Rapport från Kommissionen till Rådet om resultatet av tillämpningen av artikel 13.9 och artiklarna 22, 23 och 24 i rådets direktiv 2000/29/EG av den 8 maj 2000 om skyddsåtgärder mot att skadegörare på växter eller växtprodukter förs in till gemenskapen och mot att de sprids inom gemenskapen

Rapport från Kommissionen till Rådet om resultatet av tillämpningen av artikel 13.9 och artiklarna 22, 23 och 24 i rådets direktiv 2000/29/EG av den 8 maj 2000 om skyddsåtgärder mot att skadegörare på växter eller växtprodukter förs in till gemenskapen och mot att de sprids inom gemenskapen

Genom artikel 26 i rådets direktiv 2000/29/EG av den 8 maj 2000 om skyddsåtgärder mot att skadegörare på växter eller växtprodukter förs in till gemenskapen och mot att de sprids inom gemenskapen [1] föreskrivs det att kommissionen skall "senast den 20 januari 2002 granska tillämpningen av artikel 13.9 och av artiklarna 22, 23 och 24 och till rådet lämna en rapport som skall åtföljas av nödvändiga ändringsförslag".

[1] EGT L 169, 10.7.2000, s. 1.

Syftet med denna rapport är alltså att utvärdera resultatet av tillämpningen av artikel 13.9 när det gäller infrastrukturerna för undersökningarna, och artiklarna 22-24 när det gäller solidariteten och ansvaret för direktiv 2000/29/EG. Enligt artikel 26 i samma direktiv kommer denna rapport också att innehålla förslag till ändringar av den gällande lagstiftningen.

1. Inledning

Begreppen "solidaritet/ansvar" härstammar från de förslag som formulerades i dokumentet:"Genomförandet av den inre marknaden - Kommissionens vitbok till Europeiska rådet" som lades fram den 14 juni 1985 (KOM(85) 310 slutlig). I punkt 39-43 i vitboken presenteras ett antal särskilda åtgärder på området för växtskydd. I kapitel 41 står det: "... Det är vidare lämpligt att inom gemenskapens ram utforma ett samarbete mellan medlemsstaterna i kampen mot bedrägerier, och att fastställa bestämmelser för ansvarsfördelningen om skador uppstår till följd av bedrägerier eller försummelser". I punkt 5.1.6 i kommissionens meddelande till rådet "En ny strategi för växtskydd (skadegörare)" av den 10 mars 1987 (KOM(87) 97 slutlig) återfinns denna tankegång: "... dessutom vore det lämpligt att fastställa enhetliga regler för ansvarsfördelning och finansiering. Resultat: Ett ökat förtroende för växtskyddsverksamheten, en mer balanserad fördelning av den ekonomiska bördan om skadegörare sprids till följd av smittat material."

I detta direktiv avses med

- solidaritet: Den medlemsstat som blir "drabbad" av en skadegörare på växter som tidigare är okänd på dess territorium kan få ekonomiskt stöd från gemenskapen för genomförda åtgärder för utrotning och kontroll av dessa skadegörare,

och

- ansvar: om det fastställs att en medlemsstat har orsakat denna förekomst av skadegörare genom att inte respektera gällande normer eller bestämmelser i gemenskapens växtskyddslagstiftning skall den medlemsstaten ersätta gemenskapen för de utgifter för utrotning som den har haft inom ramen för solidariteten.

Medlemsstaternas ekonomiska ansvar i händelse av bristande övervakning, undersökning eller kontroll har ansetts vara en åtgärd som främjar efterlevnaden av gemenskapens regler för växtskydd.

Det ursprungliga förslaget till rådsdirektiv, KOM(89) 647 slutlig av den 22 januari 1990 [2] (Förslag till rådets direktiv om ändring av direktiv 77/93/EEG om skyddsåtgärder mot införande i medlemsstaterna av skadegörare på växter eller växtprodukter) i vilket infördes bestämmelser om solidaritet och ansvar, ändrat genom förslag KOM(91) 246 slutlig av den 17 juli 1991 [3] debatterades intensivt i rådet under flera års tid och överläggningarna utmynnade i rådets direktiv 97/3/EG av den 20 januari 1997 [4] om ändring av direktiv 77/93/EEG om skyddsåtgärder mot att skadegörare på växter eller växtprodukter förs in till gemenskapen och mot att de sprids inom gemenskapen [5]. Direktivet trädde i kraft den 30 januari 1997 och medlemsstaterna skulle ha genomfört de nödvändiga åtgärderna senast den 1 april 1998.

[2] EGT C 31, 9.2.1990, s. 8.

[3] EGT C 205, 6.8.1991, s. 16.

[4] EGT L 27, 30.1.1997, s. 30.

[5] EGT L 26, 31.1.1977, s. 20.

Närmare föreskrifter om direktiv 97/3/EG fastställdes i kommissionens förordning (EG) nr 2051/97 av den 20 oktober 1997 om tillämpningsföreskrifter för tilldelningen av ekonomiska bidrag från gemenskapen för "sundhetskontroll" [6], där det anges tidsfrister för när en solidaritetsansökan skall lämnas in för att komma i fråga för ett ekonomiskt bidrag inom ramen för det årets budget.

[6] EGT L 287, 21.10.1997, s. 13.

Genom direktiv 97/3/EG fastställdes också bestämmelser om åtgärder för infrastrukturen och det föreskrevs att närmare regler för genomförandet av solidaritetsbestämmelserna skulle fastställas i två tillämpningsförordningar, varav den ena skulle omfatta de allmänna bestämmelserna för solidariteten och den andra (frivillig bestämmelse) särskilt skulle omfatta "inkomstförlust". Samtliga bestämmelser i direktiv 97/3/EG införlivades sedan med rådets direktiv 2000/29/EG, som är en konsolidering av direktiv 77/93/EEG.

2. Utvärdering av artiklarnas tillämpning

2.1. Artikel 13.9 "Infrastrukturer för undersökningar"

2.1.1. Beskrivning av artikeln

Genom artikel 13.9 fastställs de allmänna reglerna för beviljande av ett finansiellt bidrag från gemenskapen till medlemsstaterna för att stärka infrastrukturerna för undersökningar, i den mån dessa gäller växtskyddskontroller som utförs i enlighet med bestämmelserna i direktiv 2000/29/EG.

"Syftet med detta bidrag skall vara att vid andra undersökningsplatser än bestämmelseorten förbättra tillgången till den utrustning och de installationer som krävs för att undersökningar och granskningar skall kunna genomföras och, om möjligt, för att de åtgärder som föreskrivs i artikel 13.11 i direktiv 2000/29/EG skall kunna genomföras utöver den nivå som redan har uppnåtts genom att de minimikrav följs som fastställs i tillämpningsföreskrifterna enligt punkt 8 fjärde stycket" i samma artikel.

"Kommissionen skall föreslå att lämpliga anslag för detta ändamål tas upp i Europeiska unionens allmänna budget."

"Inom gränserna för de anslag som finns tillgängliga för detta ändamål skall gemenskapens bidrag täcka upp till 50 % av de utgifter som har ett direkt samband med förbättring av utrustning och installationer" (ibland 70 % i vissa undantagsfall och efter ett beslut i rådet, artikel 25 i direktiv 2000/29/EG).

I det syftet faställs minimikrav för växtskyddskontroller inom gemenskapen som utförs på andra kontrollstationer än de på bestämmelseorten av växter, växtprodukter eller andra föremål från tredje land genom direktiv 98/22/EG av den 15 april 1998 [7].

[7] EGT L 126, 28.4.1998, s. 26.

Formerna för dessa kontroller, som fastställs i en tillämpningsförordning, liksom fördelningen av det ekonomiska bidraget och fastställande av beloppet, antas genom ett beslut i kommissionen. Vid fördelningen av det ekonomiska bidraget skall den berörda medlemsstaten lämna in nödvändiga uppgifter och handlingar. Vid behov får kontroller efter kommissionens bemyndigande utföras av de experter som avses i artikel 21 i direktiv 2000/29/EG.

2.1.2. Lägesbeskrivning för artikelns tillämpning

Efter det att direktiv 97/3/EG trädde i kraft utmynnade flera utkast till kommissionsförordning om närmare bestämmelser för genomförandet av de åtgärder som beskrivs i artikel 13.9 i antagandet av kommissionens förordning (EG) nr 998/2002 av den 11 juni 2002 om beviljande av ett finansiellt bidrag från gemenskapen till medlemsstaterna för att stärka infrastrukturerna för växtskyddskontroller av växter och växtprodukter från tredjeländer [8].

[8] EGT L 152, 12.6.2002, s. 16, efter ändring genom EGT L 153,13.6.2002, s. 18 (corrigendum).

I denna förordning fastställs bland annat de administrativa bestämmelserna för ansökan, de uppgifter som skall lämnas om den undersökningsplats som skall utrustas, uppgifter som styrker varför och vilken typ av utrustning/installationer som skall införskaffas och en ekonomisk plan för köpet.

Det fastställs att medlemsstaterna skall lämna in ansökningar i förväg när det gäller utgifter som skall godkännas. Dessa skall sedan granskas av kommissionen, som upprättar en förteckning över de ansökningar som uppfyller kraven enligt förordningen. Förteckningen över utrustningar/installationer som kan vara bidragsberättigande är begränsad till sådana som är direkt nödvändiga för kontrollverksamheten.

Utgiftsprogrammen skall sedan rangordnas med hänsyn till sitt mervärde och i prioritetsordning; sådana undersökningsplatser som bör struktureras om, liksom sådana som skall förbättras efter ett besök av kontoret för livsmedels- och veterinärfrågor. Den slutgiltiga förteckningen över program som skall beviljas stöd kommer att läggas fram för överläggningar i Ständiga kommittén för växtskydd.

Det bör noteras att rådet för närvarande inte har fastställt i vilka fall det ekonomiska bidraget enligt artikel 13.9 kan uppgå till 70 % av bidragsberättigande kostnader (artikel 25 i direktiv 2000/29/EG).

För närvarande uppgår de belopp som avdelats till denna åtgärd till mellan 100 000 och 200 000 euro per år. Man kan förmoda att utvidgningen av Europeiska unionens yttre gränser kommer att öka behovet av ytterligare resurser på detta område.

För år 2002 föreskrivs det i förordningen undantagsvis att medlemsstaternas ansökningar skall ha kommit in senast den 15 juli. Kommissionen har mottagit 4 ansökningar, som för närvarande håller på att utvärderas.

2.2. Artiklarna 22 och 23 ("Solidaritet")

2.2.1. Beskrivning av artiklarna

2.2.1.1. Principen

Genom artikel 22 föreskrivs det att "i händelse av faktisk eller misstänkt förekomst till följd av införsel eller spridning inom gemenskapen av en skadegörare kan medlemsstaterna enligt artiklarna 23 och 24 beviljas ett ekonomiskt bidrag för "sundhetskontroll" från gemenskapen för att täcka utgifter som har ett direkt samband med de nödvändiga åtgärder som har vidtagits eller planeras för att bekämpa skadegöraren i syfte att utrota den, eller om detta inte är möjligt, begränsa dess spridning. Kommissionen skall föreslå att lämpliga anslag för detta syfte tas upp i Europeiska unionens allmänna budget."

För att få detta ekonomiska bidrag skall medlemsstaten ha anmält förekomsten av den aktuella skadegöraren, vare sig den finns upptagen i bilaga I eller II i direktiv 2000/29/EG eller inte.

Skadegöraren skall också "utgöra en omedelbar fara för hela eller en del av gemenskapen på grund av sin förekomst i ett område där den antingen inte har påvistats tidigare eller har utrotats eller håller på att utrotas" och den skall "ha förts in i detta område genom försändelse av växter, växtprodukter eller andra föremål som härrör från tredje land eller från ett annat område inom gemenskapen".

2.2.1.2. Beskrivning av de "nödvändiga åtgärder" som avses i artikel 22:

De nödvändiga åtgärderna (se vidare artikel 23.2 i direktiv 2000/29/EG) kan exempelvis innebära:

a) destruktion eller desinfektion,

b) kontroller eller provtagning,

c) förbud mot och begränsningar av användning.

För de åtgärder som avses i punkterna a och b i punkt 2.2.1.2 täcker det ekonomiska bidraget de utgifter som betalats ur allmänna medel, liksom ersättning för ekonomiska förluster utom förlorad inkomst. Med ekonomiska förluster kan avses amorteringar och underhåll av maskiner och byggnader, hyra, skatter, böter för kontraktsbrott... så länge de inte täcks av en inkomst från en alternativ odling. Dessa kostnader kan vara reella eller uppskattade. Därför skall en detaljerad förklaring av beräkningssättet lämnas in.

När det gäller de åtgärder som avses i punkt c kan det i en tillämpningsförordning genom undantag "anges i vilka fall kompensation för förlorad inkomst (till följd av förbud eller begränsning av användningen, och detta begrepp är direkt kopplat till försäljning och företagets nettoinkomst) skall anses vara en utgift som har direkt samband med nödvändiga åtgärder, varvid den längsta tiden skall var tre år." Dessa undantagsfall har ännu inte definierats.

Tolkningen av begreppet allmänna medel har diskuterats. Inom ramen för solidariteten rör det sig om medel som inte nödvändigtvis måste komma direkt från den nationella budgeten, men som på vissa villkor kan transiteras via en mellanhand, exempelvis en producentorganisation. De utgifter som täcks av producentorganisationer kan betraktas som finansierade med allmänna medel om dessa producentorganisationer har genomfört bekämpningsåtgärderna enligt instruktioner från de myndigheter som är behöriga i växtskyddsfrågor och finansierats genom den statliga budgeten, genom en skatteliknande avgift eller genom en obligatorisk avgift som betalas av samtliga producenter inom ett bestämt område eller en bestämd zon. Om en organisation emellertid finansieras av sina medlemmar och anslutning till den inte är obligatorisk beviljas inga allmänna medel.

De löpande utgifterna för driften av det ansvariga officiella organet (växtskyddsmyndigheten) ersätts aldrig.

Det kommersiella värdet av det material som förstörs (det vill säga det material som är smittat eller misstänks vara det) och som kommer från det berörda partiet, och den minskning av inkomsterna som blir följden av denna förstörelse eller behandling, berättigar inte heller till ersättning.

2.2.1.3. Ansökan

För att vara berättigad till ekonomiskt bidrag från gemenskapen skall den berörda medlemsstaten ansöka om detta hos kommissionen inom en bestämd tidsfrist ("senast vid utgången av det kalenderår när förekomsten av skadegöraren upptäcktes"). Kommissionen och de andra medlemsstaterna skall få alla nödvändiga uppgifter (artikel 23.4) i ärendet. Medlemsstaten som gör ansökan skall också närmare ange de nödvändiga åtgärderna, tidsplanen, resultaten och de faktiska eller beräknade belopp som har betalats ut eller kommer att betalas ut, liksom den del av dessa belopp som bekostas med allmänna medel.

Gemenskapens bidrag fördelas enligt samma regler som utgifterna för infrastruktur genom ett eller flera kommissionsbeslut och med beaktande av omfattningen av den fara som skadegöraren utgör vars förekomst motiverar åtgärden. Bidraget uppgår till högst 50 % och, om det rör sig om förlorad inkomst, upp till 25 % av de utgifter som har ett direkt samband med de nödvändiga åtgärderna.

2.2.1.4. Tilldelning av medel

Åtgärderna skall ha vidtagits inom en period som inte överstiger två år från den dag då förekomsten av skadegöraren upptäcktes eller också skall de planeras pågå i högst två år. Den ovan nämnda perioden kan förlängas, enligt samma förfarande, om en undersökning av situationen ger vid handen att målet med åtgärderna kommer att uppnås inom en rimlig ytterligare tidsfrist. Det ekonomiska bidraget från gemenskapen skall minskas gradvis under de ifrågavarande åren. Det finns vissa regler för situationer när åtgärderna är avsedda att skydda andra områden inom gemenskapen än den berörda medlemsstatens.

Den berörda medlemsstaten skall till gemenskapen återbetala hela eller en del av de belopp som har utbetalats till den om exempelvis de nödvändiga åtgärderna inte har genomförts eller har genomförts på ett sätt som strider mot bestämmelserna. På samma sätt kommer beloppen inte att betalas ut om åtgärderna inte längre anses nödvändiga.

2.2.2. Lägesbeskrivning för artiklarnas tillämpning

2.2.2.1. Utvecklingen av tillgängliga budgetmedel 1997-2002

Redan 1997 fick kommissionen de första ansökningarna om att budgetmedel skulle avsättas för att finansiera solidariteten. Bedömningen av dessa första ansökningar inleddes i februari 1999. Detta innebar att budgetmedlen för 1997 och 1998 (400 000 euro per verksamhetsår) inte kunde utnyttjas.

Mellan 1999 och 2001 har det inkommit 57 ärenden som har bedömts. De beviljade ansökningarna har blivit föremål för flera beslut i kommissionen om beviljande av stöd från gemenskapen, och det senaste är kommissionens beslut 2001/811/EG av den 21 november 2001 [9]. Sammanlagt har 1 654 513 euro betalats ut. Under åren har de anslagna budgetmedlen ökat, vilket framgår av tabell 1.

[9] EGT L 306, 23.11.2001, s. 25.

Tabell 1: Anslagna budgetmedel, utvecklingen (budgetrubrik B1-333)

År // Tillgängliga medel (euro)

1997 // 400 000

1998 // 400 000

1999 // 300 000

2000 // 500 000

2001 // 900 000

2002 // 1 300 000

Totalt // 3 800 000

2.2.2.2. Förfarande för tilldelning av det ekonomiska bidraget

Det är mycket viktigt att ansökan sammanställs på ett korrekt sätt. För att underlätta det arbetet har det utförts ett avsevärt arbete med att utforma "riktlinjer" (flera versioner). Dessa riktlinjer består av flera avsnitt; först och främst förklaras de allmänna reglerna för villkoren för att en ansökan skall anses komplett. Särskild vikt läggs vid att det går att påvisa en handelsväg för när skadegöraren först upptäcktes. Dessutom anges tidsfrister för åtgärderna. Vidare fastställs det hur en ansökan skall sammanställas och vilka tekniska bilagor som skall åtfölja denna. Det ges exempel på bedömningsgrunder som det är praktiskt att känna till vid sammanställningen av ansökan. Därefter anges det vilka "nödvändiga åtgärder" som är bidragsberättigande. Begreppet "allmänna medel" förklaras närmare. Ett avsnitt ägnas också åt närmare detaljer om "utbetalningar" beroende på vilka kategorier av åtgärder det rör sig om (destruktion-desinfektion, undersökningar och kontroller, ersättning för ekonomiska förluster utom förlust av inkomst). Utformningen av de finansiella bilagorna till ansökan, som är mycket viktiga för ett eventuellt gemenskapsstöd, beskrivs in i minsta detalj. Dokumentet innehåller också dokumentmallar för ansökningsformulär, finansieringtabeller och andra användbara uppgifter, exempelvis en ordlista över tekniska termer och NUTS-nivåer (nomenklaturen för statistiska territoriella enheter som blir ett stöd vid beskrivningen av det berörda området).

De ansökningar som sammanställs och som är kompletta granskas sedan närmare i särskilda arbetsgrupper som upprättats inom ramen för Ständiga växtskyddskommittén. Under kalenderårets första hälft bestämmer arbetsgruppen vilka ansökningar som berättigar till stöd. Därefter beräknas beloppen för de olika ansökningarna beroende på tillgängliga medel och i förekommande fall med beaktande av en koefficient för gradvis minskning (för närvarande är reglerna för den gradvisa minskningen ännu inte fastställda i någon rättsakt). Ärendet införlivas sedan i ett utkast till kommissionsbeslut som går till Ständiga växtskyddskommittén för yttrande. Efter ett positivt yttrande och antagande av kommissionens beslut betalas stödet ut till medlemsstaterna så snart som möjligt.

Kommissionens förordning (EG) nr 2051/97 av den 20 oktober 1997 om tillämpningsföreskrifter för tilldelningen av ekonomiska bidrag från gemenskapen för "sundhetskontroll" innehöll bara några få angivelser, bland annat om formen och tidsfristerna för inlämnandet av ansökningar. Erfarenheten vid handläggningen av dessa ansökningar har visat att bestämmelserna i den förordningen var otillräckliga. I enlighet med artikel 23.5 femte strecksatsen i rådets direktiv 2000/29/EG har det utarbetats en kommissionsförordning om detaljerade tillämpningsföreskrifter för tilldelningen av ekonomiska bidrag från gemenskapen för sundhetskontroll av växter och om upphävande av förordning (EG) nr 2051/97. Denna förordning har antagits av kommissionen (kommissionens förordning (EG) nr 1040/2002 av den 14 juni 2002 [10]). Den kommer att tillämpas på ansökningar som lämnas in från och med 2003.

[10] EGT L 157, 15.6.2002, s. 38.

I den förordningen fastställs de uppgifter som skall lämnas i ansökan; allmänna uppgifter om förekomsten av skadegöraren eller upptäckten av denna, anmälan enligt direktiv 2000/29/EG, uppgifter om vilka åtgärder som har vidtagits eller planeras, inklusive den föreskrivna anmälan från medlemsstatens myndigheter och uppgift om identiteten på den ursprungliga försändelse som gett upphov till smittan. Vidare begärs närmare detaljer om de belopp som har betalats ut eller kommer att betalas ut, med uppgift om vilken andel av dessa belopp som kommer från allmänna medel. När kommissionen har granskat ansökningarna sammanställs en förteckning där hänsyn tas till vissa prioriteringar; skyddet av hela gemenskapens intressen, sannolikheten för att åtgärderna är effektiva och identifieringen av den försändelse som orsakat smittan. Bara ansökningar med minst 50 000 euro i bidragsberättigande kostnader tas upp till behandling. Liksom när det gäller förordningen om infrastrukturen för undersökningarna godkänns förteckningen över ärendena genom ett beslut i kommissionen.

De rättsliga ramarna för "förlust av inkomst" (artikel 23.3 sista strecksatsen i direktiv 2000/29/EG) är ännu inte upprättade såtillvida som att de "fall" som kan komma i fråga inte har definierats.

2.2.2.3. Kontroller på platsen

Den avdelning som har ansvar för handläggningen av ansökningarna (GD SANCO E.1) har gjort en resa till Portugal för att bedöma solidaritetsansökan när det gäller brunröta på olika Solanacea i Portugal. Denna typ av bedömningsresor skiljer sig från de inspektionsresor som görs av kontoret för livsmedels- och veterinärfrågor, och som grundar sig på artikel 16.3 i direktiv 2000/29/EG, och kan i framtiden komma att bli vanligare. Syftet med resorna är att göra en kontroll av dokumenten och se till att utgifterna följer reglerna och är bidragsberättigande. Bedömningsgruppen kommer i framtiden att vara sammansatt av företrädare för SANCO E.1 och sektionen med ansvar för budgetförvaltningen (GD SANCO A.3).

2.2.3. Statistiska uppgifter om solidaritetsärenden

Tabellerna nedan ger närmare uppgifter om de solidaritetsansökningar som har behandlats sedan 1999. Av tabell 2 framgår de beslut som har offentliggjorts sedan 1999 för tilldelning av ekonomiskt stöd. Sedan 2000 regleras tilldelningen av solidaritetsstödet genom offentliggörandet av ett enda årligt beslut av kommissionen.

Tabell 2: Beslut som offentliggjorts sedan 1999

Budgeten för år // Antal beslut

1999 // 5 (2000/34/EG-2000/38/EG) [11]

[11] EGT L 12, 18.1.2000, s. 26, EGT L 12, 18.1.2000, s. 28, EGT L 12, 18.1.2000, s. 30, EGT L 12, 18.1.2000, s. 32, EGT L 12, 18.1.2000, s. 34.

2000 // 1 (2001/14/EG) [12]

[12] EGT L 4, 9.1.2001, s. 25.

2001 // 1 (2001/811/EG)

I tabell 3 återfinns statistik över de ansökningar som kommit in under den berörda perioden

Tabell 3: antalet ansökningar/beviljade ansökningar

>Plats för tabell>

(*) Ekonomiskt stöd delat med de sammanlagda bidragsberättigande utgifterna. Varje år för ett utrotningsprogram innebär i normala fall en ansökan.

(**) De procentandelar som återges i tabellen avser ansökningar som sträcker sig över högst 2 år. Genom tillämpning av principen om gradvis minskning kommer programmen att från och med det tredje året tilldelas ett stöd på mindre än 50 %.

Tendenser under 2002

Under 2002 har medlemsstaterna lämnat in 7 ansökningar om ett sammanlagt belopp på ungefär 3 100 000 euro.

I tabell 4 återfinns uppgifter om ansökningarna per medlemsstat. Bland de sju medlemsstater som redan har lämnat in en ansökan är det Portugal, Spanien och Frankrike som har fått mest stöd. Denna kommentar bör sättas i förhållande till antalet inlämnade ansökningar under ett år, deras ekonomiska betydelse och de årliga budgetmedel som finns tillgängliga.

Tabell 4: Solidaritetsfördelningen per medlemsstat + sammanlagt årligt bidrag

>Plats för tabell>

(*) A a=antal ansökningar; B a = beviljade ansökningar

Bild 1 och tabell 5 visar kompletterande uppgifter, per medlemsstat, om bidrag som utbetalats sedan 1999. Bild 1 sammanfattar i en annan form de belopp som anges i tabell 4, medan tabell 5 visar beloppen per medlemsstat och per skadegörare.

Bild 1: Sammanlagt stöd per medlemsstat (euro)

>Hänvisning till>

Tabell 5: Fördelningen av stödet per medlemsstat och per skadegörare

>Plats för tabell>

Tabell 6 är ett försök att sammanfatta solidaritetsstöden i förhållande till de drabbade grödorna. Det bör noteras att grönsaker av familjen Solanaceae (potatis, tomater och paprika) står för 50,7 % av det sammanlagda solidaritetsstödet. En annan viktig post är barrträdsnematoder i Portugal.

Tabell 6: Fördelningen av stödet med hänsyn till drabbade växter

>Plats för tabell>

2.2.4. Några kommentarer

Systemet för "solidaritet" är nytt. Det är inte särskilt lämpligt att dra slutsatser på grundval av statistik som bara sträcker sig över tre-fyra år, eftersom varje år av tillämpning ger nya erfarenheter. Det är exempelvis för tidigt att dra slutsatsen att solidariteten särskilt skulle gälla vissa länder, eftersom andra medlemsstater för närvarande håller på att lämna in ansökningar.

Det är utomordentligt viktigt att medlemsstaternas ansökningar är så bra som möjligt, eftersom det innebär att kommissionens arbete med handläggningen underlättas. Detta blir ännu mer betydelsefullt när det rör sig om att granska de finansiella bilagor som åtföljer ansökningarna. Ett grundlig granskning av ärendet på papperet bör kompletteras med en utvärdering på platsen som utförs av de avdelningar inom kommissionen som har ansvar för att handlägga anökningarna och förvalta budgeten (se 2.2.2.3).

En korrekt och omedelbar anmälan av förekomsten av skadegöraren är ett absolut villkor för att ansökan skall godtas (artikel 23.1 i direktiv 2000/29/EG). För att undvika alla konflikter om formen för denna anmälan bör det i artikel 16.1 och artikel 16.2 första strecksatsen klargöras att anmälan skall vara skriftlig, även om användningen av ordet "anmälan" i detta sammanhang stärker den strängare rättsliga tolkning som är lämplig i detta sammanhang.

Vidare är det önskvärt att bedömningen av ansökningarna i arbetsgrupper görs av oberoende experter, det vill säga att dessa inte arbetar vid de nationella växtskyddsmyndigheter som har ansvaret för att ansökan görs.

Även om principen om gradvis sänkning av stödet redan beaktas i offentliggjorda beslut är den ibland svår att omsätta i praktiken på ett synligt sätt. Även om man tillämpar en gradvis sänkning (i procent) mellan exempelvis betalningen under år 3 och betalningen under år 2, riskerar beloppet för det tredje året likväl att överskrida beloppet för år 2, om utgifterna under år 3 i absoluta tal är mycket större än under år 2.

Frågorna om den praktiska tillämpningen av begreppen förlorad inkomst och ekonomiska förluster bör fortsätta att utredas. Det är bara få medlemsstater som för närvarande har lämnat in ansökningar med rubrikerna "ekonomiska förluster utom förlust av inkomst" eller "förlust av inkomst".

2.3. Artikel 24 ("Ansvar")

2.3.1. Beskrivning av artikeln

Kommissionen skall utforska ursprunget till förekomsten av den skadegörare som ger anledning att bevilja solidaritetsstödet. Den skall bland annat via olika informationskällor (från ursprungsmedlemsstatet, gemenskapens inspektioner ...) utforska varför ursprungsmedlemsstaten inte har upptäckt att växterna eller växtprodukterna inte uppfyllde kraven enligt direktiv 2000/29/EG. Eventuella brister i gemenskapens växtskyddssystem kan på det sättet upptäckas och avhjälpas.

Detta gör det också möjligt att bedöma om en medlemsstat som "drabbats" inte har respekterat någon av reglerna i gemenskapens växtskyddslagstiftning. I så fall skall den medlemsstaten "beviljas ekoomiskt bidrag från gemenskapen, eller, om sådant redan har beviljats, skall detta inte betalas ut, eller, om det redan har betalats ut, skall det betalas tillbaka till gemenskapen".

Om utvärderingen visar att en annan medlemsstat har orsakat denna förekomst av skadegörare genom att inte respektera gällande normer eller bestämmelser i gemenskapens växtskyddslagstiftning skall den medlemsstaten ersätta gemenskapen för de utgifter för utrotning som den har haft inom ramen för solidariteten.

Detta system innebär alltså att man inför ett system med ansvar för att - med hjälp av ekonomiska argument - förbättra efterlevnaden av gemenskapens lagstiftning när det gäller övervakning, inspektion och kontroller som genomförs av medlemsstaterna.

2.3.2. Lägesrapport för artikelns tillämpning

I början av 2000 inledde kommissionen arbetet med att utvärdera "ansvar". Tidigare hade olika förslag inkommit om hur arbetet skulle genomföras. Följande steg har tagits:

Steg 1: Kommissionen analyserade varje solidaritetsansökan. Samtliga tillgängliga dokument gick sigenom; medlemsstatens ursprungliga ansökan och övriga uppgifter, rapporter och skrivelser från de nationella växtskyddsmyndigheterna, uppgifter efter undersökningar som genomförts i den sökande medlemsstaten. Detta steg omfattade 16 ansökningar och i samtliga fall genomfördes en "utvärdering i förväg av ansvaret".

Steg 2: På grundval av den genomförda utvärderingen i förväg av ansvaret skickades en skrivelse till medlemsstater som var ursprungsland eller varifrån det smittade materialet skickats. Därigenom skickades 8 skrivelser till medlemsstater.

Steg 3: Svaren från medlemsstaterna till kommissionen; det har inkommit svar på samtliga 8 skrivelser.

Steg 4: Eventuella inspektionsbesök på plats som genomförts av kommissionen när de uppgifter som har lämnats in bedömts vara ofullständiga. Liksom när det gäller solidariteten rör det sig om besök som skiljer sig från de som görs av kontoret för livsmedels- och veterinärfrågor. De kommer att bestå av företrädare för SANCO E.1 och avdelningen med ansvar för budgetförvaltning (GD SANCO A3), eventuellt biträdda av företrädare för juridiska avdelningen.

Steg 5: Kommissionen och Ständiga växtsskyddskommittén granskar de uppgifter som kommit in under de första fyra stegen för att upptäcka eventuella överträdelser av gemenskapens lagstiftning eller dess överföring till nationella bestämmelser och för att också eventuellt avhjälpa sådana brister (artikel 24.2 i direktiv 2000/29/EG). Under detta steg färdigställer kommissionen också en allmän rapport om fastställande av ansvar i förväg som kommer att diskuteras i Ständiga växtskyddskommittén.

Steg 6: Kommissionen har behörighet att med beaktande av tillgängliga uppgifter fastställa om en medlemsstat har underlåtit att uppfylla någon av sina förpliktelser enligt fördraget och bestämmelserna i direktiv 2000/29/EG (artikel 24.2 andra stycket i direktiv 2000/29/EG). Under detta steg skall det bedömas om det rör sig om ett rent misstag som nu har rättats till eller om det rör sig om förseelsen fortgår.

Steg 7: Vid behov begär kommissionen att antingen den medlemsstat som blivit "drabbad" eller den "skyldiga" medlemsstaten skall återbetala det solidaritetsbidrag som har betalats ut. Det bör noteras att detta förfarande inte påverkar kommissionens möjligheter att vid behov inleda ett rättsligt förfarande på grundval av artikel 226 i fördraget.

Kommissionen har redan tagits steg 1-3 i ett antal ärenden. Arbetet bör fortsätta och utökas. Det kommer att vara en av de prioriterade uppgifterna under andra halvåret 2002.

Mot bakgrund av det arbete som redan har utförts tycks det vara besvärligt att exakt fastställa en medlemsstats ansvar, eftersom det ibland är svårt att spåra en skadegörares ursprung. Detta är särskilt fallet när det smittade materialets ursprung inte är känt eller skadegöraren inte påträffas förrän flera år efter det att den har förts in.

3. Kommissionens sammanfattning, slutsatser och förslag om tillämpningen av artikel 13.9 och artiklarna 22-24 i direktiv 2000/29/EG

3.1. Infrastrukturerna för undersökningarna

Kommissionens förordning (EG) nr 998/2002 antogs den 11 juni 2002. Den kommer att göra det möjligt att finansiera de resurser som medlemsstaterna ansöker om för att förbättra infrastrukturerna för växtskyddsundersökningar.

Med tanke på avsaknaden av erfarenheter på detta område kan det för närvarande inte lämnas något förslag till ändring av den gällande lagstiftningen. Kommissionen kommer att ägna sig åt att utvärdera de första resultaten av tillämpningen av denna åtgärd.

3.2. Solidaritet

En förordning, förordning (EG) nr 2051/97, har antagit. På grundval av de praktiska erfarenheterna efter fyra år med systemet ändrades förordningen avsevärt genom förordning (EG) nr 1040/2002. Genom den förordningen fastställs och underlättas medlemsstaterna inlämnande av ansökningar, och bedömningsmetoderna förbättras.

Flera versioner av riktlinjer för medlemsstaternas solidaritetsansökningar har utarbetats. Kommissionen ämnar fortsätta att förbättra dessa.

För att undvika alla konflikter när det gäller anmälningar enligt artikel 23.1 i direktiv 2000/29/EG vore det lämpligt att i artikel 16.1 och första stycket i 16.2 klargöra att anmälan skall vara skriftlig.

För närvarande har mycket få ansökningar som gäller förlorad inkomst lämnats in av medlemsstaterna och kommissionen har bara ringa praktisk erfarenhet från det området.

För att komplettera genomgången av ansökningarna kommer utvärderingsbesök på plats att göras.

3.3. Ansvar

Det arbete som redan har inletts med att fastställa "ansvar" kommer att fortsätta. Beroende på resultatet kommer kommissionen att dra sina slutsatser och lägga fram lämpliga förslag.