RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET om tillämpningen av rådets beslut om bemyndigande för Förenade kungariket att tillåta myndigheterna på Isle of Man att tillämpa en ordning med särskilda importlicenser för får- och nötkött

INLEDNING

Denna rapport upprättas i enlighet med artikel 2 i rådets beslut 82/530/EEG. Genom detta beslut bemyndigas Förenade kungariket att tillåta myndigheterna på Isle of Man att tillämpa en ordning med särskilda importlicenser för får- och nötköttsprodukter enligt KN-nummer 0102 10, 0102 90 05 till 0102 90 79, 0104, 0201, 0202, 0204, 0206 10 95, och 0206 29 91. Vid tillämpningen av denna ordning skall det sörjas för att alla produkter oavsett ursprung samt alla köttimportörer skall få lika behandling, samtidigt som de traditionella handelsmönstren behålls i största möjliga utsträckning och gemenskapens bestämmelser om djurhälsa iakttas.

BAKGRUND

Isle of Man, som ligger i Irländska sjön, är inte en del av Förenade kungariket utan utgör en besittning under brittiska kronan med internt självstyre. Isle of Man är inte medlemsstat i EU utan har en särskild förbindelse som regleras i protokoll nr 3 i anslutningsfördraget. Enligt detta godtar Isle of Man principen om varors fria rörlighet, men bidrar inte till gemenskapens medel och kan inte heller få bidrag från dessa medel. Ön har en egen budget och dess stöd till jordbruket finansieras genom lokal beskattning.

Öns traditionella näringar är jordbruk, fiske och turism. Turismen har minskat sedan 60- och 70-talet, men under de senaste åren har en framgångsrik finanssektor utvecklats.

Jordbruket har traditionellt baserats på blandad produktion. Den större delen av marken används dock för animalieproduktion.

I likhet med andra små öar har man en konkurrensnackdel i form av höga sjötransportkostnader och småskaliga verksamheter. Det faktum att färjorna på grund av väderförhållanden under vissa tider av året inte kan gå gör att marknaden är särskilt sårbar.

MARKNADSSITUATIONEN

Efter Förenade kungarikets anslutning till Europeiska ekonomiska gemenskapen 1973 var nötköttsproduktionen fram till och med 1981 relativt stabil med ett årligt genomsnitt på 2 320 ton. Under de sex första åren efter det att rådets beslut börjat tillämpas fortsatte denna trend och den årliga genomsnittliga produktionen 1982-1987 uppgick till 2 208 ton. Under perioden 1988-1995 sjönk produktionen något med ett årligt genomsnitt på 1 931 ton. I efterdyningarna av galna ko-sjukan har dock produktionen sedan 1995 sjunkit med cirka 20%.

Under perioden 1973-1981 var fårköttsproduktionen stabil med ett årligt genomsnitt på 930 ton. Efter 1982 ökade den kontinuerligt och nådde sin högsta nivå 1991 med 1 445 ton. Sedan dess har dock produktionen minskat, och under perioden 1992-1998 uppgick årsgenomsnittet till 1 293 ton.

Under perioden 1973-1981 uppgick exporten av nötkött till i genomsnitt 980 ton/år, medan den under perioden 1982-1994 noterade 1 080 ton/år. Sedan dess har dock exporten fallit till omkring 750 ton/år. Exporten av fårkött uppgick under perioden 1973-1981 till i genomsnitt 350 ton/år och steg under perioden 1982-1999 till 765 ton/år. Under 1996 var exporten av fårkött för första gången större än nötköttsexporten.

Fram till 1978 var importen av både nötkött och lammkött försumbar. Mellan 1979 och 1982 steg den och uppgick till i genomsnitt 485 ton/år (410 ton nötkött och 75 ton lammkött). Mellan 1983 och 1990 minskade den till 267 ton/år (247 ton nötkött och 20 ton lammkött). Från och med 1991 minskade importen ytterligare, i det att nötköttsimporten noterade 112 ton/år och fårköttsimporten blev försumbar. Under åren 1995, 1996, 1998 och 1999 importerades inget fårkött över huvudtaget.

Konsumtionen av kött har minskat kontinuerligt sedan 1973. Lammköttskonsumtionen har minskat från 695 ton till 408 ton 1998. Konsumtionen av nötkött nådde en topp 1979 på 1 714 ton, men har sedan dess långsamt minskat och uppgick 1998 till 988 ton.

Kött- och animalieprodukter saluförs av Isle of Mans Fatstock Marketing Association ("FMA"). FMA måste ta emot all boskap som man erbjuds av producenter som har kontrakt. FMA driver det enda slakteriet på ön, vilket byggdes 1995 och uppfyller EU:s normer för export.

Detaljhandelsförsäljningen av kött sköts av cirka 20 oberoende köttaffärer och fyra stormarknader. En femte stormarknad planeras öppna år 2000. Byggandet av det nya slakteriet och förändringarna i ledningen av detta har haft gynnsamma verkningar. Slakteriet och de producenter som levererar basprodukten har reagerat på den lokala marknadens behov genom att förbättra slaktkropparnas kvalitet och höja normerna för slakt och förpackning av kött.

Införandet av ett märke som anger att köttet har ursprung i ön har också varit positivt genom att konsumenternas medvetenhet om lokala produkter har ökat. Trots att priset är 15% högre på ön än på fastlandet har försäljningen av finare styckningsdelar stigit.

TILLÄMPNINGEN AV LICENSSYSTEMET

Före 1982 kontrollerades köttimporten till ön genom licenser som beviljades av öns myndigheter och genom veterinärkontroller. Licenser för import av nötkött beviljades på vissa villkor under hela året, medan licenser för import av lammkött endast beviljades under perioden mars-juli.

I och med rådets beslut 82/530/EEG tillämpas ett system med dubbellicenser som täcker både saluföring av jordbruksprodukter och djurhälsa. Systemet gäller för import från medlemsstaterna såväl som från tredje land.

Under 1996 beviljades 53 licenser, under 1997 70, under 1998 48 och under 1999 fram till oktober 55 licenser. Bortsett från en liten sändning av lammkött från Nya Zeeland under 1997 (1,1 ton) avsåg alla licenser import av nötkött. Under 1996 nekades 5 ansökningar om licenser av de skälen att det inhemska utbudet var tillräckligt eller att de inte föll inom ramen för det traditionella handelsmönstret. Under åren 1995, 1997, 1998 och 1999 nekades inga ansökningar om licenser.

Syftet med licenssystemet är att reglera importen så att den inhemska produktionen inte destabiliseras. Det finns tidpunkter då öns producenter inte kan producera kött med rätt kvalitet eller i tillräckliga volymer. Traditionellt var produktionen säsongsbunden och koncentrerad till sensommaren och hösten. Eftersom turismen traditionellt var koncentrerad till sommaren måste man då importera extra volymer för att möta den ökade efterfrågan. Det förändrade turistmönstret och utvecklingen av finanssektorn har inneburit att efterfrågan på kött av högre kvalitet har ökat och blivit mindre säsongsbunden. Denna utveckling har lett till att särskilt nötköttsproduktionen har börjat spridas över hela året.

SLUTSATSER

En obegränsad import skulle kunna få allvarliga konsekvenser för öns produktion. Även om det i nuläget är framgångsrikt befinner sig jordbruket i en sårbar situation. En relativt liten men tidsmässigt olämplig importsändning skulle allvarligt kunna destabilisera marknadsbalansen. Slakteriet behöver en viss produktionsnivå för att vara ekonomiskt livskraftigt och om importen skulle ersätta den inhemska produktionen skulle slakteriets existens vara hotad. Om det läggs ned skulle animaliesektorn bli helt beroende av export av levande djur. En nedgång i denna sektor skulle få verkningar för andra sektorer på grund av de inbördes beroendeförhållandena i jordbruksekonomin. Exempelvis skulle produktionen av grödor till djurfoder drabbas.

Invändningarna mot licenssystemet har generellt kommit från detaljhandlare som beklagat sig över svårigheter att köpa in produkter lokalt. Genom att möta de lokala marknadsbehoven genom kvalitetsförbättringar har nötkötts- och fårköttssektorerna ökat sin ekonomiska livskraft. Eftersom detaljhandlarna nu är nöjda med det lokalt producerade köttet har de traditionella invändningarna minskat i omfattning.

Mot bakgrund av 18 års erfarenheter av tillämpningen av licenssystemet enligt beslut 82/530/EEG bedömer kommissionen att detta system har gjort det möjligt för öns myndigheter att reglera och upprätthålla öns köttförsörjning. Utöver detta har licenssystemet givit en grundläggande stabilitet på grundval av vilken de inhemska animalieproducenterna har kunnat utveckla en framgångsrik näring, vilket kanske är ännu viktigare. Det säkerhetsnät som systemet ger innebär en viss trygghet för hela jordbruksekonomins fortsatta överlevnad.

Följaktligen föreslår kommissionen att beslutet fortsätter att tillämpas fram till och med den 31 december 2005. Kommissionen föreslår också att den senast den 31 juli 2005 för rådet skall lägga fram ytterligare en rapport om tillämpningen av beslutet tillsammans med förslag som innebär att rådet kan vidta eventuellt nödvändiga åtgärder.