C 125/5

Offentliggörande av det ändrade sammanfattande dokumentet efter godkännande av en mindre ändring i enlighet med artikel 53.2 andra stycket i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1151/2012

(2021/C 125/04)

Europeiska kommissionen har godkänt denna mindre ändring i enlighet med artikel 6.2 tredje stycket i kommissionens delegerade förordning (EU) nr 664/2014 (1).

Ansökan om godkännande av den mindre ändringen finns i kommissionens databas eAmbrosia.

SAMMANFATTANDE DOKUMENT

”TERNERA ASTURIANA”

EU-nr: PGI-ES-0182-AM01 – 4 augusti 2020

SUB ( ) SGB (X)

1. Namn

”Ternera Asturiana”

2. Medlemsstat eller tredjeland

Spanien

3. Beskrivning av jordbruksprodukten eller livsmedlet

3.1 Produkttyp

Klass 1.1 Färskt kött (och slaktbiprodukter)

3.2 Beskrivning av den produkt för vilken namnet i punkt 1 är tillämpligt

Nötkött från djur av raserna Asturiana de los Valles eller Asturiana de la Montaña eller korsningar mellan dessa som är födda och uppfödda i Asturien. Det är emellertid även tillåtet att använda korsningar mellan renrasiga handjur av ovannämnda raser och hondjur som genetiskt härrör från de båda asturianska raserna, även om de inte uppvisar några egenskaper för absolut renrasighet och har morfologiska egenskaper som faller utanför rasstandarden. Det är inte något krav att dikor och kalvar som omfattas av den skyddade geografiska beteckningen är införda i de officiella stamböckerna för de båda raserna.

Produkterna klassificeras enligt följande beroende på djurets ålder vid slakten:

— ”Ternera”, yngre än tolv månader.

— ”Añojo”, mellan tolv och arton månader.

Inom varje kategori klassificeras produkterna i enlighet med det europeiska systemet för klassificering av slaktkroppar på följande sätt:

— ”Culón”: slaktkroppar i konformationsklass S eller E, utom djur av rasen Asturiana de la Montaña.

— ”Valles”: slaktkroppar i konformationsklass U eller R, utom djur av rasen Asturiana de la Montaña.

— ”Casín”: slaktkroppar från djur av rasen Asturiana de la Montaña i konformationsklass R eller högre.

För att uppfylla kraven ska slaktkropparna svara mot någon av konformationsklasserna S, E, U eller R enligt unionsbestämmelserna och fettansättningen ska vara av grad 2 eller 3, med undantag av klasserna S och E där även grad 1 godkänns.

Köttet ska vara färskt eller endast kylt. Köttets färg ska vara mellan ”2” (rosa) eller ”4” (rött). Köttet ska vara fuktigt till utseendet. Fettet ska vara vitt till krämvitt, utan fettansamlingar.

3.3 Foder (endast för produkter av animaliskt ursprung) och råvaror (endast för bearbetade produkter)

Djuren ska födas upp och utfordras i överensstämmelse med de traditionella djurhållningsmetoderna i Asturien som bygger på användning av naturresurserna.

Kalvarna ska dias i minst fem månader. Foder som används för gödning ska vara naturligt och traditionellt och det är förbjudet att använda ämnen som påverkar djurens normala tillväxt, medför risker vid konsumtion eller har negativ inverkan på köttets kvalitet.

3.4 Särskilda steg i produktionsprocessen som måste äga rum i det avgränsade geografiska området

Djuren ska vara födda och uppfödda på registrerade djurhållningsanläggningar i Asturien, ska slaktas och marknadsföras av registrerade enheter i Asturien samt uppfylla samtliga krav som uppställs i produktspecifikationen för den skyddade geografiska beteckningen.

Djurhållningsanläggningar som är registrerade under den skyddade geografiska beteckningen ”Ternera Asturiana” ska vara belägna i Asturien.

Bearbetningsanläggningar, dvs. slakterier, styckningsanläggningar och grossister som är registrerade under den skyddade geografiska beteckningen ”Ternera Asturiana” ska vara belägna i Asturien.

3.5 Särskilda regler för skivning, rivning, förpackning osv. av den produkt som det registrerade namnet avser

—

3.6 Särskilda regler för märkning av den produkt som det registrerade namnet avser

Alla slaktkroppar som omfattas av den skyddade geografiska beteckningen ska märkas med en numrerad etikett från kontrollorganet, med namnet (Indicación Geográfica Protegida ”Ternera Asturiana” [skyddad geografisk beteckning ”Ternera Asturiana”]), logotypen, djurets ID-nummer, rasen, den anläggning från vilket djuret härstammar och datum för slakt samt annan allmän information som krävs enligt gällande lagstiftning.

Kött som är avsett för konsumtion ska vara försett med en etikett som registrerats av kontrollorganet och en numrerad andra etikett som utfärdats av kontrollorganet.

Utöver de etiketter som fästs på produkten ska varje hel eller halv slaktkropp åtföljas av ett garanticertifikat, vilket, utöver logotypen för ”Ternera Asturiana”, ska innehålla information om, ursprungsanläggning, djurets typ och ID-nummer, ålder vid slakt, slakteri, datum för slakt, EUROP-klassificering samt slaktkroppens vikt och minsta hållbarhetstid.

4. Kort beskrivning av det geografiska området

Det geografiska område som omfattas av den skyddade geografiska beteckningen ”Ternera Asturiana” utgörs av hela Asturien.

5. Samband med det geografiska området

5.1 Historiska faktorer

Enligt den fylogenetiska teorin härstammar de asturianska raserna från Bos brachyceros europaeus. Sánchez Belda (1984) har beskrivit tre grupper av boskap på iberiska halvön, nämligen röd konvex eller turdetansk boskap, svart orthoid eller iberisk boskap och brun konvex eller kantabrisk boskap. Den asturianska rasen är den viktigaste bruna rasen på iberiska halvön, både sett till antal och rasens produktionsegenskaper.

Sánchez Belda och Sánchez Trujillo (1979) har angående den kantabriska gruppen (brun konkav boskap) angett att ”deras utbredning sammanfaller med den kantabriska bergskedjan och sträcker sig västerut till den mer låglänta marken från Zamora och Portugal …”

Nyligen har teorin att det funnits en undergrupp av medelstora eller kompakta nötkreatur av indoeuropeiskt ursprung vars päls bestod av olika kombinationer av svarta och röda hårstrån bekräftats genom molekylärgenetiken. Den har i princip två typiska egenskaper som gör den unik, nämligen att boskapen har svarta ben och slemhinnor och att kalvarna är röda vid födseln.

Det finns två raser av asturiansk boskap, nämligen Asturiana de los Valles och Asturiana de la Montaña. Någon tydlig åtskillnad mellan dessa två raser gjordes inte förrän i början av 1900-talet, när författare såsom Naredo och Bajo (1916) och Abril Brocas (1918) beskrev boskap närmare och skiljde mellan två olika typer.

Ursprungligen användes djur av rasen Asturiana de los Valles både som arbetsdjur och för kött- och mjölkproduktion. Den härstammar ursprungligen från ett kustsamhälle (Carreño) och spred sig över regionen tills den förekom i hela västra delen av Asturien.

Från 1000-talet ökade uppfödningen av rasen Asturiana de los Valles kraftigt, särskilt i det västliga centrala området, vilket ledde till stor konkurrens om betesmark som ökade ytterligare från och med 1200-talet.

Genom feodalismens tillbakagång ersattes uppfödningssystemet från 1200-talet med modeller såsom långsiktiga markanvändningsavtal (foros), arrenden och andelsbrukning och slutligen efterföljande inlösen och gemensamma förvärv från byar av friliggande bergsområden som ibland utgjorde allmän mark och ibland ägdes av kloster eller adeln. Så såg situationen ut i början av 1800-talet, när ett mycket stort antal inhemska nötkreatur var spridda över nästan hela Asturien.

I och med att jordbruket mekaniserades och att särskilda mjölkraser infördes blev den asturianska rasen mindre viktig både för mjölkproduktion och som arbetsdjur. Samtidigt med detta flyttades besättningarna till avsides liggande bergsområden i Asturien där djuruppfödningen var anpassad till omgivningen och vars metoder och traditioner förts vidare från generation till generation ända fram till våra dagar. Detta uppfödningssystem består huvudsakligen av små arealer med grödor som odlas för familjens behov och naturliga betesmarker i dalar och på bergssluttningar, vilka används som bete för djuren på vår och höst och det foder som växer här under sommaren lagras i form av hö och används som vinterfoder. De högt belägna betesmarkerna i bergen, vilka vanligen utgör allmänningar och varvas med lövskogsområden, används för bete under somrarna, genom att boskapen flyttas från de lägre till de högre höjderna allt eftersom den varma säsongen framskrider. Systemet för boskapsuppfödning som grundas på extensiv djurhållning av den inhemska boskapen med växling mellan betesmarker på hög höjd och i dalarna har bidragit till det nuvarande mönstret för markanvändning, med små tätorter utspridda längs de rutter som uppstått på grund av växlingen av betesmarker, från vinterbostäderna i samhällen och byar till stugorna på den högst belägna betesmarken, vilka numera används för återkommande korta perioder under sommaren.

Rasen Asturiana de la Montaña tros i geografiskt hänseende härstamma från kommunen Caso, och därför är den allmänt känd som ”casina”-kon. Djuruppfödarna använde traditionellt byarnas kommunala betesmarker från slutet av våren till hösten, varefter det skedde en växling av betesmarker till kustområdena (från Villaviciosa till Llanes). Detta kretslopp avslutades med korta mellanliggande stopp i samhällen eller övervintringsplatser relativt nära byarna, där boskapen betade på ängarna och åt den hö som samlats in under sommaren.

Karakteristiskt för de områden där de infördes eller etablerades och för närvarande hålls är att de består av mycket karga ekosystem, till vilka rasen har anpassat sig väl och spelar en viktig roll genom att bevara den naturliga miljön och landskapet, samtidigt som den bidrar till att det fortfarande bor människor i dessa bergsområden.

5.2 Naturliga faktorer

Orografi

Karaktäristiskt för markförhållandena i regionen är de olika höjdskikten och deras omfattning, vilka varierar mellan en lägsta höjd på 0 m (havsnivå) till en högsta höjd på 2 648 m (Torre Cerreu). Över hälften av området ligger därför på högre höjd än 400 m och mer än en fjärdedel på över 800 m. Detta har spelat en avgörande roll för regionens klimat, biologi och sociologi under århundradena.

Klimat

På grund av att Asturien ligger på de mellersta breddgraderna på norra halvklotet har området ett fuktigt, tempererat klimat.

Vidare påverkas den atmosfäriska dynamiken i viss utsträckning av regionens bergiga karaktär, vilken gör att luftmassorna rör på sig och skapar ett mycket dynamiskt lapptäcke av klimattyper, med samma frekvens av lågtryck och högtryck, vilket förklarar den jämna fördelningen av regn under året (1 000 mm), där mest och minst regn faller på vintern och sommaren och mycket föränderligt väder på vår och höst.

Vegetation

Vegetationen i Asturien är karakteristisk för en region vid Atlanten och utmärks av lövskogar på grund av den rikliga nederbörden och de milda temperaturerna men är i viss mån påverkad av mark- och klimatförhållanden samt biotiska faktorer.

På grund av klimatet finns det olika vegetationsskikt, vilka påverkas av temperaturvariationerna och terrängens utformning.

Med ökande höjd förekommer först ek- och sedan bok- och björkskogar, i den ordningen. På över 1 600 meters höjd består vegetationen sedan av buskar och på över 2 200 meter endast av ängar.

Det är viktigt att framhålla den biotiska faktorn som har samband med avverkning av timmer eller med den alternativa användningen av skogsmark för odling och bete. Detta har gradvis ändrat vegetationen i området så att det på grund av återbeskogning omfattar många barrskogar som normalt sett återfinns i mer kustnära områden och många ängar i områden belägna på låg eller medelhög höjd. Detta i kombination med ängar på hög höjd har varit avgörande för djurhållningen av köttdjur i Asturien. Asturiens totala yta består till 25,3 % av naturliga ängar och dessa har utökat under de senaste åren efter att odlingen av konstgjord betesmark har upphört.

I botaniskt hänseende har den typiska betesmarken på mellan 800 och 1 700 meters höjd stora likheter med naturliga ängar. Skillnaden är att den enda beskärningen av det naturliga grästäcket sker genom bete. Betesmarker i bergsområden utgör 1,2 % av regionens totala yta. På dessa högt belägna betesmarker växer främst arter som är värdefulla för jordbruket, såsom gräs, baljväxter och kransblommiga växter, vilket gör dem lämpliga för betande nötkreatur.

Området består till 20,15 % av buskmark på vilken inhemsk nötkreatur kan beta inom ramen för ett extensivt uppfödningssystem.

5.3 Produktionsförhållanden

Det finns tre olika typer av djurhållning, beroende på det geografiska läget och det foder som finns tillgängligt. De tre metoder som används är traditionell uppfödning, halvintensiv uppfödning, då djuren regelbundet hålls inomhus i vissa perioder, och kultiverad betesmark.

Den traditionella metoden

Den traditionella metoden tillämpas på uppfödning av rasen i bergsområdena i den centrala sydvästliga delen av Asturien, från Aller till bergen Cangas del Narcea. Den används i allmänhet av mindre jordbruksföretag som i hög grad är beroende av tillgång till allmänna betesmarker (i bergsområden), där de flesta av kalvarna föds mellan slutet av vintern och början av våren. Metoden bygger på att ängarna nära jordbruksföretaget används för bete på våren och hösten, tills snön gör det nödvändigt att hålla djuren inomhus, och bete på sommaren på betesmarker i bergen. Under tiden slås ängarna för vinterfoder till djuren.

Systemet med halvintensiv uppfödning

Det halvintensiva uppfödningssystemet används i de låglänta kustområdena i Asturien. Terrängen i dessa områden är gynnsam för jordbruk, vilket i sin tur möjliggör mer avancerad utfodring i jämförelse med traditionell uppfödning. Djurens foder består huvudsakligen av majsensilage och ängsväxter, torkat gräs, färskt gräs i krubba och torrfoder. Artificiell insemination är vanligt förekommande, vilket innebär att födslarna sprids ut över hela året.

På vintern är djuren i stallet. På våren och hösten betar de på ängarna vid anläggningen och i sluttningarna i närheten, men är i stallet över natten. På somrarna är kor som har kalvat normalt sett i stallet under dagen och släpps ut för att beta när det blir mörkt, medan sinkor och kvigor är utomhus hela dagarna.

Systemet med kultiverad betesmark

Detta djurhållningssystem är typiskt för västra Asturien (främst kommunerna Óscos, Allande och Tineo). De jordbruksföretag som använder denna metod kan även ligga i högt belägna områden. Terrängen består ofta av mjuka kullar och det är därför lätt att mekanisera jordbruket vilket gör den lättare att bruka.

Dessa anläggningar är i regel stora med ett stort antal dikor och djuren betar ute året runt, vilket förenklar uppfödningen. Djuren tas in enbart vid kraftigt snöfall och utfodras i förekommande fall huvudsakligen med gräsensilage och i mindre utsträckning med torkat gräs.

Hänvisning till offentliggörandet av produktspecifikationen

(artikel 6.1 andra stycket i denna förordning)

https://www.asturias.es/Asturias/descargas/PDF_TEMAS/Agricultura/Alimentaci%C3%B3n/2019_10_03_ternera_asturiana_modif.pdf

(1) EUT L 179, 19.6.2014, s. 17.