RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET, EUROPAPARLAMENTET OCH EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN - Andra tvåårsrapport om tillämpningen av principen om ömsesidigt erkännande pa den inre marknaden

SAMMANFATTNING

Det ömsesidiga erkännandets betydelse för att den inre marknaden skall fungera smidigt bör inte underskattas. Handeln inom gemenskapen med produkter som omfattas av ömsesidigt erkännande uppskattas till cirka 430 miljarder euro.

* Mellan 1999 och 2001 har särskilda utvärderingar gjorts av det ömsesidiga erkännandet som har bekräftat att denna princip fungerar väl när det gäller produkter som inte utgör några större säkerhetsproblem, som cyklar, cisterner och containrar.

* Tillämpningen av det ömsesidiga erkännande på området för särskilt komplexa tekniska produkter (t.ex. bussar, lastbilar, byggprodukter, ädla metaller) eller produkter som kan utgöra säkerhets- eller hälsoproblem (som livsmedelstillsatser och berikade produkter), förefaller däremot påverkas negativt av att många ekonomiska aktörer och nationella myndigheter är okunniga om principen (brist på information, avsaknad av eller vägran att inleda en dialog eller ett förvaltningssamarbete).

* För att underlätta den praktiska tillämpningen av det ömsesidiga erkännandet mellan ekonomiska aktörer och nationella myndigheter när det gäller produkter, kommer kommissionen att anta riktlinjer för tillämpningen av principen i ett meddelande till medlemsstaterna och de ekonomiska aktörerna. Meddelandet kommer att innehålla en tydlig redogörelse av de berörda parternas rättigheter och skyldigheter i de fall när principen om ömsesidigt erkännande skall tillämpas. Kommissionen kommer därtill att sträva efter ett bättre tillvaratagande av befintliga instrument i syfte att befästa korrekt tillämpning av denna princip i medlemsstaternas lagstiftning och de nationella myndigheternas förfaranden. Därutöver är praktiska handledningar för olika sektorer eller grupper av sektorer samt seminarier otvivelaktigt mycket effektiva verktyg för att förbättra kunskaperna om och tillämpningen av denna princip inte bara i medlemsstaterna utan också i kandidatländerna. De är särskilt viktiga för de organ som ingriper och samarbetar inom ramen för kontroll av överensstämmelse.

* Inom de särskilda sektorer där nationella föreskrifter leder till sådana skillnader i skyddsnivå att principen om ömsesidigt erkännande inte kan användas (exempelvis inom området för berikade livsmedelsprodukter och byggprodukter) kommer harmonisering att fortsätta att vara den lämpligaste lösningen, under förutsättning att harmoniseringen täcker samtliga problem som det ömsesidiga erkännandet inte kan lösa på ett effektivt sätt. Harmonisering utgör likaså ett viktigt instrument, särskilt inom områden för hälso-, miljö- och konsumentskydd.

Inom området för tjänster har kommissionen nyligen fastställt en ny strategi som delvis baseras på tillämpning av det ömsesidiga erkännande för att undanröja onödig (och ofta motstridig) dubblering av bestämmelser som hindrar handeln över gränserna och kväver nyskapandet. Det ömsesidiga erkännandet kommer att fortsätta att spela en viktig roll inom området för finansiella tjänster.

RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET, EUROPAPARLAMENTET OCH EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN - Andra tvåårsrapport om tillämpningen av principen om ömsesidigt erkännande pa den inre marknaden

(Text av betydelse för EES)

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

1 INLEDNING

1.1 Bakgrund till rapporten

1.2 Rapportens syfte

2 SÄRSKILDA ÅTGÄRDER FÖR ATT FÅ DET ÖMSESIDIGA ERKÄNNANDET ATT FUNGERA BÄTTRE

2.1 Utbildning och information

2.1.1 Konferenser, seminarier och rundabordskonferenser

2.1.2 Handledningar och olika skrifter

2.1.3 Webbplatser

2.2 Utomrättsliga instrument för att förebygga och lösa problem

2.2.1 Anmälan av förslag till nationella bestämmelser enligt direktiv 98/34/EG

2.2.2 Anmälan av särskilda åtgärder enligt beslut 3052/95/EG

2.2.3 Nätverket för förvaltningssamarbete

2.2.4 "Paketmöten"

2.2.5 Yrkesbehörighet

2.3 Överträdelseförfaranden

2.3.1 Produkter

2.3.2 Yrkesbehörighet

3 HARMONISERING : ANTAGNA ELLER FÖRESLAGNA ÅTGÄRDER

3.1 Produkter

3.1.1 Övergripande åtgärder

3.1.2 Vertikala åtgärder, några konkreta fall

3.2 Yrkesbehörighet

3.3 Elektronisk handel

3.4 Kommersiella meddelanden

3.5 Finansiella tjänster

4 SÄRSKILDA UNDERSÖKNINGAR FÖR ATT UTRÖNA HUR DET ÖMSESIDIGA ERKÄNNANDET FUNGERAR I VISSA PRODUKTSEKTORER

4.1 De särskilda undersökningarna

4.2 Livsmedel

4.3 Olika fordon: bussar, lastbilar, släpvagnar, och cyklar

4.4 Byggprodukter

4.5 Stegar och byggnadsställningar som inte ingår i en byggnation

4.6 Andra produktkategorier

5 KONSTATERANDEN PÅ DET ICKE-HARMONISERADE OMRÅDET FÖR PRODUKTER

5.1 Har undersökningarna visat hur det ömsesidiga erkännandet verkligen fungerar-

5.2 Okunnigheten om det ömsesidiga erkännandet bör inte underskattas

5.3 ...och tar sig i praktiken uttryck i en alltför försiktig hållning

5.4 Medför okunnigheten att principen fungerar dåligt-

5.5 Utgör okunnigheten ett problem -

6 SLUTSATSER

6.1 Produkter

6.2 Yrkesbehörighet : förenkling och konsolidering krävs

6.3 Tjänster: en ny strategi för fritt tillhandahållande

7 BILAGOR

7.1 Statistik över det ömsesidiga erkännandet på området för kvalifikationer för yrken som är reglerade i lag

7.2 Produkter : statistik över klagomål och överträdelser

7.3 Produkter : resultat av undersökningar riktade till medlemsstaternas myndigheter

7.4 Produkter : resultat av undersökningar riktade till de ekonomiska aktörerna

1. INLEDNING

1.1. Bakgrund till rapporten

I enlighet med domstolens rättspraxis när det gäller tillämpning av artiklarna 28 till 30 i EG-fördraget, medför principen om ömsesidigt erkännande att en medlemsstat i princip inte kan förbjuda att en produkt som lagligt framställs och marknadsförs i en annan medlemsstat, säljs i det egna landet, även om produkten framställs enligt tekniska krav eller kvalitetskrav som skiljer sig från dem som ställs på landets egna produkter. Den mottagande medlemsstaten kan inte frångå denna regel och vidta åtgärder för att förbjuda eller begränsa en sådan produkts tillträde till den nationella marknaden annat än under mycket speciella omständigheter [1]. Dessa åtgärder måste vara nödvändiga och proportionerliga till de viktiga krav som skall skyddas, särskilt när det gäller hälsa, konsumentskydd eller miljö. När sådana viktiga krav äventyras tillämpas inte längre det ömsesidiga erkännandet automatiskt. Den mottagande medlemsstaten behåller då rätten att kräva att skyddsnivån för produkten som kommer från en annan medlemsstat skall vara lika hög som den som fastställs i det egna landets lagstiftning [2]

[1] Alltsedan 1980 har kommissionen utarbetat riktlinjer för tillämpning av principen om ömsesidigt erkännande i enlighet med domstolens rättspraxis - jfr kommissionens meddelande om konsekvenserna av domstolens dom av den 20 februari 1979 i mål 120/78 ( "Cassis de Dijon ") EGT C 256, 3.2.1980, dom " Cassis de Dijon ", ECR. 1979, s. 649.

[2] När det gäller konsumentskyddet har domstolen i sin rättspraxis angivit att "inga överväganden som hänför sig till skydd av den nationelle konsumenten talar för en bestämmelse som skulle hindra samme konsument att prova (en produkt tillverkad) enligt en annorlunda tradition i en annan medlemsstat" (dom i målet "De Kikvorsch", 17.3.1983, ECR 1983 s. 947). Enligt domstolen kan skydd av ett sådant syfte uppnås på andra sätt vilka i mindre utsträckning hindrar handeln, exempelvis genom "korrekt information till konsumenten" bland annat genom en "lämplig etikettering".

Principen om ömsesidigt erkännande skall också tillämpas på fritt tillhandahållande av tjänster på den inre marknaden. Detta innebär att en tjänsteleverantör som är lagligt etablerad i en medlemsstat skall kunna förmedla sina tjänster i alla andra medlemsstater i Europeiska gemenskapen som i regel ska ge honom denna behörighet utan ytterligare begränsningar. De enda hinder som tillåts är de som är icke-diskriminerande, motiverade då tjänsterna äventyrar värden av allmänt intresse, som syftar till att tillvarata sådana värden och som under alla omständigheter måste vara proportionerliga.

Här kan erinras om att principen om ömsesidigt erkännande inte gäller när bestämmelser om utsläppande av produkter och tjänster på marknaden har varit föremål för fullständig harmonisering genom särskilda direktiv.

1.2. Rapportens syfte

I kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet [3], föreslås bland annat flera åtgärder som syftar till att uppnå bättre tillämpning av principen om ömsesidigt erkännande. Vissa av åtgärderna vänder sig till de ekonomiska aktörerna, andra till medlemsstaternas myndigheter. I meddelandet har kommissionen åtagit sig att vartannat år sammanställa en utvärderingsrapport som överlämnas till rådet och Europaparlamentet.

[3] Meddelande KOM(1999) 299 slutlig till rådet och Europaparlamentet av den 16 juni 1999 om ömsesidigt erkännande inom ramen för uppföljningen av handlingsplanen om den inre marknaden.

Den första av dessa rapporter om tillämpningen av principen om ömsesidigt erkännande på marknaden för produkter och tjänster [4] utmynnade i en preliminär diagnos av hur denna princip fungerar på den inre marknaden, och baserades på de uppgifter som kommissionen förfogade över 1999 [5].

[4] SEK(1999) 1106 av den 13 juli 1999.

[5] Meddelandet och den första rapporten var föremål för en resolution i rådet den 28 oktober 1999 (EGT C 141, 19.5.2000, s. 5-6) och ett initiativyttrande från Ekonomiska och sociala kommittén den 29 november 2000 (ESK 1402-2000 ; EGT C 116, 20.4.2001, s. 14). Rådets resolution införlivades i avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet enligt beslut nr 15/2002 i EES blandade kommitté den 1 mars 2002 (EGT. L 110, 25.4.2002, s. 9).

Den här rapporten utgör den andra rapporten av detta slag och syftar främst till att utvärdera de framsteg som gjorts beträffande tillämpningen av det ömsesidiga erkännandet på den inre marknaden [6] sedan 1999, och att ringa in de områden där det ömsesidiga erkännandet fortfarande vållar problem [7].

[6] Det bör betonas att denna rapport endast avser tillämpning av principen om ömsesidigt erkännande på områdena för fri rörlighet för produkter och tjänster, och inte innefattar gemenskapens yttre handelspolitik eller gemensamma åtgärder på området för rättsligt samarbete.

[7] Det ömsesidiga erkännandet spelar en viktig roll på området för fri rörlighet för varor. Handeln inom gemenskapen med produkter som omfattas av det ömsesidiga erkännandet uppskattas uppgå till cirka 430 miljarder euro. Se också meddelandet KOM(2001) 736 av den 7 december 2001 om ekonomisk reform : rapport om produkt- och kapitalmarknadernas funktion i gemenskapen.

2. SÄRSKILDA ÅTGÄRDER FÖR ATT FÅ DET ÖMSESIDIGA ERKÄNNANDET ATT FUNGERA BÄTTRE

I meddelandet från 1999 om ömsesidigt erkännande föreslås olika åtgärder främst inom följande tre områden: a) Att förbättra information och utbildning, b) att utnyttja effektiva utomrättsliga instrument för att förebygga och lösa problem som rör fri rörlighet och c) att utnyttja möjligheter som gemenskapsrätten erbjuder för att undanröja kvarvarande hinder.

När det gäller produkter, har det vid sektorsvisa rundabordskonferenser anordnade av kommissionen framkommit att de berörda aktörerna är mycket osäkra på hur det ömsesidiga erkännandet skall tillämpas i praktiken. Denna osäkerhet tar sig uttryck i mycket olika tolkningar från såväl de nationella myndigheternas som de ekonomiska aktörernas sida. Inom vissa nationella myndigheter förefaller begreppet "likvärdighet" ge upphov till vissa missförstånd.

Det är ytterst viktigt att det ömsesidiga erkännandet fungerar smidigt, särskilt mot bakgrund av de nya tendenser till "avreglering" som kommissionen har noterat. Dessa tendenser beror främst på tekniska framsteg och en strävan att förstärka kontrollen på hälsoskyddsområdet (i synnerhet livsmedelskontroll). Genom direktiv 98/34/EG har kommissionen möjligheter att snabbt ingripa för att säkerställa att medlemsstaterna inkluderar principen om ömsesidigt erkännande i sina förslag till nationella tekniska föreskrifter. Denna förebyggande åtgärd kan vid behov kompletteras av att kommissionen inleder ett överträdelseförfarande enligt artikel 226 i EG-fördraget för underlåtenhet att följa artiklarna 28 - 30 i EG-fördraget i syfte att se till att principen också införs i gällande nationella lagar.

Ca 95 % av fallen som gäller underlåtenhet att tillämpa principen om ömsesidigt erkännande kan lösas inom ramen för en dialog med medlemsstaten och innan ärendet förs till domstolen, vilket visar nyttan av ett gott samarbete mellan kommissionen och medlemsstaterna. När det gäller nätverkssamarbetet mellan förvaltningarna har nätverket av kontaktpunkter för medborgare och för företag inte givit särskilt positiva resultat inom denna sektor. En mer givande mekanism finns på området för ömsesidigt erkännande av yrkesbehörighet.

2.1. Utbildning och information

2.1.1. Konferenser, seminarier och rundabordskonferenser

Sedan 1999 har kommissionen anordnat 15 olika särskilda seminarier om ömsesidigt erkännande på den inre marknaden. Dessa seminarier har anordnats vid s.k. "paketmöten" där i första hand företrädare för nationella myndigheter har deltagit. Mottagandet har varit positivt och det förefaller finnas ett intresse för mer regelbundet återkommande seminarier.

Kommissionen har bland annat anordnat rundabordskonferenser riktade till myndigheter och företag.

De första rundabordskonferenserna ägde rum den 30 november 2000 och behandlade ömsesidigt erkännande inom sektorn för livsmedelsprodukter [8]. Även om produkternas sammansättning, beteckning, förpackning och etikettering redan i stort sett är harmoniserade så menade de ekonomiska aktörerna att denna ofullständiga eller frivilliga harmonisering lämnade dörren öppen för begränsningar av den fria rörligheten för dessa produkter. Ömsesidigt erkännande kommer därför även fortsättningsvis att spela en viktig roll på detta område. Vid rundabordskonferenserna bekräftades att det förefaller som om orsaken till att så många hinder för den fria rörligheten för berikade livsmedelsprodukter och livsmedelstillsatser består är att medlemsstaterna gör skilda bedömningar av den vetenskapliga osäkerheten om produkternas ofarlighet vid långvarig konsumtion [9]. Det är dessa skillnader som är orsak till medlemsstaternas olika lagar och nationella förfaranden för att lämna tillträde till den nationella marknaden. Det är bl. a. av detta skäl som kommissionen i sin vitbok om livsmedelssäkerhet [10] föreslog ett program för reformer inom lagstiftningen som syftar till att förbättra de lagar som täcker alla aspekter på livsmedelsprodukter "från gård till bord" och göra dem med sammanhängande. I detta sammanhang framlade kommissionen ett förslag till direktiv om kosttillskott [11] och avser dessutom att mot slutet av år 2002 framlägga ett förslag till direktiv om berikade livsmedel.

[8] En sammanfattning av diskussionerna vid dessa rundabordskonferenser finns på webbplatsen http://europa.eu.int/comm/internal_market/fr/goods/index.htm

[9] Se domstolens vilande ärenden bl.a. C-387/99, C-150/00 och C-95/01.

[10] KOM(1999) 719 slutlig av den 12 januari 2000.

[11] KOM (2000) 222 slutlig av den 8 maj 2000, ändrat genom KOM(2001) 159 slutlig.

Den andra omgången rundabordskonferenser om ömsesidigt erkännande hölls den 6 september 2001 och avsåg flera olika kategorier industriprodukter [12]. Vid dessa samtal bekräftades att den praktiska tillämpningen av principen fortfarande är behäftad med vissa problem. En fördjupad harmonisering håller på att antas för vissa produkter (bussar, byggnadsställningar). Genom offentliggörandet nyligen av de första harmoniserade standarderna och utfärdandet av europeiskt tekniskt godkännande fortskrider nu inrättandet av den inre marknaden för byggprodukter i snabb takt. När det gäller handeln inom gemenskapen för övriga typer av produkter som behandlades vid dessa rundabordskonferenser fortsätter det ömsesidiga erkännande att vara av central betydelse. Beträffande majoriteten av de berörda produktkategorierna beklagade sig flera ekonomiska aktörer över att de med eller mot sin vilja alltid tvingades anpassa sina produkter enligt den mottagande medlemsstatens tekniska föreskrifter.

[12] Dessa särskilda rundabordskonferenser har inriktats på följande produktsektorer : bussar, lastbilar, skåpbilar och släpvagnar, kopplingssystem för fordon och turistfordon (M1) liksom för jordbrukstraktorer eller skogstraktorer med hjul, cyklar, cisterner och containrar, byggprodukter för vilka det inte finns några standarder (harmoniserade) eller tekniskt godkännande, stegar och byggnadsställningar som inte är avsedda att ingå i en byggnation, brandlarm och inbrottslarm samt barnartiklar (bland annat sängar, barnvagnar och barnstolar). En sammanfattning av de diskussioner som förts vid dessa konferenser finns på följande webbplats: http://europa.eu.int/comm/internal_market/fr/goods/mutrec.htm

Tanken på att utarbeta praktiska handledningar om tillämpningen av ömsesidigt erkännande för vissa typer av produkter i syfte att förbättra informationen till berörda parter rönte mottogs mycket positivt av deltagarna i rundabordskonferenserna. Deltagarna uttryckte också åsikten att utökat förvaltningssamarbete inom ramen för specialiserade nätverk av berörda nationella tjänstemän, där dessa nätverk uppdelas på olika produktkategorier, liksom bättre insyn i de nationella besluten skulle bidra till förbättrad tillämpning av det ömsesidiga erkännandet på fältet.

De svenska myndigheterna har visat särskilt intresse för detta ämne och har i nära samarbete med kommissionen anordnat ett seminarium om ömsesidigt erkännande i samband med bedömning av överensstämmelse. Detta seminarium ägde rum den 13 juni 2001 [13].

[13] Se http://www.swedac.se.

2.1.2. Handledningar och olika skrifter

Det är obestridligt att tillämpning av principen om ömsesidigt erkännande kräver grundkunskaper om principerna för fri rörlighet för produkter. Kommissionen har givit ut en "praktisk handledning för begreppen i och tillämpning av artiklarna 28-30 i EG-fördraget". I denna handledning förklaras bland annat principen om ömsesidigt erkännande och domstolens viktigaste rättspraxis på detta område sammanfattas. Handledningen finns att hämta på kommissionens webbplats [14].

[14] http://europa.eu.int/comm/internal_market/fr/goods/art2830.htm

Som uppföljning till kommissionens åtagande i rapporten om genomförandet av beslut 3052/95/EG [15] under 1997 och 1998 [16], gav kommissionen under 2001 ut en handledning om beslut 3052/95/EG. Detta dokument riktar sig inte bara till de nationella myndigheter som genomför beslutet utan också till de ekonomiska aktörerna. Kommissionen anstränger sig att se till att denna handledning får största möjliga spridning, och har bland annat lagt ut den på kommissionens webbplats [17].

[15] Europaparlamentets och rådets beslut 3052/95/EG av den 13 december 1995, för att fastställa ett förfarande för ömsesidig information om nationella åtgärder som avviker från principen om fri rörlighet för varor inom gemenskapen

[16] KOM(2000) 194 slutlig av den 7 april 2000.

[17] http://europa.eu.int/comm/internal_market/fr/goods/3052intro.htm

Under hösten 2000 gav kommissionen också ut en broschyr med titeln "Att upprätthålla den inre marknaden. Direktiv 98/34/EG." som redogör för syftet med det anmälningssystem som inrättas genom det direktivet och hur detta system fungerar. Denna broschyr har spridits till medlemsstaternas centrala enheter som har till uppgift att förvalta anmälningssystemet, liksom till ett stort antal europeiska industriföreningar.

2.1.3. Webbplatser

I syfte att förbättra kunskaperna om principen om ömsesidigt erkännande på den inre marknaden har en ny webbplats [18] inrättats för detta ämne.

[18] http://europa.eu.int/comm/internal_market/fr/goods/index.htm

Kommissionen har också skapat en ny webbplats [19] som behandlar direktiv 98/34/EG. Genom denna webbplats kan samtliga ekonomiska aktörer och den intresserade allmänheten hålla sig informerade om förslag till tekniska föreskrifter och bestämmelser om tjänster i informationssamhället som har anmälts till kommissionen, och kan om de så önskar ge uttryck för sina åsikter.

[19] http://europa.eu.int/comm/enterprise/tris/

2.2. Utomrättsliga instrument för att förebygga och lösa problem

2.2.1. Anmälan av förslag till nationella bestämmelser enligt direktiv 98/34/EG [20]

[20] Europaparlamentets och rådets direktiv 98/34/EG av den 22 juni 1998 om ett informationsförfarande beträffande tekniska standarder och föreskrifter. Genom Europaparlamentets och rådets direktiv 98/48/EG utsträcktes informationsförfarandet till bestämmelser om informationssamhällets tjänster (EGT L 217, 5.8.1998, s. 18).

Under 2001 mottog kommissionen 530 förslag till tekniska föreskrifter (varav 25 förslag avsåg tjänster i informationssamhället, och de övriga avsåg produkter) vilka har granskats av kommissionens avdelningar. Motsvarande siffra var 604 under 1998, 591 under 1999 och 751 under år 2000 [21]. Denna utveckling visar att medlemsstaterna, trots införandet av den inre marknaden, fortsätter att anta en mängd olika tekniska föreskrifter, ja rentav "omreglerar ", bland annat på grund av tekniska framsteg och för att utöka kontrollerna inom hälsoskyddsområdet, i synnerhet när det gäller livsmedel. För att undvika att dessa åtgärder äventyrar den inre marknadens smidiga funktion måste åtgärderna granskas. Denna granskning gör det samtidigt möjligt att identifiera de sektorer där det krävs gemenskapsåtgärder.

[21] Se tabell 7.2.4 i bilagan till denna rapport. Beträffande statistik för från 1995 till 1998, se kommissionens rapport till rådet, Europaparlamentet och Ekonomiska och sociala kommittén om tillämpningen av direktiv 98/34/EG från 1995 till 1998 : KOM(2000) 429 slutlig av den 7 juli 2000, samt statistik på webbplats http://europa.eu.int/comm/enterprise/tris/statistics/index_fr.htm.

En tendens till förbättring av den nationell lagstiftningens kvalitet kan konstateras. Medlemsstaterna anstränger sig alltmer att införa klausuler om ömsesidigt erkännande i lagstiftningsförslag som avser icke harmoniserade sektorer [22].

[22] Under 1999 avgav medlemsstaterna och kommissionen 408 utlåtanden och 148 detaljerade kommentarer. Trots en betydande ökning av antalet anmälningar under 2000, avgav medlemsstaterna och kommissionen det året totalt 444 utlåtanden och 144 detaljerade kommentarer.

Under 2000 underlättade direktiv 98/34/EG också harmoniseringsarbetet på gemenskapsnivå genom att förhindra att nationella åtgärder antogs som skulle kunna ha låst vissa medlemsstaters ståndpunkter samtidigt som man eftersträvade gemensamma lösningar (exempelvis beträffande farliga ämnen i elektrisk eller elektronisk utrustning, livsmedelstillsatser, djurfoderblandningar, samt tillsats av vitaminer och mineraler i livsmedelsprodukter).

Tjänstesektorn har snabbt blivit allt viktigare. Under 1999 mottog kommissionen 11 anmälningar, en siffra som steg till 23 under 2000 och till 25 år 2001. Anmälningarna rörde så komplicerade ämnen som digital signatur, kampen mot databrottslighet, elektronisk handel, skyddet av minderåriga i meddelanden eller domännamn.

Inom området för informationssamhällets tjänster måste man tyvärr konstatera att medlemsstaterna i många fall ännu inte helt beaktar principen om ömsesidigt erkännande utan begär en dubblering av krav som operatörerna redan har uppfyllt i andra medlemsstater. Problem uppträder också på grund av att medlemsstaterna i vissa fall i sina förslag till föreskrifter inför exterritoriell tillämpning [23]. I dessa fall påminner kommissionen regelmässigt den behöriga medlemsstaten att den inte får ställa några andra krav på operatörer som är etablerade i ett annat land inom gemenskapen än de som det ställer på landets egna operatörer och att varje ny föreskrift måste erkänna och ta vederbörlig hänsyn till de krav och kontroller som varje operatör redan har uppfyllt och genomgått i etableringsstaten.

[23] Detta konstaterande bekräftas av statistiken. Under 1999 avgav sålunda kommissionen 8 utlåtanden och 1 detaljerad kommentar beträffande de 11 anmälningar som mottagits på detta område. Medlemsstaterna avgav 2 utlåtanden. Under 2000, avgav kommissionen 4 utlåtanden och 9 detaljerade kommentarer avseende 23 anmälningar. Medlemsstaterna å sin sida avgav 5 utlåtanden. Under år 2001 avgav kommissionen 10 utlåtanden och 4 detaljerade kommentarer. Medlemsstaterna avgav å sin sida 2 utlåtanden.

2.2.2. Anmälan av särskilda åtgärder enligt beslut 3052/95/EG [24]

[24] Europaparlamentets beslut 3052/95/EG av den 13 december 1995 för att fastställa ett förfarande för ömsesidig information om nationella åtgärder som avviker från principen om fri rörlighet för varor inom gemenskapen.

Som kommissionen redan har betonat i sin rapport av den 7 april 2000 om tillämpningen av beslut 3052/95/EG [25], fungerar det inte tillfredsställande. Det fåtal anmälningar som inkom under de år som rapporten omfattar (1997 och 1998) liksom under de efterföljande åren [26] gör det inte möjligt att teckna någon rättvis bild av hur det ömsesidiga erkännandet fungerar i gemenskapen.

[25] Kommissionens rapport till Europaparlamentet, rådet och Ekonomiska och sociala kommittén om genomförandet av beslut 3052/95/EG under 1997 och 1998. KOM(2000) 194 slutlig av den 7 april 2000.

[26] Kommissionen mottog sammanlagt 33 anmälningar under 1997, 69 under 1998, 26 under 1999 och 67 under 2000.

Kommission anstränger sig att främja tillämpning av beslutet, vilket också anges i rapporten [27]. Det är dock uppenbart att kommissionen i brist på aktivt samarbete från medlemsstaterna inte ensam kan garantera att beslutet till fullo och på ett tillfredsställande sätt fyller den funktion som avsågs när det antogs.

[27] Jfr punkt 4 i kommissionens rapport KOM(2000) 194 slutlig, och punkt 2.1.2 och 2.1.3 i den här rapporten.

2.2.3. Nätverket för förvaltningssamarbete

Samtliga medlemsstater har inrättat kontaktpunkter för medborgarna respektive för företagen [28]. I varje medlemsstat finns det också ett samordningscentrum som både fungerar som samordnare för nätet i medlemsstaten och den första kontaktpunkten mellan medlemsstaterna (inom ramen för det nätverket) liksom kontakt mellan dessa stater och kommissionen. Syftet med detta nätverk är att hjälpa medborgare och företag om problem uppstår på grund av att en offentlig myndighet har tillämpat bestämmelserna om den inre marknaden på ett felaktigt sätt [29].

[28] Se http://europa.eu.int/comm/internal_market/fr/cpoints/index.htm.

[29] Detta nätverk behandlar vanligtvis de fall som kontaktpunkterna och samordningscentra tar emot direkt från medborgarna och företagen. Kommissionen har på försök översänt de klagomål som den har mottagit om registrering av bilar.

Denna mekanism har givit tämligen nedslående resultat. En av orsakerna till detta är att det inte har angivits någon obligatorisk tidsfrist för handläggning av fall som överlämnas till nätet och att tidsåtgången för att lösa ett problem varierar starkt. För ett stort antal medborgare och företag är dock snabb lösning av problemen en ytterst viktig aspekt. Det visar sig också att berörda parter inte ännu känner särskilt väl till kontaktpunkterna, eftersom informationsåtgärderna i de flesta medlemsstater inte har varit tillräckligt omfattande.

Kommissionen har därför antagit ett meddelande om detta ämne [30] som syftar till att avhjälpa dessa svagheter. I juni 2002 kommer en användarvänlig databas som omfattar hela EU att inrättas online. Syftet är att förbättra insyn och öppenhet och genom "peer pressure" stimulera medlemsstaterna till bättre resultat. Kommissionen har också antagit en rekommendation [31] som ger dessa samordningscentra tydliga riktlinjer för hur de skall behandla fall inom nätverket.

[30] KOM (2001) 702 slutlig av den 27 november 2001

[31] Kommissionens rekommendation 2001/893/EG av den 7 december 2001 om principer för användning av «SOLVIT» - problemlösningsnätverket för den inre marknaden EGT L331, 15.12.2001, s. 79; Se http://europa.eu.int/comm/internal_market/fr/update/solvit/index.htm.

Inom området för erkännande av yrkesbehörighet existerar sedan länge ett mer fruktbart samarbete [32]. I en strävan att finna snabbare lösningar på vissa problem har kommissionen haft regelbundna kontakter med de nationella myndigheterna och i synnerhet med expertgrupper och kommittéer som är behöriga på detta område (grupp av samordnare och andra kommittéer sammansatta av högre tjänstemän).

[32] http://europa.eu.int/comm/internal_market/fr/qualifications/index.htm

2.2.4. "Paketmöten"

Inom ramen för den konstruktiva dialogen mellan kommissionens avdelningar och de nationella myndigheterna anordnar komissionen periodiska s.k. "paketmöten" med behörig myndigheter i medlemsstaterna. Genom fördjupade diskussioner om klagomål som inlämnats till kommissionen och om pågående överträdelser kan man finna utomrättsliga lösningar på de fall som tas upp.

I detta sammanhang bör betonas att de s.k. "paketmötena" inte utgör ett alternativ till inledande av överträdelseförfarande enligt artikel 226 i EG-fördraget utan ett kompletterande och parallellt tillvägagångssätt. Vid ett paketmöte kan samtliga deltagande parter utbyta synpunkter och det utgör därför ett didaktiskt instrument som är mycket uppskattat av medlemsstaternas myndigheter.

Under perioden 1998-2001, anordnades 53 "paketmöten" och motsvarande siffra var 19 under 1998, 13 under 1999, 11 under 2000 och 10 under 2001 [33]. Det bör noteras att det minskande antalet möten svarar mot ökande effektivitet, bland annat genom att ett större antal fall diskuteras under varje möte. Dessutom noteras en tydlig ökning av antalet bilaterala möten ad hoc med de nationella myndigheterna. Genom denna typ av möten får parterna möjligheter att föra en mer fördjupad diskussion om mycket tekniska ärenden.

[33] Se tabell 7.2.5 i bilagan.

2.2.5. Yrkesbehörighet

Inom området för yrkesbehörighet bör det erinras om några samarbetsåtgärder inom politik och universitetsvärld som syftar till en samordning av undervisningsprogrammen samt till en förbättrad insyn i utbildningsbevis och yrkesbehörighet.

Kommissionen, Europarådet och Unesco har tillsammans, utanför det harmoniserade området, utarbetat ett tillägg till utbildningsbeviset som samtidigt anger den utexamnierades personliga resultat och en beskrivning av det nationella högre utbildningsväsende som gäller denne. Även om tillägget till utbildningsbeviset är ett frivilligt instrument börjar de numera i allt större utsträckning införas över hela Europa. I enlighet med Europaparlamentets och rådets rekommendation av den 10 juli 2001 om rörlighet inom gemenskapen för studerande, personer som genomgår yrkesinriktad utbildning, volontärer, lärare och utbildare [34] har ett liknande instrument, ett tillägg till utbildningsbeviset utarbetats för yrkesbehörighet [35]. Detta tillägg prövas för närvarande i medlemsstaterna.

[34] EGT L 215, 9.8.2001, s. 30.

[35] se http://www.cedefop.eu.int/transparency/certsupp.asp.

Utbildningsministrarna i mer än 30 länder har dessutom kommit överens om att före år 2010 inom ramen för Bologna-processen upprätta ett "europeiskt område för högre utbildning" inom vilket utbildningsbevisen skall bli lättare jämförbara. Ett liknande förfarande införs för yrkesinriktad utbildning och undervisning i syfte att öka insynen och det ömsesidiga förtroendet inom området för yrkesbehörighet.

2.3. Överträdelseförfaranden

2.3.1. Produkter

Cirka 28 % av de fall (klagomål och fall som upptäckts i det löpande arbetet) som registrerats av kommissionen under perioden från 1998 till 2001 inom det "icke harmoniserade" området för fri rörlighet för produkter (artiklarna 28-30 i EG-fördraget) avser ömsesidigt erkännande. Cirka en tredjedel av överträdelseförfarandena [36] under samma period har anknytning till underlåtenhet att tillämpa principen om ömsesidigt erkännande [37].

[36] Översändande av en formell underrättelse och ett motiverat yttrande, samt anhängiggörande vid domstolen, i enlighet med bestämmelserna i artikel 226 i EG-fördraget.

[37] Detaljerad statistik återfinns i tabell 7.2.1-7.2.3 i bilagan till denna rapport.

Det är knappast meningsfullt att försöka dra några slutsatser på grundval av statistik över nedlagda eller avgjorda fall, eftersom den statistiken också innefattar ogrundade klagomål och klagomål som hänför sig till mycket specifika situationer i en eller flera medlemsstater [38]. När det gäller överträdelseförfarandena, speglar samma statistik dels det avsevärda antalet hinder med anknytning till underlåtenhet att tillämpa det ömsesidiga erkännandet och dels de betydande insatser som kommissionen har gjort för att tvinga medlemsstaterna att införliva korrekt tillämpning av principen om ömsesidigt erkännande i sin lagstiftning och förvaltningsmässiga praxis.

[38] Det kan påpekas att under den angivna perioden noterades en punktvis ökning av antalet klagomål vilket berodde på hinder som skapats till följd av dioxin-krisen. Dessa klagomål ingår i det sammanlagda antalet mål som granskats under 1999 och 2000.

2.3.2. Yrkesbehörighet

Inom området för erkännande av yrkesbehörighet är det främst de enskilda medborgarna som berörs av tillämpningen av principen om ömsesidigt erkännande. De fortsätter att dra nytta av gemenskapsdirektiven om erkännande av examensbevis inom ramen för det utövande av fri rörlighet som fördraget ger [39]. Därutöver kan konstateras att ett minskande antal klagomål har registrerats under perioden 1999-2000 [40], vilket förefaller tyda på att de berörda gemenskapsinstrumenten fungerar tillfredsställande.

[39] Se tabell 7.1.1 och 7.1.2 i bilagan.

[40] Se tabell 7.1.3 i bilagan.

3. HARMONISERING : ANTAGNA ELLER FÖRESLAGNA ÅTGÄRDER

Harmonisering, eller ytterligare harmonisering, förblir utan tvivel ett av de mest effektiva instrumenten både för de ekonomiska aktörerna och de nationella myndigheterna. Det ömsesidiga erkännandet kan verkligen inte alltid vara en mirakelmedicin för att säkerställa fri rörlighet för produkter inom den inre marknaden.

Följaktligen krävde antalet kvarvarande hinder och särskilda svårigheter att det genomfördes en särskild insats för harmonisering mellan 1999 och 2000, inte bara inom området för yrkesbehörighet, elektronisk handel, konsumentskydd, kommersiella meddelanden och finansiella tjänster, utan också inom området för livsmedel (livsmedelstillsatser) och industriprodukter (mätinstrument, hissar, fritidsbåtar, civilflygets produkter mm.). Inom området för konsumentskydd planerar kommissionen att utarbeta ett ramdirektiv där bl.a. en så långtgående harmonisering som möjligt med en höjd skyddsnivå skall föreskrivas.

3.1. Produkter

3.1.1. Övergripande åtgärder

Genom Europaparlamentets och rådets nya direktiv 2001/95/EG av den 3 december 2001 om allmän produktsäkerhet [41] har det föregående direktivet om allmän produktsäkerhet upphävts [42]. Genom det nya direktivet ställs inte bara säkerhetskrav på produkter som inte omfattas av speciella sektorbestämmelser (som artiklar för barn och tändare) utan det skapas också en rättslig referensram för att bedöma om den skyddsnivå som en viss produkt erbjuder är likvärdig med skyddsnivån i den mottagande medlemsstaten.

[41] EGT L 11, 15.1.2002, s.4.

[42] av den 29 juni 1992 om allmän produktsäkerhet.

Enligt direktivet skall således en produkt betraktas som säker (dvs. att den inte medför någon risk eller endast mycket låg risk), om den, i brist på specifika gemenskapsbestämmelser om säkerheten hos denna produkt, uppfyller de specifika föreskrifterna i den nationella lagstiftningen i den medlemsstat på vars territorium den saluförs, förutsatt att dessa regler är upprättade i överensstämmelse med fördraget, särskilt artiklarna 28 och 30, och att de innehåller krav i fråga om hälsa och säkerhet som produkten måste uppfylla för att få saluföras.

Därutöver anges i direktivet att en produkt förutsätts vara säker om den uppfyller sådana icke bindande nationella standarder som överför Europastandarder för vilka kommissionen har offentliggjort hänvisningar i Europeiska gemenskapernas officiella tidning i enlighet med det särskilda förfarande som anges i direktivet.

Härigenom kommer direktivet att underlätta tillämpning av ömsesidigt erkännande inom området för produkter avsedda för konsumenter och som inte medför någon risk eller endast mycket låg risk, som är förenlig med en hög skyddsnivå när det gäller människors säkerhet och hälsa.

I meddelandet om om uppföljningen av grönboken om konsumentskyddet i Europeiska unionen [43] planerar kommissionen att utarbeta ett förslag till ett ramdirektiv där bl. a. en så långtgående harmonisering som möjligt med en höjd skyddsnivå skall föreskrivas. Att inom detta område förena en lämplig harmoniseringsnivå och det ömsesidiga erkännandets och ursprungslandets principer (som skulle bekräftas i ramdirektivet) möjliggör att en splittring av den inre marknaden på grund av skiljaktiga tolkningar inom rättsväsendet på nationell nivå skulle kunna undvikas.

[43] KOM(2002) 289 slutlig.

3.1.2. Vertikala åtgärder, några konkreta fall

En harmonisering eller ytterligare harmonisering krävs bl. a. när det har fastställts att principen om ömsesidigt erkännande inte kan tillämpas. Därför har kommissionen föreslagit ett särskilt direktiv om kosttillskott [44]. Syftet med kommissionens direktiv 2001/15/EG av den 15 februari 2001 [45] är att undanröja kvarvarande hinder för fri rörlighet för ämnen som för särskilda näringsändamål får tillsättas specialdestinerade livsmedel.

[44] KOM(2002) 222 slutlig av den 8 maj 2000, ändrad genom KOM(2001) 159 slutlig.

[45] EGT L 52, 22.2.2002, s. 19.

Inom sektorn för industriprodukter planeras ytterligare harmonisering inom området för mätinstrument [46], hissar [47], fritidsbåtar och vattenskotrar [48], liksom inom luftfartsområdet [49].

[46] Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om mätinstrument, KOM(2000) 566 slutlig av den 15 september 2000.

[47] Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om maskiner och om ändring av direktiv 95/16/EG - KOM(2000) 899 slutlig av den 26 januari 2001.

[48] Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av direktiv 94/25/EG om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar i fråga om fritidsbåtar - KOM(2000) 639 slutlig av den 12 oktober 2000.

[49] Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om fastställandet av gemensamma bestämmelser på luftfartsområdet och inrättandet av en europeisk byrå för luftfartssäkerhet - KOM(2000) 595 slutlig av den 27 september 2000.

3.2. Yrkesbehörighet

Antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv 1999/42/EG av den 7 juni 1999 om införande av en ordning för erkännande av yrkeskvalifikationer inom hantverk, handel och vissa tjänster kommer att underlätta det ömsesidiga erkännandet. Dels skapar detta direktiv en mekanism för erkännande av examensbevis för yrken som inte ännu omfattas av det allmänna systemet (direktiven 89/48/EEG och 92/51/EEG) och dels genomförs genom direktivet en omarbetning av 35 tidigare antagna direktiv om liberalisering och övergångsåtgärder. Direktivet kommer härigenom att främja fri rörlighet för medborgare i EU samtidigt som gemenskapsrätten förenklas.

3.3. Elektronisk handel

Direktiv 2000/31/EG om elektronisk handel [50] syftar till att undanröja hindren för fri rörlighet för informationssamhällets tjänster mellan medlemsstaterna genom att inrätta en tydlig och stabil rättslig ram baserad på den inre marknadens principer.

[50] Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/31/EG av den 8 juni 2000 om vissa rättsliga aspekter på informationssamhällets tjänster, särskilt elektronisk handel, på den inre marknaden ("Direktiv om elektronisk handel "), EGT L 178, 17.7.2000, s.1. Det bör erinras om att inga tilläggsbestämmelser till den internationella privaträtten upprättas genom detta direktiv och att det ej behandlar rättsväsendenas behörighet.

För att möjliggöra rörligheten hos informationssamhällets tjänster i hela Europeiska unionen föreskrivs i direktivet att leverantörerna kan tillhandahålla sina tjänster på grundval av regelverket i den medlemsstat där de är etablerade (ursprungslandet). Medlemsstaterna får endast inom ramen för de undantag som omnämns i direktivet hindra rörligheten för de av informationssamhällets tjänster, som har sitt ursprung i andra medlemsstater. Dessutom harmoniseras genom direktivet vissa rättsliga aspekter på informationssamhällets tjänster för att säkerställa de senares fria rörlighet [51].

[51] Definition av tjänsteleverantörens etableringsort, tjänsteleverantörernas skyldighet till öppenhet, krav på öppenhet beträffande kommersiella meddelanden, slutande och giltighet för avtal som ingås på elektronisk väg, ansvar för tjänstelevererande mellanhänder på Internet, lösning av tvister online och samarbete mellan medlemsstaternas myndigheter.

Genom direktiv 1999/93 [52] inrättas en rättslig ram för elektroniska signaturer och vissa certifikattjänster för att säkerställa den inre marknadens goda funktion. Genom direktivet fastställs bl. a. de krav som leverantörerna av certifikattjänster skall respektera vid leverans av kvalificerade certifikat. Där föreskrivs att varje medlemsstat skall tillämpa de nationella bestämmelser som den antar i enlighet med detta direktiv på de leverantörer av certifikattjänster som är etablerade på dess territorium och på de tjänster som dessa tillhandahåller. Medlemsstaterna får ej inom de områden som omfattas av direktivet ålägga någon begränsning på leveranserna av de certifikattjänster som har sitt ursprung i en annan medlemsstat.

[52] Europaparlamentets och rådets direktiv av den 13 december 1999 om ett gemenskapsramverk för elektroniska signaturer. EGT L 13, 19.1.2000, s. 12.

3.4. Kommersiella meddelanden

Vissa nationella begränsningar beträffande kommersiella meddelanden kvarstår och för dessa är enbart tillämpning av principen om ömsesidigt erkännande inte tillräcklig för att fullborda den inre marknaden. Enligt de undersökningar som kommissionen har genomfört interagerar här flera aspekter av den inre marknaden : import av tjänster, etableringsfrihet, fri rörlighet för exporterade tjänster samt eliminering av betydande snedvridningar av konkurrensen på den inre marknaden. Utan målinriktad harmonisering skulle det vara omöjligt att fastställa enhetliga spelregler.

Mot denna bakgrund har kommissionen antagit ett meddelande [53] i vilket föreslås att en förordning skall antas om användning och kommunikation av säljfrämjande åtgärder. Syftet med förordningen är att ersätta vissa begränsningar med målinriktade harmoniseringsåtgärder och att tillämpa ömsesidigt erkännande för kvarvarande nationella krav beträffande säljfrämjande åtgärder.

[53] Meddelande KOM(2001) 546 slutlig av den 2 oktober 2001, om säljfrämjande åtgärder på den inre marknaden och innehållande ett förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om säljfrämjande åtgärder på den inre marknaden.

Därutöver har kommissionen inlett en analys av sponsring [54].

[54] Se http://europa.eu.int/comm/internal_market/comcom/sponsorship/index_en.htm.

I meddelandet om uppföljningen av grönboken om konsumentskydd i Europeiska unionen [55] bl. a. alla aspekter på relationerna mellan konsumenter och företag. Kommissionen föreslår att problemet med befintliga begränsningar inom detta område löses genom en fullständig harmonisering.

[55] KOM(2002) 289 slutlig

3.5. Finansiella tjänster

Kommissionen vakar särskilt över att en tydlig och enhetlig rättslig ram upprätthålls inom området för finansiella tjänster. Det ömsesidiga erkännandet spelar en särskilt viktig roll inom detta område eftersom gällande standarder är så komplicerade och så många. Direktivet om elektronisk handel speglar detta förhållande. Hörnstenen i det direktivet är den s. k. "inre marknadsklausulen" som möjliggör för leverantörer av onlinetjänster att erbjuda sina tjänster i hela unionen på grundval av de regler som tillämpas av den medlemsstat i vilken de är etablerade. I direktivet anges dock vissa undantag från denna klausul varav flera rör finansiella tjänster. Därtill kommer inre-marknadsklausulen att tillämpas inom områden där det fortfarande finns påtagliga skillnader mellan de nationella bestämmelserna, i synnerhet inom icke-harmoniserade områden.

I syfte att framlägga ett handlingsprogram har kommissionen antagit ett meddelande om elektronisk handel och finansiella tjänster [56].

[56] KOM(2001) 66 slutlig av den 7 februari 2001.

Kommissionen konstaterar i meddelandet att det kommer att krävas större konvergens mellan de nationella reglerna särskilt när det gäller uppföranderegler vid tillhandahållande av investeringstjänster och informationskrav före ingående av avtal. De sistnämnda kraven behandlas till stor del i det föreslagna direktivet om distansförsäljning av finansiella tjänster. För att en sådan konvergens mellan nationella regler skall uppnås måste flera olika åtgärder kombineras genom att lagförslag utarbetas som innebär att en hög harmoniserad konsumentskyddsnivå garanteras i hela EU samtidigt som medlemsstaterna åläggs att tillämpa det ömsesidiga erkännandet, närhelst det är lämpligt och nödvändigt.

Kommissionen lägger i meddelandet fram en strategi som bygger på tre åtgärder. För det första planerar kommissionen att lansera ett program för att göra avtalsenliga och icke-avtalsenliga regler enhetliga. Dessa harmoniseringsåtgärder kommer att åtföljas av riktade åtgärder för att främja konsumenternas förtroende för elektronisk handel, särskilt genom möjligheter att lösa tvister vid transaktioner över nationsgränserna och förbättring av betalningar via Internet. Slutligen betonar kommissionen i sitt meddelande ett förbättrat samarbete mellan övervakningsmyndigheterna och myndigheterna i mottagarmedlemsstaterna som i allt högre grad bli beroende av sina motsvarigheter i den medlemsstat där tjänsteleverantören är etablerad.

4. SÄRSKILDA UNDERSÖKNINGAR FÖR ATT UTRÖNA HUR DET ÖMSESIDIGA ERKÄNNANDET FUNGERAR I VISSA PRODUKTSEKTORER

Ett flertal undersökningar bland de ekonomiska aktörerna och nationella myndigheterna har givit underlag till ett studium av hur principen om ömsesidigt erkännande fungerar för ett vissa produktkategorier. Resultaten av dessa undersökningar varierar mycket från en kategori till en annan.

Följande resultat kan dock betonas :

- I de sektorer där gemenskapsharmoniseringen inte ännu avser nya eller tekniskt avancerade produktkategorier, stöter de ekonomiska aktörerna mycket ofta på handelshinder som beror på underlåtenhet att tillämpa det ömsesidiga erkännandet (t.ex. berikade livsmedel och vissa byggprodukter).

- Inom sektorer där det finns frivillig harmonisering (bussar, lastbilar, släpvagnar) varierar typen av handelshindren från omfattande krav i förfaranden för nationellt godkännande till begränsningar införda genom vägtrafikregler som skiljer sig från en medlemsstat till en annan.

- Sektorn för byggprodukter präglas fortfarande av en splittring av marknaderna. Detta beror på tillämpningen av nationella tekniska föreskrifter och på "kvalitetsmärkning" som är kommersiellt nödvändig för att en viss produkt skall vinna tillträde till marknaden.

- I de icke harmoniserade sektorer som studerats (cyklar, stegar, byggnadsställningar, arbeten i ädelmetaller, artiklar för barn, cisterner och containrar) och på området för alarmsystem, där vissa inslag är harmoniserade, varierar problemen beroende på hur komplicerad och teknisk avancerad produkten är.

4.1. De särskilda undersökningarna

Redan i meddelandet från 1999 underströk kommissionen att det behövs mer tillförlitlig information för att en noggrann utvärdering skall kunna göras av hur det ömsesidiga erkännandet tillämpas inom de sektorer där harmoniseringen av lagstiftningen om produkter är ofullständig eller obefintlig. Kommissionen har därefter ansträngt sig att samla in mer uppgifter om vad som fungerar väl och vilka problem som noterats inom området för ömsesidigt erkännande. Uppgifterna har samlats in genom två serier av likartade undersökningar. I en första serie vände sig kommissionen till ett urval ekonomiska aktörer i EU [57], medan en andra serie riktades till behöriga nationella myndigheter [58]. Dessa undersökningar har baserats på mycket detaljerade frågeformulär, som innehållit specifika frågor om bland annat åberopande av ömsesidigt erkännande, de nationella myndigheternas respektive de ekonomiska aktörernas attityd vid bedömning av överensstämmelse, eventuella svårigheter samt problemens art och följder.

[57] Cirka 2000 ekonomiska aktörer kontaktades.

[58] De nationella myndigheterna innefattar i tillämpliga fall regionala myndigheter när det ämne som berörs inte faller under en central nationell myndighets behörighet. Antalet nationella myndigheter anges i tabell 7.3.8 i denna rapport.

Resultaten av vissa undersökningar ger enbart en antydan om situationen vilket bland annat beror på att så få av de ekonomiska aktörerna besvarat frågeformulären. Dessa undersökningar måste därför kompletteras med mer djuplodande utfrågningar. Detta är särskilt fallet inom sektorerna för livsmedelskonserver, för icke alkoholhaltiga drycker och öl, för berikade produkter sant för byggprodukter [59].

[59] Inom området för livsmedelskonserver svarade 21 aktörer av de 394 som hade kontaktats (5 %). Beträffande undersökningarna om icke-alkholhaltiga drycker och öl besvarade 38 av de 289 ekonomiska aktörer som kontaktades (13 %) frågeformuläret. 18 företag av de 67 företag som kontaktats på området för berikade produkter svarade. 5 % av de kontaktade företagen inom området för byggprodukter, främst aktiva inom området för mureri besvarade frågeformuläret (28 svar). När det gäller stegar kan därtill noteras att vissa medlemsstater förfogar över ett nationellt certifierings- och märkningssystem, som även om det är frivilligt, i realiteten utgör ett kommersiellt krav för att ge tillträde till den nationella marknaden (kundernas förtroende för de nationella märkena). På grund av den gråzon som finns mellan förfaranden för obligatoriskt godkännande och frivilliga system för certifiering och märkning, krävs en viss försiktighet i tolkningen av svaren för dessa två sektorer. Inom området för skåpbilar svarade 38 företag.

Undersökningsresultaten [60] kan sammanfattas på följande sätt :

[60] Detaljerade upplysningar om resultaten anges i tabellerna 7.3.1-7.3.7 och 7.4.1-7.4.14 i bilagan. Denna statistik skall inte förväxlas med uppgifterna i punkt 3 i resultattavlan för den inre marknaden från november 2001 (nr 9), dvs. undersökningen om kvaliteten beträffande EU :s regelmiljö som på ett mer allmänt sätt tar upp aktörernas åsikter om kraven på överensstämmelse för produkter både inom harmoniserade och icke harmoniserade sektorer. Se webbplats: http://europa.eu.int/comm/internal_market/fr/update/score/index.htm.

4.2. Livsmedel

Trots att harmoniseringen inom området för livsmedel har nått långt spelar det ömsesidiga erkännandet fortfarande en viktig roll [61].

[61] Se webbplatsen: http://europa.eu.int/comm/food/index_fr.html.

Två tredjedelar av de företag inom sektorn för livsmedelskonserver som har besvarat frågeformuläret har inga svårigheter att saluföra sina produkter i en annan medlemsstat. Undersökningar hos de nationella myndigheterna har inte heller avslöjat några särskilda problem.

Inom sektorn för icke alkoholhaltiga drycker och öl angav cirka 59 % av de som svarade att inga svårigheter förelåg att saluföra dessa drycker i en annan medlemsstat. De 31 % som hade stött på hinder pekade på skillnader mellan nationella tekniska specifikationer som fastställer dryckens egenskaper medan 75 % nämnde problem med anknytning till förpackning och etikettering. Två tredjedelar av de tillfrågade nationella myndigheterna hade inte ännu stött på problem med ömsesidigt erkännande. Däremot tyder undersökningarna på att de nationella myndigheterna anser att de vanligaste problemen rör etikettering (35 % av de tillfrågade myndigheterna).

När det gäller berikade produkter, anmälde 89 % av de företag som svarade på frågeformuläret att de hade problem med handeln inom gemenskapen med denna typ av produkter. De flesta av dessa problem förefaller uppstå genom skillnader mellan de nationella tekniska specifikationerna som fastställer de egenskaper som krävs för produkten, vilket bekräftar behovet att utarbeta gemenskapslagstiftning. I detta syfte avser kommissionen, som förebådas i handlingsplanen till vitboken om livsmedelssäkerhet, att mot slutet av år 2002 framlägga ett förslag till ett direktiv om berikade livsmedel. Detta förslag kommer att syfta till att fastställa bestämmelser som kan tillämpas på saluföringen av livsmedel som tillsatts näringsämnen som vitaminer och mineralsalter.

Dessa svar bekräftar också de uppgifter som kommissionen förfogar över genom överträdelseförfarandena.

4.3. Olika fordon: bussar, lastbilar, släpvagnar [62], och cyklar

[62] Bussar, lastbilar och släpvagnar omfattas av delvis harmonisering. Se bland annat webbplatsen: http://europa.eu.int/comm/enterprise/automotive/index.htm.

Analysen av de undersökningar som har gjorts inom sektorn för bussar visar att nästan 60 % av de nationella myndigheterna har stött på problem vid tillämpning av det ömsesidiga erkännandet. Med hänsyn till att nästan samtliga tillfrågade myndigheter uppgav att det fanns ett förfarande för nationellt godkännande före utsläppande på marknaden, är det föga förvånande att de tillfrågade företagen nämnt de betungande godkännandeförfarandena och kravet att vissa bussar måste anpassas så att de överensstämde med de lokala standarderna för att de skulle kunna saluföras som några av de främsta orsakerna till de problem som konstaterats. Bussarnas dimensioner förefaller utgöra den främsta stötestenen för 40 % av de tillfrågade myndigheterna.

Inom sektorn för lastbilar liknar antalet och typen av problem när det gäller saluföring i hög grad de som konstaterats för bussar. I en medlemsstat hade svårigheter uppstått i 34 % av 223 försök att saluföra lastbilar. De främsta orsakerna till problemen förefaller vara krav på att produkten uppfyller obligatoriska tekniska föreskrifter i mottagarmedlemsstateten liksom vägran att erkänna intyg som erhållits i tillverkningsmedlemsstaten. Här kan noteras att företagen i 70 % av problemfallen måste anpassa sin produkt på begäran eller som en följd av mottagarmedlemsstatens beteende.

På området för släpvagnar har de utfrågade företagen meddelat att vissa tekniska specifikationer förefaller ålagda genom krav i olika lokala vägtrafikregler vilka innehåller restriktioner som varierar mycket mellan länderna (t.ex. maximimått, särskild skyltning, högsta axeltryck etc.). I 61 % av fallen har företaget inte stött på några svårigheter att saluföra sin produkt. Det är inte uteslutet att tillverkarna vid konstruktion av produkten ser till att den uppfyller kraven i vägtrafikreglerna i den mottagande medlemsstaten.

Cyklar omfattas inte av gemenskapsharmonisering. Analysen av undersökningarna visar att bristfällig tillämpning av principen om ömsesidigt erkännande endast förorsakar ganska begränsade problem. Ingen tillfrågad myndighet har föreslagit en harmonisering på detta område. De ekonomiska aktörerna förefaller å sin sida främst ha problem i fyra medlemsstater. Sektorn för cyklar tycks för övrigt präglas av de ekonomiska aktörernas påtagliga vilja att anpassa produkterna till efterfrågan på destinationsmarknaden. 68 % av de tillfrågade tillverkarna förklarade sig anpassa sina cyklar för att tillgodose de lokala konsumtionsmönstren. Svaren på frågorna gör det dock inte möjligt att utvärdera i vilken omfattning de skilda "vägtrafikreglerna", vilka ibland innehåller olika tekniska föreskrifter som tvingar tillverkarna att anpassa sina produkter, direkt påverkar de lokala konsumtionsvanorna.

4.4. Byggprodukter

I brist på tekniska specifikationer av den art som anges i artikel 4 i direktiv 89/106/EEG om byggprodukter [63], tillämpas det ömsesidiga erkännandet för en lång rad olika byggprodukter, bland annat utrustning för trafiksäkerhet, rör och murning [64].

[63] Rådets direktiv 89/106/EEG av den 21 december 1988 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om byggprodukter.

[64] Det bör betonas att det ömsesidiga erkännandets roll i denna sektor kommer att minska kraftigt genom gradvis antagande av harmoniserade standarder och mer systematisk tillämpning av europeiska tekniska godkännanden. En mer ingående redogörelse för senare tids utveckling i denna särskilda sektor återfinns på följande webbplats: http://europa.eu.int/comm/enterprise/construction/index.htm.

Cirka 54 % av de företag som svarat på frågeformuläret uppger att de har problem, till skillnad från de övriga 46 % som främst innefattar importörer. Det kan inte uteslutas att det faktum att tillverkarna ofta tar på sig uppgiften med godkännande och certifiering gynnar importörerna som därmed kan sälja produkter som är vederbörligen godkända eller certifierade. I 80 % av svaren nämns olika provningsmetoder som ett stort problem, liksom obligatoriska provningar som skall utföras av en tredje part enligt ett förfarande för obligatorisk bedömning av överensstämmelse (73 % av svaren).

De tillfrågade nationella myndigheterna förefaller inte ha lika många problem som de ekonomiska aktörerna. Trots det stora antalet förfaranden för utsläppande på marknaden har endast 35 % av de nationella myndigheterna förklarat sig stöta på problem med ömsesidigt erkännande. En fjärdedel av de nationella myndigheterna godtog inte att produkter från andra medlemsstater höll likvärdig skyddsnivå.

4.5. Stegar och byggnadsställningar som inte ingår i en byggnation

71 % av de kontaktade företagen hade inte några som helst problem att rapportera. Men ingen av dem tillverkar heller denna typ av produkt. Det är bara de tillverkare som utgör de resterande 29 % som har problem [65]. De intyg och uppgifter som inlämnas av tillverkarna har i 80 % av problemfallen inte kunnat övertyga de nationella myndigheterna om att den skyddsnivå som produkten erbjuder är likvärdig med den nivå som krävs enligt lagstiftningen i mottagarmedlemsstaten. Lagstiftningen i en enskild medlemsstat har tvingat fyra tillverkare av stegar att ändra sina produkter så att de uppfyller kraven i den medlemsstatens lagar. Enligt svaren som lämnats i undersökningen har ingen annan medlemsstat tvingat de berörda tillverkarna att ändra sina produkter.

[65] 5 företag.

Eftersom myndigheterna i allmänhet endast stött på begränsade problem, ansåg få myndigheter att en harmonisering var önskvärd.

4.6. Andra produktkategorier

Analysen av de undersökningar som har gjorts inom sektorn för artiklar för barn antyder att bara begränsade svårigheter har uppstått i saluföring av dessa artiklar i EU. Att så få problemfall har konstaterats förefaller kunna förklaras av att det finns europeiska säkerhetsstandarder för barnsängar och barnbilstolar.

System för brand- och inbrottslarm utgör en speciell produktgrupp dels på grund av samtidig tillämpning av flera direktiv [66], dels på grund av den viktiga roll som försäkringsbolagen spelar vilka tycks främja installation av larmsystem som uppfyller vissa kvalitetsnormer [67]. Problem tycks förekomma relativt sällan. Denna typ av produkter är tekniskt komplicerade vilket förmodligen förklarar varför myndigheterna har rapporterat fler problem än de ekonomiska aktörerna och varför 39 % av myndigheterna önskar ytterligare harmonisering.

[66] Rådets direktiv 73/23/EEG av den 19 februari 1973, om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning om elektrisk utrustning avsedd för användning inom vissa spänningsgränser, rådets direktiv 89/336/EEG av den 3 maj 1989 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om elektromagnetisk kompatibilitet och för vissa system, Europaparlamentets och rådets direktiv 1999/5/EG om radioutrustning och teleterminalutrustning och om ömsesidigt erkännande av utrustningens överensstämmelse.

[67] Se bland annat http://www.cea.assur.org/cea/v1.1/publ/fr/ouvrage/ och http://www.efsac.org/list.html.

Vid första påseendet förefaller antalet problem inom sektorn för arbeten i ädla metaller mycket begränsade. De främsta svårigheterna beror på skyldigheten att erhålla en nationell stämpel [68] och skillnaderna mellan de nationella specifikationerna när det gäller minimihalt [69] och nickelhalt. De tillverkare som är etablerade i de medlemsstater som har en lägre minimihalt måste därmed ibland saluföra sina produkter under en annan försäljningsbeteckning än "guld " i de medlemsstater som har en högre minimihalt eller skapa andra produktlinjer vilket tvingar dem att se över sina tillverkningsmetoder. Vissa tillfrågade företag menade dock att smak och konsumtionsmönster varierade mellan länderna och att tillverkarna oftast måste anpassa sina produkter av rent kommersiella orsaker.

[68] Stämpeln utgör ett bevis på att produkten överensstämmer när det gäller guldhalt och nickelhalt. Kravet på nationell stämpel förefaller ge upphov till problem med saluföring av arbeten i ädla metaller i tio medlemsstater. Jfr domstolens nyligen avkunnade domar: dom av den 14 juni 2001, kommissionen mot Frankrike, mål C-84/00 och dom av den 21 juni 2001, kommissionen mot Irland, mål C-30/99.

[69] Den lagliga minimihalten är en guldhalt under vilken garantitjänsten inte anbringar sin stämpel och föremålet inte kan saluföras under försäljningsbeteckningen "guld" i ett land. Det finns ingen EU-norm för denna minimihalt.

De allmänt utbredda systemen med stämplig och de problem med ömsesidigt erkännande som följer av dessa system bekräftas av de nationella myndigheterna, trots att det finns ett välutvecklat förvaltningssamarbete. Det är därför logiskt att hälften av de tillfrågade myndigheterna önskade en harmonisering inom området för ädla metaller och att den andra hälften förespråkade en förstärkning av förvaltningssamarbetet [70].

[70] Kommissionen har lagt fram förslag till en harmonisering som ännu inte har genomförts, jfr. förslag till rådets direktiv 93/C 318/06 om arbeten i ädelmetall (EGT 1993, C 318, s. 5), ändrat genom förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om arbeten i ädelmetaller (EGT 1994, C 209, s. 4).

Analysen av svaren från företagen i sektorn för cisterner visar att det tycks föreligga mycket få problem med tillämpningen av det ömsesidiga erkännandet. De företag som bekräftar att de inte har haft några svårigheter har dock ofta genomfört strategier för att bespara sig problem eller utför arbete på beställning enligt särskilda specifikationer inlämnade av kunderna. Förutom skillnader mellan de nationella tekniska specifikationer som anger de egenskaper som krävs för produkten förefaller skyldigheten att ånyo helt eller delvis genomgå typgodkännandeprov med provningsmetoder samt metoder för bedömning av överensstämmelse utförda av olika tredje parter att utgöra en större källa till problem.

Förekomsten av internationella standarder och särskilt europeiska standarder för containrar (av alla typer) förefaller underlätta tillämpning av det ömsesidiga erkännandet eftersom få problem har rapporterats.

5. KONSTATERANDEN PÅ DET ICKE-HARMONISERADE OMRÅDET FÖR PRODUKTER

Kommissionen konstaterar att det trots de undersökningar som gjorts bland nationella myndigheter och ekonomiska aktörer på grundval av målinriktade frågor är mycket svårt att bilda sig en reell och tillförlitlig bild av hur det ömsesidiga erkännandet fungerar inom området för produkter.

Vissa ekonomiska aktörer vill anpassa sina produkter till rådande preferenser på mottagarstatens marknad och har därför inte utnyttjat det ömsesidiga erkännandet. De som inte vill anpassa sina produkter är tveksamma till att ta itu med de problem som eventuella förfaranden för bedömning av överensstämmelse i mottagarstaten innebär.

Orsaken till problemen, där sådana finns, visar sig vanligtvis vara de nationella myndigheternas bristande kunskaper om principen om ömsesidigt erkännande och osäkerhet om hur de skall tillämpa denna princip.

5.1. Har undersökningarna visat hur det ömsesidiga erkännandet verkligen fungerar-

Kommissionen har alltid stått inför betydande svårigheter när den velat skapa sig en tydlig och tillförlitlig bild av den faktiska tillämpningen av principen om ömsesidigt erkännande, trots att den använts sig av mycket detaljerade undersökningar. Kommissionen konstaterar att de nationella myndigheterna har mycket knapphändig statistik över antalet fall där principen om ömsesidigt erkännande har tillämpats, åberopats eller vägrats. I ett stort antal fall kräver den nationella lagstiftningen inte aktivt ingripande från de nationella myndigheterna innan en produkt släpps ut på marknaden i mottagarmedlemsstaten för att det ömsesidiga erkännande skall kunna tillämpas. Dessutom har det i ett antal fall varit svårt att fastställa behörig nationell myndighet.

När det gäller de ekonomiska aktörerna finns det antingen ingen statistik eller också har den inte överlämnats till kommissionen. Vissa tillverkares affärsstrategier medför dessutom att upplysningarna om hur ömsesidigt erkännande fungerar på den inre marknaden blir mindre tillförlitliga. De förklarar nämligen att de inte har stött på problem med att saluföra sina produkter eftersom de har antagit strategier som man skulle kunna beteckna som "undvikande av svårigheter ". En av dessa strategier är att tillverka produkter som överensstämmer med de nationella standarderna på en viss given marknad innan något försök till saluföring görs på denna marknad. En annan strategi består i att uppdela produkterna i olika produktlinjer som var och en överensstämmer med en annan och mer krävande nationell standard än de övriga och att få sin produkt godkänd av de berörda myndigheter som ansvarar för dessa standarder. Dessa två strategier tvingar tillverkarna att föreslå olika produktlinjer men eliminerar samtidigt alla problem med saluföring. Det är dock bara företag som avsätter tillräckligt stora volymer av sina produkter som kan bära kostnaderna för sådana strategier. Slutligen kan tilläggas att i vissa av de studerade sektorerna arbetar tillverkarna på beställning och erbjuder skräddarsydda produkter som överensstämmer med de nationella standarder som kunderna begär.

En annan större svårighet när det gäller att bilda sig en uppfattning om tillämpningen av principen om ömsesidigt erkännande ligger, åtminstone för vissa produktkategorier, i det låga svarsantalet. Bortsett från aspekter som hänger samman med den metodik som använts (telefonförfrågningar eller skriftliga frågeformulär) kan den främsta orsaken till denna låga siffra vara vissa ekonomiska aktörers tveksamhet till att avslöja något som de betraktar som strategisk affärsinformation. Den låga svarsgraden skulle dock också kunna förklaras av att företagen anser att det ömsesidiga erkännandet fungerar väl och i avsaknad av problem förknippade med detta har de inte ansett att det var nödvändigt att delta i undersökningen. Samma tveksamhet, utöver bristen på exakt information inom de utfrågade företagen, förefaller vara orsak till oförmågan att kvantifiera, eller uppskatta, de extra direkta eller indirekta kostnader som problem med tillämpning av det ömsesidiga erkännandet har fört med sig.

Under alla omständigheter har de genomförda undersökningarna inte givit några överraskande resultat. En jämförelse av undersökningsresultaten med uppgifter beträffande överträdelseförfaranden visar att de senare utgör en relativt tillförlitlig källa för att studera vad som kan anses vara de stora problemen med ömsesidigt erkännande inom den inre marknaden.

5.2. Okunnigheten om det ömsesidiga erkännandet bör inte underskattas

Undersökningarna som beskrivits i kapitel 4 i denna rapport och rundabordskonferenserna som nämnts i punkt 2.1.1 bekräftar att en betydande andel av de utfrågade ekonomiska aktörerna fortfarande är okunniga om principen om ömsesidigt erkännande [71]. Även om man ofta känner till principen om ömsesidigt erkännande i dess praktiska tillämpning för fri rörlighet för produkter inom den inre marknaden, åberopas den bara i ett marginellt antal fall av de ekonomiska aktörerna [72]. Eftersom de ekonomiska aktörernas första intresse är att försäkra sig om snabbt tillträde på den nationella marknaden, väljer de ofta att anpassa sin produkt till de nationella reglerna i mottagarmedlemsstaten. De anser alltför ofta att åberopande av principen inte skulle få de berörda nationella myndigheterna att ändra attityd och förklarar att de vill undvika att förlora tid. Därmed kan man sluta sig till att om principen om ömsesidigt erkännande var bättre känd av samtliga direkt berörda parter, skulle tillträdet till mottagarmarknaden kunna underlättas samtidigt som det skulle kosta den ekonomiska aktören mindre.

[71] Se bland annat tabell 7.4.14 i bilagan.

[72] Tabellerna 7.4.4 och 7.4.5 i bilagan.

5.3. ...och tar sig i praktiken uttryck i en alltför försiktig hållning

Rundabordskonferenserna och undersökningarna bekräftar att, ställd inför något okänt - det okända hos en produkt som inte exakt svarar mot mottagarmedlemsstatens tekniska föreskrifter eller det okända hos andra föreskrifter och traditioner i mottagarmedlemsstaten - tar osäkerheten överhanden hos myndigheterna och de ekonomiska aktörerna. Denna osäkerhet tar sig ofta uttryck i en alltför stor försiktighet, såväl från de utfrågade ekonomiska aktörernas sida som de nationella myndigheternas, vilka vid upprepade tillfällen har uttryckt ett önskemål om utökat och förbättrat förvaltningssamarbete.

5.4. Medför okunnigheten att principen fungerar dåligt-

Inte nödvändigtvis. Undersökningarna visar tydligt att principen om ömsesidigt erkännande fungerar på ett tillfredsställande sätt för ett stort antal produkter (drycker, cyklar, stegar och byggnadsställningar samt artiklar för barn). För den stora majoriteten ekonomiska aktörer och nationella myndigheter som är aktiva i dessa sektorer har fri rörlighet för dessa produkter blivit en sådan självklarhet att uttryckligt utnyttjande av principen om ömsesidigt erkännande har blivit överflödigt.

5.5. Utgör okunnigheten ett problem -

När det gäller mindre komplexa produkter som bara medför små risker när det gäller skydd av hälsa, säkerhet eller miljö ger okunnigheten bara ringa återverkningar. I dessa fall garanterar det ömsesidiga förtroendet mellan medlemsstaterna fri rörlighet för dessa produkter inom den inre marknaden.

För nya eller komplexa produkter som omfattas av ett förfarande för nationellt godkännande eller av andra former av kontroll av överensstämmelse vid utsläppandet på marknaden i mottagarmedlemsstaten utgör däremot okunnighet om principen ett verkligt problem. Den är ett problem både för de myndigheter som ansvarar för kontroller av överensstämmelse inom ramen för marknadskontrollen och för de ekonomiska aktörer som inte vill anpassa sina produkter till mottagarmedlemsstatens marknad.

6. SLUTSATSER

Resultatet av de åtgärder som inletts mellan 1999 och 2001 är positivt. Med hänsyn till att det fortfarande råder brist på information om principen om ömsesidigt erkännande och att de nationella myndigheterna förblir osäkra på hur principen skall tillämpas, anser kommissionen att de riktlinjer som föreslagits i meddelandet från 1999 om ömsesidigt erkännande fortfarande är aktuella.

Kommissionen kommer att anta praktiska riktlinjer för tillämpningen av det ömsesidiga erkännandet, bland annat genom ett meddelande till medlemsstaterna och de ekonomiska aktörerna. Detta meddelande kommer att innefatta en redogörelse av de berörda parternas rättigheter och skyldigheter i de fall där principen om ömsesidigt erkännande kan tillämpas. Därutöver kommer kommissionen att se till att de befintliga instrumenten utnyttjas i högre grad så att korrekt tillämpning av principen om ömsesidigt erkännande förankras i nationell lagstiftning och förvaltningspraxis. Kommissionen kommer att fortsätta med målinriktade åtgärder inom de produktsektorer där det finns indikationer på att det ömsesidiga erkännandet inte alltid fungerar bra.

Under alla förhållanden kommer harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning att fortsätta att vara den lämpligaste lösningen inom de specifika sektorer där skillnader i skyddsnivå som beror på olika nationella föreskrifter är sådana att principen om ömsesidigt erkännande inte helt kan fylla sin funktion (berikade livsmedel och byggprodukter).

Kommissionen har antagit en ny strategi för tjänster som innefattar särskilda insatser för att förbättra tillämpningen av det ömsesidiga erkännandet.

6.1. Produkter

Flera åtgärder som föreslogs i meddelandet från 1999 beträffande det ömsesidiga erkännandet har redan genomförts, medan andra kommer att genomföras i en nära framtid [73].

[73] Se den detaljerade förteckningen i tabell 7.5 i bilagan till rapporten.

Eftersom information om tillämpning av principen om ömsesidigt erkännande fortfarande är bristfällig och de nationella myndigheterna fortfarande känner sig osäkra på hur denna princip skall tillämpas anser kommissionen att det tillvägagångssätt som angivits i meddelandet från 1999 [74], bör fortsättas i syfte att förbättra de ekonomiska aktörernas och de nationella myndigheternas kunskaper.

[74] Rådets och Europaparlamentets meddelande KOM(1999) 299 om ömsesidigt erkännande inom ramen för handlingsplanen för den inre marknaden.

De punktvisa eller fortlöpande åtgärder som planeras kommer bland annat att innefatta följande :

* Tydligare riktlinjer om den praktiska tillämpningen av principen om ömsesidigt erkännande:

a) kommissionen kommer att anta ett meddelande till medlemsstaterna och de ekonomiska aktörerna som förklarar de berörda parternas rättigheter och skyldigheter i de fall där principen om ömsesidigt erkännande kan tillämpas. Medlemsstaterna kommer också att erinras om skyldigheten att systematiskt införa en klausul om ömsesidigt erkännande i gällande nationell lagstiftning [75] liksom skyldigheten att sörja för lämplig motivering om en medlemsstat anser det nödvändigt att avvika från principen om ömsesidigt erkännande,

[75] Se bland annat domstolens dom i "gåslever-målet" den 22 oktober 1998, kommissionen mot Frankrike, mål C-184/96, ECR. 1998, s. I-6197.

b) utgivning av praktiska riktlinjer på specifika områden,

c) mer regelbundet informationsutbyte mellan förvaltningarna och förbättring av förvaltningssamarbetet i nätverk [76],

[76] Se punkt 2.2.3 i den här rapporten.

d) inledande av utbildnings- och informationsåtgärder.

* Bättre utnyttjande av de befintliga instrumenten för att förankra korrekt tillämpning av principen om ömsesidigt erkännande i medlemsstaternas lagstiftning och praktiska tillämpning. Dessa befintliga instrument är särskilt förfarandena för klagomål och överträdelser, Europaparlamentets och rådets direktiv 98/34/EG av den 22 juni 1998 om ett informationsförfarande beträffande tekniska standarder och föreskrifter, Europaparlamentets beslut 3052/95/EG av den 13 december 1995 för att fastställa ett förfarande för ömsesidig information om nationella åtgärder som avviker från principen om fri rörlighet för varor inom gemenskapen samt Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/95/EG av den 3 december 2001 om allmän produktsäkerhet.

* Mer målinriktade åtgärder inom de produktsektorer där det finns indikationer på att det ömsesidiga erkännandet inte alltid fungerar på rätt sätt.

En mer långtgående harmonisering kommer dock att förbli nödvändig i de specifika sektorer där det stora antalet tekniska föreskrifter eller skillnaden mellan de nationella tekniska föreskrifterna utgör för stora problem för att principen om ömsesidigt erkännande skall kunna spela sin rätta roll [77]. Harmoniseringen måste täcka alla problem som det ömsesidiga erkännandet inte har kunnat lösa på ett effektivt sätt. Snabbare antagande av europeiska harmoniserade standarder för de produktkategorier som omfattas av ett gemenskapsdirektiv (t.ex. direktiv 89/106/EEG om byggprodukter, det nya direktivet om "allmän produktsäkerhet " etc.) kommer att förbli mycket viktigt [78].

[77] Se t. ex. domstolens vilande ärenden C-12/00 och C-14/00. De rör förbudet för saluföring av vissa kakao- och chokladprodukter under den beteckning, varmed de saluförs i ursprungsmedlemsstaten.

[78] KOM(2001) 527 slutlig av den 26 september 2001 : Rapport från kommissionen till rådet och Europaparlamentet om de åtgärder som vidtagits till följd av de resolutioner om Europeisk standardisering som antogs av rådet och Europaparlamentet 1999 ; se också punkt I.D i Resultattavlan för den inre marknaden nr 9 från november 2001 (SEK(2001) 1908).

6.2. Yrkesbehörighet : förenkling och konsolidering krävs

Europeiska kommissionen har lagt fram ett direktivförslag [79] som syftar till att göra bestämmelserna för att underlätta fri rörlighet mellan medlemsstaterna för behöriga personer tydligare och enklare i synnerhet inför en utvidgning av Europeiska unionen. Detta förslag skulle ersätta de nuvarande femton direktiven på detta område. Förslaget utgör den första övergripande moderniseringen av gemenskapssystemet sedan det skapades.

[79] Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om erkännande av yrkeskvalifikationer KOM(2002) 119 slutlig av den 7 mars 2002 -Se också http://www.europa.eu.int/comm/internal_market/fr/qualifications/02-393.htm.

Utan att det påverkar upprätthållandet av befintliga garantier för yrkesverksamma som flyttar föreslås flera ändringar jämfört med nuvarande regler, särskilt en snabbare avreglering av tillhandahållandet av tjänster, större automatik i erkännandet av behörighet och större flexibilitet i förfaranden för att hålla direktivets bestämmelser aktuella. Kommissionen har också föreslagit en utveckling av samarbetet med medlemsstaterna i syfte att ge medborgarna förbättrad information om deras rättigheter och bättre rådgivning om hur de kan få sina kvalifikationer erkända.

6.3. Tjänster: en ny strategi för fritt tillhandahållande

Kommissionen har konstaterat att europeiska företag och konsumenter i allmänhet börjar med att studera de möjligheter som erbjuds dem på nationell nivå innan de köper, levererar eller använder tjänster i utlandet. Ett sådant beteende förhindrar fullt utnyttjande av den nya ekonomins möjligheter inriktade på tjänster. Den inre marknaden bör betraktas som en "naturlig" marknad för samtliga tjänsteleverantörer och deras kunder.

För att snabbare nå detta mål har kommissionen lanserat en ny strategi för tjänster [80] En av principerna i denna strategi är att en verklig inre marknad, grundad på effektivt genomförande av fördragets grundläggande rättigheter (i detta fall fri etablering och fritt tillhandahållande av tjänster) och därmed på tillämpning av det ömsesidiga erkännandet och proportionalitetsprincipen, eliminerar onödig (och ofta inbördes motstridig) dubblering av bestämmelser som hindrar handeln över gränserna. Europaparlamentet har uttryckligen bekräftat att "på detta område bör i största möjliga mån ömsesidigt erkännande av bestämmelser och nationella föreskrifter liksom principen om ursprungsland råda" [81]. Tillgång till en målinriktad harmonisering utgör emellertid ett av medlen för att på gemenskapsnivå upprätta en hög skyddsnivå för ett allmänt intresse såsom konsumentskydd.

[80] "En strategi för tjänster på den inre marknaden" : Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet och rådet den 29 december 2000 ; KOM(2000) 888 slutlig.

[81] Se resolution från den 4 oktober 2001, A5-3010, PE 309.503.

Kommissionen kommer att genomföra en uttömmande och systematisk analys av samtliga bestående hinder för fri rörlighet för tjänster liksom de konsekvenser de har för andra sektorer inom ekonomin. Denna analys kommer att inriktas på bestämmelser och praxis i var och en av de sex etapperna i affärsprocessen [82]. Därtill kommer kommissionen att utvärdera hur skillnader mellan medlemsstaternas rättsliga och förvaltningsmässiga praxis hindrar tillhandahållandet av tjänster över gränserna och förhindrar export av effektiva affärsmodeller i unionen. Denna analys kommer att baseras på de sex etapperna i affärsprocessen. Resultaten av denna undersökning kommer att läggas fram i en rapport till Europaparlamentet och rådet under 2002. Kommissionen kommer då att kunna identifiera de nyckelområden där överträdelseförfaranden bör kunna inledas eller där det är lämpligt att förbättra befintliga mekanismer för att hjälpa företag och enskilda att dra fördel av den inre marknaden.

[82] Den första etappen innebär inrättande av företaget. När ett företag väl har etablerat sig i en medlemsstat, måste det, för att kunna konkurrera och tillhandahålla sina egna tjänster så effektivt som möjligt, använda insatser som arbetskraft, finansiella tjänster och företagstjänster (andra etappen) och kunna marknadsföra (tredje etappen), distribuera (fjärde etappen), prissätta och sälja sina egna tjänster (femte etappen), allt på ett så effektivt sätt som möjligt. Företaget måste också använda sig av stödtjänster efter försäljningen, för att försäkra sig om att kunderna återvänder och lära sig mer om marknaden för att förbättra sina tjänster (sjätte etappen).

Baserat på detta kommer i en andra fas en ny serie åtgärder att genomföras, som kommer att innefatta följande inslag: åtgärder inriktade på hinder som kan undanröjas genom direkt tillämpning av fördragets principer, åtgärder av utomrättslig art och åtgärder som syftar till att eliminera hinder genom målinriktad harmonisering, som bland annat innefattar en mekanism som garanterar att EU:s samtliga tjänsteleverantörer kan använda den inre marknaden som deras nationella marknad, bland annat genom effektiv tillämpning av principen om ömsesidigt erkännande.

* * *

Kommissionen uppmanar rådet, Europaparlamentet och Ekonomiska och sociala kommittén att uppmärksamma denna rapport.

7. BILAGOR

7.1. Statistik över det ömsesidiga erkännandet på området för kvalifikationer för yrken som är reglerade i lag

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

Fig. 7.1.3 : Antal klagomål som mottagits under perioden 1999-2000 på området för kvalifikationer för yrken som är reglerade i lag

Yrke // Antal klagomål

Läkare // 0

Sjuksköterskor // 0

Tandläkare // 5

Apotekare // 2

Veterinärer // 0

Andra paramedicinska yrken // 8

Arkitekter // 3

Lärare // 2

Ingenjörer // 5

Advokater // 8

Övriga // 12

Sammanlagt // 45

7.2. Produkter : statistik över klagomål och överträdelser

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

>Hänvisning till>

>Hänvisning till>

>Hänvisning till>

>Hänvisning till>

>Hänvisning till>

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

7.3. Produkter : resultat av undersökningar riktade till medlemsstaternas myndigheter

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

Fig. 7.3.3 : Harmonisering som är önskvärd enligt nationella myndigheter

Typ av produkt // Nationella myndigheter som vill ha en harmonisering

Bussar och lastbilar // 35 %

Larmsystem // 39 %

Cyklar // 0 %

Drycker // 18 %

Cisterner och containrar // 43 %

Stegar och byggnadsställningar // 18 %

Ädelmetaller // 50 %

Byggprodukter // 18 %

Artiklar för barn // 24 %

Konserver // 21 %

Livsmedelstillskott // 47 %

Fig. 7.3.4 : Nationella myndigheter som stött på problem som hänger samman med ömsesidigt erkännande

Typ av produkt // Nationella myndigheter som redan ställts inför problem med ömsesidigt erkännande

Bussar och lastbilar // 59 %

Larmsystem // 32 %

Cyklar // 45 %

Drycker // 50 %

Cisterner och containrar // 43 %

Stegar och byggnadsställningar // 29 %

Ädelmetaller // 50 %

Byggprodukter // 35 %

Artiklar för barn // 24 %

Konserver // 53 %

Livsmedelstillskott // 87 %

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

7.4. Produkter : resultat av undersökningar riktade till de ekonomiska aktörerna

Fig. 7.4.1: Andel av de ekonomiska aktörerna som har haft svårigheter att saluföra sina produkter i en annan medlemsstat

Bussar // 34 %

Lastbilar // 34 %

Skåpbilar // 53 %

Släpvagnar // 39 %

Cyklar // 33 %

Artiklar för barn // 18 %

Brandlarm // 28 %

Inbrottslarm // 43 %

Arbete i ädelmetaller // 27 %

Cisterner // 41 %

Stegar och byggnadsställningar // 29 %

Livsmedelskonserver // 33 %

Icke alkoholhaltiga drycker och öl // 41 %

Berikade produkter // 89 %

Byggprodukter // 54 %

Containrar // 18 %

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

(A) Uttryckt i procent av antalet försök att saluföra produkten

(B) Uttryckt i procent av antalet problem

>Plats för tabell>

(A) Uttryckt i procent av antalet försök att saluföra produkten

(B) Uttryckt i procent av antalet problem

>Plats för tabell>

(A) Uttryckt i procent av antalet försök att saluföra produkten

(B) Uttryckt i procent av antalet problem

>Plats för tabell>

(A) = Uttryckt i procent av antalet försök att saluföra produkten

(B) = Uttryckt i procent av antalet problem

>Plats för tabell>

(A) = Uttryckt i procent av antalet försök att saluföra produkten

(B) = Uttryckt i procent av antalet problem

>Plats för tabell>

(A) Baserat på antalet problem - Flera svar möjliga

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

(A) Uttryckt i procent av antalet försök att saluföra produkten

(B) Uttryckt i procent av antalet problem

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

(A) Uttryckt i procent av antalet försök att saluföra produkten

(B) Uttryckt i procent av antalet problem

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>