[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 15.5.2007

KOM(2007) 250 slutlig

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET

Rapport om erfarenheterna från tillämpningen av förordning (EG) nr 1228/2003 om villkor för tillträde till nät för gränsöverskridande elhandel

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET

Rapport om erfarenheterna från tillämpningen av förordning (EG) nr 1228/2003 om villkor för tillträde till nät för gränsöverskridande elhandel (Text av betydelse för EES)

1. INLEDNING

Enligt artikel 14 i förordning (EG) nr 1228/2003 om villkor för tillträde till nät för gränsöverskridande elhandel [1] ålades kommissionen att publicera en rapport om erfarenheterna från tillämpningen av nämnda förordning. Genom denna rapport fullföljs detta åläggande. Syftet med förordningen är att fastställa rättvisa regler för gränsöverskridande handel med el, vilket skulle förbättra konkurrensen på den interna elmarknaden. Genom förordningen upprättas en kompensationsmekanism för gränsöverskridande flöden av el. Dessutom införs harmoniserade principer för avgifter för överföring och regler för tilldelning av tillgänglig kapacitet för sammanlänkningar mellan de nationella överföringssystemen.

2. UTVECKLING AV GRÄNSÖVERSKRIDANDE HANDELSVOLYMER

Alltsedan marknaden öppnades har det gränsöverskridande flödet av el ökat långsamt inom Europa för varje år som gått. Men i genomsnitt passerar bara 10 % av elen som förbrukas i EU medlemsstaternas gränser. Bild 1 visar den sammanlagda utvecklingen av det fysiska gränsöverskridande flödet i EU:s 27 medlemsstater samt Norge och Schweiz.

[pic]

Bild 1: Utveckling av det gränsöverskridande flödet av el mellan EU:s medlemsstater, Norge och Schweiz (gränsöverskridande flöde jämfört med den totala elförbrukningen, angivet i procent).

Bild 2 visar omfattningen av det gränsöverskridande flödet inom och mellan vissa europeiska regioner såsom de definieras i de ändrade riktlinjerna för hantering av flaskhalsar[2], med tillägg av Södra Östeuropa (SEE). I bilden ingår de länder som tillhör flera regioner i den region som de har starkast fysisk samhörighet med. I sammanräkningen tillhör Schweiz regionen Centrala Västeuropa och Norge regionen Nordeuropa. Bilden ger endast en övergripande bild av den verkliga situationen och återspeglar inte alla aspekter av de geografiska marknaderna. Till exempel är i praktiken Tysklands och Österrikes marknader i stor utsträckning integrerade.

[pic]

Bild 2: Elförbrukning och elutbyte i europeiska regioner år 2005[3]

Bilden visar att den största regionen är Centrala Västeuropa (CWE) med en årlig förbrukning på 1 310 TWh. Centrala Västeuropa utbyter betydande mängder el med alla angränsande regioner, framför allt med Italien (41 TWh) och Centrala Östeuropa (CEE) (35 TWh). Fram tills nyligen var de baltiska staterna avskurna från EU:s övriga regioner, men nu har sammanlänkningen av Estlands och Finlands elnät satt punkt för denna isolering.

Av regionernas totala förbrukning (3 271 TWh) består 6,5 % (213 TWh) av el som utbytts över gränserna inom regionerna, 4,3 % (141 TWh) mellan regionerna och 0,7 % (24 TWh) med tredjeländer. Det bör dock understrykas att det fysiska elflödet bara är ett närmevärde för de mängder som verkligen levereras över gränserna. Eftersom motsatta handelsutbyten utjämnar varandra kan den levererade bruttomängden vara större än den fysiska mängden. Dessutom stämmer handelsutbytena sällan överens med de fysiska flödena, vilket beror dels på återloppsflöden och dels på dagens metod för att beräkna kapaciteten, som på ett otillfredsställande sätt tar hänsyn till hur tredjeländer påverkas.

Med tanke på nuvarande utbytesmönster mellan regionerna och den underliggande samtrafikförmågan förefaller det uppenbart att det finns utrymme för ytterligare integration mellan regionerna, vilket i sin tur skulle bana väg för en europeisk marknad. Detta kommer att leda dels till en högre priskonvergens mellan regioner med liknande generationsblandning, dels till ett bättre utnyttjande av möjligheterna till arbitrage mellan regioner med varierande kombinationer av metoder för elproduktion, såsom mellan Centrala Västeuropa och den nordeuropeiska marknaden.

På det hela taget är möjligheterna till gränsöverskridande handel långt ifrån fullt utnyttjade, vilket bekräftas av resultaten av branschundersökningen av el- och gasmarknaderna[4]. Detta beror delvis på den bristande integrationen av grossist- och balansmarknaderna. I andra fall beror det på att många länder fortfarande inte har någon pålitlig prissignal för att vägleda den gränsöverskridande handeln.

3. UTVECKLING AV METODER FÖR GRÄNSÖVERSKRIDANDE HANDEL

Att de ändrade riktlinjerna för hantering av flaskhalsar antogs var ett steg framåt för utformningen av den interna elmarknaden inom EU. Riktlinjerna omfattar praktiska regler för att implementera flera principer som angavs redan i förordning 1228/2003. Riktlinjernas centrala teman är uppdelningen av EU i olika regioner (sju regioner och Södra Östeuropa), kravet på att överföringssystemens operatörer skall driva ett gemensamt samordnat system för att beräkna och fördela kapaciteten, och slutligen kravet på insyn.

Nuvarande metoder för att fördela kapaciteten på överbelastade sammanlänkningar är följande (se även bilden i bilaga 1):

1. Kvarhållande (ett vertikalt integrerat företag håller kapaciteten).

2. Prioritetsfördelning av befintliga kontrakt.

3. Explicita auktioner.

4. Implicita auktioner.

5. Vid intradag-fördelning: ”först-till-kvarn” och proportionellt.

Endast samordnade explicita och implicita auktioner uppfyller kraven i förordning 1228/2003. Kvarhållande används dock fortfarande för några av de gamla så kallade ” merchant lines ” och viss prioritetsfördelning är fortfarande giltig genom gamla kontrakt, trots målet C-17/03[5] i EG-domstolen. Kommissionen har redan vidtagit rättsliga åtgärder i dessa fall.

I framtiden kommer mer kapacitet att fördelas genom implicita auktioner. Den så kallade ”marknadskopplingsmetoden” som utvecklades av ETSO och samfundet European Power Exchanges (EuroPex) har för närvarande störst möjlighet att verkligen integrera den europeiska elmarknaden genom implicita auktioner för tilldelning påföljande dag. Branschundersökningen[6] visar att explicita auktioner i deras nuvarande utformning ofta leder till en ineffektiv användning av samtrafikförmågan och förhindrar marknadsintegrationen.

Beräkningen av den gränsöverskridande kapaciteten har tidigare huvudsakligen utgått från den metodologi för nettoöverföringskapaciteten ( net transfer capacity , NTC) som utvecklades av Europeiska organisationen för systemansvariga ( Association of European Transmission System Operators , ETSO). Det har på senare tid lagts fram förslag på nya metoder för att beräkna kapaciteten. Dessa är mer sofistikerade och även integrerade med kapacitetsfördelningen, och är nödvändiga för att de ändrade riktlinjerna för hantering av flaskhalsar skall kunna följas. Den mest lovande är den så kallade flödesbaserade metoden. Enligt denna metod beräknas den tillgängliga kapaciteten inom en global nätmodell utan att den totala kapaciteten uppdelas suboptimalt på förhand i bilaterala NTC-värden. Den flödesbaserade metoden gör det möjligt att se till att det fysiska elflöde som tillhandahålls av samtliga delaktiga systemansvariga för överföringssystem inte överskrider nätens högsta tillåtna gräns. Den här metoden medför potentiellt sett stora fördelar vid användning inom ett starkt sammanflätat elnät.

Det behövs fortfarande stora ansträngningar för att genomföra nya arrangemang, däribland dem som föreskrivs i de ändrade riktlinjerna för hantering av flaskhalsar. Till följd av detta var inte alla huvudprojekt iordningställda den 1 januari 2007, vilket var den dag då systemet för gemensam samordnad beräkning och fördelning av kapaciteten senast skulle sättas i verket enligt de ändrade riktlinjerna för hantering av flaskhalsar. Svårigheterna har i första hand tekniska orsaker eftersom systemets stabilitet behöver testas innan det kan sättas i verket. I andra hand är det ofta en politisk utmaning att fatta beslut som påverkar marknadssituationen. Även om en bättre metod skulle öka den totala vinsten för marknadens aktörer och bidra till en säker och effektivare användning av den befintliga infrastrukturen kan den kapacitet som fördelas vid vissa gränser komma att minska.

Vissa framsteg har gjorts för att utveckla tillgången till intradaglig gränsöverskridande handel. Ett krav om detta anges också i de ändrade riktlinjerna för hantering av flaskhalsar och är obligatoriskt från och med den 1 januari 2008.

De nationella tillsynsmyndigheterna och kommissionen kommer att hålla tillämpningen av de ändrade riktlinjerna för hantering av flaskhalsar under noggrann uppsikt. Kommissionen är beredd att inleda överträdelseförfaranden mot dem som inte efterlever de nya riktlinjerna.

4. MEKANISM FÖR KOMPENSATION MELLAN SYSTEMANSVARIGA

I förordning 1228/2003 fastställs också ramarna i det system där kompensationen för användning av angränsande nät inte längre baseras på fasta avgifter för enskilda leveranser (gränsöverskridande avgifter eller övergångsavgifter) utan på en global kompensationsmekanism som utgår från det fysiska flödet. Detta är välbehövligt inom ett starkt sammanflätat elnät där motsatta handelsflöden kompenserar varandra och fysiska flöden nästan aldrig följer de vägar som uppges i kontrakten.

Framstegen med mekanismen för kompensation mellan systemansvariga ( inter-TSO compensation , ITC) har gjorts på frivillig väg genom Florensforumprocessen. Den första frivilliga överenskommelsen gjordes i mars 2002 mellan medlemmar av ETSO ( European Transmission System Operators Association , europeiska organisationen för systemansvariga). Denna innebar dock fortfarande en avgift på 1 euro/MWh som i olika länder inkasserades antingen gemensamt eller vid enskilda export- och importöverföringar. År 2003 sänktes avgiften till 0,5 euro/MWh för att slutligen avskaffas helt år 2004.

Den frivilliga överenskommelsen mellan delaktiga systemansvariga för överföringssystem grundar sig på en metod som är en förenkling av verkligheten i fråga om gränsöverskridande flöden. Förenklingen innehåller ett flertal brister som vissa deltagare har allt svårare att acceptera. ETSO har arbetat för att förbättra metodologin och har lagt fram en så kallad IMICA-modell ( Improved Modelling for Infrastructure Cost Allocation , förbättrad modell för fördelning av infrastrukturkostnader) som åtgärdar några av bristerna i det föregående systemet. Eftersom metoden är mycket komplicerad, och eftersom diskussionen om principerna för en ITC-mekanism fortfarande pågår, håller en ny provisorisk ITC-mekanism med vissa förbättringar på att inrättas under år 2007.

Europeiska gruppen av tillsynsmyndigheter för el och gas (ERGEG) har arbetat med att ta fram riktlinjer för ITC som skall antas av kommissionen enligt förordning 1228/2003. Trots åtskilliga försök med olika metoder, varav den senaste och mest lovande är IMICA-metoden, hade ingen överenskommelse uppnåtts inom ERGEG vid slutet av år 2006.

Kommissionen överväger fortfarande huruvida ERGEG:s arbete utgör en tillräcklig grund för att anta riktlinjer med stöd av den kommitté för gränsöverskridande el som inrättas genom artikel 13 i förordning 1228/2003.

5. HARMONISERING AV AVGIFTER FÖR TILLTRÄDE TILL NÄT

Avgifterna för tillträde till elnätet varierar kraftigt (se även bilden i bilaga 2). Den genomsnittliga nätavgiften för last som ansluts till elnätet, L-avgiften, varierar mellan ca. 2 euro/MWh (Sverige) och ca. 27 euro/MWh (östra Danmark). Den genomsnittliga nätavgiften för en generator ansluten till elnätet, G-avgiften, varierar mellan ca. 0 euro/MWh (flera medlemsstater) och ca. 1,8 euro/MWh (Irland). Det finns flera faktorer som förklarar dessa skillnader. Förutom varierande infrastrukturkostnader omfattar avgifterna ibland – men inte alltid – nätförluster, platsindikerande signaler, systemtjänster eller avgifter som inte har direkt anknytning till den verksamhet som operatörerna av överföringssystemen utför. Dessa andra typer av avgifter hör ofta ihop med skyldigheter beträffande allmännyttiga tjänster såsom stöd till förnybara energikällor och kraftvärme, samt icke-återvinningsbara kostnader (så kallade ” stranded costs ”).

En harmonisering av avgifterna behövs för att skapa lika konkurrensvillkor på elmarknaden och är en av de främsta frågorna i förordning 1228/2003. Arbetet med att ta fram bindande riktlinjer för avgiftsnivån har pågått under flera år inom ramen för Florensforumprocessen. Trots det kan riktlinjerna inte antas oberoende av riktlinjen för ITC-mekanismen enligt förordningen. Utkastet till riktlinjer för elavgifter syftar till att gradvis minska gapet mellan högsta och lägsta nivå för G-avgiften. Detta beror på att G-avgiften har större betydelse för målet om lika konkurrensvillkor än L-avgiften.

6. FLASKHALSHANTERING

Det kan noteras att flaskhalshanteringsmönstren har blivit mer rörliga, även om det ännu inte finns någon enhetlig metod för insamling och publicering av uppgifter om hur flaskhalsar uppkommer. Tidigare var flödena, som ofta var bundna av långtidskontrakt, relativt stabila. Den ökade rörligheten kan ses som ett tecken på att marknaden fungerar allt bättre, vilket leder till en ökad handel i båda riktningar över sammanlänkningarna. I vissa fall kan detta också bero på en ny handelsstrategi hos aktörerna i ledande ställning på en marknad: de gränsöverskridande volymerna optimeras.

Med marknadsbaserade mekanismer upptar de delaktiga operatörerna av överföringssystemen flaskhalsavgifter som återspeglar prisskillnaden mellan områdena och den volym som levererats via varje sammanlänkning. Vid de gränser där explicita auktioner redan har tillämpats en tid upptogs följande avgifter under år 2005 (2004)[7]: Tyskland 158 Meuro (98 Meuro), Nederländerna 48 Meuro (35 Meuro), Tjeckien 44 Meuro (41 Meuro), Polen 41 Meuro (9 Meuro) och Danmark (angränsar till Tyskland) 28 Meuro (19 Meuro). I den norra regionen har följande sammanlagda flaskhalsavgifter upptagits inom ramen för marknadsdelningssystemet[8]: 48 Meuro år 2004, 117 Meuro år 2005 och 104 Meuro år 2006. Inför år 2006 infördes ett flertal nya explicita auktioner för att ersätta kvarhållande, prioritetsfördelning av befintliga kontrakt och ”först-till-kvarn”-metoder som inte är förenliga med förordning 1228/2003 eller utlåtandet i mål C-17/03 i EG-domstolen.

Enligt förordningen kan inkomsterna för förvaltningen av flaskhalsar endast användas för att garantera att den tilldelade kapaciteten är tillförlitlig, för investeringar i nätunderhåll eller för att sänka nättarifferna. Olyckligtvis har inkomsterna från förvaltningen av flaskhalsar oftast använts för att sänka avgifterna. Bara i en del fall har investeringar i nätunderhåll getts företräde (i de nordiska länderna och Nederländerna). Enligt de ändrade riktlinjerna för hantering av flaskhalsar måste tillsynsmyndigheterna från år 2007 publicera en årlig rapport om hur inkomsterna för förvaltningen av flaskhalsar insamlas och används.

7. SLUTANVÄNDARNAS TILLGÅNG TILL GRÄNSÖVERSKRIDANDE EL

Gränserna mellan länder och kontrollområden utgör fortfarande ett betydande hinder för en verklig marknadsintegration. Ett mål på medellång sikt är att arbeta för en regional harmonisering av marknaden och att bygga upp ny infrastruktur på ett sådant sätt att gränserna inte längre utgör ett lika stort hinder för marknadens aktörer som de gör idag. Den här situationen har huvudsakligen skapats för aktörer på grossistmarknaden i Nordpool-området. När marknadsaktörer på den nordiska marknaden lägger anbud på spotmarknaden för tilldelning påföljande dag optimerar systemet automatiskt användningen av gränsöverskridande infrastruktur. Balansmarknaden är också integrerad och tar emot anbud från hela regionen. Den nordiska marknaden sträcker sig dock fortfarande inte direkt till detaljhandelsmarknaden eftersom kunderna fortfarande måste använda leverantörer som är etablerade i samma land. Arbete pågår för att skapa en verklig nordisk slutanvändarmarknad. Ett annat exempel på integration av grossistmarknader återfinns i Tyskland och Österrike. Även integration av detaljhandelsmarknaden diskuteras i detta område.

8. FÖRSÖRJNINGSTRYGGHET

År 2003, det första året då förordningen var i kraft, visade sig vara ett svårt år för säkerheten i fråga om eltillförsel. Italien drabbades av ett omfattande strömavbrott i september 2003, vilket i första hand berodde på problem med överföringsledningarna mellan Italien och Schweiz och i andra hand på oförmågan att begränsa effekternas omfattning. Vid ett annat tillfälle i september 2003 drabbades södra Sverige och östra Danmark av ett omfattande strömavbrott. Strömavbrott av mindre omfattning drabbade London och Helsingfors 2003. Det senaste strömavbrottet, den 4 november 2006, påverkade hela det synkroniserade område som omfattas av UCTE ( Union for the Coordination for the Transmission of Electricity ). Den händelsen hade sitt ursprung i norra Tyskland och ledde till att UCTE-området delades i tre delar, vilket i sin tur ledde till en belastningsfrånkoppling på ungefär 10 % i det västra området för att behålla elnätets stabilitet.

Eftersom större systemstörningar inträffar väldigt sällan är det ännu inte möjligt att dra några slutsatser om huruvida sannolikheten för strömavbrott är större eller mindre i förhållande till hur det var innan den gränsöverskridande överföringen av el började öka. Det italienska strömavbrottet gav dock klart och tydligt vid handen att de delaktiga operatörerna av överföringssystemet inte hade tillfredsställande metoder för att garantera att användningen av systemet höll en hög standard i ett europeiskt perspektiv. Samarbetet baserades på icke bindande rekommendationer utan någon övervakning eller tillämpning av rekommendationerna. Till följd av detta började UCTE utarbeta en handbok med regler, baserade på ändringar av de tidigare rekommendationerna, som genomfördes och övervakades genom ett bindande avtal mellan alla delaktiga systemansvariga för överföringssystem som var medlemmar av UCTE. Den här processen är fortfarande inte slutförd, trots att avsevärda framsteg har gjorts.

Man har diskuterat, i synnerhet inom ramen för Florensforumprocessen, huruvida det är nödvändigt att införa bindande säkerhetsregler på europeisk nivå. Förordningen har redan gjort det möjligt att införa sådana regler, även om kommissionen har valt att inte lägga fram något sådant förslag än så länge.

Den nyligen utgivna ETSO-rapporten om tillräcklig produktion[9] antydde att det inte föreligger någon större oro för den större delen av det europeiska nätverket fram till 2012. Efter år 2012 kan situationen bli kritisk om investeringar görs långsammare än beräknat. Situationen kan ändras tämligen snabbt när nya investeringar offentliggörs, såsom i Italien, Spanien, Nederländerna och Tyskland. De nordiska länderna är beroende av nederbörd eftersom vattenkraft utgör en stor del av elproduktionen. Därför blir tillräcklig produktion problematisk under torra år såsom 2006.

Rapporten från ETSO tar hänsyn till de gränsöverskridande sammankopplingarnas betydelse för den tillräckliga produktionen på regional nivå men förutsätter att de delaktiga systemansvariga för överföringssystemen inte kommer att ensidigt stänga av tillförseln mellan medlemsstater vid tillfällen av extrem efterfrågan. Tillvägagångssättet hos vissa delaktiga systemansvariga tycks dock inte vara förutsägbart på denna punkt. Några exempel tyder på att inhemska konsumenter kan ha en fördelaktig position jämfört med utländska. Detta är ett brott mot såväl direktiv 2003/54 om gemensamma regler för den inre marknaden för el[10] som direktiv 2005/89 om åtgärder för att trygga elförsörjning och infrastrukturinvesteringar[11]. Denna viktiga fråga kommer att diskuteras vidare i samband med genomförandet av det sistnämnda direktivet.

9. PLATSINDIKERANDE SIGNALER

Platsindikerande signaler är ett grundläggande krav för att elmarknaden skall kunna fungera. Med platsindikerande signaler avses alla nätavgifter eller villkor som påverkar elproduktionen på kort sikt och lokaliseringen av nya elkraftverk och konsumenter med stor elförbrukning på lång sikt.

För närvarande ligger effekterna av flaskhalsar till grund för den starkaste elnätsrelaterade platsindikerande signalen på EU:s elmarknad. I praktiken leder flaskhalsar till att marknaden delas upp i priszoner, och därefter bidrar den till att prisskillnaderna mellan olika zoner bibehålls. Denna signal har stor betydelse för företag när de skall bestämma var de skall investera i elproduktion. Dessutom finns det också en inbyggd platsindikerande signal i avgifterna för tillträde till nät i vissa länder (Storbritannien, Sverige och Norge). Denna signal har till syfte att påverka tillvägagångssättet på både kort sikt (inmatningsordning) och lång sikt (investeringar). På europeisk nivå finns det dock ännu inte några platsindikerande signaler i avgifterna för att komplettera de signaler som har anknytning till flaskhalsar. En harmonisering av nätavgifterna kan behöva införas innan en platsindikerande signal rimligen kan byggas in i avgifterna på europeisk nivå.

I vissa medlemsstater har frågan om platsindikerande signaler vållat stor uppmärksamhet, framför allt i större länder med ett samprisområde och i vilka flaskhalsar inte är något välkänt problem. Till exempel har vindkraften stor betydelse i norra Tyskland och har en gynnsam prioritetsordning. Även om det förekommer flaskhalsar mellan norra och södra Tyskland innebär upprätthållandet av samprisområdet att den platsindikerande signalen för konventionella elproduktionsmedel inte existerar. Även södra Sverige och södra Österrike påverkas negativt av bristen på platsindikerande signaler för elproduktionen beroende på upprätthållandet av ett samprisområde. I Frankrike finns det ett samprisområde för elektricitet och en zonavgift för gas: detta leder till flaskhalsar av elöverföringssystemet medan det hade varit mer ekonomiskt att överföra primärenergi än elektricitet. Flödesbaserade tilldelningsmetoder bedöms kunna ge mer information om var flaskhalsar inom kraftsystemet är belägna.

10. SAMMANFATTNING

Under den tid som elmarknaderna har varit öppna i Europa har de gränsöverskridande flödena ökat stadigt men långsamt. Den starkaste drivkraften har varit möjligheten att handla med el mellan prisområden med varierande prisnivåer. Metoderna för att beräkna kapaciteten har utvecklats, och ytterligare förbättringar kan komma som ett resultat av att de ändrade riktlinjerna för hantering av flaskhalsar antogs i november 2006. De nya riktlinjerna kommer att medföra krav på metoder baserade på en bredare regional optimering av elnätens användning i stället för en fokusering på bilateral handel mellan två angränsande länder. Detta kommer också att möjliggöra en säkrare förvaltning av de fysiska flödena.

Det finns dock tecken på att elnätet ibland drivs nära sin fysiska gräns. Strömavbrottet i Italien år 2003 och i UCTE år 2006 visade hur kostsamma störningar av det europeiska elnätet kan vara. Därför är det viktigt att den ökande handeln åtföljs av en mer samordnad användning av elnätet och av nya investeringar i infrastrukturen där det behövs – däribland uppgraderingar av nuvarande ledningar, dragning av nya ledningar och investeringar i annan nätutrustning. Eftersom el är en lokal resurs är möjligheterna att utöka eltillgången inte obegränsade, men det finns fortfarande gott om utrymme för att optimera användningen av de existerande överföringsresurserna. I detta sammanhang bör även nämnas att det inte är ett mål i sig att öka flödena. Det är snarare möjligheten till flöden som är en nödvändig förutsättning för gränsöverskridande handel och en grundläggande faktor för en välfungerande intern elmarknad.

Den europeiska marknaden får en allt starkare regional karaktär. Denna utveckling skedde till en början naturligt till följd av elnätets fysiska belägenhet. Det regionala synsättet har fått en allmänt accepterad status både genom att regionerna infördes via de ändrade riktlinjerna för hantering av flaskhalsar och genom de regionala elektricitetsinitiativ som har utarbetats av Europeiska gruppen av tillsynsmyndigheter för el och gas (ERGEG). Det regionala synsättet bör dock ses som ett hjälpmedel för att uppnå en övergripande europeisk marknad. Det finns principiellt sett inga större orsaker till varför genomförandet av elmarknaden skulle variera i någon större omfattning mellan regionerna.

De ändrade riktlinjerna för hantering av flaskhalsar trädde i kraft den 1 december 2006. Riktlinjerna från ITC och riktlinjerna om en harmonisering av avgifterna håller på att utarbetas och bör antas av kommissionen under år 2007. Med dessa riktlinjer kommer de regler som upprättades genom förordning 1228/2003 att uppfyllas, förutom reglerna för säkerhet och tillförlitlighet. Under tiden har det blivit tydligt att det finns ett behov av att ta itu med ett antal områden som det inte upprättades några detaljerade riktlinjer för i förordningen.

Den nedanstående preliminära listan innehåller en förteckning över aktuella områden med anknytning till gränsöverskridande handel, varav vissa fullständigt omfattas av förordningen. De flesta av dem omfattas dock redan av ett flertal ERGEG-initiativ:

6. Regler för säkerhet och tillförlitlighet: regler mellan överföringssystemens systemansvariga för att garantera en säker användning av nätet. Ett mandat för kommissionens antagande av riktlinjerna återfinns redan i artikel 8 i förordning 1228/2003.

7. Regler för anslutning: reglerar förhållandet mellan överföringssystemens operatörer och deras kunder (producenter, systemansvariga för distributionssystemet och stora konsumenter i slutledet).

8. Regler för elhandel: harmonisering av handelsvillkor, tidsplaner och produkter, inklusive intradagshandel.

9. Regler för öppenhet: detaljerade regler för utbyte och publicering av uppgifter mellan olika marknadsaktörer. Regler för öppenhet tas redan upp i de ändrade riktlinjerna för hantering av flaskhalsar.

10. Regler för kraftreglering och reservkraft: syftar till att ytterligare integrera marknaden för kraftreglering och reservkraft. Gränsöverskridande balansering behandlas redan i de ändrade riktlinjerna för hantering av flaskhalsar.

11. Regler för utbyte av uppgifter och avräkning: syftar till att integrera detaljhandelsmarknaden genom tillräckligt harmoniserade regler för utbyte av uppgifter och avräkning.

12. Regler för att stimulera investeringar, inklusive platsindikerande signaler: bidrar till ett europeiskt system för effektiva signaler till investeringar i både produktion och elnät.

Behovet av dessa regler, liksom frågan om hur pass detaljerade de behöver vara, kommer att vara föremål för ytterligare diskussion. Fortsatta undersökningar behöver också utföras för att ta fram erforderlig information. Det har dock framgått med all tydlighet att ytterligare integration av den inre marknaden kräver ett sammanhängande regelverk såsom det som utarbetades i kommissionens meddelande om framtidsutsikterna för den inre marknaden för gas och elektricitet[12]. Många av dessa regler existerar redan i dag, men på lands- eller företagsbasis, med varierande tillsyn av de nationella myndigheterna. Dessa reglers inkompatibilitet kan komma att bli ett av de största hindren för marknadsintegrationen. I meddelandet om framtidsutsikterna för den inre gas- och elmarknaden beskrivs vilken roll myndigheterna bör ha i utarbetandet, övervakningen och tillämpningen av dessa regler, samt på vilket sätt de systemansvariga för överföringssystemen bör delta i processen.

Bilaga 1: Nuvarande metoder för hantering av flaskhalsar i Europa (källa: rapporten An Overview of Current Cross-border Congestion Management Methods in Europe, utgiven av ETSO i maj 2006).

Tilldelning påföljande dag (uppdaterat i januari 2007)

Bilaga 2: Nätavgifternas nivå i Europa (källa: rapporten ETSO Overview of transmission tariffs in Europe: Synthesis 2005 , utgiven av ETSO år 2006.)

[1] EUT L 176, 15.7.2003, s. 1.

[2] 2006/770/EG: Kommissionens beslut av den 9 november 2006 om ändring av förordning (EG) nr 1228/2003 om villkor för tillträde till nät för gränsöverskridande elhandel, EUT L 312, 11.11.2006, s.59–65.

[3] Källor: UCTE, Nordel, DTi, Baltic TSOs

[4] Utredning i enlighet med artikel 17 i förordning (EG) nr 1/2003 av de europeiska gas- och elsektorerna KOM(2006)851, se del b II.3

[5] Vereniging voor Energie, Milieu en Water m.fl. mot Directeur van de Dienst uitvoering en toezicht energie, EUT C 182, 23.7.2005, s. 2.

[6] Utredning i enlighet med artikel 17 i förordning (EG) nr 1/2003 av de europeiska gas- och elsektorerna (Slutrapport) KOM(2006)851, se del b II.3 och del b II 3.5.3

[7] Information inhämtad från webbplatser tillhörande auktionskontor. Det förutsätts att avgifterna vid varje sammanlänkning delas lika mellan de inblandade operatörerna av överföringssystemen.

[8] Nordel

[9] Generation adequacy, an assessment of the interconnected European power systems 2008-2015, maj 2006, ETSO

[10] EUT L 175, 15.7.2003, s. 37.

[11] EUT L 33, 4.2.2006, s. 22.

[12] Prospects for the internal gas and electricity market , KOM(2006)841

Implicit auktion

Explicit auktion

Ingen flaskhals

Begränsad tillträde

Annan method