En starkare roll för subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna i EU:s beslutsfattande

Sist men inte minst vill jag att vår union fokuserar mer på väsentligheter, med utgångspunkt i det arbete som den här kommissionen redan har gjort. Vi bör inte lägga oss i EU-medborgarnas vardag genom att reglera allting. Vi bör vara stora i de stora frågorna. Vi bör inte släppa ut en stormflod av nya initiativ eller gripa efter ständigt ökade befogenheter. Vi bör lämna tillbaka befogenheter till medlemsländerna där det är rimligt.

Ordförande Jean-Claude Junckers tal om tillståndet i unionen 2017

1.Inledning

Den här kommissionen koncentrerar sig på väsentligheter. Den har ställt evidensbaserat beslutsfattande och bättre lagstiftning i centrum för verksamheten. Den har lagt fram slimmade arbetsprogram som fokuserar på Jean-Claude Junckers tio prioriteringar. Den här kommissionen har satsat på att vara stor i de stora frågorna och måttfull i de andra.

Subsidiaritet och proportionalitet är centrala inslag i kommissionens agenda för bättre lagstiftning, som ligger till grund för hur kommissionen utarbetar sina politiska förslag. Den här kommissionen har storsatsat på bättre lagstiftning, som nu sitter i väggarna på hela kommissionen. Erfarenheterna från tidigare år och intressenternas och det civila samhällets synpunkter har satts i centrum för beslutsprocessen innan förslag om ny lagstiftning läggs fram. Kommissionens ansträngningar uppmärksammades nyligen av OECD, som nu rankar kommissionen högt när det gäller god regleringspraxis. Vi tänker dock inte slå oss till ro. Kommissionen håller på att gå igenom det reformpaket för hela den politiska cykeln som den lade fram i maj 2015. Reformerna hade som mål att stärka öppenheten och insynen i EU:s beslutsprocess, höja den nya lagstiftningens kvalitet genom bättre konsekvensbedömningar av lagstiftningsförslag och ändringar samt främja en löpande och konsekvent översyn av befintlig EU-lagstiftning. Genomgången inriktas på att förfina och förbättra vår politik för bättre lagstiftning, bland annat när det gäller hur subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna tillämpas.

Parallellt med genomgången fortsätter reflektionerna om EU:s framtid, som kommissionen i mars 2017 lade fram en vitbok om. Där presenterades fem scenarier för hur EU kan se ut 2025, och den var starten för en process med över 2 000 offentliga evenemang för att låta människorna i EU få ett ord med i laget om EU:s framtid. Som en kommentar till denna diskussion lade Jean-Claude Juncker i sitt tal om tillståndet i unionen 2017 fram sina tankar om ett mer demokratiskt EU baserat på frihet, jämlikhet och rättsstatsprincipen. För att spinna vidare på den tråden inrättade Jean-Claude Juncker en subsidiaritets- och proportionalitetsgrupp som skulle granska alla politikområden kritiskt för att se till att unionen bara agerar när den tillför ett mervärde, och särskilt överväga scenario 4, ”Göra mindre men göra det effektivare”, enligt vilket EU koncentrerar sina begränsade resurser på färre insatser för att nå prioriterade mål effektivare.

Kommissionen har redan kommit långt med att hitta sätt att genomföra EU:s politik effektivare genom att göra mindre på EU-nivå och mer på nationell nivå. I dag genomförs över 97 % av det statliga stödet direkt på nationell, regional eller lokal nivå på grundval av tydligt definierade kriterier utan att det krävs något godkännande på förhand av kommissionen. Att de nationella konkurrensmyndigheterna fått mer att säga till om har också lett till att de kunnat fatta omkring 85 % av alla konkurrensrättsliga beslut sedan 2004. Den föreslagna förenklingen av den gemensamma jordbrukspolitiken går ut på att erkänna mångfalden av lokala förhållanden inom EU och ge tillbaka ansvaret till de nationella myndigheterna att finna verkningsfulla, skräddarsydda lösningar till stöd för jordbruk och miljö.

Inför framtiden bör det tillvägagångssätt som vuxit fram under den här kommissionens mandattid befästas i kommissionens verksamhet. Det bör bli en del av en löpande reflektionsprocess om i hur stor omfattning EU bör eller inte bör reglera medborgarnas vardag. Med det som mål redogörs i den här rapporten för hur subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna bör stärkas i EU:s beslutsfattande. Bland annat är den starten på kommissionens uppföljning av gruppens rekommendationer, och framhåller även på vilka områden andra aktörer behöver agera. Kommissionen tänker finjustera detaljerna i genomgången för bättre lagstiftning under första halvåret 2019, efter att ha tagit in synpunkter från alla parter som har intresse av bättre lagstiftning.

2.Subsidiaritets- och proportionalitetsprincipernas betydelse

Subsidiaritetsprincipen ligger till grund för allt vad EU gör. Genom fördragen har medlemsstaterna överfört vissa befogenheter till unionen, och subsidiaritetsprincipen styr hur de används. På områden som inte omfattas av EU:s exklusiva behörighet får EU bara agera om de mål som eftersträvas inte kan uppnås i tillräckligt stor utsträckning av medlemsstaterna själva, utan på grund av åtgärdens omfattning eller effekter bättre kan uppnås på EU-nivå.

Kontrollen av att den här principen följs är i allt väsentligt en politisk fråga som EU:s politiska institutioner och de nationella parlamenten ansvarar för. Det var mot denna bakgrund som Jean-Claude Juncker i sina politiska riktlinjer framhöll betydelsen av att stärka samarbetet med de nationella parlamenten, även som ett sätt att föra EU närmare medborgarna. Enligt protokollen nr 1 och nr 2 till fördragen har de nationella parlamenten rätt att kontrollera att subsidiaritetsprincipen följs. Närmare bestämt ska ett kommissionsförslag till lagstiftningsakt översändas till de nationella parlamenten, som då har åtta veckor på sig att avge ett motiverat yttrande. Varje nationellt parlament har två röster. Om det totala antalet röster överstiger ett visst antal måste kommissionen ompröva sitt förslag och förklara varför den står fast vid det, ändrar det eller drar tillbaka det. Om det finns en enkel majoritet av de nationella parlamenten för ett förslag i det ordinarie lagstiftningsförfarandet, måste kommissionen motivera varför den står fast vid det (om den inte drar tillbaka eller ändrar det) och Europaparlamentet och rådet ska bedöma om förslaget är förenligt med subsidiaritetsprincipen. Om en enkel majoritet av Europaparlamentets ledamöter eller 55 % av rådets medlemmar konstaterar att förslaget strider mot subsidiaritetsprincipen ska förslaget inte behandlas vidare. Domstolen avgör talan om överträdelser av subsidiaritetsprincipen som väcks av medlemsstaterna (eller anmäls av dem på deras nationella parlaments vägnar) eller av Regionkommittén när denna har rätt att höras enligt Fördraget om Europeiska unionens funktionssätt.

I praktiken handlar subsidiaritet om att hitta den bästa förvaltningsnivån för att utforma och genomföra politiken. Unionen bör bara gripa in när det är nödvändigt och tillför ett tydligt mervärde jämfört med åtgärder på nationell, regional eller lokal nivå. Det potentiella mervärdet av EU:s åtgärder och kostnaderna för EU att inte agera (ibland kallat ”kostnaden för icke-EU”) är begrepp som hänger nära samman med varandra. Den politiska bedömningen av huruvida ett visst EU-instrument kan anses tillföra ett mervärde kan förändras med tiden, beroende på vad som prioriteras politiskt vid en viss tidpunkt.

Subsidiaritet sägs ofta vara ett val mellan EU-åtgärder och inga åtgärder alls. Det stämmer inte. Subsidiaritet går ut på att ge utrymme för den lämpligaste förvaltningsnivån att ta sitt ansvar och agera. Medlemsstaterna har frihet att handla om EU inte gör det, och handling kan krävas på alla förvaltningsnivåer på ett visst politikområde. I allmänhet utforskas i kommissionens bedömningar EU-inslaget i problemen och konsekvenserna av varje nytt initiativ.

Enligt proportionalitetsprincipen får EU:s åtgärder till innehållet och formen inte gå utöver vad som är nödvändigt för att nå de eftersträvade målen. I protokoll nr 2 utvecklas proportionalitetskraven för utkast till lagstiftning. Alla ekonomiska och administrativa bördor på unionen, de nationella regeringarna, de lokala och regionala myndigheterna och de ekonomiska aktörerna ska hållas så små som möjligt och stå i proportion till de mål som ska uppnås. För kommissionens del innebär det att vi genomför vår ambitiösa politik på det enklaste och billigaste sättet och undviker onödigt krångel. Det viktiga är att noggrant anpassa den föreslagna åtgärdens räckvidd till vad som ska uppnås. Proportionalitet är en hörnsten i kommissionens politik för bättre lagstiftning och program för lagstiftningens ändamålsenlighet. Domstolen är den som i slutändan avgör vad proportionaliteten innebär, och kan ogiltigförklara alla akter som den konstaterar strider mot proportionalitetsprincipen.

Med tanke på hur viktigt det är att bägge principerna tillämpas korrekt och med tanke på kommissionens nära förbindelser med de nationella parlamenten offentliggör kommissionen en årsrapport om dessa två frågor. Årsrapporten för 2017 om förbindelserna mellan kommissionen och de nationella parlamenten samt årsrapporten för 2017 om tillämpningen av subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna bifogas detta meddelande.

3.Subsidiaritet och proportionalitet för bättre lagstiftning

Subsidiaritet och proportionalitet är centrala delar av kommissionens strategi för bättre lagstiftning, som bygger på de tre grundläggande processerna utvärdering, konsekvensbedömning och samråd med berörda parter. Kommissionen har satsat betydande resurser på att förbättra sin strategi. Ändringarna har också lett till en markant förbättring av subsidiaritets- och proportionalitetsbedömningarna.

–Kommissionen har ökat öppenheten, legitimiteten och redovisningsskyldigheten i verksamheten. Webbplatsen Bidra till lagstiftningsarbetet låter de berörda parterna att vara delaktiga i kommissionens arbete under hela den politiska cykeln, t.ex. genom att lämna synpunkter på de första idéerna och kommentera kommissionens framlagda förslag och utkast till delegerade akter och genomförandeakter.