Havsplaneringsdirektivet utgör den rättsliga ramen för utvecklingen av havsplanering i EU. I synnerhet krävs det att de 22 kustmedlemsstaterna utarbetar havsplaner för de marina vatten som lyder under deras jurisdiktion.

Denna rapport bygger främst på införlivandeåtgärder, havsplaner och övrig information som medlemsstaterna lämnat in, information om den europeiska havsplaneringsplattformen och andra offentligt tillgängliga källor. Rapportens analysperiod sträcker sig från antagandet av havsplaneringsdirektivet den 23 juli 2014 till den 15 februari 2022. Direktivet trädde i kraft den 17 september 2014 och tidsfristen för införlivande löpte ut den 18 september 2016. Medlemsstaternas tidsfrist för att upprätta havsplaner löpte ut den 31 mars 2021.

Enligt artikel 14.2 i havsplaneringsdirektivet ska kommissionen lämna en rapport till Europaparlamentet och rådet om framstegen i genomförandet av direktivet senast den 31 mars 2022 och därefter vart fjärde år. Denna rapport ger en översikt över framstegen enligt direktivet och bedömer införlivandet och överensstämmelsen. Rapporten handlar också om den utveckling som har haft betydelse för genomförandet av direktivet sedan det antogs 2014, särskilt den europeiska gröna given.

5.1.Havsplanering som en möjliggörande faktor för den europeiska gröna given

Under 2016 inrättade kommissionen den europeiska havsplaneringsplattformen som en stödmekanism för havsplanering. Den stöder medlemsstaterna i genomförandet av direktivet via en särskild onlineplattform och en expertgrupp som ger riktad rådgivning, vägledning och utbildning för att underlätta medlemsstaternas havsplaneringsarbete. Den ger också administrativt och tekniskt stöd till kommissionen bl.a. i samband med möten med medlemsstaterna, konferenser eller analys- och studiearbete om havsplanering.

Sedan havsplaneringsdirektivet antogs 2014 har kommissionen vidtagit åtgärder och inrättat ett antal initiativ till stöd för havsplanering inom EU, framför allt en expertgrupp i medlemsstaterna, tekniskt stöd och gränsöverskridande projekt. Detta har gjort det möjligt för medlemsstaterna att göra betydande framsteg inom bl.a. gränsöverskridande samråd och samarbete, information och utbyte av uppgifter om havsplaner samt samstämmighet på havsområdesnivå. Dessa områden kommer att fortsätta att få stöd från Europeiska havs-, fiskeri- och vattenbruksfonden under perioden 2021–2027.

Kommissionen påbörjade överensstämmelsekontrollen av införlivandeåtgärder under 2016 och slutförde den under andra kvartalet 2020. Kommissionen analyserade medlemsstaternas införlivande av direktivet i nationell lagstiftning och konstaterade att det var fullständigt. När det gäller huruvida införlivandet gjorts korrekt visade analysen att införlivandet i nationell lagstiftning huvudsakligen uppfyller kraven i direktivet.

Under utarbetandet av den finska planen genomfördes också ett särskilt projekt om den ekosystembaserade strategin för havsplanering med stöd av EHFF. Resultaten av detta projekt finns här: https://www.merialuesuunnittelu.fi/wp-content/uploads/2020/10/Ecosystem-based-approach-in-Finnish-MSP.pdf .

Malta hade under 2015 upprättat en omfattande ”strategisk plan för miljö och utveckling”. Planen omfattar markplanering och havsfrågor, och landet betraktar den även som sin havsplan. Litauen har också en omfattande plan sedan 2015, vilken reviderades 2021 för att stärka dess havsaspekter i linje med direktivet.

Alla medlemsstater som har lämnat in sina planer har försökt främja samstämmighet mellan andra regler, strategier och planer som är relevanta för havsplanering. Dessutom ger flera medlemsstaters havsplaner en omfattande översikt över relevanta regler, strategier och planer som beaktades vid utarbetandet av havsplanen. Dessa omfattar förordningar, politik och planer som utarbetas på olika nivåer av EU, regionala havskonventioner samt nationella och lokala myndigheter.

Enligt artikel 6.2 c i havsplaneringsdirektivet ska medlemsstaterna ”främja samstämmighet mellan havsplanering och den eller de planer och andra processer som följer därav, såsom integrerad förvaltning av kustområden eller motsvarande formell eller informell praxis”.

Under 2021 utarbetade en teknisk expertgrupp med stöd av kommissionen en gemensam datamodell för harmonisering av nomenklaturen och standardisering av utdata. Den erbjuder EMODnet-havsplaneringsmodellen som en färdig lösning tillsammans med BASEMAPS- och Inspire-datamodellerna för havsplanering. Detta gör det möjligt att integrera dessa tre datamodeller i Human Activities-dataportalen inom det europeiska nätverket för marina observationer och datainsamling (EMODnet).

Ett annat bra exempel på användning av bästa tillgängliga uppgifter är användningen av det geografiska informationssystemet för allmänhetens deltagande (PPGIS). Inom ramen för PPGIS-systemet har metoder utvecklats för att samla in plats- och tidsberoende information från aktörer för att sammanställa lokala, erfarenhetsbaserade uppgifter. Dessa uppgifter kan användas för att identifiera kopplingar mellan verksamheter och områden och för att kontrollera och komplettera expertinformation. En sådan strategi användes i den undersökning som Finland genomförde inom ramen för projektet Pan Baltic Scope för att identifiera områden som är viktiga i fråga om natur och kulturella värden på Åland och i Satakunta-regionen.

Under samrådsperioden hölls fem regionala evenemang för offentligt engagemang i olika kustsamhällen. Totalt mottogs över 170 svar på referensrapporten, och dessa hade en betydande inverkan på innehållet i utkastet till havsplanering. Detta samrådsförfarande utvidgades och upprepades också för Irlands utkast till plan.

Tack vare havsplaneringens adaptiva och strategiska dimension kan den, såsom den utformats genom direktivet, fungera som en kraftfull möjliggörande faktor för den europeiska gröna given. Havsplaneringens avgörande roll i detta avseende betonades också i kommissionens meddelande om en ny strategi för en hållbar blå ekonomi i EU.

Genomförandet av havsplanering i EU kommer inte att upphöra efter antagandet av de första planerna. Tvärtom kommer vi under de kommande åren att få se en stegvis förändring av havsplaneringens roll för en hållbar utveckling av haven, som troligen påskyndas genom genomförandet av den europeiska gröna given och tillhörande lagstiftning och strategier.

5.1.Havsplanering som en möjliggörande faktor för den europeiska gröna given

Andra utmaningar som kunde observeras i fråga om processen var insamling och sammanställning av uppgifter (t.ex. brist på omfattande uppgifter om marina områden, uppgifternas tvärsektoriella dimension samt svårigheter att samla in uppgifter från nationella myndigheter) och i synnerhet samstämmighet i planerna mellan grannländerna (dvs. utmaningar knutna till planernas gränsöverskridande karaktär). I flera medlemsstater medförde havsplaneringens övergripande karaktär och bristen på tydliga mål för olika maritima sektorer svårigheter i att prioritera åtgärder och sektorer (t.ex. nationell säkerhet kontra annan ekonomisk verksamhet).

Samarbetet med länder utanför EU gällde främst informellt bilateralt samarbete, samarbete inom ramen för regionala havskonventioner, EU:s makroregionala strategier (för Östersjöregionen och för den adriatisk-joniska regionen) och samarbete via EU‑finansierade projekt. Andra samarbetskanaler användes också i mindre utsträckning, såsom samarbete inom ramen för SMB-direktivet, Esbokonventionen och den europeiska havsplaneringsplattformen.

I EU:s strategi om havsbaserad förnybar energi identifierades havsplanering uttryckligen som ett viktigt och väletablerat verktyg för att underlätta utvecklingen av havsbaserad förnybar energi i EU på ett hållbart sätt. Flera medlemsstater har förutsett dessa ändringar i sina planer genom att fastställa områden för framtida utbyggnad av vindkraftsparker till havs och kartlägga potentialen för multifunktionell användning av havsområdet för att stödja olika mål, såsom koldioxidsnål livsmedelsproduktion via vattenbruk och fiske.

Länderna som gränsar till Nordsjön och Östersjön har mest erfarenhet av havsplanering och samarbete på havsområdesnivå. Kustmedlemsstaterna inrättade ett energisamarbete för Nordsjön för att möjliggöra politiskt och tekniskt samarbete om bl.a. havsplanering. I Atlanten och Medelhavet omfattar flera nationella planer zonindelning för eventuella havsbaserade förnybara energikällor, vilket banar väg för en utbyggnad av förnybara energikällor.

Gränsöverskridande och regionalt samarbete kommer att spela en central roll när det gäller att stödja anpassningen av havsplaner till nationella energi- och klimatplaner, som ska ses över 2023 och där man förväntar högre mål för havsbaserad förnybar energi.

Havsplanering kommer också att behöva återspegla en potentiell ökad användning av sjötransporter, särskilt närsjöfart, i enlighet med kommissionens strategi för hållbar och smart rörlighet.

Havsplanering är ett viktigt verktyg för att uppnå målen i havsmiljödirektivet för god miljöstatus i EU:s vatten och för att bidra till att bevara den biologiska mångfalden. Kommissionen stöder medlemsstaterna i denna strävan bl.a. genom 2021 års riktlinjer för genomförandet av en ekosystembaserad strategi inom havsplanering, där integreringen av målen för havsmiljödirektivet i havsplanering spelar en central roll. Diskussioner om definitionen av ekosystembaserade strategier pågår fortfarande i internationella forum om havsplanering, men det är tydligt att kopplingen mellan berörda lagstiftningsakter är avgörande på EU-nivå. Europeiska havs-, fiskeri- och vattenbruksfonden (EHFVF) har också delade förvaltningsprogram som ger medlemsstaterna möjlighet att använda deras anslag för att stödja genomförandet av havsplaneringsdirektivet, särskilt genom att integrera målen i havsmiljödirektivet i havsplanering.

Strategisk planering, inbegripet fysisk planering, är avgörande för att utöka de marina skyddsområdena från den nuvarande täckningen på 12 % till 30 % fram till 2030, med minst en tredjedel av de skyddade områdena under strikt skydd i enlighet med EU:s strategi för biologisk mångfald för 2030. Alla havsplaner som lämnats in till kommissionen har genomgått en miljöbedömning där man beaktar de planerade åtgärdernas inverkan på miljöskyddet och hur de förebygger, minskar och uppväger alla betydande negativa effekter på miljön av att genomföra planerna. Integreringen av målen i strategin för biologisk mångfald kan dock bli helt uppenbar först under översynen av de nationella planerna, eftersom den nödvändiga vägledningen och ramen levererades när miljöbedömningen av de flesta planer redan hade slutförts.

Kommissionen kommer att sträva efter att stärka ytterligare synergier mellan fiskeri- och miljöpolitiken med handlingsplanen för att bevara fiskeresurserna och skydda de marina ekosystemen, som ska antas senare i år. Kommissionen kommer också att rapportera om hur den gemensamma fiskeripolitiken fungerar före slutet av 2022.

5.2.Nästa steg

Medlemsstaternas arbete med att införliva och genomföra havsplaneringsdirektivet och kommissionens stöd till gränsöverskridande projekt och politisk dialog har tillsammans bidragit till att utveckla en stor och diversifierad havsplaneringsgrupp som omfattar hela EU. Detta är en stark tillgång för framtida utveckling. Samarbetet, särskilt på havsområdesnivå, kommer att intensifieras genom omvandlingen av EU:s blå ekonomi. Kommissionen kommer att utvidga den nödvändiga dialogen mellan de olika havsanvändarna genom att inrätta ett blått forum för havsanvändare 2022 och fortsätta stödja havsplanering.

EU:s kustmedlemsstater har gjort framsteg när det gäller att införliva och genomföra havsplaneringsdirektivet. Antagandet av direktivet och dess genomförande har medfört att EU som en grupp länder har kommit längst när det gäller att utveckla havsplanering och nu representerar en internationell referenspunkt på detta område.

Vissa medlemsstater släpar dock efter. Kommissionen har inlett överträdelseförfaranden mot fem medlemsstater för underlåtenhet att upprätta havsplaner och/eller för att meddela dem till kommissionen. Kommissionen övervakar också noga framstegen i de medlemsstater där planer utarbetas men ännu inte formellt har antagits.

Dessutom måste medlemsstaterna fortsätta att återspegla ambitionerna i den europeiska gröna given i sina havsplaner och anpassa planerna till dessa ambitioner. Detta gäller även andra initiativ på närliggande områden, t.ex. begränsning av och/eller anpassning till klimatförändringar, biologisk mångfald, föroreningar, livsmedel, rörlighet, energiomställning, parallellt med etablerade verksamheter och intressen såsom vattenbruk, fiske, sjöfart och försvar.

Havsplanering kommer att fortsätta att bidra till samexistens till havs inom ramen för nya mål och utveckling av nya metoder. Havsplanering kommer att spela en allt större roll när det gäller att förutse förändringar och möjliga konflikter på ett tidigt stadium och för att säkerställa synergieffekter. Uppdraget ”Sanera våra hav och vatten” inom ramen för Horisont Europa och de relaterade ”fyrarna” med en havsbaserad dimension kommer att bidra till att dessa utmaningar uppnås.

Framtida havsplaner måste tillgodose de kumulativa effekterna av antropogena belastningar genom att man i dem tillämpar en ekosystembaserad strategi och följer all relevant miljölagstiftning.

Medlemsstaterna kan planera havsplaneringsåtgärder med hjälp av EHFVF-medel inom ramen för delad förvaltning för att stödja den framtida utvecklingen av deras havsplaner. Dessutom kan medlemsstaterna också begära stöd vid utformningen och genomförandet av reformer genom instrumentet för tekniskt stöd.

Kommissionen kommer att fortsätta sitt stöd för en digital och alleuropeisk havsplanering, bland annat genom EHFVF i direkt förvaltning. Den europeiska havsplaneringsplattformen kommer att samarbeta med medlemsstaterna och med EMODnet för att ytterligare harmonisera data och sprida planernas innehåll via en gemensam eller delad digital plattform. Kommissionen rekommenderar medlemsstaterna att bygga vidare på en av de tre datamodeller som är färdiga att användas, beroende på vilken av dem som passar deras havsplan och/eller som redan genomförs av nationella myndigheter i ett regionalt samarbete eller gemensamt projekt. Även om dessa datamodeller inte tillhandahåller den detaljnivå som medlemsstaterna anger i sina havsplaner, kommer användningen av dem att möjliggöra analys av havsplaner på havsområdes- och EU-nivå.

Kommissionen uppmuntrar också medlemsstaterna att fortsätta det omfattande arbetet med att involvera berörda parter och effektivt genomföra och övervaka sina havsplaner. Kommissionen kommer att fortsätta att stödja dessa processer och informera Europaparlamentet och rådet om detta i sin nästa lägesrapport, som ska läggas fram 2026.