EUROPEISKA KOMMISSIONEN Bryssel den 27.4.2022 COM(2022) 658 final 2022/0132(COD) Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING om ändring av Europaparlamentets och rådets förordningar (EG) nr 767/2008, (EG) nr 810/2009 och (EU) 2017/2226, rådets förordningar (EG) nr 1683/95, (EG) nr 333/2002, (EG) nr 693/2003 och (EG) nr 694/2003 och konventionen om tillämpning av Schengenavtalet vad gäller digitaliseringen av viseringsförfarandet {SEC(2022) 202 final} - {SWD(2022) 658 final} - {SWD(2022) 659 final}



MOTIVERING 1.BAKGRUND TILL FÖRSLAGET •Motiv och syfte med förslaget EU:s gemensamma viseringspolitik är avgörande för att säkerställa att Schengenområdets yttre gränser är säkra och fungerar som de ska. Den underlättar laglig vistelse i eller transitering genom Schengenländerna och har bidragit till att harmonisera medlemsstaternas praxis för utfärdande av viseringar. För att upprätthålla en hög nivå av inre säkerhet, trygga den fria rörligheten för personer inom Schengenområdet och underlätta tredjelandsmedborgares lagliga resor till EU, samtidigt som den irreguljära migrationen minskas, håller medlemsstaterna för närvarande på att förbättra förvaltningen av sina gemensamma yttre gränser. Sedan viseringskodexen trädde i kraft 2010 och informationssystemet för viseringar (VIS) togs i drift 2011 har förutsättningarna för viseringspolitiken förändrats avsevärt. Dels har migrations- och säkerhetsutmaningarna ökat under de senaste åren, dels ger de betydande tekniska framstegen nya möjligheter att göra ansökningsförfarandet för Schengenviseringar smidigare för såväl resenärer som konsulat. Handläggningen av viseringar är redan delvis digitaliserad, då ansökningar och beslut registreras i VIS, men två viktiga steg är fortfarande pappersbaserade: ansökningsprocessen och viseringsmärket. Dessa två steg är betungande för alla berörda parter, från centrala nationella myndigheter (dvs. inrikes- och utrikesministerier) till konsulat och sökande. Medlemsstaterna är medvetna om detta och en del av dem har delvis digitaliserat sin ansökningsprocess för att göra den mer effektiv och användarvänlig. På EU-nivå inledde det estniska rådsordförandeskapet 2017 en diskussion i rådets arbetsgrupp för visering om alternativ för att förbättra den nuvarande viseringsprocessen med en nätbaserad viseringsansökan och en digital visering. Detta politiska initiativ, tillsammans med pågående och framtida lagstiftningsändringar – dvs. den reviderade viseringskodexen, översynen av VIS, in- och utresesystemet och EU-systemet för reseuppgifter och resetillstånd (Etias) – ledde till att kommissionen utfärdade ett meddelande den 14 mars 2018 om anpassning av den gemensamma viseringspolitiken till nya utmaningar och inledde en diskussion om övergången till digitala viseringar. I kommissionens meddelande om viseringspolitik från mars 2018 beaktades idén med ”e-viseringar”. I enlighet med meddelandet från kommissionen gjordes en genomförbarhetsstudie om digitaliseringen av viseringsförfarandena 2019 och resultaten har använts för den konsekvensbedömning som åtföljer detta förslag. Dessutom genomförde EU:s byrå för den operativa förvaltningen av stora it-system inom området frihet, säkerhet och rättvisa (eu-LISA) under 2020–2021, i nära samordning med kommissionen och medlemsstaterna, ett projekt för att utveckla en prototyp för en EU-plattform. Erfarenheterna av prototypen kommer att utnyttjas vid utvecklingen av den framtida EU-ansökningsplattformen. När viseringskodexen reviderades 2019 uttalade Europaparlamentet och rådet uttryckligen målet att utveckla en gemensam lösning som gör det möjligt att i framtiden lämna in Schengenviseringsansökningar online, med fullt utnyttjande av den senaste rättsliga och tekniska utvecklingen. Covid-19-pandemin, som ledde till att Schengenviseringsförfarandena i hela världen saktades in, delvis på grund av svårigheten att ta emot viseringssökande vid konsulat och centrum för viseringsansökningar, har fått medlemsstaterna att uppmana kommissionen att påskynda arbetet med digitaliseringen av viseringsförfarandena. I den nya migrations- och asylpakt som kommissionen föreslog den 23 september 2020 fastställdes målet att göra viseringsförfarandet helt digitaliserat senast 2025, med en digital visering och möjlighet att göra viseringsansökningar online. För närvarande måste medborgare i 102 tredjeländer ha en giltig visering för att passera EU:s yttre gränser. Medlemsstaterna utfärdar viseringar genom ett nätverk av konsulat i tredjeländer. Enligt de prognoser som används i den konsekvensbedömning som åtföljer detta förslag förväntas antalet viseringar för kortare vistelse öka något fram till 2025 och därefter stabiliseras. Genom att göra det möjligt för viseringssökande att underteckna ansökningsformulär elektroniskt har den ändrade viseringskodexen skapat en möjlighet för digital inlämning och handläggning av viseringsansökningar; de flesta medlemsstater har dock endast digitaliserat delar av viseringsprocessen för kortare vistelser och förlitar sig fortfarande i hög grad på pappersbaserade förfaranden. Till följd av detta skiljer sig digitaliseringsgraden och viseringsansökningsprocessen åt från en medlemsstat till en annan. De nuvarande skillnaderna i nationell praxis för att hantera ansökningsprocessen inverkar negativt på hur EU:s viseringspolitik fungerar i praktiken och på uppfattningen om EU som en enda geografisk enhet, och gör även viseringsansökningsprocessen betungande för viseringssökande. Eftersom de nuvarande EU-reglerna om viseringar för kortare vistelse inte föreskriver någon digitaliseringsskyldighet för medlemsstaterna medför dessutom de nuvarande pappersbaserade förfarandena höga förvaltningskostnader för medlemsstaterna i samband med hanteringen av pappersansökningar. Det finns dessutom säkerhetsrisker i form av förfalskning och bedrägeri (t.ex. efterbildning och förfalskning) i samband med det fysiska viseringsmärket, som också kan stjälas. Viseringsmärket infördes 1995 och har sedan dess regelbundet uppdaterats för att förbättra säkerhetsdetaljerna. Den senaste nyheten är införandet av en undertecknad 2D-streckkod på viseringsmärket som träder i kraft den 1 maj 2022. Trots det förblir viseringsmärket sannolikt sårbart för efterbildning och förfalskning. En annan risk som konstaterats med den rådande situationen är risken för viseringsshopping från sökandes sida. Skillnader i hur en ansökan kan lämnas in kan potentiellt skapa ett incitament för viseringssökande att välja att lämna in ansökan i en medlemsstat med ett mer digitaliserat ansökningsförfarande, i stället för den medlemsstat som annars skulle vara behörig att pröva viseringsansökan. Dessutom har tredjeländer som konkurrerar direkt med EU om att locka besökare från tredjeländer, t.ex. Australien och Nya Zeeland, redan helt digitaliserade processer för alla utländska medborgare som omfattas av viseringskrav. Andra länder (t.ex. Förenade kungariket, Förenta staterna, Kanada [, Ryssland] och Indien) har digitaliserat processen för att göra det lättare för viseringspliktiga tredjelandsmedborgare från vissa viktiga länder att för vissa reseändamål snabbt och enkelt få ett elektroniskt resetillstånd i stället för en visering. Dessa förfaranden är i stor utsträckning jämförbara med EU-systemet för reseuppgifter och resetillstånd (Etias). I jämförelse är viseringsansökningsförfarandet för besök i EU ganska komplicerat och tungrott. Den globala digitaliseringstrenden, tillsammans med resenärernas förväntningar på allt snabbare, moderna och enkla förfaranden, kan få EU att hamna på efterkälken och skapa ekonomiska nackdelar för EU, särskilt för EU:s industri eftersom internationella resor bidrar positivt till EU:s BNP, framför allt turistnäringen. Därmed kan kostnaderna för att inte vidta åtgärder på EU-nivå öka med tiden. Utan digitalisering skulle medlemsstaterna fortsätta att tampas med en tung administrativ börda när de hanterar viseringsprocesserna, viseringssökande skulle fortsätta att genomgå kostsamma och tidskrävande förfaranden och säkerhetsriskerna med viseringsmärket skulle kvarstå. De främsta problem som konstaterats när det gäller medlemsstatsmyndigheternas hantering av viseringsansökningar och utfärdande av viseringar är följande: ·Den utdragna processen och konsulatens ackumulerade kostnader för att hantera, handlägga och arkivera (och så småningom förstöra) pappersdokument. Medlemsstaternas beroende av externa tjänsteleverantörer för att fullgöra sina skyldigheter i fråga om viseringshantering i en situation där viseringsansökningarna blir fler och tredjelandsmedborgare måste uppsöka konsulatet eller ett centrum för viseringsansökningar varje gång de behöver ansöka. I genomsnitt lämnas 90 % av ansökningarna om visering för kortare vistelse in via externa tjänsteleverantörer. Detta medför också storskaliga kontrakt och övervakningskostnader, liksom extra kostnader för viseringssökande.

·Den pappersbaserade processen är inte hot- eller risksäker. Covid-19-pandemin fick en betydande inverkan på viseringsförfarandet, eftersom det systematiskt kräver att sökanden fysiskt befinner sig på ett konsulat eller hos en extern tjänsteleverantör i nyckelskeden av ansökningsförfarandet för Schengenviseringar. ·Det förekommer förfalskning och bedrägeri (t.ex. efterbildning och förfalskning) med det fysiska viseringsmärket, som måste transporteras och lagras på ett säkert sätt. ·Ökad risk för viseringsshopping från de sökandes sida. Sökande kan frestas att ansöka om visering hos en medlemsstat som erbjuder en snabb viseringsansökningsprocess i stället för den medlemsstat de faktiskt vill besöka. Det nuvarande förfarandet är också komplicerat och betungande för viseringssökande. ·Viseringssökande måste resa till närmaste konsulat eller centrum för viseringsansökningar för varje ansökan och lämna resehandlingen där, vilket gör det svårare att identifiera sig och att resa utomlands medan ansökningsprocessen pågår. ·Personer som reser ofta måste upprepa samma långdragna förfarande för varje ansökan, eventuellt med skillnader beroende på destinationen. ·Sökande betalar också extra avgifter när de ansöker via en extern tjänsteleverantör. De underliggande orsakerna till dessa problem är de rättsliga kraven på medlemsstaterna att utfärda ett viseringsmärke i pappersform, medlemsstaternas tendens att förlita sig på personlig och pappersbaserad praxis samt medlemsstaternas olika digitaliseringsgrad och viseringsförfaranden. Digitaliseringen av viseringsförfarandena utgör därför en möjlighet att förbättra viseringsansökningsprocessen, minska kostnaderna och bördan för berörda parter samt öka säkerheten i Schengenområdet. Dessutom ligger digitaliseringen av viseringsprocessen i linje med den senaste lagstiftningsutvecklingen när det gäller it-landskapet för gränsförvaltning, vilket bidrar till ökad säkerhet i Schengenområdet. •Förenlighet med befintliga bestämmelser inom området Digitaliseringen av viseringsansökningsförfarandet och införandet av en digital visering är förenligt med betydande utveckling som skett på flera områden inom viserings- och gränspolitiken: ·Översynen av viseringskodexen 2020, som gjorde det lättare för personer som reser regelbundet att ansöka om viseringar med längre giltighet och möjliggjorde elektroniska viseringsansökningar (som används av ett fåtal medlemsstater) och elektronisk signatur (som hittills inte använts av en enda medlemsstat). ·Den nyligen reviderade förordningen om informationssystemet för viseringar (VIS). ·EU-systemet för reseuppgifter och resetillstånd (Etias) som ingår i ramen för smarta gränser och interoperabilitet och inför ett nätbaserat resetillstånd för tredjelandsmedborgare som inte behöver visering. Detta resetillstånd skiljer sig från viseringsförfarandet, som kräver inlämning av biometriska uppgifter och sökandes fysiska närvaro för att motverka de högre migrations- och säkerhetsriskerna i tredjeländer som omfattas av viseringskrav. ·In- och utresesystemet, som tas i drift 2022 och kräver att alla resenärer som besöker Schengenområdet för kortare vistelser registrerar in- och utresa vid gränsövergångsställena, vilket gör det möjligt att upptäcka personer som stannat längre än tillåtet. ·Detta förslag påverkar inte tillämpningen av direktiv 2004/38/EG. Förslaget ändrar inte i något avseende direktiv 2004/38/EG. ·Detta förslag påverkar inte tillämpningen av del två i utträdesavtalet mellan EU och Förenade kungariket. •Förenlighet med unionens politik inom andra områden Initiativet om digitalisering av viseringar ingår i kommissionens arbetsprogram för 2021 och hänvisas till i den nya migrations- och asylpakten, som nämns ovan. Initiativet nämns i kommissionens meddelande En strategi för ett fullt fungerande och motståndskraftigt Schengenområde som en av de nyckelåtgärder som kommissionen aviserat för att förbättra förvaltningen av de yttre gränserna. Initiativet stämmer också överens med EU:s allmänna vilja att uppmuntra modernisering och digitalisering av offentliga tjänster och med kommissionens meddelande Digital kompass 2030: den europeiska vägen in i det digitala decenniet.

2.RÄTTSLIG GRUND, SUBSIDIARITETSPRINCIPEN OCH PROPORTIONALITETSPRINCIPEN •Rättslig grund Den rättsliga grunden för detta lagstiftningsinitiativ är artikel 77.2 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget). Genom artikel 77.2 a i EUF-fördraget får unionen befogenhet att besluta om åtgärder om ”den gemensamma politiken för viseringar och andra uppehållstillstånd för kortare tid”. Genom artikel 77.2 b i EUF-fördraget får unionen befogenhet att besluta om åtgärder om ”kontroll av de personer som passerar de yttre gränserna”. Genom artikel 79.2 a får unionen besluta om åtgärder om ”[v]illkor för inresa och vistelse, normer för medlemsstaternas utfärdande av visering och uppehållstillstånd för längre tid”. Eftersom det rättsliga instrumentet syftar till att digitalisera viseringar för både kortare och längre vistelse (endast det digitala viseringsformatet för de sistnämnda) behövs en gemensam rättslig grund bestående av artiklarna 77.2 och 79.2 i EUF-fördraget. •Subsidiaritetsprincipen (för icke-exklusiv befogenhet) De nuvarande skillnaderna mellan medlemsstaternas viseringsansökningsprocesser och olika grader av digitalisering visar att målet att göra viseringsförfarandena säkrare och mer anpassade till den digitala tidsåldern inte kan uppnås av medlemsstaterna på egen hand. För att ytterligare förbättra dessa gemensamma förfaranden krävs EU-åtgärder, eftersom de flesta av de problem som identifierats är kopplade till EU-rätten. De problem som beskrivs ovan kommer sannolikt inte att försvinna inom en nära framtid och har direkt koppling till befintliga EU-rättsliga bestämmelser. Denna förordning syftar till att rationalisera och harmonisera förfarandena inom ramen för den gemensamma viseringspolitiken. Dessutom harmoniserar initiativet resande, inresekrav och in- och utresekontroller inom Schengenområdet genom digitalisering och interoperabilitetsramen vid gränserna. Ändringarna av de relevanta delarna av Schengenregelverket (främst viseringskodexen och VIS-förordningen och andra relaterade rättsakter) är därför endast möjliga på unionsnivå. På grund av åtgärdernas omfattning, effekter och konsekvenser kan målen uppnås effektivt och systematiskt endast på EU-nivå. •Proportionalitetsprincipen I enlighet med proportionalitetsprincipen i artikel 5.4 i EU-fördraget är det nödvändigt att anpassa en viss åtgärds art och intensitet till det identifierade problemet. Alla problem som tas upp i detta lagstiftningsinitiativ kräver på ett eller annat sätt lagstiftningsåtgärder på EU-nivå för att medlemsstaterna ska kunna lösa dem på ett effektivt sätt. Enligt förslaget måste viseringsmärket i pappersform ersättas med en digital visering och det införs en EU-plattform för viseringsansökningar, som alla medlemsstater som tillämpar Schengenregelverket fullt ut och de Schengenassocierade länderna skulle vara tvungna att ansluta sig till när systemet tas i drift. Det kommer att vara möjligt för medlemsstaterna att utnyttja en frivillig övergångsperiod. Förslaget är ett sätt att åtgärda de underliggande orsakerna till de nuvarande problemen. Det skulle sätta stopp för den fragmenterade och pappersbaserade viseringsansökningsprocessen och harmonisera de nuvarande varierande digitaliseringsnivåerna, samtidigt som en hög säkerhetsnivå säkerställs. Detta skulle inte gå utöver vad som är nödvändigt för att uppnå de mål som beskrivs i föregående avsnitt. •Val av instrument Målen med detta förslag kan uppnås genom en lagstiftningsakt som ändrar de befintliga viseringsförfarandena. Därför behövs en förordning om ändring av förordning (EG) nr 767/2008, förordning (EG) nr 810/2009 och följdändringar av andra förordningar. 3.RESULTAT AV EFTERHANDSUTVÄRDERINGAR, SAMRÅD MED BERÖRDA PARTER OCH KONSEKVENSBEDÖMNINGAR •Samråd med berörda parter Alla berörda parter har uttryckt brett stöd för initiativet och understrukit de förväntade fördelarna och bekvämligheterna med en modern, användarvänlig digital lösning som förväntas underlätta de administrativa förfarandena. Under samråden uttryckte alla medlemsstater sitt stöd för införandet av en digital visering. Medlemsstaterna stöder också en utvidgning av denna digitalisering till att även omfatta viseringar för längre vistelse. När det gäller den nätbaserade EU-ansökningsplattformen skulle ett antal medlemsstater föredra att användningen av en EU-ansökningsplattform vore frivillig (alternativ 3, se nedan), medan andra stöder en obligatorisk användning av plattformen med en övergångsperiod (alternativ 4, se nedan). Byrån för grundläggande rättigheter och nationella dataskyddsmyndigheter betonade behovet av att följa dataskyddsprinciperna om ändamålsbegränsning och uppgiftsminimering vid insamling av personuppgifter, vikten av att tydligt definiera vilka myndigheter som har åtkomst till vilka uppgifter och vikten av att den digitala ansökningsprocessen är tillgänglig för personer med funktionsnedsättning. När det gäller de olika åtgärdsalternativen föredrog de nationella dataskyddsmyndigheterna utveckling och inrättande av en EU-plattform för viseringsansökningar, som skulle vara antingen frivillig eller obligatorisk (alternativ 3 respektive 4, se nedan).

Kommissionen samrådde också med alla berörda parter, inbegripet Byrån för grundläggande rättigheter, Europol, Europeiska datatillsynsmannen och nationella dataskyddsmyndigheter, om ett helt digitalt viseringsansökningsförfarande som skulle ha gjort att resenärer inte alls hade behövt besöka konsulat eller externa tjänsteleverantörer för att lämna biometriska uppgifter (se alternativ 5 nedan). De flesta berörda parter motsatte sig detta i synnerhet på grund av insamlingen av biometriska uppgifter på distans. Europeiska datatillsynsmannen förklarade rent allmänt att ju högre digitaliseringsgrad ett alternativ medför, desto större är riskerna för dataskyddet. Kommissionen tog noga hänsyn till återkopplingen från EU-byråerna och de nationella myndigheterna, även när det gäller de farhågor som togs upp i fråga om insamlingen av biometriska uppgifter online enligt alternativ 5. Frontex uppgav att införandet av en digital visering skulle vara välkommet eftersom det skulle göra det ännu svårare att förfalska viseringsmärken (ingen mer ”fysisk” visering). Dessutom skulle de höga driftskostnaderna för viseringsmärket försvinna. Företrädare för rese- och turistnäringen stödde enhälligt alternativ 4. De framhöll att detta skulle underlätta ansökningsförfarandet för viseringssökande, ha positiva effekter på resandet till EU och öka EU:s attraktionskraft som resmål. De underströk vikten av att EU erbjuder en smidig reseupplevelse motsvarande den som erbjuds av länder som Australien, särskilt för resenärer från asiatiska länder som omfattas av viseringskrav. De visade intresse för alternativ 5, men erkände att det kunde innebära säkerhetsutmaningar. De näringslivsorganisationer som svarade underströk också behovet av att säkerställa datasäkerhet och att ha en övergångsperiod för att säkerställa en smidig övergång från pappersbaserade till digitala lösningar, samt behovet av reservlösningar i händelse av tekniska problem. Resultaten av ett offentligt samråd som hölls mars–juni 2021 visar också på ett mycket starkt stöd för digitaliseringsprocessen, när det gäller både digitala viseringar och möjligheten att ansöka online (515 svar). Såväl den nätbaserade ansökningsplattformen som den digitala viseringen ses som mycket positiva nyheter som skulle underlätta ansökningsförfarandet för viseringar för kortare vistelse och själva resandet till EU för viseringsinnehavare. •Insamling och användning av sakkunnigutlåtanden Kommissionen anlitade en extern konsult för att genomföra en studie om genomförbarheten och konsekvenserna av alternativ för att digitalisera viseringshandläggningen. Rapporten offentliggjordes i september 2019 och finns tillgänglig på nätet. Dessutom har en extern uppdragstagare bistått kommissionen genom att genomföra en studie med en detaljerad kostnads-nyttoanalys av de olika alternativen, vilken legat till grund för arbetet med konsekvensbedömningsrapporten. Ansökningsomgången för studien inleddes i december 2020, varpå två väsentliga anbud utvärderades och uppdraget i slutet av januari 2021 gavs till Deloitte. •Konsekvensbedömning Kommissionen har gjort en konsekvensbedömning i enlighet med sin politik för bättre lagstiftning. I konsekvensbedömningen utvärderades fem alternativ, med olika grad av ingripande från EU:s sida i den nuvarande viseringsprocessen: Alternativ 1 betraktas som referensscenariot: här skulle inga lagstiftningsåtgärder vidtas på EU-nivå. Medlemsstaterna skulle fortsätta att utveckla (eller inte) sina nationella verktyg. Kommissionen skulle utfärda icke-bindande rekommendationer till medlemsstaterna och stödja dem med icke-bindande åtgärder. Alternativ 2 omfattar några minimala lagstiftningsändringar på EU-nivå, i syfte att undanröja rättsliga hinder som begränsar medlemsstaternas möjlighet att ytterligare digitalisera viseringsansökningsprocessen. En obligatorisk digital visering skulle ersätta viseringsmärket i pappersform och en webbtjänst skulle införas för att kontrollera dess giltighet. Alternativ 3 går ut på att utveckla och bygga en EU-plattform för viseringsansökningar, men bara på frivillig basis. Medlemsstaterna skulle kunna välja att frivilligt ansluta sig till EU-plattformen för viseringsansökningar, att utveckla, eller fortsätta att använda, sina egna nationella plattformar eller till och med att inte utveckla någon digital ansökningslösning alls. Viseringsinnehavare skulle kunna kontrollera om deras digitala visering är giltig via EU-plattformen för viseringsansökningar beroende på vilken medlemsstat som utfärdade viseringen. Liksom alternativ 3 omfattar alternativ 4 utveckling av en EU-plattform för viseringsansökningar. I alternativ 3 skulle det vara frivilligt för medlemsstaterna att ansluta sig till EU-plattformen för viseringsansökningar, medan det enligt alternativ 4 skulle vara obligatoriskt för alla medlemsstater efter en övergångsperiod. Viseringsinnehavare skulle kunna kontrollera om deras digitala visering är giltig via EU-plattformen för viseringsansökningar. Alternativ 5 omfattar en fullständig digitalisering av EU:s viseringsansökningsförfarande på obligatorisk basis och utan någon övergångsperiod. I motsats till alla andra alternativ skulle sökanden kunna registrera sina biometriska uppgifter genom en digital ansökan, så att det inte alls vore nödvändigt att besöka konsulatet eller centrumet för viseringsansökningar personligen, vilket fortfarande skulle krävas enligt alla andra alternativ. På grundval av resultaten i konsekvensbedömningsrapporten är alternativ 4 det alternativ som rekommenderas, eftersom det i högst gradskulle leda till att alla mål som fastställs i initiativet uppnås. Alternativ 4 skulle förenkla och harmonisera viseringsansökningsprocessen, minska den administrativa bördan för såväl medlemsstaterna (uppskattningsvis 510,9 miljoner EUR under perioden 2025–2029) som de sökande och bidra till att göra Schengenviseringsförfarandet säkrare. Det skulle också vara ett bra alternativ sett till andra kriterier såsom dataskydd och grundläggande rättigheter. Alternativ 4 medför utveckling av en obligatorisk digital EU-plattform för ansökningar om visering för kortare vistelse och förutsätter användning av digitala viseringar. En övergångsperiod planeras för att de medlemsstater som använder eller håller på att utveckla egna nationella viseringsplattformar ska kunna fasa ut de nationella lösningarna och ansluta sig till EU-plattformen för viseringsansökningar, så att eventuella icke-återvinningsbara investeringskostnader minimeras. Medlemsstaterna skulle gradvis börja använda EU-plattformen för viseringsansökningar under övergångsperioden. Dessutom skulle EU-plattformen för viseringsansökningar förlita sig på decentraliserad lagring av ansökningar i medlemsstaternas nationella system. Alla medlemsstater som redan delvis har digitaliserat sina ansökningssystem (t.ex. elektroniskt formulär) bör därigenom kunna återanvända det gränssnitt som används för överföring av data i det elektroniska formuläret till det nationella viseringssystem som används för att handlägga ansökningar. Medlemsstater som också har infört en lösning för en helt digitaliserad ansökan kan behålla sina nuvarande digitala lagringslösningar. Utöver de lägre säkerhets- och dataskyddsriskerna skulle decentraliserad lagring göra det möjligt att minska de icke-återvinningsbara kostnaderna för medlemsstater som redan har investerat i digitalisering och inrättat motsvarande lagringskapacitet. Enligt detta alternativ kan tredjelandsmedborgare ansöka om visering för kortare vistelse online via ansökningsplattformen. Det skulle dock fortfarande vara obligatoriskt för personer som ansöker för första gången, som reser med barn (för att skydda barnets intressen) eller som reser med en annan resehandling än den som använts för tidigare viseringsansökningar samt vart femte år för personer som ansökt tidigare att infinna sig hos konsulatet eller centrumet för viseringsansökningar för att lämna biometriska uppgifter och för identifiering, eller att vid behov lämna ytterligare information. När det gäller säkerheten i Schengenområdet skulle en digital viseringsansökningsprocess som hanteras via en EU-plattform för viseringsansökningar och som bygger på en digital visering stärka säkerheten i hela processen, bidra till säkerheten vid Schengenområdets yttre gränser och öka förtroendet mellan medlemsstaterna. Detta skulle också möjliggöra ett delvis automatiserat avgörande av vilken medlemsstat som är behörig att bedöma viseringsansökan, på grundval av kriterierna i viseringskodexen, och därmed avsevärt minska risken för viseringsshopping. Den digitala viseringen skulle avsevärt minska säkerhetsriskerna jämfört med viseringsmärket. Detta skulle också vara fallet i reservscenariot, dvs. när det inte är tekniskt möjligt att göra kontroller mot VIS och andra EU-informationssystem. Det skulle inte vara möjligt att stjäla oanvända viseringsmärken, vilket ibland sker vid medlemsstaternas konsulat i dag. Alternativ 4 kommer att harmonisera formatet och datakvaliteten för styrkande handlingar som laddas upp på EU:s ansökningsplattform, vilket innebär en ytterligare skyddsåtgärd för att upptäcka förfalskade handlingar.

•Lagstiftningens ändamålsenlighet och förenkling Enligt kommissionens program om lagstiftningens ändamålsenlighet och resultat (Refit-programmet) bör alla initiativ som syftar till att ändra befintlig EU-lagstiftning ha som mål att förenkla och uppnå fastställda politiska mål på ett effektivare sätt (dvs. genom att minska onödiga regleringskostnader). Även om detta initiativ inte omfattas av Refit-programmet kommer det att avsevärt minska medlemsstaternas totala administrativa kostnader för att hantera viseringsansökningar, vilket framgår av konsekvensbedömningen. •Grundläggande rättigheter Detta lagstiftningsinitiativ fokuserar särskilt på behovet av att säkerställa full överensstämmelse med de grundläggande rättigheter som fastställs i EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna. Viseringssökande med nedsatt rörlighet skulle i högre grad gynnas av att inte behöva besöka ett konsulat eller ett centrum för viseringsansökningar så ofta. Å andra sidan skulle vissa kategorier av sökande fortfarande kunna ansöka vid ett konsulat eller ett centrum för viseringsansökningar om det stöd som tillhandahålls på EU-plattformen för viseringsansökningar, eller av tjänsteleverantörer, familj och vänner, inte är tillräckligt. Onlineansökan kommer sannolikt att göra det enklare för personer med synnedsättning att ansöka om visering. Digitala ansökningsplattformar, antingen på EU-nivå eller på nationell nivå, måste stämma överens med tillgänglighetsdirektivet, enligt vilket medlemsstaterna ”ska säkerställa att offentliga myndigheter vidtar de åtgärder som är nödvändiga för att göra sina webbplatser och mobila applikationer mer tillgängliga genom att göra dem möjliga att uppfatta, hanterbara, begripliga och robusta”. Webbplatserna bör därför göra det möjligt för användarna att ändra hur informationen visas (teckenstorlek, färger osv.) och skulle också kunna erbjuda ljudstöd (textuppläsning). Detta skulle inte vara möjligt, eller åtminstone inte i samma utsträckning, med en pappersbaserad ansökningsprocess. Dessutom skulle det garantera hög tillgänglighet för personer som inte kan se eller höra, eftersom alla länder skulle tillämpa de standarder och funktioner som är inbyggda i EU:s ansökningsplattform. De särskilda bestämmelser som av humanitära skäl skulle vara tillämpliga på enskilda fall skulle också gälla personer med lägre it-kompetens som behöver teknisk hjälp. Problemen med digital tillgänglighet kommer emellertid att minska med tiden på grund av den globala ökningen av it-kompetens. När det gäller barnets rättigheter bibehålls det tillämpliga regelverk som garanterar förfarandet på plats för barn. Den reviderade VIS-förordningen har redan infört ändringar som särskilt syftar till att stärka kampen mot kränkningar av barns rättigheter genom att sänka åldern för fingeravtryckstagning (från 12 till 6 år) men också genom att införa strikta skyddsåtgärder för barns biometriska uppgifter, särskilt att begränsa lagringstiden för uppgifterna: fingeravtryck och ansiktsbilder som avser barn under 12 år kommer att raderas när viseringen har löpt ut och barnet har lämnat de yttre gränserna. Även om personer har ansökt tidigare kommer de att behöva genomgå ett nytt förfarande på plats om de ansöker tillsammans med barn. De externa tjänsteleverantörernas roll i samband med digitaliseringen beror på vilka uppgifter medlemsstaterna skulle utkontraktera till dem i det nya digitaliseringssammanhanget, när det är tillåtet enligt den rättsliga ramen. En stor del av de administrativa uppgifter som för närvarande anförtros externa tjänsteleverantörer skulle inte längre vara nödvändiga med digitala förfaranden (t.ex. att överföra information från det fysiska ansökningsformuläret till digital form). På kort sikt kan de externa tjänsteleverantörerna få en större roll när det gäller att ge allmän hjälp till sökande (t.ex. hjälp till människor utan it-kompetens). Men på lång sikt torde deras roll när det gäller att ta emot ansökningar minska eftersom personer som ansökt tidigare och redan har biometriska uppgifter i systemet skulle kunna ansöka helt online. Ur ett dataskyddsperspektiv innebär användningen av externa tjänsteleverantörer i praktiken en ytterligare exponering av personuppgifter gentemot tredje part. Detta utgör inget hot mot dataskyddet så länge som processer och teknik som används av externa tjänsteleverantörer följer principerna om dataskydd och integritetsfrämjande principer och förutsatt att varje extern tjänsteleverantör övervakas ordentligt av medlemsstaternas myndigheter. Som Europeiska datatillsynsmannen har påpekat beror initiativets inverkan på dataskyddet främst på införandet av en plattform för viseringsansökningar (med inverkan på externa tjänsteleverantörers hantering av personuppgifter och plattformens datasäkerhet). I detta avseende har analysen av alternativen visat att alternativ 5 medför allvarliga risker när det gäller dataskydd på grund av självregistrering av biometriska uppgifter på digital väg. Alla andra alternativ var relativt likvärdiga i fråga om dataskydd. När det gäller digitala viseringar lagras för närvarande informationen om en visering i en storskalig EU-databas – VIS – och styrks genom att ett viseringsmärke påförs passet. Omvandlingen av viseringsmärket till en enbart digital visering ändrar inte det faktum att viseringsinformationen både nu och i framtiden lagras i en storskalig EU-databas. VIS-förordningen innehåller redan stränga dataskyddsåtgärder (lagringsregler, åtkomstregler, åtkomsträttigheter, rätt till rättelse, komplettering och radering av personuppgifter och begränsning av behandlingen osv.). Dessutom har den nyligen reviderade VIS-förordningen ytterligare stärkt dessa dataskyddsåtgärder genom att dataskyddsbestämmelserna anpassats till gällande rättsliga dataskyddsstandarder. Dessa skärpta dataskyddsåtgärder kommer att fortsätta att gälla, eftersom informationen i de digitala viseringarna även i fortsättningen lagras i VIS. 4.BUDGETKONSEKVENSER • EU-plattformen för viseringsansökningar När det gäller budgetkonsekvenserna för EU-institutionerna, kommer kostnaden för att inrätta EU-plattformen för viseringsansökningar enligt uppskattningarna i studien Digital Visa Prototype att uppgå till 33,8–41,2 miljoner EUR (inklusive kostnaderna för förvaltade tjänster och de anpassningar som krävs för VIS). När denna förvaltade tjänst har skapats kommer drifts- och underhållskostnaderna att uppgå till en årlig kostnad på 10,5–12,8 miljoner EUR, inklusive 10 anställda för eu-LISA. När det gäller inverkan på medlemsstaterna kommer varje medlemsstat att behöva ansluta sig till och uppdatera sina nationella system så att de kan använda tjänsterna på den nya centraliserade EU-plattformen för viseringsansökningar. I konsekvensbedömningen uppskattas denna kostnad till mellan 270 000 och 330 000 EUR per medlemsstat. När de nationella systemen är anslutna måste de lagra de mottagna ansökningarna så att de kan prövas senare. I konsekvensbedömningen uppskattades en investering på omkring 2,5–3 miljoner EUR (i genomsnitt) per medlemsstat för dessa infrastrukturavsättningar. Denna kostnad skulle i hög grad bero på hur många viseringsansökningar en medlemsstat tar emot per år. När de nationella systemen har uppdaterats och kopplats till den förvaltade tjänsten och det finns tillräckligt med lagringsutrymme kommer dessa nya förbättrade nationella system också att behöva underhållas, med en beräknad årlig kostnad på mellan 460 000 och 570 000 EUR per medlemsstat. Även denna kostnad varierar beroende på hur många ansökningar en medlemsstat tar emot. Det bör understrykas att alla ovannämnda kostnader tack vare stordriftsfördelar kommer att vara lägre än de kostnader som en medlemsstat skulle ådra sig om den utvecklade en egen onlineplattform för viseringsansökningar. • Digital visering Kostnaden för den digitala viseringen på central nivå (tjänst för kontroll av viseringens giltighet) ingår i den ovannämnda kostnaden för EU-plattformen för viseringsansökningar (en av plattformens funktioner). Dessutom lagras uppgifter om utfärdade viseringar redan nu digitalt i VIS. Digitaliseringen av viseringar skulle därmed inte medföra några tilläggskostnader för EU-budgeten. Införandet av en digital visering skulle endast medföra försumbara kostnader för medlemsstaterna, i enlighet med beräkningarna i den konsekvensbedömning som åtföljer detta förslag. Verktygen för att generera och verifiera en undertecknad 2D-streckkod kommer redan att finnas på plats i enlighet med kommissionens genomförandebeslut om införande av ett digitalt sigill på enhetligt utformade viseringar. 5.ÖVRIGA INSLAG •Genomförandeplaner samt åtgärder för övervakning, utvärdering och rapportering

En robust övervaknings- och utvärderingsmekanism är en förutsättning för att säkerställa att de förväntade positiva effekterna av införandet av en EU-plattform för viseringsansökningar och en digital visering förverkligas i praktiken. I artikel 57 i viseringskodexen och artikel 50 i den reviderade VIS-förordningen om övervakning och utvärdering föreskrivs redan övervaknings- och utvärderingsskyldigheter. En särskild artikel läggs till i VIS-förordningen om specifikt utvärderingen av ändringar till följd av antagandet av förslaget om digitalisering av viseringsförfaranden. Indikatorerna kommer att göra det möjligt att mäta framstegen för att uppnå huvudmålen, nämligen att förenkla och harmonisera viseringsansökningsprocessen för medlemsstater och tredjelandsmedborgare, minska riskerna för (identitets)bedrägeri och förfalskning och underlätta verifieringsprocessen vid gränsen, samt att göra EU till ett attraktivare resmål för resenärer. Genomförandet av viseringspolitiken övervakas eller bedöms också via Schengenutvärderingsmekanismen i enlighet med rådets förordning (EU) nr 1053/2013, utan att det påverkar kommissionens roll som fördragens väktare (artikel 17.1 i EU-fördraget). • Variabel geometri Detta förslag bygger på och vidareutvecklar Schengenregelverket i fråga om yttre gränser och viseringar, eftersom det handlar om passage av yttre gränser och beviljande av viseringar för kortare vistelse. Eftersom den rättsliga grunden för detta förslag finns i tredje delen avdelning V i EUF-fördraget tillämpas systemet med variabel geometri, som föreskrivs i protokollen om Danmarks och Irlands ställning samt i Schengenprotokollet. Konsekvenserna för de olika protokollen och Schengenassocieringsavtalen måste därför övervägas när det gäller Danmark, Irland, Island och Norge samt Schweiz och Liechtenstein. På samma sätt måste konsekvenserna för de olika anslutningsakterna beaktas. Situationen för var och en av de berörda staterna anges i skäl 40–47 i detta förslag. • Ingående redogörelse för de specifika bestämmelserna i förslaget Artikel 1 i förslaget ändrar bestämmelserna i förordning (EG) nr 810/2009 (viseringskodexen) för att genomföra förslaget, genom följande betydande ändringar, tillsammans med ett antal andra följdändringar: ·Specialstatusen för viseringssökande som är familjemedlemmar till brittiska medborgare som omfattas av utträdesavtalet mellan EU och Förenade kungariket i sin värdstat, i enlighet med artikel 14.3 i utträdesavtalet mellan EU och Förenade kungariket, återspeglas i artikel 1 och resten av texten. ·I artikel 5 fastställs regeln om hur det avgörs vilken medlemsstat som är behörig att pröva en ansökan. ·I artikel 9 införs en skyldighet att ansöka via en digital EU-plattform för viseringsansökningar, samtidigt som möjligheten att beakta vissa undantag bibehålls för viseringar som utfärdas vid de yttre gränserna, viseringar som utfärdas till stats- eller regeringschefer samt enskilda fall av humanitära skäl. ·I artikel 10 föreskrivs allmänna regler för inlämning av en ansökan, med vissa anpassningar för att säkerställa att reglerna kan tillämpas i ett digitalt sammanhang. ·I artikel 12 anges att resehandlingen måste visas upp vid den första ansökan, medan det därefter räcker med en skannad kopia som laddats upp på EU-ansökningsplattformen. ·De regler som föreskrivs i artikel 13 om biometriska kännetecken bibehålls och endast riktade ändringar görs för att återspegla den digitala EU-ansökningsplattformens funktioner, särskilt användningen av nätslussen för externa tjänsteleverantörer när biometriska uppgifter samlas in av sådana leverantörer. ·Artikel 18 ändras för att återspegla den automatiserade förhandskontroll av behörighet och av om ansökan kan tas upp till prövning vilken görs av EU-plattformen för viseringsansökningar. ·Artikel 19 ändras för att anpassa reglerna för när en ansökan kan tas upp till prövning till användningen av EU-plattformen för viseringsansökningar, särskilt införandet av förhandskontroll av huruvida en ansökan kan tas upp till prövning vilken utförs av EU-plattformen för viseringsansökningar. ·Reglerna i artikel 24 om utfärdande av viseringar för flera inresor bibehålls. Som en följd av att man inte längre använder fysiska viseringar kommer viseringens giltighet dock inte längre att begränsas av passets sista giltighetsdag. ·I artikel 26a anges att viseringar kommer att utfärdas i digitalt format i informationssystemet för viseringar.

Genom artikel 2 införs EU-plattformen för viseringsansökningar genom att en rad ändringar föreslås i förordning (EG) nr 767/2008 (VIS-förordningen). Följande betydande ändringar görs tillsammans med ett antal andra följdändringar: ·Genom artikel 2a införs den nätbaserade EU-plattformen för viseringsansökningar som en ny funktion i informationssystemet för viseringar. ·Ett nytt kapitel Ia införs, där funktionerna för EU-plattformen för viseringsansökningar fastställs enligt följande: Det anges vilken information som ska ingå i ansökningsformuläret på nätet, med utgångspunkt i den information som de sökande för närvarande måste lämna (artikel 7b). Det anges vilka steg som sökande ska ta för att lämna in en ansökan på plattformen, vilket följer samma modell som Etias och den befintliga viseringsansökningsprocessen (artikel 7c). Det införs ett betalnings- och tidsbokningsverktyg (artikel 7d). Det inrättas en nätsluss som möjliggör skrivskyddad åtkomst till VIS-uppgifter för externa tjänsteleverantörer (artikel 7e). Det förklaras hur delgivningen av beslut kommer att ske, vilket också följer samma modell som Etias (artikel 7f). ·Artikel 7b innehåller särskilda bestämmelser om EU-ansökningsplattformens användning för familjemedlemmar till unionsmedborgare eller till andra tredjelandsmedborgare som åtnjuter fri rörlighet enligt unionsrätten eller till brittiska medborgare som omfattas av utträdesavtalet mellan EU och Förenade kungariket. Genom artikel 3 ändras rådets förordning (EG) nr 1683/95 för att möjliggöra den digitala viseringen genom att precisera att de medlemsstater som tillämpar Schengenregelverket fullt ut ska utfärda viseringar i digitalt format. Genom artikel 4 ändras rådets förordning (EG) nr 333/2002 om fastställande av en enhetlig modell för blad för påförande av visering som utfärdas av medlemsstaterna för personer som innehar resehandlingar som inte erkänns av den medlemsstat som utfärdar bladet. I och med införandet av digitala viseringar som inte påförs resehandlingar är det inte längre nödvändigt att myndigheterna i en medlemsstat har ett särskilt blad för påförande av visering för personer som innehar en resehandling som inte erkänns av den medlemsstaten. I artikel 5 föreskrivs riktade ändringar av rådets förordning (EG) nr 694/2003 om en enhetlig utformning av dokument för förenklad transitering (FTD) och dokument för förenklad järnvägstransitering (FRTD). För att återspegla digitaliseringen specificeras det att sådana handlingar kommer att utfärdas i digitalt format. Genom artikel 6 ändras konventionen om tillämpning av Schengenavtalet. Den utformning av viseringar för kortare vistelse som fastställs i rådets förordning (EG) nr 1683/95 används också för viseringar för längre vistelse. Konventionen om tillämpning av Schengenavtalet ändras därför så att viseringar för längre vistelse också kan utfärdas i digitalt format. Genom artikel 7 ändras rådets förordning (EG) nr 693/2003 om dokument för förenklad transitering (FTD) och dokument för förenklad järnvägstransitering (FRTD). Ansökningsförfarandet för dessa handlingar är pappersbaserat. I syfte att återspegla digitaliseringens utveckling ändras rådets förordning (EG) nr 693/2003 och rådets förordning (EG) nr 694/2003 för att möjliggöra utfärdande i digitalt format och digitala ansökningar. I artikel 8 föreskrivs riktade tekniska ändringar av förordning (EU) 2017/2226 (förordningen om in- och utresesystemet), vilka är nödvändiga till följd av införandet av den digitala viseringen och avskaffandet av det fysiska viseringsmärket, särskilt överföringen av uppgifter från VIS till in- och utresesystemet när en giltig visering har bekräftats i en ny resehandling. Artikel 9 innehåller standardbestämmelser om utvärderingen av EU-ansökningsplattformen. I artikel 10 fastställs bestämmelser om driftsättningen av EU-ansökningsplattformen och digitala viseringar. Där föreskrivs också en övergångsperiod för de medlemsstater som inte vill utnyttja EU-plattformen för viseringsansökningar, och villkoren för övergångsperioden beskrivs. Artikel 11 är en standardbestämmelse om ändringsförordningens ikraftträdande. 2022/0132 (COD) Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING om ändring av Europaparlamentets och rådets förordningar (EG) nr 767/2008, (EG) nr 810/2009 och (EU) 2017/2226, rådets förordningar (EG) nr 1683/95, (EG) nr 333/2002, (EG) nr 693/2003 och (EG) nr 694/2003 och konventionen om tillämpning av Schengenavtalet vad gäller digitaliseringen av viseringsförfarandet EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING

med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 77.2 a och 79.2 a, med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten, i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet, och av följande skäl: (1)Unionens gemensamma viseringspolitik har varit en väsentlig del av skapandet av ett område utan inre gränser. Viseringspolitiken bör förbli en viktig del av arbetet med att motverka säkerhetsrisker och risken för irreguljär migration till unionen, samtidigt som turism och affärsverksamhet underlättas. Den gemensamma viseringspolitiken bör bidra till att skapa tillväxt och vara förenlig med annan unionspolitik, t.ex. när det gäller yttre förbindelser, handel, utbildning, kultur och turism. I mars 2018 tog kommissionen i ett meddelande om viseringspolitik upp konceptet ”e-viseringar” och aviserade en genomförbarhetsstudie om digitala viseringsförfaranden och avsikten att bedöma alternativ och främja pilotprojekt för att bana väg för framtida förslag. När viseringskodexen reviderades 2019 uttalade Europaparlamentet och rådet uttryckligen målet att utveckla en gemensam lösning som gör det möjligt att i framtiden lämna in Schengenviseringsansökningar online, med fullt utnyttjande av den senaste rättsliga och tekniska utvecklingen. (2)Initiativet stämmer överens med EU:s allmänna vilja att uppmuntra modernisering och digitalisering av offentliga tjänster och med kommissionens meddelande Digital kompass 2030: den europeiska vägen in i det digitala decenniet. Sedan Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 810/2009 trädde i kraft 2010 och informationssystemet för viseringar (VIS) togs i drift 2011 enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 767/2008 har de senaste årens migrations- och säkerhetsutmaningar förändrat det viseringspolitiska sammanhanget avsevärt. Dessutom ger betydande teknisk utveckling nya möjligheter att göra ansökningsförfarandet för Schengenviseringar smidigare och effektivare för tredjelandsmedborgare och medlemsstaternas myndigheter. (3)Covid-19-pandemin, som ledde till att Schengenviseringsförfarandena i hela världen saktades in, delvis på grund av svårigheten att ta emot viseringssökande vid konsulat och centrum för viseringsansökningar, har fått medlemsstaterna att uppmana kommissionen att påskynda arbetet med digitaliseringen av viseringsförfarandena. (4)I den nya migrations- och asylpakt som kommissionen föreslog den 23 september 2020 fastställdes målet att göra viseringsförfarandet helt digitaliserat senast 2025, med en digital visering och möjlighet att göra viseringsansökningar online. (5)Handläggningen av viseringar är redan delvis digitaliserad, då ansökningar och beslut registreras i VIS, men två viktiga steg är fortfarande pappersbaserade: viseringsansökningsprocessen och utfärdandet av viseringen till sökanden genom ett viseringsmärke. Detta skapar en börda för alla berörda parter, särskilt för de myndigheter i medlemsstaterna som utfärdar viseringar och för viseringssökandena själva. Medlemsstaterna är medvetna om detta och vissa av dem har redan infört digitala lösningar för att tillhandahålla sökande ett modernt och användarvänligt ansökningsförfarande och effektivisera handläggningen av viseringsansökningar. (6)Viseringssökande bör kunna ansöka om visering online via en och samma EU-plattform, oavsett destinationsmedlemsstat. Detta verktyg bör automatiskt avgöra vilken medlemsstat som är behörig att pröva en ansökan, särskilt om sökanden har för avsikt att besöka flera medlemsstater. Medlemsstaterna kommer endast att behöva kontrollera om verktyget har fastställt rätt behörig medlemsstat. (7)Den nätbaserade EU-ansökningsplattformen bör ge sökanden aktuell information om Schengenviseringar för kortare vistelse och ett vägledningsverktyg som sökanden kan använda för att hitta all nödvändig information om krav och förfaranden, exempelvis om visering krävs och i så fall vilken typ, viseringsavgiftsbelopp, vilken medlemsstat som är behörig att handlägga ansökan, vilka styrkande handlingar som krävs, om tidsbokning krävs för att lämna biometriska uppgifter eller om det är möjligt att ansöka online utan personligt besök. EU-ansökningsplattformen bör också göra det möjligt att upprätta en säker elektronisk kommunikation mellan sökanden och det behöriga konsulatet eller de centrala myndigheterna i den behöriga medlemsstaten om ytterligare handlingar eller en intervju krävs. (8)Viseringssökande bör kunna lämna in sin ansökan, lämna uppgifter som krävs i ansökningsformuläret, lämna en skannad kopia av resehandlingen och tillhandahålla styrkande handlingar och medicinsk reseförsäkring i digitalt format via EU-ansökningsplattformen. För att sökande ska kunna spara information om sin ansökan bör den nätbaserade ansökningsplattformen kunna lagra uppgifter tillfälligt. När sökanden väl har lämnat in onlineansökan och medlemsstaterna utför lämpliga kontroller kommer ansökningsakten att överföras till den behöriga medlemsstatens nationella system och lagras där. Konsulaten skulle konsultera den information som lagras på nationell nivå och överföra endast de uppgifter som krävs till det centrala VIS. (9) Att infinna sig personligen vid konsulatet eller den externa tjänsteleverantören bör i princip endast vara obligatoriskt för förstagångssökande och sökande som har en ny resehandling som måste verifieras, samt för att lämna biometriska kännetecken. (10)Personer som ansökt tidigare bör kunna ansöka helt online i 59 månader efter den första godkända ansökan, förutsatt att de ansöker med samma resehandling. När den perioden har löpt ut bör biometriska uppgifter lämnas igen, i enlighet med förordning (EG) nr 810/2009, enligt vilken biometriska uppgifter i princip samlas in var 59:e månad, räknat från dagen för den första insamlingen. (11)Särskilda bestämmelser gäller för viseringspliktiga tredjelandsmedborgare som är familjemedlemmar till unionsmedborgare som omfattas av Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/38/EG eller till tredjelandsmedborgare som åtnjuter fri rörlighet som är likvärdig med unionsmedborgarnas enligt ett avtal mellan unionen och dess medlemsstater, å ena sidan, och ett tredjeland, å andra sidan, vilka inte innehar ett uppehållskort i enlighet med direktiv 2004/38/EG, eller till brittiska medborgare som omfattas av avtalet om Förenade konungariket Storbritannien och Nordirlands utträde ur Europeiska unionen och Europeiska atomenergigemenskapen (utträdesavtalet mellan EU och Förenade kungariket) i sin värdstat, vilka inte innehar en uppehållshandling enligt utträdesavtalet mellan EU och Förenade kungariket. (12)Enligt artikel 21.1 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt har varje unionsmedborgare rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier, om inte annat följer av de begränsningar och villkor som föreskrivs i fördragen och i bestämmelserna om genomförande av fördragen. Dessa begränsningar respektive villkor återfinns i direktiv 2004/38/EG. Såsom bekräftats av Europeiska unionens domstol har sådana familjemedlemmar som avses i skäl 11 inte bara rätt att resa in till medlemsstatens territorium utan också att erhålla en inresevisering för detta ändamål. Medlemsstaterna måste ge sådana personer all den hjälp de behöver för att få nödvändiga viseringar, som måste utfärdas kostnadsfritt så snart som möjligt och på grundval av ett påskyndat förfarande och med vederbörlig hänsyn till de rättssäkerhetsgarantier som gäller för dem. Mot denna bakgrund bör sådana familjemedlemmar särskilt ha rätt att lämna in sin viseringsansökan, sin ansökan om bekräftelse av en giltig visering i en ny resehandling eller sin ansökan om förlängning av visering utan att använda EU-ansökningsplattformen, eftersom detta kan underlätta deras viseringsansökan. I detta fall bör de ha rätt att välja att lämna in sina ansökningar personligen vid konsulatet eller de externa tjänsteleverantörerna. Dessutom bör den nätbaserade EU-plattformen för viseringsansökningar ta full hänsyn till de rättigheter och lättnader som beviljas dem som omfattas av regelverket om fri rörlighet. Detsamma gäller familjemedlemmar till brittiska medborgare som omfattas av utträdesavtalet mellan EU och Förenade kungariket i sin värdstat, i enlighet med artikel 14.3 i utträdesavtalet mellan EU och Förenade kungariket. (13)Särskilda bestämmelser bör tillämpas i enskilda fall av humanitära skäl eller på stats- eller regeringschefer och ledamöter i nationella regeringar med åtföljande makar samt medlemmar av deras officiella delegationer, när de inbjudits av medlemsstaternas regeringar eller internationella organisationer för ett officiellt ändamål, samt på regenter och högt uppsatta medlemmar av en kungafamilj, när de inbjudits av medlemsstaternas regeringar eller internationella organisationer för ett officiellt ändamål. (14)Särskilda bestämmelser som bör tillämpas i enskilda fall av humanitära skäl skulle kunna omfatta frågor rörande digital tillgänglighet. (15)En tredje part som av viseringssökanden själv eller enligt lag är bemyndigad att företräda vederbörande bör kunna lämna in en ansökan på hans eller hennes vägnar, förutsatt att denna persons identitet anges i ansökningsformuläret. Det bör vara möjligt för resenärer att anlita kommersiella mellanhänder för att upprätta och lämna in en ansökan på deras vägnar.

(16)Alla sökande bör lämna in ett ifyllt ansökningsformulär via EU-ansökningsplattformen tillsammans med en försäkran om att de lämnade uppgifterna är riktiga, fullständiga, korrekta och tillförlitliga samt en förklaring om att de utsagor som gjorts är tillförlitliga och sanningsenliga. Alla sökande bör också uppge att de har förstått de inresevillkor som avses i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/399 och att de kan uppmanas att tillhandahålla relevanta styrkande handlingar vid varje inresa. Ansökningsformulär för underåriga bör lämnas in och undertecknas elektroniskt av en person som permanent eller tillfälligt utövar förälders vårdnadsrätt eller rättsligt förmyndarskap. (17)Viseringsavgiften bör betalas med hjälp av en tredjepartsnätsluss som är kopplad till den nätbaserade ansökningsplattformen och betalningarna skulle överföras direkt till den berörda medlemsstaten. De uppgifter som krävs för att säkra den elektroniska betalningen bör inte ingå i de uppgifter som lagras i VIS. (18)EU-ansökningsplattformen kommer också att innehålla tidsbokningsverktyget, som medlemsstaten kan besluta att använda för att hantera bokning av besök vid sina konsulat eller de externa tjänsteleverantörerna. Användningen av detta verktyg bör vara frivillig, eftersom det kanske inte är lämpligt på alla platser och för alla konsulat, men medlemsstaterna bör ändå använda det lokala Schengensamarbetet för att diskutera om de kan följa ett harmoniserat tillvägagångssätt för användningen av tidsbokningsverktyget i specifika tredjeländer eller på specifika platser. (19)Systemet bör underrätta sökanden när information saknas och ge sökanden möjlighet att korrigera ansökan. EU-ansökningsplattformen bör informera sökanden om resultatet av en automatisk förhandskontroll av huruvida ansökan kan tas upp till prövning. Förhandskontrollen bör säkerställa att den information som lämnas uppfyller kraven för att ansökningen om visering ska kunna tas upp till prövning. (20)Om det behöriga konsulatet eller de centrala myndigheterna i den behöriga medlemsstaten anser att det/de är ansvarig för att pröva ansökan, bör det/de godta detta och uppgifterna bör importeras till det nationella systemet från den tillfälliga lagringen i enlighet med VIS-förordningen och raderas från den tillfälliga lagringen, med undantag för kontaktuppgifter. (21)Sökande bör på elektronisk väg underrättas om det beslut som den behöriga medlemsstaten fattat om deras ansökan, med uppgift om huruvida viseringen har utfärdats, avslagits, bekräftats för en ny resehandling, förlängts, upphävts eller återkallats, i enlighet med förordningarna (EG) nr 810/2009 och (EG) nr 767/2008. (22)För att minska säkerhetsriskerna i samband med förfalskade och stulna viseringsmärken bör en visering utfärdas i digitalt format och inte längre som ett viseringsmärke som påförs resehandlingen. (23)För att säkerställa största möjliga säkerhet och förhindra efterbildning och förfalskning bör den digitala viseringen delges i form av en 2D-streckkod som signeras kryptografiskt av den utfärdande medlemsstatens Country Signing Certificate Authority (CSCA). Om VIS inte är tillgängligt eller inte kan nås skulle kontrollerna bygga på en 2D-streckkod från den undertecknande myndigheten. (24)Om viseringsinnehavarens resehandling har förkommit, stulits eller löpt ut och viseringen fortfarande är giltig kan viseringsinnehavaren via EU-ansökningsplattformen ansöka om bekräftelse av viseringen i en ny resehandling, förutsatt att den nya resehandlingen är av samma typ och utfärdad av samma land som den förkomna, stulna eller utlöpta resehandlingen. Viseringsinnehavaren bör infinna sig personligen vid konsulatet eller den externa tjänsteleverantören för att uppvisa den nya resehandlingen så att dess äkthet kan verifieras. (25)Data som lagras på EU-ansökningsplattformen bör skyddas med hjälp av integritetsfrämjande genomförandeåtgärder. (26)Externa tjänsteleverantörer bör ha åtkomst till EU-ansökningsplattformen endast för att hämta och granska inlämnade ansökningar, verifiera de tillfälligt lagrade uppgifterna (t.ex. inskannad resehandling), ta och ladda upp biometriska kännetecken, kontrollera kvaliteten på de uppladdade styrkande handlingarna samt bekräfta att en ansökan har granskats och därmed göra den tillgänglig för konsulatet för vidare handläggning; externa tjänsteleverantörer bör inte ha åtkomst till uppgifter som lagras i VIS. (27)Det är nödvändigt att fastställa det datum från vilket driften inleds, inbegripet när den digitala viseringen och EU-ansökningsplattformen börjar användas. En medlemsstat får, under fem års tid från och med den dag då driften inleds, besluta att inte använda den nätbaserade EU-ansökningsplattformen. En medlemsstat får dock anmäla att den vill ansluta sig till den nätbaserade EU-ansökningsplattformen innan övergångsperioden löper ut. Om den medlemsstat som handlägger viseringsansökningarna beslutar att inte använda den nätbaserade EU-ansökningsplattformen kommer viseringsinnehavarna under övergångsperioden ändå att kunna verifiera de digitala viseringarna med hjälp av EU-ansökningsplattformens webbtjänst. (28)EU-ansökningsplattformen bör innehålla en funktion som gör det möjligt för sökande att verifiera sina digitala viseringar. (29)De medlemsstater som inte tillämpar Schengenregelverket fullt ut, och därför inte har åtkomst till VIS för att föra in viseringsansökningar och lagra digitala viseringar, bör fortsätta att utfärda viseringar i form av ett enhetligt utformat viseringsmärke. (30)För att göra det möjligt att tillämpa beslut nr 565/2014/EU bör Bulgarien, Kroatien, Cypern och Rumänien ha skrivskyddad åtkomst till digitala viseringar som lagras i VIS. (31)Europeiska unionens byrå för den operativa förvaltningen av stora it-system inom området frihet, säkerhet och rättvisa (eu-LISA) bör som en del av VIS ansvara för den tekniska utvecklingen och den operativa förvaltningen av EU-ansökningsplattformen och dess komponenter. (32)EU-ansökningsplattformens systemarkitektur bör i största möjliga utsträckning återanvända befintliga och kommande system som ingår i den nya interoperabilitetsramen, särskilt EU-systemet för reseuppgifter och resetillstånd (Etias) och in- och utresesystemet, samtidigt som man respekterar de nuvarande tekniska begränsningarna och medlemsstaternas investeringar i sina egna nationella system. (33)Kontroll av digitala viseringar vid gränsen bör bygga på den befintliga och kommande EU-systemarkitekturen för gränsförvaltning och bör bestå av viseringsinnehavarens information som lagras i VIS. Denna information bör verifieras av medlemsstaternas myndigheter mot biometriska uppgifter. (34)Den utformning av viseringar för kortare vistelse som fastställs i rådets förordning (EG) nr 1683/95 används också för viseringar för längre vistelse. Konventionen om tillämpning av Schengenavtalet bör därför ändras så att viseringar för längre vistelse också kan utfärdas i digitalt format. (35)Eftersom införandet av digitala viseringar skulle undanröja behovet av att påföra det fysiska viseringsmärket bör rådets förordning (EG) nr 333/2002 om fastställande av en enhetlig modell för blad för påförande av visering som utfärdas av medlemsstaterna för personer som innehar resehandlingar som inte erkänns av medlemsstaten ändras i enlighet med detta.

(36)Dokument för förenklad transitering (FTD) och dokument för förenklad järnvägstransitering (FRTD) är handlingar som är likvärdiga med transitviseringar och som ger innehavaren rätt till inresa i syfte att passera genom medlemsstaternas territorier i enlighet med bestämmelserna i Schengenregelverket om passage av de yttre gränserna. Dokument för förenklad transitering (FTD) och dokument för förenklad järnvägstransitering (FRTD) har en enhetlig utformning och ansökningsförfarandet är pappersbaserat. För att återspegla digitaliseringens utveckling bör rådets förordning (EG) nr 693/2003 och rådets förordning (EG) nr 694/2003 ändras för att möjliggöra utfärdande i digitalt format samt digitala ansökningar. (37)För att säkerställa att ansökningsformuläret och avslagsformulären tar hänsyn till de olika möjligheterna beroende på om viseringssökanden lämnar in sin ansökan via EU-ansökningsplattformen eller inte, bör befogenheten att anta delegerade akter i enlighet med artikel 290 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt delegeras till kommissionen med avseende på ändring av förteckningen över den information som EU-ansökningsplattformen bör innehålla och att ändra motsvarande standardformulär och format. Det är särskilt viktigt att kommissionen genomför lämpliga samråd under sitt förberedande arbete, inklusive på expertnivå, och att dessa samråd genomförs i enlighet med principerna i det interinstitutionella avtalet om bättre lagstiftning av den 13 april 2016. För att säkerställa lika stor delaktighet i förberedelsen av delegerade akter bör Europaparlamentet och rådet erhålla alla handlingar samtidigt som medlemsstaternas experter, och deras experter bör ges systematiskt tillträde till möten i kommissionens expertgrupper som arbetar med förberedelse av delegerade akter. (38)Eftersom målen för denna förordning, nämligen att inrätta en nätbaserad EU-plattform för viseringsansökningar och införa en digital visering, bygger på andra initiativ som dels syftar till att rationalisera och harmonisera förfarandena inom ramen för den gemensamma viseringspolitiken och dels anpassa resandet, inresekraven och in- och utresekontrollerna inom Schengenområdet till den nya digitala tidsåldern, är ändringar av den relaterade lagstiftningen endast möjliga på unionsnivå och en del av Schengenregelverket. Unionen får anta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördraget om Europeiska unionen. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går denna förordning inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå dessa mål. (39)Denna förordning påverkar inte tillämpningen av direktiv 2004/38/EG och del två i utträdesavtalet mellan EU och Förenade kungariket. (40)Denna förordning är förenlig med de grundläggande rättigheter och de principer som erkänns särskilt i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. Införandet av en EU-ansökningsplattform och en digital visering kommer att till fullo respektera rätten till skydd av personuppgifter, respekten för privatlivet och familjelivet, barnets rättigheter och skyddet av utsatta personer. Alla skyddsåtgärder för grundläggande rättigheter i förordningen om informationssystemet för viseringar kommer att förbli helt tillämpliga i samband med den framtida EU-plattformen för viseringsansökningar och den digitala viseringen, särskilt när det gäller barnets rättigheter. Plattformen måste ta hänsyn till kraven i tillgänglighetsdirektivet för att säkerställa lättillgänglighet för personer med funktionsnedsättning. (41)I enlighet med artiklarna 1 och 2 i protokoll nr 22 om Danmarks ställning, fogat till fördraget om Europeiska unionen och fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, deltar Danmark inte i antagandet av denna förordning, som inte är bindande för eller tillämplig på Danmark. Eftersom denna förordning är en utveckling av Schengenregelverket ska Danmark, i enlighet med artikel 4 i det protokollet, inom sex månader efter det att rådet har beslutat om denna förordning, besluta huruvida landet ska genomföra den i sin nationella lagstiftning. (42)Denna förordning utgör en utveckling av de bestämmelser i Schengenregelverket i vilka Irland inte deltar. Irland deltar därför inte i antagandet av denna förordning, som inte är bindande för eller tillämplig på Irland. (43)När det gäller Island och Norge utgör denna förordning, i enlighet med avtalet mellan Europeiska unionens råd och Republiken Island och Konungariket Norge om dessa staters associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket, en utveckling av de bestämmelser i Schengenregelverket som omfattas av det område som avses i artikel 1 B i rådets beslut 1999/437/EG. (44)När det gäller Schweiz utgör denna förordning, i enlighet med avtalet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen och Schweiziska edsförbundet om Schweiziska edsförbundets associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket, en utveckling av de bestämmelser i Schengenregelverket som omfattas av det område som avses i artikel 1 B i beslut 1999/437/EG jämförd med artikel 3 i rådets beslut 2008/146/EG. (45)När det gäller Liechtenstein utgör denna förordning, i enlighet med protokollet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen, Schweiziska edsförbundet och Furstendömet Liechtenstein om Furstendömet Liechtensteins anslutning till avtalet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen och Schweiziska edsförbundet om Schweiziska edsförbundets associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket, en utveckling av de bestämmelser i Schengenregelverket som omfattas av det område som avses i artikel 1 B i beslut 1999/437/EG jämförd med artikel 3 i rådets beslut 2011/350/EU. (46)Denna förordning utgör en akt som utvecklar Schengenregelverket eller som på annat sätt har samband med detta i den mening som avses i artikel 3.2 i 2003 års anslutningsakt, artikel 4.2 i 2005 års anslutningsakt respektive artikel 4.2 i 2011 års anslutningsakt. (47)Europeiska datatillsynsmannen har hörts i enlighet med artikel 42 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2018/1725 och avgav ett yttrande den [XX]. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. Artikel 1

Ändringar av förordning (EG) nr 810/2009 Förordning (EG) nr 810/2009 ska ändras på följande sätt: (1)I artikel 1.2 ska följande led läggas till som led c: ”c) uppehållsrätten i värdlandet för tredjelandsmedborgare som är familjemedlemmar till brittiska medborgare som själva omfattas av avtalet om Förenade konungariket Storbritannien och Nordirlands utträde ur Europeiska unionen och Europeiska atomenergigemenskapen* (utträdesavtalet mellan EU och Förenade kungariket). __________ * Avtal om Förenade konungariket Storbritannien och Nordirlands utträde ur Europeiska unionen och Europeiska atomenergigemenskapen (EUT L 29, 31.1.2020, s. 7).” (2)I artikel 2 ska följande punkter införas som punkterna 10a och 10b:

”10a. ansökningsformulär: det enhetliga formulär som anges i bilaga I, tillgängligt antingen online via EU-ansökningsplattformen eller i pappersform. 10b. digital visering: visering som utfärdas i digitalt format som en akt i VIS.” (3)I artikel 3.5 ska led d ersättas med följande: ”d) Familjemedlemmar till medborgare i unionen som avses i artikel 1.2 a och familjemedlemmar till brittiska medborgare som själva omfattas av utträdesavtalet mellan EU och Förenade kungariket som avses i artikel 1.2 c.” (4)I artikel 5.1 ska led b ersättas med följande: ”b) om besöket omfattar fler än ett mål, eller om flera separata besök kommer att företas inom en tvåmånadersperiod, den medlemsstat vars territorium utgör huvudmålet för resan eller resorna vad avser vistelsens längd, räknat i dagar,” (5)I artikel 8 ska följande punkt införas som punkt 4a: ”4a. Bilaterala överenskommelser om representation ska visas på den EU-ansökningsplattform som avses i kapitel Ia i förordning (EG) nr 767/2008.” (6)Artikel 9 ska ändras på följande sätt: (a)Följande punkter ska införas som punkterna 1a och 1b: ”1a. Sökande ska lämna in en ansökan via den EU-ansökningsplattform som avses i kapitel Ia i förordning (EG) nr 767/2008. 1b. Genom undantag från punkt 1a får följande kategorier av personer lämna in en ansökan utan att använda EU-ansökningsplattformen: (a)Tredjelandsmedborgare i enskilda fall av humanitära skäl. (b)Stats- eller regeringschefer och ledamöter i nationella regeringar med åtföljande makar samt medlemmar av deras officiella delegationer, när de inbjudits av medlemsstaternas regeringar eller internationella organisationer för ett officiellt ändamål, samt regenter och högt uppsatta medlemmar av en kungafamilj, när de inbjudits av medlemsstaternas regeringar eller internationella organisationer för ett officiellt ändamål. (c)Tredjelandsmedborgare som får visering utfärdad vid de yttre gränserna i enlighet med kapitel VI.” (b)I punkt 4 ska följande led läggas till som led d: ”d) av en annan person när den lämnas in via EU-ansökningsplattformen.” (7) Artikel 10 ska ändras på följande sätt: (a)Punkt 1 ska ersättas med följande: ”1. När ansökan lämnas in ska sökande, när så krävs enligt artikel 13, infinna sig personligen för att lämna fingeravtryck och ansiktsbild. Sökande ska också infinna sig personligen när deras resehandling ska verifieras i enlighet med artikel 12.”

(b)Följande punkter ska införas som punkterna 1a och 1b: ”1a. Medlemsstaterna får i motiverade och enskilda fall kräva att sökanden visar upp en resehandling och/eller tillhandahåller styrkande handlingar. Detta ska vara möjligt i undantagsfall och i fall där det förekommer många bedrägliga handlingar på en viss plats. 1b. Konsulaten ska inom ramen för det lokala Schengensamarbetet bedöma genomförandet av de villkor som fastställs i punkt 1a för att ta hänsyn till lokala förhållanden.” (c)Punkt 3 ska ersättas med följande: ”3. När ansökan lämnas in, ska sökanden (a)lämna de uppgifter som avses i artikel 11, (b)lämna bevis på innehav av en resehandling i enlighet med artikel 12, (c)tillåta att hans eller hennes ansiktsbild tas på plats i enlighet med artikel 13, eller, om de undantag som avses i artikel 13.7a är tillämpliga, ge in ett fotografi i enlighet med standarderna i förordning (EG) nr 1683/95, (d)i tillämpliga fall tillåta att hans eller hennes fingeravtryck upptas i enlighet med artikel 13, (e)betala viseringsavgiften i enlighet med artikel 16, (f)lämna bevis på innehav av de styrkande handlingarna i enlighet med artikel 14, (g)i tillämpliga fall, lämna bevis på innehav av tillräcklig och giltig medicinsk reseförsäkring i enlighet med artikel 15.” (8)Artikel 11 ska ändras på följande sätt: (a)Punkt 1 ska ersättas med följande: ”1. Ansökningsformuläret ska lämnas in via EU-ansökningsplattformen. I de fall som avses i artikel 9.1b får sökandena lämna in ett manuellt eller elektroniskt ifyllt ansökningsformulär enligt bilaga I. Kommissionen ska anta delegerade akter i enlighet med artikel 51a för att uppdatera det ansökningsformulär som anges i bilaga I eller som lämnas in via EU-ansökningsplattformen. Ansökningsformuläret ska undertecknas. Det kan undertecknas elektroniskt. Personer som är upptagna i sökandens resehandling ska lämna in ett separat ansökningsformulär. Underåriga ska lämna in ett ansökningsformulär undertecknat av en person som permanent eller tillfälligt utövar förälders vårdnadsrätt eller rättsligt förmyndarskap.” (b)Punkt 1b ska utgå. (c)Följande punkt ska införas som punkt 1c: ”1c. Alla sökande ska lämna in ett ifyllt ansökningsformulär tillsammans med en försäkran om att de lämnade uppgifterna är riktiga, fullständiga, korrekta och tillförlitliga samt en försäkran om att de utsagor som gjorts är sanningsenliga och tillförlitliga. Alla sökande ska också uppge att de har förstått de inresevillkor som avses i artikel 6 i förordning (EU) 2016/399 och att de kan uppmanas att tillhandahålla relevanta styrkande handlingar vid varje inresa.”

(9)Artikel 12 ska ersättas med följande: ”Artikel 12

Resehandling 1.Sökanden ska lämna bevis på innehav av en giltig resehandling som uppfyller följande kriterier: (a)Den ska vara giltig i minst tre månader efter planerat datum för avresan från medlemsstaternas territorium, eller i fall det rör sig om flera besök, efter det senaste datumet för avresan från medlemsstaternas territorium. I befogade brådskande fall kan emellertid undantag göras från detta krav. (b)Den ska ha utfärdats under den föregående tioårsperioden. 2.Sökanden ska vara skyldig att uppvisa resehandlingen personligen endast vid första ansökan med den resehandlingen eller om biometriska uppgifter måste lämnas. Första stycket ska inte påverka tillämpningen av artikel 10.1a. 3.Resehandlingarna ska kontrolleras med hjälp av lämplig teknik. 4.När ansökan lämnas in via EU-ansökningsplattformen ska konsulatet eller den externa tjänsteleverantören verifiera att den resehandling som uppvisas personligen i enlighet med punkt 2 motsvarar den skannade kopia som sökanden laddat upp. Om verifieringen görs av den externa tjänsteleverantören ska den nätsluss för externa tjänsteleverantörer som avses i artikel 7e i förordning (EG) nr 767/2008 användas. 5.Om kvaliteten på den skannade kopia som avses i punkt 4 inte är tillfredsställande eller om det råder tvivel, särskilt om äktheten, ska det behöriga konsulatet eller den externa tjänsteleverantören skanna in resehandlingen på nytt och ladda upp bilden på EU-ansökningsplattformen.” (10)I artikel 13 ska följande punkt läggas till som punkt 7c: ”7c. Om de biometriska kännetecknen upptas av en extern tjänsteleverantör i enlighet med artikel 43 ska den nätsluss för externa tjänsteleverantörer som avses i artikel 7e i förordning (EG) nr 767/2008 användas för detta ändamål.” (11)Artikel 14 ska ändras på följande sätt: (a)I punkt 1 ska de inledande orden ersättas med följande: ”När ansökan gäller en enhetlig visering ska sökanden lämna bevis på följande:” (b)I punkt 2 ska de inledande orden ersättas med följande: ”När ansökan gäller visering för flygplatstransitering ska sökanden lämna bevis på följande:” (12)I artikel 15.2 ska andra stycket ersättas med följande: ”Dessutom ska sådana sökande, som en del av ansökningsformuläret, intyga att de känner till kravet att ha en medicinsk reseförsäkring för efterföljande vistelser.”

(13)I artikel 16.7 ska första stycket ersättas med följande: ”För ansökningar som lämnas in via EU-ansökningsplattformen ska viseringsavgiften tas ut i euro och den ska inte vara återbetalningsbar, utom i de fall som avses i artiklarna 18.2 och 19.3. För ansökningar som inte lämnas in via EU-ansökningsplattformen ska beloppet, när viseringsavgiften tas ut i en annan valuta än euro, fastställas och regelbundet ses över enligt den referensväxelkurs för euron som fastställs av Europeiska centralbanken. Det belopp som tas ut får avrundas uppåt och det ska, genom arrangemangen för det lokala Schengensamarbetet, säkerställas att likartade avgifter tas ut.” (14)I artikel 18 ska följande punkter läggas till som punkterna 3 och 4: ”3. Efter meddelandet från EU-ansökningsplattformen om den automatiserade förhandskontrollen av behörighet och möjlighet att ta upp till prövning i enlighet med artikel 7c.9 i förordning (EG) nr 767/2008, när det gäller ansökningar som lämnas in via EU-ansökningsplattformen, ska konsulatet eller de centrala myndigheterna i den medlemsstat som fått meddelandet från systemet verifiera om de är behöriga att pröva och fatta beslut om ansökan. 4. I de fall som avses i punkt 3 ska medlemsstaten, om den anser att den inte är behörig, utan dröjsmål underrätta sökanden med hjälp av den säkra kontotjänsten i EU-ansökningsplattformen och ange vilken medlemsstat som är behörig. Sökanden får dra tillbaka sin ansökan. Om ansökan dras tillbaka ska uppgifterna i ansökan raderas från tillfällig lagring i enlighet med artikel 7c i förordning (EG) nr 767/2008.” (15)Artikel 19 ska ändras på följande sätt: (a)Följande punkt ska införas som punkt 1a: ”1a. Efter ett meddelande från EU-ansökningsplattformen om att den automatiserade förhandskontrollen i enlighet med artikel 7c.9 i förordning (EG) nr 767/2008 visar att ansökan kan tas upp till prövning, när det gäller ansökningar som lämnas in via EU-ansökningsplattformen, ska konsulatet eller de centrala myndigheterna i den medlemsstat som fått meddelandet från systemet utan dröjsmål göra kontrollerna i punkt 1.” (b)Följande punkt ska införas som punkt 2b: ”2b. Om det behöriga konsulatet eller de centrala myndigheterna i den behöriga medlemsstaten finner att de villkor som avses i punkt 1 har uppfyllts för ansökningar som lämnas in via EU-ansökningsplattformen, ska ansökan kunna tas upp till prövning och det behöriga konsulatet eller de centrala myndigheterna i den behöriga medlemsstaten ska godta ansökan.” (c)Följande punkt ska läggas till som punkt 4a: ”4a. För ansökningar som lämnas in via EU-ansökningsplattformen ska det behöriga konsulatet eller de centrala myndigheterna i den behöriga medlemsstaten kunna godta en ansökan som inte har lämnats in inom den period som avses i artikel 9.1, framför allt i sådana motiverade brådskande fall som avses i artikel 9.3.” (16)Artikel 20 ska utgå. (17)Artikel 21 ska ändras på följande sätt: (a)I punkt 3 ska led a ersättas med följande: ”a) att den resehandling som tillhandahålls eller läggs fram inte är en efterbildning eller förfalskning,” (b)I punkt 6 ska led a ersättas med följande: ”a) att den resehandling som tillhandahålls eller läggs fram inte är en efterbildning eller förfalskning,”

(18)Artikel 24 ska ändras på följande sätt: (a)I punkt 1 tredje stycket ska hänvisningen till ”artikel 12 a” ersättas med en hänvisning till ”artikel 12.1 a”. (b)I punkt 2 första stycket ska de inledande orden ersättas med följande: ”Förutsatt att sökanden uppfyller villkoren för inresa i artikel 6.1 a, c, d och e i förordning (EU) 2016/399 ska viseringar för flera inresor med lång giltighet utfärdas för följande giltighetsperioder:” (c)Följande punkt ska införas som punkt 2aa: ”2aa. Giltighetstiden för viseringar för flera inresor med lång giltighetstid ska inte begränsas av resehandlingens giltighetstid.” (19)I artikel 25 ska följande punkt läggas till som punkt 6: ”6. Utfärdandet av en visering i digitalt format ska inte påverka medlemsstaternas behörighet när det gäller erkännande av resehandlingar. Detta inbegriper resehandlingar som inte erkänns av en eller flera, men inte alla medlemsstater.” (20)Följande artikel ska införas som artikel 26a: ”Artikel 26a

Digitala viseringar Viseringar ska utfärdas i digitalt format som en akt i VIS, inbegripet ett unikt viseringsnummer.” (21)Artikel 32 ska ändras på följande sätt: (a)Punkt 2 ska ersättas med följande: ”2. För ansökningar som lämnas in via EU-ansökningsplattformen ska information om beslut om avslag och de skäl som ligger till grund för dem meddelas sökanden på ett säkert elektroniskt sätt i enlighet med artikel 7f.1 i förordning (EG) nr 767/2008. Meddelandet kommer att innehålla samma information som anges i bilaga VI, på språket i den medlemsstat som fattade det slutliga beslutet om ansökan och på ett annat av unionens officiella språk. Medlemsstaterna får lägga till ytterligare handlingar till standardmeddelandet för att motivera avslaget. För ansökningar som inte lämnas in via EU-ansökningsplattformen i de fall som avses i artikel 9.1b ska ett beslut om avslag och de skäl som ligger till grund för det meddelas sökanden med hjälp av standardformuläret i bilaga VI på språket i den medlemsstat som har fattat det slutliga beslutet om ansökan och ett annat av unionens officiella språk. Kommissionen ska anta delegerade akter i enlighet med artikel 51a för att ändra det avslagsformulär som anges i bilaga VI eller som ett meddelande som avses i kapitel Ia i förordning (EG) nr 767/2008.” (b)I punkt 3 ska tredje meningen ersättas med följande: ”Medlemsstaterna ska tillhandahålla sökandena information om hur de ska förfara för att överklaga ett beslut, i enlighet med vad som anges i bilaga VI eller i det meddelande om avslag som skickas via EU-ansökningsplattformen.” (22)Följande artikel ska införas som artikel 32a:

”Artikel 32a

Bekräftelse av en giltig visering i en ny resehandling 1.Viseringsinnehavare vars resehandling har förkommit, stulits eller löpt ut och vars visering fortfarande är giltig får ansöka om bekräftelse av viseringen i anslutning till en ny resehandling. 2.De viseringsinnehavare som avses i punkt 1 ska ansöka om bekräftelse av viseringen i en ny resehandling via den EU-ansökningsplattform som avses i kapitel Ia i förordning (EG) nr 767/2008. De ska tillhandahålla följande personuppgifter: (a)Namn, födelsedatum, nationalitet. (b)Viseringens nummer. (c)Uppgifter om den förkomna, stulna eller utgångna resehandlingen. (d)Uppgifter om en ny resehandling. (e)Skannad bild av personuppgiftssidan. (f)Bevis på att resehandlingen har förkommit, stulits eller löpt ut. 3.Viseringsinnehavaren ska betala en avgift för viseringsbekräftelse på 30 EUR. 4.Viseringsinnehavaren ska vara skyldig att infinna sig personligen för att visa upp den nya resehandlingen så att det kan verifieras att denna resehandling motsvarar den skannade kopia som laddats upp via EU-ansökningsplattformen och att resehandlingens innehavare är den person som viseringen utfärdats för. 5.Den nya resehandlingen ska uppfylla villkoren i artikel 12. 6.Om det behöriga konsulatet eller de centrala myndigheterna i den behöriga medlemsstaten fastställer att den giltiga viseringen kan bekräftas i en ny resehandling ska uppgifterna införas i ansökningsakten i VIS i enlighet med artikel 12a i förordning (EG) nr 767/2008. 7.Det faktum att en visering bekräftas i en ny resehandling ska meddelas sökanden på ett säkert elektroniskt sätt i enlighet med artikel 7f i förordning (EG) nr 767/2008. 8.Om det behöriga konsulatet eller de centrala myndigheterna i den behöriga medlemsstaten inte kan avgöra om den giltiga viseringen kan bekräftas i en ny resehandling, särskilt på grund av tvivel om viseringsinnehavarens identitet, ska konsulatet eller myndigheten (a)avslå bekräftelsen, (b)återkalla den giltiga viseringen i enlighet med artikel 34. 9.Förfarandet för bekräftelse av en giltig visering i en ny resehandling ska inte hindra viseringsinnehavaren från att lämna in en ny viseringsansökan.” (23)Artikel 33 ska ändras på följande sätt: (a)Punkt 6 ska ersättas med följande:

”6. Viseringsinnehavare kan ansöka om förlängning online via EU-ansökningsplattformen. De ska tillhandahålla personuppgifter, viseringens nummer och resehandlingens nummer, ladda upp styrkande handlingar som styrker force majeure, humanitära skäl och/eller starka personliga skäl som hindrar dem från att lämna medlemsstaternas territorium samt, endast om det föreligger sådana starka personliga skäl som avses i punkt 2, betala en avgift på 30 EUR.” (b)Följande punkt ska läggas till som punkt 8: ”8. Om en visering förlängs i enlighet med punkterna 1–7 i denna artikel via EU-ansökningsplattformen ska förlängningen meddelas sökanden på ett säkert elektroniskt sätt i enlighet med artikel 7f i förordning (EG) nr 767/2008.” (24)Artikel 34 ska ändras på följande sätt: (a)Punkterna 5 och 6 ska ersättas med följande: ”5. Om en visering som inte utfärdats i digitalt format upphävs eller återkallas, ska beteckningen ”UPPHÄVD” eller ”ÅTERKALLAD” stämplas på viseringen och det optiskt variabla kännetecknet på viseringsmärket, säkringen ”latent bildeffekt” samt ordet ”visering” ogiltigförklaras genom överkorsning. 6. Ett beslut om upphävande eller återkallande av en visering och de skäl som ligger till grund för detta ska utfärdas i digitalt format genom att uppgifterna förs in i VIS, i enlighet med artikel 12 i förordning (EG) nr 767/2008, och meddelas sökanden på ett säkert elektroniskt sätt i enlighet med artikel 7f i förordning (EG) nr 767/2008 eller med hjälp av standardformuläret i bilaga VI för ansökningar som inte lämnas in via EU-ansökningsplattformen. Meddelandet ska innehålla den information som anges i bilaga VI.” (b)I punkt 7 ska tredje meningen ersättas med följande: ”Medlemsstaterna ska tillhandahålla sökandena information om hur de ska förfara för att överklaga ett beslut, i enlighet med vad som anges i bilaga VI eller i det meddelande som skickas via EU-ansökningsplattformen.” (25)Artikel 37 ska ändras på följande sätt: (a)Punkt 2 ska ersättas med följande: ”2. För medlemsstater som inte utfärdar viseringar i digitalt format ska förvaringen och hanteringen av viseringsmärken omfattas av fullgoda säkerhetsåtgärder för att undvika bedrägeri och förluster. Varje konsulat ska registrera lagret av viseringsmärken och registrera hur varje viseringsmärke har använts. Alla betydande förluster av oanvända viseringsmärken ska rapporteras till kommissionen.” (b)I punkt 3 ska den första meningen ersättas med följande: ”Konsulat eller centrala myndigheter ska arkivera ansökningarna i elektroniskt format.” (26)Artikel 38 ska ändras på följande sätt: (a)Punkt 1a ska ersättas med följande: ”Medlemsstaterna ska säkerställa att hela viseringsförfarandet på konsulaten, inklusive inlämnandet och hanteringen av ansökningar och det praktiska samarbetet med externa tjänsteleverantörer, övervakas av utlandsstationerad personal för att säkerställa integriteten i alla skeden av förfarandet.” (b)Följande punkt ska införas som punkt 3c: ”3c. Medlemsstaternas centrala myndigheter ska ge sin personal lämplig utbildning om EU-ansökningsplattformen.” (27)Artikel 42 ska utgå.

(28)Artikel 43 ska ändras på följande sätt: (a)Punkt 4 ska ersättas med följande: ”4. Prövningen av ansökningar, intervjuerna i förekommande fall och besluten om ansökningar ska endast utföras av konsulatet.” (b)I punkt 5 ska följande andra stycke läggas till: ”Genom undantag får externa tjänsteleverantörer ha åtkomst till EU-ansökningsplattformen via den nätsluss för externa tjänsteleverantörer som avses i artikel 7e i förordning (EG) nr 767/2008 för att (a)verifiera de uppgifter som sökanden har laddat upp, (b)ladda upp biometriska kännetecken, (c)ladda upp de styrkande handlingarna, (d)använda tidsbokningsverktyget för att ange lediga tider.” (c)Punkt 6 ska ändras på följande sätt: (1)Led c ska ersättas med följande: ”c) Insamling av uppgifter (inbegripet insamling av biometriska kännetecken och i undantagsfall styrkande handlingar och handlingar som behövs för identitetskontroller), överföring av dem till konsulatet eller de centrala myndigheterna i tillämpliga fall samt uppladdning av dem på EU-ansökningsplattformen.” (2)Följande led ska införas som led ca: ”ca) Verifiering av resehandlingen mot den kopia som sökanden har laddat upp.” (29)I artikel 44 ska följande punkt införas som punkt 1a: ”1a. Punkt 1 ska inte tillämpas på den åtkomst som externa tjänsteleverantörer får ha till EU-ansökningsplattformen via den nätsluss för externa tjänsteleverantörer som avses i artikel 7e i förordning (EG) nr 767/2008.” (30)I artikel 47 ska följande punkt läggas till som punkt 3: ”3. EU-ansökningsplattformen ska ge allmänheten all relevant information om viseringsansökan via EU-ansökningsplattformen, särskilt den information som avses i artikel 7a i förordning (EG) nr 767/2008.” (31)I artikel 51a.2, 51a.3 och 51a.6 ska hänvisningen till ”artikel 16.9” ersättas med en hänvisning till ”artiklarna 11.1, 16.9 och 32.2”. (32)I artikel 53.1 ska led f ersättas med följande:

”f) de kompletterande nationella anteckningarna i fältet för anmärkningar på viseringsmärket enligt artikel 27.2, för medlemsstater som inte utfärdar viseringar i digitalt format,” (33)Bilaga III ska utgå. Artikel 2

Ändringar av förordning (EG) nr 767/2008 Förordning (EG) nr 767/2008 ska ändras på följande sätt: (1)Artikel 2a ska ändras på följande sätt: (a)Punkt 1 ska ändras på följande sätt: (1)Följande led ska införas: ”fa) EU-ansökningsplattformen,” (2)Följande stycke ska läggas till: ”EU-ansökningsplattformen ska dela och så långt det är tekniskt möjligt återanvända maskin- och programvarukomponenterna från in- och utresesystemets webbtjänst och Etias webbplats och appen för mobila enheter.” (b)Följande punkt ska läggas till som punkt 6: ”6. EU-ansökningsplattformen ska bestå av (a)en offentlig webbplats och en app för mobila enheter, (b)tillfällig lagringskapacitet, (c)en säker kontotjänst, (d)ett verifieringsverktyg för sökande, (e)en webbtjänst för viseringsinnehavare, (f)en e-posttjänst, (g)ett betalningsverktyg, (h)ett tidsbokningsverktyg,

(i)en nätsluss för externa tjänsteleverantörer, (j)en konfigurationsmodul som ska omfatta eu-LISA, centrala myndigheter och konsulat, (k)en programvara för att generera och läsa krypterad 2D-streckkod, (l)en säker webbtjänst som gör det möjligt för EU-ansökningsplattformens komponenter att kommunicera, (m)en helpdeskfunktion som ska skötas av eu-LISA, (n)en skrivskyddad kopia av VIS-databasen.” (2)I artikel 4 ska punkt 2 ersättas med följande: ”2. digital visering: en visering i digitalt format i den mening som avses i artikel 26a i förordning (EG) nr 810/2009.” (3)Följande kapitel ska införas som kapitel Ia: ”KAPITEL Ia

DEN NÄTBASERADE EU-PLATTFORMEN FÖR VISERINGSANSÖKNINGAR Artikel 7a

Information till allmänheten på EU-ansökningsplattformen 1.Den nätbaserade EU-plattformen för viseringsansökningar (EU-ansökningsplattformen) ska tillhandahålla allmän information till allmänheten i enlighet med artikel 47 i förordning (EG) nr 810/2009. Kommissionen och medlemsstaterna ska ansvara för att tillhandahålla informationen i enlighet med sina respektive ansvarsområden enligt punkterna 2–4 i denna artikel. 2.Eu-LISA ska ansvara för att offentliggöra och uppdatera följande information till allmänheten på EU-ansökningsplattformen, efter att ha mottagit följande information från kommissionen eller medlemsstaterna: (a)Viseringskraven, inbegripet viseringsförteckningar, avtal om undantag från viseringskravet, inbegripet för diplomatpass och tjänstepass, och inbegripet fall av eventuellt upphävande av viseringsfria resor enligt artiklarna 3, 4, 5, 7 och 8 i förordning (EU) 2018/1806 och bilagorna I och II till den förordningen, samt information enligt direktiv 2004/38/EG och utträdesavtalet mellan EU och Förenade kungariket. (b)Viseringsavgiftsbeloppen enligt artikel 16 i förordning (EG) nr 810/2009, lägre eller högre avgifter vid avtal om förenklade viseringsförfaranden, eller en återtagandeåtgärd som härrör från artikel 25a i den förordningen, samt direktiv 2004/38/EG och utträdesavtalet mellan EU och Förenade kungariket. (c)I tillämpliga fall, harmoniserade förteckningar över styrkande handlingar som upprättats i enlighet med artikel 14.5a i förordning (EG) nr 810/2009. (d)I tillämpliga fall, krav på medicinsk reseförsäkring i enlighet med artikel 15 i förordning (EG) nr 810/2009. Om en medlemsstat tillhandahåller informationen ska eu-LISA konfigurera EU-ansökningsplattformen efter att ha fått bekräftelse på denna information från kommissionen. 3.De centrala viseringsmyndigheterna ska ansvara för att föra in information om följande:

(a)Konsulatens plats och deras territoriella behörighet i den mening som avses i artikel 6 i förordning (EG) nr 810/2009. (b)Avtal eller överenskommelser om representation i den mening som avses i artikel 8 i förordning (EG) nr 810/2009. (c)Användning av externa tjänsteleverantörer och var de är belägna i enlighet med artikel 43 i förordning (EG) nr 810/2009. (d)Styrkande handlingar som avses i artikel 14 i förordning (EG) nr 810/2009 och sådana som är tillämpliga enligt direktiv 2004/38/EG och utträdesavtalet mellan EU och Förenade kungariket. (e)Valfria undantag från viseringskravet enligt artikel 6 i förordning (EU) 2018/1806. (f)Valfria undantag från viseringsavgiften enligt artikel 16.5 i förordning (EG) nr 810/2009. 4.Konsulatet eller de centrala myndigheterna i den behöriga medlemsstaten ska ansvara för att föra in information om följande: (a)Kontaktuppgifter och åtkomsträttigheter för externa tjänsteleverantörer, inbegripet för tidsbokningsverktyget. (b)Tidsbokningsverktyget, inbegripet lediga tider. (c)Antal godkända ansökningar per vecka/månad. Artikel 7b

Webbansökningsformulär 1.Varje sökande ska via EU-ansökningsplattformen lämna in en ifylld webbansökan som avses i artikel 11 i förordning (EG) nr 810/2009. 2.Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 7ba ska sökanden lämna följande personuppgifter i ansökningsformuläret: (1)Efternamn (familjenamn). (2)Efternamn vid födseln (tidigare efternamn). (3)Förnamn. (4)Födelsedatum (dag-månad-år). (5)Födelseort. (6)Födelseland. (7)Nuvarande medborgarskap; medborgarskap vid födseln, om annat; övriga medborgarskap.

(8)Kön. (9)Civilstånd. (10)Vårdnadshavare (för underåriga)/förmyndare (efternamn, förnamn, adress, om annan än sökandens, telefonnummer, e-postadress och medborgarskap). (11)Nationellt identitetsnummer, om tillämpligt. (12)Typ av resehandling. (13)Resehandlingens nummer. (14)Utfärdandedatum. (15)Sista giltighetsdag. (16)Utfärdad i (land). (17)Personuppgifter om den familjemedlem som är rörlig medborgare i EU, EES eller Schweiz eller som är brittisk medborgare som omfattas av utträdesavtalet mellan EU och Förenade kungariket i den värdstat som viseringsansökan gäller, i förekommande fall: efternamn (familjenamn), förnamn, födelsedatum, medborgarskap, resehandlingens eller id-kortets nummer. (18)Familjeband med en rörlig medborgare i EU, EES eller Schweiz eller med en brittisk medborgare som omfattas av utträdesavtalet mellan EU och Förenade kungariket i den värdstat för vilken viseringsansökan gjordes, i förekommande fall. (19)Sökandens hemadress, e-postadress och telefonnummer. (20)Bosättning i ett annat land än det land där han eller hon är medborgare. (21)Aktuell sysselsättning. (22)Arbetsgivare och arbetsgivarens adress och telefonnummer: för studerande anges läroanstaltens namn och adress. (23)Syfte med resan. (24)Tilläggsinformation om syftet med vistelsen. (25)Medlemsstat som är huvuddestination (och andra destinationsmedlemsstater, om tillämpligt). (26)Medlemsstat för första inresa. (27)Antal begärda inresor; planerat ankomstdatum för den första planerade vistelsen i Schengenområdet; planerat avresedatum från Schengenområdet efter den första planerade vistelsen.

(28)Huruvida fingeravtryck tagits tidigare i samband med en ansökan om Schengenvisering; datum, om känt; viseringsnummer, om känt. (29)Inresetillstånd till det land som är slutdestination, om tillämpligt. (30)Efternamn och förnamn på inbjudande person(er) i medlemsstaten (medlemsstaterna). Om detta inte är tillämpligt, namn på hotell eller tillfällig logi i medlemsstaten (medlemsstaterna). (31)Namn på och adress till inbjudande företag/organisation. (32)Hur resekostnader och kostnader för uppehälle under sökandens vistelse täcks. Sökanden ska också ange en e-postadress. Alla sådana uppgifter ska registreras och lagras i den tillfälliga lagringskapaciteten i enlighet med de lagringsperioder som anges i artikel 7c. 3.EU-ansökningsplattformen ska också innehålla en säker kontotjänst. Den säkra kontotjänsten ska ge sökanden möjlighet att spara de uppgifter som lämnats för efterföljande ansökningar, men endast om sökanden fritt och uttryckligen samtycker till sådan lagring. Den säkra kontotjänsten ska innehålla en möjlighet för sökanden att lämna in ansökan i flera steg. Kommissionen ska anta delegerade akter i enlighet med artikel 48a för att fastställa kraven för den säkra kontotjänsten, inbegripet lagringstiden för uppgifter som lagras i den, och för oavslutade ansökningar eller ansökningar som inte klarat kontrollen av behörighet och av om ansökan kan tas upp till prövning. 4.De uppgifter som avses i punkt 2 ska föras in av sökanden med latinska bokstäver. 5.När webbansökningsformuläret lämnas in ska EU-ansökningsplattformen hämta den ip-adress från vilken ansökningsformuläret lämnades in och lägga till den som en del av uppgifterna i ansökan. 6.Kommissionen ska genom genomförandeakter fastställa innehållet i ett förenklat ansökningsformulär för bekräftelse av giltiga viseringar i en ny resehandling, enligt artikel 32a i förordning (EG) nr 810/2009, och för förlängning av viseringar, enligt artikel 33 i den förordningen, med hjälp av EU-ansökningsplattformen. Dessa genomförandeakter ska antas i enlighet med det granskningsförfarande som avses i artikel 49.2. 7.Kommissionen ska genom genomförandeakter fastställa kraven avseende formatet för de personuppgifter som i enlighet med punkterna 2 och 5 i den här artikeln ska föras in i ansökningsformuläret samt parametrar och verifiering som ska införas för att säkerställa att ansökan är fullständig och att uppgifterna är samstämmiga. Dessa genomförandeakter ska antas i enlighet med det granskningsförfarande som avses i artikel 49.2. Artikel 7ba

Särskilda bestämmelser om EU-ansökningsplattformens användning för familjemedlemmar till unionsmedborgare eller till andra tredjelandsmedborgare som åtnjuter fri rörlighet enligt unionsrätten eller till brittiska medborgare som omfattas av utträdesavtalet mellan EU och Förenade kungariket 1.En tredjelandsmedborgare som är familjemedlem till en unionsmedborgare som omfattas av direktiv 2004/38/EG eller till en tredjelandsmedborgare som åtnjuter fri rörlighet som är likvärdig med unionsmedborgarnas enligt ett avtal mellan unionen och dess medlemsstater, å ena sidan, och ett tredjeland, å andra sidan, får lämna in en ansökan om visering utan att använda EU-ansökningsplattformen och har rätt att lämna in ansökan personligen vid konsulatet eller i de externa tjänsteleverantörernas lokaler, efter eget val. 2.När en tredjelandsmedborgare som är familjemedlem till en unionsmedborgare som omfattas av direktiv 2004/38/EG eller till en tredjelandsmedborgare som åtnjuter fri rörlighet som är likvärdig med unionsmedborgarnas enligt ett avtal mellan unionen och dess medlemsstater, å ena sidan, och ett tredjeland, å andra sidan, ansöker om visering via EU-ansök