MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET - ÖVERSYN AV MILJÖPOLITIKEN 2003 - Konsolidering av miljöpelaren för hållbar utveckling

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

1. Inledning

2. Ett nytt politiskt sammanhang

3. Trender, utmaningar och reaktioner på politiken

4. EN NY TILLNÄRMNING TILL MILJÖPOLITIKEN

5. Nya medlemsstater - särskilda utmaningar i samband med utvidgningen

6. Den internationella dimensionen

7. Slutsatser

BILAGA

1. Inledning

Det främsta syftet med översynen är att rapportera om viktig utveckling sedan 2001 och belysa prioritetsfrågor för det kommande året i EU:s och medlemsstaternas miljöpolitik. Översynen är också avsedd för övervakningen av genomförandet av EU:s sjätte handlingsprogram för miljön. [1]

[1] Europaparlamentets och rådets beslut 1600/2002/EG genom vilket det sjätte handlingsprogrammet för miljön fastställs, EUT L 242, 10.9.2002, s.1-15.

Denna översyn bör ses inom ramen för Lissabonstrategin om ett ekonomiskt och socialt förnyande som lanserades år 2000. I Lissabon fastställde EU-ledarna målet att göra EU till "världens mest konkurrenskraftiga och dynamiska kunskapsbaserade ekonomi med möjlighet till hållbar ekonomisk tillväxt med fler och bättre arbetstillfällen och en högre grad av social sammanhållning" före 2010. Lissabonstrategin stärktes genom en tredje miljömässig pelare till följd av antagandet av EU:s strategi för hållbar utveckling av Europeiska rådet i Göteborg 2001. [2]

[2] Punkterna 19-32, ordförandeskapets slutsatser, Europeiska rådet i Göteborg (15-16 juni 2002).

Den första översynen av Europeiska unionens och medlemsstaternas miljöpolitik härrör från Europeiska rådet våren 2003 som noterade "kommissionens avsikt att genomföra en årlig inventering av Cardiffprocessen för integrering av miljöhänsyn och en regelbunden översyn av miljöpolitiken samt att rapportera i så god tid om resultaten av dessa att de från och med 2004 kan beaktas av kommissionen vid utarbetandet av dess vårrapporter." [3]

[3] Punkt 58, ordförandeskapets slutsatser, Europeiska rådet i Bryssel (20-21 mars 2003).

I denna översyn presenteras för det första det nya politiska sammanhanget för EU:s miljöpolitik efter antagandet av EU:s strategi för en hållbar utveckling år 2001. Därefter undersöks de mest överhängande hoten mot de miljömässiga och politiska reaktionerna på EU-nivå fram till i dag. Fortsättningsvis anges huvuddragen i den blandade miljöpolitik som krävs för att förverkliga en hållbar utveckling: särskilt kommer tre tvärgående mål som stöder miljöpolitiken att betonas - införlivande av miljöaspekterna i andra politiska områden, genomförande och information. I översynen behandlas slutligen den särskilda utmaning som utvidgningen innebär och utveckling på internationell nivå.

2. Ett nytt politiskt sammanhang

Sammanhanget för EU:s miljöpolitik har påtagligt förändrats under de senaste två åren, både genom beslut som direkt påverkar miljön - antagandet av strategier i EU och på nationell nivå för hållbar utveckling, lansering av det sjätte handlingsprogrammet för miljön samt världstoppmötet om hållbar utveckling i Johannesburg - och genom förändringar av den allmänna politiska ramen - unionens utvidgning till tio nya medlemsstater 2004, debatten om Europas framtid, den aktuella ekonomiska nedgången samt ökade säkerhetsrisker.

2.1. Hållbar utveckling i centrum av den politiska debatten

Hållbar utveckling: en prioritering på samtliga nivåer av politiskt styre samt ökad medvetenhet inom den privata sektorn.

- Efter införandet i fördraget 1997 har hållbar utveckling erkänts vara ett övergripande mål i EU. Antagandet av EU:s strategi för hållbar utveckling i juni 2001 vid Europeiska rådet i Göteborg betecknade en vändpunkt: behovet att på ett balanserat sätt gå vidare med ekonomisk tillväxt, sociala förbättringar och miljöskydd omsattes i en rad detaljerade mål och åtgärder. Genom strategin strävar man efter att främja ekonomisk tillväxt och social sammanhållning utan att försämra den miljömässiga kvaliteten. Omvänt betyder det att miljömålen måste vägas mot sina ekonomiska och sociala effekter samt att win-win-lösningar måste planeras för ekonomin, sysselsättningen och miljön. Detta är en viktig omsvängning av det sätt på vilket miljöpolitiken hittills har uppfattats och utarbetats.

- Rådet och Europaparlamentet antog 2002 det sjätte handlingsprogrammet för miljön i vilket EU:s miljökarta för de kommande tio åren läggs fram. Det sjätte handlingsprogrammet är det viktigaste medlet för att nå miljömålen i strategin för hållbar utveckling. Genom programmet sätts ambitiösa, ofta kvantifierade mål upp som belyser unionens långsiktiga åtaganden för miljöskydd och följaktligen ger en förutsebar ram för offentliga och privata aktörer i Europa och resten av världen.

- På internationell nivå gav det andra världstoppmötet om hållbar utveckling som hölls i Johannesburg i september 2002 ny drivkraft åt den hållbara utvecklingens globala dimension tio år efter Rio.

- På nationell nivå hade bara ett litet antal av EU:s medlemsstater utarbetat nationella strategier för hållbar utveckling. Merparten av medlemsstaterna och anslutningsländerna har för närvarande antagit sådana strategier i linje med måldatumet 2005 i genomförandeplanen från Johannesburg.

- Många offentliga myndigheter i Europa har aktivt utarbetat lokala och regionala Agenda 21, det vill säga planer för hållbar utveckling på lokal nivå.

- Den privata sektorn visar ökat intresse för hållbar utveckling, särskilt genom utvecklingen av företagsstrategier för socialt och miljömässigt ansvar samt andra frivilliga initiativ, inbegripet särskilda åtgärder för att förbättra sin miljöprestanda.

Denna utveckling visar på ökad medvetenhet om det ömsesidiga beroendet av ekonomiska, sociala och miljöpolitiska mål och ett långsiktigt åtagande för politisk sammanhållning.

En politisk miljö i förändring påverkar agendan för hållbar utveckling

- EU:s utvidgning till tio nya medlemsstater i maj 2004 kommer att medföra en unik rad av nya miljötillgångar, som inbegriper en rik biologisk mångfald och stora områden av relativa vildmarker, men utgör också en enastående utmaning för EU:s miljöpolitik med tanke på det omfattande behovet av kapacitetsuppbyggnad och finansiering i samband med genomförandet och stärkandet av gemenskapens regelverk.

- Ett direkt samband med utvidgningen har den aktuella debatten om Europas framtid. Regeringskonferensen grundar sig på konventets arbete och kommer att besluta om den utvidgade unionens struktur genom att ge den ett konstitutionellt fördrag. Fördraget kommer att utgöra den nya institutionella ram inom vilken miljöskydd och hållbar utveckling skall främjas. Eftersom miljön står högst på EU-medborgarnas lista över prioriterade frågor är utmaningen att säkerställa att det nya fördraget inte bara skyddar EU:s regelverk för miljön utan också förbättrar det.

- Det försämrade ekonomiska och sociala klimat som råder sedan 2001 har flyttat tillväxt och sysselsättning högst upp på den politiska dagordningen. I linje med det övergripande målet för en hållbar utveckling bör också miljöaspekterna beaktas i de aktuella ansträngningarna att behandla tillväxt- och sysselsättningsfrågor. Innovativa lösningar för att öka resurseffektivisering och minska effekterna på miljön måste sökas.

- Terroristattackerna från den 11 september 2001 och deras efterverkningar, inbegripet krigen i Afghanistan och Irak, har lett till ökade säkerhetsansträngningar. Detta påverkar EU:s miljöpolitik. Miljösäkerhet, det vill säga kopplingen mellan knappa resurser och konflikt, miljökonsekvenserna av krig, osv., samt civilskydd, det vill säga beredskap och reaktion mot terroristattacker med miljökonsekvenser, har flyttat upp på den politiska agendan. Utmaningen att skapa hållbar utveckling kan dock bara effektivt behandlas genom att man även i fortsättningen behåller den multilaterala taktiken.

Detta nya politiska sammanhang skapar många utmaningar som EU:s miljöpolitik måste möta för att fullt ut införlivas i politiken för hållbar utveckling.

2.2. Kommande utmaningar för miljöpolitiken

EU:s miljöpolitik står inför följande fem viktiga utmaningar:

i. Fullt ut införliva miljödimensionen i Lissabonstrategin

I många avseenden är begreppet för hållbar utveckling fortfarande obestämbart. De politiskt ansvariga tolkar det ofta som miljöpolitik i ny förpackning. De har ofta svårt att jämställa det med en balanserad tillnärmning till de ekonomiska, sociala och miljömässiga pelarna och med behovet att sätta de tre dimensionerna på jämlik fot. Detta gäller på EU-nivå: att hållbar utveckling har utvecklats till att stå i centrum av den politiska debatten på EU-nivå har lett till införandet av en miljödimension i vårrapporten sedan 2002. Likväl verkade miljön fortfarande vara ett extra tillägg till det övriga i rapporterna från 2002 och 2003.

Våra långsiktiga ekonomiska och sociala framtidsutsikter beror dock i hög grad på vår förmåga att se miljön som ett nyckelelement i den ekonomiska och sociala politiken. Att försumma miljödimensionen innebär dolda kostnader, som hälsokostnader för dålig luftkvalitet och ekonomiska kostnader för rengöring efter föroreningar, samt inneboende risker som skulle kunna hämma EU:s förmåga att nå de mål som sattes upp i Lissabon. Utöver det ekonomiska argumentet finns en växande medvetenhet om att grundorsakerna till många långsiktiga miljöproblem utgör, om de inte behandlas, avsevärda risker för de europeiska medborgarnas livskvalitet.

ii. Utveckla win-win-lösningar för miljön och ekonomin

En stark miljöpelare, som allt mer fungerar med stöd av marknadsbaserade instrument och kostnadseffektivitet kan i många avseenden vara ett sätt att påskynda uppnåendet av Lissabon-målen. Genom att på ett välavvägt sätt bedöma balansen [4] mellan ekonomi och miljö kan leda till "win-win-lösningar" och främja en hållbar utveckling. Strängare miljönormer kan dessutom skapa nya ekonomiska möjligheter, särskilt genom att främja utveckling av ny teknik. Detta kan dessutom ge drivkraft åt det centrala Lissabon-målet att göra EU till en plats för innovativ verksamhet och ett kunskapsbaserat samhälle före 2010.

[4] Se 4.1.1. - Förbättra uppläggningen av miljöpolitik - Öka sammanhållningen i politiken (konsekvensanalysen)

I EU:s handlingsplan för miljöteknik som planerats till slutet av 2003 kommer konkreta åtgärder och en omfattande ram att föreslås för att stärka synergierna mellan miljöskydd, ekonomisk tillväxt och socialt införlivande.

iii Bättre sammanknytning av insatserna för hållbar utveckling på alla nivåer av offentligt styre

Hållbar utveckling kan inte uppnås av enskilda länder eller regioner som agerar ensamma. Det kräver åtgärder på alla nivåer av offentligt styre, bättre utformade prioriteringar på alla nivåer och att verksamheterna utnyttjas för att tjäna ett gemensamt mål.

I detta sammanhang skulle den öppna samordningsmetoden [5] som står i centrum för Lissabonstrategin och hittills inte har använts inom miljöområdet med fördel kunna införas.

[5] I Europeiska rådet i Lissabon (punkt 37, ordförandeskapets slutsatser, 23-24 mars 2000) infördes den öppna samordningsmetoden som betecknas som ett sätt att "sprida bra lösningar och nå större fokusering på EU:s viktigare mål. Denna metod, som är utformad för att hjälpa medlemsstaterna att efterhand utforma egna strategier, innebär bland annat att

iv) Att göra utvidgningen till en framgång på miljöområdet

Både EU:s strategi för hållbar utveckling och det sjätte handlingsprogrammet för miljön inbegriper utvidgningen i sin omfattning och utformades för den utvidgade unionen. Kandidatländerna har redan gjort stora framsteg med att förbättra miljöskyddet och rätta sig efter EU:s miljölagstiftning. Avsevärda institutionella och ekonomiska problem måste emellertid övervinnas för att genomföra och stärka den antagna lagstiftningen.

Vidare kan de åtgärder som vidtagits för att förbättra infrastruktur och levnadsstandard i kandidatländerna öka trycket på miljön samtidigt som de uppfyller medborgarnas legitima förväntningar.

Att ta itu med dessa utmaningar bör även i fortsättningen vara en prioritering under perioden efter anslutningen.

v. Att bygga på den internationella trovärdighet som EU uppnått under de senaste åren

EU:s ledarskap bidrog till att uppnå ett framgångsrikt resultat vid världstoppmötet om hållbar utveckling. Genom sin aktiva roll vid världstoppmötet, interna åtgärder för att uppnå sitt mål från Kyoto samt främjandet av andra viktiga internationella miljöavtal och miljööverenskommelser har EU stärkt sitt erkända världsomfattande ledarskap i miljöfrågor. Samtidigt som det ger EU omfattande fördelar innebär det också en skyldighet att hålla vad som lovats.

Den uppnådda trovärdigheten kommer att öka EU:s förmåga att övertyga partner, särskilt utvecklingsländer, att bättre beakta miljöfrågor när de fastställer sina egna vägar till ekonomisk och social utveckling. I detta avseende skulle det grekiska ordförandeskapets initiativ, som stöddes av Europeiska rådet i Thessaloniki, [6] att främja inrättandet av en europeisk diplomati för miljö och hållbar utveckling kunna vara ett lämpligt medel för att bättre samordna EU-relaterade och nationella åtgärder.

[6] Punkterna 76-77, ordförandeskapets slutsatser, Europeiska rådet i Thessaloniki (19-20 juni 2003).

Att ta itu med de ovanstående utmaningarna kommer på sikt att ge rätt balans mellan de ekonomiska, sociala och miljömässiga pelarna för hållbar utveckling. De oroande miljötendenser som iakttogs vid tiden för införandet av EU:s strategi för hållbar utveckling har fortsatt och kräver fördubblade ansträngningar på medellång och lång sikt. De är en tydlig påminnelse om det brådskande behovet att lägga förnyad tonvikt på genomförandet av miljökapitlet i unionens agenda för hållbar utveckling.

3. Trender, utmaningar och reaktioner på politiken

Detta avsnitt är strukturerat runt de fyra prioriterade frågorna i det sjätte handlingsprogrammet för miljön (klimatförändring, natur, biologisk mångfald, resursförvaltning samt miljö och hälsa). I varje avsnitt identifieras kortfattat nyckeltrender och utmaningar samt anges de senaste reaktionerna på politiken.

3.1. Klimatförändring

1990-talet var det varmaste decenniet på 150 år. Det är uppenbart att klimatförändringen inte bara pågår utan också direkt påverkar EU. Man tror att genomsnittstemperaturerna ytterligare skall gå upp med 1,4- 5,8°C under de kommande hundra åren vilket ökar risken för torka och skogsbränder om klimatförändringen inte dämpas. Man väntar sig att östra och södra Europa särskilt kommer att påverkas. Vissa delar av Europa kan vidare få uppleva större och intensivare nederbörd vilket kommer att öka risken och frekvensen för översvämningar liknande dem som inträffade i Europa 2001 och 2002.

EU har spelat en ledande roll i att utveckla en multilateral reaktion på klimatförändringen. Unionen räddade med framgång Kyotoprotokollet 2001 tillsammans med olika partner i världen efter USA:s tillbakadragande. Genom att ratificera protokollet den 31 maj 2002 åtog sig EU att minska utsläppen av växthusgaser till 8 % över 1990 års nivå fram till 2008-2012.

De senaste tillgängliga uppgifterna visar att EU:s utsläpp 2001 låg 2,3 % under 1990 års nivå vilket anger att EU har förlorat en del av den förbättring som gjordes 1999 och 2000, då utsläppsnivån hade fallit till 4 % under 1990 års nivå (se bild 1 i bilagan) Om EU ska kunna uppnå det mål som utlovades i Kyoto med en minskning på 8 % fram till 2008-2012 och därmed behålla sin ledarskapsroll beträffande klimatförändringen måste medlemsstaterna strikt genomföra de relevanta EU-åtgärder som nyligen vidtagits och ytterligare åtgärder kan krävas.

Orsakerna till klimatförändringen, särskilt utsläpp av växthusgaser från industri-, transport- och energisektorerna (se bild 2 i bilagan), är djupt rotade i den ekonomiska strukturen. Endast genom en integrerad serie åtgärder, förenade med beslutsamt ledarskap och åtaganden av samtliga intressegrupper kan sålunda problemet angripas. I detta sammanhang avser man genom inrättandet av flexibla marknadsbaserade instrument att hjälpa till att minska klimatförändringen till en lägre kostnad för industrin. Klimatförändringsproblemet kommer vidare bara att lösas om miljödimensionen fullständigt införlivas i andra politikområden, i synnerhet energi, transport och industri.

Prioriteringar

3.1.1. Genomförandeåtgärder som identifierats med hjälp av Europeiska klimatförändringsprogrammet

Europeiska klimatförändringsprogrammet upprättades i juni 2000 som en tvärsektoriell verksamhet för att identifiera de mest kostnadseffektiva åtgärder som krävdes för att nå EU:s mål från Kyoto. Det grundas på en delaktighetsprocess och införlivandet i politiken stöds med en särskilt fokusering på energi, transport, industri och forskning.

Europeiska klimatförändringsprogrammet är EU:s viktigaste instrument för att identifiera utsläppsreducerande åtgärder och flera viktiga åtgärder har redan framkommit genom programmet. Antagandet av kommissionens förslag till direktiv om handel med utsläppsrätter för växthusgas i oktober 2001 var en milstolpe för miljölagstiftningen. Direktivet trädde i kraft i oktober 2003. [7] EU:s projekt är världens första multinationella projekt för handel med utsläppsrätter.

[7] Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/87/EG av den 13 oktober 2003, EUT L 275/32, 25.10.2003.

I direktivet ges exempel på den flexibla tillnärmning som EU valt för att uppfylla åtagandena från Kyoto på ett kostnadseffektivt sätt. Systemet för kostnadsoptimering i hela unionen som planeras i direktivet kommer att ge betydande ekonomiska vinster jämfört med ett scenario där separata nationella handelssystem för utsläppsrätter skulle ha inrättats eller mer traditionella regelmässiga politiska instrument skulle ha använts. [8]

[8] Se bilagan för närmare uppgifter om direktivet om handel med utsläppsrätter.

Kommissionen har vidare nyligen lagt fram ett ambitiöst förslag om att utsläppen av fluorerade växthusgaser ska ha minskat med 25 % före år 2010.

Trots dessa viktiga åtgärder är resultaten i den andra framåtskridanderapporten om Europeiska klimatförändringsprogrammet som utgavs i april 2003 [9] otvetydiga: de åtgärder som för närvarande vidtagits kommer inte att göra det möjligt för EU att uppfylla sina mål från Kyoto. Detta är ett viktigt incitament för att påskynda genomförandetakten för de åtgärder som identifierats i Europeiska klimatförändringsprogrammet och stärka dem med en kraftfull övervaknings- och översynsprocess på de områden där åtgärder är mest behövliga. Ett antal viktiga åtgärder är under utarbetande på ett långt framskridet stadium, särskilt förslag om energitjänster och miniminormer för energieffektivitet i slutanvändarutrustning.

[9] Den andra rapporten om europeiska klimatförändringsprogrammets framåtskridande 'Kan vi uppnå våra mål från Kyoto?', april 2003. http://www.europa.eu.int/comm/environment/ climat/eccp.htm

3.1.2. Öka införlivandet av klimatförändringsaspekterna i annan politik

Energiindustrin var år 2000 källan till 27 % av EU:s totala utsläpp av växthusgaser(se bild 2 i bilagan). Att förbättra energieffektivitet är en prioritering. Miljömässigt skadliga energistöd kommer att granskas inom ramen för kommissionens grönbok om säkerhet vid tillhandahållandet av energi med beaktande av ekonomiska, sociala och miljömässiga konsekvenser i syfte att gradvis reducera dem i linje med målen i EU:s strategi för en hållbar utveckling [10] och det sjätte handlingsprogrammet för miljön. [11]

[10] Meddelande från kommissionen, Hållbar utveckling i Europa för en bättre värld: En strategi för hållbar utveckling i Europeiska unionen, KOM(2001)264 slutlig, 15.5.2001, s.10. "Successiv avveckling av stöd till produktion och konsumtion av fossila bränslen fram till 2010."

[11] Artikel 3.4, första stycket: "Uppmuntra reformer av sådana subventioner som har avsevärda negativa miljökonsekvenser och är oförenliga med en hållbar utveckling, bland annat genom att senast vid halvtidsöversynen upprätta en förteckning över kriterier som gör det möjligt att registrera sådana subventioner som har en negativ inverkan på miljön i syfte att avveckla dem stegvis."

Positiva åtgärder har vidtagits sedan Europeiska klimatförändringsprogrammet lanserades. Milstolpar är åtgärderna för att främja framställning av elektricitet från förnybara energikällor, [12] förbättra byggnaders energiprestanda [13] och främja samproduktion av värme och kraft. [14] Ytterligare ett positivt steg är direktivet om energimärkning på hushållsapparater. [15] Effekterna av dessa åtgärder väntas i framtiden.

[12] Medlemsstaterna genomför direktivet för närvarande. Kommissionen följer aktivt upp de åtgärder som krävs för att nå 22 % av den totala elkonsumtionen från förnybara energikällor före 2010. Kommissionen kommer att lägga fram en rapport inför rådet och Europaparlamentet i maj 2004.

[13] Detta direktiv som trädde i kraft i januari 2003 bedöms ha en potential för utsläppsminskning av växthusgaser på 35-45 Mt CO2eq, enligt vad som anges I den andra framåtskridanderapporten om Europeiska klimatförändringsprogrammet (s.13).

[14] Potentialen för minskning av utsläpp av växthusgaser genom denna åtgärd uppskattas till 65 Mt CO2/år.

[15] Kommissionens förslag till direktiv 2002/31/EG och 2002/40/EG av den 22 mars 2002 om genomförande av rådets direktiv 1992/75/EEG om energimärkning av luftkonditioneringsapparater och elektriska ugnar för hemmabruk. Syftet med dessa direktiv, som trädde i kraft i januari 2003, är att påverka konsumenternas beteende genom en sätta upp en märkesskylt på försäljningsstället som visar apparatens energiprestanda.

När det gäller energiskatt är antagandet 2003 av ett direktiv om beskattning av energiprodukter, [16] till följd av ett förslag av kommissionen från 1997 en positiv utveckling. Det nya direktivet kommer att säkerställa att minimipunktskattesatserna på oljeprodukter, som fortsätter att svara för över 40 % av EU:s inhemska bruttoenergikonsumtion (se bild 3 i bilagan), i reella termer kommer att återställas till 1992 års nivå. Genom direktivet införs också minimisatser på en rad ersättningsprodukter inom energi vars användning också leder till utsläpp. Direktivet kommer emellertid bara att leda till begränsade ökningar av energiskattenivåerna i vissa medlemsstater så någon omfattande inverkan på energieffektiviteten och utsläppen blir det troligtvis inte.

[16] Direktivet om beskattningar av energiprodukter (2003/96/EG) skall träda i kraft den 1 januari 2004.

Vidare insatser kommer att krävas för att vända ohållbara trender inom energisektorn. Samtidigt som EU:s inhemska bruttoenergikonsumtion oavbrutet har ökat med omkring 1 % per år, har andelen förnybar energi legat kvar på omkring 6 % sedan 1985 (se bild 3 i bilagan). I anslutningsländerna är denna andel 5 %. [17] I de senaste rapporterna från Europeiska miljöbyrån anges att om inte ytterligare politiska åtgärder vidtas kommer EU att misslyckas med att nå det indikativa målet på 12 % före 2010. Troligtvis kommer EU också inte att kunna nå det indikativa målet att 22 % av bruttokonsumtionen av elektricitet skall komma från förnybara källor före 2010 (se bild 4 i bilagan).

[17] Flera kandidatländer registrerar emellertid en stor andel förnybar energi - Lettland (30 %), Estland, Rumänien och Slovenien (11 % var).

Transportsektorn svarade inte bara för omkring 21 % av EU:s utsläpp av växthusgaser år 2000 utan var den enda sektorn där utsläppen ökade (bild 5 i bilagan). Tendenserna är vidare inte uppmuntrande i anslutningsländerna: en tvär nedgång har skett av järnvägs- och busstransporterna samt större tillväxt inom luftvägstransporter och privata biltransporter än i EU.

Positiva åtgärder har vidtagits inom ramen för EU:s strategi för hållbar utveckling, det sjätte handlingsprogrammet för miljön och vitboken om europeisk transportpolitik för att minska utsläppen av växthusgaser, inbegripet biobränsledirektivet, med det planerade målet på 5,75 % marknadsandelar av alternativa bränslen före 2010, förslaget till ändring av Eurovinjettdirektivet, åtgärder för bränsleskatt och det ovannämnda direktivet om beskattning av energiprodukter som gör det möjligt för medlemsstaterna att tillämpa lägre minimiskattesatser för alternativa bränslen som genererar lägre utsläpp av CO2.

De ovannämnda åtgärderna, vars effekter ännu inte visat sig, är viktiga steg för att nå det uppsatta målet att åstadkomma en modal övergång från väg- och lufttransport till järnvägs-, vattenvägs- och offentlig passagerartransport och att säkerställa att miljökostnaderna för de olika transportsätten bättre införlivas i priser som tas ut av användarna, och att i sin tur nå målet att frikoppla de miljömässigt skadliga effekterna av transporttillväxt och BNP-ökning. Ytterligare ansträngningar kommer emellertid att krävas om EU ska uppfylla sina åtaganden från Kyoto, och inför kommande åtaganden. [18]

[18] Se den andra framåtskridanderapporten om Europeiska klimatförändringsprogrammet, s.14: "begränsningen av utsläpp av växthusgaser inom transportsektorn kommer att kräva att nya strategier utvecklas, politiken stärks och åtgärder vidtas på sikt. Det är nödvändigt att de övergripande minskningar som man har uppnått bevaras i syfte att uppfylla målet i det första åtagandet och till och med mer iögonenfallande, inför kommande åtagandeperioder".

Jordbruket, som svarade för omkring 10 % av totala utsläpp 2000, fortsätter att vara en ansenlig källa till utsläpp av metangas [19] och dikväveoxid, [20] två av de betydande växthusgaserna. [21] Översynen av den gemensamma jordbrukspolitiken (GJP) som godkändes 2003, som ledde till ökade anslag för landsbygdsutveckling, är ett positivt steg som skulle kunna leda till utsläppsminskningar inom jordbrukssektorn . [22] Utvärderingen efter halva tiden av planerna för landsbygdsutveckling 2004 kommer att vara ett lämpligt tillfälle för att bättre utforma jordbruks- och klimatförändringspolitiken.

[19] CH4 - Metangasutsläpp genereras huvudsakligen av djurens matsmältningsprocesser och gödselhantering.

[20] N20 - Utsläppen av dikväveoxid kommer huvudsakligen från tre källor: (1) direkta utsläpp från gödsel inom jordbruket och från djurproduktionssystem, (2) indirekta utsläpp som äger rum efter kväveförlust från fält, som kväveoxid (Nox) eller ammoniak (NH3) eller efter urlakning eller avrinning av nitrater, (3) utsläpp till följd av förbränning inom jordbruket.

[21] Minskning av odlingsmarkens organiska ämnen i jorden kan avsevärt bidra till utsläpp av CO2 men siffrorna är mycket osäkra på europeisk nivå. Kvantifikationen av utsläpp av växthusgaser i biosfären har följaktligen uppsatts som mål för en forskningsprioritering inom EU:s sjätte ramprogram för forskning och teknisk utveckling.

[22] Se 3.2 för ytterligare information om GJP-reformen.

För att minska EU:s utsläpp av växthusgaser och förbättra samstämmigheten i politiken måste klimatförändringsfrågorna bättre införlivas i EU:s sammanhållningspolitik och synergier mellan miljöpolitik och sammanhållningspolitik vidare utforskas. I sina reviderade riktlinjer som nyligen antogs föreslog kommissionen medlemsstaterna att särskilt beakta målen att främja åtgärder för miljöeffektivitet och öka andelen elproduktion från förnybara källor till 22 % tillsammans med målet på 5,75 % för användning av biobränsle inom transport. Lokala och regionala myndigheter bör anamma dessa riktlinjer från kommissionen samtidigt som de söker den bästa användningen av strukturfonderna för att öka den regionala ekonomiska utvecklingen.

3.2. Natur och biologisk mångfald

Den biologiska mångfalden speglar de olika ekosystemens komplexitet, balans och tillstånd. Den biologiska mångfalden har inte bara grundläggande livsuppehållande funktioner utan är också grunden för viktiga ekonomiska och kulturella verksamheter samt fritidsaktiviteter. Urholkandet av den biologiska mångfalden [23] är därför ett stort problem. Vid FN:s världstoppmöte om hållbar utveckling i Johannesburg åtog sig parterna att påtagligt minska förlusten av biologisk mångfald före 2010. EU gick till och med längre genom att åta sig att hejda förlusten av biologisk mångfald före 2010. [24]

[23] Enligt Internationella naturvårdunionens (IUCN) röda lista över sårbara och hotade arter (IUCN - World Conservation Union).

[24] Se punkt 31, ordförandeskapets slutsatser, Europeiska rådet i Göteborg (15-16 juni 2002).

I syfte att uppfylla dessa målsättningar måste de aktuella jordbruks- och fiskemetoderna som utövar ett avsevärt tryck på den biologiska mångfalden göras hållbarare genom ett ökat införlivande av miljöhänsyn.

Parallellt måste vi inrikta oss på svårigheterna att skydda den biologiska mångfalden, såsom framkommer av problemen att genomföra direktiv som livsmiljödirektivet och fågeldirektivet samt att finansiera nätverket Natura 2000. Vi måste finna lösningar på de aktuella genomförandesvårigheterna och trycket på miljön måste bättre utvärderas med hjälp av effektiva indikatorer.

Prioriteringar

3.2.1. Gå mot en hållbarare jordbrukspolitik

I den reform av den gemensamma jordbrukspolitiken (GJP) som nyligen antogs skall den stora majoriteten av EU:s direktstöd frikopplas från produktionen: det skall bli ett samlat gårdsstöd för EU:s jordbrukare oberoende av produktionen. Detta stöd kommer dessutom att länkas till respekt för miljöhänsyn och livsmedelssäkerhetsnormer, inbegripet relevanta bestämmelser för fågeldirektivet och livsmiljödirektivet, samt skyldighet att hålla jordbruksmarken i gott jordbruks- och miljötillstånd. Genom införandet av denna frikoppling väntar man sig att minska incitamenten till allt intensivare jordbruksmetoder och uppmuntra ett mer hållbart jordbruk..

Landsbygdsutvecklingsstödet skall vidare ökas avsevärt genom överföring av de belopp som kommer från besparingar på grund av minskningen av direktstöden till gårdar som får motta sådana stöd över en viss tröskel. Nya åtgärder kan därmed vidtas för att uppmuntra kvalitetsproduktion och främja miljöskydd. Detta bör bidra till att utveckla miljövänligare jordbruksmetoder, som biodynamisk odling (se bild 6 i bilagan).

3.2.2. Införa miljötänkande i den gemensamma fiskeripolitiken

Trots de åtgärder som nyligen vidtagits anses för närvarande många fiskebestånd i europeiska vatten underskrida sina säkra biologiska gränser (se bild 7 i bilagan). Vidare åtgärder måste vidtas i syfte att säkra ett hållbart utnyttjande av fiskeresurserna för att undvika större ekonomiska skador för fiskerisamfunden och havsmiljön på sikt. Kontraproduktiva stöd avskaffas gradvis och lämpliga åtgärder måste vidtas för att hjälpa fiskerisamfunden att anpassa fiskeverksamheten till en lägre nivå, enligt riktlinjerna i reformen av den gemensamma fiskeripolitiken. Om det genomförs skulle ekosystemsmetoden för fiskeri, flerårsplaner för fångster, åtgärder grundade på vetenskapliga råd och minskade stöd som lades fram i kommissionens förslag öka utsikterna att återställa EU:s fiskbestånd.

3.2.3. Bättre skydd av mark och havsmiljö

Förutom att de utgör grunden för jordbruksproduktion och fiskeri är mark och oceaner också mycket stora reserver för biologisk mångfald. Uppenbart är att hotet mot både jordar och oceaner ökar genom en rad mänskliga verksamheter som, när det gäller marker, orsakar problem som erosion, nedbrytning av organiska ämnen och biologisk mångfald, lokal och spridd kontamination, förslutning, kompaktering och försaltning. När det gäller oceanerna, går problemen från nedgång av fiskeresurser och försurning till inverkan på den biologiska mångfalden genom införsel av icke inhemska arter och av avsiktliga eller oavsiktliga oljeutsläpp i havet. Därför är det nödvändigt att bättre skydda oceaner och marker. I detta syfte måste en integrerad tillnärmning antas, inklusive lämplig samfinansiering genom sammanhållningspolitiken för att på lämpligt sätt täcka den territoriella dimensionen.

Ett första steg var antagandet 2003 av meddelandena "Mot en strategi för att skydda och bevara den marina miljön" [25] samt "Mot en temainriktad strategi för markskydd" [26]. Genom dessa meddelanden upprättas en ram inom vilken de nödvändiga uppgifterna för att utarbeta handlingsplaner kommer att samlas in i samarbete med samtliga intressegrupper i syfte att utarbeta fullt utvecklade mark- och havsstrategier.

[25] Meddelande från kommissionen - Mot en strategi för att skydda och bevara den marina miljön, KOM(2002)539 slutlig, 2.10.2002.

[26] Meddelande från kommissionen - Mot en temainriktad strategi för markskydd, KOM(2002)179 slutlig, 16.4.2002.

3.2.4. Förbättra genomförandet på naturskyddsområdet

Nyckeln till att förbättra genomförandet av lagstiftningen om naturen och den biologiska mångfalden samt på andra områden är att beakta genomförandefrågorna redan på utformningsstadiet - som när det gäller ramdirektivet för vatten. Kommissionen måste vidare spela en aktiv roll för att ge stöd och råd till medlemsstaterna när lagstiftningen införts, såsom för närvarande görs för att förbättra genomförandet av fågel- och livsmiljödirektiven.

Genomförandet av fågel- och livsmiljödirektiven har varit svårt. Överträdelser av de två direktiven svarar för över en fjärdedel av de fall där Europeiska kommissionen har vidtagit laga åtgärder (se bild 8 i bilagan). Nya sätt att arbeta med medlemsstaterna utvecklas för att förbättra genomförandet av de två direktiven och leder till betydande framsteg.

Takten på vägledningsinsatserna för genomförandet av de två direktiven har ökats sedan 2000. Ett tolkningsdokument utgavs 2000 om förvaltningen av Natura 2000, det "sammanhållna europeiska ekologiska nätverket för särskilda skyddsområden" som omfattas av livsmiljödirektivet. Vägledningsdokument om jakt och skogsförvaltning kommer inom kort att publiceras. Ett "initiativ för hållbar jakt" lanserades vidare 2001 som en konstruktiv dialog med medlemsstaterna och intressegrupper om jakt- och skyddsfrågor.

När det gäller krav på anslagsmöjligheter för Natura 2000 erbjuder redan befintliga instrument som naturprogrammet LIFE och landsbygdsutvecklingsplanerna i den gemensamma jordbrukspolitiken betydande möjligheter. Det gör också strukturfonderna och sammanhållningsfonden där villkoret för att beviljas anslag var förenlighet med Natura 2000. Kommissionen utarbetar för närvarande ett meddelande om möjligheterna till särskilda EU-anslag för Natura 2000 på sikt.

När det gäller kontrollen av vilka framsteg som har gjorts med klassificering av Natura 2000 områden använder kommissionen en barometer för avstånd till målet. När utseendena av områden är slutförda kommer kommissionen att utveckla en barometer för områdesförvaltning. Parallellt har kommissionen föreslagit att förlänga LIFE-programmets tredje fas med två år, i synnerhet för att stödja förvaltningen av de utsedda områdena på nationell och regional nivå och därigenom överbrygga gapet mellan slutet av den tredje fasen och den nya budgeten. Kommissionen kommer vidare att utveckla indikatorer och geografiska informationssystem för att utvärdera medlemsstaternas förvaltning och övervakning av områden i Natura 2000.

3.2.5. Bättre belysa tendenser på området för biologisk mångfald

Kommissionen har redan lanserat en allmän rådgivande undersökning av EU:s politik för biologisk mångfald. Vid undersökningen kommer man att utvärdera framstegen på EU:s och medlemsstaternas nivå när det gäller att genomföra EG:s strategi och handlingsplaner för biologisk mångfald, hur effektiv verkan de vidtagna åtgärderna har på graden av förlust av biologisk mångfald samt hur lämpliga de mål och åtgärder är som föreslås i samband med målet 2010 för biologisk mångfald och utvidgningen. I ett meddelande från kommissionen, planerat till juni 2004, kommer mot denna bakgrund rekommendationer att lämnas om några prioriterade åtgärder med identifierade aktörer, tidsramar och resurser. [27]

[27] Denna verksamhet härrör från kapitel IV.12 i meddelandet från kommissionen till Europaparlamentet och rådet en strategi för biologisk mångfald i Europeiska gemenskapen (KOM(1998)42), 4.2.1998.

En del av processen att skapa medvetenhet om tendenser inom den biologiska mångfalden är utarbetandet av en ram för övervakning och rapportering i strategin och åtgärdsplanerna för biologisk mångfald. Kommissionen arbetar aktivt med Europeiska miljöbyrån för att upprätta en rad indikatorer för genomförandet av biologisk mångfald som bygger på de framsteg som uppnåtts för mätning av biologisk mångfald, inbegripet normer för övervakning och tillsyn av naturmiljöer och arter av europeiskt intresse. Med hjälp av dessa normer samt fortsatta forskningsansträngningar för att förbättra kunskapsbasen kommer EU att kunna känna den europeiska biologiska mångfalden på pulsen, vilket är avgörande för att övervaka och utvärdera politiska åtgärder inom denna sektor (se bild 9 i bilagan).

3.2.6. Stärka skyddet av den biologiska mångfalden på internationell nivå

Konventionen om biologisk mångfald är ett internationellt nyckelinstrument för bevarande och hållbar användning av bioresurser. I syfte att förbättra konventionens effektivitet ute på fältet har kommissionen aktivt stött inrättandet av nya instrument [28] och en fokuseringsomsvängning från politikutveckling till politikgenomförande. Kommissionen deltar också i andra internationella avtal om biologisk mångfald, såsom konventionen om internationell handel med utrotningshotade arter. [29]

[28] Såsom den strategiska planen i konventionen om biologisk mångfald, målet att "påtagligt minsta graden av förlust av biologisk mångfald före 2010", och med hjälp av kommissionens insatser utarbetandet av ett reviderat och omfattande arbetsprogram om skog, riktlinjer för tillträde till genetiska resurser och rättvis fördelning av vinster samt de vägledande principerna för hantering av främmande arter.

[29] Kommissionen stöder särskilt uppteckningen av ytterligare fisk- och timmerarter inom ramen för konventionen för biologisk mångfald och vidtar åtgärder för att genomföra dessa åtaganden i EU-lagstiftningen.

Möjligheten att de internationella avtalen om biologisk mångfald leder till en påtaglig minskning av förlusten av biologisk mångfald beror också på det effektiva genomförandet av samtliga parter i avtalet. Att planera olika sätt att främja genomförandet av dessa avtal i utvecklingsländerna är således en prioritering när det gäller EU:s internationella miljöåtgärder. [30]

[30] Se avsnitt 6 - Internationellt.

Ytterligare ett viktigt EU-initiativ på området för biologisk mångfald på internationell nivå ör kommissionens handlingsplan: skogslagstiftningens efterlevnad och styrelseformer [31] som antogs i maj 2003 för att bekämpa olaglig avverkning i linje med åtagandena från Johannesburg. De åtgärder som anges i handlingsplanen omfattar stöd för förbättrade styrelseformer i träproducerande länder, frivilliga partnerskap med träproducerande länder för att säkerställa att endast lagligt avverkat timmer kommer in på EU:s marknad samt insatser för att utveckla internationellt samarbete för att bekämpa handel med olagligt avverkat timmer.

[31] KOM(2003)251 slutlig, 21.5.2003.

3.3. Resursförvaltning

I Lissabonstrategin sätter man upp det ambitiösa målet att nå en ekonomisk tillväxt på 3 % per år, vilket grovt räknat skulle fördubbla BNP på 25 år. Om vi skall förhindra ytterligare sociala och miljömässiga kostnader, som ständigt växande avfallsvolymer, måste vi emellertid bryta den kraftiga historiska länken mellan BNP-tillväxt och trycket på miljön. Att frikoppla miljöförstöring från ekonomisk tillväxt är också ett centralt tema i EU:s strategi för hållbar utveckling. . [32] En påtaglig ökning av resurseffektiviteten är ett av sätten att uppnå detta.

[32] Betydelsen av frikoppling erkändes i kommissionens förslag till en EU-strategi för hållbar utveckling i vilken man i rubriken angav målet att "bryta sambandet mellan ekonomisk tillväxt, resursanvändning och avfallsproduktion." Det bekräftades på nytt vid Europeiska rådets vårmöte 2003 (se punkt 53, ordförandeskapets slutsatser, Europeiska rådet i Bryssel, 20-21 mars 2003).

Effektiviseringen av råvaru- och energianvändning har ökat i många EU-länder. En stor del av denna förbättring har emellertid uppnåtts på grund av att många EU-länders ekonomiska inriktning har övergått från tillverkningssektorn till tjänstesektorn på 1980- och 1990-talet (se bild 10 i bilagan).

Utmaningen för att nå en frikoppling är att ytterligare främja hållbara produktions- och konsumtionsmönster såsom betonades i genomförandeplanen från Johannesburg. Genom att framgångsrikt utarbeta ett tioårigt program för hållbar produktion och konsumtion skulle EU säkerställa att de inhemska åtgärderna är förenliga med, och stöder, de internationella åtagandena samtidigt som det stärker EU:s ledarskap i fråga om hållbar utveckling.

Prioriteringar

3.3.1. Intensifiera insatserna mot en hållbarare resursanvändning

Frikoppling är det övergripande mål till vilket kommissionens temainriktade strategi för resursförvaltning kommer att bidra. [33] Eftersom genomförandet av ny politik och anpassningen av befintlig politik för att få en nödvändig frikoppling av de resursrelaterade negativa miljöeffekterna av ekonomisk tillväxt kommer att vara en långsiktig process, är tidsskalan för strategin 25 år.

[33] Meddelande från kommissionen Mot en temainriktad strategi för hållbar användning av naturresurser, KOM(2003)572 slutlig, 1.10. 2003.

En omfattande strategi kommer att föreslås 2004 som grundas på en öppen samarbetsprocess i vilken gemenskapsinstitutionerna och intressegrupper deltar.

Tre strategiska element kommer att få prioritet vid utarbetandet av strategin. I en första etapp kommer strategin att inriktas på kunskapsinsamling för att bestämma de mest angelägna resurserna, när det gäller miljöeffekter förbundna med resursanvändningen, med beaktande av tekniska möjligheter och socioekonomiska faktorer Det huvudsakliga målet kommer att vara att fylla ut aktuella luckor med avseende på resursernas bana i det ekonomiska kretsloppet och deras miljöeffekter. Med hjälp av strategin kommer man på grundval av denna kunskap att bedöma i hur hög grad politiska avgöranden är förenliga med det övergripande frikopplingsmålet. Åtgärder kommer slutligen att föreslås för att bättre beakta resursanvändningsaspekterna när politik fastställs inom andra sektorer.

Strategin kommer att få stöd genom en integrerad produktpolitik, [34] kombinerad med en temainriktad strategi för förebyggande och återvinning av avfall. [35] På grundval av en omfattande samrådsprocess med samtliga berörda intressegrupper kommer man genom dessa initiativ att undersöka miljöeffekterna under produkternas livscykel i syfte att minska föroreningarna, öka återvinningen när det är ekonomiskt berättigat och dra ned kostnaderna för avfallshantering.

[34] Meddelande från kommissionen om en integrerad produktpolitik, 12.6.2003.

[35] Meddelande från kommissionen, Mot en temainriktad strategi för förebyggande och återvinning av avfall (KOM(2003)301 slutlig, 27.5.2003.

EU:s resurspolitik stöds av betydande forskningsinsatser genom det sjätte ramprogrammet för forskning och teknisk utveckling på området för hållbar produktion och konsumtion.

EU:s resurspolitik måste vara tillräckligt flexibel för att möjliggöra en smidig anpassning inom den privata sektorn. Samtliga marknadsbaserade instrument (liksom frivilliga avtal [36] när det är lämpligt och kostnadseffektivt) måste således utnyttjas för att nå ekologisk effektivisering.

[36] KOM(2002)412 slutlig, 17.7.2002.

3.3.2. Säkra noggrant genomförande av befintlig avfallslagstiftning

Förutom att förebygga avfallsgenerering genom att ändra våra produktions- och konsumtionsmönster måste vi begränsa miljöeffekterna av resursanvändning. Det kräver att befintlig avfallslagstiftning genomförs ordentligt.

Medlemsstaterna har gjort en del framsteg under de senaste åren när det gäller att utarbeta och tillämpa de avfallshanteringsplaner som gemenskapens lagstiftning kräver. Ökade ansträngningar krävs emellertid för att fullt ut överföra och tillämpa den befintliga lagstiftningen och därmed minska avfallshanteringen. Framsteg krävs också för att minimera avfallsgenerering från produktionsprocesser genom en bättre användning av miljöteknik.

En särskild ansträngning krävs i anslutningsländerna för övergången från det starka beroendet av avfallsdeponering, över 90% av kommunalt avfall i de flesta länderna, till ett mer hållbart system för avfallshantering.

3.4. Miljö och hälsa

Skyddet av folkhälsa har varit en ständig prioritering i EU:s miljöpolitik. För de befintliga normerna har man emellertid använt en "lika för alla"-metod utan att beakta behovet att skydda de mest sårbara grupperna i samhället, som barnen. Någon omfattande utvärdering av den övergripande inverkan på mänsklig hälsa av de kombinerade effekterna av olika toxiska agenser i vår miljö har dock aldrig ägt rum. En ny integrerad tillnärmning måste utarbetas för att effektivt behandla miljö- och hälsoutmaningarna samt befintliga informations- och kunskapsluckor i fråga om miljö- och hälsoeffekter av särskilda förorenande ämnen och produktgrupper.

Prioriteringar

3.4.1. Utarbeta en integrerad tillnärmning till miljö- och hälsofrågor

Det finns en kraftig länk mellan miljöproblem och dålig hälsa. Omkring 60 000 dödsfall per år i stora europeiska städer orsakas av långtidsexponering för luftföroreningar. Dessutom lider ett barn av sju i Europa av astma. Jämfört med bara för 30 år sedan har antalet barn som lider av astma och andra allergier ökat dramatiskt.

För att minska sjukdomar orsakade av miljöfaktorer i Europa måste forskningen ökas så att vi bättre förstår relationen orsak och verkan mellan miljöhot och skadliga hälsoeffekter. Detta är det centrala målet i EU:s miljö- och hälsostrategi som antogs i juni 2003. [37]

[37] Meddelande från kommissionen - En europeisk strategi för miljö och hälsa, KOM(2003)338 slutlig, 11.06.2003.

I strategin anges huvuddragen i den integrerade metod som krävs för att behandla det komplicerade samspelet mellan miljö och hälsa och effekterna på sårbara grupper, som barnen. På denna grund är en handlingsplan för perioden 2004-2010 under utarbetande. Den kommer att utgöra kommissionens bidrag till Världshälsoorganisationens fjärde ministerkonferens om miljö och hälsa som skall hållas i Budapest 2004. Områden för de planerade åtgärderna omfattar upprättandet av en ram för biologisk övervakning i EU, lansering av pilotprojekt om integrerad övervakning av dioxiner, tungmetaller och endokrinstörande ämnen samt utarbetande av harmoniserade miljö- och hälsoindikatorer. Under den första perioden kommer arbetet att inriktas på tre prioriterade sjukdomsgrupper: barncancer, luftvägssjukdomar och störningar i nervsystemets utveckling.

3.4.2. Minska luftföroreningar

Trots att stora framsteg har gjorts under de senaste decennierna för att förbättra luftkvaliteten, återstår allvarliga problem. Undersökningar [38] visar att de befintliga luftföroreningsnivåerna utgör en påtaglig risk för människors hälsa, särskilt när det gäller partiklar och ozon på marknivå. Det finns en verklig risk för att den fallande trenden när det gäller koncentrationer av dessa förorenande ämnen kommer att vändas, till exempel på grund av växande trafik, om inte ytterligare åtgärder vidtas.

[38] Se Rapport om Världshälsoorganisationens arbetsgrupp, Hälsoaspekter i samband med luftföroreningar från partiklar, ozon och dikväveoxid (Bonn, 13-14 januari 2003), http://www.euro.who.int/document/ e79097.pdf.

I syfte att behandla detta problem lanserade kommissionen programmet Ren luft för Europa för att samla vetenskapliga fakta, uppskatta den troliga utvecklingen av föroreningsnivåerna mellan nu och 2020 samt identifiera de mest kostnadseffektiva åtgärderna för att förbättra situationen. Arbetet med programmet går framåt och kommer att leda till en temainriktad strategi för luftföroreningar i mitten av 2005. I detta sammanhang är ett gott genomförande av den befintliga lagstiftningen avgörande men ytterligare lagstiftningsåtgärder och andra åtgärder är troligtvis nödvändiga för att nå luftföroreningsnivåer som inte har betydande negativa effekter på hälsa och miljön, enligt vad som anges i det sjätte handlingsprogrammet för miljön.

3.4.3. Reformera kemikaliepolitiken

Användningen av syntetiska kemikalier är allmänt spridd inom industrin och i hushållen, 400 miljoner ton kemikalier säljs i världen varje år.

Kemkalieindustrin spelar en mycket viktig ekonomisk roll genom leverans av ämnen till tillverkningsindustrin, stimulans till innovation och leverans av produkter som behövs för att uppehålla och förbättra livskvaliteten. EU är världens största kemikalieproducerande område. Att bevara en konkurrenskraftig och innovativ kemikalieindustri i Europa är följaktligen ett viktigt mål.

På social nivå är förbättrad hälsa och säkerhet för arbetstagare och allmänheten ett väsentligt politiskt mål för gemenskapens kemikaliepolitik. Att bevara en hög sysselsättningsnivå är också en prioritet.

I samband med miljön är också undvikande av kemisk kontaminering av luft, vatten, jord och byggnader liksom förebyggande av skada på den biologiska mångfalden viktiga mål. Förbättrad kontroll av persistenta, bioackumulerande och toxiska ämnen är också av särskild vikt i detta sammanhang. De potentiella effekterna på miljö och människors hälsa av användning och hantering av syntetiska kemikalier är en allt större orsak till oro. Trots att forskning och uppgiftsinsamling alltmer pekar mot relationen orsak och verkan mellan exponering för vissa kemikalier och skadliga hälso- och miljöeffekter, är inte vetenskapliga fakta alltid avgörande. Att öka kunskapen om kemikalier och hantering av risker från kemikalier är således en prioritering.

I linje med ovanstående mål lade kommissionen fram ett förslag till en ny regelram för EU avseende kemikalier i oktober 2003 [39]. Syftet med den föreslagna nya förordningen är att öka skyddet av människors hälsa och miljön samtidigt som man bevarar konkurrenskraften och stärker den innovativa förmågan hos EU:s kemikalieindustri. Genom förordningen fastställs det nya systemet REACH (registrering, riskbedömning and godkännande av kemikalier) i syfte att

[39] KOM(2003)644, 29.10.2003.

- kräva att företag som tillverkar och importerar kemikalier ger information om de ämnens egenskaper som tillverkas eller importeras i EU, särskilt om de 30 000 befintliga ämnen om vilka föga eller ingen information är tillgänglig, och om högvolymämnen för att bedöma miljö- och hälsorisker som kan uppstå i samband med deras användning samt vidta nödvändiga åtgärder för att hantera de risker som identifieras,

- säkerställa att tillhörande information görs tillgänglig för företag i det följande ledet, offentliga myndigheter, det civila samhället och allmänheten,

- göra det möjligt för offentliga myndigheter att snabbare vidta åtgärder när det krävs risknedsättande åtgärder.

- Andra vägledande principer i REACH-metoden omfattar försiktighet, när det finns informationsluckor, förebyggande av miljö- och hälsorisker som kan uppstå vid kemikalieanvändning samt främjande av ersättning av farliga kemikalier med säkrare ämnen, om möjligt.

Utöver de inhemska åtgärderna har EU varit internationellt aktivt för att främja bättre hälsa och miljö, särskilt i utvecklingsländerna, genom förhandlingen och ingåendet av Rotterdamkonventionen om förfarandet med förhandsgodkännande sedan information lämnats om vissa farliga kemikalier och bekämpningsmedel i internationell handel (PIC-förfarandet) och Stockholmskonventionen om långlivade organiska föroreningar (s.k. POP-ämnen). [40]

[40] I Rotterdamkonventionen, som antogs och öppnades för undertecknande av en konferens av bemyndigade personer den 10 september 1998, upprättas en första försvarslinje mot eventuella problem genom att ge importländer, särskilt utvecklingsländer, möjlighet att bestämma vilka kemikalier som omfattas av PIC-förfarandet som de vill ta emot och vilka kemikalier de vill utesluta när de inte kan garantera en säker hantering. Syftet med Stockholmskonventionen, som antogs den 22 maj 2001, är att avveckla avsiktligt producerade POP-ämnen och ständigt minimera eller där så är möjligt eliminera utsläpp av oavsiktligt bildade biprodukter Stockholmkonventionen om långlivade organiska föreningar ger en ram, grundad på försiktighetsprincipen, för att säkerställa säker avveckling och ständig eliminering av de initialt tolv prioriterade långlivade organiska föreningarna. På sikt kommer den också att ge parterna möjlighet att identifiera andra kandidater för internationella åtgärder genom att använda fastställda kriterier för att förebygga och minimera skadliga effekter på människors hälsa och miljön.

3.4.4. Genomförande av EU:s regelverk om bioteknik

Tekniska framsteg är en av de viktigaste drivkrafterna för ekonomisk tillväxt. Innovation associeras alltmer med det kommersiella utnyttjandet av forsknings- och utvecklingsresultat inom snabbt växande kunskapsområden, som bioteknik. För att EU fullt ut skall kunna utnyttja de potentiella fördelarna av biotekniken, samtidigt som man försiktigt hanterar riskerna för människors hälsa och miljön, har lämpliga auktoriseringmekanismer upprättats på EU-nivå.

EU:s regelverk på området för GMO-relaterad bioteknik är nu fullständigt Åtgärder som har vidtagits för begränsad användning och genomtänkt utsläpp av genetiskt modifierade organismer i miljön, [41] liksom för fullständig spårbarhet och märkning av genetiskt modifierade organismer och förädlingsprodukter för livsmedels- och foderanvändning kommer att säkerställa en lämplig nivå av skydd av människors hälsa och miljön. EU:s genomförande av Cartagenaprotokollet om biosäkerhet som reglerar gränsöverskridande förflyttning av genetiskt modifierbara organismer, som trädde i kraft i juni, kommer ytterligare att stärka hälso- och miljöskyddet i tredje länder genom att kontrollera förflyttning av genetiskt modifierbara organismer. Förhoppningen är att genomförandet av dessa åtgärder kommer att bidra till att återupprätta allmänhetens förtroende och visa att gemenskapens auktoriseringsförfarande för frisläppande av genetiskt modifierbara organismer fungerar som planerat.

[41] Direktiv 98/81/EG och 2001/18/EG.

Medlemsstaterna släpar ofta efter när det gäller att överföra och genomföra gemenskapens lagstiftning på området för genetiskt modifierbara organismer. En lägligt och noggrant genomförande av EU:s regelverk är dock nödvändigt för att visa att tekniska framsteg och frihandel är förenliga med en hög nivå av miljö- och hälsoskydd.

3.4.5. Utveckla en strategi för en hållbar användning av bekämpningsmedel

Överproduktion inom jordbruket kombinerat med ökat belägg för att till och med en låg exponering för rester av bekämpningsmedel i livsmedel kan bidra till hälsoproblem har lett till en omprövning av EU:s politik inom denna sektor. Åtgärder måste vidtas för att minimera hälso- och miljöriskerna från bekämpningsmedel, öka kontrollerna av användning och spridning av bekämpningsmedel, minska nivåerna av skadliga aktiva ämnen, inbegripet genom att ersätta de farligaste ämnena med säkrare alternativ, inbegripet icke-kemiska ämnen, samt uppmuntra jordbruksmetoder för grödor med låg tillförsel av eller utan bekämpningsmedel. Åtgärder som behandlar dessa specifika mål kommer att omfattas av kommissionens temainriktade strategi, [42] om hållbar användning av bekämpningsmedel som för närvarande är under utarbetning. [43]

[42] Meddelande från kommissionen, Mot en temainriktad strategi för hållbar användning av bekämpningsmedel, KOM(2992)349 slutlig, 1.7.2002.

[43] Dessa åtgärder kommer också att täckas i samband med översynerna av regelverket för växtskydd.

4. EN NY TILLNÄRMNING TILL MILJÖPOLITIKEN

EU:s politiska reaktioner på omvända miljömässigt ohållbara trender kommer bara att var effektiva om de sätts inom en förnyad ram för miljöpolitik som fokuserar på integration, genomförande och information. EU:s effektivitet när det gäller att stärka miljödelen i Lissabonstrategin beror på dess förmåga att

- främja en integrerad tillnärmning till uppläggning av politik och verka för införlivande av miljödimensionen i de övriga politikområdena på EU-nivå och nationell nivå,

- utveckla en ny tillnärmning till genomförande genom att å ena sidan säkra att EU:s samlade lagstiftning följs för att i mesta möjliga mån gynna miljön, samtidigt som å andra sidan regelverket för miljön moderniseras för att när det är lämpligt gå mot en mer flexibel, marknadsvänligare tillnärmning, sätta upp långsiktiga miljömål samt öka användningen av marknadsbaserade instrument,

- grunda miljöpolitiken på god kunskap och information för att öka dess effektivitet och göra information om miljöeffekter allmänt tillgänglig för allmänheten för att stödja de nödvändiga beteendeförändringarna för att nå hållbar utveckling.

4.1. Införlivande

4.1.1. Förbättra uppläggningen av miljöpolitik

Utveckla en integrerad tillnärmning till uppläggning av miljöpolitik

Miljölagstiftningen i Europa har traditionellt fokuserats på att behandla enstaka miljöfarliga ämnen och skydda enstaka miljöavdelningar, som ofta snarare utgör ändlösningar på miljöproblem än behandlar problemen vid källan eller den kombinerade effekten av föroreningar på olika miljömedier och det inbördes beroendet mellan dessa medier.

För att vända de aktuella ohållbara trenderna krävs att en integrerad tillnärmning till uppläggningen av politik utvecklas. Miljöpolitiken får inte bara fokusera på att bota miljöeffekter utan också att behandla de mest framträdande stressfaktorerna för miljön.

Det sjätte handlingsprogrammet för miljön är ett exempel på denna tillnärmning, särskilt genom EU:s strategi för miljö och hälsa [44] och användningen av temainriktade strategier. Dessa strategier som skall läggas fram före 2005 siktar till att integrerat behandla sju centrala frågor. [45] I slutet av 2003 kommer varje strategi att ha varit föremål för ett meddelande som fokuserar på en definition av problemet. Dessa meddelanden kommer att läggas fram för intressegrupper för ett allmänt samråd. I en andra etapp kommer strategierna som sådana att utvecklas. De kommer att omfatta tydliga miljömässiga mål och målgrupper som ska nås genom en rad kostnadseffektiva åtgärder åtföljda av en tidsplan och egna specifika mål.

[44] Se avsnitt 3.4. Miljö och hälsa

[45] De sju temainriktade strategierna omfattar markskydd, havsmiljö, hållbar användning av bekämpningsmedel, stadsmiljö, hållbar resursanvändning och resurshantering, avfallsåtervinning och luftkvalitet.

Bild A Framåtskridandet mot utveckling av temainriktade strategier

1. Luftkvalitet // Programmet Ren luft i Europa (CAFE-programmet): Mot en temainriktad strategi för luftkvalitet - KOM(2001)245 slutlig, 04.05.2001.

Mål // Allt fler vetenskapliga fakta visar att befintlig politik inte är tillräcklig för att skydda människors hälsa och ekosystemen från de skadliga effekterna av luftföroreningar. I strategin kommer således en rad integrerade kostnadseffektiva åtgärder att föreslås för att nå föroreningsnivåer som inte ger upphov till oacceptabla effekter på människors hälsa eller på miljön.

2. Markskydd // Mot en temainriktad strategi för markskydd - KOM(2002)179 slutlig, 16.04.2002.

Mål // Mark är en viktig resurs som är nödvändig för att miljön skall fungera rätt i sin livsuppehållande funktion och för att utgöra grunden till många ekonomiska verksamheter. Syftet med strategin är att skydda och bevara markresursernas ekologiska, kemiska och fysikaliska status i Europa.

3. Hållbar användning av bekämpningsmedel // Mot en temainriktad strategi för hållbar användning av bekämpningsmedel - KOM(2002) 349 slutlig, 1.7.2002

Mål // Växande oro med avseende på effekterna av bekämpningsmedel på människors hälsa och miljön måste behandlas. I strategin kommer man att fastställa en rad politiska åtgärder och instrument för att uppnå en hållbarare användning av bekämpningsmedel och minska riskerna i samband med deras användning.

4. Skydd och bevarande av den marina miljön // Mot en strategi för att skydda och bevara den marina miljön, KOM(2002)539 slutlig, 02.10.2002

Mål // Havsmiljön är föremål för hot och påfrestningar av olika slag. En integrerad och holistisk tillnärmning krävs för att säkerställa att summan av de olika åtgärderna når en nödvändig nivå av miljöskydd för att skydda och bevara den marina miljöns ekologiska, kemiska och fysikaliska tillstånd.

5. Förebyggande och återvinning av avfall // Mot en temainriktad strategi för förebyggande och återvinning av avfall - KOM(2003)301 slutlig, 27.05.2003

Mål // Avfallsgenereringen ökar fortfarande eftersom avfallsförebyggande inte nog anses som en prioritering. Det finns således ett behov att utforska vägar för att förbättra EU:s tillnärmning till avfallshantering inom ramen för hållbar resurshantering. Målet är att minska miljöeffekten av resursanvändning genom förebyggande och återvinning av avfall. Ett annat viktigt syfte är att förenkla och förbättra genomförandet av befintlig avfallslagstiftning.

6. Hållbar användning av naturresurser // Mot en temainriktad strategi för hållbar användning av naturresurser - KOM(2003)572 slutlig, 1.10.2003.

Mål // På grund av omfattande efterfrågan på naturresurser berör många politiska program deras användning och de tillhörande miljöeffekterna. Denna politik är inte samordnad mot samstämda mål avseende använda kvantiteter eller genererade miljöeffekter. Denna fråga måste behandlas. Det övergripande målet är att frikoppla de negativa miljöeffekterna i samband med användningen av naturresurser från ekonomisk tillväxt.

7. Stadsmiljö // Mot en temainriktad strategi för stadsmiljö - väntad i slutet av 2003

Mål // Städer, hemvist för 80 % av EU:s medborgare, besväras av dålig luftkvalitet, buller, trafikstockning och brist på hållbar planering. I meddelandet kommer kommissionen att föreslå en ram för lokala, regionala och nationella åtgärder för att främja hållbar stadstransport, stadsförvaltning och stadsplanering i syfte att förbättra miljöprestanda och miljökvalitet i stadsområden och säkra en sund livsmiljö för stadsbor.

Öka sammanhållningen i politiken

Många av de aktuella miljömässigt ohållbara trenderna härrör från en brist på uppmärksamhet för sammanlänkningar mellan sektorer, vilket leder till att olika områden inom politiken snarare motverkar varandra än ömsesidigt stöder varandra. Denna brist på politisk sammanhållning gör att de olika politiska områdena blir både mer kostsamma och mindre effektiva och således utgör ett hinder för framsteg mot hållbar utveckling.

För att ytterligare undvika att varierande mål mellan de olika politikområdena leder till inkonsekvent politik infördes ett enhetssystem för konsekvensanalys ex ante av samtliga viktiga förslag till politiska åtgärder i kommissionen 2002 [46] till följd av en begäran av Europeiska rådet. [47] Genom att kommissionen kan grunda sina beslut på en sund analys av ekonomiska, sociala och miljömässiga konsekvenser, ger konsekvensanalysen möjlighet att göra upplysta politiska bedömningar och kloka kompromisser för att nå motstridiga mål.

[46] Meddelande från kommissionen om konsekvensanalys, KOM(2002)276 slutlig, 05.06.2002.

[47] Se punkt 24, ordförandeskapets slutsatser, Europeiska rådet i Göteborg (15-16 juni 2002).

Konsekvensanalysen är i sig själv inte tillräcklig: kompromisser och överskott ska inte bara identifieras. De måste också systematiskt beaktas på en högre nivå genom sektorspolitik.

4.1.2. Stärka sektorsintegrationen

Utmaningarna i fråga om miljömässigt ohållbara tendenser kan inte mötas enbart genom miljöpolitik. De förändringar som krävs för att vända de aktuella trenderna inom fiskeri, jordbruk, energi, transport och andra områden där miljöpåfrestningarna är särskilt höga kan bara uppnås genom processen att införliva miljöpolitiken i dessa sektorer och genom att också säkerställa att särskilda ekonomiska och sociala hänsyn tillämpliga för dessa sektorer beaktas..

På EU-nivå är vikten av miljöinförlivande erkänd i artikel 6 i fördraget. I juni 1998 gjorde Europeiska rådet ett stort framsteg för en praktisk tillämpning av artikel 6 - den s.k. Cardiffprocessen. Det krävdes olika rådsgrupperingar för att utarbeta strategier och program som siktade till att införliva miljön i de olika politikområden, som började med energi, transport och jordbruk. För närvarande omfattar processen nio sektorer. [48]

[48] Förutom transport-, jordbruks- och energisektorerna, omfattar Cardiffprocessen näringsliv, inre marknaden, utveckling, fiske, allmänna frågor samt ekonomi och finans.

Cardiffprocessen har alstrat positiva resultat. Den har bidragit till att lyfta miljöinförlivandets profil, som för närvarande regelbundet diskuteras på högsta politiska nivå. Den har också lett till positiva resultat när det gäller införlivande i vissa sektorer - den historiska reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken som uppnåddes i juni 2003 är ett belysande exempel. Överensstämmelsen mellan och genomförandet av befintliga strategier måste emellertid förbättras enligt vad som betonades vid Europeiska rådets vårmöte i Madrid 2003. [49] I detta syfte ämnar kommissionen genomföra en inventering av införlivandet hittills. Kommissionen kommer att undersöka vilka prioriterade åtgärder som krävs för att ge nytt liv åt Cardiffprocessen och särskilt följande:

[49] Se punkt 57, ordförandeskapets slutsatser, Europeiska rådet i Bryssel (20-21 mars 2003).

- Om tillräcklig betoning har lagts på strategigenomförande för att säkerställa att rådsgrupperingarna håller de avgivna löftena. Strategierna måste självklart få tid att mogna och genomföras. Vi måste dock vaka över att de inte bara förblir avsiktsförklaringar.

- Strategiövervakningen måste stärkas: vi måste gå framåt för att utarbeta integreringsindikatorer och sektorsspecifika frikopplingsmål. [50]

[50] Detta betonades i ordförandeskapets slutsatser vid Europeiska rådets vårmöte (20-21 mars 2003), punkt 57.

- Lämpliga uppdaterings- och översynsmekanismer har planerats så att justeringar möjliggörs och utarbetande av relevant politik beaktas vid genomförandet

Varje strategis specifika institutionella och politiska sammanhang kommer att beaktas i den framtida utvecklingen av Cardiffprocessen. Under alla omständigheter måste ansträngningar att öka integreringen på EU-nivå stödjas av åtaganden på nationell nivå för att de skall nå sin fulla potential.

4.1.3. Stärka införlivandet i medlemsstaterna

Nationell nivå

De flesta av EU:s medlemsstater och kandidatländer har för närvarande utarbetat strategier för hållbar utveckling. EU-relaterade och nationella strategier för hållbar utveckling är beroende av varandra eftersom, å ena sidan, vissa miljörelaterade politikmål upprättas på EU-nivå, det vill säga luftkvalitetsnormer och totalt tillåtna fiskefångster, och vissa instrument för politik fungerar på EU-nivå, det vill säga jordbruksstöd, regler för den inre marknaden, statliga stöd, etc. Å andra sidan, i linje med subsididaritetsprincipen är medlemsstaterna och de regionala myndigheterna även i fortsättningen ansvariga för andra områden av upprättande av miljöpolitik. Mot denna bakgrund är det nödvändigt att säkra samstämmighet och maximera synergier mellan strategierna på EU-relaterad och nationell nivå.

De nationella strategierna är på olika utvecklingsstadier. Strukturen och tillnärmningen är dock tillräckligt tydlig för att de skall kunna göra en preliminär komparativ analys. En sådan analys bör anses som ett första steg mot att skapa större konvergens och konsekvens mellan strategiernas miljömål samt att identifiera goda metoder i syfte att underlätta deras spridning.

Vid en första översyn av de befintliga strategierna ser man att de är i hög grad olika och återger specifika nationella sammanhang. Miljödimensionen är det dominerande ämnet i många strategier. Hållbar utveckling behandlas emellertid i vissa strategier i sina tre dimensioner med införlivande av bestämda sociala och ekonomiska mål. Den geografiska fokuseringen varierar också i hög grad från en strategi till en annan och en del stater inriktar sig i första hand eller endast på inhemska prioriteringar medan andra också beaktar globala frågor. En del stater framhäver den territoriella dimensionen medan andra inte gör det. Vissa strategier grundas slutligen på en sektorstillnärmning, det vill säga transport, jordbruk, fiske, etc., medan andra byggs upp kring prioriterade frågor, det vill säga klimatförändring, skydd av den biologiska mångfalden, resursanvändning, etc.

Erfarenhetsutbyte kan så småningom bidra till att identifiera gemensamma faktorer vars införande i strategierna skulle främja framsteg oavsett det nationella sammanhanget och som således med fördel kan spridas.

Undersökningar om hur nyckelfrågor för hållbar utveckling behandlas i medlemsstaterna måste prioriteras. På denna grundval skulle de mest effektiva uttänkta lösningarna kunna framhävas i syfte att sprida dem på annat håll om det är relevant och genomförbart.

Måttet på en strategis framgång är hur effektivt den går i land med problemet att lösa kompromisser mellan de olika pelarna för hållbar utveckling. Att i detta syfte jämföra lämpliga institutionella mekanismer, undersöka deras funktionsprinciper, liksom de befintliga instrumenten och hur effektiva de är, skulle således med fördel bidra till att bestämma vilka framgångsrika erfarenheter vi skall rätta oss efter.

En strategi har inte något värde om den inte genomförs på rätt sätt. Indikatorer och översynsförfaranden är också nyckeln till att säkra att de får en ordentlig uppföljning. I detta sammanhang är det betydelsefullt att jämföra de åtgärder som har vidtagits för att utvärdera strategins effekt och effektivitet. Åtgärderna bör inte bara fokuseras på effekterna genom resultatindikatorer utan också på processer för att säkra sammanhållning.

Lokala och regionala nivåer

Lokala myndigheter spelar en nyckelroll när det gäller att bygga upp, driva och bevara ekonomiska, sociala och miljömässiga infrastrukturer. De är ansvariga för att fastställa lokal miljöpolitik och miljöföreskrifter samt hjälpa till att genomföra nationell och EU-relaterad miljöpolitik. De är särskilt aktiva på områden som markanvändning, avfallshantering, rörlighetsplaner eller kontroll av industriella miljöhot. På grund av detta breda ansvar och den särskilt akuta situationen när det gäller miljöfrågor på lokal nivå, till exempel luftföroreningar i stadsområden, måste de EU-relaterade och nationella insatserna för hållbar utveckling kompletteras genom lämpliga åtgärder på regional och lokal nivå.

Ett viktigt verktyg för att nå en hållbar utveckling på lokal och regional nivå är Lokal Agenda 21 som lanserades vid toppmötet i Rio 1992. Lokal Agenda 21 har fått ett synnerligen gott stöd i Europa sedan 1992.

Kompletterande initiativ som Ålborgstadgan från 1994, Europeiska städer för en hållbar stadsutveckling, och den kommissionsstödda Kampanjen för hållbara städer har bidragit till att göra Europa till global ledare i Lokal Agenda 21. Nära 2 000 europeiska städer har frivilligt undertecknat Ålborgstadgan genom att åta sig att utarbeta långsiktiga handlingsplaner för hållbarhet, en nyckelåtgärd mot hållbar utveckling på lokal nivå.

I Europeiska kommissionens kommande temainriktade strategi för stadsmiljön [51] kommer en ram att föreslås som lokala, regionala, nationella och EU-relaterade myndigheter kommer att uppmanas att använda när de behandlar frågor om hållbar stadstransport, stadsförvaltning, stadsplanering och konstruktion. [52]

[51] http://www.europa.eu.int/comm/environment/ urban/home_sv.htm

[52] De prioriterade temana i den temainriktade strategin är stadsförvaltning, stadstransport, konstruktion och stadsplanering. Att främja en integrering mellan dessa teman och andra teman kommer att vara en viktig del av den temainriktade strategin.

Kommissionens viktigaste instrument för att främja utarbetandet av regionala och lokala strategier för hållbar utveckling är sammanhållningspolitiken. Att främja integrering av miljöhänsyn - samtidigt med ekonomiska och sociala hänsyn - i detta politikområde är således det bästa sättet att främja hållbar utveckling på lokal och regional nivå. Det kan också bidra till att vidare främja överföringen och genomförandet av EU:s miljölagstiftning.

4.2. Genomförande

Under de senaste trettio åren har Europeiska gemenskapen utvecklat en omfattande samling europeiska miljölagar. Närmare 200 texter i EG:s miljölagstiftning, inklusive mer än 140 direktiv, är för närvarande gällande och omfattar nästan alla områden av miljöpolitiken.

När den har genomförts på rätt sätt i medlemsstaterna har gemenskapens miljölagstiftning bidragit till betydande framsteg, till exempel när det gäller vattenkvalitet eller avfallshantering. Att säkerställa noggrant genomförande av befintlig miljölagstiftning är en prioritering.

Nyantagna direktiv ersätter ofta och strömlinjeformar gamla lagstiftningsinitiativ. [53] I detta sammanhang måste vi ge ny uppmärksamhet åt behovet att undvika att skapa inkonsekvenser i politiken och se till att tvärgående frågor behandlas tillfredsställande.

[53] Till exempel, ersätter direktiv 2000/76/EG om förbränning av avfall tre gamla direktiv och ramdirektivet om vattenpolitiken 2000/60/EG ersätter sju direktiv.

Endast en kombinerad ansträngning av staten och samhället i sin helhet kommer att göra det möjligt att gå mot hållbar utveckling. Viktigt är således att de pågående ansträngningarna att modernisera miljölagstiftningen får fortsätta parallellt med att vi säkerställer att EU:s miljölagstiftning genomförs på rätt sätt.

4.2.1. Komma till rätta med genomförandebrister

Genomförandet av den befintliga lagstiftningen är ett område med växande utmaningar såväl för kommissionen som för medlemsstaterna, nutid och framtid, ett område där akuta förbättringar krävs.

De aktuella överträdelsesvårigheterna

Miljösektorn utgör ensam över en tredjedel av samtliga fall av överträdelser när det gäller oförenlighet med gemenskapens lagstiftning som kommissionen undersöker. Dessa siffror måste dock ses i ett perspektiv eftersom de speglar hela skalan av genomförandeproblem som går från att medlemsstaterna har underlåtit att överföra ett direktiv till de fall där medlemsstaterna framgångsrikt har överfört ett direktiv medan de har underlåtit att meddela kommissionen om detta. Bild B visar den aktuella situationen.

Bild B: ÖPPNA ÖVERTRÄDELSER PER MEDLEMSSTAT PER DEN 4 NOVEMBER 2003

>Hänvisning till>

I diagrammet visas den långa raden av öppna överträdelser i medlemsstaterna per den 4 november 2003.

Källa: Europeiska kommissionen

Bland många faktorer som orsakar en akut genomförandelucka, spelar fyra faktorer en synnerligen avgörande roll:

- Medlemsstaterna anslår inte medel för att överföra och genomföra miljölagstiftningen på rätt sätt, som i vissa fall visar sig genom en brist på mänskliga och ekonomiska resurser för genomförandet. Genom att i förtäckta ordalag välja att kortsiktigt undvika omedelbara kostnader visar en brist på politisk vilja att ta itu med långsiktiga frågor.

- Genomförandet av EU:s miljölagstiftning kan ibland vara komplicerat. Flera direktiv kräver att långtgående utvärderingsskyldigheter avseende miljön ska beaktas vid planering och godkännande av ett särskilt projekt. [54] Detta komplicerar beslutsfattandet genom att det kan omfatta en lång rad politiska sektorer på olika maktnivåer. Vidare måste miljöreglerna regelbundet anpassas så att växlande tekniska och vetenskapliga normer beaktas. Dessa förhållanden kan bromsa effektivt genomförande.

[54] Se till exempel direktiv 92/43/EEG om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter (EGT L 206, 22.7.1992, s.7) och direktiv 85/337/EEG om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt (EGT L 175, 5.7.1985, s.40) ändrat genom direktiv 97/11/EG (EGT L 73, 14.3.1997, s.5).

- Miljölagstiftning kan vara kostsam: den kan kräva betydande ekonomiska investeringar från de nationella myndigheterna och samhället i gemen vars finansiering kan vara problematisk.

- Överträdelser kanske rapporteras oftare än i andra sektorer. Miljöfrågorna drar till sig en hel del uppmärksamhet från allmänhetens sida och omfattar många intressegrupper vilket mångdubblar möjligheterna att uppmärksamma kommissionen på fall av oförenligheter.

Dessa faktorer har fått särskild uppmärksamhet eftersom genomförande har identifierats som en prioritering i den sjätte handlingsplanen för miljön: [55]

[55] Kommissionen publicerar regelbundna rapporter om genomförandet och tillämpningen av gemenskapens miljölagstiftning. Den senaste rapporten som omfattar år 2002, publicerades i juli 2003 - SEK(2003)804 Arbetsdokument från enheterna. I denna rapport lämnas uppdaterad information om läget när det gäller tillämpning av gemenskapens miljölagstiftning. Här beskrivs också kommissionens ansträngningar att bana väg för framåtskridande när det gäller genomförandet inom ramen för Europeiska unionens informella nätverk för införande och genomdrivande av miljölagstiftning (IMPEL).

- Inom ramen för sitt åtagande att uppdatera och förenkla gemenskapens lagstiftning, [56] kommer kommissionen 2004 att granska avfalls- och luftkvalitetslagstiftningen i syfte att identifiera vilka särskilda rättshandlingar som kan behöva förenklas. De rättshandlingar som identifieras för ett möjligt behov av förenkling kommer att detaljgranskas och konkreta förslag till förenkling utarbetas - förslag kommer att utarbetas 2004 för avfallslagstiftningen. [57] Denna process för bättre föreskrifter kommer att fortsätta i framtiden och ge kommissionen möjlighet att bättre bedöma miljölagstiftningens överensstämmelse, tydlighet och effektivitet i Europeiska gemenskapen.

[56] KOM(2003)71.

[57] Se meddelande från kommissionen till rådet och Europaparlamentet - Kommissionens lagstiftnings- och arbetsprogram för 2004, KOM(2003)645, 29.10.2003.

- Nya arbetsmetoder med medlemsstaterna är under utarbetning för att på en högre nivå granska potentiella genomförandesvårigheter.

- Åtgärder vidtas för att behandla den finansiella bördan vid genomförandet och förbättra lagstiftningens kostnadseffektivitet samt mer systematiskt förlita sig på "bästa tillgängliga vetenskapliga bevis" när ny lagstiftning planeras.

- Ansträngningar görs för att erbjuda medborgarna alternativ till klagomåls- och överträdelseförfaranden.

Utveckla nya arbetsmetoder med medlemsstaterna

Det är nödvändigt att involvera medlemsstaterna och de regionala myndigheterna redan på politikens utformningsstadium. Otillräckligt samarbete med medlemsstaterna i det förflutna har i vissa fall lett till en lagstiftning som är för reglementerad, för kostsam eller inte i samklang med det nationella sammanhanget.

Det finns en växande medvetenhet om att miljölagstiftningen även i fortsättningen bör vara prestandabaserad och flexibel när det gäller medlen för att nå målen. Ramdirektivet för vattenpolitik som antogs år 2000 och omges av en detaljerad genomförandestrategi som inbegriper medlemsstaterna, intressegrupper, icke-statliga organisationer och anslutningsländer är en god illustration på hur denna nya ramtillnärmning kan göras operativ. Direktivet är ambitiöst i sin omfattning - målet är att uppnå en god ekologisk och kemisk status i samtliga kust- och inlandsvatten före 2015 - men inte alltför reglementerat när det gäller verktygen.

Ökat samarbete mellan kommissionen och medlemsstaterna är av yttersta vikt före antagandet. Det är också viktigt att konkreta genomförandesvårigheter ute på fältet reds upp när lagstiftningen har trätt i kraft. Flera viktiga mekanismer har inrättats på EU-nivå för att stödja samarbete efter antagandet.

- Europeiska unionens informella nätverk för införande och genomdrivande av miljölagstiftning (IMPEL), ett regelbundet möte mellan kommissionen, medlemsstaterna och anslutningsländerna, [58] ger tillfälle till utbyte av informationer och bästa metoder och att ge införandet, tillämpningen och genomdrivandet av miljölagstiftningen större konsekvens. En större hjälp för IMPEL var införandet 2001 av ett system genom vilket medlemsstaterna rapporterar och ger råd på inspektörsområdet och tillsynsförfaranden för genomförande. [59] Denna mekanism har bidragit till utarbetandet av minimikriterier för kvalifikationer och utbildningsprogram för inspektörer samt stärkande av gränsöverskridande samarbete för tillsyn och därmed förhindra illegala gränsöverskridande miljööverträdelser.

[58] Tidigare fanns ett nätverk som liknade IMPEL som speciellt vände sig till anslutningsländerna - AC IMPEL. De båda organen har nu slagits samman.

[59] Europaparlamentets och rådets rekommendationer om införande av minimikriterier för miljötillsyn i medlemsstaterna (2001/331/EG, EGT L 118, 27.4.2001, s.41).

- Vägledande tolkningsdokument publiceras regelbundet för att ge råd till medlemsstaterna om konkreta genomförandeaspekter, till exempel ansträngningar att lämna klargöranden om genomförandet av lagstiftning om naturen och den biologiska mångfalden, [60] samt kommissionens dokument nyligen i syfte att hjälpa medlemsstaterna att överföra direktivet om strategisk konsekvensanalys. [61]

[60] Se 3.2.4 - Förbättra genomförandet på naturskyddsområdet.

[61] Direktivet om strategisk konsekvensanalys skall vara överfört före den 21 juli 2004. Detta dokument har utarbetats för att ge vägledning till medlemsstaterna i syfte att på ett tidigt stadium säkerställa ett så konsekvent genomförande och en så konsekvent tillämpning av direktivet om strategisk konsekvensanalys som möjligt i hela gemenskapen. Dokumentet är tillgängligt på: http://europa.eu.int/comm/environment/eia/ 030923_sea_guidance.pdf

- Ad hoc-seminarier med medlemsstaterna om genomförande av särskilt komplicerade direktiv anordnas regelbundet i syfte att förebygga fall av dålig tillämpning.

- Kapacitetsuppbyggande och utbildningsinsatser genomförs för att underlätta genomförandet, till exempel utbildning av myndigheter med ansvar att hantera individuella miljökonsekvensanalyser inom ramen för direktivet för miljökonsekvensanalyser.

- Kommissionen lanserade 2001 "Name, fame and shame"-seminarier för att med medlemsstaterna offentligt undersöka ett politikområde eller en bestämd lagstiftning för att belysa goda och dåliga metoder. Dessa seminarier bidrar till att göra medlemsstaterna medvetna om effekterna av dåligt genomförande.

- Effektiv rapportering från medlemsstaterna om genomförandet av miljölagstiftningen är nyckeln till övervakning av genomförandeprocessen. I enlighet med det sjätte handlingsprogrammet för miljön, är kommissionen angelägen att införa ett mer samstämt och effektivt system för miljörapportering.

Behandla finansieringsbördan i samband med genomförandet

Genom sammanhållningspolitiken som utgör en tredjedel av EU:s budget görs ett betydande bidrag till genomförandet av miljölagstiftningen. Att vidta ytterligare åtgärder för att etablera hållbar utveckling som ett övergripande sammanhållningsmål skulle med fördel bredda möjligheterna för strukturfondernas bidrag till miljöpolitiken, tillsammans med ekonomiska och sociala prioriteringar, särskilt i samband med genomförandet. Livsmiljödirektivet är en självklar kandidat eftersom gemenskapen genom detta direktiv måste samfinansiera nätverket Natura 2000. [62]

[62] Se avsnitt 3.2. Natur och biologisk mångfald

Användningen av strukturfonderna kräver överensstämmelse med gemenskapens politik och instrument, inbegripet de som gäller för miljö och hållbar utveckling Sålunda utgör strukturfonderna ett viktigt påtryckningsmedel för genomförandet av miljölagstiftningen.

Parallellt fortsätter man genom LIFE-programmet, genom vilket anslag lämnas till projekt som syftar till att visa hur ny politik kan genomföras i praktiken, att stödja genomförandet av miljölagstiftningen.

Erbjuda alternativ till klagomåls- och överträdelseförfaranden

Antalet klagomål bara inom miljösektorn har mer än tredubblats mellan 1996 och 2000. Nära 600 nya klagomål om miljöfrågor inkom 2002 till kommissionen.

Det klagomåls- och överträdelseförfarande som anges i fördraget får inte vara det enda instrument som hanterar den växande offentliga medvetenheten och reaktionen på miljöfrågor i enskilda fall. I många fall kan klagandena snabbare uppnå tillfredsställelse genom att använda upprättelsemöjligheter i nationell lagstiftning.

Att förbättra tillträdet till information och rättvisa i miljöfrågor och harmonisera klagomålsförfarandena i medlemsstaterna är ett viktigt medel för att minska överträdelsefallen på EU-nivå samtidigt som medborgarnas rättigheter stärks. I detta avseende är genomförandet på EU-nivå av Århuskonventionen [63] synnerligen viktigt eftersom den kommer att stärka mekanismerna för att få tillgång till miljöinformation och skapa ett effektivare tillträde till rättvisa på medlemsstaternas nivå.

[63] Århuskonventionen handlar om tillträde till information, offentligt deltagande i beslutsfattande och tillträde till rättvisa i miljöfrågor. Se Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/4/EG om allmänhetens tillgång till miljöinformation av den 28 januari 2003.

4.2.2. Anpassa miljöpolitiken till utmaningarna om hållbar utveckling

För att gå framåt mot hållbar utveckling måste potentiella synergier mellan miljön och de två andra dimensionerna - de ekonomiska och sociala dimensionerna - utnyttjas fullt ut.

Miljö och den sociala dimensionen

- Miljö och skapande av arbetstillfällen

Ekonomisk verksamhet kopplad till miljöskydd blir alltmer viktig. Den ökade efterfrågan på bättre miljökvalitet återspeglas redan i en växande tillgång på miljövänliga produkter och tjänster, samt fler investeringar i ekoeffektiv teknik. Den aktuella marknadsutvecklingen inom ekobranschen, enligt vad som anges av OECD, ger tydliga bevis på dessa trender. Både den totala omsättningen och skapandet av sysselsättning inom en sektor som för närvarande svarar för över 2,5 miljoner arbetstillfällen har stadigt legat över genomsnittet under de senaste tio åren. [64] Mot denna bakgrund är utmaningen för EU att fullt ut utnyttja denna marknadspotential och använda idéerna om frikoppling och hållbar utveckling som en drivkraft för tillväxt genom en inriktning på åtgärder som kombinerar produktivitet och resurseffektivisering genom innovation, ny teknik och investeringar som skapar arbetstillfällen. I linje med det europeiska initiativet för tillväxt kommer detta att vara huvudtemat i handlingsplanen för miljöteknik.

[64] KOM(2002)122 slutlig, 13.3.2002, rapport från kommissionen: Miljöteknik för en hållbar utveckling.

- Miljö och arbetskvalitet

Miljöpolitiken kan påverka arbetskvaliteten. Till exempel, har den ökade användningen av miljöteknik i flera fall lett till att en del högteknologiska anställningar inom städningsteknik ersätter lågteknologiska anställningar för avfallshantering. Utvecklingen av miljöpolitik från ändlösningar till integrerade lösningar som tenderar att kräva mer yrkesskickliga anställda kommer att bidra till denna trend. Sådana förändringar måste åtföljas av omskolning som ger de anställda möjlighet att anpassa sig till de nya arbetsuppgifterna. Denna omskolning kan i sin tur vara ett viktigt medel för att öka medvetenheten om de miljömässiga utmaningarna inom ramen för hållbar utveckling.

De anställda är också ofta utsatta för höga nivåer av exponering för miljörisker och detta måste angripas med hjälp av miljöpolitik. Till exempel har man uppskattat att omkring 35 000 anställda förlorar livet varje år genom exponering för cancerframkallande kemikalier på sin arbetsplatser. [65]

[65] "Konsekvensanalys av den nya kemikaliepolitiken på arbetstagares hälsa", RPA, 2003.

- Miljöpolitiken och kampen mot fattigdom och social utslagning

Miljöpolitik kan bidra till att kämpa mot fattigdom och social utslagning De människor som har mest att vinna av miljöpolitiken är ofta samhällets fattigaste som tenderar att bo i de områden som är mest drabbade av luftkvalitetsproblem eller naturskador. Att ta itu med en försämrad miljö kan således ha positiv spridningsverkan.

Miljö och den ekonomiska dimensionen

Samtidigt som det kan finnas ett behov att göra kompromisser mellan en hög grad av miljöskydd å ena sidan och ekonomisk tillväxt och konkurrenskraft å andra sidan finns det också följande antal potentiella win-win-områden:

- Ett antal privata sektorsverksamheter är direkt beroende av naturresursernas kvalitet. Turism och livsmedelsindustrin är självklara exempel. I speciella fall av kommersiellt utnyttjade resurser som fiskebestånd, hotar aktuella ohållbara trender inte bara miljön utan också själva näringsgrenen och därmed uppehället för dem som arbetar inom näringsgrenen. Under sådana förhållanden är det nödvändigt att sätta upp tydliga gränser för påfrestningar på naturresurserna för att se till att resurserna får tid att förnya sig och på sikt upprätthålla produktiviteten.

- I den snabbväxande ekonomi inom vilken den privata sektorn fungerar är innovation, kunskap och reaktionsförmåga på allmänhetens uppfattningar värdefulla tillgångar för att vara "snabbare på marknaden och närmare kunden". I detta sammanhang kan företagen inte längre lyckas på grundval av lågkostnadsstrategier i vilka miljön ses som en billig resurs som skall exploateras. Miljön blir en källa till värde och ett medel för konkurrenskraft som lämpligen bidrar till att framhäva företagens dynamism och image.

- Miljökvalitet kan vara ett medel för att dra till sig yrkesskickliga anställda och utländska investerare. En illustration över denna trend kan man finna i utvecklingen av högteknologiska forskningsparker där gröna platser anses vara nyckeltillgångar, med högt kvalificerade resurser och närhet till kunskapscentra.

Synergier mellan företag och miljö måste exploateras fullt ut för att skapa ekonomisk tillväxt som ger större vinster samtidigt som de minimerar miljöskador. I detta syfte måste, förutom lagstiftning, den blandade miljöpolitiken omfatta innovativa instrument som kan förena företagssektorn, inbegripet industrin, med miljöskydd.

Å ena sidan, måste en balanserad tillnärmning till regelverket grundat på en kombination av flexibilitet, incitament och förutsägbarhet antas för att aktivt engagera industrin och samhällets parter: I detta sammanhang kommer kommissionen att i ökad grad stödja sig på marknadsbaserade instrument för att förbättra kostnadseffektiviteten. Å andra sidan, behöver industrin uppmuntras för att ytterligare ansluta sig till hållbar utveckling genom en större ansvarskänsla och ansvarskyldighet för miljön. I de fall där industrin inte agerar med ansvar och orsakar miljöskador måste ett påföljdssystem i form av ett skadeansvarssystem införas.

Vidareutveckla synergier mellan miljön och den privata sektorn

- Främja utveckling av miljöteknik

Ny och innovativ teknik kommer att bidra till att klara övergången till det kunskapsbaserade samhälle som EU anslöt sig till genom Lissabonstrategin. Dessa tekniker är en kraftfull motor för ekonomisk tillväxt, konkurrenskraft, ökat miljöskydd och förbättrad livskvalitet. De kan bidra till att minska kostnaderna för miljöskydd genom att ge användarna möjlighet att uppnå miljömålen till en lägre kostnad.

Miljötekniken kan frigöra resurser för användning på annat håll i ekonomin. Denna frikoppling av ekonomisk tillväxt från miljöskador och resursanvändning är exakt vad som krävs för att gå framåt mot hållbar utveckling. Miljöteknik utgör därför en naturlig brygga mellan de ekonomiska och miljömässiga pelarna i Lissabonstrategin.

En stor del av deras potential är dock ännu inte förverkligad på grund av marknadshinder och institutionella hinder som står i vägen för deras användning. Det krävs således åtgärder på flera viktiga fronter om miljöteknikens totala potential skall förverkligas. Vidare ansträngningar måste göras för att öka medvetenheten och fylla ut informationsluckor om denna tekniks potential. LIFE-programmet ger ett värdefullt bidrag i detta avseende. Att avlägsna marknadshinder, särskilt många indirekta och direkta stöd till fler miljöförstörande tekniker, är vidare nödvändigt.

Att främja utveckling av miljöteknik är en prioritering för kommissionen. Kommissionen håller på att utarbeta en handlingsplan för att upprätta en lämplig ram för att stärka miljöteknik. Denna handlingsplan kommer att bygga på kommissionens rapport om miljöteknik från 2002 [66] och meddelandet från kommissionen, Utarbetande av en handlingsplan för miljöteknik från 2003. [67]

[66] KOM(2002)122, 13.3.2002.

[67] Meddelande från kommissionen - Utarbetande av en handlingsplan för miljöteknik, KOM(2003)0131 slutlig, 25.3.2003.

- Främja flexibla marknadsbaserade lösningar

Förutsatt att de har fått en lämplig utformning är flexibla marknadsgrundade mekanismer, som skatter, avgifter, minskning av miljöskadliga stöd, främjande av handelsmekanismer och frivilliga miljöavtal, extra attraktiva för miljöpolitik: de kan bidra till att uppnå maximal effektivitet vid genomförandet samtidigt som de får stor anslutning från industrins sida genom att begränsa kostnaderna. De kan också bidra till att göra EU:s ekonomi mer konkurrenskraftig genom att uppnå en effektivare användning av naturresurserna. Denna potential erkänns alltmer av de politiskt ansvariga.

Viktiga framsteg inom användningen av marknadsbaserade instrument har gjorts på EU-nivå under senare år som antagandet av direktivet om handel med utsläppsrätter visar. [68] Åtgärder på EU-nivå är synnerligen viktigt för att undvika snedvridningar på den inre marknaden och risken att förlora konkurrenskraft inom industrin vilket härrör från nationella initiativ för att utveckla en grön marknad.

[68] Se avsnitt 3.1. - Klimatförändring.

Kommissionens tillnärmning till användning av marknadsbaserade instrument inom ramen för miljöpolitiken kommer att anges i ett meddelande som planeras till 2004.

- Skapa en förutsebar regelmässig miljö

Ökat beroende av flexibla regler och frivilliga initiativ betyder inte att strängare regler och bindande instrument har förlorat sin relevans. Obligatoriska system är även i fortsättningen nödvändiga för att fastställa miljönormer. De måste vara en integrerad del av den blandade miljöpolitiken.

Bindande instrument kan generera kostnader för industrin och andra ekonomiska aktörer. Det är således absolut nödvändigt att sätta upp långsiktiga mål som gradvis skall nås för att ge dessa ekonomiska aktörer och industrin möjlighet att föregripa förändringar och anpassa sina affärsplaner efter dem. Ju mer förutsebar vår regelmiljö är, desto lättare kommer dess införlivande i företagens normala investeringscykel att vara.

Skapa ny tillnärmning av företagen till miljön

- Främja ansvarskännande och företagsansvar

Statliga ansträngningar att införa en flexiblare regelram måste stödjas genom åtaganden från företagen.

Det kan bäst uppnås genom att bolagen utarbetar strategier för företagens sociala ansvar som uttryckligen omfattar miljön. Företagens sociala ansvar innebär att de frivilligt gör åtaganden som går bortom den befintliga regelramen för att höja graden av miljöskydd och social utveckling i syfte att främja hållbar utveckling. [69] Företagens sociala ansvar är sålunda ett viktigt bidrag från näringslivet till en långsiktig stabil utveckling.

[69] Se meddelande från kommissionen om företagens sociala ansvar: näringslivets bidrag till en långsiktig stabil utveckling, KOM(2002)347, 2.7.2002.

Ett ökat antal europeiska företag har utarbetat strategier för företagens sociala ansvar under de senaste åren. Dessa strategier uppfattas i första hand som tillgångar i konkurrensen, grundade på ökad lönsamhet som kan komma från en förbättrad social och miljömässig prestanda. De ses också som ett marknadsverktyg, grundat på antagandet att om man anses som en person som gör bra ifrån sig samtidigt som man handlar rätt, lockar man nog till sig nya kunder.

Företagens förmedling av de sina genomförda ansträngningar är ett viktigt bidrag till en maximering av den externa effekten av företagens sociala ansvar. Att öka medvetenhet om företagens sociala ansvar genom utbyte av bästa metoder mellan företag och inom sektorer samt genom jämförelse av företagsinitiativ är också viktiga medel för att uppmuntra företagens sociala ansvar. Europeiskt forum för olika intressegrupper om företagens sociala ansvar är ett steg för att uppnå detta. Två följande redskap som redan stöds av kommissionen kan utgöra ett viktigt bidrag för att göra företagens sociala ansvar operativt.

- Publikation av noggranna och oavhängigt kontrollerade miljörapporter av bolagen. I det sjätte handlingsprogrammet för miljön uppmuntras ett offentliggörande av sådana rapporter. Detta är synnerligen tillämpligt för större bolag. Antalet EU-etablerade bolag som regelbundet publicerar miljörapporter ökar stadigt men är ännu inte tillräckligt stort. För att dessa rapporter skall ge sin fullständiga potential bör de grundas på gemensamma indikatorer och sålunda möjliggöra sektorsbaserade normer.

- EU:s system för ekoförvaltning och redovisning (EMAS). EMAS-systemet som infördes 1993 syftar till att främja kontinuerliga miljöprestandaförbättringar av industriell verksamhet genom att övertyga företagen att utvärdera och förbättra sin egen miljöprestanda och lämna information till allmänheten. EMAS omfattning har utvidgats sedan 2001 till att omfatta samtliga sektorer i ekonomin, inbegripet offentliga myndigheter [70] och ansträngningar har gjorts för att anpassa systemet till det särskilda sammanhanget avseende små och medelstora företag. EMAS-registreringarna har stadigt ökat sedan 1993 men är fortfarande alltför ojämnt fördelade över unionen.

[70] Se Europaparlamentets och rådets förordning nr 761/2001 av den 19 mars 2001 om att tillåta frivilligt deltagande för organisationer i gemenskapens miljöstyrnings- och miljörevisionsordning (EMAS), EGT L 114/1, 24.4.2001.

Införa en ram för EU:s miljöskadeansvar

Skadeansvar är den nödvändiga följden av företagens miljöansvar. Genom att agera som ett avskräckande medel för ohållbara metoder bidrar skadeansvaret till att stödja ett ansvarigt beteende från industrins sida.

Genom förslaget till direktiv om miljöskadeansvar [71] upprättas en ram för miljöskadeansvar på EU-nivå grundad på principen att förorenaren betalar. I förslaget till direktiv uppmanas operatörerna att vidta förebyggande åtgärder där det finns ett omedelbart skadehot och avhjälpningsåtgärder - på egen bekostnad - när skador orsakas.

[71] Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om ansvar för att förebygga och avhjälpa miljöskador, KOM(2002)17 slutlig, 23.1.2002.

Ett politiskt avtal om skadeansvarsdirektivet nåddes i miljörådet i juni och banade väg för ett antagande av lagstiftningen 2004, i enlighet med slutsatserna från Europeiska rådets vårmöte. [72]

[72] Punkt 58, ordförandeskapets slutsatser, Europeiska rådet i Bryssel (20-21 mars 2003).

Skydda miljön genom strafflagstiftning i händelse av allvarligt brott mot gemenskapslagstiftningen.

Inte alla medlemsstater har straffpåföljder mot de allvarligaste brotten mot gemenskapens lagstiftning om miljöskydd. Kommissionen lade följaktligen fram ett förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om skydd för miljön genom strafflagstiftning . [73] Eftersom rådet i stället fattade ett rambeslut [74] under den tredje pelaren i fördraget om Europeiska unionen väckte kommissionen åtal inför domstolen för att få klarlägganden huruvida bestämmelserna om straffpåföljder tillhör den första eller den tredje pelaren i fördraget om Europeiska unionen. [75]

[73] KOM(2001)139 slutlig - EGT, 26.6.2001, C 180/238.

[74] E