A4-0345/98

Resolution om rapport från kommissionen till rådet och Europaparlamentet om tillämpningen av rådets förordning (EEG) nr 2078/92 om produktionsmetoder inom jordbruket som är förenliga med miljöskydds- och naturvårdskraven(KOM(97)0620 - C4-0075/98)

Europaparlamentet utfärdar denna resolution,

- med beaktande av kommissionens rapport (KOM(97)0620 - C4-0075/98),

- med beaktande av betänkandet från utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling (A4-0345/98) och av följande skäl:

A. med beaktande av att kommissionens rapport inte är, och inte varit avsedd att vara någon utvärdering av hur effektiv förordningen är, eller hur väl den lyckats fylla sin uppgift, utan att rapporten i stället är ett konstaterande av vilken verksamhet som bedrivits och att alla slutsatser i den därför med naturnödvändighet kommer att få en övergripande karaktär,

B. Jordbruksmiljöförordningen är en de mest betydande stödåtgärderna som beledsagat reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken 1992, varvid avsikten bestod i att minska produktionen och skapa bättre balans på marknaden, bidra till en bättre miljö och ge en rimlig inkomst till jordbrukarna.

C. Gemenskapen strävar efter att främja hållbara jordbruksmetoder, enligt gemenskapens femte åtgärdsprogram för miljön.

D. Dessa strävanden har varit kostsamma, med utgifter på 3,8 miljarder ecu från EUGFJ (6,2 miljarder om medlemsstaternas bidrag inberäknas), och därför är det nödvändigt att fastställa att de fungerat effektivt och varit till nytta.

E. Miljöprogrammet för jordbruket har, trots att det utgör en obligatorisk och integrerad del av jordbruksreformen från 1992, genomförts sent och delvis ofullständigt i flera medlemsstater.

F. Jordbrukarna bör enligt miljöprogrammet för jordbruket betalas i proportion till det arbete de lagt ner och för de inkomst- och produktionsbortfall de de haft i samband därmed,

G. Betalningar enligt jordbruksmiljöprogrammet har blivit en viktig inkomstkälla för jordbrukarna i många områden och i vissa fall uppgår de till en tredjedel av alla betalningar som de får från EU.

1. Eftersom kommissionens rapport inte är en utvärdering utan blott och bart ett konstaterande av verksamhet som bedrivits, så är det omöjligt att utgående från rapporten fälla ett uttömmande och slutgiltigt omdöme om hur effektivt programmet varit med tanke på något som helst av dess enskilda mål, vilket vill säga att man inte kan avgöra i vad mån det bidragit till att minska produktionen, varit till nytta för miljön eller gett jordbrukarna inkomster som ersättning för de inkomstbortfall de haft,

2. beklagar att utnyttjandegraden i många av programmen varit låg, i synnerhet i områden med bördiga jordar eller intensivt jordbruk, alltså inom just de områden där miljöns behov är som störst; konstaterar att kommissionen själv i sina kommentarer sagt att nyttan av programmet inom dessa områden kan ifrågasättas,

3. anser att rapporten anger att programmet har varit till nytta i en rad olika situationer, framför allt när det gällt att sporra till ekologiskt jordbruk, främja och underhålla extensiva betesmarker, förhindra intensivutnyttjande och underutnyttjande eller övergivande av markerna och att detta är något som behöver ytterligare undersökas i samband med den kommande översynen av förordning (EEG) nr 2078/92,

4. ifrågasätter dock i vad mån nyttan direkt kan tillskrivas själva programmet, om den inte snarare är ett resultat av jordbrukarnas sedvanliga verksamhet i samband med att de utfört sitt sedvanliga arbete, liksom då de spelat sin traditionella roll som går ut på att slå vakt om landsbygden; anser att jordbrukarna bör beviljas specifika bidrag endast om de visar att de är engagerade i miljöprogrammen för jordbruket; anser att det måste föreligga en klar och påvisbar nytta ur miljösynvinkel om det skall delas ut några pengar,

5. anser att miljöprogrammet för jordbruket bör tillämpas på alla områden där jordbrukarna gör en insats för miljön; anser att denna förbättrade målinriktning förutsätter att systemet skulle användas inom mindre gynnade områden eller inom områden som är känsliga ur miljösynvinkel eller områden för vilka särskilda regionala kriterier gäller,

6. anser i detta sammanhang att omfattningen av stöden bör omprövas så att de skall kunna höjas i särskilda fall där det förekommit avkastningsbortfall eller där miljöprogrammen är förbundna med stora kostnader, samt uppmuntra till uppfyllelse av flera mål för att integrera miljöpolitiken i den gemensamma jordbrukspolitiken, men att stöden bör sänkas inom andra områden där de förefaller vara till föga eller ingen nytta alls; anser likaså att hänsyn bör tas till den speciella situation som vissa jordbrukare befinner sig i, och i synnerhet till unga jordbrukares situation; påpekar att det inte går att motverka flykten från landsbygden såsom en allmän tendens bland jordbrukarna och att systemet inte heller är avsett att tillhandahålla generella subventioner till jordbrukarna,

7. anser att förordningens mål bör vara tydligare, mera stringent definierade och mera funktionsrelaterade; det bör framgå mera precist och mera uppenbart på vilka sätt systemet är tänkt att vara till nytta för miljön, och där så låter sig göra bör kvantitativa mål uppställas, snarare än vagt formulerade mål som uttryckts i allmänna ordalag och som inte kan mätas; allt detta bör ske med hänsyn till olika förhållanden (skillnader i markförhållanden, i klimat m.m.),

8. anser att det bör finnas strukturer med vilkas hjälp man kan utverka att experter på miljön i högre grad är med i planeringen, utförandet och översynen av programmet samt strukturer för bättre samordning och genomförande av programmet, både på det nationella planet och på gemenskapsplanet; anser att dessa strukturer bör underlätta en bättre samverkan mellan miljöorganisationerna, kommissionen och de nationella myndigheterna,

9. anser följande: eftersom det ofta behöver utföras omfattande arbeten innan ett miljöprogram för jordbruket kan sättas i gång, bör sådana arbeten vara stödberättigade enligt förordningen; erkänner dock att detta är en mycket invecklad fråga och uppmanar kommissionen att undersöka frågan ytterligare,

10. konstaterar att systemet med miljöprogram överlag har kommit mindre till användning än vad som kunde förväntats, vilket berott på att medlemsstaterna inte känt till systemet och inte heller medverkat i någon större utsträckning; konstaterar ytterligare att olika medlemsstater i högst olika utsträckning gjort bruk av detta system samt att fem av medlemsstaterna svarat för 86 % av utgifterna trots att det undertecknats 1,35 miljoner avtal vilka omfattar 17 % av alla jordbruk; anser att denna brist på balans utgör en fingervisning om att man måste göra systemet mer känt och främja dess utnyttjande,

11. noterar kommissionens konstaterande att information och utbildning ägnats ringa uppmärksamhet i medlemsstaterna och att detta område måste betonas kraftigare, eftersom accepterandet av nytänkande inom tekniken ofta utgör en förutsättning för att ett miljöprogram för jordbruket skall kunna antas,

12. anser det vara viktigt att man gör en utvärdering av hur förordningen genomförts och hur effektivt den fungerat; uppmanar kommissionen att med det snaraste offentliggöra en utvärderingsrapport med exakta detaljer om hur programmet tillämpats och vilka verkningar det haft; påpekar att detta kommer att förutsätta bättre metoder för utvärdering, bättre jämförbarhet mellan medlemsstaterna, bättre vetenskaplig övervakning samt fastställandet av referensdata, bättre samarbete mellan medlemsstaterna och kommissionen och ytterligare finansiering av kostnaderna för utvärdering och uppföljning; anser att en sådan utvärdering måste göras innan systemet utvidgas i samband med Agenda 2000,

13. noterar kommissionens påpekande om att systemet verkar fungerat bra i samband med program som haft integrerade planer för hela jordbruksföretag, där alla aspekter på jordbruksföretagen görs till föremål för analys och en rad åtgärder tas med, såsom jordbruksmetoder, skapandet av livsmiljöer, bevarandet av landskapets särdrag samt utbildning av jordbrukarna; anser att ett sådant tillvägagångssätt måste vara bättre än ett tillvägagångssätt där man splittrar upp åtgärderna på olika fristående fält samt att detta tillvägagångssätt också bör vara anknutet till att belastningen på miljön minskar på olika sätt som klart kan påvisas och mätas,

14. anser att kravet på 20 års uttag av jordbruksmark ur produktion i vissa fall går för långt och att en mer flexibel variant inom systemet med miljöprogram för jordbruket borde inkluderas,

15. rekommenderar, för att uppmuntra deltagande från enskilda jordbrukares sida, att det skulle göras möjligt för enskilda jordbrukare att lämna in förslag som bör bygga på ett system för anbudsinfordran och riktar uppmärksamheten på system av detta slag (såsom programmet Conservation Reserve Programme i Förenta Staterna),

16. anser att systemet borde utvidgas ytterligare; hjälp till planeringen på det lokala planet, rådgivning, tillgång till information, spridning av forskningsresultat, ändringar av regleringsåtgärder, inberäknat lagarna för lokal planering och användande av ny teknik kan vara av stor betydelse; anser att ett brett upplagt urval av tillvägagångssätt sannolikt kommer att visa sig mera framgångsrikt än blott och bart en reform av jordbrukspolitiken eller enbart en tillämpning av det föreliggande systemet för jordbruksmiljön,

17. uppmanar kommissionen att göra en utvärdering av hur förordning (EEG) nr 2079/92 om införande av en stödordning i gemenskapen för förtidspensionering från jordbruk genomförts och hur effektivt denna förordning fungerat,

18. uppdrar åt sin ordförande att vidarebefordra detta betänkande till rådet och kommissionen.