Yttrande från Regionkommittén om "Randområdenas framtid i Europeiska unionen"

(98/C 315/04)

BAKGRUND

- Regionkommitténs presidiums beslut av den 11 juni 1997 att i enlighet med artikel 198c, fjärde stycket, i EG-fördraget utarbeta ett yttrande om "Randområdenas framtid i ett nytt Europa" och att ge utskott 2 "Fysisk planering, Jordbruk, Jakt, Fiskeri, Skogsbruk, Havsmiljö och bergsområden" i uppdrag att förbereda ärendet.

- Regionkommitténs yttranden om "En politik för landsbygdsutvecklingen" (CdR 389/96 fin) (), om "En politik för bergsregionernas jordbruk" (CdR 178/97 fin) () och om "Tjänster och nya verksamheter på landsbygden" (CdR 3/97 fin) ().

- Det utkast till yttrande (CdR 23/98 rév.) som utskott 2 antog den 11 juni 1998 (föredragande: Murray och Haijanen).

- De flesta landsbygdssamhällen anstränger sig för att identifiera sin förändrade roll i ett nytt Europa och randområdesproblemen, som berör alla landsbygdsområden, blir allt större i de mest avlägsna områdena i Europeiska unionen.

Med beaktande av detta antog Regionkommittén följande yttrande under sin 24:e plenarsession den 15-16 juli 1998 (sammanträdet den 16 juli).

1. Inledning

1.1. Detta yttrande gäller områden i Europeiska unionen som här definieras som randområden och vilka omfattar bergsområden och öar och skärgård utanför kusten och medlemsstaternas mera avlägsna fastlandsområden (vilka i sin tur kunde definieras enligt avståndet från dem till centrala marknader och transportnätverk enligt definitionen i "Europeiskt territoriellt utvecklingsperspektiv"). Randområden är missgynnade vad gäller deras geografiska läge och de karakteriseras ofta av att befolkningen minskar och åldras och av andra landsbygdsproblem som är uppenbart akutare i dessa områden. Dessa kännetecken kan i hög grad anses bero på avsaknaden av ekonomiska och sociala möjligheter och om man låter detta fortsätta kan det ha allvarliga följder för den ekonomiska och sociala verksamheten i dessa samhällen.

1.2. Trots vissa uppenbara likheter har de mest avlägsna randområdenas drag lett till att deras specifika situation tas upp i artikel 299.2 i Amsterdamfördraget, vilket inte omfattas av detta yttrande. ReK förbehåller sig rätten att senare lägga fram ett yttrande avseende detta.

1.3. I synnerhet de mest avlägsna randområdena har blivit särskilt påverkade av en trend med minskande sysselsättning inom jordbrukssektorn och skogsbruket samtidigt som situationen inte balanserats av sysselsättningsmöjligheter inom andra sektorer. Detta har resulterat i att den ekonomiskt aktiva generationen och i synnerhet kvinnor har lämnat dessa områden. Då befolkningen stadigt minskar blir även efterfrågan på lokala företags varor och tjänster lägre, vilket i sin tur ytterligare underminerar såväl offentlig som privat ekonomisk verksamhet. Denna nedåtgående spiral försvagar randområdenas ekonomiska och sociala bas och kan eventuellt till sist leda till att de ödeläggs. Den senaste EU-utvecklingen med Agenda 2000, reformen av GJP och utvidgningen kommer att ytterligare hämma utvecklingen i dessa områden om inte man inte tar itu med situationen.

1.4. Randområdena har dock ett inre värde som inte enbart ersätter de värden som gått förlorade i de mest urbaniserade och industrialiserade områdena utan som också kompenserar dessa förlorade värden. På grund av deras avlägsna läge har i flera randområden bevarats en livsstil och en miljö som till stora delar har gått förlorad i mer urbaniserade områden. Olikheterna i språket, kulturen och arvet som förekommer i randområden avspeglar en alternativ livsstil och livserfarenhet. Tillsammans med den rena landsbygden erbjuder dessa faktorer utvecklingsmöjligheter som är unika för dessa områden.

1.5. Om man skall uppnå verklig ekonomisk och social sammanhållning inom EU måste man genomföra en integrerad politik för randområden och skapa metoder för att ersätta randområdena för det naturliga handikapp de besitter. Olika former av utveckling måste skapas främst på lokal nivå, bl.a. med hjälp av de ersättningar och den samordnade politik som EU erbjuder andra områden, för att ge randområdena möjlighet att ta tillvara sina utvecklingsmöjligheter och för att stärka deras oberoende i förhållande till andra områden.

2. Utvecklingsfrågor i randområden

2.1. Transport

2.1.1. Tilläggskostnaden p.g.a. det avlägsna läget är mycket kännbar vad gäller transporter. Mätt i tid och pengar undergräver detta randområdenas konkurrenskraft och berövar dem på möjligheter att utvecklas ekonomiskt. Beträffande öar utanför kusten innefattar detta en tilläggskostnad i form av moms på transport av varor till och från ön och minskar på så sätt konkurrenskraften på fastlandsmarknaden. Klimatfaktorer förorsakar tilläggskostnader i de nordliga randområdena och i bergsområdena. Dessa omfattar vintertid kostnader för väghållning (snöröjning, sandning, saltning osv.) och, särskilt i skärgårdsområdena, kostnader för att hålla vattenvägarna öppna.

2.1.2. För den framtida utvecklingen av randområden är det viktigt att transportsystemen bibehålls eller utvecklas. Prioritet ska ges till främjande av resurssnåla och miljöanpassade transportsystem. Terminaler och kommunikationsleder skall inte vara ändpunkter planerade för turism, utan de bör förena randområdena med den inre marknaden och vara tekniskt effektiva, erbjuda effektiva lagerfaciliteter och kombinationer så att de med fördel kan jämföras med terminaler på fastlandet. I randområden bör elektrifiering av järnvägar och utveckling av inre och yttre flygförbindelser uppmuntras.

2.2. Turism

2.2.1. Turismen i randområden är allt som oftast säsongsbetonad med ett stort antal besökare under vissa tidpunkter av året och därutöver nästan inga. Utvecklingen borde baseras på en klar planering med syftet att göra turismen mångsidigare (traditionell turism, kulturturism, grön turism, lantbruksturism, arkeologisk turism, ungdomsturism, idrottsturism, fiske, turism i utbildningssyfte osv.) och att säkerställa att flera lokala invånare är involverade året runt. Om turismen blev mångsidigare skulle den kunna spridas ut under en längre tidsperiod, vilket skulle öka fördelarna och minska kraven på randområden.

2.2.2. Alltid då EU inriktar sig på turism måste unionen försäkra sig om att utvidgningen motsvarar den kapacitet de befintliga faciliteterna och tjänsterna i randområdena erbjuder. Dessa områden måste bibehålla och utveckla sina särdrag, sin kulturella och språkligamångfald och sin höga nivå på miljön. Det är dessa särdrag som är de viktigaste turistattraktionerna och som är i fara att allvarligt skadas av massturism.

2.3. Kultur

2.3.1. Många randområden har till följd av sitt avlägsna läge lyckats behålla en stark kulturell identitet. Detta gör dem i viss mån unika och utgör en av deras naturliga tillgångar som det är synnerligen angeläget att bevara och utnyttja på ett hållbart sätt. En hållbar kulturell identitet stärker en regions självförtroende och kan vara ett medel för att bidra till ekonomisk utveckling.

2.4. Fiske

2.4.1. Fisket har traditionellt spelat en avgörande roll för flera randområdens ekonomi och det erbjuder fortfarande utveckling och sysselsättning i flera av EU:s randområden. Jämfört med hamnar vid kusten har hamnar på öar dock allvarliga naturliga nackdelar p.g.a. avståndet till de viktigaste marknaderna på fastlandet och de större svårigheterna vad gäller tillgång till ny teknologi och finansiering.

2.4.2. Fisket befinner sig i ett svårt läge, inte minst p.g.a. att överkapaciteten inom gemenskapens fiskeflotta allvarligt minskar fiskbestånden. Den utrustning fiskare i randområden använder är dessutom föråldrad, vilket gör det svårt att använda fiskefartygen för andra ändamål. Förvaltningen av fiskeområden och fiskbestånden är kanske det största problemet som fisket i randområden står inför. Havsodlingen och skaldjursindustrin kunde avsevärt utvecklas i randområden samtidigt som man dock måste sörja för att denna utveckling inte förstör miljön.

2.5. Jordbruk

2.5.1. Utöver den fattiga jordmånen uppstår relativt höga extrakostnader även p.g.a. den korta växtperioden, den begränsade lokala efterfrågan och det låga antalet jordbrukare, som dessutom, särskilt i de mindre öregionerna, arbetar mycket småskaligt. Extrakostnaderna består av de höga transportkostnaderna för import av nödvändiga varor och kostnaderna för försäljningen av varorna på de större marknaderna. Eftersom dessa kostnader minskar inkomsterna kan jordbrukarna inte finansiera de investeringar som skulle behövas för att förbättra produktionen och unga uppmuntras inte till att bli jordbrukare. Slutresultatet är uppenbart, randområdena avfolkas.

Klimatförhållanden, inklusive höjden över havet, kan även påverka jordbrukssektorn negativt. Växtodlingssäsongen i de nordliga regionerna är t.ex. två månader kortare än i Centraleuropa, vilket gör det särskilt svårt att bedriva jordbruk i norr. Detta bör man ta hänsyn till när man beslutar om den gemensamma jordbrukspolitikens framtid.

2.6. Telekommunikation

2.6.1. Kostnaderna som uppstår p.g.a. att randområdena är avlägsna kunde avsevärt minskas med ett omfattande gemenskapsprogram för att utveckla infrastrukturen för telekommunikationer. I synnerhet telematik är ett av de få sätt, på vilka man via nätverk kunde göra randområdena delaktiga i gemenskapsekonomin och den globala marknaden. Telematiktillämpningar kunde, förutom för information och turism där de används redan i dag, också användas för flera andra sektorer som t.ex. utbildning och hälsa.

2.6.2. Ett gemenskapsprogram eller en serie samordnade pilotprojekt skulle bidra till att utveckla den telematiska utbildningen, som redan har visat sig vara framgångsrik i universitetet Highlands and Islands. "Telemedicin" kunde vara en annan biprodukt, eftersom personer som bor i randområden och inte har tillgång till specialkliniker kunde kontakta läkare i andra områden och på så sätt erhålla "telediagnoser". Kort sagt kommer införlivandet av randområdena med informationssamhället att vara en av de största utmaningarna under de närmaste åren och detta kunde medföra enorma fördelar.

Såsom Regionkommittén har påpekat i ett tidigare yttrande är det viktigt när man genomför det europeiska informationssamhället att alla regioner erbjuds verkliga möjligheter att utnyttja grundläggande telematiktjänster. Detta gäller särskilt randområdena, eftersom den snabba utvecklingen på telematikområdet snabbt leder till ökade regionala skillnader. Man bör därför snarast möjligt ta itu med situationen.

2.6.3. Vid sidan av infrastrukturfrågorna finns det i randområdena även behov av olika åtgärder för att öka efterfrågan på de tjänster som informationssamhället tillhandahåller, t.ex. åtgärder som stärker den allmänna medvetenheten om de möjligheter som elektronisk handel eller distansarbete erbjuder. Det är lika viktigt att säkerställa att en allt större andel av denna efterfrågan i framtiden kan tilllgodoses på lokal nivå.

2.7. Infrastruktur och miljö

2.7.1. De säsongsmässiga skillnaderna i flödet av människor som rör sig till och från randområdena utgör en kännbar belastning för den lokala infrastrukturen och miljön. Vattentillgångar, hanteringen av avfallsvatten, hamnfaciliteter, vägar och stigar kan alla bli utsatta för avsevärd belastning. Då det säsongsbetonade trycket på infrastrukturen och miljön ökar, stiger även det destruktiva trycket på de permanentboendes samhällsstruktur. Alla planeringsbeslut rörande randområden, alla miljöförvaltningsriktlinjer, alla uppskattningar om livskraft och hållbarhet måste ta hänsyn till de demografiska förhållanden som råder i dessa områden.

2.7.2. Att utveckla en bra infrastruktur och en hållbar hantering av miljön har en avgörande betydelse för att stödja randområden och för att sörja för att turismen och annan lokal affärsverksamhet bibehålls och ökar. På grund av geografiska begränsningar och det låga invånarantalet har projekten i många randområden dock svårt att möta kraven för finansiering från sammanhållningsfonden och regionalfonden eftersom de ofta ligger under EU:s gränsvärden.

2.8. Hälsovård

2.8.1. Eftersom det av ekonomiska skäl inte skulle vara möjligt att ha en permanent hälsovård i glesbefolkade områden är det viktigt att det finns rimlig tillgång till externa faciliteter. Ett väsentligt mål för gemenskapens politik bör vara att uppnå en hälsovårdsstandard som gör det möjligt för samtliga invånare i randområdena att leva ett fullgott och produktivt liv. Grundläggande förutsättningar som t.ex. tillfredsställande sanitära förhållanden och rent dricksvatten är av största betydelse när en sådan politik skall genomföras.

2.8.2. I detta sammanhang bör det även framhållas att i randområdena ingår vanligen en hög andel äldre personer och skolbarn i åldersprofilen, vilket får konsekvenser för dem som tillhandahåller hälsovård.

2.9. Tjänsternas enhetskostnader

2.9.1. Ett utmärkande drag för randområden är den höga enhetskostnaden för nästan alla offentliga tjänster, till exempel utbildning, sjukvård, transporter, kultur- och fritidsverksamhet. Detta för randområden utmärkande drag måste erkännas fullt ut vid fördelningen av statliga medel eller EU-medel om alla medborgare skall ha tillgång till en i stort sett jämförbar offentlig tjänstenivå.

2.10. Miljö- och naturskydd

2.10.1. Det finns ett starkt samband mellan randområdenas särdrag och områden som klassats som särskilt viktiga miljöområden i Natura 2000 och i andra former av naturskyddsklassningar på nationell nivå eller EU-nivå. Dessa klassningar visar hur betydelsefulla natur och miljö i randområden är för den biologiska mångfalden, och de kan vara värdefulla tillgångar för att främja turism. Dessa klassningar kan emellertid också förhindra vissa former av ekonomisk utveckling, eftersom de skulle kunna äventyra miljöns kvalitet.

2.10.2. De eventuella hindren för lokal ekonomisk utveckling på grund av naturskyddsklassningar eller kravet på ökade utgifter för att uppnå en utveckling som inte skadar miljön måste erkännas, liksom att det behövs ytterligare åtgärder på jordbruks- och miljöområdet för att bidra till skapandet av lokala arbetstillfällen och samtidigt effektivt bevara och vårda naturskyddsområden av hög kvalitet.

3. Gemenskapspolitikens inverkan

3.1. Även om det finns flera EU-program som avser utveckla det sociala och ekonomiska välståndet i randområden genomförs flera av dessa enbart sektorvis och kan därför ha oönskade dominoeffekter. Dessutom förekommer gemensamma politikområden som också kan ha en negativ inverkan på hur dessa områden utvecklas i framtiden.

3.2. Vissa randområden inom EU, t.ex. Korsika, de mindre grekiska öarna och Åland, har en skattestatus som utgör ett undantag från gemenskapslagstiftningen. Denna omständighet, som har en avgörande betydelse för dessa områdens ekonomiska utveckling, skulle förändras om en omfattande skatteharmonisering inte tog hänsyn till behovet av undantag för dessa och andra randområden för att kunna hantera de ekonomiska och sociala handikapp de måste brottas med.

3.3. Om man skulle upphäva specialarrangemangen för randområden, omfattande mervärdesskattefriheten för transporter till och från vissa medelhavsöar eller lägre mervärdesskattesatser än motsvarande i andra regioner, skulle mycket skadliga följder uppstå. Momsbefrielsen på transporter bör utsträckas till andra randområden inom EU, till exempel till mål 1-områden. Mervärdet och vinsten på verksamheten skulle sjunka, levnadskostnaderna skulle stiga, turismen skulle bli lidande p.g.a. de högre kostnaderna och den lokala produktionen skulle destabiliseras.

3.4. Till exempel om Korsika, Balearerna, Shetlandsöarna, Orkneyöarna, Western Isles (Storbritannien) eller de danska öarna skulle förlora sitt nuvarande undantag från mervärdesskatt på utgående och inkommande transporter skulle kostnaderna stiga med mellan 4 % och 9 %.

Den gemensamma jordbrukspolitikens (GJP) sätt att fungera har flera gånger ifrågasatts av EU-regioner på fastlandet. Beträffande randområdena har återverkningarna av en gemenskapspolitik som inte förmår beakta deras ostabila läge förorsakat ännu större skada.

3.5. Principen att vissa variationer får förekomma i medlemsstaternas skattesystem för att skydda randområdenas intressen och bidra till att dämpa de höga bränsle- och transportkostnaderna bör inte anses strida mot principen om ett starkt och rättvist EU.

4. Ersättningsåtgärder

4.1. Då man drar upp framtida riktlinjer för randområden är det viktigt att ta med en bestämmelse om olika slags ersättningsåtgärder med vilka man kompenserar den negativa inverkan den nuvarande gemenskapspolitiken har, samt bestämmelser om olika skattelättnader och finansiella incitament för att ge den lokala ekonomin möjlighet att utvecklas. Europeisk gemenskapspolitik från GJP till skatteharmonisering hänför sig till den inre marknaden, som, även om den är fördelaktig, inte i praktiken är anpassad till randområden. Ur dessa områdens synvinkel grundar sig den inre marknaden och rätten till fri rörlighet på uppenbar geografisk omöjlighet. För att upprätthålla lika konkurrens måste man finna ett sätt att eliminera de nackdelar gemenskapspolitiken medför.

4.2. Om randområden skulle tillåtas åtnjuta en fördelaktig skattebehandling, som t.ex. på Korsika, vore den enda konsekvensen den möjlighet detta skulle ge randområdena att gottgöra sin uppenbara underutveckling, vilket slutligen skulle ge områdena en sund möjlighet att verka på den inre marknad som unionen försöker upprätta.

4.3. Medlemsstaterna måste ha två infallsvinklar. Å ena sidan måste de försvara de undantag man tidigare givit randområdena och å andra sidan måste de avstå från att använda skatteharmonisering som en lämplig förevändning för att upphäva sådana privilegier. Undantag måste föreslås av varje medlemsstat för sig själv, eftersom det är omöjligt, förutom då man behandlar enskilda frågor som t.ex. mervärdesskatt på transporter, att beträffande nationella skattesystem fastställa vilka de allmänna problemen är och hur de kan lösas.

5. De lokala och regionala myndigheternas roll

5.1. Även om det finns stora likheter mellan orsakerna till och följderna av problem i europeiska randområden, vore det fel att anta att ett och samma åtgärdspaket kan användas som en universallösning på alla problem. För att säkerställa att föreslagna åtgärder har optimal inverkan måste det finnas långtgående utrymme för regionala skillnader inom ramen för nationell och EU-ledd politik. Då regionpolitiken utformas måste det regionala inflytandet vara starkt och lokala myndigheter bör också involveras i enlighet med nedifrån och uppmetoden, vilket man med framgång gjorde i Leader-programmet.

5.2. Utveckling som skapas lokalt är av central betydelse inte enbart för att finna de riktiga lösningarna till aktuella problem utan också för att säkerställa att lösningarna är hållbara på lång sikt. Av denna orsak rekommenderas att kommissionen, då den drar upp riktlinjerna för framtida politik om randområden, skulle utreda detta som ett av tillämpliga grundkriterier.

Verksamhet enligt dessa riktlinjer kunde stödjas av såväl enskilda nationella regeringar som kommissionen. Kommissionen kunde avsätta en kvot av strukturfondsmedlen för att användas till främjande av små och medelstora företag och hemindustri, vilket kunde utveckla randområdena ekonomiskt och skapa sysselsättning. Centra för utveckling av affärsverksamhet borde grundas för att erbjuda nödvändig information och administrativt stöd för att återskapa aktivitet.

Kommissionen kunde i överensstämmelse med turismdepartementen i ifrågavarande medlemsstater göra mycket i sammanhanget genom att organisera en reklamkampanj för att främja randområden och sådana produkter, som trots lokala variationer förekommer i alla randområden inom EU (Dessa produkter kunde bestå av turism, jordbruks- och fiskeprodukter, konst- och hantverk osv.). Reklamkampanjen skulle sträva efter att främja ett kvalitetsmärke som skulle garantera den lokala originalidentiteten och efter att öka medvetenheten om typiska produkter utan att förglömma produkter från de minsta öregionerna.

Enligt slutdeklarationen vid Cork-kongressen bör all landsbygdspolitik ta hänsyn till de olika regionala förhållandena och respektera subsidiaritetsprincipen. Sådan politik bör i så hög grad som möjligt vara decentraliserad och basera sig på principen om partnerskap och samarbete mellan alla olika nivåer. I detta sammanhang borde EU begränsa sig till att skapa ramvillkoren och regionerna bör ges tillräckligt utrymme att anpassa sina egna åtgärder.

6. Samarbete mellan regioner

6.1. De europeiska institutionerna bör uppmuntra samarbete mellan regioner för att ge unionens randområden möjlighet att bryta sin isolation. Genom att samla erfarenheter och information kunde europeiska regionala myndigheter prioritera sina framgångar och erhålla förslag och alternativa lösningar till ofta rätt så likadana problem.

Det vore även angeläget att grunda ett europeiskt interregionalt nätverk för att behandla allmänna problem som t.ex. brist på resurser och avfallshantering samt att på Internet publicera information om turism, kultur och hantverk. Detta kunde fungera som telematisk handelskammare och utrikeshandelsinstitut för varje randområde som skulle vara anslutet till nätverket. En expansion inom denna sektor skulle kunna leda till en dominoeffekt på sysselsättningen.

Vid sidan av strävan att i randområdena skapa förhållanden som är jämförbara med förhållandena i andra delar av EU bör särskild uppmärksamhet ges till områden som gränsar till icke-medlemsstater, så att skillnaderna i levnadsstandard inte blir ännu större och leder till ökad spänning i dessa gränsområden. Detta innebär bl.a. att utvecklingen av gränsområden i icke-medlemsstater bör införlivas som en samordnad del i gränsprogrammen och gränsområdenas utveckling. I praktiken betyder detta att en nära koppling bör upprättas mellan Interreg-, Tacis- och Phareprogrammen så att utvecklingsinitiativen kan utsträckas till gränsregioner i icke-medlemsstater. Samtidigt måste det emellertid säkerställas att det interna gränsöverskridande samarbetet inom EU och Interregprogrammen kan fortsätta utan avbrott.

7. Reform av strukturfondsbestämmelser och gemenskapsinitiativ

7.1. Enligt de nya finansiella utsikterna man framfört i Agenda 2000 kommer strukturfonderna att ses över igen. Man kommer att betona förenklingar, revideringar av vissa fundamentala principer som t.ex. koncentration samt gemenskapsinitiativen. Man avser starkt minska antalet erhållare av stöd ur Europeiska regionala utvecklingsfonden (ERUF).

7.2. De lagda förslagen i Agenda 2000 kan utmynna i att flera områden som i dag omfattas av mål 1 förlorar denna ställning. Förslagen i Agenda 2000 diskuteras för närvarande och randområdenas särskilda behov som de beskrivs i detta yttrande måste övervägas noggrant innan diskussionen om Agenda 2000 avslutas för att säkerställa att kriterierna för mål 1-områden till fullo avspeglar de speciella förhållandena i randområdena i fråga om låg befolkningstäthet och alla andra särdrag som lyfts fram i detta yttrande.

7.3. Tyvärr är områdena som är berättigade till strukturstöd fördelade på ett sätt som i vissa fall diskriminerar randområden som för statistiska syften har omfattats av områden där situationen är en helt annan. Vad beträffar skärgårdar, där det råder ett unikt förhållande mellan land och hav, beaktas till exempel endast landytan då man beräknar befolkningstäthet.

7.4. Den reform man föreslår i Agenda 2000 verkar strida mot utkastet till Amsterdamfördraget. Med en ändring av artikel 130a i EG-fördraget erkände man i Amsterdamfördraget officiellt de avlägsna öregionernas speciella karaktär och de naturliga nackdelar dessa är behäftade med. Samtidigt erkändes behovet av att finna sätt för att kunna minska gapet mellan dessa missgynnade regioner och resten av unionen.

7.5. Samma förfarande borde följas då man omarbetar gemenskapsinitiativ. Att fortsätta stödet av samhällen och samhällsutveckling med kapacitetsuppbyggande tjänster, utbildning och stödtjänster inom ramen för Leader II och andra initiativ är av avgörande betydelse för gynnandet av lokal utveckling.

8. Centrala rekommendationer

Beträffande randområdenas framtid i Europeiska unionen önskar Regionkommittén ge följande centrala rekommendationer:

8.1. Regionkommittén rekommenderar att man inom ramen för strukturfondsmålen utarbetar en integrerad politik för den framtida utvecklingen av randområden. Denna politik bör ta hänsyn till de unika förhållandena som är gemensamma för dessa områden samtidigt som deras mångfald erkänns, och bör sträva efter att säkerställa att de kan ta del av den utveckling den europeiska integrationen medför.

Särskilt i perspektivet av att Europeiska unionen skall utvidgas är det centralt att inte använda en alltför snäv definition av randområdena, utan att redan nu ta hänsyn till de regioner som i framtiden kommer att hamna ännu längre bort från EU:s "nervcentrum", som kommer att förskjutas.

8.2. Regionkommittén anser att man i enlighet med artikel 129,b.2, i EG-fördraget på ett avgörande sätt kan avhjälpa bristerna i förbindelserna mellan randområdena och gemenskapens centralare regioner genom att denna fråga uppmärksammas i samband med att gemenskapens förslag till ny handlingsram för strukturfonden genomförs i praktiken. För att skapa kombinerade transportförbindelser till randområden borde man grunda vissa hjälpsystem. Denna politik borde även omfatta lokaltransport och på så sätt främja småskaligt privatföretagande.

8.3. Regionkommittén finner även att industriverksamhet i randområden borde ges möjlighet att åtnjuta lägre transportkostnader för import av råmaterial och export av färdiga produkter och att man borde skapa speciella prissättningsarrangemang för transport av dieselolja och andra former av energi.

8.4. Regionkommittén tror på att det finns ett behov att utarbeta alternativ för turismen i randområden, eftersom den utan allmänna och strukturella ändringar kan vara i fara att förstöra både sig själv och vissa ekonomiska binäringar.

För turistnäringen borde man skapa förhållningsregler och anvisningar om gott förfarande och man borde bevilja kvalitetstecken åt näringsidkare som uppfyller de särskilda miljöbetingade och kulturella förutsättningar som gäller inom olika områden.

Turister borde uppmuntras att inte rubba ömtåliga ekosystem och när så anses nödvändigt bör man inrätta lokalt anpassade beskattningsformer som kan bidra till att skydda lokalsamhället och dess miljö. Denna inkomst från turismen borde investeras i miljö- och kulturprojekt.

Regionkommittén rekommenderar även att man skall vidta åtgärder för att sporra grundandet av lokala reseföretag och säkerställa att randområdenas huvudsakliga inkomstkällor inte kontrolleras av utomstående.

8.5. En integrerad gemenskapspolitik måste främja en rad åtgärder och projekt som inte endast bevarar randområdenas kulturella särdrag utan även syftar till att stärka deras ekonomiska potential. Regionkommittén anser att man bör underlätta främjandet av historiska och arkeologiska platser, restaurering av traditionell bebyggelse, förbättring av särskilt natursköna områdens kvaliteter, undervisningsprogram och program för att främja kulturellt samarbete på internationell nivå samt att detta måste göras på ett sätt som utvecklar den unika karaktären inom varje område.

8.6. Beträffande fiskepolitiken borde man få till stånd en mer välvillig inställning till att bevara fiskbestånden. Regionkommittén finner också att man skall fullfölja den integrerade utvecklingen av lokal fiskeindustri. Det är angeläget att noga följa utvecklingen av fisket, och vid behov göra vissa inskränkningar i uttag, i syfte att bibehålla ett livskraftigt fiskebestånd.

Representanter för dessa områden borde också konsulteras då EU antar ny lagstiftning om fiske. Regionkommittén anser att man i fiskepolitiken borde göra bestående fundamentala distinktioner för att bättre och mera realistiskt beakta fiskarnas behov. Med hänsyn till huvudmarknadens läge borde EU även erbjuda stöd och uppmuntran för att göra det möjligt att inrätta fiskehanterings- och distributionskedjor i avlägsna områden.

8.7. Beträffande jordbruket rekommenderar Regionkommittén att man skall vidta olika åtgärder för att minska GJP:s skadliga effekter. Dessa åtgärder kan genomföras med hjälp av motsvarande regionala program och stödkoncept inom ramen för den framtida EUGFJ-förordningen om stöd för landsbygdsutveckling.

För att förbättra produkterna och deras konkurrenskraft borde information om jordbruksförfaranden spridas effektivare och mera omfattande. Finansiella resurser borde tilldelas utbildningsinstitut, forskning och tjänster som överför informationen till jordbrukarna.

Specialstöd borde beviljas för utbildnings- och övningsprogram för att befrämja och utveckla organiska jordbruksmetoder. Regionkommittén godtar även behovet att begränsa mängden boskap på områden som är miljökänsliga. Miljöåtgärder måste dock balanseras upp av direkt stöd till jordbrukare för att säkerställa att de har en inkomst de kan leva på.

Regionkommittén finner även att man borde förändra principerna för jordbruksstödet, GJP, så att stödet i större utsträckning fördelades efter principer om rimliga levnadsvillkor för jordbrukarna och efter de effekter som jordbruket har på miljö, landskapsbild och resurshushållning, och i mindre utsträckning efter produktion.

Gemenskapen borde verkställa ett program för att öka vetskapen om hur skogsmark skyddas från bränder och man borde finansiera lokala patrullenheter. Man borde utveckla en samordnad strategi för skogsbruket för att reparera den skada som godtyckliga huggningar och bränder under förra årtiondet gav upphov till.

8.8. En samordnad gemenskapspolitik borde i första hand stödja avsaltning av havsvatten och bygge av lagerutrymmen under marken och i andra hand stödja forskning om lagringsmöjligheter för regnvatten. Gemenskapen borde även gynna ekonomisk vattenhantering i enlighet med europeiska kriterier för optimal användning på ett sätt som automatiskt skulle motverka vattenslöseri. Också utbyte av know-how om vattenåteranvändning mellan olika öar borde gynnas.

Lokalbefolkningarna, och i synnerhet deras besökare, måste göras medvetna om behovet att förhindra, minska, återvinna och återanvända avfall. Även vissa av de mindre tätbefolkade områdena kan utgöra en lönande marknad för återanvändningsindustrin. Randområden kan bli försöksområden där man undersöker och genomför nya återanvändningssystem och inför nya tekniker för återanvändning, återvinning, lagring, deponering och transport av avfall.

Särskilda miljöprogram behöver utvecklas för alla randområden så att man säkerställer en lämplig hantering av miljöns resurser och underlättar en hållbar ekonomisk och social utveckling.

8.9. Regionkommittén föreslår att man med EU:s stöd skulle ansluta randområdena till de nationella energinätverken. Där det är möjligt, t.ex. på vissa avlägsna öar, borde gemenskapens energipolitik sträva efter att utnyttja lokala energikällor. EU borde därför utarbeta omfattande program för att utnyttja källor man hittills inte utnyttjat. Solenergi, vindkraft, jordvärme och biomassa gör det möjligt för europeiska öar att utnyttja egna energikällor.

8.10. En samordnad politik för randområden borde sträva efter att förbättra marknadsföringen. I första hand borde detta ske genom att understryka produkternas kvalitet och ursprung och man borde även förbättra och utveckla lokala produkters anseende och på så sätt sammanföra marknaden med öprodukter.

Man borde även anta ett samordnat förfarande för att behandla lagring, konservering, transport och distribution av livsmedel samt alla slags faciliteter, från bevattning till kommunikation, på så sätt att detta gottgör randområdena för deras avlägsna läge.

8.11. Regionkommittén anser att en samordnad gemenskapspolitik på hälsovårdsområdet bör syfta till att upprätta ett nätverk bestående av regionala hälsocentrer som tillhandahåller primärvård samt ett nätverk av kvalificerade sjukhus som tillhandahåller sekundärvård och ett fullständigt urval av medicinsk specialistvård.

8.12. Åtgärder för harmonisering av skatter, vilka är värda att eftersträva för resten av unionen, borde enligt Regionkommittén inte utvidgas att gälla randområden och borde tillämpas inom dessa endast för att förhindra bevislig snedvridning av marknaden eller otillbörlig konkurrens enligt artikel 99 i EG-fördraget.

8.13. Kommittén uppmanar kommissionen att vid den förestående reformen av strukturfonderna säkerställa att randområdena ges lämpliga möjligheter till stöd.

9. Slutsatser

9.1. En europeisk politik som är införstådd med randområdenas sårbarhet och som strävar efter att främja utveckling baserad på lokala initiativ förutsätter en tydlig utvidgning av minimireglerna för beviljande av statligt stöd med regional inriktning och för beviljande av statligt stöd till små och medelstora företag. En sådan utvidgad ram för stöd utan anmälningsskyldighet och som är förenliga med den gemensamma marknaden enligt artikel 92,3c, i EG-fördraget bör tas med i det förslag till rådets förordning (EG) om tillämpningsföreskrifter för artikel 93 i EG-fördraget som kommissionen lade fram den 18 februari 1998. Enligt Regionkommittén skulle ett sådant initiativ innebära dels ett erkännande av randområdenas speciella status och av de problem som är utmärkande för små och medelstora företag, dels utgöra en lämplig åtgärd för att utjämna de ogynnsamma förhållanden som uppstår på grund av områdets naturliga förutsättningar och ekonomiska struktur.

9.2. Med hänsyn till den förklaring om artikel 130a om sammanhållningspolitiken som bifogats Amsterdamfördraget rekommenderas att en förvaltningsoberoende och sektorsövergripande grupp leder genomförandet av globalt samordnade handlingsprogram. Denna grupp skall utnyttja expertis från olika politikområden och samordna EU-politik och EU-program som påverkar randområdena. Tänkbara uppgifter för gruppen vore att övervaka och bistå vid planeringen av europeiska finansiella tillgångar som har direkt inverkan på eller som kan användas för randområden, att utvärdera inverkan av strukturfonderna, att säkerställa att man i gemenskapslagstiftning tar hänsyn till randområdenas speciella förhållanden, samt, där så är nödvändigt, att vidta nödåtgärder då randområden är utsatta för helt exceptionella ekonomiska kriser eller naturkatastrofer.

Denna grupp borde också anta ett gemenskapsprogram som kan tillämpas på alla randområden, beträffande energi- och vattenförsörjning, transporter, miljön, turismen, sociala tjänster, jordbruk och fiske samt telekommunikation. Inom varje område borde man betona betydelsen av lokala utvecklingsmöjligheter. Dessutom behövs en undersökning om gemenskapspolitikens inverkan på randområden för att kunna identifiera var man behöver särskilda ersättningsåtgärder. Att förbereda en grönbok om ämnet vore mycket välkommet.

9.3. En annan uppgift för en sektorsövergripande grupp vore att utföra en undersökning om vilka skattelättnader och finansiella incitament man kunde bevilja för att stödja randområdena. Sådana incitament förekommer i praktiskt taget alla medlemsstater och i de flesta fall administreras de av kommissionen. En samordnad politik för randområden borde inte betona enbart vilka slags incitament, utan även vilka geografiska områden man avser stödja. Beträffande skattelättnader och -undantag borde man sträva efter att gynna randområdena i form av en mera flexibel inställning till statsstöd och åtgärder som stimulerar lokala utvecklingsinitiativ.

9.4. Ett särskilt forum i Bryssel, t.ex. Rådet för perifera kustregioner i Europa (CPMR) kunde tillåta dem som representerar europeiska randområden i gemenskapens institutioner att regelbundet granska vilka framsteg man tagit för att beakta randområdenas särskilda förhållanden i den europeiska lagstiftningen.

Bryssel den 16 juli 1998.

Regionkommitténs ordförandeManfred DAMMEYER

() EGT C 116, 14.5.1997, s. 46.

() EGT C 379, 15.12.1997, s. 53.

() EGT C 215, 16.7.1997, s. 16.