta direktiv är att få slut på marknadsmissbruket är det olämpligt att ge möjlighet att använda sådan information för andra ändamål. EU:s konkurrenslagstiftning slår fast principen om att mottagen information endast skall användas för att tillämpa konkurrenslagstiftningen.

4.9. I artikel 5 står det att medlemsstaterna får "tillämpa detta förbud på personer som verkar i journalistiskt syfte under deras normala yrkesutövning". Det är dock oklart om en journalist i land A, där det införs bestämmelser för att skydda journalister, kan riskera åtgärder från myndigheterna i land B där ett sådant skydd inte finns, i det fall han eller hon kommenterar ett företag som är etablerat i land B.

5. Slutsatser

5.1. Målen i direktivet, dvs. att ytterligare integrera de europeiska finansmarknaderna och minska den komplexitet och förvirring som omger bestämmelserna om otillbörlig marknadspåverkan, är väl värda att söka uppnå. Men i flera avseenden vore det bra om förslaget kunde finputsas, för att minska tvetydigheten i tolkningsmöjligheterna och därmed risken för olika tillämpning och kontroll av efterlevnaden runt om i EU. Det krävs även mer djupgående överväganden för att se hur man i direktivet kan införa bestämmelser om hur "avsikten" - eller avsaknaden av en avsikt att påverka marknaden - bäst prövas.

Bryssel den 17 januari 2002.

Ekonomiska och sociala kommitténs

ordförande

Göke Frerichs