EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 24.07.1996 
KOM(%) 402 slutlig 
MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET 
SAMBANDET 
MELLAN HANDELSSYSTEMET 
OCH 
DE INTERNATIONELLT ERKÄNDA 
ARBETSNORMERNA 

SAMBANDET MELLAN HANDELSSYSTEMET OCH DE INTERNA TIONELLT 
ERKÄNDA ARBETSNORMERNA 
1. Inledning 
2. Den internationella debatten osh definitionen SY de grundläggande 
arbetsnormejna 
a) överläggningar i Europeiska unionen 
b) OECD:s undersökning 
c) Arbeten som gjorts inom ramen för Internationella arbetsorganisationen 
d) G 7-konferensen om arbete den 1-2 april 1996 i Lille och G 7-toppmötet i 
Lyon den 28,29 och 30 juni 1996 
e) Sociala toppmötet 
f) Definition av de "grundläggande" arbetsnormerna 
3. Europeiska unionens utvecklingslinjer 
a) Autonoma åtgärder 
b) Bilateralt samarbete med tredje land 
4. Områden för multinationella insatser 
a) Förstärkning av ILO:s roll 
b)WTO:sroll 
l. Inledning 
I ordförandeskapets slutsatser från ministerkonferensen i Marrakech i april 1994 
fanns sambandet mellan det multilaterala handelssystemet och internationellt erkända 
arbetsnormer med bland de ämnen som vissa deltagare begärt att få undersökta inom 
ramen för WTO. 
Sedan Marrakechkonferensen har frågan diskuterats och debatterats inom de 
internationella organisationerna och inom Europeiska unionens råd. Kommissionen 
avgav sin ståndpunkt i sitt meddelande om marknadsstrategier1 där det står att det vore 
lämpligt att den kommande ministerkonferensen i Singapore ledde debatten och tillsåg att 
en arbetsgupp tillsattes inom WTO som skulle kunna utveckla frågan om sambandet 
mellan internationell handel och arbetsförhållanden. 
Enligt kommitté 113:s slutsatser, vilka mottagits av rådet för allmänna frågor den 
13 maj 1996, förtjänar möjligheten att överlåta denna fråga åt WTO att undersökas. 
Gemenskapen kommer att aktivt delta i de arbeten som utförs inom andra internationella 
organ. 
Parallellt med detta framlade Förenta staterna och Norge i Genève, inom ramen 
för de informella överläggningarna inför förberedelserna till ministerkonferensen i 
Singapore i december 1996, två diskussionsunderlag som behandlar frågan om de 
internationellt erkända arbetsnormerna och det multilaterala handelssystemet (Bilaga I). 
Detta meddelande förklarar mera i detalj perspektiven för diskussion inom ramen 
för WTO genom att ta hänsyn till den grundläggande principen om respekt för 
utvecklingsländernas jämförbara fördelar med hänsyn till den rikliga arbetskraft som 
finns till hands och de låga lönekostnaderna. 
Den ekonomiska utvecklingen, som särskilt främjas av handelsliberaliseringen, 
utgör ett väsentligt villkor för sociala framsteg. I utvecklingsländerna blir förbättringen 
av det sociala skyddsnätet en politisk målsättning som eftersträvas av alla när 
statsinkomsterna når en sådan nivå att dessa målsättningar kan uppnås. På längre sikt 
kommer lösningen till stor del att ligga i att hjälpa dessa länder att skapa de nödvändiga 
villkoren för ökad inre efterfrågan och för en höjning av levnadsstandarden. Valet av 
arbetslagstiftning hör till nationernas överhöghet och återspeglar den ekonomiska 
utvecklingens nivå samtidigt som de politiska och sociala prioriteringarna. 
Utvecklingsbehoven skall emellertid inte tjäna som förevändning för att medge orimliga 
metoder på arbetet och framför allt inte motivera en bristande respekt för de 
grundläggande arbetsnormer som skall tillämpas universellt. 
Det intresse som Europeiska unionen kan tillföra frågan om de internationellt 
erkända arbetsnormerna har sina rötter i själva unionens sociala grunder, dvs. principen 
om solidaritet, social sammanhållning och respekt för grundläggande rättigheter samt 
KOM (96) 53 slutlig. 
unionens uppgift att försvara demokratins principer och de mänskliga rättigheterna, som 
återspeglas i aspekterna av unionens utrikespolitik i bred bemärkelse. Bland de ändamål 
som anges i artikel F.2 i Maastrichtfördraget för GUSP och Europeiska unionens 
samarbetspolitik för utveckling finns till exempel utveckling och stärkande av 
demokratin och rättsstaten samt respekt för de mänskliga rättigheterna och de 
grundläggande friheterna. Medlemsstaterna har också enhälligt samtyckt till Förenta 
nationernas stadga, den universella deklarationen om mänskliga rättigheter och det 
internationella fördraget om de ekonomiska, sociala och kulturella rättigheterna samt ett 
antal andra internationella och europeiska rättesnören för mänskliga rättigheter. Bland 
Internationella arbetsorganisationens (ILO) rättesnören kan nämnas, förutom ILO-
stadgan, konventionerna nr 29 och 105 om förbud mot slaveri och tvångsarbete, 
konventionerna nr 87 och 98 om föreningsfrihet och rätten till kollektiva förhandlingar, 
konventionerna nr 100 och 111 om lika lön och icke-diskriminering samt konvention nr 
138 om minimiålder för anställning. De allmänna principer som är gemensamma för 
dessa internationella bestämmelser har accepterats av världssamfundet som globalt 
bindande, med beaktande också av Wiendeklarationen och det åtgärdsprogram som 
antogs vid den internationella konferensen om mänskliga rättigheter i juni 1993, 
deklarationen från sociala toppmötet i Köpenhamn i mars 1995 och liknande 
bestämmelser som enhälligt godkänts vid nyligen hållna världskonferenser. Europeiska 
gemenskapen insisterar på att dessa respekteras av samtliga dess partner och erkänner 
sina egna motsvarande åtaganden härvidlag, vilket framgår av dess nuvarande praxis vid 
bilaterala avtal. 
Således kan de europeiska medborgarna och de politiska myndigheterna inte stå 
likgiltiga inför en bristande respekt för mänskliga rättigheter i samband med 
arbetsförhållanden som kan innebära ett berövande av grundläggande friheter, 
exempelvis slaveri eller tvångsarbete, barnarbete, föreningsförbud och förbud mot 
kollektiva förhandlingar. 
Europeiska unionen eftersträvar härmed inte att harmonisera socialpolitiken hos 
länder som har olika nivåer av ekonomisk utveckling och olika sociala strukturer. 
Unionen har inte heller som ändamål att uppnå ett ekonomiskt resultat genom att frånta 
länder där arbetskraften är riklig och billig men också okvalificerad möjligheten att 
utnyttja de jämförbara fördelarna som kommer därav. I gengäld bör unionen eftersträva 
att säkerställa respekten för de grundläggande friheterna som kan ge upphov till arbets-
och levnadsförhållanden som anpassas till de olika ländernas nivå av ekonomisk 
utveckling och sociala strukturer. 
2. Usn internationella debatten Q£h definitionen âï de grundläggande 
arbetsnormerna 
a) Överläggningar i Europeiska unionen 
Gemenskapen har ännu inte uttalat sig i detalj om frågans konkreta innehåll. Ett 
visst antal ställningstaganden från kommissionens eller gemenskapens sida är emellertid 
relevanta med hänsyn till sambandet mellan handeln och de internationellt erkända 
arbetsnormerna. 
I kommissionens vitbok med titeln "Tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning: 
utmaningar och vägar inför 2000-taletM uppges det klart att vare sig omfattningen av 
respekten för de internationellt erkända arbetsnormerna eller, i vidare bemärkelse, 
skillnaderna i arbetskostnader utgör förklarande faktorer när det gäller Europas 
svårigheter i konkurrenskraft- och sysselsättningshänseende I vitboken erkänner man att 
dessa problem orsakas av inre strukturella snedvridningar inom gemenskapen, och 
följdriktigt föreslår man inte att införa handelsrestriktioner mot länder med låga 
lönekostnader. I gengäld hänvisar de åtgärdsplaner som föreslås till behovet att fastställa 
multilaterala regler i stället för ensidiga åtgärder, att föra en positiv ekonomisk 
samarbetspolitik utan att utnyttja handelsdiskriminering som hävstång och att förbereda 
debatten om det bästa sättet att öka respekten för nuvarande och framtida avtal inom 
socialpolitiken (Bilaga II). 
I sitt anförande av den 29 mars 1994 till Europaparlamentets utskott för yttre 
ekonomiska förbindelser betonade Sir Leon Brittan att en av kommissionens tydliga 
målsättningar var att föra upp sociala frågor på WTO:s dagordning. 
Europaparlamentet har sedan dess fortsatt att debattera denna fråga. Det senaste 
exemplet på detta är yttrandet från Kommittén för sociala frågor och sysselsättning om 
sambandet mellan handel och sociala normer, där rådet anmodas att "uppdra åt 
kommissionen att stödja och aktivt eftersträva att ministerkonferensen i Singapore 
tillsätter en arbetsgrupp för handel och arbetsnormer". 
I Marrakech förklarade kommissionen att WTO bör ta itu med problem som 
exempelvis exploateringen av barn, tvångsarbete och även vägran att bevilja arbetare 
yttrandefrihet eller föreningsfrihet. Kommissionen underströk också behovet av lämpliga 
garantier mot ensidighet eller protektionistiska missbruk och utvecklingsländernas rätt att 
värdesätta sina jämförbara fördelar. 
I vitboken om Europeiska socialpolitiken (1994) behandlas "sociala frågor i 
samband med internationell handel" och där förordas att denna aspekt behandlas inom 
WTO och att man beaktar respekten för grundläggande sociala rättigheter, särskilt 
föreningsrätten och rätten till kollektiva förhandlingar, samt frågan om tvångsarbete och 
barnarbete. I slutsatserna från Europeiska rådsmötet på Korfu i juni 1994 anser man att de 
sociala aspekterna borde diskuteras inom Världshandelsorganisationen. Den 27 mars 
1995 ägde en viktig debatt rum inom rådet för sociala frågor. På grundval av denna 
diskussion fattade rådet för allmänna frågor den 12 juni 1995 följande slutsatser: 
"Kommissionen och medlemsstaterna skall aktivt bidra till de pågående 
undersökningarna, särskilt inom OECD. I detta sammanhang anmodar rådet 
kommissionen att för den inre debatten i unionen tillhandahålla sin utvärdering av 
situationen." 
Kommissionen överlämnade nyligen åt rådet ett meddelande om "Europeiska 
unionens marknadsstrategier" i vilket det hänvisas till multilaterala förhandlingar eller till 
undersökningsprojekt som skulle kunna genomföras beträffande vissa av de frågor som 
föreslogs av ministrarna i Marrakech. Med hänsyn till utvecklingen av den internationella 
debatten om handelsfrågan och om arbetsnormer anser kommissionen att ett gradvist 
tillvägagångssätt bör antas, grundat på ett närmande till de grundläggande mänskliga 
rättigheterna och där utvecklingsländernas rätt att använda sig av den jämförbara fördelen 
av att ha en riklig och billig arbetskraft inte ifrågasätts. Kommissionen föreslår slutligen i 
sitt meddelande att konferensen i Singapore tillsätter en arbetsgrupp inom WTO för att 
undersöka denna fråga. 
Såsom redan nämnts har kommitté 113 diskuterat möjligheten att behandla denna 
fråga inom WTO och dragit slutsatsen att den möjligheten förtjänar att undersökas. 
Kommittén meddelade denna slutsats till rådet som mottog den den 13 maj 1996. 
b) OECD:s undersökning 
Undersökningen inleddes 1994 efter en anmodan från ministerrådet om att företa 
en analys av "områden där ytterligare framsteg när det gäller liberalisering och stärkande 
av det multilaterala systemet kan vara nödvändiga...". Dessa områden omfattar "handel, 
sysselsättning och internationellt erkända arbetsnormer". 
Diskussionen kring undersökningen ägde rum under OECD:s handelskommittés 
och kommitténs för sysselsättning, arbete och sociala frågor egid och pågick under två år 
eftersom frågan är mycket kontroversiell. I slutet träffades en överenskommelse om en 
gemensam rapport till ministrarna. Man nådde inte samförstånd om själva 
undersökningen som lades fram under OECD:s generalsekretariats eget ansvar. 
Undersökningen är indelad i tre delar: 
1. I undersökningen görs en förteckning över de "grundläggande" arbetsnormerna, 
nämligen föreningsfrihet och frihet till kollektiva förhandlingar, avskaffande av 
exploaterande former av barnarbete, förbud mot tvångsarbete och icke-diskriminering vid 
anställning och yrkesutövning. 
Dessa grundläggande arbetsnormer har karaktärsdrag av mänskliga rättigheter, de är 
internationellt erkända och bildar ramvillkor för andra arbetsnormer. De ingår i ILO-
konventioner och i Förenta nationernas bestämmelser. 
Det införs nyheter i OECD-undersökningen när det talas om "avskaffande av 
exploaterande former av barnarbete" i stället för "avskaffande av barnarbete". I 
undersökningen betonas att det i ILO-konventionen om barnarbete (nr 138) fastställs en 
minimiålder för barnarbete men inte finns några bestämmelser om exploatering och 
missbruk. FN-konventionen om barnets rättigheter (som antogs 1989) innehåller sådana 
bestämmelser. ILO:s styrelse har för övrigt tillkännagivit sin avsikt att föra upp en punkt 
om barnarbete på dagordningen för Internationella arbetskonferensen 1998 i syfte att 
stärka arsenalen av ILO-bestämmelser med ett bindande rättesnöre som skall förbjuda de 
mest oacceptabla formerna av barnarbete. 
2. Del 2 i undersökningen inriktas på den roll som grundläggande arbetsnormer kan spela 
i ekonomin. Det är den "analytiska delen" av undersökningen. Analysen är begränsad och 
i själva undersökningen hänvisas till de svårigheter som man mött i den delen. 
I undersökningen dras slutsatsen att de ekonomiska verkningarna av 
grundläggande arbetsnormer troligtvis blir begränsade. Utvecklingsländer bör inte befara 
att grundläggande arbetsnormer kommer att påverka deras ekonomiska prestationer eller 
deras ställning i internationellt konkurrenshänseende negativt. Vad beträffar förhållandet 
mellan handelsflöden och grundläggande arbetsnormer understryks det i undersökningen 
att det finns inga bevis för att länder med låg standard har bättre globala 
handelsprestationer än länder med hög standard. Den viktigaste slutsatsen är att det i ett 
tidsperspektiv finns ett positivt samband mellan väl genomförda handelsreformer och 
förbättringar vad gäller grundläggande arbetsnormer. 
Vad beträffar frågan om utländska direktinvesteringar dras slutsatsen att även om 
arbetsnormer inte systematiskt är frånvarande vid OECD-investerares beslut att 
företrädesvis välja bestämmelserorter utanför OECD framgår det av samtliga utländska 
direktinvesteringar att grundläggande arbetsnormer inte utgör avgörande faktorer i 
flertalet fall. Värdländer kan genomföra grundläggande arbetsnormer utan att riskera att 
detta inverkar negativt på utländska direktinvesteringsflöden. 
När det gäller arbetslöshetsfrågan, särskilt oron över att handel med länder som 
har låg standard inverkar på okvalificerade arbetares arbetslöshet och/eller stigande 
löneskillnader i de industrialiserade länderna, framgår det av undersökningen att 
förändrade handelsvillkor torde ha en begränsad inverkan på sysselsättningen. Det råder 
emellertid inte samstämmighet bland forskare om omfattningen av handelns inverkan på 
sektoriella sysselsättningsmönster i förhållande till andra faktorers inverkan, exempelvis 
de tekniska framstegen och de institutionella förändringarna. 
3. När det gäller metoderna var huvudproblemet vilken roll WTO skulle spela och 
hur man skulle jämställa de befintliga metoderna för att främja grundläggande 
arbetsnormer (som ILO) samt att eventuellt införa nya metoder i 
Världshandelsorganisationen. I den slutliga godkända texten erkänns åsiktsskillnaderna 
bland OECD:s medlemsstater. 
Vid ministerrådsmötet i Paris (21-22 maj) åtog sig ministrarna att fortsätta att 
verka för främjandet av grundläggande arbetsnormer i hela världen. De välkomnade 
slutsatserna av OECD-rapporten om handel, sysselsättning och arbetsnormer eftersom 
dessa i hög grad bidragit till att öka förståelsen för frågan. Ministrarna uppmanade 
medlemsstatemas regeringar att diskutera slutsatserna såväl som sekretariatets analytiska 
rapport om ämnet i ett bredare sammanhang med länder som inte är medlemmar i syfte 
att ta ställning till eventuella ytterligare åtgärder. Denna diskussion skulle kunna börja i 
samband med den politiska dialogen med dynamiska icke-medlemsstater som skall äga 
rum till hösten. 
c) Arbeten som gjorts inom ramen för ILO 
a) Arbetsgruppens arbete beträffande den sociala dimensionen av den internationella 
handelns liberalisering 
En arbetsgrupp bestående av tre parter med uppgift att undersöka den sociala 
dimensionen av den internationella handelns liberalisering inrättades av förvaltningsrådet 
1994 för att diskuttera samtliga "relevanta aspekter av den sociala dimensionen av den 
internationella handelns liberalisering". Efter de första mötena och med hänsyn till de 
svårigheter man stött på kom gruppen överens om att endast fortsätta med frågan om 
handelssanktioner och att skjuta upp varje ytterligare diskussion om att knyta samman 
internationell handel och arbetsnormer genom en social föreskrift och en 
sanktionsbestämmelse. 
Vid sitt sista möte i mars 1996 antog arbetsgruppen vissa riktlinjer för sitt 
framtida arbetsprogram, särskilt att undersöka följderna av ekonomins världsomfattande 
utbredning, i syfte att förutse vilka åtgärder som är lämpliga för att dra nytta av de 
positiva effekterna och dämpa de negativa effekterna. Man beslutade också att sända 
medlemsstaterna ett frågeformulär (vilket skett under tiden) och att företa undersökningar 
land för land samt analysera de åtgärder som vidtagits av andra internationella organ som 
exempelvis OECD. 
Arbetsgruppen kommer också att följa de initiativ som tagits i fråga om att 
eliminera barnarbete och att ratificera de grundläggande normerna (se b). Arbetsgruppens 
nästa möte kommer att äga rum i november 1996 kort före ministerkonferensen i 
Singapore. Det bör noteras att tanken har framförts att eventuellt utfärda en förklaring 
med hänsyn till detta möte. 
b) Arbeten inom andra ILO-grupper 
Barnarbete. På detta område börjar behovet av en ny konvention om de mest 
oacceptabla formerna för barnarbete att göra sig gällande. De nuvarande 
konventionerna tar nämligen bara upp minimiåldern för tillträde till arbetslivet. 
Förvaltningsrådet har beslutat att föra denna fråga upp på dagordningen för 
Internationella arbetskonferensen i juni 1998. 
Granskning.av ILO:s normgivande politik. En arbetsgrupp inom förvaltningsrådet 
företog i november 1995 en detaljerad undersökning av ILO:s normgivande 
politik. Förvaltningsrådet har också börjat och avser att fortsatt undersöka 
möjligheten att utvidga de befintliga kontrollmetoderna vad gäller 
fackföreningsfrihet till sådana områden som tvångsarbete och lika behandling 
(regeringarna och arbetsgivarna har emellertid inte visat sig vara positiva till 
10 
detta). Slutligen inleddes i november 1995 en kampanj till förmån för en 
ratificering av ILO:s grundläggande konventioner genom att sända ut ett 
frågeformulär från generaldirektören vid Internationella arbetsbyrån (ILB) till 
samtliga medlemsstater med begäran om att förklara vad som har hindrat dem 
från att ratificera konventionerna i fråga. 
d) G7-konferensen om arbete (1 och 2 april 1996 i Lille) och G7-toppmötet i 
Lyon (28,29 och 30 juni 1996) 
Frågan om de grundläggande sociala normerna diskuterades vid G7:s nyligen 
hållna konferens i Lille. Ordförandeskapets slutsatser betonar vikten av att "förbättra de 
grundläggande arbetsnormerna världen över och utreda förhållandet mellan dessa villkor 
och den internationella handeln i lämpliga forum". 
Vid G7-toppmötet i Lyon togs frågan upp på nytt i samband med diskussionen 
kring utökandet av WTO:s dagordning med hänsyn till ministerkonferensen i Singapore. 
Statscheferna erkände att det finns "en vilja att behandla frågan om handeln och de 
internationellt erkända arbetsnormerna". 
e) Sociala toppmötet 
Vissa riktlinjer kan urskiljas ur beskrivningarna av de diskussioner som ägt rum 
inom ramen för OECD och ILO. För det första tycks ett samförstånd växa fram om valet 
av vissa principer som skulle kunna betecknas som "grundläggande arbetsnormer". Dessa 
arbetsnormer kan anses införliva de grundläggande mänskliga rättigheterna såsom dessa 
återges i den universella deklarationen och är därmed allmänt erkända som 
världsomfattande. De kan ha en direkt inverkan på förbättringen av arbetsvillkoren och 
kan utgöra ramarna för fastställandet av andra normer. De kan ses som förutsättningar för 
den sociala utvecklingen. 
Dessa principer om arbetsnormer återspeglas bäst i ILO:s konventioner i denna 
fråga. Detta har erkänts i deklarationen från sociala toppmötet i Köpenhamn i mars 1995 
där det står att 
"Vi kommer att anstränga oss att garantera kvalitetsarbeten och försvara arbetarnas 
grundläggande rätttigheter och intressen och i detta syfte fritt främja respekten för 
Internationella arbetsorganisationens relevanta konventioner, bland annat de som rör 
förbud mot tvångsarbete och barnarbete, föreningsfrihet, rätten att organisera sig och 
rättten till kollektiva förhandlingar samt principen om icke-diskriminering." 
f) Definition av ds "grundläggande" arbetsformerna 
Detta erkännande från statscheferna och regeringarna i världens alla länder är 
mycket betydelsefullt eftersom det bekräftar arbetsnormernas globala karaktär och 
befäster dem som grundläggande rättigheter. 
11 
Oaktat att FN, ILO och andra internationella organisationer har antagit en rad 
normer för mänskliga rättigheter och arbetsvillkor, en del av dem mycket detaljerade, har 
den internationella diskussionen om handel och grundläggande rättigheter för arbetare 
under senare år varit inriktad på några få grundläggande rättigheter som allmänt erkänts 
som tillämpliga i hela världen. Särskild uppmärksamhet har ägnats åt förbudet mot 
slaveri och tvångsarbete, föreningsfrihet och rätten till kollektiva förhandlingar, 
avskaffande av diskriminering vid anställning och yrkesutövning samt eliminering av 
exploaterande barnarbete. 
Slaveri och tvångsarbete är förbjudna enligt ett antal internationella beslut, bland 
annat universella deklarationen om mänskliga rättigheter, Internationella fördraget om 
medborgerliga och politiska rättigheter, konventionen mot slaveri av år 1926 med 
följande tilläggskonventioner samt ILO-konventionerna nr 29 och 105. Dessa förbud har 
funnits länge i folkrätten och utgör en del av de allmänna principerna för folkrätten, från 
vilka inga undantag medges (tvingande normer inom folkrätten). 
Föreningsfrihet och rätten att bilda och ansluta sig till fackföreningar erkänns i 
universella deklarationen om mänskliga rättigheter och i ILO:s stadgar. Särskilt två ILO-
konventioner, nr 87 och 98, samt de internationella fördragen av år 1966 innehåller 
detaljerade bestämmelser om frågan, bland annat rätten till kollektiva förhandlingar. 
Åtminstone de allmänna principer som anges i dessa bestämmelser utgör en del av 
folkrättens allmänna principer. 
Avskaffandet av diskriminering erkänns allmänt i så gott som alla internationella fördrag 
om mänskliga rättigheter. I artikel 26 i Internationella fördraget om medborgerliga och 
politiska rättigheter finns en allmän bestämmelse om icke-diskriminering som även kan 
tillämpas i fråga om ekonomiska och sociala rättigheter. Dessutom förbjuds 
diskriminering i samband med de rättigheter som erkänns i varje enskilt lagrum, bland 
annat i artikel 2 i universella deklarationen, i artikel 2.2 i Internationella fördraget om 
ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter och i hithörande ILO-bestämmelser. ILO-
konventionen nr 111 om diskriminering vid anställning och yrkesutövning och ILO-
konventionen nr 100 om lika lön för lika arbete mellan manliga och kvinnliga arbetare är 
särskilt betydelsefulla i detta sammanhang. Det står utom tvivel att exempelvis ett 
formellt uteslutande ur arbetsmarknaden av delar av befolkningen på grund av ras eller 
kön skulle utgöra ett; rott mot den allmänna folkrätten. 
Vad gäller frågan om barnarbete föreskrivs i artikel 10.3 i Internationella 
fördraget om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter och i artikel 32 av 1989 års 
konvention om barnets rättigheter att barn måste skyddas från ekonomisk exploatering 
och från att utöva arbeten av riskfylld eller skadlig natur. Stater anmodas att besluta om 
en minimiålder för anställning. ILO-konventionen nr 138 innehåller mera specifika regler 
om saken. Även om exempelvis utnyttjandet av barn i arbeten som kan skada deras hälsa 
eller utveckling är klart olagligt och till och med kan betecknas som slaveri och 
tvångsarbete också har ILO inlett förberedelserna till en ny konvention som skall 
klargöra frågan om vad som utgör en olaglig exploatering av barnarbete. 
12 
3. Europeiska unionens utvecklingslinjer 
Vilka medel förfogar Europeiska unionen över för att verka i denna riktning, med 
beaktande av principerna för dess egen politik ? Vi måste agera på bred front eftersom 
olika sociala problem fordrar olika delar av EU:s politiska verktyg. När det gäller 
exempelvis exploatering av barn måste vi ha i åtanke att även om en liten minoritet av 
barn exploateras i exportberoende industrier återfinns många fler inom jordbruksnäringen 
eller i lokala byggnadsprojekt. 
a) Autonoma åtgärder 
I den nya ordningen för unionens allmänna preferenssystem GSP2 vidmakthålls 
vissa hänsyn beträffande mänskliga rättigheter och, mera konkret, arbetsnormer vilka 
givit upphov till två typer av åtgärder: 
Möjligheten att vid fall av slaveri eller tvångsarbete helt eller delvis ta tillbaka de 
förmåner som beviljats. 
Möjligheten att ta tillbaka GSP-förmåner med anledning av vissa beteenden är i 
sig inte ny. Den hör till GSP:s autonoma karaktär och har för övrigt tillämpats vid 
fall av diskriminerande handelspraxis eller bedrägerier. I det föreliggande fallet 
hänvisas det specifikt till varje form av tvångsarbete såsom detta definierats i 
Genèvekonventionerna av den 25 september 1926 och den 7 september 1956 samt 
i ILO-konventionerna nr 29 och 105. 
Ett återtagande av förmånerna skall beslutas av rådet efter ett förslag från 
kommissionen grundat på en genomförd undersökning. Enligt förfarandet får 
varje berörd part framföra sina argument efter undersökningen som skall ske i 
förvaltningskommitténs regi. 
Den andra typen av åtgärder avser de "särskilda uppmaningsordningarna" vars 
främsta syfte är att hjälpa mottagarländerna att förbättra kvalitén på sin utveckling 
enligt mera avancerade sociala och miljömässiga politiska linjer. 
Beträffande arbetsnormer föreskrivs således att från och med den 1 januari 1988 
får ytterligare förmåner beviljas de länder som begär sådana och som effektivt respekterar 
ILO-konventionerna nr 87 och 98 om fackföreningsfrihet och rätten till kollektiva 
förhandlingar och nr 138 om barnarbete. 
De närmare föreskrifterna för genomförandet och omfattningen av dessa förmåner 
(ytterligare marginal) skall definieras på grundval av en rapport av kommissionen 
där resultaten av undersökningar som gjorts av andra internationella organ som 
ILO, WTO och OECD beaktas. 
2Rådets förordning (EG) nr 1256/96, 20.6.1996 och rådets förordning (EG) nr 3281/94, 
19.12.1994. 
13 
b) Bilateralt samarbete med tredje land 
Respekten för och främjandet av principerna för de mänskliga rättigheterna och 
för demokrati utgör en av gemenskapspolitikens allmänna målsättningar vad gäller 
utvecklingssamarbete. 
På det bilaterala planet föreskrivs ett samarbete på det ekonomiska och sociala 
området i de avtal som unionen har slutit med tredje land. 
Därför organiserar och finansierar unionen i samarbete med andra internationella 
organisationer (Världsbanken, ILO) ekonomiska och tekniska biståndsprogram avseende 
utbildning eller deltagande av kvinnor i ekonomiska verksamheter som kan röra 
a) byggandet av skolor, b) yrkesutbildning, c) lärarutbildning för gymnasienivå (här 
utövas ofta en positiv diskriminering för kvinnor), d) den "informella" utbildningen (för 
barn som tidigt övergivit sina studier, för vuxna, för undervisning på landsbygden). Detta 
bistånd kan ges antingen till regeringarna eller till de icke statliga organisationerna. 
Med hänsyn till de internationella åtaganden som man enades om vid det 
internationella toppmötet i Köpenhamn kan unionen eventuellt föreslå att en bestämmelse 
införs i samarbetsavtalen med tredje land, i likhet med de nya avtalen som slutits med 
exempelvis Pakistan eller Bangladesh. I bestämmelsen skall det sociala utvecklingssyftet 
anges och en särskild hänvisning göras till nödvändigheten av att tillvarata arbetarnas 
grundläggande rättigheter med beaktande av principerna för ILO:s relevanta 
bestämmelser, bland annat de som rör förbudet mot tvångsarbete och barnarbete, 
organisationsrätten och rätten till kollektiva förhandlingar samt principen om icke­
diskriminering 
I linje med detta definierar OECD:s kommitté för utvecklingsbistånd i 
deklarationen från 1995 om "Development Partnership in the New Global Context" sitt 
strategiska tillvägagångssätt för att med de mest effektiva medlen avskaffa barnarbete. 
För det första skall fattigdom bekämpas (till och med genom att agera på kärnfamiljens 
nivå), investeringar göras i utbildningshänseende, arbetstillfällen för vuxna skapas och 
kvinnors deltagande i den ekonomiska utvecklingen främjas. 
I detta sammanhang har Internationella arbetsbyrån framfört tanken på en möjlig 
kompensation för det inkomstbortfall som familjer drabbas av till följd av barnens 
skolgång. 
Hänvisning till de mänskliga rättigheterna 
Europeiska unionen har för sina yttre förbindelser utvecklat en politik rörande de 
mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna som täcker en bred skala av 
åtgärder. I detta hänseende offentliggjorde kommissionen i november 1995 ett 
meddelande med rubriken "Europeiska unionen och de externa aspekterna av politiken 
för mänskliga rättigheter: från Rom till Maastricht och därefter". 
14 
När det gäller förbindelserna med tredje land föreskrivs sedan 1992 att en bestämmelse 
om de mänskliga rättigheterna införs som en väsentlig del av de avtal som sluts mellan 
gemenskapen och tredje land. Denna bestämmelse avser samtliga rättigheter, inte bara de 
medborgerliga och politiska, utan också de ekonomiska, sociala och kulturella. 
Kommissionen har utvecklat betydelsen av denna bestämmelse i sitt meddelande av maj 
1995 "om beaktandet av respekten för demokratiska principer och mänskliga rättigheter i 
avtalen mellan gemenskapen och tredje land". 
4. Områden for multilaterala insatser 
Utan att förbise bidragen från de internationella organ som genom politisk dialog 
indirekt kan påverka främjandet av de grundläggande arbetsnormerna inriktas detta 
dokument på 
Internationella arbetsorganisationen, som i kraft av sin uppgift förefaller vara den 
organisation som är bäst lämpad att undersöka frågan om främjandet av 
arbetsnormer. 
Världshandelsorganisationen, som framstår som diskussionsplatsen för sambandet 
mellan handel och arbetsnormer. 
Främjandet av arbetsnormerna som målsättning innebär nämligen ett stärkande av 
ILO:s övervakningssystem och effektivitet. Kan för övrigt liberalise! ingsprocessen för 
handel ignorera exemplen på brott mot mänskliga rättigheter utan att detta medför en 
politisering av det multilaterala handelssystemet ? 
Frågan är desto mera betydelsefull om man beaktar växelverkan mellan 
ekonomisk utveckling, handelns liberalisering och sociala framsteg såsom denna 
växelverkan beskrivs i OECD:s och ILO:s rapporter. Följaktligen kommer handelns 
liberalisering att ha en positiv inverkan på den ekonomiska utvecklingen och därmed 
också på förbättrade levnadsvillkor medan bibehållandet av sociala villkor på en 
artificiellt låg nivå att kommer att utgöra hinder för tillväxt och handel. 
a) Förstärkning av ILO:s roll 
ILO har metoder för att kontrollera den effektiva tillämpningen av de 
internationella arbetskonventionerna. Expertutskottet för tillämpningen av konventioner 
och rekommendationer undersöker de periodiska rapporter som medlemsstaterna är 
förpliktade att överlämna beträffande genomförandet av de konventioner som 
medlemsstaterna ratificerat. Utskottets slutsatser diskuteras vid Internationella 
arbetskonferensen. Det finns för övrigt en särskild bestämmelse när det gäller 
fackföreningsfriheten. Kommittén för fackföreningsfrihet är behörig att granska de fall 
som rör samtliga ILO:s medlemsstater vare sig dessa har ratificerat de aktuella 
konventionerna på området eller ej. Slutligen föreskrivs i ILO:s stadgar ett 
klagoförfarande (på initiativ av var och en av trepartsmedlemmarna i ILO) i händelse av 
15 
att någon medlemsstat inte skulle genomföra en ratificerad konvention på ett 
tillfredsställande sätt. Förfarandet kan innebära att ett utredningsutskott tillsätts. Det bör 
dock påpekas att inget av förfarandena leder till sanktioner. 
ILO har också uppmaningsmetoder som exempelvis dialog med det berörda 
landet och tekniskt bistånd. ILO har i övrigt utvecklat ett program som är särskilt avsett 
att gradvis avskaffa barnarbete i världen ("IPEC"). 
ILO-metoderna kännetecknas med andra ord av frivillighet och övertalning. De 
metoder som används har en moralisk inverkan (särskilt på den allmänna opinionen) och 
är inte påtvingande. Påtryckningar från regeringar och sociala parter är också mycket 
viktiga. 
En diskussion har redan inletts inom denna organisation för en serie åtgärder som 
skall kunna göra ILO:s roll ännu effektivare. Vid varje europeisk strategi för att behandla 
problemet med arbetsnormer bör denna diskussion beaktas. Några av huvuddragen är 
följande: 
Först och främst bör ILO stödjas i samband med dess dialog och direkta kontakter 
med regeringarna och i dess åtgärder för tekniskt bistånd, särskilt IPEC-
programmet, där ekonomiska resurser behövs. 
Att stödja principen om att respekten för de grundläggande arbetsnormerna blir ett 
underförstått åtagande för alla organisationens medlemmar, oavsett om de 
ratificerat de berörda konventionerna eller ej, och att inrätta samma typ av 
förfarande som det som gäller för föreningsfriheten, som gör det möjligt att inleda 
en undersökning utan föregående tillstånd från den berörda regeringen. 
Att behandla på ett mera målinriktat sätt de problem som har samband med de 
oacceptabla formerna av exploaterande barnarbete. ILO kommer 1998 att granska 
frågan om det bästa sättet att bedriva undersökningar och upprätta rapporter men 
också ordningar som kan stimulera till barnens skolgång (direkt bistånd till 
familjerna, skolbespisning). 
Att stärka ratificeringsviljan. Internationella arbetsbyrån har redan inlett en 
ratificeringskampanj och begärt att regeringarna ratificerar konventionerna eller 
förklarar varför de inte kan göra det. 
Följande åtgärder är också tänkbara: 
Att vidta möjliga åtgärder inom ramen för "regler för gott uppförande" som 
initieras av de statliga myndigheterna eller av den privata sektorn. Här kan erinras 
om de regler om uppförande som Europeiska unionen på frivillig basis riktade till 
de europeiska företagen som etablerat sig i Sydafrika och den politik som 
tillämpats av vissa privata företag och som bygger på deras egen arbetsordning 
eller de kriterier de väljer i fråga om investeringsland eller, slutligen, de villkor 
16 
som de ålägger sina leverantörer. Utöver trepartsdeklarationen om principer för 
multinationella företag och den socialpolitik som antagits av Internationella 
arbetsbyrån kan åtgärder planeras för att göra dessa initiativ klarare och ge dem 
ett ökat värde. 
Att undersöka i vilken omfattning ILO:s expertis kan bidra i fråga om "social 
labelling". Det kommer allt fler sociala initiativ vad gäller "social labelling" och 
det finns redan program som syftar till att göra konsumenten medveten om att den 
produkt som erbjuds har tillverkats under adekvata sociala förhållanden. Även om 
ILO inte bör utarbeta egna program avseende "social labelling" kan 
organisationen intressera sig för saken i syfte att tillhandahålla tekniskt bistånd 
och samtidigt beakta risken att sådana initiativ kan utnyttjas för protektionistiska 
syften. WTO:s regler är också viktiga i detta sammanhang. 
b)WTQisroll 
Sedan konferensen i Marrakech har frågan om växelverkan mellan handelns 
liberalisering, den ekonomiska utvecklingen och sociala framsteg diskuterats ingående i 
de internationella organen. Flera aspekter har visat sig vara betydelsefulla, exempelvis 
överensstämmelsen mellan det multilaterala handelssystemets ändamål och 
främjandet av arbetsnormer, 
ett multilateralt tillvägagångssätt inför en framväxande autonom handelspolitik 
som är knuten till främjandet av arbetsnormer, 
följderna av de grundläggande arbetsnormernas tillämpning på den internationella 
konkurrensen, särskilt vad gäller utvecklingsländer. 
(i) Överensstämmelse mellan ändamålen 
I artikel XX.e i GATT/WTO-avtalens nuvarande lydelse anges ett samband 
mellan straffarbete och handelsrestriktioner, enligt vilken en av de avtalsslutande parterna 
tillåts att vidta eller förstärka sanktioner beträffande produkter som kommer av 
straffarbete. I artikel XX preciseras för övrigt att dessa åtgärder inte bör tillämpas på ett 
godtyckligt diskriminerande eller icke berättigat sätt mellan parter där samma villkor 
råder, och inte heller utgöra en förtäckt handelsrestriktion. 
I artikel XX föreskrivs ett "restriktivt" tillvägagångssätt som medger 
handelsbegränsande åtgärder. Ett sådant tillvägagångssätt riskerar att medföra en 
snedvridning för protektionistiska syften som skulle motverka ändamålet med att främja 
arbetsnormerna. Den ekonomiska utvecklingen, handelns tillväxt och sociala framsteg 
förstärker förvisso varandra ömsesidigt. Därför gäller det att välja liberaliseringens väg 
och inte handelsrestriktionernas. 
17 
I detta perspektiv verkar det multilaterala handelssystemets ändamål inte vara så 
avlägsna från främjandet av de grundläggande arbetsnormerna. 
Man får inte glömma att det huvudsakligen är samma stater som är medlemmar 
av WTO,FN och ILO. Man kan följaktligen anta att de principer som de frivilligt anslutit 
sig till kompletterar varandra i samtliga fall. 
I Marrakechavtalet om upprättandet av Världshandelsorganisationen bekräftas 
tanken på en växelverkan mellan handelns liberalisering, ekonomisk utveckling och 
sociala framsteg i och med att de undertecknande parterna hänvisar till GATT-avtalets 
ingress och erkänner att "deras förbindelser i handels- och ekonomiskt hänseende bör 
inriktas på att höja levnadsstandarden, skapa full sysselsättning samt en hög och ständigt 
stigande realinkomst och en effektiv efterfrågan..." 
Slutligen, eftersom handelns liberalisering går hand i hand med individens frihet 
att förhandla och sluta avtal är det mycket viktigt att knyta arbetarnas frihet att förhandla 
om sina arbets- och levnadsvillkor till handelns liberalisering. 
Redan i Havannastadgan (Bilaga III) hänvisas det till orättvisa arbetsvillkor och 
där föreskrivs att principen om arbetsnormer skall införas, särskilt för produkter som är 
avsedda för export. GATT-avtalet var ursprungligen begränsat till taxeringsaspekter som 
endast omfattade varor. Först i samband med Tokyorundan erkändes de icke 
taxeringsmässiga åtgärdernas effekter på handeln, vilket möjliggjorde förhandlingar om 
tullkodex beträffande subventioner, importlicenser, tullvärde med mera. Därigenom 
vidgades tillämpningsområdet för GATT-avtalets multilaterala bestämmelser utöver 
taxeringsaspekterna. 
I och med Uruguayrundans avslutning inleddes en ny period. 
Världshandelsorganisationen är till sitt väsen olik GATT, inte bara därför att dess 
tillämpningsområde ytterligare utvidgats till att omfatta exempelvis tjänster, utan också 
ur institutionell synvinkel. WTO är mera än ett regelverk mellan avtalsslutande parter, 
den utgör en gemensam institutionell ram för diskussioner om allt som rör handel3. 
Därmed medför leder tillsättningen av en arbetsgrupp om sambandet mellan handeln och 
de internationellt erkända arbetsnormerna inte mer eller mindre automatiskt till 
konsekvenser för kommersiella ordningar. 
För övrigt bör inrättandet av en arbetsgrupp inom WTO inte ses som ett alternativ 
till förstärkningen av ILO. Tvärtom rör det sig om två kompletterande förfaranden, med 
beaktande av ILO:s roll internationellt som ett lagstiftande organ och även som 
övervakningsinstitution. 
Marrakechavtalet om upprättande av Världshandelsorganisationen, artikel III sid. 1 "WTO skall 
delta i genomförandet, förvaltningen och funktionen av detta avtal och multilaterala handelsavtal 
och skall främja utförandet av deras syften....". 
18 
(ii) Behovet av multilaterala ramar 
I den ekonomiska och politiska verkligheten uppstår exempel på sambandet 
mellan handeln och arbetsnormer antingen inom ramen för det autonoma 
preferenssystemet (APS - USA/EU) eller i samband med regional integration (NAFTA). 
Genom dessa autonoma, bilaterala eller multilaterala åtgärder fastställs olika kriterier och 
åtgärder som gradvis utgör en samling normgivande texter som inte alltid är 
sammanhängande eller överensstämmande med principerna om handelns liberalisering. 
Det går inte heller att bortse från trycket från den allmänna opinionen som 
engagerar sig alltmer i de humanitära aspekterna av arbetsvillkor i hela världen och som 
begär att de statliga myndigheterna skall ingripa genom att bland annat införa åtgärder för 
att begränsa importen. Dessa påtryckningar åskådliggörs också i 
konsumentorganisationers initiativ där man kräver exempelvis "social labelling" eller 
bojkott av produkter med vissa ursprung. Ett mycket känt exempel på det första är 
"Rugmark Foundation"-fallet där man utfärdar "sociala" intyg till företag som framställer 
handgjorda mattor. Det andra sättet, dvs. bojkott av varor, medför en risk att manipuleras 
för protektionistiska syften om liknande produkter framställs av den lokala industrin. 
Det bör understrykas att man inom den privata sektorn redan börjat reagera och 
att vissa företag (särskilt inom beklädnads- och skosektorn) kräver att deras filialer eller 
leverantörer respekterar reglerna för de arbetsnormer som skall tillämpas. 
Bristen på multilaterala ramar när det gäller sambandei mellan handel och 
arbetsnormer medför risken att ensidiga handelsåtgärder vidtas som endast kan ha en 
destabiliserande inverkan på de framsteg som gjorts i fråga om handelns liberalisering 
tack vare Uruguayrundans förhandlingar. Under de kommande åren måste 
Världshandelsorganisationen bekräfta sin roll som förvaltare av handelssystemet. Denna 
uppgift försvåras om WTO konfronteras med ensidiga handelsrestriktioner som inte är 
förenliga med de multilaterala reglerna och som ger upphov till på varandra följande 
tvistemålsuppgörelser, vilka i sin tur riskerar att minska organisationens trovärdighet. 
(iii) Inverkan på konkurrenskraften och utvecklingsländerna 
Utvecklingsländerna uppfattar WTO:s diskussioner om arbetsnormer som ett 
försök från industriländernas sida att med hot om kommersiella motåtgärder ålägga dem 
arbetsnormer och lönenivåer som inte står i proportion till deras utvecklingsnivå. Därmed 
omintetgörs en av deras jämförbara fördelar eller också kan industriländerna hänvisa till 
arbetsnormerna för att införa protektionistiska hinder för de mindre lönsamma 
ekonomiska sektorerna. 
På så sätt framstår debatten mycket ofta som en nord-syd-konflikt mellan länder 
med höga löner och länder med låga löner, vilket gör problemets dimensioner ännu 
otydligare och försvårar möjligheten att uppnå det politiska samförstånd som behövs för 
att inleda en debatt inom WTO. 
19 
Det är följaktligen ytterst viktigt att försäkra utvecklingsländerna om att syftet 
inte är att skada deras ställning konkurrensmässigt på den internationella marknaden och 
att ge dem garantier mot protektionistiska missbruk. Den främsta garantin kan bestå i att 
begränsa diskussionen enbart till främjandet av de grundläggande arbetsnormerna, vilket 
skulle skingra varje utsikt till diskussion om löneskillnader. 
Valet blir ännu mera betydelsefullt om man beaktar resultaten av OECD:s 
undersökning där det står att "utvecklingsländernas farhågor om att tillämpningen av de 
grundläggande arbetsnormerna kommer att påverka deras kompetenskraft är utan grund. 
Det är tvärtom teoretiskt möjligt att tillämpningen av dessa normer på längre sikt 
kommer att stärka alla länders ekonomiska prestationer". 
Dessutom utgör en multilateral diskussion kring alla aspekterna också en garanti 
mot snedvridningar för protektionistiska syften, också med hänsyn till alla de autonoma 
initiativ som tas av regeringar eller av den privata sektorn i denna riktning. 
Slutligen bör man betona det faktum att WTO inte besitter tillräcklig expertis i 
fråga om arbetsnormer och att en samordning med ILO är nödvändig. 
Slutsatser 
Europeiska unionen har traditionellt varit en drivande motor i främjandet av de 
mänskliga rättigheterna i världen. Unionen har ett historiskt ansvar, vilket också framgår 
av de förväntningar som dess partner uttryckt. Europeiska unionen försöker motsvara 
detta med de medel den förfogar över inom ramen för sin utrikespolitik och sin 
utvecklingsbiståndspolitik. 
En internationell samstämmighet växer för närvarande fram om behovet att 
främja vissa normer vilka betecknas som grundläggande, anses ha en global karaktär och 
omfatta alla aspekter som hör ihop med mänskliga rättigheter. Det rör sig om normer om 
avskaffande av tvångsarbete och slaveri samt eliminering av exploaterande barnarbete, 
fackföreningsfrihet, rätten till kollektiva förhandlingar och icke-diskriminering vid 
anställning och yrkesutövning. I enlighet med yttrandet från kommitté 113 anser 
unionens medlemsstater att möjligheten att behandla frågan om främjandet av dessa 
normer inom ramen för WTO förtjänar att utredas. 
Man bör se till att det råder jämvikt mellan förstärkningen av ILO:s roll, som har 
expertisen i fråga om arbetsnormer, och inledningen av en diskussion inom WTO. 
WTO har en verklig roll att spela i detta sammanhang när det gäller respekten för 
utvecklingsländernas jämförbara fördelar och deras rättighet att utforma den egna 
nationella politiken. Behandlingen av denna fråga inom WTO är också nödvändig för att 
främja frihandelns utveckling och för att begränsa missbruken genom ensidiga autonoma 
åtgärder eller privata initiativ som riskerar att urarta och utnyttjas för protektionistiska 
syften. 
20 
Utgångspunkten för diskussionen inom WTO bör vara samstämmighet mellan det 
multilaterala handelssystemets ändamål och främjandet av de grundläggande 
arbetsnormerna, vilket också framgår av GATT-avtalets ingress som återges i 
Marrakechavtalet och som fastställer ett samband mellan handelns liberalisering, den 
ekonomiska utvecklingen och sociala framsteg. Den väg man bör välja är således 
handelns liberalisering i ett öppet och icke diskriminerande multilateralt system och inte 
handelsrestriktionernas. 
På grundval av denna analys borde införlivandet av sociala frågor i WTO:s 
arbetsprogram utgöra en av unionens klara målsättningar. Kommissionen föreslår därför 
rådet att vid ministerkonferensen i Singapore eftersträva att en arbetsgrupp tillsätts för att 
undersöka sambandet mellan det multilaterala handelssystemet och de grundläggande 
arbetsnormerna och de områden där WTO skulle kunna ingripa i samarbete med andra 
internationella organ för att bidra till att främja dessa normer. 
I detta perspektiv föreslår kommissionen rådet att också godkänna ett skriftligt 
bidrag som förklarar EU:s tillvägagångssätt i denna fråga, i syfte att påskynda 
registreringen i Genève. 
21 
Bilaga 1 
WTO:s ministerkonferens i Singapore 1996 
Grundläggande arbetsnormer och det multilaterala handelssystemet 
Delar av ett avtal 
Diskussionsunderlag från Förenta staternas delegation 
15 maj 1996 
1. Ett avtal vid konferensen i Singapore skulle åter väcka frågan om det multilaterala 
handelssystemets syften och önskan att främja de internationellt erkända grundläggande 
arbetsnormerna. Eftersom främjandet av grundläggande arbetsnormer troligen kan bidra 
till att stärka alla länders ekonomiska prestationer bör WTO:s medlemsstater erkänna 
detta faktum i en deklaration och därigenom ta tillfallet i akt att ytterligare stärka och 
utveckla stödet till handelssystemet. Samtidigt och i samma deklaration bör WTO:s 
medlemmar upprepa sitt stöd för ett öppet och icke-diskriminerande handelssystem, lova 
att eftersträva en ytterligare liberalisering av handeln och undvika protektionistiska 
åtgärder eller handlingar som kan äventyra WTO-medlemmarnas legitima jämförbara 
fördelar. Ett sådant multilateralt politiskt uttalande skulle i sig inte skapa nya eller 
tvingande WTO-rättigheter eller skyldigheter. Marrakech-förklaringen om 
sammanhållning i arbetet med det globala ekonomiska politiska arbetet är en tänkbar 
modell. 
2. Singapore-deklarationen bör avse endast "grundläggande" arbetsnormer grundade 
på följande normer om mänskliga rättigheter som WTO-medlemmar godkänt i FN och 
andra multinationella forum: 
O Föreningsfrihet 
O Rätten att organisera sig och rätten till kollektiva förhandlingar 
O Förbud mot tvångsarbete 
O Eliminering av exploaterande former av barnarbete 
O Icke-diskriminering vid anställning eller yrkesutövning 
Genom att begränsa de arbetsnormer som skall diskuteras till ovannämnda torde 
farhågorna minskas hos de WTO-medlemmar som menar att frågan kan leda till en 
ekonomisk diskussion om löneskillnader. 
3. Avtalet i Singapore bör föranleda £n uppföljningsgranskning inom WTO av en 
(WTO-)arbetsgrupp med uppgift att identifiera sambanden mellan WTO:s syften och 
bestämmelser och de grundläggande arbetsnormerna, liknande insatser av andra 
organisationer, främst ILO, och de sätt på vilka WTO skulle kunna samarbeta ytterligare 
på detta område med andra organisationer. Arbetsgruppens rön bör behandlas vid en 
följande ministerkonferens för att man där skall överväga på vilket sätt WTO skulle 
kunna bidra till att främja respekten för de grundläggande arbetsnormerna och definiera 
närmare föreskrifter för dylika åtgärder med hänsyn bevarandet av ett öppet och icke­
diskriminerande handelssystem. 
xi 
13 maj 1996 
FRÄMJANDET AV DE GRUNDLÄGGANDE ARBETSNORMERNA l SAMBAND 
MED INTERNATIONELL HANDEL - Den norska synvinkeln 
Norge är djupt åtagen att främja de internationellt erkända arbetsnormerna, dvs. 
föreningsfrihet, rätten att organisera sig och rätten till kollektiva förhandlingar, förbud 
mot tvångsarbete, eliminering av exploaterande former av barnarbete samt icke­
diskriminering vid anställning eller yrkesutövning. Även om de nationella regeringarna 
och de sociala partema bär det primära ansvaret för att främja dessa normer har 
världssamfundet ett delat ansvar för att bevaka framstegen och bistå vid nationella 
ansträngningar att förbättra dessa normer. 
Ekonomins globalisering och ett mera öppet och dynamiskt internationellt handelssystem 
har bidragit till att skapa ett förnyat intresse för arbetsnormer i samband med handel. 
Handel ses både som ett medel för att förbättra normer genom en handelsinriktad 
ekonomisk tillväxt och som ett område för internationell samverkan grundad på ett 
gemensamt åtagande att respektera och främja grundläggande mänskliga rättigheter som 
dessa normer utgör en väsentlig del av. 
Det framgår av en nyligen genomförd OECD-undersökning att förbättringar när det gäller 
arbetsnormer kan ha samband med handel. På norsk sida man intresserad av en 
uppföljning av denna undersökning som bör göras i syfte att samla éft större krets av 
länder, och särskilt utvecklingsländerna, till en öppen diskussion orn de effektivaste 
tillvägagångssätten för att höja arbetsnormerna globalt och om sättet på vilket handel kan 
bidra till detta ändamål. Norge har tagit initiativet till en arbetsgrupp inom OECD, med 
deltagare från icke-medlemsstater, för att inleda undersökningen och de slutsatser som 
kan dras av den. Sådana diskussioner skulle också stödja ILO:s pågående insatser för att 
förbättra bevakningen och genomförandet av konventioner om arbetsnormer, bland annat 
en ny konvention om barnarbete. 
Norge förutser en diskussion inom ramarna för WTO för att klargöra frågorna och 
identifiera de möjliga sambanden som kan behandlas inom WTO:s behörighetsområde. I 
detta sammanhang erkänner vi vikten av att undvika införandet av ensidiga 
handelsåtgärder. En diskussion inom WTO som bland annat kan bygga på andra 
internationella organisationers arbete skulle kunna låta ansträngningarna för att förbättra 
arbetsnormer ingå som en väsentlig del av en strategi för ekonomisk tillväxt och ökad 
handel. Den skulle också bidra till att skingra föreställningarna om att låga arbetsnormer 
medför handelsförmåner. 
Närmare förbindelser mellan nationella och regionala institutioner för arbetsforskning 
skulle också kunna bidra till en icke-konfrontatorisk diskussion på detta område. 
I Norge är man av den uppfattningen att ett tillvägagångssätt med en icke-konfrontatorisk 
dialog som omfattar alla berörda parter och där man beaktar samtliga effektiva medel för 
att bistå vid nationella insatser för att förbättra arbetsnormer skulle radvis ha de största 
25 
fömtsättningarna för framgång när det gäller att höja dessa normer globalt och öka 
välfärden hos de berörda folken. WTO bör å sin sida undersöka hur det multilaterala 
handelssystemet kan bidra till att åstadkomma dessa målsättningar. 
2iv 
EXTRAIT DU LIVRE BLANC 
BILAGA 2 
(f) Improve competitiveness 
Trade and economic policies cannot sub­
stitute for the development by business both 
of saleable products and of the means to 
deliver them to world markets on time and 
at the cost and quality needed. As to social 
costs, the fear of so-called social dumping 
would be misplaced if it related to a belief 
that in certain countries the level of social 
! protection is kept artificially low in order to 
! gain a competitive advantage elsewhere. 
\ We should not accept too simple a picture 
j of high-wage industrial countries and low-
| wage developing countries. Differences in 
worker wages alone can be misleading. It is 
true that modern technology spreads much 
faster and more easily than in the past to 
different areas of the world. But poorer 
education, lower skill levels, lower levels of 
capital investment overall and inadequate 
infrastructure can all offset the possible 
; advantage to be derived from low wages. 
i 
This is not to say that the Community has 
no difficulty in competing with labour-
abundant countries. But European competi­
tiveness is falling not principally because of 
the impact of international social cost dif­
ferentials in some sectors, but because we 
ourselves suffer structural distortions in 
Europe. In developing countries, more ela­
borate social protection becomes a gener­
ally held political objective as national 
income rises to a level where those objec­
tives are attainable. In the long run, a major 
part of the solution will consist in helping 
these countries to set up the conditions nec­
essary for the development of domestic 
demand and rise in the standard of living. 
The search for greater competitiveness both 
by trade and other policies does not imply 
j that social protection should be under-
; mined in Europe or ignored abroad. We 
are rightly proud of our record in this 
respect, which compares with the best in the 
world, and we are right to remain com-
\ mitted to establishing European-wide stan-
I dards for social protection wherever appro-
i priate. 
The Community and its Member States can 
take every opportunity to raise with the 
countries concerned the need to bring for­
ward their own legal changes. We can 
encourage this by positive measures, for 
instance by providing legal advice or tech­
nical cooperation where required. These are 
legitimate objectives of development aid 
and economic cooperation. But trade policy 
is not an instrument for the achievement of 
those objectives. We rightly object to unilateral action by 
others to impose on Europe their view of 
how the world should be run. The interna­
tional organizations responsible for multi­
lateral rules must themselves judge Com­
munity compliance with these rules. The 
same principle must apply to judging 
others' compliance. 
There are three fronts on which to act: 
(i) Inform better the current Community 
debates on social dumping, explaining 
why the Community wants multilateral 
rule-making and should not allow indi­
vidual countries to set up as the unilat­
eral judge of others' domestic laws or 
of others' compliance with interna­
tional agreements; 
(ii) Develop a positive Community econ­
omic cooperation policy to increase 
social standards worldwide but without 
introducing unilateral trade discrimi­
nation as a lever; 
(iii) Prepare for the discussions that will be 
necessary, in the International Labour 
Organization and elsewhere, after the 
Uruguay Round, of how best to 
strengthen compliance with current 
and future agreements in the field of 
social policy. 
2$ 
BikgaJII 
Förenta nationernas konferens om handel och sysselsättning - Havanna, April 1948: 
Artikel 7 sid. 7: 
Rättvisa arbetsnormer: 
1. Medlemmarna erkänner att arbetsrelaterade åtgärder skall vidtas med 
fullständigt beaktande av arbetarnas rättigheter enligt internationella 
deklarationer, konventioner och avtal De erkänner att alla länder har ett 
gemensamt intresse av att åstadkomma och bibehålla rättvisa arbetsnormer i 
samband med produktivitet, och därmed av att förbättra lönerna och 
arbetsvillkoren i den omfattning som produktiviten gör detta möjligt. 
Medlemmarna erkänner att orättvisa arbetsvillkor, särskilt vid produktion för 
export, orsakar svårigheter i den internationella handeln och följaktligen skall 
varje medlem vidta de åtgärder som är lämpliga och genomförbara för att 
avskaffa dylika villkor inom det egna territoriet. 
2. Medlemmar som också är medlemmar av Internationella arbetsorganisationen 
skall samarbeta med den organisationen vid verkställandet av detta åtagande. 
3. Vid alla ärenden som har samband med arbetsnormer som enligt artiklarna 94 
eller 95 kan hänvisas till organisationen skall medlemmen samråda och 
samarbeta med Internationella arbetsorganisationen. 
x£ 
ISSN 1024-4506 
KOM(96) 402 slutlig 
DOKUMENT 
SV 02 04 05 11 
Katalognummer : CB-CO-96-416-SV-C 
ISBN 92-78-07882-4 
Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer 
L-2985 Luxemburg 
z\