ANDRA RAPPORTEN FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET OM GENOMFÖRANDET AV "SLUTSATSERNA FRÅN DET MELLANLIGGANDE MINISTERMÖTET OM INTEGRERING AV FISKE- OCH MILJÖFRÅGOR DEN 1314 MARS 1997 I BERGEN"

1. Inledning

Denna rapport liknar till sin struktur den som utarbetades av kommissionen 1998 (KOM(1998) 326 slutlig av den 19 maj 1998). I likhet med den tidigare rapporten tar denna rapport inte upp de delar av slutsatserna som betecknas Riktlinjer, Mål för förvaltningen och Strategier. Den behandlar i stället den del som har beteckningen Åtgärder, vilken utgör större delen av slutsatserna och som är den del som är av störst intresse för de behöriga myndigheterna. Rapporten behandlar i allmänhet åtgärder som vidtagits på gemenskapsnivå; den innehåller ingen utförlig information om åtgärder vidtagna av enskilda medlemsstater.

2. Återställande och bevarande av lekbeståndens biomassa

(Avsnitt 6 och 7 i slutsatserna)

Under 1998 antog ICES en förebyggande strategi för fiskeförvaltningen (mål- och gränsvärden - se nedan). Denna förebyggande strategi införlivades helt och hållet med ICES råd om förvaltning av de kommersiella fiskbestånden för 1999 som blev tillgängliga i november 1998.

ICES förebyggande strategi för fiskeförvaltningen antogs i stor utsträckning av kommissionen när den utarbetade sitt förslag till totala tillåtna fångstmängder (TAC) och kvoter för 1999. På sitt möte i december 1998 kunde rådet utan ändringar anta större delen av de totala tillåtna fångstmängder som föreslagits av kommissionen för fiskbestånd i de områden som omfattas av Nordsjökonferensen (rådets förordning (EG) nr 48/1999 av den 18 december 1998).

Under det årliga bilaterala mötet 1998 mellan EG och Norge om fiskbestånden i Nordsjön upptäckte parterna att enligt ICES rapporter ligger ett antal viktiga bottenlevande och pelagiska bestånd nära eller utanför de biologiskt säkra gränserna. De kom överens om att det krävs ihållande ansträngningar för att göra en övergripande förbättring av beståndens situation.

Mot bakgrund av den aktuella situationen för bestånden av rödspätta kom EG och Norge överens om att fortsätta att tillämpa en flerårig förvaltningsstrategi i syfte att återupprätta lekbeståndets biomassa. EG:s och Norges TAC för rödspätta för år 1999 bör leda till en minskning jämfört med 1998 av fiskdödligheten och bör bidra till en återuppbyggnad av lekbeståndet.

Även om beståndet av sill visar goda tecken på att återhämta sig från 1996 års oroande situation kom EG och Norge fram till att det är nödvändigt att vidmakthålla de grundläggande bestämmelserna i planen för sillbeståndets återhämtning som upprättades av parterna år 1996. Särskilda bestämmelser för det riktade skarpsillsfisket i syfte att begränsa bifångster av ungfisk av sill fortsatte att gälla för 1998 och 1999.

De bilaterala samtalen mellan EG och Norge, som inleddes 1995, om förbättring av förvaltningssystemet för makrill (även frågor om fiskdödlighet och miniminivåer för lekbestånd) fortsattes under 1998. Även om framgångar har nåtts, har denna process ännu inte fullbordats, vilket delvis beror på ämnets komplexa karaktär. 1998 och 1999 års TAC fastställdes i enlighet med överenskomna riktvärden för fiskdödlighet.

Det finns hopp om att fiskdödligheten för torsk har sjunkit under de senaste åren. Biomassan för lekbeståndet har nyligen ökat och förväntas öka ytterligare när den stora kullen från år 1996 blir könsmogen. För 1999 har den totala tillåtna fångstmängden fastställts till 132 400 ton, vilket är anpassat till en betydande ytterligare nedgång i fiskdödligheten för detta bestånd. EG och Norge hoppas att på detta sätt stabilisera den ökande återuppbyggnaden av lekbeståndens biomassa.

EG och Norge kom överens om att ha ett möte under första halvan av 1999 om genomförande av den förebyggande strategin för fiskeförvaltningen. På detta möte kommer man att diskutera majoriteten av de kommersiellt viktiga bestånden i Nordsjön.

Under ovannämnda rådsmöte ombads kommissionen att överväga att för första gången föreslå TAC för bestånden i Nordsjön av rödhaj och nordhavsräka (för den senare finns det redan en TAC för Skagerrak/Kattegat). Kommissionen åtog sig att lämna in förslag om detta till rådet i början av 1999.

1998 upprättade ICES mål- och gränsvärden för de flesta bestånd som anges i bilagan till slutsatserna. Värden upprättades för torsk, kolja, sill, makrill, nordhavsräka, vitlinglyra, rödspätta, sej, tobisfiskar, äkta tunga och vitling. Den förebyggande strategin för fiskeförvaltningen som grundar sig på riktvärden från ICES har ännu inte formaliserats av rådet.

När det gäller bedömningar av och prognoser för bestånden, kan det rapporteras att sådana nyligen har gjorts av ICES för marulk, glasvar, vitlinglyra och tobisfiskar.

3. Minskning av fiskeflottans kapacitet och/eller fiskeansträngningarna

(Avsnitt 6.9 i slutsatserna)

Målen för gemenskapens fiskeflottas kapacitet eller fiskeansträngningar fastställs genom de fleråriga utvecklingsprogrammen (FUP). Dessa upprättas i enlighet med artikel 11 i rådets förordning (EEG) nr 3760/92 (grundförordningen) i syfte att minska fiskeflottans kapacitet och ansträngningarna till nivåer som säkerställer en långsiktig balans med tillgängliga resurser. Det gällande programmet är det fjärde i raden och omfattar perioden 1 januari 1997 - 31 december 2001 (FUP IV).

Riktlinjerna för fastställandet av målen för FUP IV meddelades av rådet genom beslut 97/413/EG av den 26 juni 1997. De innebär minskningar i fiskeansträngningen med 30 % för bestånd som riskerar utrotning och 20 % för bestånd som utsatts för kraftig överfiskning. Dessa siffror skall modifieras beroende på hur stor andel av fångsten som utgörs av fisk från sådana bestånd. Fartyg som har en total längd på mindre än tolv meter och som är utrustade med passiva fiskeredskap är undantagna från alla minskningar av kapaciteten.

I FUP IV anges flottsegment för varje medlemsstat, och där fastställs också, i förhållande till de bestånd som exploateras och de fiskeredskap som används, målet för hur mycket fiskeansträngningarna skall minska inom varje segment till och med den 31 december 2001. Årliga delmål fastställs också för att säkerställa att minskningarna äger rum successivt. Under 1997 minskades gemenskapens flotta med ca 2 % för tonnage och 3 % för maskinstyrka.

För de fartyg som är utrustade med aktiva fiskeredskap såsom trålar och snörpvadar kan de minskade fiskeansträngningarna enligt FUP IV uppnås genom att såväl fiskeaktiviteten som kapaciteten minskas, vilket förutsätter att aktiviteten för enskilda fisken kan kontrolleras på ett tillfredsställande sätt. Tyskland, Frankrike, Nederländerna, Irland, Sverige och Förenade kungariket tillämpar denna bestämmelse för vissa flottsegment. Alla övriga medlemsstater vill uppnå målen för FUP IV enbart genom minskningar av kapaciteten.

4. Skydd av ungfisk, kräftdjur och blötdjur

(Avsnitt 8 i slutsatserna)

En av de åtgärder som skulle kunna leda till en ökning på medellång sikt av lekbeståndets biomassa för torsk är inrättandet av boxar för att skydda populationer av ungfisk. Effekten av detta förtas i allmänhet av att ungfisk av torsk inte samlas i klart avgränsade geografiska områden under tillräckligt långa tidsperioder. Trots detta lyckades ett antal medlemsstater i början av 1998 enas om gemensamma nationella bestämmelser om ett tillfälligt fiskestopp för att skydda en lokal ansamling av ungtorsk i Tyska bukten.

Rådet beslutade att som en tillfällig åtgärd upprätta olika maskstorlekar för fasta redskap för fångst av större och mindre rödhaj. För dessa två arter användes tidigare samma maskstorlek, vilket är olämpligt med tanke på hur mycket deras storlek som fullvuxna skiljer sig åt.

Den 30 mars 1998 antog rådet förordning (EG) nr 850/98 för bevarande av fiskeresurserna genom tekniska åtgärder för skydd av unga exemplar av marina organismer. Från och med den 1 januari 2000 kommer denna förordning att ersätta rådets gällande förordning om vissa tekniska åtgärder för bevarande av fiskeresurserna (rådets förordning (EG) nr 894/97 av den 29 april 1997). Både den nuvarande och den nyligen antagna förordningen avser, bland annat, Nordsjön, Engelska kanalen och Skagerrak. Det huvudsakliga syftet med den nya förordningen (liksom med den nu gällande) är att så långt det är möjligt minska fångsterna av ungfisk, kräftdjur och blötdjur.

Inom ramen för förordningen med de reviderade tekniska åtgärderna överlämnade kommissionen ett förslag till rådet om regler för användningen under en enskild fisketur av mer än en maskstorlek (tvågarnsregeln). Detta kommissionsförslag innehåller också en förlängning av den obligatoriska användningen av fångstjournal för grupper av fartyg som hittills har varit undantagna från detta krav. När dessa åtgärder väl har antagits av rådet kommer de att börja tillämpas den 1 januari 2000.

Inom ramen för den nya förordningen om tekniska åtgärder, utarbetas också för närvarande två nya kommissionsförordningar. I den ena av dessa förordningar ges föreskrifter för fartyg som bedriver fiskeverksamhet i den så kallade rödspätteboxen (ett område i princip längs Frankrikes, Belgiens, Nederländernas, Tysklands och Danmarks kuster där det finns stora populationer ungfisk av rödspätta). I den andra förordningen ges närmare föreskrifter för användandet av selektionstrål eller sorteringsgaller vid räkfiske, vilket borde leda till att fler ungfiskar av plattfisk undgår fångst.

5. Skydd av arter och livsmiljöer

(Avsnitt 9 i slutsatserna)

Många av de åtgärder som beskrivs i andra avsnitt i denna rapport är förmånliga för såväl arter som det kommersiella fisket. Förordningen om årliga TAC och kvoter och förordningen om tekniska åtgärder, liksom de fleråriga utvecklingsprogrammen, syftar till att minska fiskdödligheten och samtidigt övervaka densamma.Man räknar med att dessa åtgärder kommer att ha en gynnsam effekt på ekosystemen i Nordsjön.

Med tanke på möjliga negativa effekter av fisket efter tobisfiskar när det gäller tillgången på föda för vissa arter av sjöfåglar har kommissionen bett ICES att så snart som möjligt få råd i denna fråga. På grundval av detta råd kan kommissionen överlämna lämpliga förslag till rådet.

Åtgärderna ovan är utformade för att minska effekten av fisket på både målarter och bifångster. EG har också särskilda åtgärder för ett övergripande skydd av arter och livsmiljöer av intresse för gemenskapen. Dessa fastställs i direktiven om fåglar och livsmiljöer som gäller såväl för kust- och havsområden som för fastlandet. Kärnan i dessa direktiv är upprättandet av ett nät inom gemenskapen av skyddade områden, Natura 2000.

Upprättandet av Natura 2000 har försenats, till stor del på grund av att många medlemsstater inte har uppfyllt de juridiska kraven. Medlemsstaterna har framförallt underlåtit att i tid lämna in sina nationella förteckningar över områden av gemeskapsintresse. Kommissionen har följt upp detta på två sätt: För det första genom att bidra med tekniskt stöd i form av studiecirklar, seminarier, konferenser m.m. för att hjälpa medlemsstaterna att komma förbi svårigheter och för det andra genom att inleda rättsliga förfaranden mot de länder som fortsätter att försumma sina skyldigheter.

När det gäller tekniskt stöd har en konferens hållits om genomförandet av direktivet om livsmiljöer i havs- och kustområden, och om mer allmänna frågor om finansiering, utveckling av förvaltningsplaner och säkerställande av viktiga lokala aktörers samarbete.

När det gäller den rättsliga sidan har överträdelseförfaranden inletts gentemot flera medlemsstater och övervägs för andra. EG-domstolen har redan fällt några viktiga avgöranden, som inte är direkt relaterade till marina problem, men som visar på kommissionens framgång vad avser dess skyldighet att se till att EG-lagstiftningen tillämpas på detta område.

Faktum är att det har inkommit alltfler förteckningar över platser av intresse för gemenskapen. Det första biogeografiska seminariet för Atlanten bör kunna hållas hösten 1999. Detta seminarium kommer inte omedelbart leda till att en slutgiltig förteckning antas, men det kommer att vara en milstolpe i genomförandet av direktivet om livsmiljöer i Atlantområdet. Till dags dato har alla de tretton medlemsstater som berörs av havs- och kustområden i sin förteckning över föreslagna områden av gemenskapsintresse föreslagit platser som omfattar åtminstone en livsmiljötyp i öppna havet eller vid tidvatten.

Nämnas bör också bilaga V i OSPAR-konventionen om skydd av ekosystem och biologisk mångfald i havsområden, som antogs 1998. I inledningen till denna bilaga fastslås det att OSPAR kommer att undvika att vidta åtgärder på områden där andra internationella organisationer redan har trätt in med åtgärder. Bestämmelserna i bilagan är förenliga med de i direktiven avseende fåglar och livsmiljöer. De kommer att göra det möjligt för Oslo-Paris kommissionen att vidta åtgärder för att se till att de marina livsmiljöer och arter som inte direkt omfattas av EG-lagstiftningen skyddas. På detta sätt bör ett kompletterande program med naturbevarande åtgärder för nordöstra Atlanten, med Nordsjön, kunna upprättas. Kommissionen stöder den nya bilagan. Kommissionen stöder också de vetenskapliga initiativen inom OSPAR, såsom arbetet på att förstå de marina ekosystemen.

Slutsatserna från OSPAR:s möte 1998 hänvisar också till behovet av att förbättra samarbetet med Europeiska kommissionen. Former för hur detta skall uppnås håller på att undersökas.

Kommissionen har stött projektet Biomar som syftar till att utarbeta ett uttömmande klassificeringssystem för marina biotoper i vattnen utanför Förenade kungariket och Irland. Detta kommer att följas upp av Europeiska temacentret för naturvård, inom ramen för utvecklandet av EUNIS-systemet. Vissa marina projekt har också fått EG-medel genom miljöstödet LIFE, till exempel ett projekt i Förenade kungariket om bevarandeåtgärder i särskilda havsmiljöer för bevarande.

Det är ingen tillfällighet att särskild vikt läggs vid livsmiljöer vid kustområden i direktivet om livsmiljöer. En stor del av kustområdena hör till de områden i Nordsjön som utsätts för mest negativ miljöpåverkan. Mycket av denna negativa påverkan kommer från verksamhet på land och i vattnet utanför kusten, men en hel del kommer också från det öppna havet. Kommissionens demonstrationsprogram om integrerad förvaltning av kustområden som omfattar olika ekonomiska sektorer (t.ex. transport, turism, fiske) utarbetades för att dokumentera och bedöma orsakerna till att många kustområden i Europa försämras och förvaltas på fel sätt. Det kommer att ge konkreta exempel på goda metoder inom den integrerade förvaltningen av kustområden när det gäller olika socio-ekonomiska, kulturella, administrativa och fysiska aspekter. Kommissionen vill främja offentlig debatt i denna fråga, och kommer inom kort att publicera ett rådgivande dokument grundat på de resultat som programmet hittills har lett fram till.

6. Skydd mot andra verksamheter än fiske

(Avsnitt 10 i slutsatserna)

I den utsträckning ämnen som innebär risker för vattenlevande arter snarare kan skada kommersiella fiskbestånd och arter än mindre eller hotade arter håller kommissionen på att utarbeta en förteckning över prioriterade ämnen inom ramen för utkastet till vattendirektivet. Dessa ämnen kommer att bli föremål för miljökvalitetsmål och eventuellt produktbegränsningar om målen inte uppnås genom tillämpning av bästa tillgängliga metod. Detta arbetsprogram kommer att utgöra ett komplement till det som utarbetades inom ramen för direktiv 96/61 om samordnade åtgärder för att förebygga och begränsa föroreningar som syftar till att begränsa utsläppen av ämnen från industrianläggningar.

På jordbruksområdet har kommissionen organiserat en arbetsgrupp om minskat användande av växtskyddsprodukter, och denna grupp har rekommenderat att man överväger bl.a. ett förbud mot sådana ämnen i särskilt känsliga områden och att man i större omfattning skall se över de aktiva ämnena enligt rådets direktiv 91/414. Vad gäller problemet med övergödning genom nitrater har kommissionen inlett förfaranden mot ett antal medlemsstater för att de inte i tillräcklig grad har genomfört direktiv 91/676 ("nitratdirektivet").

I egenskap av företrädare för gemenskapen är kommissionen avtalspart i OSPAR-kommissionen om skydd av nordöstra Atlanten, och stöder OSPAR:s nya strategier om biologisk mångfald, farliga och radioaktiva ämnen och övergödning, varav det förstnämnda behandlas i en ny bilaga till konventionen. På liknande sätt har kommissionen stött program i de kommissioner som arbetar med skyddet av Östersjön och Medelhavet.

7. Kontroll och genomdrivande

(Avsnitt 11 i slutsatserna)

Under 1998 gjordes en grundlig översyn i gemenskapen av kontrollsystemet för den gemensamma fiskeripolitiken.

Rådet skrev enhälligt under på de analyser och slutsatser som fastställdes i meddelandet om fiskekontroll (KOM(98) 92 av den 12.2.1998). I de fall det kvarstått svagheter i systemet efter reformeringen av kontrollsystemet 1993 förtecknas åtgärder för att motverka detta i handlingsplanen om förbättring av genomförandet i den gemensamma fiskeripolitiken (SEK(98) 949 av den 5.6.1998). I slutet av 1998 antog rådet en förordning, rådets förordning (EG) nr 2846/98 av den 17 december 1998 om ändring av rådets förordning (EEG) nr 2847/93 om införande av ett kontrollsystem för den gemensamma fiskeripolitiken (1).

(1) EGT L 358, 31.12.1998, s. 5.

I dessa initiativ föreskrivs följande:

1. Ett ökat samarbete mellan alla myndigheter som arbetar med fiskekontroll och övervakning i alla led (från fångst till konsument).

2. En ökad öppenhet, särskilt när det gäller uppföljning av större överträdelser.

3. Ökad självständighet för kommissionens fiskekontrollanter.

4. Ökad övervakning av landningar från fartyg från tredje land i gemenskapen.

Dessa åtgärder kommer att träda i kraft under 1999.

I enlighet med besluten om att göra satellitövervakning obligatorisk har utrustning för positionsbestämning installerats på den första gruppen av gemenskapens fiskefartyg, för vilken detta krav trädde i kraft den 1 juli 1998. Från och med den 1 januari 2000 skall alla gemenskapens fiskefartyg över 20 meter vara utrustade med sådana kontrollsystem. Från och med detta datum kommer det också krävas att fartyg från tredje land som bedriver fiske i gemenskapens vatten är utrustade med kontrollsystemet.

I början av 1999 överlämnade kommissionen till rådet ett förslag till förordning "om upprättande av en förteckning över beteenden som utgör allvarliga överträdelser av den gemensamma fiskeripolitikens föreskrifter" (KOM(99) 70 av den 19.2.1999). Detta förslag diskuterades vid rådets fiskemöte i mars.

Det har ägt rum ett flertal utbyten av fiskekontrollanter mellan medlemsstaterna och tredje part runt Nordsjön då även fiskekontrollanter från kommissionen har deltagit. Dessa utbyten har bidragit till att öka inspektörernas kunskaper om de inspektionsmetoder som tillämpas av de övriga parterna, och de har också stimulerat informationsutbytet mellan myndigheterna, genom att personliga kontakter knutits.

Experter från EG, Norge och Färöarna har har haft bilaterala och trilaterala möten, och har även träffats inom Nordostatlantiska fiskerikommissionen för att diskutera frågor om kontroll och genomförande av bevarandeåtgärder. Flaggfartygens utbyte av information om landningar och avsevärt förbättrats. Parterna bidrog till upprättandet av ett datasystem för av uppgifter inom Nordostatlantiska fiskerikommissionen som kommer att genomföras inom en snar framtid och som kan användas för bilateralt utbyte av uppgifter.

EG och Norge har gjort ett ömsesidigt åtagande om att förbättra kontrollen av makrillfisket. En arbetsgrupp har bildats för att se över förfarandena för landning och särskilt vägningen av landad fisk.

8. Vetenskap, teknik och ekonomiska effekter

(Avsnitt 12 till 15 i slutsatserna)

I den reviderade förordningen om tekniska åtgärder som rådet antog i mars 1998 förbinder sig medlemsstaterna att, då de ansöker om bidrag från kommissionen under åren 19982000, prioritera experimentprojekt om användbarheten hos nätstycken med kvadratiska maskor och andra anordningar för att öka selektiviteten hos släpredskap. Kommissionen skall ge företräde till sådana projekt då den beslutar om bidrag.

Kommissionen beviljar också bidrag till undersökningar som avser den gemensamma fiskeripolitikens övriga aspekter, särskilt vetenskapliga provtagningsprogram för olika typer av fiske. I 1999 års inbjudan att lämna in förslag fastslogs det att studier om torsk och rödspätta skall prioriteras när det gäller Nordsjöområdet.

1998 blev den slutliga rapporten av det så kallade IMPACT-projektet tillgänglig. Rapporten heter "Påverkan av olika typer av fiske på de bentiska ekosystemen i Nordsjön och Irländska sjön". Detta forskningsprojekt finansierades av EG. Rapporten har överlämnats till ICES för vetenskaplig utvärdering och förvaltningsråd.

9. Information och medverkan

(Avsnitt 1618 i slutsatserna)

En rad regionala möten om förvaltning av olika sorters fiske genomfördes under 1998 och början av 1999. Bland mötesdeltagarna fanns representanter för de berörda medlemsstaterna och för industrin samt vetenskapsmän och ekonomer. Tre möten ägde rum under 1998-1999. De teman som behandlades var fisket av plattfisk i Nordsjön, det pelagiska fisket i nordöstra Atlanten samt fångsten av bottenlevande arter i Keltiska havet. Dessa möten var uppföljningar av dem som hållits tidigare i samma frågor och som utvärderades av kommissionen i ett meddelande (KOM(1998) 145 av den 18.3 1998).

1998 inledde kommissionen en serie informella möten med icke-statliga organisationer som berörs av någon form av fiskeverksamhet. Dessa icke-statliga organisationer omfattar miljöorganisationer och organisationer som arbetar med frågor rörande utvecklingsländer. Syftet med dessa möten är att informera de icke-statliga organisationerna och få uppgifter från dem.

10. Ytterligare integration av fiske- och miljöfrågor

(Avsnitt 1920 i slutsatserna)

Kommissionen har bett sin vetenskapliga, tekniska och ekonomiska kommitté för fiskerinäringen att utarbeta ett arbetsprogram för forskning om den biologiska inverkan på fiskeriverksamheten. Detta program bör upprättas under 1999.

Kommissionen är medveten om den internationella utvecklingen mot förebyggande åtgärder. Kommissionen har deltagit i möten i denna fråga som bl.a. organiserades av ICES, NAFO och NASCO. Kommissionen avser att göra en utvärdering av utgången av dessa möten.

I februari 1999 deltog EG i fiskekommittén i FAO (COFI) då man antog de internationella handlingsplanerna för att minska bifångsten av sjöfågel med backor och långrev, för bevarande och förvaltning av hajar samt för förvaltningen av fiskekapacitet. En annan fråga som diskuterades på detta möte var resultaten av FAO:s tekniska samråd om möjligheten att göra ett utkast till riktlinjer för ekologisk märkning av fiskeprodukter. Detta samråd, som gemenskapen deltog i, ägde rum i oktober 1998.

I februari 1998 antog kommissionen ett meddelande till rådet och Europaparlamentet om Europeiska gemenskapens strategi för biologisk mångfald (KOM(1998)0042). I denna strategi definieras bl.a. särskilda mål för att integrera frågor om biologisk mångfald i gemenskapens politik. Strategin kommer att följas av utvecklingen av en särskild handlingsplan om fiske och biologisk mångfald som skall läggas fram för rådet och Europaparlamentet år 2000.