Covid-19-pandemin har haft stor inverkan på Finland, om än mindre allvarlig när det gäller produktion, arbetstillfällen och offentliga finanser vad som är fallet i många andra EU-medlemsstater. Efter en nedgång med 2,8 % under 2020 förväntas ekonomin återhämta sig till stor del med 2,7 % under 2021 och 2,9 % under 2022 tack vare gynnsam återhämtning i inhemsk efterfrågan som främjas av god sysselsättningstillväxt och löneökningar. Efter en nedgång med 1,5 % under 2020 förväntas sysselsättningsgraden öka med omkring 1 % per år under 2021 respektive 2022, allteftersom återhämtningen påskyndas, även om sysselsättningstillväxten sannolikt kommer att ske långsamt i de sektorer som påverkats mest av krisen. De offentliga finanserna har påverkats negativt av covid-19-krisen (med ett generellt offentligt underskott på 5,4 % under 2020), men situationen har förbättrats snabbare än förväntat och för 2021 är prognosen för underskottet omkring 4,7 % av BNP.

Tabell 1: Sammanfattning av bedömningen av Finlands återhämtnings- och resiliensplan mot de 11 kriterier som fastställs i förordningen om faciliteten för återhämtning och resiliens (RRF-förordningen)

(1)

Balanserat svar (2)

Landsspecifika rekommendationer (3)

Tillväxt, sysselsättning osv. (4)

Principen orsaka inte betydande skada (5)

Gröna mål (6)

Digitala mål (7)

Bestående inverkan (8)

Delmål och mål (9)

Kostnader (10)

Kontrollsystem (11)

Enhetlighet A A A A A A A A B A A

2.Utmaningar i fråga om återhämtning och resiliens – bakgrund

2.1.Makroekonomiska utsikter och utveckling sedan landsrapporten 2020

Planens prognos är att den ekonomiska tillväxten ska ha återhämtat sig under 2021 efter minskningen 2020 på grund av covid-19. BNP i fasta priser kommer att öka med 2,6 % under 2021 efter att ha minskat med 3,3 % under 2020. Enligt planen förväntas den ekonomiska tillväxten avta under de närmaste åren, först till 2,5 % under 2022 och sedan till 1,5 % under 2023. I detta scenario räknar man med att BNP-tillväxten i fasta priser främst drivs av en återhämtning av inhemsk efterfrågan. I Finlands plan beräknas inflationen ligga kvar under 2 % till och med 2023.

Mot bakgrund av detta förväntas arbetslösheten ligga kvar på 7,8 % under 2021 innan den stegvis minskar till 6,9 % 2023. Krisen har slagit hårdast mot unga och långtidsarbetslösa. När den ekonomiska återhämtningen väl tar fart räknar man med att efterfrågan på arbetskraft kommer att öka, främst i servicesektorn. Sysselsättningsgraden beräknas till 73,2 % under 2023, vilket överstiger 2019 års nivå som var 72,5 %. Denna ökning beror delvis på den ekonomiska återhämtningen och den minskade befolkningen i arbetsför ålder.

När det gäller rättvisa är Finland ett relativt jämlikt samhälle där ojämlikheten ligger både under EU-genomsnittet och under genomsnittet för de utvecklade ekonomierna. Överlag får Finland relativt goda resultat när det gäller social inkludering och visar bättre resultat jämfört med EU-genomsnittet för de flesta indikatorer som används för principerna för den europeiska pelaren för sociala rättigheter. Skillnaden i sysselsättning mellan kvinnor och män och andelen unga med högst grundskoleutbildning ligger fortfarande under EU-genomsnittet. Andelen personer som riskerar fattigdom eller social utestängning (11,6 % år 2019) ligger långt under EU-genomsnittet (21,1 %), men lågkvalificerade arbetstagare, migranter och personer med funktionsnedsättning löper större risk för att drabbas av fattigdom eller social utestängning. Det finska sociala trygghetssystemet har dämpat krisens effekter relativt väl så här långt, men skillnaderna kan öka om krisen fortsätter.

Den privata sektorns skuld lyftes fram som en svaghet i rapporten om förvarningsmekanismen 2021. Den var redan hög före krisen och beräknas öka ytterligare. När den aggregerade efterfrågan minskade behövde företagen öka sin likviditet för att klara av krisen. Hushållens skulder ligger fortfarande över försiktighetsvärdena. Banksektorn är fortsatt välkapitaliserad och stabil. Tack vare god likviditet är räntorna fortsatt låga och det finns inget omedelbart behov av att minska den privata sektorns skuld.

Den ekonomiska nedgången på grund av covid-19-pandemin innebar en markant minskning av de statliga inkomsterna samtidigt som kostnaderna ökade. Tillsammans med kostnaderna för de finanspolitiska åtgärder som vidtogs i samband med detta ökade det statliga underskottet till 5,4 % av BNP under 2020 till följd av krisen. Åtgärder som antogs inom ramen för sju tilläggsbudgetar 2020 uppgick till omkring 3 % av BNP, eller 7,1 miljarder EUR. Dessa åtgärder inkluderade kostnader för hälso- och sjukvård samt folkhälsa, men de flesta stödåtgärderna riktades till ekonomin. Företagen erbjöds riktade stöd och anstånd med skatteinbetalningar, samtidigt som regeringen utökade arbetslöshetsersättningen för att underlätta korttidspermitteringar. De finanspolitiska nödåtgärderna i kombination med det befintliga skatte- och förmånssystemet har absorberat ungefär tre fjärdedelar av chocken.￼ Regeringen gjorde även nya investeringar inom transport, forskning och utbildning. Den förlängde även offentliga garantier och vidtog åtgärder för att stödja den ekonomiska likviditeten med ett belopp motsvarande cirka 20 % av BNP.

De offentliga finanserna kommer att inkludera kostnader för pandemin även under 2021. Regeringen behåller vissa åtgärder som rör pandemin, främst stöd till företag och arbetstagare. De hälso- och sjukvårdsrelaterade kostnaderna, som testning för covid-19, kommer också att finnas kvar. Dessutom förväntas vissa förluster från regeringens lånegarantier. Enligt planen beräknas ett underskott på cirka 4,7 % av BNP för de offentliga finanserna under 2021. Under 2022 förväntas läget för folkhälsan normaliseras och den ekonomiska tillväxten kan då bidra till att förbättra de offentliga finanserna. Det offentliga underskottet förväntas minska till ett belopp under fördragets referensvärde på 3 % av BNP förutsatt att inga politiska förändringar sker. Den offentliga skuldkvoten ökade med cirka 10 procentenheter under 2020 och nådde 69,2 % av BNP, på grund av underskottet i de offentliga finanserna och åtgärder som inte räknas med i underskottet, som anstånd med skatteinbetalningar, lån och rekapitaliseringar. Skuldkvoten beräknas nå 71,6 % av BNP under 2021.

Finland bedöms för närvarande ha låga risker för hållbarheten i offentliga finanser på medellång sikt och medelhöga risker på lång sikt. Kommissionens S0-indikator visar en hög risk för finanspolitiska påfrestningar på kort sikt, dvs. nästa år. Detta beror på att de offentliga finanserna försämrats mycket under 2020 vilket innebär ett större behov av finansiellt stöd som uppgick till 18 % av BNP. Finland drar för närvarande nytta av den fördelaktiga tillgången till finansmarknader, med negativ avkastning och överteckningar i kortsiktiga och medellånga statsobligationer. Kreditbetyget ”AA” som lämnats av de tre största kreditvärderingsinstituten och en historiskt låg spread för statsobligationer begränsar riskerna på kort sikt. Dessutom förväntas finanseringsbehoven minska till cirka 15 % av BNP under 2021 och till 14 % under 2022. Låga risker på medellång sikt avspeglar det faktum att enligt de grundantaganden som kommissionen använt i sin skuldhållbarhetsanalys skulle statsskulden öka till 71 % av BNP 2021 och minska till nära 60 % av BNP under en tioårsperiod. Alternativa scenarion, både gynnsamma och ogynnsamma, bekräftar överlag dessa låga risker. Finland har dock omfattande statliga garantier, vilka är en källa till en eventuell finansiell kostnad om de löses in. Effekterna av reformerna och investeringarna inom ramen för faciliteten för återhämtning och resiliens avspeglas ännu inte fullständigt i bedömningen av hållbarhetsriskerna på medellång och lång sikt. Dessa förväntas stödja potentiell tillväxt och begränsa riskerna i fråga om skuldhållbarheten.

Det makroekonomiska scenariot som ligger till grund för Finlands plan är något mer försiktigt än kommissionens senaste vårprognos 2021. Enligt kommissionens sommarprognos 2021 beräknas Finlands BNP i fasta priser öka med 2,7 % under 2021 och 2,9 % under 2022. Liksom de finska myndigheterna anser kommissionen att det är den inhemska efterfrågan som kommer att ha störst betydelse för tillväxten under återhämtningen. Den största skillnaden återfinns i prognoserna för fasta bruttoinvesteringar, där kommissionen räknar med en återhämtning under 2021 medan de finska myndigheterna förutspår en minskning. Prognoserna för inflationen är liknande, men Finland gör en försiktigare bedömning av utsikterna för arbetsmarknaden under 2021. Kommissionens prognoser för det offentliga underskottet och skulderna liknar de som anges i Finlands plan fram till 2022 (det ska påpekas att kommissionens prognos inte sträcker sig längre än 2022).

Det makroekonomiska scenariot i planen bygger på trovärdiga makroekonomiska antaganden. Det makroekonomiska scenariot som beskrivs i Finlands återhämtnings- och resiliensplan baseras på den fristående prognosen från Finansministeriets ekonomiska avdelning som offentliggjordes i maj 2021. Trots att det ä något mer försiktigt än kommissionens prognos, ger det ett liknande scenario för ekonomisk återhämtning, där tillväxten gradvis återgår till sin långsiktiga potentiella takt. De makroekonomiska och offentligfinansiella utsikterna påverkas dock även fortsatt av stor osäkerhet på grund av covid-19-pandemin och dess ekonomiska konsekvenser.

Tabell 2: Jämförelse mellan makroekonomisk utveckling och makroekonomiska prognoser





2.2.Utmaningar vad gäller hållbar tillväxt, sammanhållning, resiliens och politik för nästa generation

Finland är en av de mest utvecklade ekonomierna i EU och ett föregångsland inom digital teknik och innovation som rör ren energi. Landet står trots detta inför betydande utmaningar, i synnerhet en produktivitetsminskning efter nedgången i elektroniksektorn och en lägre sysselsättningsgrad jämfört med de nordiska grannländerna. Detta beror bland annat på kompetensglapp och det komplexa förmånssystemet, som gör det svårt för människor att återgå i arbete, samt hälsorelaterade skäl. Investeringarna är få jämfört med jämförbara EU-länder, undantaget byggsektorn.

Smart och hållbar tillväxt för alla

Effekten av en strukturomvandling, från tillverknings- till tjänsteverksamhet, har påverkat Finlands sammanlagda produktivitet. Den totala faktorproduktiviteten har stått stilla under flera år och ligger under de nordiska grannländernas värden. Samtidigt kan de begränsade investeringarna inom områden som främst stöttar produktiv tillväxt (maskiner och utrustning, inklusive informations- och kommunikationsteknik samt immateriella investeringar) bromsa återgången till en högre potentiell tillväxt. Låga investeringsnivåer inom produktiva investeringar förväntas hämma produktiviteten även i fortsättningen vilket påverkar den icke kostnadsrelaterade konkurrenskraften. När det gäller forskning, utveckling och innovation ryms Finlands produktiva investeringar inom ett snävt område, med en växande klyfta mellan de mest produktiva företagen och de minst produktiva. Samtidigt finns det möjligheter att öka samarbetet ytterligare mellan den akademiska världen och näringslivet. Det verkar likaså finnas utrymme för att förbättra produktivitetsökningen genom att ytterligare stimulera nyetableringen av företag i Finland och stödja deras tillgång till finansiering, och genom att stödja den hårt drabbade turistnäringen i linje med Finlands turismstrategi att vara det turistmål i Norden som växer på det mest hållbara sättet.

Brist på arbetskraft, särskilt inom informations- och kommunikationsteknik, riskerar att begränsa investeringar och tillväxt. På grund av bristen på högutbildad inhemsk arbetskraft behöver Finland utöver insatser för omskolning och kompetensutveckling även locka till sig högutbildade arbetskraftsmigranter. De främsta utmaningarna är att underlätta internationell rekrytering, förenkla ansökningsprocessen för uppehållstillstånd samt tillhandahålla integrationstjänster.