•fr -k EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 10.04. 
KOM(%) I26slullig 1996 
XXV:E RAPPORTEN OM KONKURRENSPOLITIKEN 
(1995) 
(framlagt av kommissionen) 

INNEHÅLLSFÖRTECKNING 
Inledning 5 
I - Konkurrensreglerna i artikel 85 och 86 13 
A - Att säkerställa fördelarna med den inre marknaden 13 
1. Bilförsäljning 13 
2. Begränsning av parallell handel 14 
3. Begränsning av nytillkomna företags tillträde till 
marknaden 16 
4. Grönbok om vertikala begränsningar 18 
5. Gränsöverskridande girosystem 19 
6. Förmånlig behandling; befrielse från eller nedsättning 
av böter 20 
7. Tillgång till akten 21 
B - Samarbete och konkurrens i en ekonomisk miljö som förändras . 
och globaliseras snabbt 21 
1. Tillämpning av artiklarna 85 och 86 inom sektorn 
för telekommunikationer 22 
1.1. Strategiska allianser 22 
1.2. Tillträdes- och samtrafikavtal 24 
2. Globalisering av marknaderna 24 
3. Tekniköverföring 25 
C - Transport 25 
1. Sjöfart 25 
1.1. Linjesjöfartskonsortier 26 
1.2. Linjekonferenser och fast prissättning för 
landtransport 27 
2. Luftfart 28 
2.1. IATA: Samråd om passagerar- och frakttaxor. 28 
2.2. Samarbete mellan flygbolag 28 
D - Transeuropeiska nät och konkurrensreglerna 29 
E - Konkurrens och miljö . 30 
F - Marknader för produkter i efterföljande led(sekundärprodukter) 31 
G - Fria yrken 32 
H - Subsidiaritet och decentralisering 33 
1. Avtal av mindre betydelse 33 
2. Decentralisering 33 
I - Statistisk översikt 35 
II - Statliga monopol och monopolrättigheter: 
artiklarna 37 och 90 38 
r> - Inledning 3 8 
1. Tjänster av allmänt ekonomiskt intresse i centrum för 
kommissionens avregleringspolitik 38 
2. Direktiven i artikel 90.3 i Romfördraget 39 
3. Kommissionens övriga möjligheter 40 
B - Telekommunikation 40 
1. Allmänna åtgärder 40 
2. Direktivet om avreglering av kabel-TV 41 
3. Direktivet om avreglering av mobiltelefoni 41 
4. Direktivet om full konkurrens 42 
5. Överträdelseförfaranden enligt artikel 90.3 43 
Energi .44 
Posttjänster 45 
-. - Transport 4 fe 
i u 1. Flygplatser 
1.1. Landningsskatter '4 6 
1.2. Markservice 4 ' 
; 2. Hamnar 4 7 
•' - Andra staliga handelsmonopol 4 8 
1. De finska och svenska alkoholmonopolen 48 
2. Det österrikiska alkoholmonopolet 48 
3. Det österrikiska saltmonopolet 49 
4. Det österrikiska handelsmonopolet för tobaksvaror 49 
71 - Koncentrationskontroll 50 
A - Inledning 50 
û - Fördjupade undersökningar 50 
1. Mediaärenden 51 
2. Andra fördjupade undersökningar 52 
<.: - Andra viktigare ärenden • 54 
i) - Medlemsstaternas legitima intresssen 55 
Z - Koncentrationer inom kol- och stålsektorn 56 
7 - Perrier 5G 
'. - Statistisk översikt 57 
IV - Statligt stöd 59 
> -- Allmän inriktning 59 
Nya åtgärder för att anmälningsskyldigheten skall fullgöras 60 
1. Krav på återbetalning av stöd som utgått i strid mot 
fördraget 60 
2. Samarbete mellan kommissionen och de nationella 
domstolarna 61 
Begreppet stöd 62 
C - Granskning av stödens förenlighet med den gemensamma marknaden 64 
1. Sektorsstöd 64 
1.1. Sektorer som omfattas av särskilda regler 64 
1.1.1. Stöd'till varvsindustrin 64 
1.1.2. Stålindustrin 65 
1.1.3. Kolindustrin 65 
1.1.4. Bilindustrin 66 
1.1.5. Syntetfiberindustrin 68 
1.1.6. Transport 68 
1.1.7. Jordbruk 71 
1.1.8. Fiske 72 
1.2. Särskilda sektorer som inte omfattas av 
särbestämmelser 73 
1.2.1. Bankväsendet 73 
1.2.2. Postväsendet 74 
1.2.3. Den audiovisuella sektorn 74 
2. Branschövergripande stöd 75 
2.1. Forskning och utveckling 75 
2.2. Sysselsättningsstöd och allmänna sociala 
åtgärder 76 
2.3. Stöd till skydd av miljön 78 
2.4. Stöd till små och medelstora företag 79 
2.5. Exportstöd , 79 
2.6. Undsättnings- och omstruktureringsstöd 80 
2.7. Treuhandanstalt 81 
3. Regionalstöd 81 
D - Förfaranden (klagandens rättigheter) 82 
E - Statistiska uppgifter 83 
V - Internationell verksamhet 85 
A - Europeiska ekonomiska samarbetsområdet 85 
B - Central- och Östeuropa, de baltiska staterna, de nya oberoende 
staterna och medelhavsländerna 85 
1. Central- och Östeuropa 85 
2. Baltiska staterna, Slovenien och de nya oberoende staterna 86 
3. Medelhavsländerna och Mercosur 87 
C - Nordamerika 87 
D - Japan 88 
E - Australien och Nya Zeeland 89 
F - Multinationella organisationer och andra internationella frågor 89 
1. OECD 89 
2. WTO 89 
3. UNCTAD 8 9 
4. Internationellt samarbete 90 
VI - Informationspolitik 91 
Bilaga: Ärenden som tas upp i rapporten 92 
Inledning 
1. Konkurrens som förutsättning för konkurrenskraft 
1. Det erkänns allmänt att konkurrenspolitiken spelar en nyckelroll 
när det gäller att bevara en konkurrenskraftig industri i EU. 
Konkurrenspolitiken är ett medel för att uppnå en optimal 
resursfördelning, tekniskt framåtskridande och den flexibilitet som 
krävs för anpassning till en föränderlig omvärld. Ur den synvinkeln hör 
konkurrens och konkurrenskraft ihop. Erfarenheten visar att endast de 
företag som är vana vid intensiv konkurrens och som lyckas väl på öppna 
och dynamiska marknader kommer att kunna lyckas även i större 
sammanhang - det kan vara på andra geografiska marknader eller i en 
allt mer integrerad världsekonomi i allmänhet. 
Konkurrenspolitiken och politiken för konkurrenskraft står därför int.: 
i motsättning till varandra, utan har som gemensamma mål att skapa ö.< 
nödvändiga förutsättningarna för att utveckla och bibehålla en effekt; i 
och konkurrenskraftig gemenskapsindustri, att erbjuda medborgarna 
Europa bättre varor och tjänster och att tillhandahålla en stabi. 
G k o n om i s k miljö. 
2. Inre marknaden och konkurrenspolitiken 
2. Att dessa båda politikområden kompletterar varandrao framgår ocks 
tydligt av gemenskapens mål att skapa en inre marknad. Å ena sidan ä. 
den inre marknaden en nödvändig förutsättning för utvecklingen av ei. 
effektiv och konkurrenskraftig industri. Å andra sidan är konkurrens­
politiken ett viktigt medel för att åstadkomma och upprätthålla en inr< 
marknad, särskilt genom att den genomför bestämmelser som garantera 
att de tidigare föreskrivna handelshinder som undandröjts inte ersält 
av privata eller andra offentliga begränsningar med samma verkan. 
2.1. Faktorer som påverkar konkurrensen på den inre marknaden 
3. Så gott som alla de lagstiftningsåtgärder som 1985 fastställdes 
i kommissionens vitbok om fullbordandet av den inre marknaden har 
antagits och införlivats på nationell nivå, men det finns tecken som 
tyder på att vissa varu- och tjänstemarknader fortfarande inte är 
enhetliga1. 
Integrationen på den inre marknaden och marknadernas ökande 
globalisering väntas leda till en utvidgning av geografiska marknader 
(inte nödvändigtvis till gemenskapsnivå - relevanta marknader kan bestå 
av grupper av regionala eller nationella marknader). Den kan därför 
komma att förändra strukturen på den marknad inom vilken de 
konkurrensmässiga verkningarna av offentliga eller privata aktörers 
verksamhet skall bedömas. Det är fortfarande för tidigt att bedöma ora 
de konkurrensmässiga fördelarna med den inre marknaden har gjort sig 
gällande. Det finns vissa tecken på att konkurrensen på en del 
marknader allt oftare är internationell. I fråga om andra marknade 
finns det skäl att tro att de fortfarande följer nationsgränserna. 
Detta sistnämnda förhållande kan förklaras med hänvisning till en rad 
faktorer som .måste beaktas när konsekvenserna av integrationen på der-
:inre marknaden bedöms med avseende på geografisk utvidgning av ci. 
" relevanta, mar k na der na." . 
Under 1996 avser kommissionen att lägga fram resultaten av en övergripande analys •:> 
inverkan av och effektiviteten hos programmet för den inre marknaden, enligt rådets 
förordning 92/1218 av den 7 december 1992. 
4. En första faktor gäller effektiviteten hos de lagstiftande 
åtgärderna (och tillhörande åtgärder såsom europeisk standardisering) 
när det gäller att avveckla rättsliga och administrativa hinder för 
gränsöverskridande transaktioner. I de fall där de rättsliga ramarna 
är ofullständiga eller otillräckliga har kommissionen för avsikt att 
arbeta för att de förstärks. Det kan också finnas tillfällen då det 
inte finns några inträdeshinder, men då skillnader mellan nationella 
ordningar leder till sådana skillnader i ekonomiska förhållanden att 
handeln och konkurrensen kan snedvridas (t.ex. prissättning av 
läkemedel, beskattning, valutakursrörelser) . När dessa faktorer leder 
till att de ekonomiska förhållandena är olika på olika nationella 
marknader och aktörer därför behandlar dem olika, kan detta behöva 
beaktas när den i konkurrenshänseende relevanta marknaden skall 
fastställas. "Naturliga hinder", såsom språk, smak och vanor, eller 
strukturella egenskaper som minskar möjligheterna att handla med varor 
och tjänster, kan också göra att nationella marknader bör ses som 
separata enheter. Dessa frågor har kommit upp i samband med 
kommissionens undersökning av koncentrationer inom TV-sändnings- och 
mediasektorerna, inom vilka EU-marknaden på grund av språkliga och 
kulturella skillnader måste anses bestå av flera avgränsade nationella 
marknader. Denna kulturella mångfald är en del av vårt rika, gemensamma 
europeiska arv och måste beaktas i kommissionens analyser av ärenden, 
även om detta leder till att bedömningsresultatet oftare blir att en 
dominerande ställning föreligger (Nordic Satellite, 
RTL/Veronica/Endemol). 
2.2. Konkurrenspolitikens roll 
5. Även om integrationen på den inre marknaden formar de ekonomiska 
sammanhang inom vilka gemenskapens konkurrenspolitik skall tillämpas, 
är det också så att tillämpningen av gemenskapens konkurrenspolitik 
kommer att hjälpa till att förstärka den inre marknadens funktion. Det 
finns tre huvudsakliga verksamhetsområden: konkurrensbegränsande avtal 
och förfaranden, de reglerade eller monopoliserade sektorerna och 
statligt stöd. Det är i det här sammanhanget viktig att beakta att 
kommissionen har ett antal samordnade konkurrenspolitiska instrument 
till sitt för lögande. Konkurrensreglerna i artikel 8,0-86, 
koncentrationskontrollen, kontrollen av statligt stöd samt 
bestämmelserna om avreglering tjänar alla till att säkerställa att 
konkurrensen på den inre marknaden inte snedvrids. 
6. Kommissionen är vaksam när det gäller tillämpningen av 
gemenskapens konkurrensregler på företag som försöker undertrycka de 
konkurrensfrämjande verkningarna av den inre marknaden genom 
konkurrensbegränsande beteenden som syftar till att bibehålla 
marknadssegmenteringen. Exempel på beteenden som ger upphov till sådana 
misstankar är begränsningar av parallell handel, vissa slag av 
vertikala avtal eller distributionssystem och omotiverad vägran att ge 
(icke-diskriminerande) tillgång till faciliteter som tredje man behöver 
för att kunna konkurrera. 
7 . Avregleringen av marknader som av tradition varit monopoliserade, 
såsom allmännyttig verksamhet, är ett nödvändigt steg på vägen mot en 
inre marknad. Mycket tyder på att utan en starkare och 
konkurrenskraftig bas inom områdena för energi, allmänna transportmedel 
och telekommunikationer, kommer den europeiska ekonomin inklusive 
konsumenter och medelstora företag att befinna sig i underläge^. 
Europeiska rådet i Madrid i december 1995 drog slutsatsen att det är 
Rådgivande gruppen om konkurrenskraft, en förbättrad europeisk konkurrenskraft, andra 
rapporten till Europeiska kommissionens ordförande, stats- och regeringscheferna, 
december 1995 (Ciampi-rapporten) . I detta sammanhang sägs att det viktigaste är inte att 
ägandet - och ledningen - av allmännyttiga företag förs över från staten till den privata 
sektorn, utan att de i största möjliga mån blir konkurrensutsatta. 
nödvändigt att öka konkurrensen inom olika sektorer så att 
konkurrenskraften ökar och därigenom nya arbetstillfällen skapas. 
Kommissionen har därför fortsatt sina strävanden att öppna dessa 
marknader för konkurrens och handel inom gemenskapen, samtidigt som den 
säkerställt att de åtgärder som föreslås eller antas är förenliga med 
de uppdrag av allmänt ekonomiskt intresse som de offentliga verken och 
inrättningarna utför, såsom tillhandahållande av samhällsomfattande 
tjänster för alla medborgare till rimliga priser. 
8. Telekommunikation är ett strategiskt område av stort intresse för 
Europeiska unionen3. Den pågående avregleringen av denna sektor har 
tvingat teleoperatörer att erbjuda nya tjänster och sänka priserna. 
Både företag och konsumenter har fördelar av öppningen av marknaderna 
för telekommunikation. Införandet av konkurrens inom denna sektor är 
även av yttersta vikt för att underlätta övergången till informations­
samhället, och därmed för vår förmåga att överleva i en allt mer 
konkurrensutsatt och global marknad. I detta sammanhang är kulturell 
mångfald och lika tillgång till de nya tjänsterna nödvändiga mål att 
arbeta för. 
En stor del av lagstiftningen på gemenskapsnivå har antingen redan 
införts eller är på god väg att införas så att en fullständig 
avreglering är möjlig till år 1998. Den måste förstås införas i 
nationell lagstiftning och tillämpas för att säkerställa att verklig 
konkurrens kommer till stånd. Kommissionens roll kommer inte att minska 
när rättsakterna väl är införda. Tvärtom måste kommissionen se till att 
de rättsliga hindren, när de en gång är undanröjda, inte ersätts av 
liknande avtal eller förfaranden, såsom konkurrensbegränsande 
koncentrationer, marknadsdelningsavtal, missbrukande beteende hos 
etablerade företag gentemot nykomligar - t.ex. genom att vägra icke­
diskriminerande tillgång till faciliteter som de behöver för att 
konkurrera - eller genom otillåtet statligt stöd. Om det förekommer 
ensamrättigheter inom reserverade områden, bör korssubventionering av 
den operatörens icke-reserverade områden undvikas. 
Under tiden fortsätter företagen att försöka förutse kommande 
marknader. Nya allianser med världsomfattande verkningar har anmälts 
till kommissionen för granskning. Kommissionens bedömning av dessa 
ärenden visar hur de befintliga konkurrensreglerna, när de tillämpas 
på ett realistiskt sätt, kan ta hänsyn till den inneboende dynamiken 
i innovationen och globaliseringen. Att en koncentration gäller en 
framväxande marknad är dock inte en garanti för att den skall 
godkännas. Även om allianser bör tillåtas, eller till och med 
uppmuntras om de främjar konkurrensen, kan de inte godtas om de 
snedvrider eller hotar avmonopoliseringen. Om stora företag går samman 
bör kommissionen sträva efter att förhindra en avskärmning av 
marknaden. 
9. Luftfartssektorn, inom vilken en fullständig avreglering kommer 
att vara fullbordad i slutet av 1997, visar tydligare än telesektorn 
att lagstiftning är nödvändig men inte tillräcklig för att uppnå full 
konkurrens. Inom denna sektor, där flygbolagen slåss för att få eller 
behålla en tillräcklig andel av en måttligt växande och 
konkurrensutsatt marknad, finns det en ständig risk för att de 
etablerade företagen använder orättvisa metoder för att skydda sina 
intressen. En strikt tillämpning av konkurrensreglerna, huvudsakligen 
inom området för statligt stöd och kontroll av missbrukande beteenden, 
är absolut nödvändig. Särskilt statliga stöd anses motverka sitt eget 
syfte och skydda de ineffektiva mot de effektiva och därigenom endast 
fördröja en nödvändig omstrukturering. Statliga stöd kan till och med 
Grönbok om avregleringen av infrastruktur för telekommunikation och kabel-TV-nät: Del ett 
(KOM(94) 440, 25.10.1994) och del två (KOM(94) 682, 25.01.1995).. 
användas i kampen mot nya konkurrenter genom oskälig prissättning och 
andra åtgärder. Medan en omstrukturering behövs för att uppnå 
effektivitetsvinster och konkurrenskraft på en allt större marknad, 
måste kommissionen se till att den höga koncentrationen inte begränsar 
tillträdet till linjerna och ankomst- och avgångstiderna och därigenom 
återupprättar de hinder som lagstiftningen undanröjt. 
10. Energi är en annan nyckelfaktor för industrin och omnämndes som 
sådan i Ciampi-rapporten. Under 1995 har dock avregleringen av denna 
sektor egentligen inte framskridit. 
11. Enligt den fjärde undersökningen om statligt stöd i Europeiska 
unionen, som offentliggjordes 1995, minskade det sammanlagda nationella 
stödet under åren 1990-1992, men det är fortfarande - med runt 94 
miljarder ecu i genomsnitt per år för gemenskapen som helhet - för högt 
för att kommissionens mål skall kunna uppnås, främst vad gäller de 
rikare medlemsstaterna. Enorma belopp i statligt stöd är inte rätt sätt 
att uppnå konkurrenskraft. Det fördröjer nödvändig omstrukturering, 
snedvrider konkurrensen mellan företag och regioner och belastar 
offentliga budgetar. 
Det skulle dock vara orealistiskt att föreslå att allt statligt stöd 
helt enkelt borde avskaffas, och detta har heller aldrig föresvävat 
varken fördragets författare eller kommissionen. Marknadskrafterna i 
sig är inte tillräckliga för att på en icke perfekt marknad uppnå vissa 
av medlemsstaternas och Europeiska unionens grundläggande mål, såsom 
ekonomisk och social sammanhållning, tillräcklig nivå när det gäller 
forskning och utveckling, miljöskyddd, utveckling av små och medelstora 
företag och behovet av att låta den strukturella anpassningen ske över 
en längre tid, särskilt av sociala skäl. För kommissionen är det 
nödvändigt att, när statligt stöd undantagsvis beviljas, säkerställa 
att de negativa verkningarna på konkurrensen och handeln mellan 
medlemsstaterna begränsas till vad som är absolut nödvändigt och att 
medlemsstaterna kompenseras genom förverkligandet av mål av allmänt 
gemenskapsintresse. 
3. Internationellt samarbete 
12. Den ökande globaliseringen av världsekonomin och det föränderliga 
moderna handelsmönstret gör samarbete mellan konkurrensmyndigheter i 
olika länder oundvikligt. 
För det första måste företag med världsomfattande verksamhet känna till 
och följa olika konkurrenslagar och förfaranden inom olika 
jurisdiktioner. Detta för nödvändigtvis med sig kostnader för de 
berörda företagen. När transaktioner omfattas av flera 
konkurrensmyndigheters jurisdiktion, ökar dessutom risken för 
motstridiga åtgärder. Ur konkurrensmyndigheternas synvinkel kan det 
vara svårt att få tillgång till upplysningar som fastställer en 
konkurrensbegränsning som skett utanför deras jurisdiktion. Det är 
också möjligt att konkurrensregler som syftar till att bibehålla en 
effektiv konkurrens på hemmamarknaden är mindre effektiva när det 
gäller att hantera konkurrensbegränsande beteenden i resten av världen. 
Det är allmänt erkänt att avregleringarna måste åtföljas av en mer 
omfattande tillämpning av konkurrensreglerna för att vara 
verkningsfulla - privata hinder får inte ersätta de avskaffade 
offentliga hindren. 
Av alla dessa skäl framgår tydligt att ett ökat internationellt 
samarbete ligger i såväl företagens som konsumenternas intresse. 
13. På en bilateral nivå erbjuder avtalet med Förenta Staterna 
(bekräftat av rådet i april 1995) redan utrymme för samarbete och dess 
bestämmelser om samordning av genomförandeåtgärder medger i viss 
utsträckning a M parterna ;;,uu,i t het a r lör all .in<jii|>.i 
k"ukti i i en:ihtM| i ,)ii:i,m.|c ! i> i ha I I ,ui< len pä m.i t kn.iejc i i KU och USA. 
1 en rapport om konkurrenspolitiken i den nya handelsordningen skriven 
av en oberoende expertgrupp på begäran av Karel Van Miert, 
rekommenderas att en fördjupning av det nuvarande avtalet mellan EU och 
USA bör prioriteras. Expertgruppen utvecklar i sin rapport även 
rekommendationer i fråga om samarbete mellan flera länder, eftersom den 
anser att enbart bilaterala avtal inte är tillräckliga för att hantera 
alla de problem som kan uppstå på internationell nivå. 
4. Kommissionens roll vid tillämpningen av konkurrensreglerna 
14. Det är rimligt att säga att utvecklingsfasen för gemenskapens 
konkurrenspolitik är avslutad. Politiken och lagstiftningen är nu väl 
etablerade genom kommissionens administrativa praxis och de principer 
som fastställts av EG-domstolen och förstainstansrätten. Å andra sidan 
har kommissionen begränsade resurser till sitt förfogande för att 
hantera ett allt större antal ärenden. Särskilt under 1995 ökade 
antalet nya ärenden, framför allt sådana avseende statligt stöd och 
artikel 85-86, till följd av anslutningen av tre nya medlemsstater. 
15. Mot bakgrund av detta har kommissionen sökt efter möjligheter att 
koncentrera sig på de arrangemang som har en väsentlig inverkan på 
konkurrensen och som kan väntas märkbart påverka handeln mellan 
medlemsstaterna. I detta syfte har redan flera medel och koncept 
utvecklats och arbetet med att utvidga och förbättra dem pågår. Av 
särskild betydelse i detta sammanhang är tillämpningen av principen om 
avtal av mindre betydelse (både vad gäller artikel 85-86 och statligt 
stöd), gruppundantag (vilka gör det möjligt för företag att ingå avtal 
utan att anmäla dem till kommissionen för att uppnå rättssäkerhet) och 
begreppet gemenskapsintresse vid klagomål. 
16. Då kommissionen i första hand måste handlägga ärenden med en 
märkbar påverkan på handeln inom gemenskapen, ökar de nationella 
myndigheternas och domstolarnas betydelse i konkurrensärenden. Den 
decentraliserade tillämpningen av konkurrensreglerna är ofta ett 
snabbare och mer effektivt sätt att få överträdelser att upphöra. Om 
de nationella domstolarna och myndigheterna tillämpar gemenskapens 
konkurrensregler oftare påminns medborgarna om att dessa utgör en del 
av den "levande lagen" i varje medlemsstat och syftar till att skydda 
deras rättigheter. 
17. Kommissionen fortsatte därför att uppmuntra en decentraliserad 
tillämpning av gemenskapens konkurrensregler, särskilt vad gäller 
ärenden som omfattas av artikel 85-86. Kommissionens mål är att uppnå 
ett effektivt samarbete mellan de nationella domstolarna och 
konkurrensmyndigheterna och kommissionen. Förberedelserna för ett nytt 
tillkännagivande om samarbete mellan kommissionen och de nationella 
konkurrensmyndigheterna är långt framskridna och detta kommer att 
komplettera det nuvarande tillkännagivandet om samarbete med de 
nationella domstolarna. 
Denna decentraliseringspolitik bör dock genomföras stegvis och med 
försiktighet. Decentraliseringsprocessen går hand i hand med 
kommissionens fortlöpande arbete med att förtydliga och förenkla 
bestämmelserna så att medlemsstaterna tillämpar gemenskapens 
konkurrensregler på samma sätt som kommissionen. 
18. Enligt subsidiaritetsprincipen skall den myndighet som är mest 
lämpad handlägga ärendet. Därför bör vissa ärenden som omfattas av 
flera nationella myndigheters jurisdiktion handläggas av kommissionen. 
När det gäller koncentrationer är det således att föredra att företagen 
låter kommissionen ensam undersöka de föreslagna koncentrationerna, i 
stället för att de anmäls till flera nationella myndigheter. Under 1995 
inledde kommissionen en ny översyn av koncentrationsförordningen, bl.a. 
för att se om omsättningskriteriet för bedömningen av om ett ärende 
skall handläggas av kommissionen eller om det enbart omfattas av 
medlemsstaternas jurisdiktion fortfarande är lämpligt. 
19. Inom området för statligt stöd skall gemenskapen enligt 
subsidiaritetsprincipen ha ensam behörighet, eftersom medlemsstaterna 
inte kan anmodas att kontrollera sina egna kostnader för statligt stöd 
på ett sätt som är rättvist gentemot deras grannländer. En aspekt kan 
dock hanteras på nationell nivå: de nationella domstolarna får avgöra 
vid klagomål från konkurrenter till det företag som får statligt stöd, 
och framför allt får de kontrollera om medlemsstaten har följt de 
nödvändiga förfarandena för anmälning och godkännande. Kommissionen har 
offentliggjort ett nytt tillkännagivande på detta område, vilket har 
tre syften: att stärka och decentralisera verkställandet av 
bestämmelserna om statligt stöd, att klargöra det juridiska ställnings­
tagandet till förmån för alla berörda parter och att underlätta för 
domare. 
5. Öppenhet 
20. Konkurrensregler är ofta invecklade eftersom den ekonomiska, 
juridiska och politiska verklighet i vilken de tillämpas är komplicerad 
och ständigt utvecklas. Det betyder inte att det inte fortfarande finns 
utrymme för mer öppenhet och förenkling. Kommissionen har kommit fram 
till flera sätt att öka informationen om dess politik och att förenkla 
regelverket. Dessa omfattar det nyligen antagna gruppundantaget för 
avtal om tekniköverföring, vilket kommer att ersätta de två 
förordningarna om licensiering av know-how och patent, användningen av 
tillkännagivanden och meddelanden för att ge riktlinjer för 
tillämpningen av konkurrensreglerna inom vissa sektorer 
(gränsöverskridande girobetalningar, posttjänster), användningen av 
grönböcker för offentliga samrådsförfaranden (dvs. de planerade 
grönböckerna om begränsningar för vertikal integration och om översyn 
av koncentrationsförordningen som skall offentliggöras 1996) och 
utgivningen av förklarande broschyrer (nya förordningen om försäljning 
av motorfordon). Inom området för statligt stöd är den anmälnings­
skyldighet som föreskrivs i Romfördraget oundgänglig för att garantera 
genomblickbarhet. Kommissionen har i ett meddelande angivit att den 
avser att använda sig av alla de befogenheter den har enligt fördraget 
för att tvinga medlemsstaterna att respektera denna skyldighet. 
Kommissionen har även börjat arbeta på reviderade och konsoliderade 
rambestämmelser för regionalt stöd och har antagit nya rambestämmelser 
för stöd till forskning och utveckling. Slutligen har kommissionen 
fortsatt att aktivt informera allmänheten om konkurrensfrågor, genom 
pressmeddelanden och konferenser, GD IV: s informationstjänst, 
publikationer, tidskriften Competition Policy Newsletter samt sist men 
inte minst årsrapporten om konkurrenspolitiken. Alla dessa åtgärder 
tjänar samma syfte, nämligen att öka öppenheten, rättssäkerheten och 
förutsägbarheten. 
6. Demokratiskt ansvar 
21. Konkurrenspolitiken kan inte bara vara en rent teknisk eller 
administrativ övning, utan har allt att vinna på ett brett demokratiskt 
samförstånd. Kommissionen lägger följaktligen stor vikt vid en fruktbar 
dialog med Europeiska unionens övriga institutioner om alla aspekter 
på dess konkurrenspolitik. 
22 . Årsrapporten om konkurrenspolitiken utgör ett grundläggande medel 
för kommunikation och information till Europeiska unionens övriga 
10 
institutioner, särskilt Kuropapa r I ument.et , rådet och Ekonomiska och 
sociala kommittén. De givande meningsutbytena i samband med den förra 
rapporten var kommissionen till stor hjälp vid genomförandet av dess 
uppgifter och bidrog till bättre information om och förståelse för 
europeisk konkurrenspolitik. Kommissionen tar dessutom i lämpliga fall 
initiativet till samråd med de övriga institutionerna om förslag till 
nya bestämmelser eller om andra politiska dokument. Särskilt i fråga 
om antagandet av avregleringsdirektiven enligt artikel 90 har 
kommissionen noga beaktat synpunkterna från Europaparlamentet, rådet, 
Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén. 
23. Kommissionen har också haft ett nära samarbete med rådet om olika 
aspekter av dess politik, särskilt i fråga om förhållandet mellan 
konkurrenspolitik och konkurrenskraft. 
24. Medlemsstaterna deltar aktivt i kommissionens beslutsprocess 
genom Rådgivande kommittén för monopol- och kartellfrågor, Rådgivande 
kommittén för koncentrationer och Konferensen för nationella experter. 
Dessutom har tjänstemän på kommissionen regelbundna och givande 
informella kontakter med sina kollegor på nationell nivå. 
25. Den 3-4 april 1995 organiserade kommissionen det första 
europeiska konkurrensforumet i Bryssel i ämnet begränsningar av 
vertikal integration''. Forumet lockade över 260 deltagare bestående av 
företrädare för konkurrensmyndigheter och domare från 35 europeiska 
länder. Syftet är att dels främja erfarenhetsutbyte och diskussioner 
mellan tjänstemän från gemenskapen och medlemsstaterna som ansvarar för 
verkställandet av konkurrenslagstiftningen, dels uppmuntra en 
decentraliserad tillämpning av konkurrenslagstiftningen. Ett andra 
forum planeras 1996. 
26. Kommissionens tjugofemte rapport om konkurrenspolitiken (1995) 
skiljer sig i sitt utförande från de tidigare årsrapporterna. 
27. Under de senaste åren har kommissionens konkurrensrapport stadigt 
ökat i omfattning och var 1994 på över 600 sidor. Å andra sidan har 
kommissionens särskilda skrift "Europeiska gemenskapens 
konkurrenspolitik - 1994", i vilken kommissionens politik och beslut 
sammanfattas i ett "användarvänligt" format, mottagits väl. 
Kommissionen har, framför allt av Ekonomiska och sociala kommittén, 
blivit ombedd att lägga fram en kortare och mer läsarvänlig rapport. 
Kommissionen beslöt därför att i år lägga fram en kortare rapport och 
koncentrera sig på de huvudsakliga politiska utvecklingarna inom 
konkurrensområdet, vilka i förekommande fall illustreras av 
kommissionens viktigaste beslut och nya lagstiftningsåtgärder. 
Förutom den föreliggande årsrapporten utarbetade Generaldirektoratet 
för konkurrens (GD IV) vid Europeiska kommissionen en rapport om 
tillämpningen av konkurrensreglerna i Europeiska unionen 1995. I den 
rapporten beskrivs de viktiga enskilda ärenden i vilka kommissionen 
fattade beslut. Den innehåller även en förteckning över hänvisningar 
till de nya lagbestämmelserna och tillkännagivandena, kommissionens 
beslut och pressmeddelanden samt till EG-domstolens och 
förstainstansrättens beslut. Vidare beskrivs tillämpningen av 
konkurrensreglerna i medlemsstaterna. 
Competition Policy Newsletter, nr 5, volym 1, sommaren 1995, 
11 
7. Statistik 
28. Antalet nya ärenden som registrerats har ökat avsevärt. Det 
sammanlagda antalet nya ärenden (artikel 85-86, koncentrationer, 
statligt stöd) Ökade från 1 081 år 1994 till 1 472 år 1995 - en ökning 
med 36 %. Antalet nya ärenden enligt artikel 85-86 ökade med mer än 
42 %, antalet anmälda koncentrationer steg med nästan 16 % och antalet 
nya ärenden om statligt stöd ökade med 35 %. En väsentlig del av denna 
ökning, särskilt inom områdena för artikel 85-86 och statligt stöd, 
beror på anslutningen av tre nya medlemsstater till Europeiska unionen 
den 1 januari 1995. 
29. Det sammanlagda antalet avslutade ärenden 1995 låg kvar på nästan 
samma nivå som 1994. 1 210 ärenden jämfört med 1 200. 
12 
I - Konkurrensreglerna i artikel 85 och 86 
A - Att säkerställa fördelarna med den inre marknaden 
W. Kil (| i nnd I .hiqaiide m,ui I loi den europeiska g^meiis kapciis 
konkurrenspolil i k ar aft säkerstäl la att. a 1 la de lördelar som dun inre 
marknaden innebär kommer konsumenterna och den europeiska ekonomin i 
stort till del. 
Konkurrenspolitiken måste säkerställa att det finns lämpliga 
rambestämmelser så att företagen kan anpassa sig till de nya 
möjligheter som öppnat sig i och med att de nationella handelshindren 
undanröjts. I de fall där företag försöker fördröja 
marknadsintegrationprocessen eller till och med förhindrar handel över 
gränserna genom konkurrensbegränsande åtgärder, är det emellertid 
nödvändigt att bedriva övervakningspolitik, vilket inkluderar att man 
förelägger stränga sanktioner i fall av allvarliga överträdelser av 
konkurrenslagstiftningen. 
Vertikala avtal mellan leverantörer och försäljare är ett grundelement 
i gemenskapens konkurrenspolitik inom detta område. Vissa av dessa 
avtal kan vara nödvändiga för att man ska kunna tränga in på nya 
marknader, lansera nya produkter, skapa effektivare nätverk för 
försäljning och kan därför komma konsumenterna till gagn. Problem kan 
emellertid uppstå i de fall där konkurrensen producenterna emellan 
eller mellan försäljare på samma marknad, inte är tillräcklig eller där 
avtalen används i konkurrensbegränsande syfte dvs. för en uppdelning 
av marknaden eller för att begränsa nytillkomna företags tillträde till 
marknaden. 
1. Bilförsäljning 
31. Efter som motor fordon är konsumentkapitalvaror för vilka underhåll 
och reparation måste skötas av fackmän samarbetar tillverkarna med 
utvalda försäljare och verkstäder för att kunna tillhandahålla 
distribution och service som är speciellt anpassat för produkterna. 
Dessa avtal ger sannolikt en effektivare försäljning av produkten 
ifråga och distributionssystemets exklusiva och selektiva natur kan 
betraktas som nödvändigt för att uppnå rationalisering och effektivitet 
inom motorfordonsindustrin. 
Detta var och är fortfarande huvudargumentet för att tillåta selektiva 
försäljnings- och serviceavtal inom bilsektorn. De bestämmelser om 
undantag för vissa grupper försäljnings- och serviceavtal för 
motorfordon1' som antogs av kommissionen den 28 juni 1995 för att 
ersätta existerande förordning nr 123/85'', innehåller emellertid ett 
flertal justeringar avsedda att intensifiera konkurrensen inom 
marknaden för bilar och reservdelar och att stärka konsumenternas 
position genom att säkerställa att alla fördelarna med den inre 
marknaden kommer dem till del. 
32. Denna nya förordning ger främst försäljarna en större frihet 
gentemot biltillverkarna. Viktigast är att bilförsäljarna ges 
tillåtelse att sälja andra tillverkares bilar under förutsättning att 
detta sker i separata försäljningslokaler och under separat ledning och 
genom en separat juridisk person, samt på ett sätt som förhindrar 
Kommissionens förordning (EG) nr 1475/95 av den 28 juni 1995 om tillämpning av fördragets 
artikel 85.3 på vissa grupper försäljnings- och serviceavtal för motorfordon, EGT L 145, 
29.6.1995, s. 25. 
Kommissionens förordning (EEG) nr 123/85 av den 12 december 1984, EGT L 15, 18.1.1985. 
13 
sammanblandning mellan märken. För att säkerställa effektiv konkurrens 
inom marknaden för underhåll och reparation har biltillverkare och 
billeverantörer inte rätt att hindra självständiga 
reservdelstillverkares och försäljares tillträde till marknaderna eller 
begränsa försäljarens rätt att efter eget val köpa reservdelar av 
likvärdig kvalitet från företag utanför nätverket. Dessutom måste 
biltillverkare förse reparatörer utanför nätverket med de tekniska 
uppgifter som de behöver för att kunna reparera och underhålla 
biltillverkarens bilar, förutsatt att sådana uppgifter inte omfattas 
av immaterialrättigheter. 
33. Målet med bestämmelserna om att försäljare får sälja bilar av 
olika märken (Multidealerships), öppnandet av marknaden för reservdelar 
och den ökade konkurrensen inom området för reparation är att öka 
konsumenternas valmöjligheter i enlighet med principen för den 
enhetliga marknaden. För samma mål krävs att konsumenterna ska kunna 
köpa en bil och få den underhållen eller reparerad på den plats inom 
den Europeiska unionen där priserna eller köpevillkoren är mest 
förmånliga. 
Detta är desto viktigare inom bilsektorn där det finns betydande 
prisskillnader mellan medlemsstaterna. I kommissionens senaste 
sexmånadersöversikt över bilpriser som publicerades i juli påpekade 
kommissionen att prisskillnaderna hade ökat dramatiskt sedan november 
19947. Sedan början av år 1995 har kommissionen tagit emot ett ökande 
antal klagomål från enskilda medborgare i den Europeiska unionen, 
främst i Österrike, Tyskland och Frankrike, som hindrats att köpa bil 
i Italien och Spanien där priserna efter devalveringarna varit relativt 
låga8. 
I den nya förordningen förbjuds uttryckligen alla förfaranden som har 
som avsikt att förhindra parallell handel9. Försäljaren måste få 
tillgodose efterfrågan (från köpare) utanför det försäljningsområde de 
tilldelats och bör i framtiden kunna göra reklam utanför det avtalade 
området. 
34. Kommissionens tjänster publicerade den 26 september 1995 en 
handledning, översatt till alla gemenskapens språk, i vilken de nya 
rambestämmelserna för tillverkare, återförsäljare, 
reservdelstillverkare och oberoende reparatörer förklaras. 
Handledningen innehåller också upplysningar för konsumenterna om rätten 
att köpa bil varsomhelst inom gemenskapen10. 
2. Begränsning av parallell handel 
35. En av de mest etablerade principerna i gemenskapens 
konkurrenslagstiftning är att det är förbjudet för producenter att dela 
upp den inre marknaden genom privata avtal och att upprätthålla 
prisskillnader genom att upprätta skyddade områden för att förhindra 
konkurrens. Emellertid förekommer detta fortfarande på marknaden och 
i de fall då det uppdagas är stränga åtgärder från kommissionen att 
vänta. 
Kommissionens pressmeddelanden IP/95/50 av den 19.1.1995 och IP/95/768 av den 24.7.1995. 
"Valutasvängningars inverkan på den inre marknaden", meddelande från kommissionen till 
Europeiska rådet, 31.10.1995, punkt 25. 
Se också Europeiska gemenskapernas domstols dom av den 24 oktober 1995 i mål nr C-70/93 
Bayerische Motorenwerke AG och ALD Auto-Leasing D GmbH och mål nr C-266/93 
Bundeskartellamt och Volkswagen AG, VAGI Leasing GmbH (har ännu inte publicerats). 
"Försäljning av motorfordon", handledning, Europeiska kommissionen, GD IV, IV/9509/95. 
Mer än 7000 exemplar av denna handledning har redan distribuerats. 
14 
BASF/Accinauto 
36. I ett beslut av den 12 juli 199511 ålade kommissionen BASF Lacken 
+ Farben, som är ett tyskt dotterföretag till BASF-koncernen, och som 
producerar fordonsreparationslacker, att betala böter på 2,7 miljoner 
ecu. Accinauto S.A., ensamdistributör för BASF i Belgien och Luxemburg 
ålades att betala böter på 10 000 ecu. Fallet har sin upprinnelse i ett 
klagomål som framförts av två brittiska parallellimportörer av 
fordonsreparationslacker av märket Glasurit. De påstod att Accinauto, 
som de köpte Glasurit-produkterna av hade slutat leverera till dem 
under sommaren 1990 på uppmaning från BASF. Kommissionen genomförde 
undersökningar i BASF:s och Accinautos lokaler och uppdagade att 
Accinauto enligt avtal var skyldigt att vidarebefordra alla 
beställningar som kom från kunder utanför det område där Accinauto var 
ensamdistributör till BASF. Kommissionen slog fast att detta 
förpliktigande utgör en oacceptabel begränsning av konkurrensen 
eftersom Accinauto förhindras att exportera de relevanta produkterna 
från Belgien till Förenade kungariket. Som resultat av detta 
förpliktigande är det BASF själv och inte företaget med ensamrätt till 
försäljningen som beslutar om och kontrollerar leveranser till 
parallella importörer från andra medlemsstater. 
Farmaceutiska produkter: Organon 
37. Priserna för farmaceutiska produkter skiljer sig betydligt från 
en medlemsstat till en annan. Detta förklaras vanligtvis med att det 
finns skillnader i de inhemska systemen för priskontroll och hälsovård. 
Vid ett flertal tillfällen har Europeiska gemenskapernas domstol 
fastslagit att parallellimport inte får förhindras, oberoende av vilka 
faktorer som ligger till grund för prisskillnaderna. Följaktligen har 
kommissionen genomgående, för den farmaceutiska sektorn, tillämpat 
konkurrensreglerna på avtal och förfaranden som begränsar parallell 
handel med läkemedel. Det förmodas att när marknadskrafterna får 
obegränsat spelrum kommer detta troligen att leda till att inte bara 
priserna utan även att mekanismerna som styr priskontrollen gradvis 
närmar sig varandra. Priserna i högkostnadsländer bör minska medan 
priserna i lågkostnadsländer, om priserna inte ger läkemedelsföretagen 
rimlig avkastning på investeringarna, bör öka som en reaktion på ett 
reellt hot om tillbakadragande av produkten. I vissa medlemsstater med 
höga priser på läkemedel stimuleras till och med till parallell import 
för att åstadkomma en minskning av landets- totala kostnader för 
läkemedel. 
38. Organon är ett brittiskt dotterföretag till Akzo (Nederländerna) 
som specialiserat sig på att tillverka och sälja p-piller. 
Den 4 maj 1994, ändrade Organon sitt prissättningssystem för p-pillren 
Mercilon och Marvelon; det senare pillret har ansenliga marknadsandelar 
i hela gemenskapen. Tidigare hade Organon gett 12,5 % rabatt på alla 
produkter som levererades till kunder oberoende av destinationsort. Det 
nya prissättningssystemet gjorde åtskillnad mellan piller som skulle 
säljas i Förenade kungariket och piller som var avsedda för export. 
Rabatten om 12,5 °, kunde endast fås för de förra. 
Efter ett flertal klagomål och efter Organons anmälan av det nya 
prissättningssystemet inledde kommissionen ett förfarande mot Organon 
och skickade ett meddelande om invändningar för att upphäva den 
immunitet mot böter som företaget kommit att åtnjuta efter anmälan av 
prissättningssystemet. Det nya prissystemet, som är en del av de 
kontinuerliga af färsförbindelserna mellan Organon och grossisterna och 
EGT L 272, 15.11.1995, s. 16. 
15 
således utgör ett avtal enligt artikel 85.I1', utgjorde enligt 
kommissionen en allvarlig överträdelse av konkurrensreglerna då det 
gjorde åtskillnad i pris på produkterna beroende på dessas geografiska 
destinationsort. Som resultat härav kunde konsumenterna inte längre dra 
fördel av parallell handel. I synnerhet i Nederländerna där Marvelon-
pillret av nederländskt ursprung inte ersätts fullt ut av 
socialförsäkringssystemet, och det brittiska pillrets pris gör att det 
kan säljas till ett pris som är likvärdigt med det nederländska 
socialförsäkringssystemets ersättningsnivå, förlorade konsumenterna 
möjligheten att välja det brittiska Marvelon-pillret som skulle befria 
dem från att sannolikt få betala en extra summa utöver 
ersättningsbeloppet. 
Organon beslutade emellertid att frångå det nya prissättningssystemet 
som kommissionen hade gjort invändningar mot och återinförde tidigare 
prisvillkor. Då detta hade genomförts uppsköt kommissionen sitt 
förfarande och reserverade sig rätten att granska kommande 
prissättningssystem som Organon tänker utforma. 
3. Begränsning av nytillkomna företags tillträde till marknaden 
39. En inre marknad med fri konkurrens innebär också att företagen inte 
begränsas i sitt tillträde till marknaden för att konkurrera med 
befintliga marknadsaktörer. Kommissionen anser det således mycket 
angeläget att hålla marknaderna öppna och har ingripit när företag,, 
antingen genom begränsande avtal eller genom ensidiga åtgärder har 
hindrat nytillkomna företags tillträde till marknaden. 
40. Nya konkurrenters tillträde till marknaden kan begränsas genom 
vertikala avtal mellan leverantörer och försäljare. Så är framförallt 
fallet då ett stort antal återförsäljare är bundna till ett avtal om 
att endast sälja den tillverkares produkter med vilken de har slutit 
ett avtal eller någon annan form av överenskommelse med samma 
utestängande effekt för tredje man. Ärendena kring marknaden för 
lösglass(Unilever/Mars) är exempel på sådana överenskommelser. 
I andra fall hindras tredje man tillträde till marknaden genom 
horisontella avtal eller samordnade förfaranden mellan verkliga eller 
potentiella konkurrenter. Detta är vad som hände på den nederländska 
marknaden för kranuthyrning(Van Marwijk/FNK-SCK). 
Tillträde till marknaden kan också stoppas genom att ett företag 
missbrukar sitt monopol eller dominerande ställning som leverantör av 
viktiga facilititeter eller tjänster. Detta är ett problem som ökar i 
omfattning i olika sektorer. När ett företag i dominerande ställning 
äger eller kontrollerar en facilitet till vilken det är viktigt för 
konkurrenterna att få tillträde till för att de ska kunna utöva sin 
verksamhet, får företaget inte neka dem tillträde och företaget måste 
ge tillträde utan diskriminering. Oavsett om det rör sig om 
transportsektorn, framförallt lufttransport, bankväsendet eller sektorn 
för telekommunikation tillämpar kommissionen denna allmänna princip i 
gemenskapens konkurrenslagstiftning13 för att ny konkurrens ska kunna 
utvecklas. Ärendena kring tillträde till hamnen i Roscoff i 
Frankrike(ICG/CCI Morlaix) behandlar samma fråga. 
I sin dom av den 24 oktober 1995 i mål nr C-70/93 och mål nr C-266/93 (se not nr 9), 
bekräftade domstolen sin tidigare rättspraxis att ett telefonsamtal från ett företag till 
företagets återförsäljare inte utgör ett ensidigt agerande, som faller utanför 
bestämmelserna i artikel 85.1, utan är ett avtal i enlighet med vad som avses i 
bestämmelsen, om samtalet var ett led i en kontinuerlig affärsrelation underställd ett 
tidigare avtal. 
Denna allmänna princip har funnit stöd i domstolens dom av den 6 april i mål nr C-241/91 
P och mål nr C-242/91 P Radio Telefis Eireann (RTE) och Indépendant Television 
Publications Ltd mot kommissionen (Magill), REG 1995, s. T-743. 
16 
Unilever/Mars 
41. Unilever är, i de flesta av Europeiska unionens medlemsstater, 
m a r k n a d s 1 e d a n ci e i 11 om " i mp u 1 s k ö p g 1 a s s" , i f o r t sätt n ingen k a I I a d 
losglass, (dvs. ens k i II lorpackade indusl riti I iverkade glassar! i k lar, 
som säljs i tidningskiosker, på bensinstationer etc. för omedelbar 
konsumtion.). 
I Irland är Unilever den ojämförligt största glassproducenten. Unilever 
försåg detaljhandlarna med frysdiskar på villkor att en 
ensamrättsklausul skrevs in i avtalen mellan Unilever och 
detaljhandlarna, som endast medgav att Unilevers produkter förvarades 
i diskarna (" frysdiskensamrätt") . Dessutom ingick kostnaden för 
frysdisken i priset för själva glassen, och detta pris togs ut av alla 
detaljhandlare, oavsett om de hade en Unileverfrysdisk eller inte. 
Efter ett klagomål från Mars undersökte kommissionen det 
distributionssystem som Unilever använder sig av i Irland. Kommissionen 
kom fram till att då en detaljhandlare har bara en eller flera 
frysdiskar från Unilever på sitt försäljningsställe, har detta som 
resultat att försäljningsstället vanligtvis, i praktiken är bundet till 
försäljning av endast Unilever-glass. Majoriteten av alla 
försäljningsställen som erbjuder lösglass tillhör denna kategori. Denna 
typ av ensamrätt för försäljningsställen har redan förkastats av 
kommissionen år 1992, avseende den tyska marknaden för lösglass1". 
Unilever-avtalen hade sammanlagt en konkurrensbegränsade effekt genorn 
att de märkbart begränsade konkurrenternas tillträde till marknaden. 
Avtalen befanns också utgöra ett missbruk av Unilevers dominerande 
ställning på marknaden. 
Emellertid gick Unilever med på att ändra sitt system med avsikt att 
öppna marknaden, i synnerhet genom att detaljhandlarna gavs större 
valmöjligheter. Kommissionen har följaktligen förklarat att det ändrade 
systemet tycks uppfylla villkoren för beviljande av ett undantag15. 
Van Marwijk/FNK-SCK 
42. I sitt beslut av den 29 november 199516 ålade kommissionen FNK och 
SCK att betala böter17 för överträdelser av artikel 85.1 på den 
nederländska marknaden för kranuthyrning. 
FNK (Federatie van Nederlandse Kraanverhuurbedrijven) är en 
sammanslutning av firmor som hyr ut mobilkranar. SCK (Stichting 
Certificatie Kraanverhuurbedrijf) inrättades på FNK:s initiativ för att 
genom ett certifikationssystem säkerställa kvaliteteten på kranar och 
utrustning som används i kranuthyrningsbranschen. De flesta företagen 
som deltar i SCK är också medlemmar av FNK. De representerar mellan 50 
% och 80 % av den nederländska marknaden. Kranuthyrare hyr själva i 
stor utsträckning kranar från andra kranuthyrare. 
Kommissionen fattade 1992 ett negativt beslut avseende Langnese (Unilever) och Schöller 
som innehar en duopolistisk ställning på den tyska marknaden för lösglass. I detta fallet 
ingrep kommissionen mot "avtal om ensamrätt till försäljningsställe" -avtal enligt vilka 
en återförsäljare åtar sig att endast sälja produkter från den tillverkare med vilken han 
har ett avtal. Kommissionen beslutade att den sammanlagda effekten av avtalen ifråga 
utgjorde en avsevärd konkurrensbegränsning från Langnese och Schöllers sida. Parterna 
överklagade beslutet, men beslutet godkändes av förstainstansrätten i en dom av den 
8 juni 1995 avseende mål nr T-7/93 Langnese-Iglo GmbH mot kommissionen, REG 1995, 
s. 11-1533 och mål nr T-9/93 Schöller Lebensmittel GmbH & Co. KG mot kommissionen, 
REG 1995-, s . 11-1611. 
EGT C 211, 15.8,1995, s.4. 
EGT L 312, 23.12.1995, s.79. 
Den immunitet mot böter som FNK och SCK kommit att åtnjuta genom sin anmälan i början av 
1992 upphävdes i enlighet med artikel 15.6 i förordning nr 17 genom kommissionens beslut 
av den 13 april 1994, EGT L 117, 7.5.1994. 
17 
Utöver FNK:s rekommenderade priser för kranuthyrning och de gemensamma 
priser som medlemmarna i FNK tar ut av varandra, angrep kommissionen 
att innehavare av SCK-certifikat förbjöds att hyra kranar från firmor 
som inte var anslutna till SCK. Kommissionen ansåg att SCK: s 
inhyrningsförbud omfattas av förbudet i artikel 85.1 eftersom SCK:s 
certifikationsystem inte uppfyllde kraven på öppenhet och erkännande 
av likvärdiga system för kvalitetsgarantier. Kommissionen drog 
slutsatsen att förbudet inte bara begränsar de anslutna företagens 
handlingsfrihet utan också avsevärt begränsade andra konkurrenters 
tillträde till den nederländska marknaden. 
Kommissionen hävdade i sitt beslut att även om kommissionens politik 
om certifiering ger utrymme för privaträttsliga certifieringssystem som 
är inrättade för att sörja för kompletterande övervakning av 
överensstämmelse med i lag stadgade bestämmelser sä bör sådana system 
respektera konkurrensreglerna. 
ICG/CCI Morlaix 
43. Irish Continental Group (ICG) ställde en ansökan till 
handelskammaren i Morlaix (CCI Morlaix) för att få tillträde till 
hamnen i Roscoff (Bretagne) då ICG hade för avsikt att starta en 
färjeförbindelse mellan Irland cch Bretagne under sommaren 1995. 
Brittany Ferries var vid den här tiden den enda färjeoperatören på 
sträckan mellan Irland och Bretagne. Inledningsvis nådde parterna en 
överenskommelse i princip, varefter ICG började marknadsföra och ta 
emot bokningar för sin nya färjelinje. Förhandlingarna avbröts 
emellertid i januari 1995 och ingen slutlig överenskommelse kunde nås 
mellan handelskammaren i Morlaix och ICG efter det att ICG hade lämnat 
sitt klagomål till kommissionen och ytterligare förhandlingar hade ägt 
rum. 
Kommissionen fann att handelskammaren i Morlaix var i en dominerande 
ställning som förvaltare av hamnen i Roscoff, den enda hamn i Frankrike 
med tillräckliga anläggningar för en färjelinje mellan Bretagne och 
Irland. Dessutom fann kommissionen att handelskammaren i Morlaix hade 
missbrukat sin dominerande ställning genom sin obefogade vägran att ge 
ICG tillträde till hamnanläggningarna i Roscoff. Kommissionen kunde 
därför beordra tillfälliga åtgärder den 16 maj 1995 genom vilka 
handelskammaren i Morlaix tvingades att vidta nödvändiga åtgärder för 
att ge ICG tillträde till hamnen i Roscoff fram till slutet av 
sommarsäsongen. 
Efter kommissionens ingripande slöt parterna ett femårsavtal som gav 
ICG rätt att utnyttja hamnanläggningarna i Roscoff, något som inte 
endast gagnade de båda parterna utan, desto viktigare, även gagnade 
resenärerna som fick större valmöjligheter bland transporttjänster och 
verksamheter i Roscoff-området. 
4. Grönbok om vertikala begränsningar 
44. Vertikala avtal mellan leverantörer och distributörer i de olika 
medlemsstaterna har alltid tillmätts särskild vikt inom 
gemenskapslagstiftningen med tanke på målsättningen att skapa en 
integrerad marknad. För gemenskapspolitiken har det varit en kärnpunkt 
att hålla kanalerna för parallell handel fria från begränsningar 
skapade av den privata företagsamheten. Även om konkurrenspolitiken har 
tjänat sitt syfte inom gemenskapen väl fram till nu, anses det 
nödvändigt att göra en översyn för att se om gemenskapens politik inom 
området fortfarande är anpassad till distributionen och konsumenternas 
framtida behov. 
Användningen av informationsteknologi och just-in-time metoder 
förändrar inte bara produktionsmetoderna utan även formerna och 
systemen för distribution. Följderna härav måste återspeglas i 
politiken så att innovation och utveckling av distributionsmetoderna 
inte hämmas. 
Dessutom skall de främsta gruppundantagen inom området för vertikala 
begränsningar snart förnyas: Försäljning och köp med ensamrätt under 
1997 och franchising under 1999. Dessa förnyelser behöver förberedas. 
Översynen kommer att göras i form av en grönbok där olika alternativ 
för en framtida politik läggs fram. Denna grönbok med förslag kommer 
att läggas fram för en omfattande och djupgående offentlig diskussion 
med alla intresserade politiska och socio-ekonomiska parter, som 
Europaparlamentet, medlemsstaterna, tillverkare, distributörer och 
konsumenter och detta beräknas ske under loppet av nästa år. 
5. (iränsöverskridandc girosystcm 
45. Bankväsendet har tort (ärande inte .någon vä L tangerande inre 
marknad. Avgitter för penningövertöringar är en stor kost.nåds fa klor tor 
företagen och kan avsevärt förhindra att den inre marknaden fungerar 
friktionsfritt. 
46. I september utfärdade kommissionen ett tillkännagivande om 
tillämpningen av EG:s konkurrensregler på gränsöverskridande 
girosystem18. 
Tillkännagivandet ingår i ett åtgärdspaket som antagits av kommissionen 
och som inkluderar ett förslag till ett direktiv vars syfte är att 
förbättra bankernas gränsöverskridande gireringstjänster19. Bankerna 
använder sig av dessa system för att för kunders .räkning överföra 
pengar från och till olika länder i unionen. 
47. I tillkännagivandet uppdateras och ersätts de principer för 
konkurrens som publicerades år 1992. I tillkännagivandet fastslås att 
kommissionen i sitt allmänna förhållningssätt kommer att se positivt 
på samarbetsavtal mellan banker, genom vilka bankerna framförallt får 
möjlighet att möta kraven i direktivet. Emellertid bör samarbetet inte 
gä så långt att konkurrensen mellan banker elimineras. I 
tillkännagivandet fastställs därför riktlinjer for hur bankerna kan 
sluta samarbetsavtal för en effektivare hantering av gränsöverskridande 
gireringar utan att detta strider mot konkurrensreglerna. Detta kan 
därför kanske bidra till utvecklingen av betalningssystem som är 
fördelaktigare för medborgarna i den Europeiska unionen. 
48. I tillkännagivandet tas två frågor av särskild vikt upp, 
dvs.tillträde till marknaden och priskonkurrens. 
Vad gäller tillträde till marknaden vill kommissionen säkerställa att 
mindre banker inte orättvist utestängs från system som verksamma banker 
måste tillhöra för att. kunna erbjuda sina kunder gränsöverskridande 
gireringar. Villkoren för tillträde till sådana system bör vara 
berättigade ur objektiv synvinkel och tillämpas på ett sådant sätt att 
det inte sker någon diskriminering. Omvänt skapar utestängande av nya 
konkurrenter från ett system som inte är en nödvändig funktion, 
exempelvis ett mindre system som utvecklats av grupper av banker, 
vanligtvis inte problem med konkurrenslagstiftningen. 
K'.;T C ::M , ;'7.<>. i <)<>'), s. i. 
Kommissionens meddelande "Gireringar inom EU: Genomskinlighet, iunktion och stabilitet", 
KOM (94) 436, ID oktober 19.94; Bull. EU 9-1995, punkt 1.3.12. 
19 
Vad gäller priskonkurrens görs det. i tillkännagivandet åtskillnad pä 
pr issättningsavt a 1 mellan banker och kunder och prissättningsavtal, 
mellan banker. 
Banker får inte sinsemellan sluta avtal om nivån på avgifter som tas 
ut av kunderna, ej heller om hur dessa avgifter skall tas ut. 
Huvudfrågan avseende prissättningsavtal mellan banker är hur man ska 
bedöma multilaterala transaktionsavgifter dvs. kollektivt avtalade 
transaktionsavgifter som en bank (här oftast avsändarens bank eller den 
bankens korrespondentbank)betalar till en annan bank (mottagarens 
bank) . Kommissionen anser att multilaterala transaktionsavgifter utgör 
en begränsning av konkurrensen inom ramen för förbudet av avtal om 
försäljningspriser i artikel 85.1. De kan emellertid beviljas undantag 
enligt artikel 85.3 om villkoren för undantag uppfylls. Vid OUR-
överföringar (dvs. där alla avgifter betalas av avsändaren) kan 
mottagarens bank inte ta ut ytterligare avgifter från mottagaren för 
hanteringen av en gränsöverskridande överföring. I sådana fall kan 
bankerna komma överens' om att mottagarens bank erhåller ersättning 
genom en mu.lt i lateral t överenskommen transaktionsavgift om avgiiten 
täcker faktiska och nödvändiga kostnader som den senare har för 
hanteringen av gränsöverskridande gireringar. Den överenskomna avgiften 
bör inte överskrida de genomsnittliga faktiska kostnader mottagarens 
bank har för hanteringen av gränsöverskridande gireringar. Dessutom 
skall avgiften definieras som en standardavgift som ger systemets 
medlemmar möjlighet att förhandla om bilaterala avgifter som är högre 
och lägre än standardavgiften. 
6. Förmånlig behandling; befrielse från eller nedsättning av böter 
49. Kommissionen fortsatte sitt aktiva sökande efter hemliga 
karteller om bland annat prissättning och marknadsuppdelning, något som 
fortfarande tycks förekomma mellan större företag inom industrisektorn. 
Insamlandet av uppgifter upptar en allt större del av kommissionens 
administrativa resurser för upprätthållandet av 
konkurrenslagstiftningen. Under 1995, genomförde kommissionen 91 
undersökningar på plats i företagens lokaler, inklusive 87 oanmälda 
undersökningar. 
50. Typiska karteller driver sin verksamhet i hemlighet och deltagarna 
gör betydande ansträngningar för att undvika att avslöjas av 
myndigheterna, bland annat med hjälp av modern informationsteknologi. 
I vissa fall kan de fördelar som konsumenterna kan dra av att hemliga 
karteller upptäcks och förhindras uppväga det intresse som kommissionen 
kan ha av att bötfälla företag som samarbetar med kommissionen och 
därigenom möjliggör att kommissionen kan upptäcka och förhindra en 
kartell. Av denna anledning överväger kommissionen att bevilja 
förmånlig behandling för företag som samarbetar under den inledande 
undersökningen eller de inledande förfarandena vid överträdelser20. 
Kommissionen offentliggjorde under 1995 ett utkast till ett 
tillkännagivande där den specificerar de villkor enligt vilka företag 
som samarbetar med kommissionen kan beviljas befrielse från böter eller 
avsevärda nedsättningar av det bötesbelopp som annars skulle ålagts 
dem. Kommissionen inbjöd alla berörda personer att, innan den antar 
tillkännagivandet, lämna sina synpunkter på utkastet.21 
Den 10 augusti 1993 offentliggjorde det amerikanska justitiedepartementets antitrust-
avdelning sin "politik för förmånlig behandling" rör företag. Denna följdes av en 
"politik för förmånlig behandling" för individer publicerad den 10 augusti 1994. 
EGT C 341, 19. 12. 1995, S. 13. 
20 
7. Tillgång till akten 
51. Den europeiska gemenskapens förfaranden för att upprätthålla 
konkurrensreglerna i artikel 85 och 86 får inte vara godtyckliga eller 
orättvisa. Det åligger kommissionen att. vidta procedurmässiga 
säkerhetsåtgärder att skydda de av kommissionens beslut berörda 
företagens intressen. Därför är det möjligt att åberopa rätten till 
försvar och framförallt rätten till ett korrekt genomfört förhör. 
Personer eller företag som är adressater i formella beslut eller andra 
intresserade parter har också som en sista säkerhetsåtgärd rätt att 
överklaga beslutet vid förstainstansrätten och domstolen. 
52. Förstainstansrätten annullerade ett antal av kommissionens beslut 
av den 19 december 199022 om böter för överträdelser av 
konkurrensreglerna på marknaden för (kalcinerad) soda. Ett av dessa 
beslut avsåg ett samordnat förfarande genom vilket Solvay och ICI 
sinsemellan delade upp den europeiska marknaden. Därutöver fann 
kommissionen att både Solvay och ICI hade missbrukat sina dominerande 
ställningar i västra Europa, i Förenade kungariket och Irland.23. 
Det på artikel 85 grundade beslutet har annullerats på grundval av att 
kommissionen inte tillgodosåg parternas rätt till försvar. Domstolen 
ansåg att kommissionen, avseende förfarandet i enlighet med artikel 85, 
borde ha gett Solvay tillgång till vissa dokument som kommissionen var 
i besittning av för förfarandet i enlighet med artikel 86 mot ICI;;\ På 
samma grundval, men för det motsatta förhållandet, dömde domstolen till 
förmån för ICI25. 
Kommissionen håller på att undersöka på vilket sätt dessa beslut 
påverkar nuvarande praxis, även med tanke på förhörsrådgivarens nya 
befogenheter som innebär att om ett företag anser att kommissionen inte 
tillhandahållit alla de dokument som var nödvändiga för företagets 
försvar, ska förhörsrådgivaren undersöka påståendet och sedan göra en 
saklig bedömning26. 
B - Samarbete och konkurrens i en ekonomisk miljö som förändras och 
globaliseras snabbt 
53. Dagens ekonomiska miljö kännetecknas av ett hastigt ökande 
konkurrenstryck. Ett flertal faktorer har bidragit till detta: 
Produkternas livstid blir ständigt kortare, globaliseringen av 
industrier och marknader ökar och arbetet med lagstiftningsprogrammet 
för genomförandet av den inre marknaden har slutförts. Hänsyn måste tas 
till dessa ekonomiska realiteter vid tillämpningen av 
konkurrensreglerna. Som ett resultat av detta ökar betydelsen av 
marknadsanalys i konkurrensärenden. Kommissionen måste ta hänsyn till 
de specifika ekonomiska förhållanden som kännetecknar en viss marknad 
för att det aktuella ärendet ska kunna ses i sitt rätta sammanhang. 
I en ekonomisk miljö som kännetecknas av dynamiska marknader, 
innovation och globalisering är det ofta nödvändigt för företagen att 
samarbeta för att de ska kunna förbli konkurrenskraftiga på marknaden 
genom att de härigenom förbättrar sina forsknings- och 
EGT L 152, 15.6.1991. 
Den tjugonde rapporten om konkurrenspolitiken (1990), punkt 92 och punkt 113. 
Förstainstansrättens dom av den 29 juni 1995, avseende mål nr T-30/91 Solvay mot 
kommissionen, BEG 1995, s. 11-1775. 
Förstainstansrättens dom av den 29 juni 1995, avseende mål nr T-36/91 Imperial Chemical 
Industries plc mot kommissionen, REG 1995, s. 11-1847. 
Kommissionens beslut av den 12 december 1994 om förhörsrådgivarens befogenheter vid 
kommissionens konkurrensförfaranden, EGT L 330, 21.12.1994, s. 67. 
utvecklingsresurser och minskar sina kostnader och utvecklar ny.i 
piodtlkler. Icke de;; I o MM i nd re helmver inlc säd, i n i ;;, un, i i be I e |<<d,j MM 
alt konkur t onsl)oq ränsande sifirit ioner uppstår som är oförenliga med 
Romfördragets konkurrensregler. 
1. Tillämpning av artiklarna 85 och 86 inom sektorn för telekommunikationer 
1.1. Strategiska allianser 
54. Den pågående liberaliseringen inom sektorn för 
telekommunikationer, i kombination med det faktum att 
telekommunikation, informationsteknologi och media tenderar att 
sammanfalla mer och mer, ger upphov till väsentlig kommersiell 
aktivitet inom informationsmarknadens huvudsektorer. Marknadsaktörerna 
förbereder sig nu för att kunna utnyttja de nya möjligheterna. Detta 
har resulterat i en våg av nya allianser och samarbetsavtal som 
aviserats eller genomförts27. 
Ett exempel på sådana allianser är strategiska allianser mellan stora 
telekommunikationsföretag som rör sig ut mot den globala marknaden 
(RT/MCI; Atlas-Phoenix). Andra exempel på allianser är sådana 
(conglomerate alliances) som skapas antingen mellan företag som infe 
tidigare agerat pä marknaden för telekommunikation men som samverkar 
för att komma in på marknaden, som elektritetsverk eller mellan banker 
som har omfattande interna nätverk så väl som ekonomiska tillgångar och 
know-how, eller de senare och telekommunikationsföretag(Cable & 
Wireless och Veba; BT-Viag; BT-BNL, Albacom). Stora konsortier skapas 
också för att kunna erbjuda världsomspännande mobila 
satellitkommunikationstjänster (Inmarsat-P, Iridium, Globalstar and 
Odyssey). 
55. Frågan om hur de grundläggande konkurrensreglerna skall tillämpas 
på dessa allianser har under de senaste åren kommit att bli en stor 
utmaning för Europeiska unionens konkurrenspolitik. Kommissionen måste 
säkerställa att den nuvarande omstruktureringsprocessen leder till 
konkurrens- och tillväxtinriktade marknadsstrukturer. Gemenskapens 
liberaliseringspolitik inom sektorn för telekommunikation har inneburit 
nya tjänster och produkter till förmånliga priser för konsumenterna, 
lägre kostnader för industrin och nya arbetstillfällen. Emellertid 
skulle dessa ansträngningar inte tjäna mycket till om avtal, 
förfaranden eller marknadsstrukturer med syfte att begränsa den 
framväxande konkurrensen på den liberaliserade marknaden finge 
utvecklas eller om telekommunikationsföretagen fritt finge göra 
överträdelser för att behålla sin ställning. Detta visar att det finns 
ett nära inbördes samband mellan de olika områdena inom 
gemenskapspolitiken och att alla konkurrenspolitiska instrument måste 
användas tillsammans på ett koherent sätt. 
56. Samriskföretaget Concert mellan British Telecommunications och 
amerikanska US MCI Corporation var den första stora strategiska 
alliansen inom telekommunikationsområdet som kommissionen behandlade 
och den beviljades undantag i enlighet med artikel 85.328. 
Allianser som har för avsikt att tillhandahålla nya globala tjänster 
som redan efterfrågas av framförallt stora företag (dvs. gränslöshet 
(seamlessness), änd-till-änd-tjänster och "en kund-ett kontrakt"-
tjänster(one stop shopping and billing)) förbättrar generellt 
En sammanfattande översikt över beslut i ärenden och publicerat material inom detta 
område finns i Gemenskapens konkurrenspolitik inom telekommunikationsområdet,Europeiska 
kommissionens officiella dokument, uppdaterad i juli 1995 (IV/18571/95). 
Beslut av den 27 juli 1994, EGT L 223, 27.8.1994, s. 36; den tjugofjärde rapporten om 
konkurrenspolitiken(1994), punkterna 156-160. 
22 
kvaliteten på avancerade telekommunikationstjänster och gör dem också 
mer tillgängliga. Allianserna bidrar också till upprättandet av 
transeuropeiska nät, vilket är en av målsättningarna i Romfördraget 
(artikel 129b). Konsumenterna, inklusive multinationella företag, men 
också små och medelstora företag med innovationskraft kan dra nytta av 
mer avancerade globala tjänster och effektivitetsvinster som förbättrar 
deras konkurrensposition både globalt och inom Europeiska unionen. 
I den mån som allianser erbjuder nationella såväl som internationella 
tjänster är emellertid bestämmelserna i artikel 85.3 om att de företag 
som ingår i alliansen inte får åläggas begränsningar som inte är 
nödvändiga för att målen skall uppnås, och om att företagen inte får 
sätta konkurrensen ur spel på nationell nivå, viktiga element i 
kommissionens bedömning. Viktigt för kommissionens positiva inställning 
till inrättandet av Concert var tjänsternas genuint globala natur och 
det faktum att de båda moderföretagens marknader var öppna för 
konkurrens. 
Atlas-Phoenix 
57. Atlas-avtalet som kommissionen undersökt under år 1995 skiljer 
sig från BT-MCI-alliansen på två viktiga punkter: För det första är den 
del av tjänsten som inriktar sig på hemmamarknaden större än den 
planerade globala delen, och för det andra är parternas hemmamarknader 
(Frankrike och Tyskland) mindre 1iberaliSerade än BT:s och MCI: s 
hemmamarknader(Förenade kungariket och USA). 
Genom ATLAS-avtalet skapas ett samriskföretag mellan de två statliga 
franska och tyska telebolagen France Telecom (FT)respektive Deutsche 
Telekom (DT) . Det är också genom Atlas som DT och FT deltar i Phoenix, 
den andra uppgörelsen med det amerikanska Sprint Corporation. 
Atlas inriktar sig på två olika marknader för mervärdestjänster inom 
telekommunikation, på marknaden för avancerade teletjänster för företag 
och på marknaden för tjänster avseende standardiserad datakommunikation 
med lågnivåpaketförmedling. Den bredare Phoenix-alliansen vänder sig 
till samma marknader för mervärdestjänster inom 
telekommunikationsnätsområdet och även till marknaden för tjänster för 
resenärer och marknaden för vad som kallas nätoperatörernas 
nätoperatörstjänster. 
Genom Atlas- och Phoenixavtalen aktualiserades ett antal ur 
konkurrenssynpunkt viktiga frågor, framförallt med avseende på avtalets 
europeiska parters hemmamarknader, där FT and DT rättsligt och i 
praktiken har dominerande ställningar vad gäller ett antal 
telekommunikationstjänster och infrastrukturen. Därför hävdades det att 
konkurrensen skulle kunna komma att undanröjas samt att de positiva 
effekterna av en framtida fullständig liberalisering skulle kunna komma 
att riskeras. Som resultat härav har alliansens parter och Frankrikes 
och Tysklands regeringar lämnat vissa garantier och gjort vissa 
ändringar. Detta innebär att de allmänt tillgängliga kopplade franska 
och tyska datanäten inte integreras med Atlas samt att tillträde ges 
till dessa nätverk på icke-diskriminerande basis och att 
"korssubventionering undviks. Regeringarnas viktigaste åtagande var 
emellertid att användningen av alternativ 
telekommunikationsinfrastruktur för tillhandahållande av liberaliserade 
telekommunikationstjänster (dvs. inte grundläggande 
taltelefonitjänster)skulle libéraliseras per den 1 juli 1996. Om en 
sådan liberalisering inte sker kan konkurrensen inom området för 
datakommunikation komma att hotas eller undanröjas, genom alliansen 
mellan två av unionens största organisationer för telekommunikation. 
En fullständig liberalisering, inklusive grundläggande 
taltelefonitjänster och infrastruktur kommer att ske den 
1 januari 1998. 
23 
På grundval av detta sade sig kommissionen' vara beredd att ställa sig 
positiv till Atlas-Phoenix avtalen29, med förbehåll för eventuella 
synpunkter från tredje man. 
58. Andra strategiska allianser av samma slag som kommissionen har 
börjat undersöka är Unisource och dess Uniworld-allians med AT&T. 
Världsomspännande mobila satellitbaserade telekommunikationssystem 
59. Kommissionen har påbörjat en ingående och omfattande undersökning 
av de strategiska allianser som nyligen börjat växa fram för att kunna 
erbjuda mobila satellittelekommunikationstjänster över hela världen. 
Inom denna sektor finns endast ett fåtal globala marknadsaktörer och 
därför är det nödvändigt att skydda konkurrensen på de berörda 
marknaderna i nästa led, dvs. lokal service, distribution och leverans 
av utrustning. 
Ett av de undersökta systemen, Inmarsat-P,har redan fått positiva 
signaler från kommissionen30. 
1.2. Tillträdes- och samtrafikavtal 
60. Frågeställningarna kring tillträdes- och samtraf ikavtal utgör ett 
viktig problem för tillämpningen av Europeiska unionens 
konkurrenslagstiftning inom sektorn, och mer allmänt för hur den 
framtida marknaden för telekommunikation ska regleras31. Faktum är att 
multimedia-miljön efter att monopolen försvunnit och i framtiden, 
sannolikt kommer att kännetecknas av att företag, enskilt eller i 
samverkan, kontrollerar de faciliteter - som nätverk, system med 
villkorligt tillträde (conditional access systems) eller kritiska 
programvarugränssnitt (critical software interfaces) - som kan tänkas 
utgöra en viktig väg för att nå kunderna. 
Tillträdes- och samtrafikavtal kan i princip, ses som 
konkurrensbefrämjande då de har som syfte att utvidga de erbjudna 
tjänster som kunderna har tillgång till. Emellertid kan dessa avtal 
även ge upphov till hemliga förfaranden och utestängning från marknaden 
likväl som missbruk av dominerande ställning32. Icke-diskriminerande 
tillträde till de nödvändiga faciliteterna på rimliga villkor har 
central betydelse i detta avseende. Därför har kommissionen för avsikt 
att under 1996 lägga fram ett utkast till ett meddelande om införande 
av konkurrensreglerna på detta område. 
2. Globalisering av marknaderna 
ATR/BAe 
61. Marknaden för regionalt trafikflyg är ett exempel på en sektor med 
en global dimension. Huvudtillverkarna har verksamhet på alla 
kontinenter. 
62. Den 18 augusti godkände kommissionen genom en administrativ 
skrivelse det regionala flyg-samriskföretaget mellan Aérospatiale och 
Alenia, som redan är en del av ATR, och British Aerospace. Det slutliga 
Tillkännagivande enligt artikel 19.3 i förordning nr 17, EGT C 337, 15.12.1995, s. 2 och 
13. 
Tillkännagivande enligt artike;. 19.3 i förordning nr 17 EGT C 304, 15.11.1995, s. 6. 
G7: s slutsatser och grönbok om infrastrukturer på telekommunikationsområdet. 
Couvert Bros: "Konkurrensaspekter på samtrafikavtal inom sektorn för telekommunikation", 
Rapport till Europeiska kommissionen, juni 1995. 
24 
målet för projektet är att koncentrera parternas verksamhet inom 
området regionalt trafikflyg. Samarbetets första etapp handlar främst 
om de tjänster som riktar sig direkt till kunderna, samt om att 
gemensamt utföra genomförbarhetsstudier för nya flygplan inom sektorn. 
Kommissionens godkännande gäller under en begränsad tidsperiod fram 
till den 6 juni år 2000, och kommissionen förbehåller sig därigenom 
rätten att på nytt göra en utvärdering av situationen om parterna, 
efter genomförbarhetsstudierna, skulle besluta att inte utveckla, 
producera eller lansera nya flygplansprogram och samtidigt ha kvar 
samarbetet inom områdena försäljning och kundservice. 
3. Tekniköverföring 
63. Att främja en dynamisk utveckling inom den europeiska industrin 
med avseende på innovation och spridning av ny teknik är ett av de 
överordnade mål som kommissionen föresatt sig att uppfylla med avseende 
på utvecklingen av den inre marknaden. I kommissionens vitbok om 
tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning framhålls särskilt den 
stora betydelse som överföring av teknik har för teknisk innovation 
inom europeiska unionen och de sätt på vilka detta kan bidra till att 
stärka konkurrenskraften hos företag som är verksamma inom sektorn. 
64. Avsikten med den nya förordning om gruppundantag för avtal om 
tekniköverföring", som föreslogs under 1994 och ändrades 1995 i stora 
drag efter samråd med tredje parter och med Rådgivande kommittén för 
kartell och monopolfrågor är att främja den ekonomiska tillväxten och 
öka konkurrenskraften genom att i en och samma rättsakt förena och 
förenkla innehållet i de två befintliga förordningarna om 
licensavtal34. 
65. Genom den nya förordningen minskas således de skillnader som 
föreligger mellan förordningen om patentlicensavtal och förordningen 
om knowhowlicensavtal och flera klausuler i förordningarna som 
förhindrade gruppundantag har tagits bort eller överförts till 
invändningsförfarandet. Dessutom har en del ändringar gjorts, för att 
framförallt tillgodose parternas avtalsfrihet. Dessa ändringar, som 
kommer huvuddelen av företagen inom gemenskapen till godo åtföljs av 
en tydlig varning till de företag som har en stark ställning på 
marknaden. Varningen gäller framförallt att förordningen ger 
kommissionen möjlighet att ogiltigförklara ett beviljat undantag i fall 
då företag, som erhållit exklusiva licensavtal utnyttjar detta för att 
skaffa sig monopolställning på en produktmarknad eller förhindrar 
tredje parters tillgång till ny teknik. Kommissionen kommer i sin 
bedömning av en sådan situation att lägga särskild vikt vid situationer 
där licenstagarens har marknadsandelar på mer än 40 %. 
C - Transport 
1. Sjöfart 
66. Den Europeiska unionen är världens största handelsområde. 
Huvuddelen av godset i EU:s handelsutbyte med resten av världen (och 
betydande delar av godset i handelsutbytet inom unionen) transporteras 
till sjöss. Linjesjöfart, dvs. sjötransporttjänster enligt tidtabell 
har här stor betydelse. 
Det är därför viktigt för den Europeiska unionen att förfoga över så 
Förordningen antogs av kommissionen den 31 januari 1996. 
Förordning (EEG) nr 2349/84 av den 23 juli 1984 och förordning nr 556/89 av den 
30 november 1988. 
bra sjötransporttjänster som möjligt till en så låg kostnad som 
möjligt. Konkurrenspolitiken är ett bra instrument för att detta mål 
ska kunna uppnås. 
67. Det bör också nämnas att representanthuset i USA nyligen antagit 
ett lagförslag genom vilket man vill avreglera linjesjöfarten och skapa 
ett mer konkurrensbefrämjande regelsystem för sektorn. Lagförslaget, 
1995-års "Ocean Shipping Reform Act" , har lagts fram för behandling av 
senaten och om detta förslag antas ' kommer den amerikanska 
lagstiftningen att närma sig den europeiska. 
1.1. Linjesjöfartskonsortier 
68. Den nya förordningen, genom vilken linjesjöfartskonsortier kan 
beviljas gruppundantag35 är ett viktigt hjälpmedel för att uppnå dessa 
mål, då rederierna uppmuntras till att förbättra och rationalisera sin 
verksamhet och härigenom minska kostnaderna och fraktraterna samtidigt 
som de får möjlighet att erbjuda tjänster av en högre kvalitet samt ett 
större antal avgångar. Detta är andra gången som en förordning om 
gruppundantag antas inom sektorn för linjetrafik. I förordning 4056/86, 
som innehåller riktlinjer för tillämpningen av artiklarna 85 och 86 med 
avseende på sjötransport, finns redan ett gruppundantag för 
1 i n jekon t oronser "'. 
()(i. Don nya förordningen om g r uppundunt ag trädde i kraft don ?.'/. april 
19()5 och är giltig under fem år. Linjes jöfartskonsortier är avtal 
mellan två eller flera rederier om att gemensamt driva linjesjöfart 
genom samarbete inom de tekniska, driftsmässiga eller kommersiella 
områdena, undantaget prissättning. Gruppundantaget omfattar bara 
internationella linjesjöfartstjänster från eller till en eller flera 
hamnar inom gemenskapen och gäller bara för transport av gods, 
företrädelsevis i containrar. Förordningen gäller dessutom både för 
konsortier som verkar inom en linjekonferens och för konsortier som 
verkar utanför en linjekonferens, med undantag för gemensamt 
fastställande av fraktrater. De medlemmar av ett konsortium som önskar 
tillämpa gemensam prissättning och inte uppfyller kriterierna i 
förordning nr 4056/86 måste begära ett individuellt undantag. 
Gruppundantaget omfattar följande aktiviteter: Samordning eller 
gemensam fastställning av tidtabeller, liksom fastställande av 
anloppshamnar; byte, försäljning eller korsbefraktning av ytor eller 
utrymmen på fartyg; gemensamt utnyttjande av fartyg eller 
hamnanläggningar (pooling); utnyttjande av ett eller flera gemensamma 
driftskontor; möjlighet att utnyttja containrar, chassin och annan 
utrustning eller hyres-, leasing- eller köpeavtal för sådan utrustning; 
utnyttjande av system för datautbyte eller gemensamt 
dokumentationsystem; tillfälliga kapacitetsanpassningar"; gemensam 
drift eller gemensamt utnyttjande av hamnterminaler och därtill knutna 
tjänster; deltagande i en eller flera av följande pooler: tonnage, 
inkomster eller resultat; gemensamt utövande av rösträttigheter i 
linjekonferenser; en gemensam marknadsföringsstruktur eller gemensamt 
utfärdande av konossement; samt all annan aktivitet som är knuten till 
ovannämnda aktiviteter och som är nödvändig för deras genomförande. 
Kommissionens förordning (EG) nr 870/95 av den 20 april 1995 om tillärapning av artikel 
85.3 i fördraget på vissa grupper av avtal, beslut och samordnade förfaranden mellan 
linjerederier (konsortier) i enlighet med rådets förordning (EEG) nr 479/92, EGT L 89, 
21.4.1995, s. 7. 
Förord ling nr 4056/86 av den 22 december 1986, EGT L 378, 31.12.1986, s. 4. 
Detta gäller inte för överenskommelser om begränsning av utnyttjandet av den befintliga 
kapaciteten genom vilka de linjerederier som ingår i konsortiet avstår från att utnyttja 
en viss procentandel av konsortiets fartygskapacitet; se artikel 4 i förordning nr 870/95 
och kommissionens beslut av den 19 oktober 1994 angående det Transatlantiska avtalet där 
kommissionen förbjöd en överenskommelse om begränsning av utnyttjandet av kapacitet, 
EGT L 376, 31.12.1994, s. 1. 
26 
70. Kommissionen anser att konsortierna i allmänhet bidrar till att 
förbättra produktiviteten och kvaliteten på de linjetrafiktjänster som 
erbjuds, detta pä grund av de rationaliseringar som do ger upphov l i I I 
i nom medlemsrederierna och på grund av stordrifts fördelarna, vilka kan 
öka utnyttjandegraden av fartyg och hamnanläggningar. Transportbrukarna 
kan i allmänhet dra nytta av de fördelar som konsortierna medför, om 
tillräcklig konkurrens råder på de linjer där konsortierna verkar. 
För att omfattas av gruppundantaget måste ett konsortiums andel av 
direkttrafiken på de hamnar det trafikerar vara mindre än 30 % då 
konsortiet verkar inom en konferens, och mindre än 35 % då konsortiet 
verkar utanför en konferens. För konsortier vars trafikandel 
överskrider ovannämnda gränser men inte överstiger 50 % av 
direkttrafiken gäller ett förenklat invändningsförfarande. 
1.2. Linjekonferenser och fast prissättning för landtransport 
71. Kommissionen antog den 8 juni 1994 en rapport38 om hur 
kommissionen har för avsikt att tillämpa konkurrensreglerna inom 
området för linjesjöfart och rapporten lades fram för 
transportministrarna i rådet. Rapporten inriktar sig främst på en 
analys av rättsläget beträffande de avtal om fast prissättning som 
slutits av rederier som ingår i en linjekonferens, med avseende på 
landtransportdelen av kombinerade transporttjänster som rederierna 
erbjuder inom gemenskapen. I rapporten faststlås att denna praxis inom 
linjekonferenser strider mot gemenskapens konkurrensregler och under 
nuvarande omständigheter inte kan beviljas något undantag. Kommissionen 
föreslår i rapporten ett införande av nya riktlinjer som stämmer 
överens med konkurrensreglerna och som kan möjliggöra en effektivare 
organisation av landtransport av containrar till förmån för 
transportkunderna. 
72. Under rådets diskussion av rapporten i november 1994, lovade 
kommissionens ledamot Van Miert rapportera till rådet om införandet av 
dessa riktlinjer, med stöd av en rådgivande kommittés arbete. 
Kommittén, som kallas Multimodalgruppen (arbetsgruppen för kombinerad 
transport)inrättades i juli 1995 och skall i början av 1996 ge honom 
en preliminär rapport som skall läggas fram för rådet under loppet av 
första halvåret 1996. 
73. Under 1994 fattade kommissionen två beslut om förbud av fast 
prissättning för landtransport, genom beslutet om det transatlantiska 
avtalet (TAA)39 och genom beslutet om FEFC (Far Eastern Freight 
Conference)40. Den 10 mars 1995 beslutade förstainstansrätten att TAA-
beslutet skulle upphävas till de delar som innehöll förbud mot gemensam 
prissättning avseende landtransportdelen i intermodala 
transporttjänster inom gemenskapen41. Domstolen bekräftade 
förstainstansrättens överklagade beslut genom en dom av den 19 juli42. 
Under tiden har en ändrad version av TAA-avtalet anmälts till 
kommissionen, det s.k. Transatlantiska konferensavtalet(TACA). 
Kommissionen skickade TACA-avtalets parter ett meddelande om 
invändningar, i vilket det angavs vilka orsakerna var till att 
kommissionen hade dragit den preliminära slutsatsen att det skulle vara 
berättigat att upphäva den immunitet mot böter, för den del av avtalet 
SEK(94)933. 
Beslut av den 19 oktober 1994, EGT L 376, 31.12.1994, s. 1. 
Beslut av den 21 december 1994, EGT L 378, 31.12.1994, s. 17. 
Mål nr T-395/94 R Atlantic Container Line och andra mot kommissionen, REG 1995, s. II-
595. 
Mål nr C-149/95 P (R) Kommissionen mot Atlantic Container Line och andra, REG 1995, 
s. 1-2165. 
27 
som rör fast prissättning för landtransporter, som parterna kommit att 
ät njuta genom att ha anmält dol nya TACA-uvtu 1 .et4 '. Kn bogäran om 
interimsåtgärder för att förekomma kommissionens förväntade beslut om 
att upphäva immuniteten mot böter44avslogs av förstainstansrätten. 
2. Luftfart 
2.1. IATA: Samråd om passagerar- och frakttaxor 
74. Genom förordning (EEG)nr 1617/93 av den 25 juni45 förklarades 
artikel 85.3 vara tillämplig på bland annat samråd om priser för 
transport av passagerare och frakt med reguljär trafik mellan 
flygplatser inom gemenskapen. Undantaget gäller dock endast under vissa 
villkor som nämns i artikel 4 i förordningen. Undantaget gäller bland 
annat bara för samråd som leder till interlining. 
75. Med utgångspunkt från de upplysningar som kommissionen samlat in 
under 1995 verkar det generellt som om antalet ingångna interlining-
avtal på fraktområdet är litet, för att inte säga obefintligt. Dessutom 
framgår det att de priser som bolagen fastställt gemensamt är avsevärt 
högre än de vanliga priserna pä marknaden och härigenom uppmanas 
flygbolagen att höja sina taxor utöver vad som ästadskoms av normal 
konkurrens. 
Kommissionen anser att en ändring av ovannämnda förordning bör 
övervägas så att den inte längre kommer att vara tillämplig på samråd 
om taxor för transport av fraktgods. Till att börja med har 
kommissionen publicerat en kungörelse46, där flygbolagen och 
intresserade tredje parter inbjuds att komma med synpunkter. 
Kommissionen kommer under 1996 att besluta om vilken lösning problemet 
skall få. 
2.2. Samarbete mellan flygbolag 
76. Samarbetet mellan flygbolag kan bidra till en sund omstrukturering 
av luftfarten i Europa och en bättre kontroll av omkostnaderna och för 
konsumenterna kan det innebära en förbättring av tjänsternas kvalitet. 
Kommissionen har inte för avsikt att störa dessa omstruktureringar i 
det europeiska luftrummet, men icke desto mindre vakar man över att 
verksamheten inte leder till onödiga konkurrensbegränsningar och inte 
utestänger den möjliga reella konkurrens som kan utgöras av nytillkomna 
företag på de viktigaste rutterna. 
Det är mot denna bakgrund som kommissionens godkännande av 
sammangåendet mellan Swissair-Sabena skall ses, samt även de villkor 
kommissionen ställde för att bevilja undantag för alliansen mellan 
Lufthansa och SAS. 
Lufthansa/SAS 
11. Det generella samarbetsavtalet mellan Lufthansa och SAS går ut på 
att etablera ett integrerat luftfartssystem mellan de båda bolagen, 
baserat på varaktiga relationer inom affärs- och driftsområdena, något 
som framförallt innebär en integration av bolagens världsomspännande 
nät. Det kommersiella samarbetet kommer att vara särskilt väl utvecklat 
på rutterna mellan Skandinavien och Tyskland där parterna har för 
Kommissionens pressmeddelande nr IP/95/646, 21.6.1995. 
Beslut av förstainstansrättens ordförande den 22 november 1995, mål nr T-395/94 R II 
Atlantic Container Line och andra mot kommissionen (har ännu inte publicerats). 
EGT L 155, 26.6.1993, s. 18. 
EGT C 322, 2.12.1995, S. 15. 
28 
avsikt att etablera ett samriskföretag. 
78. Kommission har tillkännagivit47 att även om avtalet ifråga på ett 
betydande sätt begränsar konkurrensen på de relevanta marknaderna och 
framförallt på rutterna mellan Skandinavien och Tyskland, så finner 
kommissionen att avtalet bör kunna beviljas undantag på vissa villkor 
vars syfte är att säkerställa att en tillräcklig aktuell och potentiell 
konkurrens upprätthålls. 
Villkoren gäller framförallt att Lufthansa och SAS skall göra en 
frysning av antalet turer, och ge andra bolag som inte deltar i ett 
bonusprogram möjlighet att delta i Lufthansas och SAS : s bonusprogram, 
samt att Lufthansa och SAS på vissa villkor åläggs att ingå 
interlining-avtal med nytillkomna konkurrenter, och att vissa 
samarbetsavtal med andra bolag skall avslutas samt att Lufthansa och 
SAS gör ett visst antal slots tillgängliga på vissa överbelastade 
flygplatser så att nytillkomna konkurrenter kan få tillträde till 
marknaden. 
Den 16 januari 1996 fattade kommissionen beslut om undantag. 
D - Transeuropeiska nät och konkurrensreglerna 
79. Under loppet av 1996 har kommissionen studerat förhållandet mellan 
den privata finansieringen av transeuropeiska nät och tillämpningen av 
konkurrensreglerna. De slutsatser som dragits av detta har inlemmats 
i den allmänna rapporten om transeuropeiska nät som Europeiska rådet 
i Madrid den 15 och 16 december 1995 med tillfredsställelse tog till 
protokollet. I denna rapport har kommissionen fastställt följande 
riktlinjer för behandlingen av konkurrensfrågor och har meddelat att 
en " one-stop help-desk" (fax: +32-2-295 65 04) för de projektansvariga 
har upprättats för att tillhandahålla ytterligare information om dessa 
riktlinjer. 
80. Kommissionen har för avsikt att tillämpa följande huvudkriterier 
vid bedömningen av de ärenden som föreläggs den: (i) När det organ som 
kontrollerar infrastrukturen önskar ge transportföretag möjlighet att 
reservera kapacitet ända från projektets början, är det önskvärt att 
alla företag inom gemenskapen som skulle kunna vara intresserade 
erbjuds denna möjlighet; (ii) Den kapacitet som reserveras ett företag 
måste överensstämma med företagens direkta eller indirekta finansiella 
åtaganden och motsvara planerade operativa behov under en rimlig 
tidsperiod; (iii) En ny infrastruktur överbelastas i allmänhet inte 
från början. Följaktligen bör ett företag eller en sammanslutning av 
företag i den bemärkelse som avses i artikel 3 förordning nr 91/440/EEG 
inte få sig tilldelat hela den disponibla kapaciteten. En del av hela 
kapaciteten måste förbli disponibel så att andra företag får möjlighet 
att driva konkurrerande tjänster; (iv) De företag som innehar 
nyttjanderättigheter kan inte motsätta sig att dessa rättigheter 
upphävs om de inte utnyttjas; (v) Giltighetstiden för avtal genom vilka 
kapacitet reserveras får inte vara orimligt lång och giltighetstidens 
längd skall fastställas från fall till fall. 
Denna uppräkning av kriterier är inte uttömmande och föregriper inte 
hur kommissionens slutligen kommer att ta ställning mot bakgrund av de 
enskilda projektens särdrag. 
81. Kommissionen kommer att lägga sig vinn om att behandla anmälningar 
om avtal i förbindelse med finansieringen av transeuropeiska nät 
skyndsamt. Framförallt har kommissionen för avsikt att fatta ett 
slutligt beslut inom högst sex månader, förutsatt att parterna har 
kontaktat berörda avdelningar inom kommissionen innan avtalen sluts. 
EGT C 201, 5.8.1995, s. 2. 
29 
Gas Interconnector 
82. I vitboken om tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning, 
påpekade kommissionen hur viktiga de nya europeiska infrastrukturnäten 
är och hur dessa kan bidra till att övervinna splittringen av vissa 
marknader i Europa. 
Kommissionen skickade den 17 maj 1995 en administrativ skrivelse för 
att godkänna ett samriskföretag mellan nio ledande europeiska gasbolag. 
Avsikten med samriskföretaget är att konstruera och driva en 
förbindelse för distribution av gas under havet mellan Förenade 
kungariket och Belgien, framförallt en högtryckspipeline för 
distribution av gas som kommer att bli den första förbindelsen mellan 
Förenade kungariket och gasmarknaderna på kontinenten. 
Eftersom tredje parter har möjlighet att få tillträde till 
transportkapacitet genom gasförbindelsen, på villkor som kan förhandlas 
fritt och eftersom projektet kommer att möjliggöra konkurrens mellan 
marknader söm än så länge är åtskilda fann kommissionen att 
samriskföretaget s konkurrensbefrämjande effekter klart uppväger 
konkurrensbegränsningarna. Kommissionen säkerställde också i sin 
administrativa skrivelse att avtalen i praktiken kommer att fungera så 
att den eventuella efterfrågan på återflödeskapacitet effektivt kan 
mötas. 
E - Konkurrens och miljö 
83. Kommissionen har under 1995 haft möjlighet att uppmärksamma hur den 
tänker tillämpa konkurrenspolitiken inom miljöområdet, framförallt på 
frivilliga avtal48. 
84. I gemenskapens miljöpolitik läggs stor vikt vid principen att 
" förorenaren betalar" . Hur effektivt principen verkar beror bland annat 
på hur den prismekanism fungerar som ska omvandla en 
förvärvsverksamhets negativa påverkan på miljön till omkostnader. För 
att prismekanismen korrekt ska kunna fungera som indikator, måste 
företagen ta med de kostnader som är förbunda med miljöskyddet i den 
egna budgeten. Principen "förorenaren betalar" utesluter inte att 
statsstöd för miljöskydd kan beviljas under vissa förutsättningar (se 
nedan. 
De metoder som finns för att uppnå en mer miljövänlig fördelning av 
resurserna är direkta föreskrifter, beskattning, så kallade frivilliga 
avtal och självreglering. Frivilliga avtal är avtal mellan industrin 
och myndigheterna, som omfattar ett visst antal miljömålsättningar som 
ska genomföras av den berörda sektorn enligt en tidsplan. De frivilliga 
avtalen kan gälla både målsättningarna och medlen för att uppnå dessa. 
Användandet av frivilliga avtal ökar i de flesta OECD-länderna 
parallellt med att det finns en tendens till avreglering och färre 
statliga ingrepp. ., 
I likhet med självreglering anses frivilliga avtal ofta vara en lösning 
som är mindre byråkratisk och mer flexibel än de mer traditionella 
tillvägagångssätten. Emellertid kan frivilliga avtal och självreglering 
utgöra sådana begränsningar av konkurrensen som avses i artikel 85.1 
i Romfördraget. Kommission behandlar för övrigt flera klagomål om 
detta. 
Se dokumentet "Konkurrens och miljö" som generaldirektorat IV lade fram vid den 
r undabordskonf cmns om miljö och konkurrens som orqan i ser ats av OHCI):s ut..s kol t. for 
konkurrensrätt och konkurrenspolitik i EJaris, i maj 1995. 
30 
85. I sin analys av de enskilda ärendena väger kommissionen de 
konkurrensbegränsningar som uppstår till följd av avtalet mot de 
miljömässiga målsättningar som kan realiseras. För detta tillämpas 
principen om proportionalitet enligt artikel 85.3. Framförallt ses 
förbättringar av miljön som ett element som bidrar till att förbättra 
produktionen och till att främja tekniskt eller ekonomiskt 
i rumätskridande. 
Kommissionen har emellertid för avsikt att fortsatt stå fast vid 
principen om att de nationella marknaderna inte får stängas för 
utländska operatörer. Kommissionen kommer vidare att vara mycket 
uppmärksam på problem i samband med tredje parters tillträde till ett 
system och på de avtal som eventuellt kan ha som effekt att en produkt 
utestängs från marknaden. 
Likaledes intar kommissionen en negativ ståndpunkt gentemot att taxor 
eller priser fastställs multilateralt till följd av att ett avtal 
avseende miljön slutits. Dock kommer kommissionen att för varje enskilt 
fall undersöka huruvida denna typ av överenskommelse är nödvändig.En 
miljöskyddsmålsättning tycks i sig inte skapa ett nödvändigt behov av 
gemensamt fastställda priser. 
F - Marknader för produkter i efterföljande led (sekundärprodukter) 
86. Många av de klagomål som kommissionen har mottagit rör påstått 
missbruk av en dominerande ställning på marknaden för produkter i 
efterföljande led, såsom reservdelar, förbrukningsvaror eller 
underhållstjänster. Dessa produkter används tillsammans med en primär 
produkt och måste vara tekniskt kompatibla med denna (t.ex. 
kringutrustning till maskin- eller programvara till datorer). Således 
finns det för dessa produkter i efterföljande led endast få eller inga 
ersättningsprodukter bortsett från de reservdelar eller tjänster som 
leverantören av primärprodukten tillhandhåller. Detta leder till frågan 
om huruvida en tillverkare av en produkt som befinner sig i en icke­
dominerande ställning kan komma att hamna i en dominerande ställning 
i förhållande till en ganska liten marknad för produkter i 
efterföljande led, dvs. sekundärprodukter som är kompatibla med en viss 
typ av primärprodukter från tillverkaren. 
Denna fråga är mycket komplicerad. Tillverkarna av primärutrustning 
hävdar att det inte kan skapas dominerande ställningar på marknaden för 
produkter i efterföljande led om det inte förekommer någon dominans på 
den primära produktmarknaden, eftersom potentiella köpare helt enkelt 
skulle sluta att köpa primärprodukterna om priserna för delar eller 
tjänster höjdes. Teorin förutsätter att det blir en lämplig reaktion 
på primärproduktmarknaden till följd av konsumenternas förmåga att 
beräkna de sammanlagda kostnaderna för produkten under dess livstid, 
inklusive alla reservdelar, förbrukningsvaror,kvalitetsförbättringar, 
tjänster och så vidare. Dessutom förutsätts att det inte är möjligt att 
göra prismässig diskriminering mellan potentiella nya kunder och gamla 
kunder som redan har en bindning till produkten eller att kostnaderna 
för att byta är låga för den senare. Å andra sidan kommer klagande som 
producerar förbrukningsvaror eller tillhandahåller underhållstjänster 
i dominerande ställning på marknaden för produkter i efterföljande led 
om marknadsandelarna är höga på dess marknader, dvs. detta synsätt 
fokuserar enbart på produkter i efterföljande led utan att analysera 
vilka eventuella effekter som kan komma från primärmarknaden. 
Enligt kommissionen återspeglar inte något av dessa synsätt 
verkligheten. Kommissionen har alltid definierat dominerande ställning 
som en möjlighet att, i viss utsträckning, agera oberoende av 
konkurrenter och konsumenter. Därför krävs det grundlig faktainsamling 
och djupgående analys från fall till fall. För att bedöma en 
dominerande ställning i detta avseende kommer kommissionen att ta 
31 
hänsyn till alla viktiga faktorer, som primärproduktens pris och 
livstid, genomskinlighet hos sekundärprodukternas priser, 
sekundärprodukternas pris i förhällande till primärproduktens värde, 
informationskostnader och andra faktorer som till en del redan nämnts 
ovan. Högsta domstolen i USA intog en liknande häl Ilning i sift beslut 
i Kodak-ärendet år 1992. 
Pelikan/Kyocera 
87. Kommissionen intog denna hållning då den år 1995 avvisade ett 
klagomål som inlämnats av Pelikan, ett tyskt företag som tillverkar 
kolpatroner till skrivare. Klagomålet gällde Kyocera, ett japanskt 
företag som tillverkar skrivare och kolpatroner till dessa skrivare. 
Pelikan påstår i sitt klagomål att Kyocera vidtagit en del åtgärder för 
att driva bort Pelikan från marknaden för kolpatroner och Pelikan 
anklagar Kyocera bland annat för att ha missbrukat sin dominerande 
ställning på marknaden för produkter i efterföljande led även om 
Kyocera uppenbarligen . inte var i. dominerande ställning på 
primärmarknaden. Bortsett från det faktum att det inte fanns några 
bevis för att det förekommit sådana förfaranden som kunde betecknas som 
överträdelser, fann kommissionen inte att Kyocera hade någon 
dominerande ställning på marknaden för förbrukningsvaror. Detta berodde 
pä vissa särdrag hos primär- och sekundärmarknaderna. Således var 
köparna välunderrättade om priset för förbrukningsvaror och verkade ta 
hänsyn till detta vid sitt beslut att köpa en skrivare. "Total kostnad 
per sida" var ett av de vanligaste kriterier som kunderna tog hänsyn 
till vid val av skrivare. Detta berodde på det faktum att de totala 
kostnaderna för förbrukningsvaror under skrivarens livstid (främst 
kolpatroner) utgjorde en stor del av skrivarens värde. Om priserna för 
förbrukningsvaror för ett skrivarmärke steg, skulle konsumenterna ha 
starka skäl att köpa ett annat skrivarmärke; Dessutom fanns det inga 
bevis för att det skulle finnas möjlighet för prisdiskriminering mellan 
gamla kunder med en bindning till produkten och nya kunder. 
G - Fria yrken 
88. Fri rörlighet för yrkesverksamma inom fria yrken inom gemenskapen 
har som följd att vissa begränsande förfaranden inom detta område 
troligtvis kommer att påverka handeln mellan medlemsstaterna ännu mer. 
Ett ökande antal ärenden inom detta område är att vänta. 
Europaparlamentet har vid ett flertal tillfällen uppmanat kommissionen 
att tillämpa konkurrensreglerna på fria yrken"'*. 
Coapi 
89. Kommissionen fattade den 30 januari beslut i enlighet med artikel 
85 om tillämpning av konkurrensreglerna på området för fria yrken. 
Colegio Oficial de Agentes de la Propiedad Industrial (Coapi) är 
yrkesorganisationen för ombud för immaterialrättigheter i Spanien. Den 
består av alla verksamma ombud i Spanien. Ombud för 
immaterialrättigheter arbetar som rådgivare åt allmänheten och bistår 
och representerar kunderna i rättsfall angående immaterialrättigheter. 
Kommissionen fann att Coapis allmänna mötes fastställande av gemensamma 
minimitaxeskalor för de gränsöverskridande tjänster som medlemmarna 
tillhandahåller utgör en överträdelse av artikel 85.1. 
I överensstämmelse med gällande gemenskapslagstiftning bekräftade 
Uttalande om den nittonde rapporten om konkurrenspolitiken, punkt 9 (iii) och uttalande 
om den tjugonde rapporten om konkurrenspolitiken, punkt 38 och kommissionens svar på 
detta, i den tjugoförsta rapporten om konkurrenspolitiken, s. 233-234. 
VA 
kommissionen att det nationella regelverket inom ramarna för vilket 
dessa avtal eller beslut för fria yrken kommer till stånd, inte är 
relevant vad gäller tillämpningen av artikel 85. Även om de nationella 
myndigheterna skulle uppmuntra till ett sådant förfarande eller 
delegera till en sammanslutning av företag rätten att fastställa vilka 
priser dess medlemmar skall ta ut, så skulle sammanslutningens utövande 
av denna rätt ändå inte undgå tillämpningen av artikel 85 i 
Romfördraget. 
H - Subsidiaritet och decentralisering 
90. I sitt tal till Europaparlamentet med anledning av den inledande 
debatten vid insättandet av den nya kommissionen, talade ordföranden 
för den Europeiska kommissionen med särskilt eftertryck om 
nödvändigheten av att hela tiden koncentrera sig på det väsentligaste: 
"Less action, but better action". 
Vad gäller ärenden som omfattas av artiklarna 85 och 86 tillämpar 
kommissionen denna princip genom att kommissionens ingrepp begränsas 
till de fall som har en effekt på konkurrensens och som märkbart kan 
påverka handeln mellan medlemsstaterna. Med tanke på det ansvar som 
åligger kommissionen, som ensam har rätt att tillåta 
konkurrensbegränsande avtal, vill kommissionen uppmuntra till 
decentralisering, särskilt i fall som kan leda till beslut om förbud. 
1. Avtal av mindre betydelse 
91. Avtal som endast påverkar handeln mellan medlemsstaterna eller 
konkurrensen på ett försumbart sätt omfattas inte av förbudet mot 
begränsande avtal såsom avses i artikel 85.1. Förbudet avser bara 
sådana avtal som märkbart påverkar marknadsförhållandena. Därför är det 
väsentligt att kommissionen gör en grundlig analys av marknaden för 
vilken avtalen gäller. 
I kommissionens tillkännagivande om avtal av mindre betydelse 
fastställs kvantitativa kriterier för att ge vägledning om den konkreta 
innebörden av begreppet"märkbart". Trots den senare tidens höjning av 
tröskelvärdena50, tror man att det kan vara berättigat med en 
ytterligare översyn av begreppet avtal av mindre betydelse. 
Kommissionen har därför inlett interna överläggningar i denna fråga, 
med avsikt att lägga fram nya förslag för diskussion under 1996. 
2. Decentralisering 
92. I sina ansträngningar att först och främst behandla ärenden med 
en väsentlig gemenskapsdimension uppmanar kommissionen också till en 
tillämpning av gemenskapens konkurrenslagstiftning även på nationell 
nivå. Kommissionen menar att det normalt inte finns tillräckligt 
gemenskapsintresse av en granskning av ett klagomål när klaganden kan 
säkerställa tillräckligt skydd för sina rättigheter vid en inhemsk 
domstol''1. I domarna i SACEM-ärendet av den 24 januari 1995 fastställde 
förstainstansrätten närmare de villkor enligt vilka kommissionen har 
rätt att avvisa ett klagomål på grund av att det saknar tillräckligt 
gemenskapsintresse52. Under 1995 kunde ett flertal ärenden arkiveras på 
Kommissionens tillkännagivande om uppdateringen av 1968-års meddelande om avtal av mindre 
betydelse, EGT C 368, 23.12.1994. 
Förstainstansrätten godkände detta förfarande för första gången i sin dom av den 
17 september 1992 i mål nr T-24/90 Automec mot kommissionen, REG 1992, s. 11-2223, 
punkt 91-94. 
Mal nr T-114/92 BENIM mot kommissionen, REG 1995, s. 11-147 och mål nr T-5/93 Tremblay 
mot kommissionen, REG 1995, s. 11-185. Förstainstansrätten angav med hänvisning till 
domen i Automec Il-målet att kommissionen for att säkerställa gemenskapens intressen 
33 
grundval av detta. 
93. Ett viktigt steg framåt i strävandena att decentralisera utgörs av 
kommissionens tillkännagivande om samarbete mellan nationella domstolar 
och kommissionen vid tillämpningen av artiklarna 85 och 86Vi. önder 
1995 har flera nationella domstolar kunnat förlita sig på den 
samarbetesmekanism som fastställs i tillkännagivandet för att få 
information från kommissionen i konkurrensärenden. 
I ett avgörande av den 12 december 199554 fann domstolen att samma 
principer för samarbete mellan kommissionen och de nationella 
domstolarna är tillämpliga inom jordbruksområdet där det i förordning 
nr 26 fastställs i vilken omfattning gemenskapens konkurrensregler är 
tillämpliga. Det är värt att uppmärksamma att enligt domstolens dom kan 
den nationella domstolen i sin bedömning beakta de kriterier som 
fastställts i Europadomstolens rättspraxis och i kommissionens praxis, 
något som framgår inte bara genom de beslut den fattat utan framförallt 
också genom dess rapporter om konkurrenspolitiken och dess meddelanden . 
94. Inte bara de nationella domstolarna utan också de nationella 
konkurrensmyndigheterna har en viktig uppgift att fylla när det gäller 
att stärka tillämpningen av gemenskapens konkurrenslagstiftning och 
allmänt säkerställa fri konkurrens i unionen. I sådana fall då en 
märkbar ekonomisk påverkan gör sig gällande i en enda medlemssstat står 
de nationella myndigheterna närmre marknaden och kan därigenom vara 
bättre skickade att handlägga ärendet. 
Kommissionen har fortsatt arbetet med att sammanställa ett 
tillkännagivande om samarbete mellan kommissionen och nationella 
konkurrensmyndigheter55. Häri fastslås att kommissionen ska informera 
och samråda med de nationella myndigheterna i fall då de senare 
tillämpar artiklarna 85.1 och 86 eller nationella konkurrenslagar i 
ärenden med gemenskapsdimension. Ett utkast har redan överlämnats till 
medlemsstaterna för samråd. Ytterligare samråd med intresserade tredje 
parter kommer att följa med utgångspunkt från ett utkast till ett 
tillkännagivande som kommissionen tänker publicera under 1996. 
9.5. Decentraliseringen får emellertid info loda till att. 
gemenskapslagstiftningen tillämpas på olika sätt på olika hål! inom 
Ku rope.i ska unionen. Kommissionen eftersträvar därför innehallsmässig 
och tillämpningsmässig enhetlighet avseende nationell 
konkurrenslagstiftning. Detta sker inte genom formell harmonisering 
utan genom att man utvidgar och skapar kontinuitet i kontakterna och 
samarbetet mellan gemenskapen och de nationella myndigheterna. 
I nuläget har nio medlemsstater konkurrenslagar med avseende på 
konkurrensbegränsande avtal och missbruk av dominerande ställning som 
i stort motsvarar gemenskapens lagar. De flesta övriga länderna 
överväger att göra ändringar av nationell lagstiftning för att 
harmonisera den med gemenskaplagstiftningen. Denna "mjuka 
harmoniseringsprocess" är en naturlig följd av integreringsprocessen 
måste väga vilken betydelse den påstådda överträdelsen har för den gemensamma marknaden 
mot vilka möjligheter kommissionen har att bevisa överträdelsen och hur omfattande de 
nödvändiga undersökningarna för att genomdriva konkurrensreglerna blir. Kommissionen kan 
komma att ta hänsyn till det faktum att en nationell domstol eller konkurrensmyndighet 
redan behandlar ett ärende angående ett avtals eller ett förfarandes förenlighet med 
artike] 85 och 86. 
lilGT C 39, I 3.2. 199 i, s. (>. 
t de förenade målen nr C-319/93, C-40/94 och C-224/94, Dijkstra/Frico Domo, van 
Roessel/Campina Melkunie, de Bie/Campina Melkunie (har ännu into pub]ice;rats) . 
34 
som skapar krav på enhetliga spelregler för hela gemenskapen 
I - Statistisk översikt 
Diagram 1 : Nya ärenden 
600 
500 
400 
300 
200 
100 I 23 I • 
282 •11 
246 266 236 368 D Ärenden som inletts på 
kommissionens eget 
initiativ 
• Klagomål 
'Anmälningar 
1991 1992 1993 1994 1995 
96. Under årets lopp mottog kommissionen 559 nya ärenden, inklusive 
368 anmälningar, 145 klagomål och 46 ärenden som inletts på 
kommissionens eget initiativ. Detta motsvarar en ökning med mer än 42 % 
i jämförelse med år 1994 och överstiger det genomsnittliga antalet 
inkommande ärenden under den senaste 8 åren med mer än 32 %. 
Nästan halva ökningen i nya ärenden (78 ärenden)kan förklaras med 
överföringen av pågående ärenden från EFTA:s övervakningsmyndighet 
efter Sveriges, Finlands och Österrikes anslutning till unionen. 
35 
Diagram 2 : Behandlade ärenden 
1200 
1000 
800 
600 
400 
200 1 410 'Formella beslut 
•informellt förfarande 
1991 1992 1993 1994 1995 
97. Under årets lopp avslutade kommissionen sammanlagt 433 ärenden, 
varav 419 ärenden avslutades genom ett informellt förfarande (inklusive 
administrativa skrivelser, avvisande av klagomål och administrativt 
avslutande av en akt56) och 14 genom formella beslut. Under 1995 
minskade antalet avslutade ärenden med 23,4 % jämfört med 1994. 
Målen har avslutats eftersom avtalen inte längre var giltiga och effekterna härav var för 
små för att ge anledning till ytterligare undersökningar eller klagomålen hade dragits 
tillbaka eller dragits i tvivelsmål eller för att undersökningarna inte hade avslöjat 
några konkurrensbegränsande förfaranden. 
36 
Diagram 3 : Utveckling av det sammanlagda antalet ärenden 
98. Det sammanlagda resultatet av antalet inkommande ärenden och 
antalet avslutade ärenden under 1995 visar för första gången sedan 1988 
på en ökning av det totala antalet oavslutade ärenden i slutet av året. 
Ökningen är emellertid ganska oansenlig, då den är lägre än 12 %, 
respektive lägre än 5 %, om det ökade antalet akter från de nya 
medlemsstaterna inte tas med i beräkningen. Det nuvarande sammanlagda 
antalet ärenden är fortfarande ansenligt lägre än de mer än 3000 
ärenden som var oavslutade i slutet av 1980-talet och motsvarar i stort 
sett antalet ärenden under behandling. 
Kommissionen står emellertid fast vid sin ambition att ytterligare 
minska det totala antalet ärenden, framförallt genom att ytterligare 
öka förfarandenas effektivitet och genom att främja decentraliserad 
tillämpning av konkurrensreglerna när så är lämpligt. 
37 
II - Statliga monopol och monopolrättigheter : artiklarna 37 och 90 
A - Inledning 
1. Tjänster av allmänt ekonomiskt intresse i centrum för kommissionens 
avregleringspolitik 
99. Kommissionen fortsatte sin politik för avreglering och öppning 
för konkurrens av vissa sektorer som av tradition varit monopoliserade, 
såsom telekommunikation, energi, posttjänster och transporter. För det 
första är dessa sektorer så viktiga för den enskilda konsumenten och 
för konkurrenskraften, tillväxten och skapandet av sysselsättning i den 
europeiska ekonomin som helhet att de effektivitetsvinster som 
införandet av en viss grad av konkurrens medför har övergripande 
positiva återverkningar på det europeiska samhället. För det andra kan 
man inte tala om en sann inre marknad så länge dessa nödvändiga 
sektorer fortsätter att vara organiserade som nationella monopol. 
Betydelsen av dessa sektorer för samhället samt deras särskilda 
egenskaper, såsom en organisation som bygger på nätverk, har historiskt 
sett gjort att de offentliga myndigheterna i medlemsstaterna beviljat 
särskilda eller exklusiva rättigheter eller till att de tillåtit andra 
konkurrensbegränsningar till förmån för offentliga eller privata 
företag i utbyte mot att dessa utfört tjänster av allmänt ekonomiskt 
intresse, som t.ex. att ge alla medborgare tillgång till 
samhällsomfattande tjänster på fastställda villkor och till rimliga 
priser. 
Kommissionen har alltid erkänt att dessa mål av allmänt ekonomiskt 
intresse är berättigade, men anser att de metoder som använts för att 
säkerställa dem inte alltid längre är motiverade, framför allt på grund 
av tekniska framsteg och användarnas nya behov, men även på grund av 
själva integrationen av de europeiska ekonomierna. Detta gäller 
särskilt informationssamhället, som skall ge tillväxt och skapa nya 
tjänster och arbetstillfällen under de närmaste åren. 
Det är därför nödvändigt att mot bakgrund av dessa nya omständigheter 
se över vilka instrument som är lämpliga för att garantera medborgarna 
allmänna tjänster av god kvalitet. Kommissionen anser att införandet 
av konkurrens i många fall kan förbättra tjänsternas kvalitet, 
möjliggöra innovation och skapa nya arbetstillfällen samt leda till 
lägre priser till förmån för konsumenterna. Avlägsnandet av hinder för 
fri konkurrens äro dock endast en del av kommissionens 
avregleringspolitik. Å ena sidan kommer det ofta att bli nödvändigt att 
anta nya rambestämmelser för att säkerställa att de samhällsomfattande 
tjänsterna garanteras i en konkurrensutsatt miljö. Å andra sidan 
erkänner kommissionen i de fall då vissa konkurrensbegränsningar är 
oundvikliga för att en samhällsomfattande tjänst skall kunna 
bibehållas, att dessa begränsningar kan vara berättigade med hänsyn 
till gemenskapslagstiftningen (även den om statligt stöd). 
Kommissionen anser att utvecklingen av konkurrenspolitiken är 
fullständigt förenlig med åtagandet att tillhandahålla allmänna 
tjänster. Dessutom är det lämpligt att betona att avreglering av en 
sektor inte är samma sak som att privatisera de offentliga företag som 
är verksamma inom sektorn. Även om det i vissa fall är gemenskapsregler 
som leder till införandet av konkurrens, säger dessa ingenting om att 
företagen skall vara offentliga eller privata. 
2. Direktiven enligt artikel 90.3 i Romfördraget 
100. För att kommissionen skall kunna införa konkurrens ger artikel 
90.3 i Romfördraget den befogenhet att anta beslut eller direktiv som 
är bindande för medlemsstaterna. Denna sistnämnda möjlighet stöter 
ibland på motstånd från vissa parter. 
I själva verket har EG-domstolen fastställt att även om artikel 90.3 
ger kommissionen befogenhet att anta direktiv, så ger artikel 90.3 den 
endast befogenhet att antingen införa allmänna bestämmelser som 
definierar de skyldigheter medlemsstaterna redan har enligt fördraget 
vad gäller offentliga företag och företag med särskilda eller exklusiva 
rättigheter, eller att vidta nödvändiga förebyggande åtgärder för att 
den skall kunna utöva sin övervakningsfunktion. 
Den befogenhet kommissionen har enligt artikel 90.3 är därför 
annorlunda och mer begränsad än Europaparlamentets och rådets 
befogenheter att anta direktiv. Kommissionen får inte ålägga 
medlemsstaterna nya skyldigheter, utan enbart fastställa de konkreta 
skyldigheter de redan har enligt fördraget på ett sätt som är 
tillämpligt på alla medlemsstater. Omfattningen av kommissionens 
skyldigheter och befogenheter är följaktligen beroende av räckvidden 
av de bestämmelser som kommissionen skall säkerställa efterlevnaden av. 
Kommissionen har alltid utövat denna möjlighet med försiktighet. Sådana 
direktiv som avses i artikel 90.3 har endast använts i situationer då 
många överträdelser av de grundläggande bestämmelserna i Romfördraget 
begåtts och därmed gjort direktiven nödvändiga för att undvika alltför 
många överträdelseförfaranden och för att säkerställa ett minimum av 
rättssäkerhet för de ekonomiska aktörerna57. Dessa initiativ har i 
allmänhet tagits till följd av att rådet eller Europaparlamentet 
uttryckt farhågor. Kommissionen har alltid fäst största vikt vid att 
använda detta instrument inom ramen för ett öppet och överblickbart 
förfarande som inriktas på en så bred dialog som möjligt med unionens 
övriga institutioner, medlemsstaterna och berörda parter. 
Vanligtvis tillämpas detta tillvägagångssätt under hela 
ärendeberedningen och fram till kommissionens offentliggöranden av 
grönböcker eller diskussionsunderlag som inledning till en debatt inom 
ramen för ett offentligt samrådsförfarande. På grundval av i första 
hand dessa samråd, undersökningar genomförda av experter samt 
information som kommissionen samlat in antar kommissionen, vid en 
första läsning, ett utkast till direktiv som överlämnas till 
Europaparlamentet, till Ekonomiska och sociala kommittén, till 
Regionkommittén och till medlemsstaterna för synpunkter. Utkastet 
offentliggörs även i Europeiska gemenskapernas officiella tidning i 
syfte att ge berörda parter möjlighet att lämna in synpunkter. 
Kommissionens slutliga antagande av ett direktiv enligt artikel 90.3 
föregås alltid av ett noggrant beaktande av de inkomna synpunkterna och 
framför allt av eventuella synpunkter från Europaparlamentet, 
medlemsstaterna, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén. 
57 Kommissionens direktiv 80/723/EEG av den 25 juni 1980 om insyn i de finansiella förbindelserna 
mellan medlemsstater (EGT- L 195, 29.7.1980, s. 35), ändrat genom kommissionens direktiv 
85/413/EEG av den 24 juli 1985 (EGT L 229, 28.8.1985, s. 20) och genom kommissionens direktiv 
93/84/EEG av den 30 september 1993 (EGT L 254, 12.10.1993, s. 16), kommissionens direktiv 
88/301/EEG av den 16. maj 1988 om konkurrens på marknaderna för teleterminalutrustning (EGT L 131, 
27.5.1988, s. 73), kommissionens direktiv 90/388/EEG av den 28 juni 1990 om konkurrens på 
marknaderna för teletjänster (EGT L 192, 24.7.1990, s. 10), ändrat genom kommissionens direktiv 
94/46/EG av den 13 Oktober 1994 om ändring av direktiv 88/301/EEG och direktiv 90/388/EEG 
särskilt med avseende på satellitkommunikation (EGT L 268, 19.10.1994, s. 15) och genom 
kommissionens direktiv 95/51/EG av den 18 oktober 1995 om ändring av direktiv 90/388/EEG med 
avseende på avskaffande av begränsningarna för användning av kabeltelevisionsnät för 
tillhandahållande av redan avreglerade tjänster (EGT L 256, 26.10.1995, s. 49). 
39 
Diskussionerna under 1995 om direktiven om kabeltelevisionsnät, mobil 
kommunikation och fullständig avreglering av telekommunikationer är 
goda exempel på detta tillvägagångssätt. 
3. Kommissionens övriga möjligheter 
101. Enligt artikel 90.3 får kommissionen även anta enskilda beslut. 
Det rör sig om tillfälliga rättsakter om tillämpning av 
gemenskapslagstiftningen i konkreta fall, till sin innebörd mycket lika 
dem som kommissionen utfärdar inom andra områden (stöd). Dessa 
rättsakter är dessutom föremål för en legalitetskontroll i EG-
domstolen. 
I vissa fall kan kommissionen i syfte att öka rättssäkerheten och 
öppenheten anse det nödvändigt att förklara vilka kriterier den avser 
att tillämpa när den övervakar att medlemsstaterna och företagen inom 
en viss sektor respekterar gemenskapslagstiftningen. Utkastet till 
meddelande om tillämpning av fördragets regler på postsektorn, vilket 
offentliggjordes 1995, är ett exempel på den typen av initiativ. 
B - Telekommunikation 
1. Allmänna åtgärder 
102. Kommissionen fortsatte med stöd av rådet och Europaparlamentet 
sina åtgärder för att främja avregleringen vad gäller 
telekommunikationer. 
Den 25 januari 1995 antog kommissionen del två av grönboken om 
avregleringen av infrastruktur för telekommunikation. I grönboken 
undersöks vad som krävs föreskriftsmässigt för att säkerställa full 
konkurrens inom telekommunikationssektorn inom den tidsram som rådet 
kommit överens om1'". Efter ett brett samråd om grönboken antog 
kommissionen den 3 maj 1995 ett meddelande om samrådet''',, i vilket 
resultatet av detta samråd sammanfattades och följaktligen även 
omfattande de nödvändiga stegen för att uppnå full avreglering samt 
upprättandet av tydliga rambestämmelser. Dessa omfattar följande: 
Den 1 januari 1998 skall alla återstående exklusiva och särskilda 
rättigheter upphöra både för taltelefoni och när det gäller 
konkurrens mellan telenät genom direktiv enligt artikel 90 som 
omfattas av EU:s konkurrenslagstiftning. 
Finansieringen av samhällsomfattande tjänster och förtydligandet 
av villkoren för samtrafik skall säkerställas genom 
vidareutveckling av regelverket varigenom öppna nät 
tillhandahålls (ONP). 
Regelverken på nationell och europeisk nivå skall vidareutvecklas 
och framtida samspel mellan nationell lagstiftning och EU-
lagstiftning inom denna sektor diskuteras. 
Tre förslag till direktiv från kommissionen som utarbetats med 
hänvisning till artikel 90.3 i detta sammanhang diskuterades eller 
antogs under året. 
Rådets resolution av den 22 december 1994 om principerna och tidsplanen för avregleringen 
av infrastrukturen för telekommunikation, 94/C379/03, EGT C 379, 31.12.1994, s. 4. 
KOM(95)158. 
40 
2. Direktivet om avreglering av kabel-TV 
103. Den 18 oktober antog kommissionen ett direktiv enligt vilket 
användningen av infrastruktur för kabel-TV för tillhandahållande av 
redan avreglerade teletjänster'10. Utkastet hade givits ut för ett 
offentligt samrådsförfarande den 21 december 199461. Även om 
kommissionen inte är bunden av särskilda krav i fördraget, har den 
försökt att etablera ett överblickbart och öppet förfarande för 
antagandet av direktiv enligt artikel 90.3. De över fyrtio skriftliga 
synpunkter som inkommit gav i stort sett stöd för kommissionens utkast. 
Direktivet innehåller bestämmelser om avskaffande av alla begränsningar 
som gäller användningen av överföringskapaciteten genom 
kabeltelevisionsnät för alla teletjänster, med undantag av allmän 
taltelefoni, från och med den 1 januari 1996, och säkerställer för det 
första att kabeltelevisionsnät får sammankopplas med de nationella 
allmänt tillgängliga telenäten och för det andra får sammankopplas med 
varandra. I direktivet krävs även att medlemsstaterna sörjer för 
redovisningsmässig öppenhet och åtskiljandet av den ekonomiska 
redovisningen för de två affärsverksamheterna så snart omsättningen på 
marknaden för telekommunikationer uppgår till 50 miljoner ecu. 
Detta direktiv är endast ett första steg mot målet att avreglera 
infrastrukturerna, vilket kommer att genomföras i och med direktivet 
om full konkurrens. Detta första steg kommer också att göra det lättare 
att på ett effektivt sätt tillhandahålla redan avreglerade tjänster 
efter den 1 januari 1996. 
3. Direktivet om avreglering av mobiltelefoni 
104. Det andra direktivet gäller avreglering av mobil- och 
personkommunikation. Kommissionen offentliggjorde ett utkast för ett 
offentligt samrådsförfarande den 1 augusti 199562, och uppmanade till 
inlämning av synpunkter inom två månader. Utkastet Överlämnades även 
till rådet, Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén och 
Regionkommittén. Synpunkterna var på det hela taget positiva till 
utkastets lydelse. 
Vid sitt möte den 20 december 1995 godtog Europeiska kommissionen i 
princip detta direktiv enligt artikel 90.3. Direktivet antogs formellt 
den 16 januari 199663. Kommissionens mål är att säkerställa en sund 
konkurrensnivå både för beviljande av tillstånd till operatörer och 
driften av mobiltelefoninäten i Europeiska unionen. Därigenom skall 
inträdet av nya företag på marknaden främjas och samtrafik med 
nationella nät underlättas. 
Direktivet är avsett att leda till detta genom att det kräver att 
medlemsstaterna avskaffar exklusiva och reserverade rättigheter på 
mobilkommunikationsområdet och utformar om de inte redan har gjort det, 
förfaranden för beviljande av tillstånd. Dessutom krävs i direktivet 
att medlemsstaterna låter nya företag erbjuda sina tjänster på 
marknaden för mobilteletjänster genom sina egna infrastrukturer eller 
genom så kallade alternativa infrastrukturer. Detta är oundgängligt för 
Kommissionens direktiv 95/51/EG av den 18 oktober 1995 om ändring av direktiv 90/388/EEG 
med avseende på avskaffande av begränsningarna för användning av kabeltelevisionsnät för 
tillhandahållande av redan avreglerade teletjänster, EGT L 256, 26.10.1995, s. 49. 
Tjugofjärde rapporten om konkurrenspolitik (1994), punkt 220. 
Kommissionens utkast till direktiv om ändring av direktiv 90/388 EEG med avseende på 
mobil- och personkommunikation, EGT C 197, 1.8.1995, s. 5. 
Kommissionens direktiv 96/2/EG av den 16 januari 1996 genom vilket direktiv nr 90/388/EEG 
ändras vad avser mobil- och personkommunikationer, EGT L 20, 26.1.1996, s. 59. 
att främja konkurrensen, eftersom de höga avgifterna för och den 
bristande tillgången till den grundläggande infrastrukturen över vilken 
avreglerade tjänster drivs eller tillhandahålls tredje man har försenat 
spridningen av sådana tjänster. Detta konstaterade kommissionen i sitt 
meddelande om utvärderingen av telesektorn 199264. 
Medlemsstater med mindre utvecklade telenät (Grekland, Spanien, Trland 
och Portugal) får om de så önskar begära en övergångsperiod på upp till 
fem år. Luxemburg får uppskov på upp till två år, eftersom dess telenät 
är mycket litet. 
De juridiska motiven för avskaffandet av de särskilda eller exklusiva 
rättigheterna genom detta direktiv är att de utgör en begränsning av 
friheten att tillhandahålla tjänster enligt artikel 59. Dessutom är 
direktivet grundat på artikel 86, vars punkt 10 i ingressen har 
följande lydelse: 
"De exklusiva rättigheter som för närvarande existerar inom 
området för mobila kommunikationer beviljades organisationer som 
redan hade en dominerande position inom skapandet av markbaserade 
nät, eller ett av dess dotterbolag. I en sådan situation innebär 
dessa rättigheter ett förstärkande av dessa organisationers 
dominerande situation och därmed förstärks den position, vilken 
enligt domstolens rättspraxis innebär missbruk av dominerande 
ställning i motsättning till artikel 86." 
4. Direktivet om full konkurrens 
105. I sin resolution av den 22 december 1994, bekräftade 
ministerrådet återigen att avregleringen av infrastrukturen för 
telekommunikation och allmänt tillgängliga taltelefonitjänster skulle 
vara genomförd den 1 januari 1998, med övergångsordningar för vissa 
medlemsstater (dvs. Grekland, Spanien, Portugal, Irland: upp till fem 
år; Luxemburg: upp till två år) . Kommissionen besvarade detta genom att 
föreslå ett åtgärdspaket bestående av två åtgärder: ett 
kommissionsdirektiv enligt artikel 90.3 om införande av full konkurrens 
pä marknaderna för teletjänster och ett förslag till Europaparlamentets 
och rådets direktiv grundat på artikel 100a i Romfördraget i syfte att 
harmonisera bestämmelserna om samtrafik. Paketet påvisar därmed behovet 
av att konkurrenspolitiken utvecklas i nära samarbete med de mer 
allmänna aspekterna på gemenskapens politik inom tele­
kommunikationsområdet . 
106. Direktivet enligt artikel 90.3 om avreglering av alla 
teletjänster inbegripet taltelefoni senast till den 1 januari 1998, med 
övergånsperioder för vissa medlemsstater, offentliggjordes för 
synpunkter den 10 oktober 1995. Begränsningarna för användningen av 
alternativa infrastrukturer måste upphävas före 1996 (utom för allmänt 
tillgänglig taltelefoni, vilken skall avregleras 1998) och villkoren 
och reglerna för tillstånd till samtrafik måste fastställas före 1997. 
I direktivet fastställs även de principer som måste ligga till grund 
för beviljande av tillstånd för nya företag på marknaderna för 
taltelefoni och infrastruktur för telekommunikation. Dessa principer 
garanterar att konkurrens införs inom dessa sektorer och de fastställer 
även vilka åtgärder som är nödvändiga för att bevara de 
samhällsomfattande tjänsterna i medlemsstaterna. Enligt direktivet 
måste medlemsstaterna även offentliggöra villkoren och förfarandena för 
beviljande av tillstånd samt villkoren för samtrafik. 
Meddelande av den 21 oktober 1992 om 1992 års utvärdering av situationen inom 
telesektorn, SEK (92) 1048. 
42 
Återigen medger direktivet uppskov på fem respektive två år för 
medlemsstater med mindre utvecklade eller små nät. 
107 . Samtidigt som kommissionen upprättade de nämnda rambestämmelserna 
fortsatte den sitt arbete för att säkerställa att de befintliga 
direktiven inom telekommunikationsområdet genomförs fullständigt, 
särskilt vad gäller t jänstedirektivet''''. Den 4 april utfärdade 
kommissionen ett meddelande06 om status och genomförande av detta 
direktiv, vilket bekräftade att kommissionen avser att lösa de problem 
och luckor i genomförandet som nämns i direktivet. 
5. Överträdelseforfaranden enligt artikel 90.3 
108 . Förutom att utfärda allmänna tillämpningsdirektiv enligt artikel 
90.3, får kommissionen även fatta beslut mot medlemsstater i enskilda 
ärenden. Kommissionen meddelade att den avsåg att göra detta i fråga 
om eventuell diskriminering av en andra mobiloperatör i flera 
medlemsstater. Statliga operatörer har redan väsentliga fördelar 
gentemot nya företag - såsom tillgången till det allmänna telenätet, 
den dominerande ställningen på marknaden och ett etablerat kundunderlag 
av mobiltelefonanvändare (ofta har tillståndet att erbjuda 
mobiltjänster beviljats utan att ha föregåtts av ett urvalsförfarande) . 
Kommissionen har därför varit noggrann när det gällt att säkerställa 
att andraoperatörer behandlas rättvist av medlemsstaterna. Framför allt 
ifrågasatte kommissionen det auktionsförfarande som ingick i urvals­
kriterierna vid val av andraoperatör i ett antal medlemsstater. Sådana 
auktioner, vilka analyserades närmare i 1994-års grönbok om mobil- och 
personkommunikation67, leder till att tillstånd till andra operatörer 
inte enbart beviljas på grundval av en jämförelse av verkliga 
kvalitativa egenskaper, utan också på grundval av ett finansiellt bud 
som överstiger en fastställd tröskel. 
Omnitel Pronto Italia 
109. Den 4 oktober fattade kommissionen ett formellt beslut enligt 
artikel 90.3f'H i ärendet om diskriminering av Omnitel Pronto Italia i 
Italien till förmån för Telecom Italia Mobile (den statliga 
operatören). Diskrimineringen, som förstärkte Telecom Italia Mobiles 
dominerande ställning, bestod i att Omnitel Pronto Italia måste betala 
en tillträdesavgift för ett GSM-tillstånd. Av Telecom Italia begärdes 
ingen liknande avgift och Omnitel kompenserades inte genom mindre 
strikta regler. I beslutet fastställdes därför att den italienska 
regeringen antingen måste ålägga Telecom Italia Mobile att betala ett 
motsvarande belopp eller att, efter kommissionens godkännande, vidta 
korrigerande åtgärder som är likvärdiga i ekonomiska termer. Dessutom 
fick de åtgärder som vidtogs inte hämma den konkurrens som införts 
genom tillståndet till den andra GSM-operatören. 
Kommissionens direktiv 90/388/EEG om konkurrens på marknaderna för tel etjänstor, KGT 1, 
192, 24.7.1990, s. 10. Enligt tjänstedirektivet skall särskilda och exklusiva rättigheter 
som medlemsstaterna beviljat för tillhandahållande av alla teletjänster med undantag av 
taltelefoni avskaffas. Direktivet kom att utgöra en hörnsten i EU:s rambestämmelser för 
avreglering av marknaden för telekommunikationer i Europa.. 
Kommissionens meddelande av den 4 april 1995 till Europaparlamentet och rådet om status 
och genomförande av direktiv 90/388/EEG om konkurrens på marknaderna för teletjänster, 
EGT C 275, 20.10.1995, s. 2. 
Mot ökad personkommunikation - grönbok om ett gemensamt förhållningssätt inom området för 
mobil- och personkommunikation i Europeiska gemenskapen, KOM(94)145. 
EGT L 280, 23.11.1995, s. 49-57. 
43 
GSM-radiotelefonitjänster i andra medlemsstater 
110. Kommissionen har även vidtagit åtgärder mot ett antal andra 
länder (inklusive Belgien, Spanien och Irland) i syfte att upprätta 
likvärdiga förhållanden för den andra GSM-operatören. Det var till 
exempel först efter diskussioner med kommissionen som Belgien åtog sig 
att avkräva Belgacom (den statliga operatören) en avgift för dess GSM-
tillstånd liknande den som den andra GSM-operatören, Mobistar, skulle 
behöva betala. Kommissionen fortsätter att övervaka förhållandena för 
andraoperatörer i medlemsstaterna. 
Vebacom 
111. Kommissionen har redan vidtagit åtgärder enligt artikel 90 inom 
andra telekommunikationsområden. I april 1995 mottog kommissionen ett 
klagomål enligt artikel 90 från Vebacom, ett dotterbolag inom 
telekommunikation till VEBA AG, ett tyskt holdingbolag med andelar i 
allmännyttiga företag. Vebacom hade gjort många misslyckade försök att 
tå ett ti llständ för ett bredbandsnät för telekommunikation grundat pä 
S!')fl-tekn.i k (synkron digital hierarki), vilket skulle möjliggöra data­
överföring mellan 36 olika lokalkontor i det tyska offentliga 
programföretaget ARD. Kommissionen ansåg preliminärt att klagomålet var 
berättigat, särskilt eftersom Vebacom avser att erbjuda en tjänst 
baserad på en ny teknik (SDH) som inte erbjöds av Deutsche Telekom AG, 
företaget med monopol på infrastrukturen i Tyskland. Efter informella 
diskussioner med kommissionen gick det tyska ministeriet för post- och 
telekommunikation med på att bevilja ett tillstånd för upprättandet och 
driften av ett alternativt telenät. 
C - Energi 
112. De ändrade förslag till direktiv om gemensamma regler för den 
inre marknaden för gas och elektricitet som kommissionen lade fram den 
7 december 1993 fortsatte att vara föremål för en djupgående analys hos 
rådet. 
113. Även under 1995 har det dock varit omöjligt att göra större 
framsteg vad gäller avregleringen av gemenskapens marknader för 
elektricitet och naturejas vilka (ortsätter ritt med fä undantag 
domineras av exklusiva rättigheter el 1er monopol. Ministerrådet kunde 
vid sitt möte den 20 december inte komma överens om en gemensam 
ståndpunkt om utkastet till direktiv om gemensamma regler för den inre 
marknaden för elektricitet, även om det spanska ordförandeskapet kunde 
dra slutsatsen att förhandlingarna har nått sitt slutskede och att det 
borde vara möjligt att fatta ett beslut i början av 1996. 
114. I början av 1995 och på begäran av rådet undersökte kommissionen 
möjligheterna till samexistens mellan kommissionens tillvägagångssätt, 
vilket innebär att konsumenter och producenter förhandlar om tillgång 
till nätet med dess operatör, och det så kallade konceptet om en enda 
köpare (en enda enhet inom ett system är ansvarigt för alla köp, 
försäljningar och allmänna tjänster). I sitt arbetspapper om 
organisationen av den inre marknaden för elektricitet69, drog 
kommissionen slutsatsen att den ursprungliga modellen med en enda 
köpare var oförenlig med fördraget och varken skulle leda till 
likvärdiga ekonomiska resultat eller till ömsesidighet mellan de två 
systemen. Kommissionen föreslog även ett antal ändringar av modellen 
med en enda köpare som skulle kunna göra det möjligt för de två 
systemen att fungera sida vid sida. Dessa ändringar av modellen med en 
enda köpare omfattade graden av valfrihet för alla berättigade 
konsumenter, möjligheten till import och export på objektiva viJlkor, 
SEK(95)464, 22.3.1995. 
44 
åtgärder för att garantera genomblickbarhet och undvika snedvridning 
av konkurrensen, garantier för sund konkurrens inom elgenerering och 
även ett öppnande för oberoende producenter av den marknaden och 
möjligheten att bygga direkta ledningar. Vid sitt möte i juni godtog 
rådet i princip kommissionens ståndpunkt, genom att dra slutsatsen att 
de två systemen endast skulle kunna fungera tillsammans om modellen med 
en enda köpare ändrades. Det var dock svårt att nå enighet om 
kommmissionens ändringsförslag. 
115. Det spanska ordförandeskapet lade fram en kompromisstext i juli, 
i vilken alla de politiska överenskommelser som redan träffats i rådets 
tidigare slutsatser ingick och även slutsatserna i kommissionens 
arbetspapper från i mars. Texten innehöll även förslag till lösningar 
på hittills olösta problem. Samexistensen av de två systemen, det med 
förhandling om åtkomst och det med en enda köpare, godtogs, men det 
senare modifierades till att även innesluta ett antal av de begärda 
ändringarna. Denna kompromisstext diskuterades livligt under andra 
halvan av 1995. 
116. De två centrala frågor som fortfarande kräver en lösning gäller 
graden av marknadsöppning genom en definition av vilka kunder som skall 
vara berättigade, och särskilt frågan om distributörerna bör räknas 
till de berättigade kunder som skall ha rätt att sluta avtal med de 
mest effektiva producenterna. Dessutom fruktar vissa medlemsstater att 
den föreslagna lösningen vad gäller skyldigheter att tillhandahålla 
allmänna tjänster skulle kunna missbrukas för att på ett otillbörligt 
sätt begränsa konkurrensen. 
117. Kommissionen beklagar att ingen överenskommelse hittills har 
kunnat träffas med avseende på förslaget till direktiv, särskilt med 
tanke pä frågans betydelse. Avsaknaden av avreglering inom 
energisektorn har för närvarande en mycket negativ inverkan på den 
europeiska ekonomins konkurrenskraft, vilket även framfördes i Ciampi-
rapporten70. 
D - Posttjänster 
118. Den 26 juli antog kommissionen en samling åtgärder som grundade 
sig på ett förslag till direktiv från Europaparlamentet och rådet om 
gemensamma regler för utvecklingen av posttjänster samt på ett utkast 
till meddelande från kommissionen om tillämpningen av 
konkurrensreglerna på postsektorn. Dessa åtgärder syftar till att 
säkerställa tillhandahållandet av samhällsomfattande tjänster samt till 
att samtidigt öppna postmarknaden för ökad konkurrens. 
Förslaget till direktiv71, vilket grundar sig på artikel 100a i 
Romfördraget, innebär att'en obligatorisk samhällsomfattande tjänst av 
hög kvalitet måste tillhandahållas alla som är bosatta i gemenskapen 
till rimligt pris i varje del av området, framför allt i 
svårtillgängliga områden och perifera delar av gemenskapen. I syfte att 
garantera samhällsomfattande tjänsters ekonomiska livskraft fastställs 
harmoniserade kriterier för de tjänster som sannolikt kommer att 
reserveras för dem som tillhandahåller dessa. Därför får inrikes 
postförsändelser liksom direktreklam och inkommande utlandspost som 
väger mindre än 350 gram och vars pris är lägre än fem gånger den 
Se hänvisning ovan [ 2] . 
Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om gemensamma regler för utvecklingen 
av posttjänster i gemenskapen och för förbättring av servicekvaliteten, EGT C 322, 
2.12.1995, s. 22. 
45 
allmänna portoavgiften för ett normalbrev (vanligen ett brev som väger 
20 gram) tillhöra den reserverade sektorn till och med den 31 december 
2000 (med förbehåll för en översyn senast den 30 juni 1999 vad gäller 
direktreklam). Förslaget innehåller även bestämmelser om att 
medlemsstaterna skall fastställa avgifterna för samhällsomfattande 
tjänster på en rimlig nivå som står i förhållande till kostnaderna, 
samt kvalitetsstandarder som är tillämpliga på de nationella tjänsterna 
obh överensstämmer med gemenskapsåtgärderna. 
Utkastet till meddelande72, vilket kommer att vara föremål för ett 
offentligt samrådsförfarande, kompletterar förslaget till direktiv. 
Kommissionen beskriver de principer som kommer att vägleda den vid 
tillämpningen av fördragets konkurrensregler inom postsektorn i syfte 
att underlätta den stegvisa avregleringen av postmarknaden. 
Kommissionen beskriver vidare hur den avser att gå tillväga vid 
bedömningen av statliga åtgärder som begränsar det fria 
tillhandahållandet av tjänsterna eller den fria konkurrensen på 
postmarknaden, med hänsyn till reglerna i fördraget. Kommissionen tar 
framför allt upp frågor som gäller icke-diskriminerande tillgång till 
postnätet, identifiering av korssubventionering, de bestämmelser som 
krävs för att säkerställa sund konkurrens och tillämpningen av reglerna 
om stöd inom sektorn. 
E - Transport 
1. Flygplatser 
119. Kommissionen fortsätter att arbeta för att avregleringen av 
luftfartssektorn inom Europeiska unionen inte äventyras av 
konkurrensbegränsande åtgärder på flygplatser. Därför har kommissionen 
fortsatt att utreda ett flertal klagomål och att fatta beslut som 
syftar till att förbättra konkurrensen på vissa större flygplatser i 
Europeiska unionen. 
1.1. Landningsskatter 
Aéroport de Bruxelles National 
120. Kommissionen har antagit ett beslut enligt artikel 90.373 i fråga 
om det rabattsystem för landningsskatter som tillämpas på Bryssels 
nationella flygplats i enlighet med ett kungligt dekret av den 22 
december 1989. British Midland, det flygbolag som lämnade in 
klagomålet, uppskattar att detta system gör att flygbolaget Sabena, 
dess huvudkonkurrent på linjen Bryssel-London, får en rabatt på 18 % 
på sina landningsavgifter. Inget annat flygbolag har kunnat få rabatt. 
Efter att ha utrett klagomålet ansåg kommissionen att detta system 
utgjorde en statlig åtgärd enligt artikel 90.1 tillsammans med artikel 
86, eftersom det hade till följd att olika villkor tillämpades på olika 
flygbolags likvärdiga prestationer i samband med start och landning, 
vilket innebar en snedvridning av konkurrensen. Kommissionen menade att 
ett sådant system endast skulle kunna vara berättigat om det var 
baserat på motsvarande skalfördelar för flygplatsförvaltaren. Sådana 
skalfördelar förekom inte i det aktuella ärendet, varför kommissionen 
anmodade de belgiska myndigheterna att avskaffa systemet. 
Utkast till meddelande från kommissionen om tillämpningen av konkurrensbestämmelserna 
inom postsektorn, särskilt utvärderingen av vissa statliga åtgärder i samband med 
posttjänster, EGT C 322, 2.12.1995, s. 3. 
EGT L 216, 12.9.1995, s. 8. 
46 
1.2. Markservice 
121. Kommissionen har likaså fortsatt att intressera sig för 
konkurrensbegränsande åtgärder inom sektorn för markservice (dvs på 
ramperna, i terminalerna eller vid fraktgodshanteringen). En positiv 
utveckling kunde noteras under 1995, då kommissionens ansträngningar 
gentemot myndigheterna i medlemsstaterna ledde antingen till en stegvis 
öppning av marknaden (gäller Irland, där marknaden för markservice vid 
landning öppnades för en andra operatör den 1 januari 1995), eller till 
särskilda åtaganden på det området (gäller Grekland och Spanien, vars 
myndigheter har anmält åtgärder till kommissionen som de avser att 
genomföra för att förbättra effektiviteten inom sektorn och även en 
tidsplan för avregleringen). 
Kommissionen fortsatte dessutom att utreda klagomålen enligt artikel 8 6 
i fördraget, vilka lämnats in mot två privata företag som ansvarar för 
förvaltningen av två av de viktigaste flygplatserna i unionen, nämligen 
Frankfurt och Milano. 
122. En nyhet på detta område som är värd att nämna är det 
principavtal som slöts den 8 december 1995 av transportministrarna i 
rådet till följd av direktivet om avreglering av markservicen på 
flygplatserna i gemenskapen. Detta förslag, vilket grundar sig på 
artikel 84 i fördraget, lades fram av kommissionen i december 1994 till 
följd av rådets resolution av den 24 oktober 1994M om situationen för 
den europeiska civila luftfarten och kommissionens meddelande kallat 
"Europas civila luftfart mot en ljusare framtid". 
Markservicen är en verksamhet som är förbunden med lufftransport och 
är oundgänglig för att transportörerna skall kunna bedriva sin 
verksamhet. Avregleringen av denna service ingår i de kompletterande 
åtgärderna för fullbordandet av en enhetlig marknad för lufttransport 
och är en följd av antagandet av gemenskapslagstiftningen om 
fördelning av ankomst- och avgångstider och om datoriserade 
bokningssystem. Det är också avsett att förbättra de europeiska 
flygbolagens möjlighet att kontrollera sina driftskostnader och anpassa 
sina tjänster till kundernas behov. 
Avtalet innehåller bestämmelser om en övergångsperiod för anpassning 
av marknaden. Flera datum för ikraftträdande förutses enligt särskilda 
referenströskelvärden. Den fullständiga avregleringen skall, beroende 
på sektor och de särskilda fallen, vara genomförd mellan 1998 och 2003. 
2. Hamnar 
123. Till följd av en dom meddelad av domstolen i Genua'1' påbörjade 
Italien en hamnreform som 1994 ledde till antagandet av lag nr 84. 
I princip fastställer lagen ett öppnande för konkurrens av marknaden 
för hamnverksamhet (lastning och lossning). I praktiken har dock detta 
mål inte eftersträvats, utan de lokala myndigheterna i ett antal 
italienska hamnar har systematiskt vägrat att bevilja potentiella 
konkurrenter till de etablerade företagen de nödvändiga tillstånden. 
Under dessa omständigheter, vilka strider emot kommissionens 
konkurrenspolitik i fråga om hamnverksamhet, bedömde kommissionen det 
nödvändigt att vidta åtgärder. Kommissionens åtgärd riktade sig mot 
EGT C 309, 5.11.1994, s. 2. 
Dom av den 10 december 1991 i mål C-179/90 Porto di Genova/Siderurgica Gabrielli, 
REG. 1991, s. 1-5889. 
47 
hamnen i Genua, på grund av dess betydelse för unionen som helhet och 
i egenskap av första hamn i Italien. 
Kommissionen anmodade den 21 juni 1995 den italienska regeringen att 
inom tio dagar bevilja ett sådant företag tillstånd att bedriva 
verksamhet som på ett missbrukande sätt blivit nekat den rätten av den 
lokala hamnmyndigheten. 
Den 11 juli 1995 meddelade de italienska myndigheterna kommissionen att 
tillståndet i fråga hade beviljats inom den fastställda tiden. Genom 
del.ta tillstånd öppnades sektorn för hamnverkesamhet i Genuas hamn för 
andra företag. Åtgärden är till fördel för hamnanvändarna och de många, 
i huvudsakligen små och medelstora lokala företagen samt stärker hamnen 
i allmänhet inför den internationella konkurrensens. 
124. Dessutom fullföljer kommissionen de olika överträdelse­
förfarandena vidtagna mot Italien i fråga om hamnorganisationen som 
fortfarande orsakar problem med hänsyn till gemenskapslagstiftningen. 
F - Andra statliga handelsmonopol 
125. Frågan om anpassningen av de statliga handelsmonopolen i de nya 
medlemsstaterna har varit föremål för många kontakter mellan 
kommissionen och regeringarna i dessa länder. Syftet med kontakterna 
har varit anpassningen till gemenskapens regelverk och framför allt 
till artikel 37 i fördraget som gäller dessa monopol. 
1. De finska och svenska alkoholmonopolen 
126. Kommissionen har diskuterat med Sverige och Finland anpassningen 
av alkoholmonopolen i dessa nya medlemsstater i syfte att påbörja 
anpassningen till gemenskapens regelverk. Mot bakgrund av dessa mål har 
de två medlemsstaterna godtagit att avskaffa ensamrätten vid import, 
export, tillverkning och grossistförsäljning, inbegripet 
grossistförsäljning till kaféer och restauranger. Kommissionen har 
kunnat försäkra sig om att sådan ensamrätt - vilken borde ha avskaffats 
i samband med EES-avtalets ikraftträdande - slutligen eliminerades 
genom de nya alkohollagar som Sverige och Finland antog i slutet av 
199576. 
Vad gäller ensamrätten vid försäljning på detaljistnivå anser 
kommissionen att den med förbehåll för utvecklingen av EG-domstolens 
rättspraxis går att rättfärdiga inom ramen för gemenskapens regelverk, 
särskilt med tanke på ländernas legitima engagemang för att bekämpa 
alkoholism, under förutsättning att ingen diskriminering sker mellan 
inhemska produkter och sådana som importeras från de andra 
medlemsstaterna. För att försäkra sig om att detaljhandelsmonopol är 
i överensstämmelse med dessa krav bedömde kommissionen det nödvändigt 
att noggrant och regelbundet vara involverad i övervakningen av deras 
verksamhet. 
2. Det österrikiska alkoholmonopolet 
127. I Österrike finns ett statligt handelsmonopol för ren alkohol och 
vissa alkoholhaltiga drycker med ensamrättigheter vid import och 
försäljning på grossistnivå, som till skillnad från ensamrätten vid 
För Sverige, se alkhollagen (1994:1738) som utfärdades 16.12.1994 och trädde i kraft 
1.1.1995. För Finland, se nya alkohollagen (1143/94) som antogs 8.12.1994 och trädde i 
kraft 1.1.1995. 
48 
försäljning på detaljistnivå utan tvekan anses vara oförenliga med 
framför allt artikel 37 i Romfördraget, utan att de ovan nämnda kraven 
är tillämpliga. Dessa ensamrättigheter skulle följakligen ha avskaffats 
före den 1 januari 1995. Ensamrättigheterna i fråga har hittills inte 
formellt upphävts och kommissionen såg sig tvungen att inleda ett 
överträdelseförfarande mot Österrike enligt artikel 169 i Romfördaget. 
3. Det österrikiska saltmonopolet 
128. Vad gäller det statliga handelsmonopolet inom saltsektorn, har 
Österrike slutligen, efter påtryckningar från kommissionen, godtagit 
att avskaffa de ensamrättigheter vid import och försäljning på 
grossistnivå av produkter med ursprung i de övriga medlemsstaterna som 
skulle ha avskaffats före början av 199577. 
4. Det österrikiska handelsmonopolet för tobaksvaror 
129. Bestämmelserna i artikel 71.1-3 i anslutningsakten för Österrike 
är tillämpliga på det österrikiska handelsmonopolet för tobaksvaror med 
ensamrättigheter för import och försäljning78. Enligt denna artikel 
skall Österrike säkerställa att dess handelsmonopol för tobaksvaror 
från dagen för anslutningen gradvis anpassas, genom ökande importkvoter 
för varor från medlemsstaterna, på ett sådant sätt att ingen 
diskriminering med avseende på anskaffnings- och saluföringsvillkor 
förekommer mellan medlemsstaternas medborgare efter den 31 december 
1997. Uppfyllandet av denna skyldighet innebär att ensamrättigheterna 
för import och grossistförsäljning avskaffas. Vid detaljhandel skall 
varorna tillhandahållas konsumenter på ett icke-diskriminerande sätt. 
Efter att ha konstaterat att Österrike inte har vidtagit de nödvändiga 
åtgärderna för att följa de nämnda bestämmelserna och framför allt inte 
har ökat importkvoterna enligt de fastställda villkoren, blev 
kommissionen tvungen att inleda ett överträdelseförfarande enligt 
artikel 169 i Romfördraget. 
Kommissionen övervakar också att varorna tillhandahålls konsumenter på 
ett icke-diskriminerande sätt. Därför måste kommissionen t.ex. försäkra 
sig om att licens- och distributionsavtalen mellan företaget Austria 
Tabakwerke och andra europeiska företag inte äventyrar den positiva 
effekten av anpassningen av det österrikiska handelsmonopolet för 
tobaksvaror och att de är förenliga med konkurrensreglerna i 
Romfördraget. 
BGBL n 518/1995, 4.8.1995. 
EGT C 241, 29.8.1994, s. 35. 
49 
Ill - Koncentrationskontroll 
A - Inledning 
130. År 1995 var antalet koncentrationer som omfattades av 
koncentrationsförordningen ännu högre än under 1994. Kommissionen 
mottog 114 anmälningar (100 st. 1994) och fattade 109 slutliga beslut 
(90 st. 1994) . Aktiviteten var 1995 drygt 24 % högre än föregående år, 
under vilket den i sin tur var runt 50 % högre än under de tre åren 
1991-1993. Sju undersökningar under fas två inleddes 1995 jämfört med 
sex året innan och två transaktioner förbjöds jämfört med en 1994. 
Under 1995 hade koncentrationsförordningen varit i kraft i fem år79. 
Under de fem åren fattade kommissionen 382 slutliga beslut, vilket ger 
i genomsnitt ett beslut per tre och en halv arbetsdag eller mer än 70 
beslut om året. En uppdelning av ärendena på sektorer visar att antalet 
anmälningar inom telekommunikation, finansiella tjänster, medier och 
läkemedel var fortsatt högt. 
Den reviderade genomförandeförordningen"" trädde i kraft den 1 mars 
1995. I slutet av 1994 offentliggjordes dessutom de fyra 
tolkningsmeddelandena som gällde skillnaden mellan koncentrativa och 
kooperativa samriskföretag, begreppet koncentration, begreppet berörda 
företag och beräkning av omsättning. Dessa tillämpades första gången 
199581. 
Dessa ändringar av tillämpningen av koncentrationsförordningen gjorde 
kommissionen till följd av den översyn av förordningen som genomfördes 
1993. 1995 påbörjades en ny översyn. Kommissionen genomförde en 
omfattande undersökning av frågan om en sänkning av de tröskelvärden 
som anges i förordningen samt av andra aspekter på 
koncentrationsförordningen som kanske skulle behöva ses över. 
Medlemsstaterna, de övriga gemenskapsinstitutionerna, enskilda företag, 
representanter för näringslivet och juridiska rådgivare konsulterades. 
En grönbok om översyn av koncentrationsförordningen offentliggjordes 
i början av 19968^ som inledning till ett offentligt samrådsförfarande. 
Förslag till lagstiftning kommer troligen att läggas fram senare under 
året. 
B - Fördjupade undersökningar 
131. Sju fördjupade undersökningar (fas två) avslutades enligt 
koncentrationsförordningen. Av dessa ledde två till att transaktionen 
förbjöds, båda inom mediesektorn. Det var samriskföretaget Nordic 
Satellite Distribution (NSD) i Norden och transaktionen 
RTL/Veronica/Endemol (Holland Media Groep - HMG) i Nederländerna. De 
återstående fem transaktionerna godkändes, två utan särskilda villkor 
och tre med villkor som syftade till att avlägsna de konkurrensproblem 
som kommissionen fastställt vid sin undersökning. 
Rådets förordning (EEG) nr 4064/89 av den 21 december 1989 om kontroll av 
företagskoncentrationer, EGT L. 395, 30.12.1989, s. 1. 
Kommissionens förordning (EG) nr 3384/94 av den 21 december 1994 om anmälningar, 
tidsfrister och förhör enligt rådets förordning (EEG) nr 4064/89 om kontroll av 
företagskoncentrationer, EGT L 377, 31.12.1994, s. 1. Tjugofjärde rapporten om 
konkurrenspolitik (1994), punkt 234-235. 
Tjugofjärde rapporten om konkurrenspolitiken (1994), punkt 237-260. 
KOM(96)19. 
50 
1. Mediaärenden 
132. Kommissionen har mottagit ett ökande antal anmälningar från 
mediesektorn, vilket avspeglar förändringen av ägarstrukturerna och det 
faktum att tidigare skilda tekniker nu flyter samman, till exempel 
telekommunikationer och medier. De flesta av dessa ärenden har inte 
inneburit några konkurrensmässiga problem och har godkänts 
efter "en s.k. fas-ett-undersökning". 
Besluten i ärendena NSD och HMG visar att kommissionen fäster stor vikt 
vid ärenden inom denna sektor. Dessa transaktioner skulle ha haft 
väsentliga horisontella och vertikala verkningar på ett område där nya 
företag bildas, vilket skulle kunna begränsa åtkomsten till TV-nät -
markbundna, via satellit eller kabel - i framtiden. 1994 förbjöd 
kommissionen samriskföretaget MSG Media Service, vilket föreslogs av 
Bertelsmann, Kirch och Deutsche Telekom för tillhandahållande av betal-
TV-tjänster i Tyskland. I sitt beslut om förbud mot transaktionen NSD 
uppmanade kommissionen parterna att lägga fram nya förslag som skulle 
kunna anses förenliga med den gemensamma marknaden. Detta understryker 
att kommissionen uppmuntrar nya företag inom denna sektor, så länge de 
inte ger upphov till eller stärker en dominerande ställning. 
Nordic Satellite Distribution 
133. NSD var avsett att sända TV-program via satellit till kabel-TV-
företag och hushåll som kan ta emot satellit-TV via egna 
parabolantenner. Kommissionen drog dock slutsatsen att bildandet av NSD 
på det föreslagna sättet skulle ha lett till en koncentration av 
moderbolagens verksamheter och skapat en vertikalt integrerad 
verksamhet som sträckte sig från produktionen av TV-program till 
distributionstjänster i detaljistledet för betal-TV-kanaler. 
NSD: s moderbolag har starka marknadspositioner i Norden. Norsk Telekom 
A/S är det största kabel-TV-företaget i Norge, har 
distributionsverksamhet för betal-TV i Norge och kontrollerar även 
satellitkapacitet lämplig för en nordisk publik. TeleDanmark A/S (TD) 
är det dominerande kabel-TV-företaget i Danmark. Dessutom kontrollerar 
TD tillsammans med Kinnevik det mesta av den återstående 
satellitkapacitet som är lämplig för en nordisk publik. Kinnevik, ett 
svenskt konglomerat, är den största distributören av nordiska satellit-
TV-program, en betydelsefull distributör av betal-TV i de nordiska 
länderna och har väsentliga intressen i kabel-TV och reklamfinansierad 
TV i Sverige. 
Kommissionen ansåg att NSD skulle ha gett upphov till eller stärkt en 
dominerande ställning på följande tre marknader: 
Tillhandahållandet av transponderkapacitet för satellit-TV till 
Norden (Danmark, Norge, Sverige och Finland); 
Drift av kabel-TV-nät i Danmark. 
Distribution av betal-TV via satellit och andra krypterade TV-
kanaler direkt till bostäder. 
Den vertikalt integrerade verksamheten skulle ha givit parterna 
möjlighet att avskärma konkurrenterna från den nordiska satellit-TV-
marknaden och uppnå en roll som "dörrvakt" på den nordiska marknaden 
för TV-sändningar via satellit. Eftersom de marknader som påverkas för 
närvarande befinner sig i en övergångsfas agerade kommissionen för att 
se till att dessa framtida marknader inte avskärmas. 
51 
R TUVeronica/Endemol 
134. Kommissionen inledde en undersökning av ärendet 
RTL/Veronica/Endemol till följd, av en begäran från den nederländska 
regeringen enl iqt art i kol ."!."' i koncent tal i on.*; I öi ordn i ngori . Kn I igl donna 
arl L ko 1 tå r mod l em;; s l a I o nia hans k i n I a cd I a rondo I ill komiii i :;:; i nuen a von 
om det inte har gemenskapsdimension, under lörutsättrring atl handeln 
mellan medlemsstaterna påverkas. Även om kommissionen ansåg att 
Nederländerna var den relevanta geografiska marknaden, drog den 
slutsatsen att koncentrationen skulle påverka handeln mellan 
medlemsstaterna genom att påverka förhållandena för nykomlingar på den 
nederländska marknaden för TV-sändningar, påverka förvärvet av program 
på främmande språk och eftersom samriskföretaget i sig skulle varit 
baserat i Luxemburg, där luxemburgska staten har "licens" på två av 
dess kanaler. Undersökningen genomfördes enligt det normala 
for fa randel", förutom att de vanliga bestämmelserna om uppskjutande inte 
t i 1 1ampades. Där löt kunde pärlorna i del här fallet s lui Iota 
I ransakl ionon, I rots all kommissionen beslutade al I samri sk företaget 
skulle .loda till all parterna fick en dominerande ställning. 
Ärendet rörde ett samriskföretag, Holland Media Groep (HMG), mellan 
RTL, Veronica och Endemol. RTL överförde sin sändningsverksamhet i 
Nederländerna till HMG, särskilt de två kommersiella TV-kanalerna RTL4 
och RTL5. En tredje kommersiell kanal skulle ha introducerats genom 
Veronica, som lämnade det offentliga sändningssystemet i Nederländerna 
för al t. delta i samriskföretaget. Det andra huvudsakliga moderbolaget, 
Endemol, är den största oberoende producenten av TV-program i 
Nederländerna. 
Efter undersökningen drog kommissionen slutsatsen att det nya företaget 
skulle komma att ha minst 40 % av marknaden för avgiftsfria TV-
sändningar i Nederländerna och över 60 % av TV-reklamen. Dessutom 
skulle Endemols ställning som största oberoende TV-producent i 
Nederländerna ha stärkts av dess deltagande i HMG. Kommissionen antog 
ett beslut om förbud och uppmanade parterna att föreslå åtgärder för 
att äteruprrätta effektiv konkurrens på marknaderna för TV-reklam och 
ÏV-produkt ionor i Nederländerna inom I re månader. Kommissionens beslut, 
har överklagats t ill förstainstansrätten. 
2. Andra fördjupade undersökningar 
135. Alla övriga transaktioner för vilka fördjupade undersökningar 
genomfördes förklarades slutligen förenliga med den gemensamma 
marknaden. Ärendet Siemens/Italtel gällde ett samriskföretag inom 
branschen för telekommunikationsutrustning i Italien och ärendet 
Mercedes Benz/Kässbohrer gällde Mercedes förvärv av en av de andra 
tyska busstillverkarna, och båda godkändes utan villkor. I båda 
ärendena gjorde parterna dock vissa uttalanden om hur de skulle bedriva 
sin verksamhet i framtiden och dessa infördes i beslutet. Uttalandena 
var dock inte en integrerad del av kommissionens konkurrensanalys, utan 
parterna erbjöd dem själva. STET, Italtels moderbolag, åtog sig t. ex. 
att inte påverka Telecom Italias inköpspolitik till fördel för 
samriskföretaget, och Mercedes kungjorde att företaget skulle leverera 
motorer till marknadsmässiga priser till utomstående tillverkare som 
inte hade egna möjligheter till motortillverkning. 
136. I ärendet Siemens/Italtel hade Siemens och STET, holdingbolaget 
för de italienska teleföretagen, inbegripet Italtel, för avsikt att 
bidra till ett samriskföretag med sina respektive dotterbolag som 
tillverkar telekommunikationsutrustning. Transaktionen gav upphov t i 1 I 
problem såväl vad gäller den horisontella som den vertikala 
integrationen. Horisontalt hade samriskföretaget sin största 
marknadsandel pä området för kopplingsutrustning där parternas 
52 
sammanlagda andel av den italienska marknaden var 50-60 % och cirka 
30 % av den totala försäljningen inom EU (den sammanlagda andelen vad 
gäller överföringsutrustning var lägre). Vad gäller den vertikala 
integrationen skulle samriskföretaget komma att delvis ägas av sin 
största kund. 
Kommissionen drog slutsatsen att det föreslagna samriskföretaget var 
förenligt med den gemensamma marknaden och beaktade därvid följande: 
De eventuella verkningarna av nya tekniker som kan väntas 
åstadkomma väsentliga förändringar på marknaderna för 
t o 1 okommun i kal i on. 
Verkningarna av direktiv om standardisering och offentlig 
upphandling vid öppnandet av nationella marknader. 
Den ytterligare avregleringen av teletjänster och, framför allt, 
den ytterligare avregleringen av infrastruktur för 
telekommunikation som kommer att leda till världsmarknader för 
telekommunikationsutrustning. 
137. I ärendet Mercedes Benz/Kässbohrer ansåg kommissionen att det, 
även om bussmarknaden i hela Europa skulle komma att påverkas, framför 
allt var den tyska bussmarknaden som krävde en fördjupad undersökning. 
Man kunde skilja ut tre marknader där parternas sammanlagda 
marknadsandelar var: 44 % för stadsbussar, 54 % för turistbussar och 
74 % för bussar i trafik mellan städer. Då marknadsandelen för hela 
bussmarknaden i Tyskland var 57 % drog kommissionen dock slutsatsen att 
dot skulle komma att finnas tillräckliga begränsningar för Mercedes 
handlingsfrihet pä den tyska marknaden, eftersom det fanns två tyska 
konkurrenter samt potentiella konkurrenter från övriga Europa. Enligt 
kunderna skulle dessa utländska företag kunna ställa de tyska 
bussföretagen inför ytterligare konkurrens. Slutligen menade 
kommissionen att direktiven om offentlig upphandling som gör det 
obligatoriskt att infordra anbud från hela Europa för större delen av 
marknaden för bussar för trafik såväl inom som mellan städer,också 
ledde till en utvidgning av den europeiska marknaden. 
1.38. I de övriga ärendena var kommissionens godkännande av trans­
aktionerna beroende av de åtaganden som parterna gjorde under 
undersökningens gång. 
139. I ärendet ABB/Daimler Benz ansåg kommissionen att marknaden för 
lokaltåg hade förblivit nationell i Tyskland, även om bristen på större 
nationella företag inom järnvägstransport i andra medlemsstater redan 
hade lett till större geografiska marknader. Den föreslagna 
transaktionen skulle ha gett upphov till ett dominerande duopol på den 
tyska marknaden för lokaltåg. Koncentrationen skulle även ha hämmat 
utländska leverantörers inträde på marknaden, genom att oberoende tyska 
leverantörer av elektriska kompononenter skulle ha avlägsnats. I fråga 
om andra relevanta produktmarknader fastställdes inga 
konkurrensproblem. 
För att undanröja kommissionens invändningar kom parterna överens om 
att sälja Kiepe Elektrik GmbH (ett dotterbolag till Daimler-Benz). 
Företaget Kiepe Elektrik GmbH är specialiserat på elektrisk utrustning 
för lokaltåg. Till följd av denna avyttring skulle en kompetent och av 
parterna oberoende tillverkare av elektrisk utrustning komma att finnas 
kvar på den tyska marknaden och kunna leverera till eller samarbeta med 
leverantörer av mekaniska komponenter till lokaltåg. Kiepe är en 
etablerad och framgångsrik leverantör och spelade även en viktig roll 
vid öppnandet av den tyska marknaden genom sitt samarbete med det. 
kanadensiska företaget Bombardier. 
Transaktionen var föremål för en begäran från de tyska myndigheterna 
om hänskjutande enligt artikel 9 i koncentrationsförordningen. Även om 
53 
konkurrensproblemen främst gällde I vä produkt" m,i rknnder i Tyskland, hade 
.don I oros lagun I ransakt ionen - som skapade världens största leverantör 
av järnvägsutrustning - väsentliga verkningar över hela Europa och 
därför avslogs begäran om hänskjutande. 
140. I ärendet Orkla/Volvo godkändes förvärvet under förutsättning att 
Orklas bryggeri Hansa avyttrades. Utan försäljningen skulle parterna 
ha haft en andel på 75 % av den norska ölmarknaden och varken 
detaljhandeln eller hotell- och restaurangbranschen ansågs kunna utöva 
något marknadsinflytande. 
Ml. I ärendet Crown Cork & :;c,i I /C.\ rnnud MelalMox, fastställde 
kommissionen (dl or all under undersökningens .indra las h.i analysetal 
sä vä) den horisontella som den vorl i ka I a integrationen, all den enda 
marknad pä vilken den föreslagna koncentrationen hotade att ge upphov 
till en dominerande ställning var marknaden för blecksprej flaskor. Inom 
Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) tillverkar och säljer båda 
parterna blecksprej flaskor och konservburkar, samt vissa förslutningar 
för dryckburkar och flaskor, inbegripet lock till dryckburkar, 
kronkapsyler av metall och kapsyler i plast och aluminium. Följaktligen 
drog kommissionen slutsatsen att Crowns åtagande att sälja en viss del 
av blecksprejflaskverksamheten var tillräckligt för att lösa de 
konkurrensmässiga problemen. 
Parterna gick med på att sälja väsentlig kapacitet för tillverkning av 
blecksprejflaskor i fem olika medlemsstater, vilka stod för närmare 
22 % av marknaden för blecksprejflaskor i EES. Utan försäljningen 
skulle parterna tillsammans haft en marknadsandel i Europa på över 
60 %, den största konkurrenten skulle ha haft en andel på 15-20 % och 
parterna skulle ha stått för större delen av överskottskapaciteten på 
denna marknad. 
C - Andra viktigare ärenden 
14,!. I'll l antal vikliga transaktioner godkändes utan fördjupade 
undersökningar inom en månad frän och med det att de anmäldes. Bland 
dessa ärenden fanns flera inom läkemedelssektorn, bl.a Glaxo/Wellcome, 
Behringwerke/Armour Pharmaceutical, Hoechst/Marion Merrell Dow, Rhone 
Poulenc Rohrer/Fisons och Upjohn/Pharmacia. För att undanröja alla 
eventuella tvivel om koncentrationens förenlighet gick Glaxo med på att 
bevilja en exklusiv licens till ett utomstående företag för ett medel 
mot migrän som antingen Glaxo eller Wellcome för närvarande håller på 
att utveckla. Det verkar som om de senaste koncentrationerna inom 
läkemedelsbranschen syftar till att bredda företagens produktsort i menf 
och därigenom förbättra deras konkurrenskraft som leverantörer till 
grossister, sjukhus och apotekskedjor. Som ett resultat härav har 
transaktionerna hitintills gällt kompletteringar och har i allmänhet 
inte skapat konkurrensproblem. 
143. I ärendet Swissair/Sabena, fann kommissionen lösningar på de 
konkurrensproblem som transaktionen, vilken bestod av att Swissair 
förvärvade 49,5 % av Sabena, gav upphov till. Transaktionen skulle ha 
medfört ett monopol på området för lufttransport mellan Schweiz och 
Belgien. Dessutom deltog Swissair i European Quality Alliance 
t i I Isammans med .SAS och Aust rinn Air I i nos, och .SA.'; hade i sin t ur 
foreslagit ett samarbetsavtal med Lufthansa. Tillsammans med dessa 
avtal skulle transaktionen ha gjort det möjligt för de deltagande 
flygbolagen att skapa ett omfattande linjenät som skulle ha stått för 
runt 35 % av passagerartrafiken inom Europa, vilket vore dubbelt så 
mycket som det näst största flygbolaget. För att kunna godkänna 
transaktionen krävde kommissionen att de två flygbolagen och de 
belgiska och schweiziska regeringarna åtog sig att ge tillgång till 
trafikrättigheter och avgångs- och ankomsttider så att konkurrenter 
54 
skulle kunna trafikera linjer mellan Belgien och Schweiz. Kommissionen 
krävde även att Swissair och Sabena skulle erbjuda konkurrenter 
infer1 ining-avfa I och möjlighet att delta i bonusprogram. Slutligen 
blev .Swissair tvunget att avbryta sina förbindelser med SAS inom 
European Quality Alliance. Denna transaktion anmäldes två gånger. Den 
andra anmälan berodde på att transaktionen ändrats. Vid den tidpunkten 
var dock bedömningen avslutad (inklusive samråd med medlemsstaterna) 
och det fanns ingen anledning att inleda ett förfarande under fas två. 
144. Kommissionen godkände en transaktion genom vilken de finska 
foretagen Repola Corporation och Kymmene Corporation fusionerade. 
Ropola och Kymmene är stora internationella företag verksamma inom 
områdena•I ryckpnppor och förpackningsmaterial. Transnkt ionen berörde 
bl. a. marknaderna för t idningspnpper, jonrnu Ipappor och papperssäekar . 
Vad gäller papperssäckar ledde kommissionens undersökning till 
slutsatsen att det finns en särskild finsk marknad för denna produkt 
och att koncentrationen skulle ge upphov till en dominerande ställning 
på den finska marknaden. Det nya företaget skulle i praktiken vara den 
enda leverantören av papperssäckar till finska kunder. Parterna har 
åtagit sig att sälja en del av sin kapacitet för papperssäckar på den 
finska marknaden. 
Marknaderna för tidnings- och journalpapper är åtminstone 
västeuropeiska vad gäller geografisk omfattning och Repola/ Kymmene, 
liksom alla andra större europeiska papperstillverkare, distribuerar 
och marknadsför sina produkter i nästan alla medlemsstater. Genom 
transaktionen blir det nya företaget störst i Europa i fråga om 
tidnings- och journalpapper. Deras sammanlagda marknadsandelar kommer 
dock inte att vara större än runt 20 ° på någon av de tvä 
produkfma rknndo rna och dessutom finns del fl c; ra konkurrenter mod starka 
s I a 1 1n i ngnr. 
Repol.n är, tillsammans med fem andra finska papperstillverkare, medlem 
av ma rknndsorgan i sal ionen Finnpap. I-'in ripa p är en gemensam 
lotsäl jningsorgnni sa tion som marknadsför medlemmarnas papporsprodukter 
över hela världen. Kymmene har ett eget försäljningsnät och är inte 
medlem i Finnpap. Parterna har åtagit sig att inte sälja sina 
pappersprodukter genom den gemensamma försäljningsorganisationen 
Finnpap. 
D - Medlemsstaternas legitima intressen 
145. Den 6 mars 1995 lämnade myndigheterna i Förenade kungariket 
Storbritannien och Nordirland in den första ansökan enligt artikel 21 . 3 
i koncentrationsförordningen om erkännande av legitima intressen, i 
samband med Lyonnaise des Eaux föreslagna förvärv av Northumbrian 
Water. Ansökan gällde lagstiftning som reglerar vattenförsörjningen i 
Förenade kungariket. I lagstiftningen ingår särskilda koncentrations­
bestämmelser, vilka är utformade för att uppnå tillsynssystemets 
syften, nämligen att säkerställa tillhandhållandet av en nödvändig 
tjänst och att skydda konsumenterna. När en koncentration genomförs 
el 1er väntas bl i genomförd hänskjuts därför ärendet ti 1.1 "Monopol ios 
and Mortiors Commission" (MMC) lör all dol där skal I beslutas om 
koncentrat ionen kan väntas slå i strid mod a II man inI resset . bland de 
kiileriet enligt vilka bedömningen av koncentrationer inom 
vattenförsörjningsbranschen sker, ingår hur mänga oberoende 
vattenföretag det finns, bland vilka tillsynsmyndigheten skulle kunna 
göra jämförelser för att beräkna prisreglerings formeln. Förenade 
kungarikets ansökan omfattade dessa bestämmelser, eftersom 
hänskjutandet till MMC är automatiskt och inte frivilligt. 
55 
Kommissionen erkände Förenade kungarikets legitima intresse och 
fastställde särskilda gränser för MMC:s undersökningar under dessa 
omständigheter. I sitt beslut av den 29 mars 1995 erkände kommissionen 
att MMC får bedöma potentiella koncentrationer på grundval av 
allmänintresset, men att allmänintresset i dessa fall var begränsat 
till de frågor som hade direkt samband med tillämpningen av vattenlag­
stiftningen. De brittiska myndigheterna anmodades att underrätta 
kommissionen om alla åtgärder som vidtogs enligt beslutet så att den 
skulle kunna kontrollera åtgärdens lämplighet. 
Kort tid efter kommissionens beslut hänsköt de brittiska myndigheterna 
det föreslagna övertagandebudet till MMC. Till följd av MMC: s rapport, 
i vilken koncentrationen ansågs stå i strid med allmänintresset om infe 
konsumentpriserna sänktes betydligt, kontaktade OFWAT Lyonnaise och 
Northumbrian och föreslog en åtgärd som omfattade en 
prissänkningsformel, vilken Lyonnaise senare formellt godtog. Den 
brittiska regeringen underrättade enligt beslutet kommissionen om den 
föreslagna åtgärden och kommissionen hade ingenting att invända mot 
den. 
E - Koncentrationer inom kol-och stålsektorn 
146. Under 1995 fattade kommissionen sju beslut om koncentrationer 
enligt artikel 66 i Parisfördraget. Tre av dessa ärenden gällde 
försäljning av tidigare statligt ägda stålföretag till den privata 
sektorn: RIVA-gruppens förvärv av livas anläggning för valsade 
produkter, ett samriskföretag mellan Usinor Sacilor och Hoogovens som 
skulle ta över det portugisiska företaget för valsade produkter SN-
Planos och ett annat samriskföretag mellan RIVA och FREIRE, som tog 
över SN-Longos. 
F - Perrier 
147. Den 27 april avgjorde förstainstansrätten två mål. Talan mot 
kommissionens beslut av den 22 juli 1992 i Nestlé/Perrier-målet väcktes 
i det ena fallet av de anställda på Perrier och i det andra av de 
anställda på Vittel och Pierval. Kommissionen hade godkänt 
koncentrationen med villkor och skyldigheter. Huvudpunkterna i domarna 
var följande: 
Förstainstansrätten fann att även om koncentrations­
förordningen i första hand gäller konkurrensfrågor, hindrar 
detta inte att kommissionen beaktar de sociala verkningarna 
av en koncentration om dessa påverkar sysselsättningsni vän 
eller -förhållandena i Europeiska gemenskapen eller i en 
väsentlig del av denna. 
Det faktum att tredje man inte direkt har ingripit under det 
administrativa förfarandets gång hindrar inte alltid denna 
från att överklaga beslutet. 
Företrädarna för de anställda på ett företag är, i princip, 
inte direkt berörda av ett koncentrationsförfarande. Därför 
har de inte rätt att begära att ett beslut upphävs, utom för 
att skydda sina rättigheter enligt förfarandet. 
Tredje man har inte rätt att bli behandlad på samma sätt som 
de parter som deltar i koncentrationen under det 
administrativa förfarandet. 
56 
G - Statistisk översikt 
Diagram 1 : Antal slutliga beslut per år sedan 1990 
Diagram 2 : Uppdelning efter typ av transaktion 1995 
Typ av koncentration (totalt 1990-95) 
Övriga 
Budöverenskommelser ?% 
5% 
Majoritetsförvärv 
39% Samriskföretag / 
kontroll 
49% 
57 
Diagram 3 : Ursprungsland för de företag som berördes av transaktionerna 1995 
översikt över ursprungsland för företag 
49 (för år 1995; avseende ärenden där ett slutligt beslut fattades) 
50 
45 
40 + 
35 t 
30 
25 
20 
15 t 
10 
58 
IV - Statligt stöd 
A - Allmän inriktning 
148. I juli publicerades kommissionens fjärde rapport om statligt stöd 
i gemenskapen83, vilken behandlar åren 1991 och 1992. Rapporten är en 
viktig indikator på kvantitet och påverkar inriktningen av politiken 
på stödområdet. Redan perioden 1981-1990 kännetecknades av en långsam 
men stabil utveckling i sjunkande riktning och denna trend fortsätter 
trots höga kostnader för den tyska återföreningen, ekonomisk nedgång 
och skärpt internationell konkurrens. Totalt är stödvolymen fortfarande 
hög, i genomsnitt 94 miljarder ecu per år i hela gemenskapen, vilket 
innebär 1,9 % av gemenskapens BNP och 704 ecu per anställd. Rådet 
(industri) godkände vid sitt möte i november kommissionens bedömning 
att man, utan att förlora andra av gemenskapens mål ur sikte, måste 
föra arbetet med att sänka stödnivåerna vidare och att detta skall ske 
genom stärkta kontrollmekanismer och förbättrade möjligheter till 
insyn. 
149. Den i fördraget påbjudna skyldigheten att anmäla stöd är en 
central del av de till buds stående möjligheterna till insyn. I ett 
meddelande som antogs i maj erinrade kommissionen om att man avser 
använda alla de maktbefogenheter fördraget ger för att tvinga 
medlemsstaterna att respektera anmälningsskyldigheten. Genom att 
publicera ett meddelande om samarbetet mellan kommissionen och de 
nationella domstolarna tillkännagjorde kommissionen sin avsikt att 
samarbeta med de nationella domstolarna inom ramen för deras arbete med 
att skydda de företag vars rättigheter kränks till följd av att 
konkurrenterna beviljas lagstridiga stöd. 
150. Att offentliggöra de rambestämmelser och meddelanden som anger 
vilka kriterier man använder när man utreder om ett statligt stöd är 
förenligt med den gemensamma marknaden är en annan viktig del av 
kommissionens arbete med att åstadkomma insyn och förenkling. Alla per 
den 31 december 1994 gällande bestämmelser, inklusive en handledning 
till förfarandena och en förteckning över Domstolens domar, finns 
samlade i den uppdaterade utgåvan av "Konkurrensrätt i Europeiska 
unionen. Del II: Bestämmelser med tillämpning på statligt stöd". Ett 
stort antal bestämmelser har emellertid tillkommit därefter. Det finns 
därför ett behov av att införliva vissa texter och se över de 
befintliga texterna. Det pågår exempelvis arbete med att införliva 
texter om regionalstöd och kommissionen har antagit en ny ram för stöd 
till forskning och utveckling. Förslaget till denna nya ram granskades 
av kommissionen tillsammans med sakkunniga från medlemsstaterna under 
ett multilateralt möte i april. Vid samma möte fördes en diskussion om 
vilka betingelser som skall gälla för att särskilja statligt stöd från 
så kallade "generella" åtgärder, dvs. sådana som inte faller under 
artikel 92.1, samt om problem med stöd som ges i form av att man säljer 
offentligt ägd mark eller att man beviljar räntegarantier. Ett 
utförligt frågeformulär om offentliga garantier har skickats till alla 
medlemsstaterna. 
151. Ytterligare två multilaterala möten hölls år 1995. I juli ägnade 
sig sakkunniga från medlemsstaterna åt att se över regeln om försumbart 
siöd och bestämmelserna om stöd till små och medelstora företag samt 
åt ett utkast till riktlinjer för statligt stöd till konst och kultur, 
särskilt inom den audiovisuella sektorn. I december fördes samtal om 
hur kontroll av stöd till syntetfiberindustrin skall ske framgent, om 
ett första utkast till horisontell ram för regionalstöden till stora 
Kommissionens fjärde rapport om statligt stöd i tillverkningssektorn och i vissa andra 
sektorer i Europeiska unionen, KOM(95) 365 slutl. 
59 
investeringsprojekt samt om svårigheter med att fastställa och infordra 
referens- och diskonteringsräntorna, som spelar en avgörande roll vid 
beräkning av stöd. 
152. Under 1995 tog kommissionen ett rekordstort antal beslut om 
statligt stöd, delvis på grund av att tre nya medlemsländer anslutit 
sig. Många av de stödprogram som granskades syftade till att dämpa de 
sociala konsekvenserna av omstruktureringar i vissa sektorer. 
Kommissionen strävar också efter att bättre kontrollera stöd till 
branscher som länge skyddats från internationell konkurrens och stöd 
som beviljas i mer eller mindre förtäckta former och som tidigare ofta 
klarat sig undan all slags kontroll. Företagen blir alltmer medvetna 
om vilka stöd som utgår till konkurrenterna och alltmer pålästa när det 
gäller de möjligheter gemenskapsreglerna om statligt stöd ger dem att 
säkerställa rättvis konkurrens och de tenderar därför att lämna in fler 
och fler klagomål till kommissionen, samt också att oftare än tidigare 
till förstainstansrätten överklaga kommissionens beslut att godkänna 
stöd till deras konkurrenter. 
Nya åtgärder för att anmälningsskyldigheten skall fullgöras 
153. Kommissionen fortsatte sitt arbete med att åstadkomma förbättrad 
efterlevnad av medlemsstaternas skyldighet att anmäla alla sina 
statliga stödprojekt till kommissionen. Erfarenheten har nämligen visat 
att det för att uppnå praktiska resultat genom denna skyldighet, som 
har rättslig grund i Romfördraget (artikel 93.3), krävs en uppsättning 
stimulansåtgärder, eller t.o.m. sanktionsåtgärder. 
1. Krav på återbetalning av stöd som utgått i strid mot fördraget 
154. Kommissionen gav ännu en gång en klar signal om att man fäster 
stor vikt vid systemet för kontroll av i första hand statligt stöd och 
vid det konkreta uttryck detta kontrollsystem har, dvs. regeln om 
obligatorisk förhandsanmälan. Detta skedde genom att kommissionen i maj 
antog ett meddelande"'1, där man närmare anger vilka principer man avser 
vinna respekt för i sitt arbete med att åstadkomma återbetalning av 
stöd som utgått i strid mot kravet på obligatorisk anmälan. 
Meddelandet ingår som del i en brett upplagd kampanj med målsättningen 
att dels förmå medlemsstaterna att i större utsträckning följa artikel 
93.3 i Romfördraget, dels stimulera marknadsaktörerna till att vara 
mera uppmärksamma på om stöd som de mottar är lagligt. Problemet är 
inte nytt. Kommissionen har redan angripit det genom att begära 
återbetalning av stöd som utgått i strid mot gällande bestämmelser'"'. 
Kommissionens ståndpunkt fick stöd i domstolen86 som t.o.m. förordade 
en skärpning. Nyligen har förstainstansrätten återigen bekräftat sitt 
stöd till kommissionens politik på detta området. I sin dom av den 13 
september i de förenade målen T-244/93 och T-486/93, Textilwerke 
Deggendorf GmbH mot kommissionen, godkände rätten kommissionens beslut 
att som villkor för klartecken till ett nytt stödpaket kräva att 
utbetalningen av det sköts upp till dess att ett tidigare stöd till 
samma företag, som hade förklarats oförenligt med den gemensamma 
marknaden, återbetalats, eftersom det klart framgick av kommissionens 
beslut att det fördragsstridiga stödet och det nya stödpaketet 
tillsammans skulle bli ett stöd som var oförenligt med den gemensamma 
marknaden. 
EGT C 156, 27.6.1995, s. 5. 
Kommissionens meddelande om stöd som utgått i strid mot fördraget, EGT C 318, 24.11.1983. 
Domstolens dom av den 21 mars 1990 i mål C 142/87 Belgien mot kommissionen (Tubemeuse), 
REG. 1990, s. 1-959 och domstolens dom av den 14 februari 1990 i mål C 301/87 Frankrike 
mot kommissionen (Boussac), REG.1990, s. 1-307. 
60 
Det provisoriska föreläggandet att skjuta upp utbetalningen hade 
emellertid sina begränsningar eftersom verkan av den låg i framtiden, 
dvs. ingen omedelbar verkan erhölls på den delsumma (eller hela summan) 
av stödet som redan utbetalats. Detta slags åtgärder räcker alltså inte 
när man vill angripa och komma till rätta med den eventuella 
snedvridning av konkurrensen som kan pågå ända tills kommissionen 
fattar sitt slutliga beslut. De företag som kommit i åtnjutande av ett 
lagstridigt stöd skulle således alltid, även om de till slut blev 
tvungna att återbetala stödbeloppet, vara gynnade jämfört med sina 
konkurrenter, oavsett om detta yttrade sig i en starkare finansiell 
ställning eller i en förlängd period med betalningsförmåga för företag 
med svårigheter. 
Det är mot denna bakgrund som kommissionens nya meddelande skall ses. 
I meddelandet anges att kommissionen i vissa fall förbehåller sig 
rätten att, via ett provisoriskt beslut om föreläggande och efter att 
ha berett den berörda medlemsstaten tillfälle att yttra sig och att i 
stället överväga ett undsättningsstöd, ålägga medlemsstaten att kräva 
återbetalning av stödet eller av den del som redan utgått i strid mot 
fordraget. Återbetalningen bör ske i överensstämmelse med 
bestämmelserna i nationell rätt och till det återgående beloppet skall 
läggas dröjsmålsränta, som skall löpa från och med den dag då det 
lagstridiga stödet beviljades. En annan nyhet är att räntan inte skall 
beräknas på grundval av den lagstadgade räntan utan på marknadsräntan, 
dvs den referensränta som kommissionen tillämpar på området 
regionalstöd87. Skulle medlemsstaten inte rätta sig efter beslutet om 
föreläggande kommer kommissionen att kunna hänskjuta ärendet direkt 
till domstolen enligt ett förfarande liknande det i artikel 93.2 
stycke 2 i Romfördraget och där erhålla ett provisoriskt avgörande. 
2. Samarbete mellan kommissionen och de nationella domstolarna 
155. I samma strävan att nä större respekt för gemenskapsrätten antog 
kommissionen i oktober ett meddelande om samarbetet mellan kommissionen 
och de nationella domstolarna pä området statligt stöd"". Meddelandet 
har ingen tvingande eller inskränkande karaktär utan är snarare 
inriktat på att gjuta nytt liv i förbindelserna mellan gemenskapens 
verkställande organ och de nationella domstolarna, samt att göra 
domstolarna uppmärksamma på den viktiga roll de kan spela när det 
gäller att snabbt slå vakt om tredje mans rättigheter och att sörja för 
att medlemsstaterna .respekterar vissa formella skyldigheter. Således 
är också detta meddelandet ett led i den brett upplagda kampanj som 
beskrevs i punkten ovan. 
I meddelandet erinras om att samtidigt som kommissionen är det 
gemenskapsorgan som skall tillämpa och utveckla stödpolitiken i 
gemenskapens intresse så tillkommer det de nationella domstolarna att, 
fram till dess att kommissionen fattat ett slutligt beslut, skydda 
medborgarna mot de statliga myndigheternas kanske felaktiga uppfattning 
om det förbud som anges i den sista meningen i artikel 93.3 i 
Romfördraget89. De nationella domstolarna uppmanas att med detta mål 
för ögonen använda alla lämpliga medel och tillämpliga bestämmelser i 
den nationella lagstiftningen, samt särkskilt att vidta provisoriska 
åtgärder för att frysa eller kräva tillbaka stöd som utgått 
lagstridigt, eller besluta om skadestånd till de drabbade parterna. 
Se kommissionens meddelande till medlemsstaterna, skrivelse SG(95) D/1971 av den 
22.2.1995. Förstainstansrätten har helt nyligen bekräftat kommissionens möjlighet att 
kräva betalning av ränta på beloppen som krävs tillbaka : dom av den 8 juni 1995 i mål 
T 459/93 Siemens SA, REG. 1995, s. 11-1675. 
EGT C 312, 23.11.1995, s. 8. 
Domstolens dom av den 21.11.1991 i mål C 354/90 Fédération nationale du commerce 
extérieur des produits alimentaires et Syndicat national des négociants et 
transformateurs de saumon mot Frankrike, REG. 1991, s. 1-5527, punkt 14. 
61 
För att få bästa möjliga genomslagskraft erbjuder sig kommissionen att 
bistå de nationella domstolarna genom samarbete, som i synnerhet skall 
omfatta att 
fortsätta och fördjupa arbetet med att nå större öppenhet genom 
att offentliggöra information om statligt stöd, 
lämna upplysningar om förfarandet i pågående ärenden, 
lämna ut sakuppgifter, statisktiska uppgifter och analysunderlag . 
B - Begreppet stöd 
156. Tolkningen av stödbegreppet i fördragens mening är ofta den 
svåraste delen i granskningen av åtgärderna som kommissionen utreder. 
För att avgöra om det finns inslag av stöd i de åtgärder 
medlemsstaterna vidtar visavi de inhemska företagen finns det kriterier 
som får en särskild innebörd inte bara för de förvaltningsmyndigheter 
i medlemsstaterna som skall avgöra om anmälningsplikt föreligger utan 
även för de nationella domstolar som måste avgöra om en åtgärd som de 
sätts att bedöma borde ha underkastats anmälningsskyldighet eller inte. 
Flera av de beslut kommissionen fattat under år 1995 ger värdefull 
ledning när det gäller att bättre ringa in det stödbegrepp som avses 
i konkurrensreglerna. 
157. a) För att artikel 92.1 skall vara tillämplig krävs att åtgärden 
ger företaget en ekonomisk fördel som det inte skulle ha kunnat få 
genom normal affärsverksamhet. Kommissionen anser att detta villkor är 
uppfyllt om ett företag förvärvar offentligt ägd mark eller tomt för 
industriändamål' till ett pris som är lägre än marknadspriset. 
Kommissionen beslutade därför att inleda ett förfarande enligt artikel 
93.2 med anledning av att bolaget Siemens Nixdorf AG/Mainz förvärvat 
en offentligt ägd tomt till ett pris som uppskattas vara mellan 5,5 och 
21,5 miljoner DEM lägre än marknadspriset. Samma resonemang skall 
tillämpas om staten förvärvar mark från ett bolag till ett pris som är 
högre än marknadspriset. Eftersom kommissionen var tveksam till om 
priset för den mark som det spanska stålföretaget Tubacex sålde till 
de offentliga myndigheterna överensstämde med marknadsvärdet, beslutade 
kommissionen att inleda ett förfarande enligt artikel 93.2. 
158. Finansiering med allmänna medel av kostnader för att förbereda 
en tomt för industri- eller byggverksamhet och som innebär anslutning 
till olika slag av offentlig service omfattas inte av artikel 92.1, om 
bolaget betalar för att det använder infrastrukturen genom direkta 
eller indirekta avgifter. Eftersom sådana anläggningsarbeten på tomten 
i Villey, Meurthe-et-Moselle, där papperstillverkaren Kimberly-Clark 
avser att etablera en ny fabrik, var till nytta för enbart detta bolag, 
särskilt som bolaget är ensam ägare till och användare av området där 
anläggningsarbetena har gjorts, utgjorde delfinansieringen med allmänna 
medel av dessa anläggningsarbeten ett stöd till bolaget i fråga. I 
detta sammanhang tog kommissionen också hänsyn till att en privat 
marknadsinvesterare inte skulle ha genomfört dessa anläggningsarbeten, 
mot bakgrund av att försäljningspriset för tomten inte ens täcker 
delfinansieringen av anläggningsarbetena. 
159. När allmänna medel lämnas till ett (offentligt) företag på 
fördelaktigare villkor än dem en privat investerare, som verkar under 
normala marknadsvillkor, skulle ha tillämpat för medel till ett privat 
bolag i jämförbar finansiell ställning och konkurrensställning rör det 
sig om statligt stöd. I fall där staten förvärvar en ägarandel i ett 
bolag och detta kombineras med andra former av offentlig intervention 
som måste anmälas till kommissionen enligt artikel 93.3, finns det en 
presumtion för att det kan innebära statligt stöd. I enlighet med sitt 
meddelande om tillämpningen av artiklarna 92 och 93 i Romfördraget på 
62 
offentliga myndigheterns ägarandelar90 bad kommissionen den spanska 
regeringen att lämna information i förväg om förvärv som skall göras 
av institutet för näringslivsutveckling i Andalusien. 
Mot bakgrund av att den bayerska fristaten planerade att skjuta till 
kapital för att täcka de ackumulerade förlusterna i stålföretagen Neue 
Maxhutte Stahlwerke GmbH och Lech-Stahlworke GmbH och att detta skulle 
ske samtidigt som den bayerska fristaten sålde sina andelar i de hat-
bolagen - därigenom förlorade man a Lia utsikter till avkastning pä 
dessa medel, även pä läng sikt - beslutade kommissionen att dessa 
kapitaltillskott utgjorde statligt stöd. På motsvarande sätt beslutade 
kommissionen att kapitaltillskott som den italienska staten genom sitt 
internationella holdingbolag ENI gav till gödselmedelsproducenten 
Enichem Agricoltura S.p.A. under åren 1991-1994 utgjorde statligt stöd, 
eftersom kapitaltillskottet gavs innan en omstruktureringsplan hade 
utarbetats, enbart för att hindra bolaget från att gå i konkurs, och 
således utan några utsikter till skälig avkastning. Kommissionen ansåg 
dessutom att under rådande omständigheter var den period under vilken 
bolaget hade lidit avsevärda förluster, dvs. fem år, alltför lång för 
att vara acceptabel för en privat marknadsinvesterare, som skulle ha 
likviderat eller grundligt omstrukturerat bolaget långt dessförinnan. 
De kapitaltillskott som skulle ges i samband med den 
omstruktureringsplan som inrättades i ett senare skede utgjorde därför 
också statligt stöd, och dessutom ansåg kommissionen att de positiva 
resultat som man förväntade sig att planen skulle ge var för små i 
förhållande till det totala tillskottet av nytt kapital. 
Om däremot statens kapitaltillskott till ett bolag ges parallellt med 
tillskott av kapital från en privat investerare på likvärdiga villkor 
och om den privata investerarens ägarandel i bolaget har verklig 
ekonomisk betydelse, anser kommissionen att stödet inte har något 
inslag av offentlig intervention. Kommissionen beslutade därför att det 
kapitaltillskott och de lån som givits av myndigheterna i Wallonien 
(Belgien) till textilföretaget EM-Filature grundades på normala 
affärsmässiga överväganden och inte utgjorde statligt stöd, eftersom 
denna intervention gjordes i samband med ett tillskott av kapital från 
privata aktieägare som därigenom blev majoritetsaktieägare i bolaget 
och eftersom privata aktieägare erbjöd lån på liknande villkor. Av 
liknande skäl ansåg kommissionen att kapitaltillskottet från den 
portugisiske staten till företaget för skeppsreparationer, Lisnave, i 
samband med en omstrukturering av företaget inte innebar statligt stöd 
enligt artikel 92.1. 
160. b) Enligt artikel 92.1 måste stödet beviljas vissa företag (eller 
produktion av vissa varor) för att utgöra statligt stöd. Allmänna 
åtgärder av ekonomisk-, fiskal- eller socialpolitisk karaktär omfattas 
inte av artikel 92.1, och konkurrensfördelar för företag i en 
medlemsstat som härrör från skillnader i sådana allmänpolitiska 
åtgärder måste, om nödvändigt, angripas via det tillämpliga förfarandet 
enligt artiklarna 101 och 102. 
Således är artikel 92.1 inte tillämplig på allmänna åtgärder som gäller 
för alla företag i en medlemsstat som uppfyller objektiva och icke-
diskriminerande krav. Mot bakgrund av dessa överväganden ansåg 
kommissionen att stöd som Tysklands regering beviljat de anställda i 
företaget Maschinenfabrik Sangerhausen GmbH för att fullgöra 
socialförsäkringsförpliktelser i samband med likvidationen av företaget 
inte utgjorde statligt stöd, eftersom detta stöd automatiskt står till 
buds för alla företag som träder i likvidation i Tyskland. På 
motsvarande sätt ansåg kommissionen att anståndet med 
skuldåterbetalning som beviljats det spanska stålföretaget Tubacex inte 
Se kommissionens meddelande från 1983, Bull. 9-1984, punkterna 3.4 och 4.4 
63 
i sig utgjorde statligt stöd, utan en allmän åtgärd utförd inom ramen 
för den spanska insolvens 1agsti ft ningen som är allmänt tillämplig pä 
alla bolag. Emellertid (oljor också av ovannämnda kritor ici ,iit om 
o I 1 ek I en av objek t i v i 1 el sk I a ven < si I i g I el I p t og i , i ni som a i oppe I loi 
al la företag är att bara vissa fotot ag kan dra nytta av åtgärden, ,jnsor 
kommissionen att det. är fråga om si at ligt stöd. 
Om åtgärden är tillämplig pä alla företag men medför diskretionär 
befogenhet för de myndigheter som administrerar åtgärderna, kan 
statligt stöd också anses föreligga. Kommissionen ansåg därför att en 
finsk plan för sysselsättningsstöd - som står till buds för alla 
företag i alla sektorer av industrin och i alla regioner i landet -
innebar statligt stöd, eftersom arbetsmarknadsmyndigheterna hade 
möjlighet att efter eget gottfinnande bestämma stödets storlek och hur 
lång den subventionerade perioden skulle vara för varje arbetslös 
person som ett företag sysselsatte. 
161. c) Det ekonomiska stödet till vissa bestämda företag måste ges 
av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel för att utgöra 
statligt stöd enligt artikel 92.1. Artikel 92.1 tillämpas på stöd som 
beviljas av en statlig, regional eller lokal myndighet eller ett 
offentligt eller privat organ som har inrättats eller förordnats av 
staten för att handlägga stödet91. Även om stödet inte har beviljats av 
ett organ som har inrättats eller tillsatts av staten, kan det utgöra 
statligt stöd, om det ekonomiska bidraget till ett eller flera 
stödmottagande företag har inforts av si al en. 
162. d) Stödet måste vara sådant att det märkbart påverkar handeln 
mellan medlemsstaterna. Kommissionen ansåg att detta villkor var 
uppfyllt när det gällde stödet till det tyska företaget Leuna-Werke 
GmbH, trots att företaget inte exporterar varor till andra 
medlemsstater, eftersom stödet kan göra det möjligt för företaget att 
öka sin produktion för hemmamarknaden och därigenom reducera den 
potentiella marknaden där för varor som importeras från andra 
medlemsstater. 
C - Granskning av stödens förenlighet med den gemensamma marknaden 
1. Sektorsstöd 
1.1. Sektorer som omfattas av särskilda regler 
1.1.1. Stöd till varvsindustrin 
163. Den 21 december antog rådet förordning EG/3094 /9r>''' som inför! i va r 
bestämmelserna i oft OECD -avt a I. om normala konku r i onsv i 1 1 ko r inom don 
kommersiella varvs- och skepps repa rat ions i ndus t r.i n, och .inkluderar 
avvecklingen av produktionsstöd. Den nya förordningen skall tillämpas 
från och med det datum då OECD-avtalet träder i kraft. Detta var avsett 
att ske den 1 januari 1996, men trots att Europeiska unionen har 
ratificerat avtalet i december har ikraftträdandet dessvärre försenats, 
till följd av förseningen i ratifikationsprocessen bland andra parter 
i överenskommelsen. Rådet beslutade därför att reglerna i det sjunde 
direktivet om stöd till varvsindustrin93 skulle tillämpas tills vidare, 
dock senast till och med den 1 oktober 1996. Om OECD-avtalet 
fortfarande inte har trätt i kraft den 1 juni 1996, skall kommissionen 
lägga fram lämpliga förslag för rådet, så att det kan fatta beslut om 
EG-domstolens dom i mål nr C-78/76 Steinicke och Weinlig mot Bundesamt fur Ernährung und 
Forstwirtschaft,REG. 1977, s.575 
EGT L 332, 30.12.1995. 
Rådets direktiv 90/684/EEG, senast andråt genom direktiv 94/73/EG. 
64 
den framtida politiken före den 1 oktober 1996. Mot den bakgrunden 
beslutade kommissionen att bibehålla taket för det allmänna 
produktionsstödet, från och med den 1 januari 1996, på 9 % för stora 
fartyg och på 4, 5 % för fartyg som kostar mindre än 10 miljoner ecu och 
för ombyggnader. 
1.1.2. Stålindustrin 
164. Under 1995 fortsatte kommissionen att vara försiktig med att 
tillämpa gemenskapens regler för stöd till stålindustrin9,1. Denna 
stränga tillämpning av stödreglerna resulterade i att ett antal 
negativa beslut fattades, inklusive återfordran av stöd som beviljats 
i strid mot lagen. 
Rådet gav sitt enhälliga samtycke till särskilda undantag enligt 
artikel 95 i Parisfördraget avseende produktions- och nedläggningsstöd 
till järnmalmsbrytning i Österrike i november och till privatiseringen 
av det offentliga stålföretaget på Irland i december. 
Noggrann övervakning av sex tidigare fall enligt artikel 95 i 
Parisfördraget (liva i Italien, CSI och Sidenor i Spanien, EKO Stahl 
och SEW Freital i Tyskland och Siderurgia Nacional i Portugal) 
upprätthölls, och rapporter sändes halvårsvis till rådet. 
I mars föreslog kommissionen att bestämmelserna i gemenskapens regler 
för stöd till stålindustrin avseende stöd till skydd av miljön skall 
bringas i överensstämmelse med revideringen av gemenskapens riktlinjer 
för stöd till skydd av miljön enligt Romfördraget för att säkerställa 
att stålindustrin behandlas på samma sätt som andra industrisektorer. 
Radet har ännu inte fattat beslut om bifall. 
1.1.3. Kolindustrin 
165. I beslut nr 3632/93/EKSG',,J av den 28 december 1993 anges 
gemenskapsregler för statsstöd till kolindustrin avseende perioden 
1994-2002. 
Den 4 april godkände96 kommissionen ett finansiellt stöd på totalt 
3 384,2 miljoner ecu, som beviljats av Tyskland för 1995 i form av 
kompensation till elproducenter inom ramen för tredje lagen om 
kolbaserad produktion av elektrisk ström, stöd för att bibehålla den 
arbetsstyrka som arbetar under jord i gruvorna (" Bergmannsprämie" ) samt 
stöd för att täcka ett antal kolföretags extraordinära utgifter med 
anledning av övertagna skuldförbindelser. 
Den 19 juli avgav kommissionen ett positivt yttrande över den 
omstruktureringsplan som de franska myndigheterna hade lämnat och 
godkände stöd'u, på totalt 912,8 miljoner ecu, för att täcka 
driftsunderskott för 1994, stöd för att täcka övertagna 
skuldförbindelser med anledning av moderniseringen, rationaliseringen 
och omstruktureringen av kolindustrin och stöd för forskning och 
utveckling. Vid samma tillfälle godkände kommissionen ytterligare tyskt 
stöd, på totalt 196,9 miljoner ecu, för anskaffande av kokskol och koks 
för gemenskapens stålindustri98. 
Kommissionens beslut 3855/91/EKSG. 
EGT L 329, 30.12.1993, s. 12. 
Beslut 95/464/EKSG, EGT L 267, 9.11.1995, s. 42. 
Beslut 95/465/EKSG, EGT L 267, 9.11.1995, s. 46. 
Beslut 95/499/EKSG, EGT L 287, 30.11.1995, s. 53. 
65 
Den 26 juli gav kommissionen Frankrike tillåtelse99 att bevilja stöd, 
på totalt 668,1 miljoner ecu, för att täcka driftsunderskott för 1995, 
stöd för att täcka övertagna skuldförbindleser med anledning av 
moderniseringen, rationaliseringen och omstruktureringen av 
kolindustrin och stöd för forskning och utveckling. 
Kommissionens godkännande av att Förenade kungariket beviljar stöd, på 
totalt 2 594,4 miljoner ecu, för övertagna skuldförbindelser under 1995 
innefattades i kommissionens beslut av den 3 november 1994100. 
Anmälningar om stöd för 1995 har inkommit från portugisiska och franska 
myndigheter, och en ytterligare anmälan har inkommit från tyska 
myndigheter. Dessa anmälningar gås igenom av kommissionen för att det 
skall gå att avgöra om de är förenliga med eller på annat sätt kan 
omfattas av beslut 3632/93/EKSG. 
1.1.4. Bilindustrin 
166. Genom sin dom av don '/') juni 1995"" fastställde domstolen - mot 
kommissionens beslut som innebar förlängning pä obegränsad tid - alt 
gemenskapens rambestämmelser om statligt stöd till bilindustrin hade 
upphört att gälla från och med den 1 januari 1995. För att förhindra 
det rättsliga vakuum som det fanns risk för att domen skulle skapa, 
fick kommissionen agera på ett extraordinärt sätt genom att den 5 juli 
1995 besluta att förlänga rambestämmelsernas giltighet retroaktivt från 
och med den 1 januari 1995 och samtidigt föreslå medlemsstaterna att 
återinföra dessa rambestämmelser under en två års period med början 
senast den 1 januari 1996. 
Därefter överklagade Spaniens regering kommissionens beslut till 
domstolen om att förlänga rambestämmelsernas giltighet retroaktivt, och 
i motsats till alla andra medlemsstater förkastade Spanien också 
forslaget att återinföra rambestämmelserna under en två-års period. 
Till följd av denna inställning blev kommissionen tvungen att inleda 
ett förfarande enligt artikel 93.2 i Romfördraget för att undersöka om 
samtliga stödplaner som kan komma bilfirmor till godo i Spanien är 
förenliga med den gemensamma marknaden. Den 20 december fattade 
kommissionen ett slutgiltigt beslut som tvingade Spanien att - i 
enlighet, med de övriga medlemsstaterna - efterkomma kraven i de nyligen 
å!erinförda rambestämmelserna. 
Pä grund av sitt beslut av den 5 juli fortsatte kommissionen att under 
hela 1995 tillämpa gemenskapens rambestämmelser om statligt stöd till 
bilindustrin. Kommissionen fick in nio anmälningar på grundval av 
godkända planer och två anmälningar på grundval av tillfälliga planer. 
Kommissionen fattade beslut om att godkänna stöd enligt anmälningarna 
i sex av fallen. Kommissionen fattade också ett interimsbeslut och 
ålade Tysklands regering att före utgången av en bestämd frist lämna 
all den information som är nödvändig för prövningen av stöd till nya 
projekt för VW Sachsen, som inte omfattades av ett tidigare beslut år 
1994.in2. 
167. Vid bedömningen av individuellt stöd inom ramen för regionala 
stödplaner (t.ex. FORD Genk), fortsatte kommissionen att tillämpa sitt 
krav på att regionalstöd i denna sektor bör stå i proportion till det 
faktiska- handikapp som regionen innebär för en investerare. Det bör 
emellertid noteras att kommissionen har godkänt att högre stödnivåer 
Beslut 95/519/EKSG, EGT L 299, 12.12.1995, s. 18. 
Beslut 95/995/EKSG, EGT L 379, 31.12.1995, s. 6. 
Mål nr C-135/93, Spanien mot kommissionen, REG. 1995, s. 1-1651. 
Tjugofjärde konkurrensrapporten, punkt 367 och bilaga II.E., punkt 2.6. 
66 
i genomsnitt har beviljats tillverkare av motorfordon för att stödja 
investeringsprojekt i de minst utvecklade regionerna i EU. 
168. När det gäller undsättnings- och omstruktureringsstöd har 
kommissionen fattat slutgiltiga beslut beträffande stöd till DAF 
Belgien, DAF Nederländerna och SEAT-Volkswagen. Dessa beslut 
inbegriper, enligt, befintliga regler, krav pä återbetalning av en del 
av stödet till det konkursmässiga DAF och en betydande minskning av 
produktionskapaciteten för SEAT. Kommissionen beslutade vidare att 
inleda ett förfarande enligt artikel 93.2 i Romfördraget avseende det 
stöd som spanska myndigheter har beviljat Santana Motor, S.A. 
169. Vid beslut om stöd till forskning och utveckling tar kommissionen 
- under det att den erkänner de eventuella positiva effekter FoU-
verksamheten kan få för den ekonomiska utvecklingen - risken för 
snedvridning av konkurrensen i beaktande och garanterar att sådant stöd 
bara beviljas projekt som verkligen är nyskapande på europeisk nivå. 
Kommissionen verifierar också att man håller sig till de maximinivåer 
som har fastställts i gemenskapens rambestämmelser om statligt stöd 
till FoU. Eftersom dessa villkor var uppfyllda i fallen med Opel 
Austria och Ford Valencia, godkände kommissionen stöden som föreslagits 
för dessa projekt. 
170. Båda fallen innefattade också stöd till investeringsprojekt för 
att minska miljöförstöringen. I linje med gemenskapens rambestämmelser 
för bilindustrin och gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till 
skydd av miljön, kan sådant stöd godkännas om det bara gäller sådana 
extra investeringskostnader som är nödvändiga för att minska eller 
eliminera miljöförstöringen eller för att anpassa produktionsmetoder 
för att skydda miljön och om de gränser för stödnivån som förutses i 
de senare reglerna - det vill säga 15 % för projekt för anpassning till 
nya normer och 30 % för projekt där man påtagligt går utöver normerna 
eller för frivilliga åtgärder - inte överskrids. Både när det gäller 
fallet med Opel Austria och Ford Valencia, liksom i fallet med det 
ovannämnda Ford Genk, var dessa villkor uppfyllda, varför kommissionen 
godkände de föreslagna stöden. 
171. I flera fall hade kommissionen begärt att de nationella 
myndigheterna skulle övervaka förverkligandet av de bidragsberättigade 
investeringarna och bett medlemsstaterna att sända in årliga rapporter 
över resultatet av investeringarna och stödbetalningarna. I praktiken 
har det redan visat sig att ett sådant uppföljningsförfarande är 
viktigt, eftersom verkställandet av stora fleråriga investeringsprojekt 
leder till många förändringar som kan kräva modifieringar av 
stödbetalningarna. Under loppet av 1995 utövades denna 
efterhandskontroll när det gäller Ford/VW Setubal och Fiat Mezzogiorno 
liksom när det gäller Chrysler och SNF i Österrike, där Europeiska 
unionen hade träffat en överenskommelse med Österrike om minskning av 
stödet. I sitt beslut i fallet NedCar hade kommissionen begärt att de 
nederländska myndigheterna skulle meddela reglerna för fördelning av 
kostnader mellan de gamla och de nya modellerna, så att kommissionen 
kunde garantera att inget stöd beviljats Volvo och Mitsubishi till 
följd av bristfälliga regler"". Analysen av reglerna för 
kostnadsallokering för 1994 och 1995 visade att de inte innefattade 
statligt stöd. Efterhandskontrollen kunde upphöra när det gäller ett 
omstruktureringsstöd till Rover som beviljades före ikraftträdandet av 
gemenskapens rambestämmelser och ett regionalstöd till Opel Eisenach, 
eftersom villkoren i besluten har uppfyllts. 
Tjugofjärde konkurrensrapporten, punkt 367 och bilaga II.E, punkt 2.6. 
67 
1.1.5. Syntetfiberindustrin 
172. Sedan 1977 har stöd till denna industri varit föremål för 
kompletterande kontroll via den så kallade kodexen om stöd till 
syntetfiberindustrin. I april bad kommissionen ett oberoende 
konsultföretag att fastställa kodexens effekter, om kompletterande 
kontroll fortfarande befanns vara nödvändig och vilken utformning den 
i så fall skulle ha. Konsulterna avlade rapport i oktober, och 
kommissionen kommer att besluta vilka åtgärder den skall vidta i början 
av 1996. I april utsträckte kommissionen också giltighetstiden för den 
nuvarande kodexen10'1 ytterligare nio månader, till och med den 
31 mars 199610\ 
1.1.6. Transport 
173. Under 1995 har det skett en påtaglig ökning av antalet fall av 
stöd till transportsektorn (från 29 till'52). Samtidigt har fallen 
blivit alltmer invecklade, och artiklarna 92 och 93 har fått större 
tillämpningsområde. I takt med att avregleringen av transportmarknaden 
fortskrider, ökar konkurrensen över hela marknaden. Den förestående 
fullföljningen av avregleringen av det civila flyget kommer att 
inbegripa cabotagerättigheter för europeiska flygbolag från och med 
mars 1997. De nyligen godkända direktiven om infrastrukturavgifter och 
tillgång till spår inom järnvägssektorn är en fortsättning på den väg 
man slog in på genom direktiv 91/440. Detta har också utsträckts till 
att gälla inomstatliga sjöfartslinjer. Det här var bara några exempel 
på de åtgärder som vidtas för att skapa en inre marknad för 
transporttjänster. 
174. När affärsdrivande verksamhet tränger in på nya områden, måste 
kontrollen över statligt finansiellt stöd öka för att garantera 
bibehållandet av samma konkurrensvillkor för alla företag, både 
offentliga och privata. När det gäller transportföretag skall inga 
fördelar i form av minskning av do kostnader som normalt ingår i ett 
foretags kostnadsstrukfur och som härrör frän en statlig åtgärd 
godkännas - om de inte svarar mot behoven av samordning av transporter 
eller motsvarar ersättning för betalning av åligganden i det allmännas 
tjänst. Dessutom kan utvecklingen av transporter såsom en ekonomisk 
aktivitet eller ett konkret projekt av allmäneuropeiskt intresse 
medföra att undantag görs. 
175. Under det senaste året blev kommissionen i flera fall konsulterad 
(Ferrovie dello Stato, fast Öresundsförbindelse) av medlemsstater som 
ville få klarlagt huruvida offentliga investeringar i infrastruktur kan 
anses utgöra statligt stöd. Regeringar har alltid använt finansiell 
intervention -som ett väsentligt verktyg i sin politik för 
infrastruktureli utveckling. Så länge som tillgången och användningen 
förblir offentlig och allmän, kan dessa interventioner inte utgöra 
sådant stöd som avses i artikel 92.1, utan de kommer normalt att anses 
vara i det allmännas intresse. För att det skall bli fråga om en 
snedvridning - så att detta klassificeras som stöd - skall de fördelar 
som infrastrukturen medför tilldelas selektivt i syfte att hjälpa 
specifika företag; det skall till exempel gälla en skräddarsydd 
anläggning som bara ett företag skall använda sig av, eller 
dis kr im i ne rande till trädos res t r i k t. i oner . 
1 ekonomiskt hänseende brukar of lent liga myndigheter normalt, stå for 
dessa varor och tjänster, pä grund av pr i ssysf omens oförmåga at t göra 
det. Varor såsom infrastruktur tenderar att. vara odoLbara, oeh do 
konsumeras kollektivt av alla medborgare oavsett om de betalar för 
detta eller inte. En sådan allmän vara som regeringen sörjer för kommer 
EGT C 346, 30.12.1992 
EGT C 142, 8.6.1995. 
samhället till godo kollektivt och tilldelas inte något specifikt 
företag eller någon specifik industri (principen om icke-uteslutning). 
Följaktligen anses offentlig hjälp till infrastrukturåtgärder normalt 
inte utgöra stöd, utan snarare en allmän åtgärd som härleds ur statens 
suveränitet när det gäller ekonomisk politik, markplanering och 
utveckling. 
176. Olika klagomål som framställts under 1995 hävdade att statligt 
stöd har getts till hamnar. Frågan uppstår huruvida finansiell 
uppbackning av hamnaktiviteter kan undersökas med åberopande av 
artikel 92 eller ej. 
177. Angående civilflyget 1995, grundade kommissionen sina beslut om 
statligt stöd på de principer som utvecklats i de nya riktlinjer som 
antogs i november 1994106. Riktlinjerna tar hänsyn till att marknaden 
för flygtransporter har blivit mycket mer konkurrensbetonad sedan det 
tredje avregleringspaketet trädde i kraft 1993. År 1994 godkände 
kommissionen att omstruktureringsstöd beviljas till TAP och Air France 
att betalas i delutbetalningar. I båda fallen gällde kommissionens 
godkännande under förutsättning av att man pä ett rikt igt satt. 
uppfyllde en lista ined I örpli kf e.l ser och genomförde 
omstruktureringsplanerna. Under 1995 kontrollerade kommissionen, med 
hjälp av oberoende experter, att förpliktelserna uppfyllts. Eftersom 
TAP107 och Air France108 på ett tillfredsställande sätt uppfyllt båda 
villkoren restes inga invändningar mot utbetalning av den andra 
delutbetalningen av stödet. 
178. År 1994 beslutade kommissionen också att det franska offentliga 
bolaget CDC-P:s tecknande av obligationer som utfärdats av Air France 
utgjorde olagligt stöd som är oförenligt med den gemensamma marknaden 
och krävde att det skall återbetalas. I oktober 1994 bestred Frankrike 
och Air France kommissionens beslut inför förstainstansrätten. 
Komissionen beslutade därpå den 4 april 1995'09 att ändra sitt 
urspungliga förslag och att kräva att Frankrike skulle garantera att 
stödet och upplupen ränta deponeras på ett spärrat bankkonto tills 
domstolen avkunnar en slutgiltig dom. Den ekonomiska grunden bakom 
detta förfarande är att undandra Air France möjlighet att använda 
stödpengarna i avvaktan på domstolsförhandlingarna. 
179. Den 4 maj 1995110 analyserade kommissionen de finansiella 
transaktioner som ingick i överenskommelsen mellan Swissair och Sabena, 
syftande till att Swissair skulle förvärva en strategisk andel. (49,57.) 
av Sabena. Affären inbegriper att. Sabena skall utfärda nya aktier för 
9,5 miljarder BEF. Swissair tecknade sig för 6 miljarder BEF, och den 
resterande delen tecknades av Belgien och en grupp belgiska 
investerare. Kommissionen påminde om att när det offentliga innehavet 
i ett bolag skall öka, innebär inte kapitaltillskottet statligt stöd 
förutsatt att den offentliga investeringen görs samtidigt med betydande 
kapitaltillskott från privata aktieägare. Att Swissair tecknade nya 
aktier till samma pris och på samma villkor som Belgien och de belgiska 
investerarna accepterades som bevis för att affären utgjorde en normal 
finansiell transaktion och inte statligt stöd. 
180. Den 10 maj 1995.beslutade Europeiska kommissionen att inte göra 
invändningar mot den tyska regeringens planer på att medverka till 
pensionsfonder för anställda på Lufthansa, som en del av bolagets 
106 Tjugofjärde konkurrensrapporten, punkt 375. 
EGT C 154, 21.6.1995. 
EGT C 295, 1.0.11 .1995. 
EGT L 219, 15.9.1994. 
EGT L 239, 7.10.1995, s. 19. 
69 
privatiseringsprogram som startade 1992. Åtgärderna var kopplade till 
de avgifter som ålades Lufthansa till följd av att bolaget var tvunget 
att utträda ur en tilläggspensionsfond som handhades av den statliga 
korporationen VBL. Så länge Lufthansa var ett offentligt bolag var det 
obligatoriskt att tillhöra denna fond. Kommissionen ansåg att en privat 
investerare i samma ställning som den tyska staten - förpliktigad att 
överlåta kontrollen över Lufthansa - skulle ha agerat på samma sätt för 
att maximera det slutliga värdet av sin andel. 
181. Den 19 juli 1995 analyserade kommissionen ett kapitaltillskott 
på 300 miljoner FRF till bolaget AOM från dess offentligt ägda 
moderbolag Crédit Lyonnais. Efter att ha analyserat flygbolagets 
omstruktureringsplan drog kommissionen slutsatsen att det var troligt 
att AOM skulle återfå sin lönsamhet inom en snar framtid och att det 
nuvarande nettovärdet av företagets framtida betalningsflöde 
överskrider det för investeringar. Affären ansågs innebära en normal 
finansiell transaktion och inte statligt stöd, eftersom en privat 
investerare i en marknadsekonomi under samma omständigheter skulle ha 
investerat i AOM. 
182. Den 29 november 1995 fattade kommissionen ett slutligt negativt 
beslut gällande det exceptionella förfarandet med avskrivning av 
flygbolag som är registrerade i Tyskland och som används för 
internationell affärsmässig verksamhet. Under vissa omständigheter 
tillät programmet en exceptionell avskrivning på upp till 30 % av den 
totala kostnaden för förvärvet. Kommissionen ansåg att programmet 
innebar stöd och att det inte kunde omfattas av andra och tredje 
punkten i artikel 92. 
183. På motsvarande sätt har kommissionen fattat beslut i ett antal 
ärenden i fråga om stöd till sjöfartssektorn. Kommissionens riktlinjer 
från 1989 om statligt stöd till gemenskapens rederier är för närvarande 
föremål för översyn i samband med en allmän genomgång av gemenskapens 
sjötransportpolitik. Resultatet har presenterats av kommissionen i ett 
strategidokument, som de europeiska institutionerna, medlemsstaterna 
och andra intresserade parter kommer att erbjudas att diskutera och 
kommentera. 
184. Kommissionen beslutade särskilt att en överenskommelse mellan 
spanska regionala och lokala myndigheter i Baskien och "Ferries Golfo 
de Viscaya", gällande en färjelinje mellan Bilbao och Portsmouth inte 
innehöll inslag av statligt stöd. Det slutliga beslutet, efter 
inledandet av ett förfarande enligt artikel 93.2 i fördraget, fattades 
den 6 juni 1995. 
185. Allvarliga tvivel uppstod om huruvida ett stöd som beviljats till 
det franska statligt ägda rederiet Compagnie Générale Maritime ('CGM') 
var förenligt med fördraget eller inte. Kommissionen beslutade den 
31 oktober 1995, och senare den 20 december 1995, att inleda respektive 
utsträcka ett förfarande enligt artikel 93.2. Stödet uppgår till ca. 
330 miljoner ecu. 
186. Kommissionen har också granskat flera ärenden om statligt stöd 
till vägtransportsektorn och därvid särskilt beaktat avregleringen av 
de inhemska marknaderna, som pågår och sker gradvis sedan den 
1 januari 1995111 och som förutsätter att marknader på lokal nivå öppnas 
för konkurrens från hela gemenskapen. 
187. Den 18 augusti 1995 väckte kommissionen talan hos domstolen mot 
Italien, som inte hade vidtagit de åtgärder som krävdes för att följa 
kommissionens beslut av den 9 juni 1993. I detta beslut förklarades en 
Rådets förordning 3118/93, EGT L 279, 12.11.1993. 
70 
skattelättnad till åkare i Italien vara oförenligt med den gemensamma 
marknaden och de italienska myndigheterna ålades att återkräva 
utbetalda belopp. 
Denna ordning, som betraktats som ett vanligt driftsstöd och som 
inledningsvis fastställts för räkenskapsåret 1992, har dessutom 
förlängts av de italienska myndigheterna till år 1993 och 1994, med en 
budget på 558 miljoner ecu. Kommissionen beslutade den 4 oktober 1995 
att inleda ett förfarande enligt artikel mot dessa förlängningar och 
begärde att stödet omedelbart skulle upphävas. 
188. Med anledning av överkapaciteten i den sjöfart som bedrivs inom 
gemenskapen pågår sedan 1990 ett struktursaneringsprogram, som syftar 
till att begränsa befintlig kapacitet genom upphuggning av fartyg och 
som har sin rättsliga grund i rådets förordning (EEG) nr 110 1/89 riv don 
27 april 1989. Pä grund av at t branschen dras mod sä s t or övorknpnri i et 
lade kommissionen den 23 maj 1995 fram ett förs Lag för rådet om ändring 
av ovannämnda förordning. Den ändring kommissioner! föreslår innebär att 
upphuggning skulle ske i stor skala och pågå under åren 1996-98, samt 
att insatsen skulle samfinansieras av kommissionen, de berörda 
medlemsstaterna och yrkeskåren. Förslaget utgör ett viktigt komplement 
till den successiva avregleringsprocess som pågår inom sjöfarten pä 
farbara vattenleder och som kommissionen rekommenderar i ett förslag 
av den 23 maj 1995. 
189. Under loppet av 1995 undersökte kommissionen, i enlighet med 
artikel 92 och 93, en del transaktioner som företagits av 
järnvägsbolag. När det gäller försäljningen i Förenade kungariket av 
företag som arbetar med rullande materiel för järnväg (ROSCO:s) 
beslutade kommissionen den 29 november att de garantier som 
tillhandahållits köparna maximerat vinsten och därför inte utgjorde 
statligt stöd. 
På samma sätt beslutade kommissionen den 18 oktober 1995 att en statlig 
garanti till Fer rov.le dello Stafo S.p.A., som utfärdats riv don 
italienska regeringen för ett län på 372 miljoner ecu för 
infrastrukturinvesteringar i höghastighetsjärnvägs förbinde 1 sen mel 1 an 
Brenner och Verona, inte utgjorde statligt stöd. 
1.1.7. Jordbruk 
190. I någon mån har spelreglerna för statligt stöd till jordbruket 
ändrats genom att tre nya medlemsstater tillkommit (Österrike, Sverige, 
Finland). I varje lands anslutningsakt finns särbestämmelser för vid 
tidpunkten för anslutningen befintliga stöd och för en viss 
övergångsperiod. I enlighet med anslutningsakten underrättade de nya 
medelmsstaterna före den 30 april 1995 kommissionen om befintliga 
stödordningar, i den mening som avses i artikel 93.1 i Romfördraget, 
på jordbruksområdet. Vidare antog kommissionen den 13 april 1995 två 
beslut som innebar att man godkände Österrikes och Finlands program för 
tillämpning av artiklarna 138-140 i anslutningsakten, enligt vilka 
nationella stöd under övergångsperioden skall beviljas i avtagande grad 
till jordbruksprodukter. Besluten har därefter ändrats på grund av att 
nya omständigheter tillkommit. 
191. Allmänt sett. skall kommissionon motsätta sig medlemsstaternas 
nationella stöd om de är av sådant slag att; de kan stora den gemensamma 
marknadens sätt att fungera och om de utgör driftsstöd och inte har 
någon varaktig effekt på utvecklingen i sekorn i fråga. 
71 
192. Vad beträffar investeringsstöd till jordburksnäringen, och 
särskilt tillämpningen av artikel 12.1 i rådets förordning (EEG) nr 
2328/91 om förbättring av jordbruksstrukturens effektivitet11', så 
kommer bedömningen av stöd från gemenskapen och respektive nation 
hädanefter i den man det är möjligt att ske genom att ärendena granskas 
pnrallel.lt inom ramen lör tidsfristerna i (råga om stal 1 igf stod. Genom 
att förfara på detta sätt kommer det att bli möjligt att skicka en onda 
skrivelse till den berörda medlemsstaten, vilken skrivelse då kommer 
att möta både de krav som anges i artiklarna 92-93 i fördraget och dem 
i förordningen nr 2328/91. 
193. För investeringsstöd avsedda att förbättra villkoren för 
bearbetning och saluföring av jordbruksprodukter ligger gemenskapens 
politik fast genom rådets förordning (EEG) nr 866/90113. Genom denna 
förordning har medlemsstaterna befogenhet att inrätta stöd på olika 
villkor i enlighet med artiklarna 92 och 93 i Romfördraget. 
Möjligheterna inskränks emellertid genom urvalskriterier, som 
fastställs i förordningen och som kommissionen tillämpar genom analogi 
när man prövar statliga stöd. 
Fram till år 1994 fanns de urvalskriterier som hade betydelse för denna 
typ av investeringar och som kallades "sektorsgränser" angivna i 
kommissionens beslut 90/342/EEG av den 7 juni 1990n/|. Beslutet ändrades 
emellertid genom kommissionens beslut 94/173/EEG av den 22 mars 199411''. 
År 1994 underrättade kommissionen medlemsstaterna om att man-tänkte 
fortsätta tillämpa de sektorsgränser som anges i punkt 2 i bilagan till 
beslutet från 1990116 på området statligt stöd. År 1995 intog 
kommissionen en något mer nyanserad ställning genom att tillämpa 
gränserna i beslutet från 1994 i fall där dessa gränser var minst 
kännbara117. Efter förberedande arbeten tillsammans med medlemsstaterna 
bestämde sedan kommissionen att från och med den 1 januari 1994 
tillämpa kriterierna i beslutet från den 22 mars 1994, och inte längre 
dem i beslutet av den 7 juni 1990118. 
194. Kommissionen har också tagit ett principbeslut om att se över sin 
politik om subventionerade förvaltningskrediter i jordbrukssektorn119. 
1.1.8. Fiske 
195. Under 1995 registrerade kommissionen 37 nya ärenden om anmälda 
stöd, 20 ärenden om stöd som antingen inte anmälts eller anmälts för 
sent samt tre nya fall av befintliga stöd på detta området. 
Kommissionen beslutade att inte göra någon invändning mot stöden i 22 
ärenden, varav ett påbörjades år 1994. Kommissionen beslutade att 
inleda förfarandet enligt artikel 93.2 i Romfördraget med anledning av 
två stödåtgärder, varav den ena var italiensk och den andra tysk. Under 
samma period beslutade kommissionen att avsluta förfarandet enligt 
artikel 93.2 som inletts med anledning av en stödåtgärd, som hade 
vidtagits i Italien och anmälts år 1993. 
EGT L 218, 6.8.1991, s. 1. 
EGT L 91, 26.4.1990, s. 1. 
EGT L 163, 29.6.1990, s. 71, 
EGT L 79, 23.3.1994, s. 29. 
EGT C 189, 12.7.1994, s. 5. 
EGT C 71, 23.3.1995, s . 6. 
EGT C 2<>, 2.2. 1')«)(), ;;.4. 
EGT C 44, \.b.2. 1')«)(), s. 2. 
72 
1.2. Särskilda sektorer som inte omfattas av särbestämmelser 
196. Sedan några år tillbaka har Europa känt av en omfattande 
utveckling i riktning mot avreglering, privatisering och nedmontering 
av statliga monopol. Denna utveckling i kombination med det ständigt 
pågående arbetet med harmoniseringen av bestämmelser på gemenskapsnivå 
har stimulerat kommissionen till att studera hur bes I ämrno I se rn.i om 
statligt stöd tillämpas pä vissa särskilda sektorer, såsom bankväsende 
och postväsende. Det rör sig om sektorer som i teorin naturligtvis bör 
behandlas på samma sätt som vilken sektor som helst (i synnerhet 
principen om "den private investeraren i en marknadsekonomi") men som 
å andra sidan kännetecknas av ett antal särdrag som det är motiverat 
att kommissionen tar hänsyn till vid tillämpningen av bestämmelserna 
om statligt stöd. 
1.2.1. Bankväsendet 
197. Att denna sektor har en särställning beror dels på sociala och 
juridiska orsaker (skydd för spararna), dels på makroekonomiska och 
finansiella orsaker (nödvändig stabilitet i sektorn, väl fungerande 
betalningssystem) och slutligen dels på politiska och internationella 
orsaker (risk för återverkningar i form av "panik" på andra 
finansinstitut i samma land eller i andra länder eftersom det inbördes 
beroendet mellan olika institut är stort och detta gäller särskilt om 
en stor institution går omkull). Därför är också särskilda myndigheter 
satta att utöva tillsyn över sektorn i de olika medlemsstaterna. 
Efter ärendet Banesto år 1994 blev ärendet Crédit Lyonnais ett viktigt 
pilotfall för hur man bör tillämpa bestämmelserna om statligt stöd och 
samtidigt ta hänsyn till sektorns särställning. I omfång är detta 
ärende det största kommissionen någonsin handlagt: Totalt uppgick 
stödet till 45 miljarder FRF (7,5 miljarder ecu). Crédit Lyonnais var 
dessutom i slutet av 1993 Europas största bank om man ser till 
balansomslutningen, vilket innebar att detta fall var ett exempel på 
vad som skulle kunna ske om en storbanks betalningsförmåga sviktade och 
vad detta skulle kunna få för konsekvenser för det franska bank- och 
finansväsendet, eller t.o.m. för det europeiska. 
Efter att ha rådfrågat en expertgrupp på hög nivå bestämde sig 
kommissionen för att tillämpa de bestämmelser om sakfrågan och om 
förfarandet som gäller för statligt stöd men att samtidigt ta hänsyn 
till bankväsendets särskilda karaktär. Låter man bankväsendet omfattas 
av bestämmelserna undviker man dessutom risken för att vissa 
kreditinstitut, som förlitar sig på uttalat eller outtalat stöd från 
staten på grund av att de är offentliga företag och/eller för stora för 
att tillåtas gå i konkurs, agerar oförsiktigt. En sådan inställning 
skulle nämligen kunna leda till att staten måste skjuta till stöd, 
vilket i sin tur ger en snedvridning av konkurrensen, som hade kunnat 
undvikas. Även om ett ingrepp från statens sida skulle bedömas som 
ofrånkomligt för att undvika skadlig inverkan på andra institut och på 
finansmarknaderna ansåg kommissionen att man borde sträva efter en 
lösning som innebar minsta möjliga snedvridning av konkurrensen. 
Slutligen borde man kräva en betydande motprestation av det 
betalningsoförmögna institutet för att uppväga de negativa konsekvenser 
ingreppet skulle få för övriga aktörer på marknaden. Därför ställde 
kommissionen i det beslut som till sist antogs krav för att godkänna 
stödet till Crédit Lyonnais och dessa krav var bl. a. att en stor del 
av det internationella kontorsnätet skulle avyttras, att banken skulle 
bidra till kostnaderna för saneringen längre fram när möjligheter 
därtill fanns, att en klar gräns skulle dras mellan Crédit Lyonnais och 
förlustförvaltningsbolaget och att en sannolik privatisering av banken 
skulle ske inom fem år. 
73 
1.2.2. Postväsendet 
198. Kommissionen tillmäter postväsendet stor betydelse på grund av 
dess avgörande roll som informationsförmedlare i ett lands ekonomiska 
och sociala verksamhet. Samtidigt måste kommissionen beakta domstolens 
åsikt att konkurrensreglerna är tillämpliga på postväsendet120, 
samtidigt som även artikel 90.2 i Romfördraget är tillämplig. 
Posttjänster, och i synnerhet de som är offentliga, halvoffentliga 
eller för vilka särskilda rättigheter och ensamrätt gäller, får 
fortfarande en privilegierad behandling av staten. Det sker genom 
ekonomiskt stöd som kan vara direkt (bidrag) eller indirekt 
(skattelättnader) och då ofta svårt att upptäcka. Men detta stöd 
omfattas av kommissionens direktiv om insyn i de finansiella 
förbindelserna mellan medlemsstater och offentliga företag121, vilket 
innebär särskilda skyldigheter i fråga om ekonomi och bokföring. Denna 
typ av direkta eller indirekta ekonomiska ingripanden utgör dessutom 
statligt stöd som kommissionen skall övervaka, dels via 
medlemsländernas skyldighet att i förväg anmäla stödprojekt, del.s via 
kommissionens ständiga uppdrag att övervaka befintliga stödordningar 
mot bakgrund av hur de påverkar den gemensamma marknadens möjligheter 
att utvecklas och fungera. 
I detta sammanhang är ärendet Activités concurrentielles de la Poste 
française dubbelt intressant eftersom det både anknyter till 
tillämpningen av bestämmelserna om statligt stöd (artiklarna 92-93) och 
till bestämmelserna om företag som anförtrotts att tillhandahålla 
tjänster av allmänt ekonomiskt intresse (artikel 90.2). I detta ärende 
tillämpade kommissionen för första gången dessa bestämmelser i 
förening. Kommissionen fann att de skattemässiga fördelar som den 
franska posten hade inte uppvägde de extra kostnader den franska 
postens särskilda plikter till följd av ställningen som public service­
bolag medförde, samt att dessa fördelar inte gynnade den franska 
postens konkurrensutsatta verksamhet (dvs. verksamhet som enligt fransk 
lag inte är reserverad för postverket). Således beslutade kommissionen 
att dessa skattemässiga fördelar inte utgjorde stöd enligt artikel 92.1 
i Romfördraget. 
1.2.3. Den audiovisuella sektorn 
199. Kommissionen erkänner att den europeiska filmindustrin och TV-
programproduktionsindustrin representerar en viktig del av den 
europeiska kulturens mångfald. Följaktligen har kommissionen godtagit 
att främjandet av kulturell mångfald är giltigt skäl för statligt stöd 
till filmindustrin och till produktion av TV-program. Vid sin bedömning 
av det statliga stödet till den audovisuella sektorn kommer 
kommissionen emellertid att garantera att stödet inte orsakar någon 
otillbörlig snedvridning av konkurrensen och att det inte förekommer 
någon diskriminering till följd av nationalitet eller några andra 
hinder för den fria rörligheten för varor, tjänster, människor och 
idéer inom Europeiska unionen. Kommissionen strävar efter att uppnå 
balans mellan kravet på främjande av kulturen och kulturarvet och 
öppenheten för handel och konkurrens på den inre marknaden. 
För att klargöra sin stödpolitik på detta område arbetar kommissionen 
för närvarande på riktlinjer för statligt stöd till kultur, konst och 
multimedia. Riktlinjerna diskuterades med medlemsstaterna vid ett 
multilateralt möte i juni. Medlemsstaterna uttryckte allmänt sitt stöd 
för riktlinjerna. 
Dorastolens dom av den 12 februari 1992 i de förenade målen C-48/90 och C-66/90 Nederland 
en PTT Nederland and PTT Post mot kommissionen, REG. 1992, s. 1-565. Domstolens dom i rnål 
C-320/91 Paul Corbeau, REG. 1993, s. 1-2563. 
Kommissionens direktiv 80/723/EEG av den 25.6.1980, andråt genom direktiv 84/413/EEG, 
EGT L 229, 28.8.1985, s. 20. 
74 
200. Till följd av klagomål från privata TV-stationer som anför att 
offentliga TV-bolag erhåller statligt stöd som snedvrider konkurrensen 
pä TV-marknaden inom EG, utsåg kommissionen 1993 ett konsultbolag som 
skulle företa en studie över situationen - och att särskilt 
uppmärksamma vilka allmänna serviceförpliktelser som åligger offentliga 
TV-bolag, hur mycket de kostar och hur stora bidrag som de offentliga 
TV-bolagen erhåller. Kommissionen fick slutrapporten i oktober 1995 och 
har sänt ut den till medlemsstaterna för kommentarer. Med hänsyn I i. f 1 
de nya medlemsstaterna och EFTA-1 änderna, de länder som undertecknat 
EES-avtalet, har kommissionen begärt anbud pä en motsvarande studie. 
När kommissionen har mottagit synpunkterna från medlemsstaterna över 
den första studien och när den andra studien är slutförd, kommer 
kommissionen att beakta de fall som väntar på avgörande och att 
uppmuntra till en debatt om den framtida utvecklingen. 
2. Branschövergripande stöd 
2.1. Forskning och utveckling 
201. Den 20 december 1995 antog kommissionen de nya gemenskapsramarna 
för statligt stöd till forskning och utveckling. 
Arbetet med att se över ramarna, som varit i kraft sedan 1986, fördes 
mot bakgrund av den nya situationen på konkurrensområdet såväl inom 
gemenskapen som internationellt. I den reviderade versionen tar man 
hänsyn till rekommendationerna i vitboken "Tillväxt, konkurrenskraft 
och sysselsättning" och till följderna av avtalen efter Uruguay-rundan. 
Vidare klargörs vissa förfaranden som kommissionen utvecklat efter att 
ramarna trädde i kraft 1986 och som hitintills inte redovisats 
skriftligen. 
Enligt den allmänt tillämpliga regeln ligger den tillåtna stödnivän pä 
25 % för utvecklingsprojekt nära lanseringen - som alltså ligger 
närmare marknaden - och på 50 V, för grundf orskningsprojokt. 
"Bonuspoäng" kan emellertid tilldelas projekt som rör små och 
medelstora företag (+10 procentenheter), projekt i stödområden (+5 
eller 10 procentenheter) och projekt som prioriteras enligt 
gemenskapens ramprogram för FoU (+15 procentenheter). 
Den tillåtna stödnivån kan också höjas med 10 procentenheter om 
projekten uppfyller minst ett av följande krav: Sinsemellan 
självständiga företag samarbetar över gränserna. Forskningsresultaten 
sprids i vida kretsar. Det rör sig om samarbete mellan universiteten 
och näringslivet. En höjning med 25 procentenheter kommer att tillåtas 
för projekt som har prioriterad status enligt gemenskapens ramprogram 
för forskning och utveckling för att de omfattar gränsöverskridande 
samarbete mellan företag eller samarbete mellan företag och offentliga 
forskningsorganisationer med vidsträckt spridning av resultaten. 
Genom bonussystemet kan man anpassa det tillåtna stödbeloppet på 
grundval av det gemensamma intresset, men högsta nivå enligt WTO: s 
subventionskod måste i alla händelser respekteras. 
De nya ramarna tar hänsyn till konkurrensen utanför gemenskapen och de 
nya möjligheter som erbjuds genom WTO-avtalet om subventioner oeh 
utjämningsåtgärder och föreskriver därmed att europeiska företag skaLL 
kunna tillgodogöra sig stöd enligt de maximinivåer som godkänns av WTO 
(50 % för forskningsverksamhet före lansering och 75 % för industriell 
grundforskning) i följande fall: Det rör sig om ackumulerat stöd från 
staten och gemenskapen. Projektet är av gemensamt europeiskt intresse 
(undantag enligt artikel 92.3 b). Likvärdiga projekt eller program 
genomförs av företag utanför Europeiska unionen och har beviljats stöd 
under de tre senaste åren eller kommer att beviljas stöd som ligger på 
den nivå som tillåts av WTO för forskning av ovannämnda två typer. 
75 
För att begränsa medlemsstaternas och kommissionens administrativa 
belastning anser kommissionen på grundval av förvärvad erfarenhet att 
det enligt de nya ramarna inte längre skall vara nödvändigt att anmäla 
en ökning av årsbudgeten (<100 % av det ursprungliga beloppet) 
och/eller en förlängning av ett tillåtet projekt under förutsättning 
att vissa villkor är uppfyllda. 
Om ett stöd beviljas ett enskilt projekt, som ingår som del i ett av 
kommissionen godkänt stödsystem till forskning och utveckling, behöver 
i princip ingen anmälan göras. Ett annat kriterium för anmälan av 
"stora enskilda projekt", som knyter an till storleken på det 
utbetalade stödbeloppet (5 miljoner ecu) och till kostnaden för 
projektet (25 miljoner ecu), har införlivats i ramarna från 1995. 
Genom översynen av ramarna görs också en genomgång av de fall där 
bestämmelserna i artikel 92.1 i Romfördraget skall tillämpas, 
alternativt inte tillämpas, på sådana offentliga medel, som används 
till att finansiera forsknings- och utvecklingsverksamhet som bedrivs 
utan vinstsyfte genom högskolans eller andra offentliga organs försorg, 
antingen på egen hand eller för näringslivets räkning eller i samarbete 
med näringslivet. 
I den nya versionen av ramarna anges för övrigt vilka faktorer 
kommissionen kommer att ta hänsyn till när den gör en bedömning av om 
stöd till forskning och utveckling från en medlemsstat stimulerar 
företagen till att inleda ytterligare forsknings- och 
utvecklingsaktiviteter, vilka då skall ligga utanför sådana 
forskningsaktiviteter som de normalt hade bedrivit inom ramen för sin 
verksamhet (forskningsstödens stimulerande verkan). 
Stöd till små och medelstora företag kommer att förutsättas vara 
nödvändiga och ha stimulerande verkan, medan stöd till stora företag 
som bedriver forskning nära marknaden kommer att granskas ingående av 
kommissionen. 
2.2. Sysselsättningsstöd och allmänna sociala åtgärder 
202. Den stadigvarande höga arbetslöshetsnivån inom gemenskapen gav 
upphov till de grundläggande ekonomiska och sociala problem som 
gemenskapen stod inför .1991). I ett försök att råda bot pä den här 
allvarliga situationen vidtar medlemsstaterna alltfler 
sysselsättningsskapande åtgärder, och i sin vitbok om tillväxt, 
konkurrenskraft och sysselsättning lägger kommissionen fram förslag på 
olika åtgärder för att främja sysselsättningen som är förenliga med 
gemenskapens konkurrenspolitik. 
De flesta åtgärder som antas av medlemsstaterna för att genomföras i 
respektive lands arbetsmarknadspolitik är generella till sin natur och 
inbegriper inte stöd, antingen därför att de inte gynnar särskilda 
företag eller därför att de inte berör handeln mellan medlemsstaterna 
i den mening som avses i artikel 92.1 i Romfördraget. Enligt det nya 
danska energipaketet, som inför nya eller ökade energiskatter på CO,-
och S02-utsläpp för dansk industri, skall till exempel en del av 
intäkterna från dessa skatter återbetalas till industrin i form av en 
allmän reduktion av de arbetsmarknadsavgifter som industrin betalar. 
Eftersom alla bolag automatiskt gagnas av denna reduktion och eftersom 
det sker med tillämpning av objektiva kriterier, ansåg kommissionen 
inte att denna reduktion utgjorde statligt stöd enligt artikel 92.1. 
Endast sådana åtgärder som selektivt minskar kostnaderna för 
arbetskraften för vissa företag eller för vissa sektorer antingen för 
att uppmuntra dem att öka sin arbetsstyrka, att bibehålla sin 
sysselsättningsnivå eller att rekrytera vissa grupper av arbetslösa, 
snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen, eftersom de gynnar 
76 
förmånstagarna i förhållande till deras konkurrenter. Således ansåg 
kommissionen att ett svenskt program för sysselsättningsstöd som bara 
stod till buds för företag med upp till 500 anställda utgjorde statligt 
stöd till förmån för dessa företag och till förfång för deras 
konkurrenter med fler än 500 anställda. 
203. På grund av det avsevärda antal åtgärder som vidtas för att 
främja sysselsättningen, fann kommissionen det lämpligt att klargöra 
sin politik för statligt stöd på det här området i riktlinjer för 
sysselsättningsstöd.122 Vad gäller stödåtgärder för yrkesutbildning 
kommer frågan att indirekt tas upp i de mer allmänna riktlinjerna 
angående skillnaden mellan statligt stöd och allmänna åtgärder, då 
åtgärder som ger stöd till sysselsättning i många fall kan definieras 
som allmänna åtgärder. Syftet med riktlinjerna för sysselsättningsstöd 
är i första hand att informera medlemsstaterna och berörda parter om 
de principer som kommissionen kommer att tillämpa för att fastställa 
att det är fråga om sysselsättningsstödåtgärder och för att avgöra 
deras förenlighet med den gemensamma marknaden samt att garantera 
koherens mellan konkurrensreglerna och de sysselsättningspolitiska 
åtgärder som rekommenderas i kommissionens vitbok om tillväxt, 
konkurrenskraft och sysselsättning. Riktlinjerna bekräftar den positiva 
inställning som kommissionen traditionellt har till statligt stöd för 
skapande av arbetstillfällen, särskilt om stödet har beviljats små och 
medelstora företag eller företag som är lokaliserade i regioner som är 
berättigade till regionalstöd, förutsatt att stödet leder till en 
nettoökning av antalet arbetstillfällen i företaget i fråga. På 
motsvarande sätt har kommissionen normalt en välvillig inställning om 
stödet beviljas för att företag skall kunna sysselsätta arbetslösa 
personer som har särskilt svårt att finna ett fast arbete, såsom 
längtidsarbetslösa och unga arbetslösa. I sin bedömning tar 
kommissionen också hänsyn till eventuella motprestationer som erbjuds 
av företaget, såsom att stödet för sysselsättning av den arbetslöse 
även skall användas till exempelvis utbildning. Dessutom kommer 
kommissionen, i linje med de allmänna bakomliggande principerna i sin 
politik för statligt stöd, alltid att undersöka huruvida stödet är 
nödvändigt för att sysselsätta en arbetslös person eller inte samt om 
detta är tillfälligt. 
Kommissionen har emellertid inte en välvillig inställning till alla 
former av sysselsättningsstöd. Kommissionen anser att vissa 
sysselsättningsstödåtgärder - på grund av att de bevisligen eller 
möjligen har skadliga effekter på konkurrensen på den gemensamma 
marknaden - står i strid mot det gemensamma intresset och att de enbart 
får godkännas, om det över huvud taget skall göras, i ett begränsat 
antal fall. Sålunda bekräftar riktlinjerna den ovälvilliga inställning 
kommissionen har till stöd för att bibehålla arbetstillfällen i ett 
företag. Stöd för att bibehålla arbetstillfällen utgör faktiskt 
driftsstöd som allmänt får till effekt att motverka eller fördröja 
nödvändiga strukturförändringar för att återge ett företag/en sektor 
ekonomisk livskraft, varför sådant stöd håller liv i olönsamma 
verksamheter på konstgjord väg. Kommissionen anser, i de flesta fall, 
att de negativa effekterna av ett sådant stöd uppväger de eventuella 
kortsiktiga fördelarna av att bibehålla en viss nivå på 
sysselsättningen. Dessutom kommer kommissionen normalt att se ovilligt 
på stöd för sysselsättningsskapande åtgärder som bara är tillgängliga 
för en eller flera sektorer som är känsliga, lider av överkapacitet 
eller befinner sig i kris. De negativa effekter som dessa stödåtgärder 
kan ha för konkurrerande företag inom samma sektor i andra 
medlemsstater och risken för att stödet endast kommer att medföra att 
arbetslösheten exporteras till andra medlemsstater, tar överhanden över 
minskningen av arbetslöshetsnivån i den medlemsstat som skulle bevilja 
EGT C 334, 12.12.1995, s. 4. 
77 
stödet. Kommissionen beslutade därför att inleda ett förfarande enligt 
artikel 93.2 avseende ett sysselsättningsstöd till skosektorn i Italien 
i enlighet med en allmän plan för sysselsättningstöd till sektorer med 
sysselsättningskris. 
Stöd för att bibehålla arbetstillfällen kan emellertid godkännas, om 
det ges till företag lokaliserade i regioner som på grund av sina 
allvarliga socioekonomiska problem är berättigade till regionalstöd 
enligt artikel 92.3 a eller om stödet ges i samband med en räddnings-
eller omstruktureringsplan123. Dessutom kan branschstöd med 
sysselsättningssyfte godkännas i regioner med allvarlig arbetslöshet 
eller om stödet har beviljats i undersektorer som undergår ekonomisk 
t i 11växt och s kapa r a rbe ts till fä 1 len. 
204. För at.t visa hur brät tom det är att fa itu med den rådande 
arbetslöshetskrisen i Europeiska unionen och för att stödja främjandet 
av strukturell sysselsättningspolitik, särskilt genom aktiva 
arbetsmarknadsåtgärder, överväger kommissionen att godkänna ett 
påskyndat förfarande för anmälan av stödplaner för sysselsättning och 
utbildning. I det påskyndade förfarandet skall kommissionen fatta 
beslut om anmälda stödåtgärder inom 20 arbetsdagar. 
2.3. Stöd till skydd av miljön 
205. Gemenskapens miljöpolitik grundar sig på principen att det 
företag som förorenar skall betala för den miljöskada som det orsakar. 
Stöd till företag för miljöskydd är, i princip, inte förenligt med 
principen om att den som förorenar skall betala. Det måste emellertid 
erkännas att, i vissa fall, kan sådant stöd vara nödvändigt antingen 
som ett incitament för bolag att genomföra åtgärder till skydd för 
miljön som går utöver de nuvarande obligatoriska kraven eller för att 
bevara industrins konkurrenskraft vid införandet av nya miljökrav. 
Under vissa omständigheter kan således stöd till miljöskydd vara 
motiverat. Det står emellertid klart att stöd för miljöskydd kan 
snedvrida konkurrensen mellan bolag på den gemensamma marknaden och att 
stödet bara är motiverat när dess fördelaktiga effekter på miljön 
uppväger dess snedvridande effekter på konkurrensen. 
206. Gemenskapens riktlinjer124 för statligt stöd till skydd av miljön 
syftar till att uppnå balans mellan den ovannämnda konkurrenspolitiken 
och miljöpolitiska överväganden. Således bekräftar riktlinjerna 
principen om att den som förorenar skall betala, men föreskriver 
samtidigt att stöd för miljöskydd kan beviljas under särskilda 
omständigheter. 
I linje med dessa principer fastställer riktlinjerna att - trots att 
driftsstöd normalt anses vara oförenligt med den gemensamma marknaden -
kommissionen kan godkänna driftsstödet i undantagsfall, i form av 
befrielse från miljöskatter eller med någon annan typ av kompensation, 
under förutsättning att stödet är nödvändigt för att de önskade 
miljömålen skall uppfyllas. Således ansåg kommissionen att befrielse 
från nya energiskatter på C02- och S02-utsläpp till förmån för 
energiintensiva företag i Danmark och Nederländerna och befrielse från 
skatt på grundvatten och avfall till förmån för vissa företag i 
Nederländerna kan godkännas, eftersom detta måste betraktas som det 
ofrånkomliga priset för att dessa länder är bland de första som inför 
en skatt som skall leda till positiva effekter på miljön. Utan någon 
form av lättnader skulle dessa skatter allvarligt skada 
konkurrenskraften för de energiintensiva företagen i de länder som har 
Gemenskapens riktlinjer om statligt stöd för undsättning och omstrukturering av företag 
i svårigheter, EGT C 368, 23.12.1994. 
EGT C 72, 10.3.1994. 
78 
infört en skatt, i detta fall Danmark och Nederländerna, och åtgärden 
hade blivit omöjlig att genomföra. För att emellertid garantera att 
dessa skattelättnader inte snedvrider konkurrensen otillbörligt och för 
att ge de stödmottagande företagen ett incitament att införa åtgärder 
för att minska miljöförstöringen, kommer kommissionen alltid att kräva 
att skattelättnader är tillfälliga och, i princip, degressiva. 
2.4. Stöd till små och medelstora företag 
207. Under 1995 fortsatte kommissionen att vid granskning av stöd till 
små och medelstora företag tilllämpa kriterierna i gemenskapens 
riktlinjer för stöd till små och medelstora företag, som kommissionen 
antog den 20 maj 1992125. Enligt dessa riktlinjer skall tillämpningen 
av dem granskas på nytt av kommissionen senast tre år efter att de 
offentligjordes. Därför lade kommissionen vid det multilaterala möte 
som hölls i juli tillsammans med sakkunniga från medlemsstaterna fram 
slutsatserna av sin granskning och förslag till ändringar som föreföll 
nödvändiga i ljuset av denna granskning. Kommissionens mål är att 
tillåta stöd, som har karaktär av stimulans och som är skräddarsydda 
efter de små och medelstora företagens handikapp på marknaden, men 
avsikten är samtidigt att begränsa eventuell snedvridning av 
konkurrensen till ett minimum. Diskussionen rörde sig huvudsakligen 
kring behovet av tydligare och enklare regler, uppdatering av regeln 
om försumbart stöd och möjligheten att beakta kostnaden för överföring 
av teknik. 
2.5. Exportstöd 
208. Exportstöd - stöd som hänger ihop med den mängdm varor som har 
sålts i andra medlemsstater/EFTA-stater eller stöd nära förknippat med 
marknadsföring och försäljning av varor i dessa länder, såsom stöd för 
upprättandet eller driften av distributionsnätverk eller 
försäljningskontor för varor och tjänster inom gemenskapen och EES-
området - står klart i motsats till målen med den inre marknaden. 
Sådana stödåtgärder främjar inget gemenskapsmål som kan rättfärdiga de 
direkta snedvridande effekter de har på konkurrensen. Således kommer 
kommissionen inte att godkänna exportstöd. I linje med sin välvilliga 
inställning till ekonomiskt stöd till små och medelstora företag, 
särskilt med beaktande av deras begränsade know-how och svårigheter att 
skaffa extern finansiering, kan kommissionen emellertid godkänna mjukt 
stöd till förmån för små och medelstora företag i samband med 
utvecklingen av exportmarknader, såsom stöd för konsultering och 
marknadsundersökningar, förutsatt att stödet är av engångskaraktär och 
att det är begränsat till att underlätta inträde på nya marknader. 
Kommissionen kan, under samma omständigheter, godta stöd till små och 
medelstora företag för deltagande i handelsmässor. 
209. Europeiska bolag konkurrerar inte bara inom EG/EES-området, utan 
de konkurrerar också när det gäller investeringar på andra utländska 
marknader, såsom i Östeuropa, Ryssland och Sydostasien. Kommissionen 
anser att stöd till företag för investeringar på andra utländska 
marknader kan snedvrida konkurrensen och påverka handeln inom 
gemenskapen och därför omfattas av reglerna i Romfördraget om statligt 
stöd. Kommissionen är orolig för att sådana stödåtgärder kan leda till 
omlokalisering och till övervägande del står till buds i de centrala 
och mest utvecklade regionerna i gemenskapen och att de därigenom 
arbetar emot de satsningar som gjorts i enlighet med gemenskapens 
sammanhållningspolitik för att minska klyftorna mellan mer och mindre 
blomstrande regioner i gemenskapen. Däremot kan dessa stödåtgärder 
EGT C 213, 19.8.1992, s. 2. 
Kommissionen överväger om det skall införas ett explicit undantag för detta ändamål i den 
regel om försumbart stöd som är under omarbetning. 
79 
hjälpa länder i Östeuropa, de balliska staterna nrh Ryssland i deias 
ansträngningar att gä över l ill ma i knadsekonomi och kan däitör vara 
motiverade i vissa fall. För att etablera en tydlig politik på detta 
område har kommissionen beslutat att beträffande ett antal fall av 
internationaliseringsplaner inleda förfarande enligt artikel 93.2 och 
att inbjuda medlemsstaterna och tredje man att inkomma med sina 
kommentarer. 
210. Kommissionen har fortsatt sina ansträngningar att komma överens 
med medlemsstaterna om ett meddelande om kortfristiga 
exportkreditförsäkringar, som kommer att kräva att medlemsstaterna drar 
tillbaka offentligt stöd till exportkreditförsäkringsbolag med avseende 
på kortfristiga affärsmässiga risker. Kommissionen räknar med att de 
återstående problemen skall lösas under loppet av 1996, sä att det 
ovannämnda meddelandet kan antas. 
2.6. Undsättnings- och omstruktureringsstöd 
211. Kommissionen fortsatte att tillämpa de nya riktlinjerna för 
undsättnings- och omstruktureringsstöd till företag med ekonomiska 
svårigheter.127 Utan sträng kontroll kan undsättnings- och 
omstruktureringsstöd användas av medlemsstaterna för att hålla företag 
med svårigheter vid liv på konstgjord väg med risk för att nödvändiga 
strukturanpassningar på den inre marknaden motverkas eller blir 
otillbörligt försenade och att bördorna för sådana justeringar flyttas 
över till livskraftiga bolag. Räddnings- och omstruktureringsstöd kan 
emellertid vara berättigade, till exempel på grundval av sociala eller 
regionalpolitiska överväganden; och huvudsyftet med riktlinjerna är att 
uppnå en rimlig balans mellan sådana överväganden och skapandet av en 
gemensam marknad med fri och icke snedvridande konkurrens. 
212. Syftet med räddningsstödet är att upprätthålla ett företags 
verksamhet temporärt medan en lämplig omstruktureringsplan utarbetas. 
Räddningsstöd får därför bara beviljas för en begränsad tidsperiod, 
vanligtvis inte längre än sex månader. Kommissionen ansåg att en 
garanti med en varaktighet på 18 månader som Spaniens regering 
beviljade bolaget Gutierrez Asunce Corporacion (Guascor) för 
marknadsmässiga lån inte uppfyller villkoren för att utgöra 
räddningsstöd. 
213. Enligt riktlinjerna ger kommissionen sitt samtycke till 
omstruktureringsstöd på stränga villkor, särskilt att 
omstruktureringsstödet normalt skall vara av engångskaraktär. Stödet 
måste kopplas till en omstruktureringsplan som kan återställa 
företagets livskraft på lång sikt inom en rimlig tidsperiod och på 
grundval av realistiska antaganden om dess framtida driftsvillkor, så 
att det inte blir nödvändigt med ytterligare stöd. Kommissionen anser 
att detta är en ofrånkomlig förutsättning för godkännande av 
omstruktureringsstöd.128 Mot bakgrund av att vissa tyska program för 
garanti och mjuka lån för räddning och omstrukturering av företag med 
svårigheter i princip inte utesluter upprepat stöd för sådan verksamhet 
till förmån för samma företag, förbehöll sig kommissionen rätten att 
undersöka sådana upprepade stöd var för sig. Eftersom 
omstruktureringsplanen för SANTANA Motor S.A., en filial till SUZUKI 
Motor Corporation Group, var oklar och föga övertygande och inte 
syftade till att återställa företagets långsiktiga livskraft, kunde 
kommissionen på motsvarande sätt inte godkänna det stöd som Spaniens 
regering avsåg att bevilja enligt planen och beslutade att inleda ett 
undersökningsförfarande enligt artikel 93.2 i Romfördraget. 
EGT C 368, 23.12.1994, s. 12. 
Se även gemenskapens riktlinjer för statligt stöd inom luftfartssektorn, EGT C 350, 
10.12.1994, s. 5. 
80 
214. För att så långt möjligt undvika eventuella skadliga effekter för 
konkurrenterna är det ett villkor för att omstruktureringsstöd skall 
godkännas för företag som verkar inom sektorer med strukturell 
överkapacitet att det stödmottagande företaget minskar kapaciteten på 
ett verkligt och oåterkalleligt sätt. I sitt godkännande av 
otustrukt u ror ingsstöd till det Italienska (örcingot lör produkt ion av 
gödningsmedel, Kn i chom Ag r i col t u i a .">. p . A . , I ade kommissionen tonvikten 
pä att företagets produktionskapacitet skulle minskas oåIerka I I e I i g t 
och beslutade dessutom att detta villkor för godkännande skall 
respekteras ända tills stödets effekter på konkurrenssituationen i 
gemenskapen inte längre har någon betydelse. Kommissionen kunde 
emellertid inte godkänna en statlig garanti för det spanska bolaget 
Guascor, eftersom bolagets omstruktureringsplan inte verkade sörja för 
kapacitetsminskningar i åtminstone en av dess produktsektorer inom 
vilken det finns en överkapacitet inom EG. 
Kommissionen kan inte själv införa ett villkor om privatisering av ett 
företag som erhåller stöd i omstruktureringssyfte. Ett åtagande från 
en medlemsstat om privatisering av det stödmottagande företaget kan 
vara en avgörande faktor när kommissionen skall bedöma bolagets 
framtida livskraft utan behov av ytterligare stöd. I sitt beslut över 
förenligheten av omstruktureringsstödet till den italienska 
gödningsmedelsproducenten Enichem Agricoltura S .p. A. , tog kommissionen 
således hänsyn till Italiens regerings åtagande att privatisera 
bolaget. 
2.7. Treuhandanstalt 
215. I januari, fattade kommissionen beslut om de villkor som skall 
gälla under 1995 för privatiseringsstöd till de nya delstaterna. Sådana 
villkor hade tidigare definierats 1991129 och 1992no. Efter avvecklingen 
av Treuhandanstalt beslutade kommissionen att de förfaranden och 
bedömningskriterier som tillämpas för privatisering 1995 bör ligga mera 
i linje med de som tillämpas för andra medlemsstater. Efter 
övergångsåret 1995 skall det inte längre finnas några speciella regler. 
Kommissionen undersökte flera enskilda fall av stöd till privatisering 
av bolag i de nya delstaterna. Avgjort viktigast var privatiseringen 
av de petrokemiska anläggningarna hos BSL (Buna, Sächsische 
Olefinwerke, Leuna) av Dow Chemical. I november fattade kommissionen 
ett slutgiltigt beslut och tillät ett stöd på 5 miljarder ecu (9,5 
miljarder DEM) för omstrukturering av BSL som ett integrerat komplex. 
3. Regionalstöd 
2 16. Kommissionen fortsatte sin förnyade granskning av systemen i 
kraft, av systemens utformning och av kartorna över områden som är 
berättigade till regionalstöd (enligt principerna om att en minskande 
andel av befolkningen skall omfattas och om att konsekvens skall råda 
visavi strukturfondskartorna). Beslut antogs för Nederländerna, Belgien 
(utom Hainaut), Spanien och Italien. Uppgiften att se över kartorna 
över stödområden är därmed praktiskt taget avslutad, ett land återstår. 
För de tre länder som anslöt sig till gemenskapen den 1 januari 1995 
(Österrike, Sverige, Finland) godkände kommissionen kartorna som år 
1994 hade fastställts av EFTA: s Höga myndighet inom ramen för det 
ekonomiska samarbetsområdet. Kommissionen fortsatte också att, ur 
synpunkten förenlighet med artiklarna 92 och 93 i fördraget, granska 
strukturfondernas ingripanden för att främja olika mål och 
gemenskapsinitiativ. 
129 Tjugoförsta konkurrensrapporten, punkt 249. 
130 Tjugoandra konkurrensrapporten, punkt 349. 
D - Förfaranden (klagandens rättigheter) 
217. I sin dom av den 28 september 1995 i mål T-95/94 SYTRAVAL mot 
kommissionen, upphävde förstainstansrätten kommissionens beslut av den 
31 december 1993 som tillbakavisade ett klagomål beträfiande ett 
förmodat statligt stöd till "Sécuripost" , ett dotterbolag till det 
statligt ägda franska postverket, som verkar på konkurrensutsatta 
marknader. Förstainstansrätten ansåg att kommissionen anförde 
otillräcklig argumentering för tillbakavisandet av en serie av 
påståenden från de klagande parterna rörande att staten via det franska 
postverket skulle ha behandlat Sécuripost på ett prioriterat sätt. 
Denna dom får betydelse genom förstainstansrättens uttalanden om 
klagandens rättigheter i förfarandet för statligt stöd. 
Förstainstansrätten klargör att kommissionen måste undersöka alla 
påståenden från de klagande parterna objektivt och fullständigt och att 
kommissionen inte kan lägga bevisbördan när det gäller förefintligheten 
och (o)förenligheten av det statliga stödet på den klagande. I annat 
fall skulle det krävas av de klagande parterna att de skulle skaffa sig 
information till stöd för sina påståenden som de i de flesta fall inte 
skulla kunna erhålla utan kommissionen som mellanhand. Därför kan 
kommissionen inte försvara bristen på argument eller misslyckandet at t 
undersöka vissa påståenden genom att hänvisa till att rie klagande 
kommit med sä knapphändig information. Slutsatserna i fallet SYTRAVAL 
bekräftar förstainstansrättens dom av den 18 september 1995 i mål 
T-49/93 SIDE mot kommissionen. 
218. Kommissionens förfarande för undersökning av statliga 
stödåtgärder karaktäriseras av två steg, det vill säga den förberedande 
undersökningen av åtgärden och därefter inledandet av förfarandet 
enligt artikel 93.2 i Romfördraget i fall där kommissionen, efter den 
förberedande undersökningen, fortfarande tvivlar på åtgärdens 
förenlighet med den gemensamma marknaden. Fördraget föreskriver ett 
förfarande där man inbjuder tredje man att komma med sina synpunkter 
i ett förfarande som inleds enligt artikel 93.2 - detta gäller dock 
inte den förberedande undersökningen. Om ett stöds förenlighet med den 
gemensamma marknaden kan fastställas utan ytterligare undersökning, 
förefaller det inte vara nödvändigt att dra in tredje man innan 
kommissionen fattar sitt beslut. Kommissionen har därför haft som 
konsekvent praxis att inte bevilja tredje man en rätt att bli hörd, 
inklusive de klagande parterna, under den förberedande undersökningen. 
Domstolen har stött denna ståndpunkt i ett antal domar111. När det 
galler kravet, pä att objektivt och fullständigt undersöka alla 
påståenden som t ramställts av de klagande parterna och al t anföra 
skälen för sitt beslut i fallet SYTRAVAL ålägger förstainstansrätten 
dessutom kommissionen en skyldighet, under vissa omständigheter, att 
inleda ett kontradiktoriskt förfarande med de klagande i fall som 
innefattar svåra frågor om vissa åtgärder kan betecknas som statligt 
stöd, även innan förfarandet enligt artikel 93.2 har inletts. Eftersom 
denna dom verkar ålägga kommissionen extra förpliktelser vid dess 
undersökning av klagomål i fall som ger uppphov till tvivel om huruvida 
det är fråga om statligt stöd eller inte och verkar gå emot Domstolens 
fastslagna rättspraxis, har kommissionen överklagat denna dom till 
domstolen. 
Se särskilt mål nr 84/82, Tyskland mot. Kommissionen, REC 1984, s. Mbl. 
E - Statistiska uppgifter 
2L9. Under årets gång registrerade kommissionen 680 
stöd eller om ändringar i befintliga stöd och 113 fa 
stöd13?. Under samma period beslutade kommissionen i 
göra någon invändning. I 57 fall beslutade kommis 
förfarandet enligt artikel 93.2 i Romfördraget eller 
i beslut 3855/91/EKSG. Detta slag av fördjupad grans 
t Lll 22 positiva slutliga beslut, 9 negativa slut 
vlllkorade slutliga beslut. Slutligen beslutade 
föreslå lämpliga åtgärder enligt artikel 93.1 i 
anledning av 6 befintliga stöd. 
Diagram 1 : Nya fall år 1995 anmälningar om nya 
11 av icke anmälda 
504 fall att inte 
sionen att inleda 
enligt artikel 6.4 
kning ledde bl. a. 
liga bes I ut och 5 
kommissionen att 
Romfördraget med 
900 
800 
700 
600 
500 
400 
300 
200 
100 
0 nHHHHjH 16 
68 
510 
1 10 
113 
680 O Omprövat stöd 
•Stöd som ej anmälts 
Cl Anmält stöd 
1994 1995 
Uppgifterna omfattar inte stöd inom sektorerna jordbruk, fiske, transporter och kol. 
8J 
Diagram 2 
1991 Beslut fattade av kommissionen 
1992 1993 1994 1995 
Tabell 1 : Antal beslut per medlemsstat 
Österrike 22 
Belgien 15 
Danmark 17 
Tyskland 209 
Grekland 9 
Spanien 110 
Finland 2 
Frankrike 51 
Irland 3 
Italien 93 
Luxemburg 1 
Nederländerna 34 
Portugal 12 
Sverige 6 
Förenade kungariket 35 
EUROPEISKA UNIONEN 619 
84 
V - Internationell verksamhet 
A - Europeiska ekonomiska samarbetsområdet 
220. Efter Österrikes, Finlands och Sveriges anslutning till 
Europeiska unionen den 1 januari 1995, var Norge och Island de enda 
EFTA-stater som var signatärer av avtalet om Europeiska ekonomiska 
samarbetsområdet (EES-avtalet) . Den 1 maj 1995 anslöt sig även 
Liechtenstein. 
De regler om samarbete i konkurrensfrågor som följer av EES-avtalet och 
kompletteras av mekanismer för informella, men systematiska, samråd som 
infördes i samförstånd mellan kommissionen och EFTA:s 
övervakningsmyndighet151, har upprätthållits med dessa tre länder. 
Dessutom har, i enlighet med ,i r I i ko I 172 i Ans lut n i tigs l ord r agd lur 
Österrike, Finland och !!vc r i gr11'1, de ätenden sum gäl Ici d" nya 
medlemsstaterna och var anhängigu vid EFTA::; övervakningsmyndighet 
lämnats över till kommissionen (närmare 80 ärenden enligt artikel 53 54 
i EES-avtalet och runt 400 ärenden om stöd). 
B - Central- och Östeuropa, de baltiska staterna, de nya oberoende 
staterna och medelhavsländerna 
1. Central- och Östeuropa 
221. Vid Europeiska rådet i Essen i december 1994 betonades betydelsen 
inte bara av konkurrenspolitiken, utan även av att dess genomförande 
underlättas som en del av den förberedande strategin inför anslutningen 
av de associerade central- och östeuropeiska länderna135. Bland annat 
fick kommissionen, tillsammans med medlemsstaterna, i uppdrag att 
sammanställa ett program för utbildning i konkurrenspolitik. 
Kommissionen och medlemsstaternas myndigheter har haft flera möten och 
lyckats förbättra samordningen av sina åtgärder och inleda en 
betydelsefull gemensam åtgärd. Tjänstemän frän de sex associerade 
central- och östeuropeiska länderna och de baltiska staterna genomförde 
en två veckor läng gemensam utbildningspraktik vid GD IV i september 
(finansierad genom PHARE-programmet) och besökte sedan enskilt en 
nationell, konkurrensmyndighet i EU-medlemss ta terna. Deltagarna var 
mycket nöjda med arrangemanget. 
Det tekniska biståndet enligt PHARE-programmet har hittills 
huvudsakligen gällt olika aspekter på konkurrensreglerna i artikel 85-
86. Under 1996 kommer det att koncentreras på monopol, exklusiva 
rättigheter och statligt stöd samt särskilt uppmärksamma hur 
lagstiftningen kan verkställas på ett effektivt sätt. 
Kommissionens vitbok136 innehåller riktlinjer för integrationen av de 
central- och östeuropeiska länderna, betonar vikten av en livskraftig 
konkurrenspolitik för ekonomier som befinner sig i ett övergångsstadium 
samt fastställer fyra pelare (artikel 85-86, koncentrationer, statligt 
Tjugoandra rapporten om konkurrenspolitiken, punkt 85-89 och Tjugofjärde rapporten, 
punkt 399. 
EGT C 2i:i , 29. B . 19<M . 
Kur op.i.i vt ,i I en wd Ktiiii.in i en , Tjeckien, Hu I g.i r i en och :; I ov.i k i en Ir.tdde 1 kt.ill d>n I 
februari I')'>!>. Avi.ilen ined 1'olen och ( J t n |f • t ri Ir.idde i kr.Ml den I lehru.iri I't'tl. he 
materiella konkii 1 t ens r eg ) er n.i i avtalen ,ir i princip desamma nom i Horn I or d r age 1 . :;<• 
T juqof j.trde rapporten om konkii r. renspol il i. ken, punkl 401. 
Kommissionens vitbok om förberedelse av de associerade länderna i central- och» Östeuropa 
för integrering i Europeiska unionens inre marknad (maj 1995), godkänd av Europeiska 
rådet i Cannes i juni 1995. 
85 
stöd och statliga monopol/exklusiva rättigheter) för tillnärmning av 
sådan lagstiftning som de associerade länderna bör införa. Stora 
framsteg har gjorts inom det område som omfattas av konkurrensreglerna 
i artikel 85-86 och alla utom ett av de associerade länderna har en 
konkurrensmyndighet. Vid anslutning kommer dessa länder att godta hela 
gemenskapens regelverk och fram till dess erbjuds tekniskt bistånd. 
Vad gäller genomförandebestämmelserna för Europaavtalen, häller de som 
gäller konkurrensreglerna på att antas av associeringsråden. Ett 
förslag om en uppsättning regler för statligt stöd håller på att 
diskuteras. Ett land har godtagit regeluppsättningen och det formella 
godkännandeförfarandet har inletts. Ett annat land har meddelat sitt 
instämmande. 
Kommissionen har gjort en stor insats för att upplysa alla ekonomiska 
aktörer i dessa länder om konkurrenspolitiken. Vid konferensen i Brno 
i april 1995 talade generaldirektören för konkurrens till en bred 
publik, inbegripet tjänstemän på konkurrensområdet och företrädare för 
näringslivet, om konkurrenspolitikens internationella dimension och 
vikten av samarbetet mel lan de nat i one I la konku rrensmynd ïghol e mu . Vid 
Vi. seg rad-konferensen den 19-21 juni L995 diskuterade direktörerna vid 
de central- och östeuropeiska ländernas konkurrensmyndigheter och 
tjänstemän från GD IV de särskilda konkurrensproblemen för ekonomier 
i ett övergångsskede och även samverkan mellan politiken för det område 
som omfattas av artikel 85-86 i fördraget och politiken för statligt 
stöd. Man kom överens om ett gemensamt åtgärdsprogram. Bland annat kom 
man överens om att upprätta ett nät för elektroniskt datautbyte. Under 
hösten besökte generaldirektören för konkurrens Bulgarien och 
diskuterade frågor rörande statligt stöd och monopol. 
2. Baltiska staterna, Slovenien och de nya oberoende staterna 
222. Frihandelsavtalen (FTA), som innehåller samma konkurrensregler 
som Europaavtalen med de central- och östeuropeiska länderna, trädde 
i kraft den 1 januari 1995 som en del av den förberedande strategin 
inför anslutningen av de baltiska staterna (Estland, Lettland, 
Litauen). Frihandelsavtalen kommer snart att ersättas av Europaavtal 
som undertecknades i juni 1.995. Dessa tre stater måste nu uppfylla 
samma villkor för att ingå i den förberedande strategin inför 
anslutningen som EU har utvecklat för de central- och östeuropeiska 
länderna. Vad gäller genornförandebestämmelserna föres Läs de baltiska 
staterna samma uppsättning regler som de central- och östeuropeiska 
länderna. Ett land har anmält att det i princip godtar både reglerna 
om företag och dem om statligt stöd. Förhandlingar om ett Europaavtal 
pågår med Slovenien. 
Partnerskaps- och samarbetsavtal har undertecknats med Ryssland, 
Ukraina, Vitryssland, Kazakstan, Kirgizistan och Moldova. Även om de 
överenskomna konkurrensreglerna är mindre strikta än de i 
Europaavtalen, omfattar de även en klausul om tillnärmning av 
lagstiftning. Samarbetet har inletts, särskilt genom tekniskt bistånd 
enligt programmet. TACIS. Genom detta program erbjöds finansiering av 
en internationell konferens organiserad av den ryska 
konkurrensmyndigheten hösten 1995 i Moskva, i vilken vice 
generaldirektören för GD IV deltog. En arbetsgrupp med Ryssland 
sammanträdde i maj och återigen i december. Den gick igenom olika sätt 
att inleda det praktiska genomförandet av partnerskaps- och 
samarbetsavtalet. 
86 
3. Medelhavsländerna och Mercosur 
223. Associeringsavtal har undertecknats med Tunisien, Marocko och 
Israel och liknande avtal håller för närvarande på att förhandlas fram 
med Jordanien, Egypten och Libanon. Dessa innehåller eller väntas 
innehålla likadana konkurrensregler som Europaavtalen. Avtalet om 
upprättande av en tullunion med Turkiet, vilket är undertecknat och 
häller på att ratificeras, innehåller extremt stränga skyldigheter att 
tillnärma lagstiftning, särskilt konkurrenslagstiftning, vilka måste 
uppfyllas inom angivna perioder. 
Det bör noteras att i alla dessa bilaterala avtal eftersträvas en 
harmonisering av politiken. Detta är förenligt med expertgruppens 
rekommendationer om konkurrenspolitik i den nya handelsordningen (se 
nedan). 
Med Mercosur pågår förhandlingar som berör vissa konkurrensfrågor. 
C - Nordamerika 
224. Avtalet mellan Europeiska gemenskaperna och Förenta staternas 
regering om tillämpningen av deras konkurrensbestämmelser godkändes av 
Europeiska rådet den 10 april 1995. Samtidigt godkände rådet lydelsen 
av en skrivelse som riktar sig till Förenta staterna och förklarar 
Europeiska gemenskapernas tolkning av vissa bestämmelser i avtalet1w. 
I denna skrivelse, som återspeglar lydelsen av kommissionens uttalanden 
till rådet, klargjordes två frågor. 
For det första tär kommissionen inte moddela de ame r i kan.'; ka 
konkurrensmyndigheterna sådan information som omfattas av artikel 20 
i förordning nr 17 eller av motsvarande bestämmelser i andra 
förordningar på konkurrensområdet,om den berörda källan inte 
uttryckligen medgivit det. 
För det andra säkerställer parterna att konfidentiell information som 
tillhandahållits av endera parten förblir konfidentiell och varje part 
skall med alla lagliga medel förhindra att sådan information sprids. 
Kommissionen skall, efter anmälan till de amerikanska konkurrens-
myndigheterna, underrätta den eller de medlemstaterna, vars intressen 
påverkas, om anmälningar som de amerikanska konkurrensmyndigheterna 
sänt till kommissionen, och efter samråd med dessa skall kommissionen 
också underrätta den eller de medlemsstaterna om eventuellt samarbete 
eller eventuell samordning av genomförandeätgärder. Vad det senare 
beträffar skall dock kommissionen respektera en begäran frän de 
amerikanska myndigheterna om att inte sprida den konfidentiella 
information som de tillhandahåller i fall då det är nödvändigt att 
säkerställa att informationen förblir konfidentiell. 
Medlemsstaternas godkännande av avtalet medförde den politiska tyngd 
och den rättssäkerhet som är nödvändig för en intensifiering av 
samarbetsträvandena mellan EG och USA. 
USA fortsatte att regelbundet lämna in anmälningar enligt avtalet till 
EG, och sammanlagt inkom 35 stycken (21 från justitieministeriet och 
14 från den amerikanska handelskommissionen), varav 21 gällde 
koncentrationsärenden. Antalet anmälningar från EG till USA tilltog 
igen efter den 10 april efter ett kort avbrott på grund av osäkerhet 
vad gäller avtalets juridiska ställning i förhållandena till 
EGT L 95, 27.4.1995 rättat i EGT L 131, 15.6.1995. 
gemenskapslagstiftningen138. EG gjorde 43 anmälningar till USA under 
1995 och 30 av dessa gällde koncentrationsärenden. 
De halvårsvisa bilaterala mötena på hög nivå mellan kommissionen och 
de amerikanska konkurrensmyndigheterna återupptogs den 13 november 
efter ett uppehåll på två år. Diskussionerna gällde i första hand det 
nuvarande bilaterala samarbetets effektivitet och man indentifierade 
ett flertal områden som behöver studeras närmare. Man diskuterade även 
framtida bilateralt och multilateralt samarbete med utgångspunkt i 
expertgruppens rapport om konkurrenspolitik i den nya handelsordningen 
och i det faktum att USA 1994 antog en lag om bistånd vid 
internationellt upprätthållande av konkurrenslagstiftning 
("International Antitrust Enforcement Assistance Act"). En väsonllig 
del av mötet ägnades även marknader för' innovât ioner och dera:; 
förhållande ti I I kon ku r i enspo 1 it ikon. 
Den 23 januari bemyndigade rådet kommissionen att inleda förhandlingar 
med Canada om ett bilateralt samarbetsavtal på konkurrensområdet1 !,). En 
första förhandlingsrunda genomfördes den 27 januari 1995, då goda 
framsteg gjordes vad gäller utformningen av ett utkast till avtal. 
Utkastet till avtal diskuterades av rådets arbetsgrupp för ekonomiska 
frågor den 6 mars. Förhandlingarna väntas kunna avslutas under första 
halvåret 1996. 
Ett informellt möte mellan kommissionen och den kanadensiska byrån för 
konkurrenspolitik hölls den 14 november för utbyte av åsikter om 
utvecklingen av konkurrenspolitiken i EU och Canada den senaste tiden. 
D- Japan 
225. GD IV och den japanska konkurrensmyndigheten JFTC (Japanese Fair 
Trade Commission) fortsatte att upprätthålla nära förbindelser under 
1995. 
Den 22 november hölls i Tokyo det tredje seminar i (it som de tvä 
konkurrensmyndigheterna hade organiserat gemensamt. Vid seminariet 
behandlades dels konkurrenspolitikens roll i en världsomfattande 
ekonomi, dels dess tillämpningsområde. 
Det årliga bilaterala ' mötet mellan GD IV och den japanska 
konkurrensmyndigheten ägde rum den 24 november. De två 
konkurrensmyndigheten behandlade frågor om de bilaterala förbindelserna 
och ämnen av gemensamt intresse, som avregleringen och 
internationaliseringen av konkurrensreglerna. Parterna redogjorde 
likaså för de huvudsakliga utvecklingarna vad gäller lagstiftning och 
genomförandet av konkurrensreglerna i sina respektive områden. 
Dessutom intensifierades såväl de formella som de informella 
kontakterna med de japanska myndigheterna under 1995. Därigenom kunde 
GD IV, inom ramen för den " avregleringsplan" som den japanska 
regeringen antog i maj, framföra sina önskemål på konkurrensområdet, 
vilka bestod av en mer omfattande och skärpt tillämpning av 
konkurrensreglerna, upphävande av så gott som alla undantag till dessa 
regler och en förstärkning av konkurrensmyndigheten (JFTC). 
138 Tjugofjärde rapporten om konkurrenspolitiken, punkt 413. 
Vi<> Tjugofjärde rapporten om konkurrenspolitiken, punkt 414. 
E - Australien och Nya Zeeland 
22 6. Kontakt cul med Australien upprätthölls vid tät antal I i lll.il len 
under J995. Vid (i(\';s,.i informella möt en diskuterades don pol il isku 
utvecklingen i EU och Australien, särskilt i fråga om avrogj or.i ng och 
reformen av den australiensiska konkurrenslagen. 
F - Multinationella organisationer och andra internationella frågor 
1. OECD 
227. GD IV deltog aktivt i OECD:s arbete i konkurrensfrågor. De ämnen 
som huvudsakligen berördes var tillnärmningen av lagstiftning, det 
internationella samarbetet och förhållandet mellan konkurrenspolitiken 
och den internationella handelspolitiken i samband med liberaliseringen 
av handeln. Även tillämpningen av konkurrensreglerna inom de 
avreglerade sektorerna (telekommunikation och sjötransport) behandlades 
och slutligen fördjupade man sig i vissa särskilda eller sektoriella 
aspekter pä genomförandet av konkurrenspolitiken ("failing firm"-
försvaret och "efficiency"-försvaret, vertikal integration inom 
fiimsektorn, konkurrenspolitik och miljöpolitik). 
GD IV företräder kommissionen i arbetsgruppen för offentliga 
stödåtgärder under OCED:s industrikommitté. GD IV fortsatte att med sin 
sakkunskap bidra till OECD:s pågående undersökning av offent Liga 
stödåtgärder inom tillverkningssektorn. 
2. WTO 
228. Förhandlingarna om de sektorer för vilka inga avtal kunde ingås 
i slutet av Uruguayrundan pågår aktivt, särskilt i fråga om 
grundläggande teletjänster. Europeiska unionen lämnade in ett förslag 
inom ramen för förhandlingarna i vilket unionen insisterar på en 
tidsplan för den yttre avregleringen som är förenlig med den 
avreglering som genomförs inom Europeiska unionen samt garantier för 
oberoende. 
Inom området för statligt stöd godtog alla medlemsstaterna 
kommissionens förslag till ett gemensamt förfarande för anmälan och 
rapportering till kommissionen och Världshandelsorganisationen, vilket 
ändrar det befintliga standardiserade systemet för anmälan och årlig 
rapportering av statligt stödM". Till följd riv denna ändring sker den 
anmälan av subventioner som krävs i WTO-avlalel om siibvonl ioner och 
ut. jämn i ngsä l gä rdor och den ovan nämnda ärliga rapporteringen i el I 
steg. Kommissionen är övertygad om att detta nya förfarande kommer at t 
minska den administrativa belastningen på medlemsstaterna och 
säkerställa en hög grad av öppenhet. 
3. UNCTAD 
229. GD IV deltar fortfarande aktivt i UNCTAD:s arbete beträffande 
handelsbegränsande åtgärder. Framför allt deltog generaldirektoratet 
i Förenta Nationernas tredje konferens om översyn av samtliga UNCTAD:s 
principer och regler på området. 
Kommissionens skrivelse D/20500, 2.8.1995, ersätter kommissionens skrivelse 
SG(94) D/2484, 22.2.1994. 
4. Internationellt samarbete 
230. Den expertgrupp som Karel Van Miert sammankallade 1994 för att 
diskutera utsikterna till ett närmare samarbete mellan 
konkurrensmyndigheter lade fram sin rapport i juli 1995141. Rapporten 
innehöll ett antal rekommendationer. Efter att översiktligt ha 
undersökt möjligheten att upprätta en internationell 
konkurrensmyndighet och världsomfattande konkurrensregler, bedömde 
gruppen att detta var orealistiskt på kort eller medellång sikt. I 
stället ansåg de att man skulle börja med att införa tillräckliga 
konkurrensregler i de länder som ännu inte har några. För detta ändamål 
rekommenderade gruppen att de länder som redan har erfarenhet på 
området skulle bistå de övriga. 
Gruppen föreslog ett tillvägagångssätt där två metoder kombineras och 
löper parallellt. För det första rekommenderade den att det bilaterala 
samarbetet mellan konkurrensmyndigheter skulle förstärkas med i första 
hand ett fördjupat samarbete med USA och en utökning av det bilaterala 
samarbetet med andra partnerländer. 
Den andra och viktigaste av gruppens rekommendationer var att en ram 
för plurilateralt samarbete skulle utarbetas, eftersom gruppens anser 
att även om det bilaterala samarbetet stärks, så kan det inte lösa alla 
de problem som konkurrensmyndigheterna står inför eller ge den styrka 
och effektivitet som krävs för att genomdriva konkurrensreglerna på 
marknader i tredje land. Det plurilaterala avtalet skulle omfatta det 
som redan ingår i de bilaterala avtalen samt en minimiuppsättning 
konkurrensregler, en bindande bestämmelse om aktiv hövlighet och en 
effektiv och progressiv medlingsmekanism. 
Den 17 juli godkände kommissionen att rapporten lades fram för rådet 
och Europaparlamentet i syfte att inleda diskussioner med unionens 
viktigaste samarbetsparter och inom de berörda internationelfa 
organisationerna. 
Vid ett möte med generaldirektörerna för medlemsstaternas 
konkurrensmyndigheter den 17 oktober 1995 träffades en överenskommelse 
om att en arbetsgrupp skulle inrättas med uppgift att studera de 
tekniska aspekterna av vissa av gruppens rekommendationer. 
Denna rapport har även presenterats for Europaparlamentet, rådets 
särskilda kommitté enligt artikel 113 och till vara samarbetsparter 
inom OECD. Den första reaktionen var positiv. 
Konkurrenspolitik i den nya handelsordningen : förstärkning av internationellt sanujr b',t:e 
och internationella regler, KOM(95) 359 slutl. 
VI - Informationspolitik 
231. Under 1995 fortsatte kommissionen att aktivt informera 
allmänheten om konkurrenspolitiken. Liksom tidigare utgjorde 
pressmeddelanden om konkurrensrelaterade frågor nästan en tredjedel av 
kommissionens sammanlagda informationsutbud. Med sina begränsade 
resurser besvarade GD IV:s i n t o r ma t ionst jänsl (Cellule Inhumai ion) 
under föregående är över 1000 frågor trän allmänheten genom att sanda 
relevant dokumentation eller genom att ge användbara räd. På grund av 
resursbrist besvaras de flesta förfrågningar sedan slutet av 1995 med 
standardbrev som innehåller en aktuell förteckning över gemenskaps­
publikationer om konkurrens som är tillgängliga för allmänheten1,12 
(vilken omfattar studier och tal av personal på GD IV) . GD IV 
offentliggjorde under 1995 i samarbete med publikationsbyrån flera 
referensböcker om konkurrensrätt och EC Competition Policy Newsletter 
som utkommer tre gånger per år (och för närvarande trycks i 17 000 
exemplar) etablerade sig som den huvudsakliga källan till information 
inom området. För 1996 förbereds ffera nya publikationer och GD IV 
planerar att lägga in uppgifter på EUROPA, de europeiska 
institutionernas värddator på World Wide Web1,13. 
För mera information och för att få den senaste förteckningen över 
gemenskapspublikationer om konkurrens som är tillgängliga för allmänheten, var vänlig 
kontakta GD TV:s Cellule Information, C150 00/158, Wetstraat, 200 rue de la Loi, B-1049 
Bryssel, tel. +32 2 295 76 20, fax. +32 2 295 54 37, Elektronisk post: X400: c=BE, a=RTT, 
p=CEC, o=DG4, s=INF04, Internet: Info4ödg4.cec.be 
http://www.cec.lu 
91 
Bilaga: Ärenden som tas upp i rapporten 
1. Artiklarna 85 och 86 och artikel 90 
Ärende Kapitel 
Aéroport de Bruxelles National. 120 
Atlas-Phoenix 57 
ATR/BAe 616 2 
BASF/Accinauto 36 
Coapi 89 
Gas Interconnector 82 
ICG/CCI Morlaix 40,43 
Inmarsat-P 59 
Lufthansa/SAS '_ 77-78 
Omnitel Pronto Italia 109 
Organon 37-38 
Pel ikan/Kyocera 87 
TACA 73 
Unilever/Mars 40,41 
Van Marwijk/FNK-SCK 4 0,4a 
Vebacom 111 
2. Koncentrationskontroll 
Ärende Kapitel 
ABB/Daimler Benz 139 
Crown Cork and Seal/Carnaud MetalBox 141 
Glaxo/Wellcome 142 
Lyonnaise des Eaux /Northumbrian Water 145 
Mercedes Benz/Kässbohrer 135,137 
Nordic Satellite Distribution 133 
Orkla/Volvo 140 
Perrier 147 
Repola Corporation/Kymmene 144 
RTL/Veronica/Endemol 134 
Siemens/Italtel 135-136 
Swissair/Sabena 76,143 
92 
3. Statligt stöd 
Ärende Kapitel 
Air France 177, L7M 
AOM 181 
BSL (Buna, Sächsiche Olef inwerke, Leuna) 215 
CGM 185 
Chrysler 171 
Crédit Lyonnais 197 
DAF Belgium 16 8 
DAF Netherlands 168 
Det danska energiprogrammet 2 02, 2 06 
EM-Filature 159 
Energiskatter i Nederländerna 206 
Enichem Agricultura S.p.A. 159, 214 
Ferries Golfo De Viscaya 184 
Ferrovie dello Stato S.p.A. 189 
Fiat Mezzogiorno 171 
Ford Genk 167 
Ford Valencia 169 
Ford/VW Setubal 171 
Former för sysselsåttningsstöd i Sverige 202 
Guascor (Gutierrez Asunce Corporacion) 212 
Institutet för näringslivsutveckling i 159 
Andalusien 
Kimberley-Clark 158 
Lech-Stahlwerke GmbH 159 
Leuna-Werke GmbH 162 
Lisnave 159 
Lufthansa 180 
Maschinenfabrik Sangerhausen GmbH 160 
NedCar-Volvo/Mitsubishi 171 
Opel Austria 169 
Opel Eisenach 171 
Postväsendet i Frankrike 198 
ROSCOs 189 
Rover 171 
Santana Motor SA 213 
SEAT-Volkswagen 168 
Skodonssektorn i Italien 203 
93 
Siemens Nixdorf AG/Mainz 157 
SNF 171 
Swissair-Sabena 179 
Sytraval 217 
TAP 177 
Textilwerke Deggendorf GmbH mot kommissionen 154 
Tubacex 157, 160 
94 
ISSN 1024-4506 
KOM(96) 126 slutlig 
DOKUMENT 
SV 08 
Katalognummer : CB-CO-96-135-SV-C 
ISBN 92-78-01881-3 
Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer 
L-2985 Luxemburg 
^c