MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN om reformen av den gemensamma fiskeripolitiken (vägledande tidsplan)

INNEHÅLL

1. INLEDNING

2. MÅLEN FÖR DEN GEMENSAMMA FISKERIPOLITIKEN

3. REFORMER

3.1. Bevarande av resurser och förvaltning av fisket

3.2. Bevarandepolitikens följder för fiskeflottan

3.3. Tillträde till vatten och resurser

3.4. Kontroll och tillsyn

3.5. Internationellt fiske

3.6. Vattenbruk

3.7. Den sociala dimensionen av den gemensamma fiskeripolitiken

3.8. Ekonomisk förvaltning av fisket i unionen

3.9. Effektivt och delaktigt beslutsfattande

3.10. Översyn

4. SLUTSATSER

1. INLEDNING

I den nuvarande gemenskapslagstiftningen planeras en översyn av den gemensamma fiskeripolitiken under 2002. Det föreskrivs också att rådet före den 31 december 2002 skall besluta om vilka anpassningar som måste göras, särskilt när det gäller bestämmelserna om tillträde till vissa gemenskapsvatten [1].

[1] Artikel 14 i rådets förordning (EEG) nr 3760/92 av den 20 december 1992 om ett gemenskapssystem för fiske och vattenbruk (EGT L 389, 31.12.1992, s. 1).

I mars 2001 offentliggjorde kommissionen en rapport om fiskets situation inom gemenskapen [2], så som föreskrivs i den nuvarande lagstiftningen, samt en grönbok om den framtida gemensamma fiskeripolitiken [3], där man diskuterar svagheterna och utmaningarna i den gemensamma fiskeripolitiken och där ett antal reformalternativ presenteras.

[2] SEK(2001) 418, 419 och 420, av den 20 mars 2001.

[3] KOM(2001) 135 slutlig, av den 20 mars 2001.

Den främsta bristen i den gemensamma fiskeripolitiken gäller bevarandet av fiskbestånden. Tillståndet är alarmerande för många fiskbestånd, som underskrider säkra biologiska gränser. Beståndsstorlekar och landningar har minskat drastiskt under de senaste 25 åren. För många kommersiellt viktiga demersala fiskbestånd var kvantiteten lekmogen fisk ungefär dubbelt så stor i början av 1970-talet som i slutet av 1990-talet. Om den nuvarande tendensen håller i sig kommer många av gemenskapens fiskbestånd att försvinna helt [4].

[4] I bilaga 1 finns en förteckning över de av gemenskapens fiskbestånd som för närvarande befinner sig utanför de biologiskt säkra gränserna.

Samtidigt är den tillgängliga kapaciteten hos gemenskapens fiskeflotta långt större än vad som krävs för ett hållbart fiske. Enligt de senaste vetenskapliga rönen från Internationella rådet för havsforskning (ICES) måste fiskedödligheten för gemenskapens viktigaste fiskbestånd minskas med mellan en tredjedel och hälften, beroende på typ av fiske (plattfisk, andra demersala arter, pelagiska arter) och område, för att ett hållbart fiske skall kunna säkras.

Förutom en krympande resursbas och en flotta med överkapacitet, lider den största delen av gemenskapens fiskerisektor av ekonomisk bräcklighet, svag lönsamhet och ständigt minskande sysselsättning. Mellan 1990 och 1998 försvann 66 000 jobb inom fångstsektorn, vilket är en minskning med 22 %. Under samma period minskade sysselsättningen i förädlingssektorn med 14 %.

Det nuvarande systemet för kontroll och tillsyn har varit otillräckligt för att man skall kunna garantera lika villkor i hela unionen, vilket undergräver den gemensamma fiskeripolitikens trovärdighet.

Aktörerna har inte deltagit tillräckligt vid utformningen av politiken. Denna bristande medverkan undergräver stödet för och efterlevnaden av antagna bevarandeåtgärder.

Situationen internationellt har förändrats drastiskt under de senaste 20 åren. Många utvecklingsländers berättigade anspråk på att utveckla sin egen fiskerinäring och kraven på hållbar utveckling och ansvarsfullt fiske innebär nya utmaningar för den gemensamma fiskeripolitiken.

Ökad efterfrågan på fiskeriprodukter och höga priser på fisk till följd av den bristande tillgången, har skyddat yrkesfiskarna mot effekterna av minskande bestånd. Denna tendens bör minska behovet av offentligt ekonomiskt stöd till fiskerinäringen.

Kommissionen har på grundval av grönboken inlett ett brett samråd med alla berörda parter. Man höll en offentlig utfrågning i Bryssel i juni 2001 och sammanlagt har mer än 300 kommentarer om grönboken lämnats in till kommissionen från medlemsstater, regionala och lokala myndigheter, regeringsorgan, fiskeri-, förädlings- och vattenbruksbranschen, fiskeriarbetare, fritidsfiskare, icke-statliga organisationer som arbetar med miljö- och utvecklingspolitik samt andra berörda parter [5].

[5] Samrådet gav vid handen att det finns ett omfattande stöd för behovet av en övergripande reform av de befintliga verktygen för att förbättra bevarandet av resurserna, ökat deltagande av aktörer och lika konkurrensvillkor när det gäller kontroll och tillsyn.

Flera debatter ägde rum i rådet (fiske) under 2001 på grundval av grönboken. Europaparlamentet antog i januari 2002 en resolution där man "kräver att fiskeripolitiken grundas på en rationell och ansvarsfull förvaltning av resurserna, en förvaltning som grundar sig på bevarande av fiskbestånden och livsstilen hos dem som av tradition är beroende av havet samt upprätthållande av den grundläggande principen som kan härledas ur dessa mål, dvs. principen om relativ stabilitet - en princip som gör det möjligt att uppnå ett rättvist system för fördelning av fiskeresurser, dvs. ett system som är skräddarsytt för de särskilda behoven i fiskeberoende regioner och som är opartiskt, stabilt, genomförbart och som kontrolleras av gemenskapen". Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén har också avgivit yttranden till följd av offentliggörandet av grönboken.

I debatten om den framtida gemensamma fiskeripolitiken avslöjades tydligt brister och interna svagheter i systemet för den gemensamma fiskeripolitiken, exempelvis den undermåliga tillsynen, bristen på ett flerårigt förvaltningsperspektiv, flottornas överkapacitet och aktörernas otillräckliga medverkan. Men det pekades också på yttre utmaningar som gemenskapen måste uppmärksamma under kommande år på grund av nya tendenser i världsfisket.

Det visade sig även att det fanns en bred enighet om att den nuvarande politiken inte förmår vända de ökande hoten mot viktiga fiskbestånd eller ge ekonomisk hållbarhet i fiskerisektorn.

Reformdebatten visade slutligen tydligt att den framtida gemensamma fiskeripolitiken kommer att bli framgångsrik endast om miljömässig, ekonomisk och social hållbarhet utgör en central del av dess mål och om principer för god styrning, såsom öppenhet, deltagande, ansvarsskyldighet, effektivitet och sammanhållning, genomförs fullständigt. Bred enighet bland de olika aktörerna och de berörda parterna kan byggas på denna grundval.

Överutnyttjandet av fiskbestånden utgör ett allvarligt hot mot en global hållbar utveckling. Det togs upp i gemenskapens strategi för hållbar utveckling, och vid Europeiska rådets möte i Göteborg fastställde man att reformen av den gemensamma fiskeripolitiken måste lösa problemet med det totala fisketrycket genom att EU:s fiskeansträngning anpassas till nivån på de tillgängliga resurserna, med beaktande av de sociala konsekvenserna och behovet av att undvika överfiske". Den här uppsättningen förslag står som svar på denna utmaning.

Dagens utmaningar, i synnerhet den kritiska situationen för många bestånd, kräver en grundlig och skyndsam reform av den gemensamma fiskeripolitiken.

Syftet med detta meddelande är att presentera kommissionens handlingsprogram för reformen av den gemensamma fiskeripolitiken och en vägledande tidsplan för dess genomförande.

2. MÅLEN FÖR DEN GEMENSAMMA FISKERIPOLITIKEN

Det behövs tydliga och sammanhängande mål och principer för den framtida gemensamma fiskeripolitiken. De främsta åtgärds- och prioriteringsområdena bör också fastställas.

Reformen måste leda till en ny gemensam fiskeripolitik som leder till en hållbar miljömässig, ekonomisk och social utveckling. Detta skall uppnås genom åtgärder som syftar till följande:

* Ansvarsfullt och hållbart fiske och vattenbruk som bidrar till sunda marina ekosystem.

* Ekonomiskt bärkraftigt och konkurrensutsatt fiske och vattenbruk som gynnar konsumenten.

* Rimlig levnadsstandard för dem som är beroende av fiske.

För att den gemensamma fiskeripolitiken skall fungera tillfredsställande är det mycket viktigt att principer som innebär god styrning införlivas i politiken. Den nya gemensamma fiskeripolitiken måste därför syfta till att säkerställa följande:

* Öppenhet och insyn, i synnerhet genom en bättre kvalitet på och ökad insyn i de vetenskapliga rön och uppgifter som ligger till grund för politiska beslut.

* Större och bredare medverkan av berörda aktörer från skissering till genomförande av politiken, även på lokal och regional nivå.

* Ansvarsskyldighet, genom en tydligare definition av ansvarsfördelningen på EU-nivå samt nationell och lokal nivå.

* Effektivitet, genom beslutsförfaranden vars resultat utvärderas, kontrolleras och efterlevs på ett korrekt sätt.

* Överensstämmelse med annan gemenskapspolitik, i synnerhet miljö- och utvecklingspolitiken, genom ett strategiskt synsätt som spänner över flera sektorer.

Inom dessa nya ramar måste man i den gemensamma fiskeripolitiken prioritera de åtgärder som anges nedan.

3. REFORMER

3.1. Bevarande av resurser och förvaltning av fisket

Effektivare bevarande och förvaltning av fiskeresurserna är en tydlig prioritering i den gemensamma fiskeripolitiken. Det är också en förutsättning för att andra mål skall kunna uppnås.

Kommissionens nya strategi inom ramen för fiskeriförvaltningen har följande syften:

* Att återinrikta förvaltningen på ett mer långsiktigt synsätt för att garantera ett hållbart fiske med hög avkastning.

* Att förvalta fiskeansträngningen i linje med hållbara fångstmöjligheter, vilket kommer att kräva en omedelbar och omfattande minskning av fiskeansträngningen.

* Att inkludera miljöfrågor i fiskeriförvaltningen, särskilt genom att bidra till skyddet av den biologiska mångfalden.

* Att sköta fiskeriförvaltningen med hänsyn till ekosystemen.

* Att ta till vara fångsterna på bästa sätt och undvika spill.

* Att stödja tillhandahållandet av vetenskapliga rön av hög kvalitet.

Kommissionen anser att dessa mål bör utgöra grunden för fiskeriförvaltningen i gemenskapens vatten och i internationella vatten.

För att dessa mål skall kunna uppnås föreslår kommissionen följande:

Nya fleråriga ramar för bevarande av resurser och förvaltning av fisket.

Kommissionen föreslår fleråriga förvaltningsplaner för kommersiella bestånd eller grupper av bestånd. Dessa planer skall

* bygga på bästa tillgängliga vetenskapliga metoder och rön och vara avsedda att garantera ett hållbart utnyttjande,

* överensstämma med försiktighetsprincipen [6], genom att vara utformade så att man undanröjer risken för att bestånden försvinner helt, framför allt genom att beståndsstorlekar och fiskedödlighet hålls på långsiktigt säkra nivåer [7],

[6] "Försiktighetsprincipen i fiskeriförvaltningen" innebär förvaltningsåtgärder grundande på principen att brist på tillförlitliga vetenskapliga rön inte skall tas som intäkt för att skjuta upp eller avstå från åtgärder för att bevara målarter, närlevande eller beroende arter samt icke-målarter och deras miljö. Åtgärderna skall stå i proportion till den valda skyddsnivån, grundat på en undersökning av möjliga fördelar samt kostnaderna för åtgärderna eller för uteblivna åtgärder. Åtgärderna skall ses över om nya vetenskapliga rön kommer fram.

[7] Se även kommissionens meddelande om försiktighetsprincipen, KOM(2000) 1 slutlig av den 2.2.2000.

* vara utformade så att de garanterar en säker återhämtning av utfiskade bestånd,

* ta hänsyn till behovet att bevara den biologiska mångfalden och minimera inverkan på livsmiljöer,

* inom dessa begränsningar vara utformade för att ge en hög och stabil avkastning.

I dessa planer skall dessutom hänsyn tas till relevanta kunskaper om fiskeverksamheter och behovet av att förvalta fisket för vissa grupper av bestånd i vissa områden. Hänsyn kommer att tas till behoven i unionens yttersta randområden i enlighet med artikel 299.2 i fördraget.

Planerna skall i synnerhet omfatta följande:

* Mål för förvaltningen av berörda bestånd, uttryckt i beståndsstorlek och fiskedödlighetstal.

* Fångstregler med detaljerade metoder för att fastställa begränsningar av fångster och fiskeansträngning på ett sådant sätt att de långsiktiga mål som anges ovan kan uppnås, på grundval av de senaste uppgifterna om beståndens tillstånd.

Planerna kommer även när så behövs att innefatta bestämmelser om skydd av icke-kommersiella arter, särskilt valar och andra marina däggdjur, samt havsfåglar.

I de fall där en flerårig förvaltningsplan har antagits skall rådet fastställa begränsningar av fångster och av fiskeansträngningen för det första fiskeåret på grundval av planen och de senaste vetenskapliga rönen om beståndens tillstånd. Europaparlamentet kommer för första gången att delta i denna process. Under de påföljande åren skall sedan kommissionen genomföra planen med hjälp av en förvaltningskommitté.

Medlemsstaterna skall ansvara för fördelningen av kvoter och fiskeansträngning mellan fartyg.

Skärpta tekniska åtgärder

I syfte att öka avkastningen från fisket, förbättra fiskets hållbarhet och minska dess inverkan på ekosystemen kommer kommissionen att lägga fram förslag om nya bestämmelser för att minska fångsterna av yngre fisk, bifångster vid blandat fiske och mängden fisk som kastas överbord. Dessa åtgärder inbegriper följande:

* Införande av mer selektiva fiskeredskap, exempelvis nät med större maskor, nät med kvadratiska maskor, sorteringsrister, och ändrad utformning och riggning av dessa redskap för att förbättra selektiviteten.

* Begränsningar av fisket för att skydda ungfisk, känsliga icke-målarter och livsmiljöer.

* Minsta tillåtna landningsstorlekar som överensstämmer med selektiviteten hos berörda redskap.

* Försök med förbud mot att kasta fisk överbord, där representativa urval av fiskefartyg genom ekonomiska incitament skulle uppmuntras att behålla hela fångsten.

* Inriktning mot ekonomiska incitament att använda mer selektiva fiskemetoder.

De införda åtgärderna skall ses över och förslag skall vid behov läggas fram mot bakgrund av förändringar av fiskbestånden, den vetenskapliga utvecklingen, ändrade fiskemetoder och utvecklingen av nya fiskeredskap.

Kommissionen skall även uppmana fiskerinäringen att, som ett komplement till gemenskapsbestämmelserna, utveckla en frivillig uppförandekod för att minska den mängd fisk som kastas överbord. Kommissionen kommer dessutom att utveckla vetenskaplig och teknisk övervakning av de fiskemetoder som leder till att fisk kastas överbord, och fortsätta att undersöka möjligheterna till lämpliga motåtgärder. Kommissionen skall rapportera regelbundet om de framsteg som görs när det gäller att minska den mängd fisk som kastas överbord.

Industriellt fiske

Fiske för produktion av fiskmjöl bör inriktas på fisk som inte är intressant för livsmedelsmarknaden. Tillsynen av förvaltningsåtgärder som har antagits av gemenskapen har redan i hög grad minskat bifångsterna av andra arter som är mål för fisken efter fisk som skall användas som livsmedel.

Det industriella fisket, liksom andra typer av fisken, kommer att bli föremål för bevarande- och förvaltningsåtgärder som utvecklats inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken, inbegripet fleråriga förvaltningsplaner.

Kommissionen kommer att av ICES begära en utvärdering av det industriella fiskets påverkan på de marina ekosystemen. Man kommer att fortsätta att övervaka det industriella fisket för att se till att dess effekter för fisket av arter som skall användas som livsmedel och andra marina arter förblir ringa. Man kommer också att föreslå förbättrad förvaltning av fiskbestånd som är av intresse både för industriell användning och som livsmedel, t.ex. blåvitling.

Fiskeförvaltning i Medelhavet

De allmänna principerna i gemenskapens politik för fiskeriförvaltning är tillämpliga på Medelhavet. När man genomför dessa principer måste man dock ta hänsyn till denna regions särskilda förhållanden.

Kommissionen anser att följande åtgärder bör vidtas:

* Att berörda medlemsstater överväger ett samordnat initiativ för att upprätta större fiskeskyddszoner.

* Förvaltning på gemenskapsnivå av långvandrande bestånd och andra delade bestånd, exempelvis vissa små pelagiska och demersala bestånd.

* Att en översyn görs av nuvarande tekniska bevarandeåtgärder i Medelhavet, exempelvis när det gäller maskstorlekar och minsta tillåtna landningsstorlekar, i syfte att säkerställa överensstämmelse med ovan nämnda förvaltning på gemenskapsnivå.

* Förvaltningsordningar för delade bestånd som bygger på begränsad fiskeansträngning.

* Främjande av samarbete i Medelhavet, även mellan fiskarorganisationer.

* Nationell förvaltning när det gäller alla andra frågor, inom zonen på 12 sjömil.

* Gemenskapsinitiativ i syfte att stärka det internationella samarbetet i fiskeriförvaltningen i området, särskilt genom de berörda regionala fiskeriorganisationerna.

Att införliva miljöfrågor i fiskeriförvaltningen

Kommissionen kommer att ta hänsyn till effekterna på miljö och ekosystem i alla åtgärder i detta meddelande, i överensstämmelse med gemenskapens åtaganden om biologisk mångfald och miljöskydd, som antogs vid Europeiska rådets möten i Cardiff och Göteborg [8]. Kommissionen kommer att ta särskild hänsyn till aspekter som miljö och biologisk mångfald när den utvecklar fleråriga förvaltningsplaner. Minskning av fiskeansträngningen och återuppbyggnad av fiskbestånd är det viktigaste steget när det gäller att återupprätta ekosystemens integritet.

[8] KOM(1999) 363 "Fiskeriförvaltning och bevarande av naturen i havsmiljö", KOM(2001) 143 "En strategi för att integrera miljöskyddskraven i den gemensamma fiskeripolitiken" och KOM(2001) 162, Vol. IV "Åtgärdsplan för biologisk mångfald i fiskerinäringen".

Kommissionen kommer att utarbeta indikatorer för miljöeffekter på grundval av de framsteg som gjorts av relevanta organ, även Europeiska miljöbyrån, i syfte att föreslå att en preliminär uppsättning av sådana indikatorer antas i början av 2003. Dessa kommer att användas för att övervaka hur effektiva förvaltningsåtgärderna är med avseende på miljöproblem.

Kommissionen förespråkar en långsiktig strategi för att främja skyddet av känsliga arter såsom valar, hajar, slätrockor, rockor och havsfåglar, samt av livsmiljöer, till exempel genom redskapsrestriktioner, stängda områden och fredningsperioder. Som första steg kommer kommissionen under 2002 att föreslå åtgärder för att säkerställa skyddet av hajar, i enlighet med FAO:s internationella handlingsplan i denna fråga, inbegripet förbud mot att ta bort hajars fenor och kassera deras kroppar ("finning") i gemenskapens vatten, åtgärder för att minska bifångster av valarter och ett bevarandeprogram för havsfåglar.

Kommissionen kommer även att uppmuntra och stödja medlemsstaterna så att de fullgör sina åtaganden att skydda marina arter och livsmiljöer inom ramen för direktiven 79/409/EEG och 92/43/EEG, och vid behov vidta åtgärder på gemenskapsnivå.

En handlingsplan för förbättrade vetenskapliga rön om fiskeförvaltning

Utöver fortsatt stöd till fiskeforskning inom ramen för det sjätte ramprogrammet anser kommissionen att åtgärder måste vidtas i syfte att förbättra kvaliteten på och tidsavpassningen för vetenskapliga rön till fiskeförvaltare och för att tillhandahålla erforderligt ekonomiskt stöd. Tillförlitliga och konsekventa vetenskapliga rön är av yttersta vikt för en effektiv fiskeförvaltning. Dessa åtgärder innefattar följande:

* Förbättrad insamling av uppgifter, som inkluderar miljöpåverkan.

* Förbättrat stöd på nationell nivå och gemenskapsnivå för vetenskapligt arbete i rådgivande organ och genomförande av lämpliga förfaranden för validering och vetenskaplig granskning.

* Förstärkning av gemenskapens strukturer för vetenskapliga rön, i synnerhet av Vetenskapliga kommittén för fiske och vattenbruk.

* Närmare samordning mellan kommissionen och nationella laboratorier för fiskeriforskning om prioriteringar och tilldelning av resurser i detta område.

* Upprättande på lång sikt av ett europeiskt center för utvärdering och förvaltning av fiske, för att sammanföra den vetenskapliga expertisen på gemenskapsnivå.

3.2. Bevarandepolitikens följder för fiskeflottan

Begränsningar av fiskeansträngningen är en mycket viktig del av de fleråriga förvaltningsplaner som nämns i föregående avsnitt och kommer gradvis att bli den främsta förvaltningsmetoden för blandat fiske. Detta förutsätter i allmänhet en minskning av den nuvarande flottans verksamhet. Enligt de vetenskapliga rönen bör fiskeansträngningen minska med upp till 60 procent för flera av gemenskapens viktiga fisken. Om dessa begränsningar utgör en del av en flerårig förvaltningsplan i vilken en väsentlig minskning av fiskedödligheten planeras kommer även minskningen av verksamheten att bli stor [9]. Detta kommer att få allvarliga följder för flottans kapacitet.

[9] När det gäller återhämtningsplanerna för torsk och kummel till exempel, är den genomsnittliga minskningen av fiskeansträngningen för den berörda flottan 43 % (KOM (2001) 724 slutlig av den 11.12.2001).

Medlemsstaterna bör ansvara för den minskade fiskekapaciteten till följd av begränsningarna av fiskeansträngningen. Syftet med gemenskapens flottpolitik bör därför vara att skapa en miljö som uppmuntrar till denna kapacitetsminskning.

Överkapacitet i fiskeflottan utgör inte bara en risk för beståndens överlevnad, utan ger också negativa ekonomiska effekter för fiskeindustrin. Den minskar varje enskilt fartygs förmåga till lönsamhet, vilket i sin tur minskar möjligheten att betala för den modernisering som är nödvändig för att skapa konkurrenskraftiga fartyg. En övergripande minskning av kapitalet till fångstsektorn är ett första nödvändigt steg mot förbättrade ekonomiska prestationer.

Offentligt stöd till investering i fiskeflottan motverkar detta mål. Det främjar alltför stora inflöden av kapital genom att kostnaderna och investeringsriskerna minskas artificiellt. Varje subventionerat fiskefartyg minskar produktiviteten och lönsamheten för de andra fartygen i det berörda fisket. Subventionerade och osubventionerade fartyg delar samma fiskeområden och marknader, så konkurrensen snedvrids. Stöd till investering i nya fiskefartyg minskar också effektiviteten hos det offentliga stöd som skall minska fiskeflottan.

Kommissionen föreslår följande åtgärder:

Nya regler för stöd till flottan

* Begränsning av stöd för modernisering, förnyelse och export av fiskefartyg.

Medlemsstaterna kan inte legitimt förvänta sig att pengar som öronmärkts för förnyelse och modernisering av flottan inom programplaneringen för Fonden för fiskets utveckling kommer att finnas tillgängliga för detta ändamål efter det att FUP IV avslutats i slutet av 2002. I artikel 3.4 i den nuvarande FFU-förordningen (2792/1999) föreskrivs att för "den återstående del av programplaneringsperioden, som ännu inte täcks av ett flerårigt utvecklingsprogram som godkänts av kommissionen, skall de uppgifter om programplaneringen som lämnas endast vara vägledande". Efter denna tidpunkt kommer alltså dessa pengar att kunna omfördelas till andra områden.

Med tanke på det trängande behovet av att minska fiskeansträngningen kan offentligt stöd för nya fartyg och effektivisering av befintliga fartyg motverka sitt eget syfte och kan inte längre motiveras. Kommissionen föreslår därför följande:

- Att möjligheten att bevilja offentligt stöd för införande av ny kapacitet tas bort.

- Att det offentliga stödet för export av fiskefartyg eller upprättande av gemensamma företag med tredje land upphör.

- Att det offentliga stödet för modernisering av flottan begränsas till de åtgärder som berör säkerheten ombord, mer selektiva fiskemetoder eller förbättringar av kvaliteten på produktionen och som inte berör maskinstyrka eller dräktighet [10] (sådant stöd skulle bara beviljas om begränsningarna av den övergripande flottkapaciteten iakttas).

[10] Investeringar som ökar fartygets kapacitet med avseende på dräktighet eller maskinstyrka eller som avser motorn, skrovet eller utrymmen i fartyget får inte åberopas för att motivera offentligt stöd. Kommissionen får besluta om en förteckning över stödberättigande investeringar som får ges offentligt stöd.

- Att medlemsstaternas program inom ramen för Fonden för fiskets utveckling (FFU) anpassas i syfte att prioritera de åtgärder som minskar fiskekapaciteten permanent.

* Särskilda åtgärder för de fartyg som omfattas av fleråriga förvaltningsplaner.

- De fartyg som tvingas minska sin verksamhet med mer än 25 % enligt de fleråriga förvaltningsplanerna kommer att vara berättigade till en höjning med 20 % av nivån på de skrotningsbidrag som finns tillgängliga inom ramen för Fonden för fiskets utveckling (FFU).

- Baserat på antagandet att de belopp som ursprungligen var avsedda för export eller gemensamma företag omfördelas till skrotning av fartyg bedömer kommissionen att man kommer att behöva avsätta ytterligare 272 miljoner euro till skrotningen under 2003-2006 för att genomföra de fleråriga förvaltningsplanerna. Med tanke på tidpunkten för omfördelningen av medlen kommer 32 miljoner euro att finnas tillgängliga som extra pengar 2003. För återstående 240 miljoner euro kommer medlemsstaterna anmodas att omfördela strukturfondsmedel i samband med utvärderingen efter halva tiden av dessa.

- Man föreslår också möjligheter till delfinansiering från gemenskapen av nationellt stöd till program för stillaliggande, under ett år efter det att förvaltningsplanen antagits, förutsatt att en omstruktureringsplan som innefattar skrotning införs för berörda fartyg.

Åtgärder för att begränsa flottans kapacitet

FUP har visat sig vara en alltför komplicerad och ineffektiv metod för att hantera flottan. Kommissionen kommer ändå att vidta rättsliga åtgärder mot medlemsstater som vid en tidigare tidpunkt inte har uppfyllt sina skyldigheter när det gäller nedskärning av flottkapacitet.

Inför framtiden föreslår kommissionen ett enkelt system för att begränsa fiskekapaciteten.

Inom detta system kommer ett tak att fastställas för de nationella flottornas fiskekapacitet för att förhindra att flottorna expanderar och för att se till att medlemsstaterna har uppfyllt sina skyldigheter enligt FUP IV.

Nya referensnivåer kommer att fastställas för flottorna baserat på slutmålen för FUP IV. Varje nytt inträde måste ske i samband med att minst motsvarande kapacitet tas ur bruk (1 till 1-förhållande mellan inträde och utträde). När kapacitet dras in med offentligt stöd kommer referensnivåerna i framtiden att automatiskt justeras nedåt med den indragna kapaciteten.

Den medlemsstat vars flotta inte följer dessa referensnivåer eller som inte uppfyller sin skyldighet att rapportera om flottkapacitet eller indragning av kapacitet med offentligt stöd kommer att mista allt offentligt stöd inom ramen för FFU, utom när det gäller normalt skrotningsstöd, till dess den fullgör dessa skyldigheter. Om skyldigheterna inte fullgörs kan detta leda till minskade fiskemöjligheter eller minskad fiskeansträngning.

Kommissionen och medlemsstaterna skall regelbundet utbyta information om och övervaka hur kapaciteten i gemenskapens fiskeflotta minskar mot lägre nivåer som överensstämmer med hållbara fiskedödlighetstal under kommande år (2003-2006). Arbetet för att nå dessa nivåer kommer att bedömas med hjälp av det vetenskapliga granskningsförfarande som beskrivs i avsnitt 3.9 nedan. Kommissionen kommer att vidta lämpliga åtgärder om medlemsstaterna inte följer referensnivåerna för flottans kapacitet.

3.3. Tillträde till vatten och resurser

Tillträdet till fisk i zonen på 6-12 sjömil kommer även i fortsättningen att vara reserverad för de fartyg som verkar från intilliggande hamnar och för dem som åtnjuter historiska rättigheter för att skydda den känsligaste delen av kustzonen och för att bevara det traditionella fisket i dessa områden.

Enligt anslutningsakterna från 1985 och 1994 skall alla medlemsstaters flottor ha tillträde till alla gemenskapens vatten, utan diskriminering, om inte annat följer av de allmänna tillträdesbegränsningar som gäller i vissa områden såsom Shetlandsboxen. Från och med den 1 januari 2003 kommer tillträde till resurser utanför gränsen på 12 sjömil att grunda sig på rådsbeslut som är förenliga med målen i den gemensamma fiskeripolitiken.

Undantag från principen om fritt tillträde till gemenskapens vatten exempelvis Shetlandsboxen, måste ses över så att endast de som kan motiveras av bevarandeskäl behålls.

Kommissionen föreslår följande:

* Att man fortsätter den nuvarande ordning som är tillämplig på zonen på 6-12 sjömil.

* För gemenskapens vatten utanför zonen på 6-12 sjömil måste man

- före utgången av år 2003 identifiera de tillträdesbestämmelser som överensstämmer med verkliga bevarandebehov i syfte att ta bort dem som inte gör det,

- slutföra det nuvarande regelverket för tillträde till fiske genom att reglera alla berörda bestånd i gemenskapens vatten.

Fiskemöjligheterna mellan medlemsstaterna skall fördelas enligt principen om "relativ stabilitet". Gemenskapen bör dock besluta om en tilldelningsmetod för varje bestånd. Detta beslut bör också ta hänsyn till eventuella särskilda tilldelningsvillkor, såsom de så kallade Haag-preferenserna, och därmed undanröja all osäkerhet om hur relativ stabilitet skall tillämpas. Kommissionen anser att denna tilldelningsmetod bör utformas så att den återspeglar förändringar av fisket med tiden, exempelvis genom att tilldelningarna bygger på en genomsnittlig fångstandel under föregående fem eller tio år.

3.4. Kontroll och tillsyn

Kommissionen föreslår ett nytt regelverk för kontroll och tillsyn och kommer att lägga fram en handlingsplan för samarbete mellan nationella myndigheter.

Ett nytt regelverk för kontroll och tillsyn

Detta regelverk skall svara på behovet av förenkling av befintliga bestämmelser och av bättre tillsyn av reglerna i den gemensamma fiskeripolitiken efterlevs. Det innefattar även en ny balans mellan de grundläggande bestämmelser som rådet antar efter samråd i Europaparlamentet och de genomförandeåtgärder som antas av kommissionen [11].

[11] Det skall ge möjlighet att anta sekundär lagstiftning och införlivning av rekommendationer som antas av regionala fiskeorganisationer enligt reglerna för kommittéförfaranden.

Kommissionen föreslår följande:

* En tydlig definition av ansvaret för kontroll och tillsyn.

* Grundvillkor för verksamhet med avseende på utnyttjande av fiskbestånd.

* Enhetliga regler för tillämpning av den gemensamma fiskeripolitiken, inbegripet nivåer på sanktioner och åtgärder för att förhindra allvarliga överträdelser.

* Gemenskapsramar för samarbete och samordning mellan de nationella myndigheter som ansvarar för kontroll och tillsyn samt en inspektionsrapport om gemenskapens fiske.

* En tydlig definition av kommissionens roll, inbegripet kommissionens inspektörers befogenheter och skyldigheter vid kontroll av medlemsstaternas genomförande av reglerna i den gemensamma fiskeripolitiken.

* Regler för nationella domstolars godtagande av inspektionsrapporter som görs av inspektörer från gemenskapen eller från en annan medlemsstat.

Efter en genomförbarhetsstudie som skall utföras i samarbete med medlemsstaterna under 2002 avser kommissionen att lägga fram ett förslag till en gemensam inspektionsorganisation på gemenskapsnivå.

Kompensation och sanktioner

De åtgärder som föreslås för att de nya ramarna för kontroll och tillsyn skall bli mer effektiva innefattar följande:

* Beslut av kommissionen om kompensation för förlust av gemensamma resurser, i synnerhet i form av sänkta kvoter till medlemsstaterna eller, om detta inte är möjligt, motsvarande ekonomisk kompensation, om en medlemsstat inte följer reglerna i den gemensamma fiskeripolitiken.

* Införande av regler för att behöriga myndigheter skall kunna upphäva de tillstånd/licenser som beviljats gemenskapens fiskefartyg, som en förebyggande åtgärd om fartygen har begått allvarliga överträdelser.

Kommissionen kommer även att effektivt använda sig av fördragsregler om medlemsstaternas överträdelser av sina kontroll- och tillsynsåtaganden, inbegripet möjligheten att anmoda EG-domstolen att avkräva berörda medlemsstater en fast avgift eller böter.

En handlingsplan för samarbete vid tillsyn

Handlingsplanen skall innehålla en förteckning över de åtgärder som skall genomföras gemensamt av de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna och kommissionen. Dessa åtgärder skall främja samordning av och samarbete mellan alla myndigheter som hanterar fiskekontroll och bidra till att en gemensam kontroll- och tillsynskultur skapas för hela gemenskapen.

Åtgärder kommer att identifieras på följande områden:

* Särskilda övervakningsprogram för det fiske som omfattas av återhämtningsplaner (fastställande av gemensamma inspektionsprioriteringar, riktmärken och harmoniserade inspektionsförfaranden).

* Utbildning och utbyte av inspektörer.

* En uppförandekod för inspektioner med definition av inspektörernas uppgifter och av de förfaranden som skall iakttas av både inspektörer och befälhavare vid inspektionerna.

* Ökat informationsutbyte och underlättande av uppgiftsflödet mellan medlemsstaternas myndigheter och inspektörer.

* Samarbete mellan inspektionsmyndigheter och de myndigheter som ansvarar för uppföljningen av överträdelser, inbegripet upprättande av ett nätverk av nationella kontaktpunkter.

En gemensam organisation för fiskeinspektioner

Kommissionen avser att föreslå att man före mitten av 2004 upprättar en gemensam inspektionsorganisation på gemenskapsnivå, där nationella resurser för inspektion och övervakning av fiske eller andra verksamheter delas och förvaltas inom ramen för gemenskapsbestämmelser. Sammanslagningen kommer att innefatta multinationella inspektionslag i gemenskapens vatten och i internationella vatten.

Den gemensamma organisationen för fiskeinspektioner kommer att bygga på följande:

* Överenskommelse om organisationens form, uppbyggnad och räckvidd samt dess uppgifter.

* En definition av förhållandet mellan organisationen, nationella myndigheter och kommissionen.

* Berörda parter, inbegripet fiskerinäringen, skall medverka i den gemensamma organisationen för inspektioner.

* Finansiering av inspektion och övervakning.

Att det inrättas en gemensam inspektionsorganisation kommer inte att förändra fördelningen av ansvaret för fiskekontroll och -tillsyn mellan kommissionen och medlemsstaterna, enligt vilken medlemsstaterna i första hand är ansvariga för kontroll och tillsyn av bestämmelserna i den gemensamma fiskeripolitiken och kommissionen är ansvarig för att övervaka och se till att medlemsstaterna korrekt tillämpar gemenskapslagstiftningen.

Genomförandeåtgärder

Följande tekniska aspekter skall innefattas i genomförandeåtgärderna:

* Utvidgning av fartygsövervakningen via satellit (VMS).

- Från och med den 1 januari 2003 skall nuvarande undantag slopas (fartyg som verkar enbart inom territorialvatten eller som gör resor på mindre än 24 timmar, och utvidgning till att omfatta alla de fiskefartyg som är längre än 15 meter).

- Från och med den 1 januari 2004, utvidgning till att omfatta alla fiskefartyg som är längre än 10 meter.

- Senast 2004 skall VMS kompletteras med ett fjärrsystem för lägesbestämning av fartyg.

* Striktare VMS-regler.

- Manipulering skall förebyggas genom att enhetliga specifikationer antas för system och ombord på fiskefartyg.

- Förbättrad övervakning genom att det blir obligatoriskt att i positionsrapporter ta med hastighet och kurs samt enhetlig rapporteringsfrekvens.

* Ramar för användning av observatörer ombord på fiskefartyg.

- De uppgifter som observatörerna ombord skall utföra skall innefatta registrering av och rapportering om fartygets aktiviteter samt om i vilken omfattning tillämpliga regler följs.

- Förfaranden för användning av observatörer och metoder för finansiering av utgifter för observatörsprogrammen.

- Kommissionen skall föreslå observatörsprogram från fall till fall när andra kontrollsystem anses otillräckliga (exempelvis när det gäller förbud mot att kasta fisk överbord, minskning av bifångster eller fångst av icke-målarter eller förbud mot att använda olagliga redskap).

* Gradvis införande av elektroniska loggböcker (elektronisk registrering av och rapportering om uppgifter om fiskeaktiviteter) som är kopplade till VMS.

- Kommissionen kommer att föreslå ytterligare pilotprojekt senast 2003.

- På grundval av resultaten från pilotprojekten skall elektroniska loggböcker på frivillig basis införas för alla fartyg. De skall dock vara obligatoriska för gemenskapens större fiskefartyg (längre än 24 m) och för fartyg från tredjeland som verkar i gemenskapens vatten.

3.5. Internationellt fiske

Kommissionens åtgärder på detta område skall syfta till att främja och stärka internationellt samarbete och säkerställa hållbart och ansvarsfullt fiske utanför gemenskapens vatten med samma förpliktelser som i gemenskapens egna vatten. Gemenskapen skall sträva efter ett hållbart utnyttjande av fiskeresurserna både vid det egna externa fisket och vid internationell handel med fiskeriprodukter.

Detta nya synsätt återspeglas i de bilaterala eller regionala dialogerna om åtgärder inom olika sektorer, där man tar hänsyn till gemenskapens intressen och dess partners legitima utvecklingssträvanden, med respekt för deras egna utvecklingsstrategier. Gemenskapen kommer sålunda att bidra till en hållbar utveckling för fisket i världen, och samtidigt främja ett ökat deltagande och ansvarstagande från aktörernas sida samt ökad flexibilitet och öppenhet, enligt vad som krävs enligt principen om sund förvaltning. På detta sätt kommer samordningen mellan den gemensamma fiskeripolitiken och annan gemenskapspolitik att ökas på det externa området.

I samband med detta kommer tillträdet till tredjelands vatten att begränsas till bestånd med överskott enligt definitionen i Förenta nationernas havsrättskonvention (artikel 62).

Dessa åtgärder kommer att vidtas inom ramen för en strategi för europeiskt fiske i avlägsna vatten som kommissionen kommer att föreslå och som kommer att bestå av följande:

En handlingsplan för att undanröja olagligt och oreglerat fiske som inte rapporteras (IUU). Denna handlingsplan innehåller initiativ i följande syfte:

* Att stärka och komplettera den internationella lagstiftningen i syfte att undanröja både användningen av bekvämlighetsflaggade fartyg och bruket att landa i hamnar utan tillbörliga kontroller. Detta uppnås bland annat genom att internationella instrument antas med definition både av begreppet "verkligt samband" med fiskefartygs flaggstat så att flaggstaterna kontrollerar dessa fartyg på tillbörligt sätt, och av hamnstaternas rättigheter och skyldigheter att se till att åtgärderna för bevarande och förvaltning är effektiva.

* Att reformera gemenskapens ramar för kontroll av fiskeaktiviteter utanför dess vatten och i dess hamnar, enligt avsnitt 3.4.

En handlingsplan för att på regional och lokal nivå förbättra utvärderingen av de bestånd utanför gemenskapens vatten som är tillgängliga för gemenskapens fiskare.

Denna åtgärd kommer att demonstrera gemenskapens åtagande att bidra till ansvarsfullt fiske genom att den deltar i utvärderingen av bestånd till ömsesidig nytta för gemenskapens fiskare och berörda tredjeländer.

Gemenskapens kommer att ta initiativ genom berörda regionala fiskeorganisationer och FAO. Det första av dessa initiativ skall tas i västafrikanska vatten. Gemenskapen kommer på detta sätt att sträva efter att få bättre vetenskapliga rön om läget för bestånden innan nya partnerskap sluts med berörda tredjeländer.

Ett integrerat regelverk för fiskepartnerskap på nationell och/eller regional nivå

Syftet med denna åtgärd är att främja en dialog om tänkbara åtgärder mellan EG och utvecklingsländerna i Cotonou-avtalets anda (artikel 8), (i synnerhet med dem som har ingått fiskeavtal med gemenskapen), för att hjälpa dessa att utveckla en fiskeripolitik som gradvis kan förbättra deras förutsättningar att uppnå ett hållbart fiske och samtidigt bidra till deras utvecklingsmål, även upprätthållande av fiskeresursernas kvalitet, mångfald och tillgänglighet när det gäller livsmedelsförsörjning, minskad fattigdom och hållbar utveckling.

Gemenskapen bör i detta syfte identifiera de metoder för samarbete på bilateral och regional nivå som kan bidra till att detta mål uppnås, främja olika europeiska offentliga interventioner och värna parternas ömsesidiga intresse av att åstadkomma ett hållbart fiske. I de integrerade rambestämmelserna kommer mål, metoder och förfaranden för detta nya synsätt att definieras.

Inom ramen för detta bör offentligt stöd från gemenskapen inom ramen för fiskeavtal i ökad utsträckning inriktas på att hjälpa partnerländer att genomföra en hållbar fiskeriförvaltning och utveckla sin egen fiskesektor, medan de av gemenskapens fartygsägare som får fördelar av sådana avtal bör ta gradvis mer ansvar för den ekonomiska ersättning som betalas till partnerländerna i utbyte mot fiskerättigheter.

Detta nya partnerskap bör göra det möjligt för fiskeavtalen att omfattas av samma system för övervakning av miljömässig, ekonomisk och social inverkan som andra avtal med de berörda länderna. Under diskussioner med partnerländerna kommer kommissionen att genomföra en konsekvensanalys av dess effekter på hållbar utveckling på grundval av den bästa tillgängliga informationen.

Att inom regionala fiskeorganisationer bygga upp nya strategiska allianser, i synnerhet med utvecklingsländer med kust

För att försvara de berättigade målen för sin fiskerinäring måste EG söka nya allianser med de parter, i synnerhet utvecklingsländer med kust, som har liknande intressen av hållbart kommersiellt fiske inom ramen för regionala fiskeorganisationer. När det gäller samarbete på nationell och/eller regional nivå kommer gemenskapen dessutom att försöka övertyga sina parter att utnyttja tillgångarna på ett hållbart sätt på grundval av sunda vetenskapliga rön, att vidta åtgärder för förvaltning av fiskedödlighet, såsom högsta tillåtna fångster och/eller begränsningar av fiskeansträngning och bättre system för kontroll och tillsyn, som alla är förutsättningar för en ekonomiskt bärkraftig och konkurrenskraftig fiskerinäring.

3.6. Vattenbruk

Gemenskapens roll är att tillhandahålla bästa möjliga villkor för att det europeiska vattenbruket skall kunna utvecklas på ett hållbart sätt. Först och främst innebär detta stöd till forskning och utveckling av lämpliga miljö- och hälsostandarder.

Kommissionen föreslår en strategi som syftar till

* att säkerställa tillgången till hälsosamma produkter för konsumenten,

* att främja en miljövänlig bransch, och

* att skapa sysselsättning i synnerhet inom de sektorer som är beroende av fiske.

Denna strategi skall bland annat innehålla följande åtgärder:

* Upprättande av en uppsättning gemensamma standarder för organiskt vattenbruk. Efterfrågan växer på biologiska produkter, även på organiskt certifierad fisk, men EU:s lagstiftning om organiska odlingar innefattar inte några särskilda bestämmelser för vattenbruksprodukter. Genom en minimiuppsättning gemensamma standarder på EU-nivå undviks snedvridning av konkurrensen.

* Anpassning av gemenskapens lagstiftning om fisksjukdomar till den senaste utvecklingen inom produktion, teknik och förvaltningssystem samt till nya diagnostiska metoder.

* Regler för iakttagande av odlade fiskars välbefinnande, biologiska behov och hälsa. Detta kommer att förbättra den allmänna uppfattningen om intensivt vattenbruk, och i vissa fall minska miljöpåverkan och snedvridning av konkurrensen.

* Åtgärder för att minska föroreningar i vattnet från vattenbruket, som övergödning på grund av utsläpp av näringsämnen.

* Åtgärder för att förhindra att främmande arter införs eller rymmer.

3.7. Den sociala dimensionen av den gemensamma fiskeripolitiken

Även om den strukturella anpassningen kommer att underlätta fiskets miljömässiga, ekonomiska och sociala hållbarhet på lång sikt kommer det helt säkert att innebära konsekvenser på kort sikt för fiskerinäringen och för ekonomin i ett antal kustområden som är beroende av fisket. Offentligt stöd kommer att behövas, för att öka takten i skrotningen av fiskefartyg som inte behövs, men också för att hantera de sociala problem som kan uppstå i samband med detta.

Utmaningen är att hjälpa fiskerinäringen att överbrygga klyftan mellan å ena sidan de negativa konsekvenserna av de fleråriga förvaltningsplanerna på kort sikt, som kommer att anpassa fiskeansträngningen och fiskekapaciteten till de befintliga resursernas produktionspotential, och å andra sidan de långsiktiga vinsterna som kommer av återuppbyggnaden av denna biologiska och ekonomiska potential.

Sociala och ekonomiska effekter av ordningarna för begränsning av fiskeansträngningen

Det är på detta stadium inte möjligt att kvantifiera de regionala effekterna på sysselsättningen av ordningarna för begränsning av fiskeansträngningen. Det är särskilt svårt att bedöma den eventuella förlusten av arbetstillfällen som följer av begränsningar av fiskeansträngningen, med tanke på följande:

* Antalet förlorade arbetstillfällen kommer att bero på omfattningen av och räckvidden för förvaltningsplanerna och de ordningar för begränsning av fiskeansträngningen som slutligen kommer att antas av rådet samt på medlemsstaternas beslut om fördelning av begränsningen av fiskeansträngningen mellan fiskefartyg i olika grupper.

* Möjligheterna till alternativ sysselsättning i fiskerisektorn varierar från region till region och i vissa områden har fiskare som förlorar arbetet på ett fartyg inga problem att få anställning på ett annat, eftersom sektorn haft stora problem att rekrytera folk under de senaste åren.

Kommissionen bedömer dock, med ledning av tidigare erfarenheter med omstrukturering av de spanska och portugisiska flottor som tidigare fiskade i marockanska vatten [12], att högst 28 000 yrkesfiskare, vilket utgör ca 11 % av den totala sysselsättningen till havs, kan komma att påverkas av dessa åtgärder [13].

[12] Denna siffra motsvarar ca 1 förlorat arbetstillfälle för varje 10 ton skrotad fiskekapacitet.

[13] Baserat på siffror från 1998. Detta skulle innebära en nettominskning på 7 000 fiskare per år under perioden 2003-2006. Det bör framhållas att den genomsnittliga sysselsättningsminskningen i fiskerisektorn under de senaste åren låg på 8 000 arbetstillfällen.

En ny strategi för strukturell anpassning

För att hantera den strukturella anpassning som kommer att krävas efter det minskade antalet arbetstillfällen i fiskerisektorn på grund av åtagandet att uppnå ett hållbart fiske och förbättra levnads- och arbetsvillkoren i fiskerisektorn, avser kommissionen att anta en strategi med följande insatser:

* Bilaterala samråd med medlemsstaterna för att bedöma de troliga sociala och ekonomiska konsekvenserna av ordningarna för begränsningar av fiskeansträngningen.

* På grundval av dessa samråd, utarbeta en handlingsplan för att motverka de sociala och ekonomiska konsekvenserna av omstruktureringen av fisket.

* Omprogrammering av strukturfonderna så att dessa tar hänsyn till befintliga metoder för att hantera sannolika sociala och ekonomiska konsekvenser av ordningarna för begränsning av fiskeansträngningen.

* Utarbeta en långsiktig strategi för integrerad utveckling av kustområden som är beroende av fisket.

* Förstärkt dialog mellan sektorerna.

* Bedömning av arbetsvillkoren och säkerheten inom fisket och fiskberedningen.

Bilaterala samråd med medlemsstaterna

Även om det är svårt att på detta stadium veta vilka områden som svårast kommer att drabbas av begränsningarna av fiskeansträngningen, anser kommissionen att dessa förslag kommer att kräva omfattande omstrukturering. Man kommer därför att anordna bilaterala diskussioner med medlemsstaterna i följande frågor:

* Troliga verkningar för sysselsättningen av begränsningen av fiskeansträngningen och ett minskat antal fartyg mot bakgrund av föreslagna återhämtningsplaner.

* Identifiering av de områden där yrkesfiskarna kan behöva särskilt stöd för att hitta ny sysselsättning.

* Omfattningen av anpassning av befintliga system för gemenskapsstöd (FFU, ERUF och ESF), särskilt i samband med utvärderingen efter halva tiden 2003-2004 för att öka stödets effektivitet när det gäller att underlätta för arbetstagarna inom fiskerisektorn att övergå till andra sektorer samt att skapa nya arbetstillfällen.

Rimlig hänsyn kommer att tas till gemenskapens yttersta randområden.

Handlingsplan för att motverka de sociala och ekonomiska verkningarna av omstruktureringen av fisket

På grundval av dessa samråd och så snart kommissionen har fått all nödvändig information från medlemsstaterna kommer den att lägga fram en handlingsplan för att motverka sociala, ekonomiska och regionala verkningar av omstruktureringen av fisket. Denna handlingsplan kommer att komplettera och finjustera den preliminära bedömningen av antalet förlorade arbetstillfällen och kommer också att behandla de ekonomiska behoven som ett komplement till reformen av den gemensamma fiskeripolitiken.

Omplanering av strukturfonderna med hänsyn till befintliga metoder

Kommissionen kommer att uppmana medlemsstaterna och de berörda regionerna att se över behoven för omplanering av strukturfondsprogrammen, och vid behov, stödberättigandet för mål 2-områden. Detta skall göras vid utvärderingen av perioden 2000-2006 efter halva tiden 2004.

Gemenskapen har redan strukturpolitiska instrument som kan användas för att åtgärda problemen för yrkesfiskare som påverkas av sektorns omstrukturering. Inom ramen för Fonden för fiskets utveckling (FFU) finns redan följande sociala åtgärder:

- Delfinansiering av system för förtidspensionering, antingen för fartygsägare som vill minska sin fiskeansträngning eller för besättningsmedlemmar.

- Individuella kompensationsbetalningar (klumpsumma) till fiskare anställda på fartyg som permanent har upphört med verksamheten.

- Ej förnyelsebara individuella kompensationsbetalningar till fiskare som vill omskola sig.

- Ej förnyelsebara individuella kompensationsbetalningar till fiskare som vill diversifiera sin verksamhet.

Dessa möjligheter har hittills inte använts i någon större utsträckning, men den storskaliga strukturella anpassningen i fiskerisektorn kan komma att leda till en ökad efterfrågan på sådant stöd, åtminstone i områden som är särskilt beroende av fisket.

Förslaget att från och med 2003 sluta med offentligt stöd för överföring av fiskefartyg, även inom ramen för gemensamma företag och stöd till byggnad av nya fiskefartyg och begränsa stöd till modernisering av fartyg i vissa syften, kommer att leda till att omfattande offentligt stöd från FFU inte kan användas som planerat i de nationella programmen. Medlemsstaterna, som ansvarar för att fastställa prioriteringar vid användandet av alla gemenskapens strukturfonder, bör besluta att omfördela detta belopp helt eller delvis till sociala åtgärder.

Ca 80 % av de områden som är beroende av fisket ligger i mål 1- eller mål 2-områden. Detta innebär att det finansiella stödet planeras på regional nivå för att underlätta produktiva investeringar (särskilt för små och medelstora företag, hantverkssektorn eller turistsektorn) i dessa regioner eller för omskolning inom ramen för Europeiska regionala utvecklingsfonden (ERUF) och Europeiska socialfonden (ESF).

Europeiska socialfonden ger också stöd för att anpassa och modernisera politiken och system för utbildning, yrkesutbildning och sysselsättning i alla gemenskapens regioner.

Baserat på antagandet att de belopp som ursprungligen avsattes för nybyggnad och modernisering av fartyg (uppskattade till 460,6 miljoner euro för 2003-2006) omfördelas till sociala och ekonomiska åtgärder, bedömer kommissionen att ytterligare resurser på uppåt 88 miljoner euro kan komma att behövas för att delfinansiera dessa åtgärder. Det kan dock komma att ta tid innan förvaltningsplaner och begränsningen av fiskeansträngningen antas. Ytterligare resurser för sociala åtgärder lär således knappast behövas före 2004. Dessa ytterligare resurser skulle sedan kunna täckas genom ytterligare omfördelning av strukturfondsmedel i samband med utvärderingen efter halva tiden.

En strategi för integrerad utveckling av kustområden som är beroende av fisket

Mot bakgrund av den långa tidsperiod som behövs för att bestånden skall återhämta sig bör dessutom en långsiktig strategi för integrerad kustutveckling i områden som idag är beroende av fiske övervägas för genomförande efter 2006, i följande syften:

* Att erkänna den roll som fiskare och andra berörda i branschen spelar när det gäller att upprätthålla det sociala och kulturella arvet i kustområden, upprätthålla befolkningen i avlägset belägna områden där det inte finns så många andra näringar och stödja utvecklingen av alternativa verksamheter, i synnerhet turism.

* Att främja utvecklingen av kompletterande kustverksamheter som kan ge alternativ sysselsättning på heltid eller deltid åt den kustbefolkning som är beroende av fisket.

Förstärkt dialog mellan sektorerna

Kommissionen kommer även att bjuda in arbetsmarknadens parter, i synnerhet dialogkommittén för fiskesektorn till att diskutera åtgärder för att förbättra levnadsvillkoren och arbetsförhållandena i fiskesektorn. Denna dialog skulle kunna leda till följande:

* Generering av sådana bidrag som den sociala klausul som ovan nämnda kommitté nyligen rekommenderade för införande i gemenskapens fiskeavtal.

* En förbättrad uppfattning om sektorn hos allmänheten, särskilt i syfte att förbättra unga människors möjligheter till anställning, genom att stimulera utvecklingen av en hälso- och säkerhetskultur i fiskerinäringen.

* En förbättring av kvinnors roll i fiskerinäringen, eftersom deras status och sociala skydd fortfarande ofta är otillräckligt.

Bedömning av arbetsförhållanden och säkerhet inom fisket och fiskberedningen

När det gäller förbättring av levnadsvillkoren och arbetsförhållandena i fiskesektorn kommer kommissionen att utvärdera genomförandet av gemenskapens lagstiftning om säkerhets- och arbetsförhållanden för fiskare och anställda inom fiskerinäringen, eftersom fiske fortfarande är ett av de farligaste yrkena med väsentligt högre olyckssiffror än i den övriga primärproduktionssektorn. Kommissionen kommer vid behov att inlämna förslag till förbättringar av det berörda regelverket.

3.8. Ekonomisk förvaltning av fisket i unionen

Kommissionen anser att fiskesektorn fortfarande kännetecknas av särskilda egenskaper som gör det svårt att tillämpa sedvanliga ekonomiska villkor, såsom fri konkurrens mellan producenter och investeringsfrihet på kort sikt. Dessa innefattar den strukturella obalansen mellan knappa fiskeresurser och fiskeflottornas storlek och kapacitet, fortsatt beroende i vissa kustområden av fiske och frånvaro av likartade konkurrensvillkor för aktörer i olika medlemsstater, på grund av olika nationella synsätt på offentligt stöd till denna sektor.

Om gemenskapen vidtar åtgärder för att uppmärksamma dessa frågor på grundval av de förslag som nu har lagts fram kommer den gradvis att skapa ett klimat som gör det lättare att införa mer sedvanliga ekonomiska villkor och undanröja sådana hinder för normal ekonomisk aktivitet som nationella tilldelningar av fiskemöjligheter och principen om relativ stabilitet.

Gemenskapen bör under tiden överväga hur den ekonomiska dimensionen av fiskeförvaltning kan bidra på ett bättre sätt till målen för den gemensamma fiskeripolitiken.

Kommissionen kommer därför under 2002 att anordna seminarier om ekonomisk förvaltning med företrädare för fiskemyndigheterna, fiskesektorn och andra berörda parter, för att diskutera räckvidden för bestämmelserna inom gemenskapen och/eller nationella fiskeförvaltningssystem om

* ett system med fiskerättigheter (enskilda eller kollektiva) som man kan handla med,

* betalning för rätten att fiska och/eller återvinning av kostnader för fiskeförvaltning från fiskesektorn.

Kommissionen kommer under 2003 att rapportera till rådet om resultaten av dessa debatter och, om så är lämpligt, utarbeta förslag eller rekommendationer för uppföljning på gemenskapsnivå och nationell nivå.

Kommissionen kommer att sörja för strikt granskning, övervakning och kontroll av statliga stöd för att undvika negativa effekter för fiskeresurserna och stärka kopplingen mellan medlemsstaternas grad av efterlevnad av målen i den gemensamma fiskeripolitiken och godkännandet av statligt stöd.

3.9. Effektivt och delaktigt beslutsfattande

Det finns ett behov av att anpassa och förbättra styrelseformerna [14] för den gemensamma fiskeripolitiken inte bara för att öppna upp beslutsprocessen för berörda parter, utan även för att främja större ansvarsskyldighet och ansvar för alla berörda parter. Kommissionen föreslår följande:

[14] Med styrelseformer avses regler, förfaranden och uppförande som påverkar hur befogenheter utövas, i synnerhet med avseende på öppenhet, deltagande, ansvarsskyldighet, effektivitet och enhetlighet.

Upprättande av regionala rådgivande nämnder för fiskeförvaltning för att se till att aktörer på regional och lokal nivå medverkar i större omfattning

* Dessa nämnder skall ha följande rådgivande funktioner:

- Att i frågor om fiskeförvaltning ge kommissionen eller de berörda medlemsstaterna förslag på eget initiativ eller på begäran av kommissionen eller en medlemsstat.

- Att avge förslag från kommissionen eller medlemsstaterna om bevarande och förvaltning med avseende på en typ av fiske som är relevant för den berörda regionen.

- Att kommentera eller rekommendera förbättringar i genomförandet av gemenskapslagstiftningen i den berörda regionen.

- Att bedriva övrig verksamhet som krävs för att utföra dess funktioner.

* Medlemskapsreglerna skall vara så flexibla att alla parter med verkligt intresse av fiskefrågorna kan medverka, men sammansättningen av de berörda parterna kommer att variera beroende på den fråga som uppmärksammas av den regionala rådgivande nämnder. På den bredaste nivån skulle medlemskap omfatta fiskarorganisationer, forskare, relevanta nationella, regionala eller lokala myndigheter, icke-statliga och andra berörda miljöorganisationer, företrädare för vattenbruk och förädlingsindustri, fritidsfiskare, grossister och anställda inom fiskerinäringen.

* Kommissionen och medlemsstaterna skall inte vara bundna till rekommendationer, yttranden eller rapporter från de regionala rådgivande nämnderna, utan kan i motiveringarna till sina förslag förklara hur de behandlade yttrandet från behörigt rådgivande organ.

* Rådets nya ramförordning om bevarande och förvaltning kommer att innehålla en laglig grund för upprättandet av regionala rådgivande nämnder och utförliga principer för deras verksamhet.

Klargörande av förvaltningsansvar för att bemöta lokala förvaltningsbehov och nödsituationer på ett effektivt sätt

Medlemsstaterna kommer enligt rådets nya ramförordning om bevarande och förvaltning, att vara behöriga att vidta icke-diskriminerande åtgärder inom fiskeförvaltningen som är tillämpliga på alla fartyg inom deras zoner på 12 sjömil och på de fartyg som för deras flagg inom vatten under deras jurisdiktion, förutsatt att åtgärderna i förväg anmäls till kommissionen och andra berörda medlemsstater och att de är förenliga med (och inte mindre strikta än) relevanta gemenskapsåtgärder. Kommissionen får begära att dessa åtgärder upphör om de inte är förenliga med gemenskapslagstiftningen.

En medlemsstat (eller flera) skall även få vidta provisoriska nödåtgärder som skall gälla under högst tre månader inom vatten under dess jurisdiktion och som är tillämpliga på alla fartyg, förutsatt att dessa åtgärder har anmälts i förväg till kommissionen och övriga medlemsstater och att kommissionen inte har några invändningar mot dessa åtgärder inom en kort tidsperiod.

Kommissionens befogenheter att vidta nödåtgärder kommer att stärkas genom att varaktigheten för sådana åtgärder förlängs till högst ett år. Detta kommer att ge mer tid så att uppkomna behov kan tillgodoses genom att nya gemenskapsregler antas genom sedvanliga förfaranden.

Upprättande av en europeisk kod för ansvarsfullt fiske med aktiv medverkan av fiskare och andra berörda parter

Frivilliga regler, i form av principer och uppförandestandarder för ansvarsfullt fiske, som de som förespråkas i FAO:s uppförandekod, kan komplettera gällande förordningar, genom att yrkesfiskarnas intresse för ett ansvarsfullt fiske ökar. Fisk som kastas överbord är en fråga där de frivilliga regler som antas inom ramen för framtida regionala rådgivande organ kan ge mervärde åt de allmänna reglerna i förordningarna om tekniska åtgärder.

Som ett första steg kommer kommissionen att bjuda in de aktörer som verkar inom rådgivande kommittén för fiske och vattenbruk att bidra till utarbetandet av en europeisk kod för ansvarsfullt fiske. Denna kod bör sedan kompletteras med bästa regionala praxis som skall utarbetas av berört regionalt rådgivande organ.

Dialog med aktörer i tredje land

Denna åtgärd innefattar upprättande av ramar för dialog och samråd, där berörda aktörer och det civila samhället i tredje land skall medverka, om gemenskapens internationella fiske, och i synnerhet om förhandlingarna om framtida fiskepartnerskap med utvecklingsländer.

Delegering av befogenheter och förenkling av regler

* Kommissionen föreslår att man i högre grad använder sig av "ramförordningar" som skall innehålla grundläggande mål, principer och regler för en given aspekt av den gemensamma fiskeripolitiken, exempelvis bevarande, förvaltning och kontroll. På denna grundval skall kommissionen upprätta mer detaljerade tekniska regler och förfaranderegler med hjälp av en kommitté som består av företrädare för medlemsstaterna. Exempel på sådana genomföranderegler innefattar justering av begränsningarna av fångst eller fiskeansträngning för de arter som omfattas av fleråriga förvaltningsplaner och införlivning av internationella rekommendationer som skall bli bindande för gemenskapen och genomförandet av regler för kontroll och tillsyn.

* Den obligatoriska nationella delfinansieringen av de projekt som finansieras inom ramen för Fonden för fiskets utveckling (FFU) kommer inte längre att omfattas av kontroller enligt reglerna för statligt stöd. Således skulle medel från Fonden för fiskets utveckling kunna betalas ut snabbare och den administrativa belastningen för både medlemsstaterna och kommissionen minska.

* Beroende på hur reformen går kan kommissionen föreslå att vissa typer av statligt stöd till fiskesektorn, i synnerhet socialt stöd, inte längre måste anmälas av medlemsstaterna eftersom de inte innebär några problem.

Åtgärder för att främja insyn och vetenskaplig granskning

* En regelbunden dialog mellan medlemsstaterna och kommissionen om genomförandet av den gemensamma fiskeripolitiken kommer att upprättas som en del av den så kallade "vetenskapliga granskningen". En fråga kommer att vara flottpolitik, på grundval av de rapporter som kommissionen kommer att sammanställa. I denna process kommer medlemsstaterna att anmodas att lägga fram nationella åtgärder för att se till att skyldigheterna enligt gemenskapens lagstiftning uppfylls och att svara på frågor och kommentarer från andra medlemsstater och kommissionen. Andra frågor som skulle omfattas av den vetenskapliga granskningen är fiskeförvaltningens ekonomiska och sociala aspekter.

* Kommissionen kommer att öka allmänhetens insyn i medlemsstaternas efterlevnad av reglerna i den gemensamma fiskeripolitiken, genom att regelbundet offentliggöra en resultatlista med information om nationella fångst- och flottrapporter, inspektioner och andra relevanta indikatorer för efterlevnaden av reglerna i den gemensamma fiskeripolitiken. Sammanfattningar av överträdelseförfaranden mot medlemsstaterna kommer också att finnas med.

* Insynen i de beslut som tas inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken skall ökas genom att alla de beslut som fattas offentliggörs systematiskt i Europeiska gemenskapens officiella tidning och på Internet. Ackumulerade uppgifter, exempelvis om fångst, fiskeansträngning och kapacitet hos medlemsstaternas flottor, skall offentliggöras.

3.10. Översyn

Kommissionen föreslår att aspekter avseende bevarande- och flottpolitiken i den reformerade gemensamma fiskeripolitiken skall ses över på nytt 2008.

4. SLUTSATSER

Den gemensamma fiskeripolitiken har nått en vändpunkt. Utmaningarna är brådskande och stora. De nuvarande dåliga hållbarhetsresultaten i den gemensamma fiskeripolitiken visar att många av de metoder som har tillämpats under de senaste 20 åren har nått sin gräns. I detta kristillstånd krävs det stora förändringar. En reform av målen, principerna, prioriteringarna och metoderna i den gemensamma fiskeripolitiken är mer nödvändig än någonsin för att man skall kunna åstadkomma en hållbar utveckling och för att se till att den europeiska fiskerinäringen får en säker framtid.

I detta meddelande läggs det första paketet med reformförslag fram:

* En rådsförordning om bevarande och hållbart utnyttjande av fiskeresurser inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken, där ramar fastställs inom vilka åtgärder för bevarande, justering av fiskekapacitet liksom åtgärder för kontroll och tillsyn kan vidtas med stöd i den gemensamma fiskeripolitiken. Förordningen bör träda i kraft senast den 1 januari 2003.

* En rådsförordning om nödåtgärd från gemenskapen om skrotning av fiskefartyg under perioden 2003-2006. Förordningen bör träda i kraft senast den 1 januari 2003.

* En rådsförordning om ändring av rådets förordning (EG) nr 2792/1999 om föreskrifter och villkor för gemenskapens strukturstöd inom fiskesektorn. Förordningen bör träda i kraft senast den 1 januari 2003.

* Handlingsplan för att integrera miljöskyddskraven i den gemensamma fiskeripolitiken.

* Handlingsplan för att undanröja illegalt, icke-rapporterat och oreglerat fiske (IUU).

Kommissionen kommer också att lägga fram följande lagförslag och andra åtgärder för reformen enligt följande:

Strukturella, ekonomiska och sociala åtgärder

* Handlingsplan för att motverka sociala, ekonomiska och regionala konsekvenser av omstruktureringen av EU:s fiskerinäring. Den skall läggas fram under andra halvåret 2002.

* En rapport om ekonomisk förvaltning av fisket inom unionen. Kommissionen skall lägga fram sin rapport för de andra EU-institutionerna år 2003.

Bevarande

* En handlingsplan för förbättrade vetenskapliga rön om fiskeförvaltning. Handlingsplanen skall läggas fram under andra halvåret 2002.

* En handlingsplan om fisk som kastas överbord. Handlingsplanen skall läggas fram under andra halvåret 2002.

* En handlingsplan för fiskeförvaltning i Medelhavet. Handlingsplanen skall fram under andra halvåret 2002.

* En uppförandekod för ansvarsfullt fiske i Europa. Den rådgivande kommittén för fiske och vattenbruk kommer att anmodas att utarbeta denna kod senast i slutet av 2002.

Internationella frågor

* Integrerade rambestämmelser för fiskepartnerskap på nationell och regional nivå. Regelverket skall läggas fram under andra halvåret 2002.

* En handlingsplan för att förbättra utvärderingen av bestånd i vatten utanför gemenskapen. Handlingsplanen skall läggas fram senast i slutet av 2002.

Kontroll och tillsyn

* En handlingsplan för samarbete vid tillsyn. Handlingsplanen skall läggas fram senast under andra halvåret 2002.

* Meddelande om en gemensam inspektionsorganisation. Meddelandet skall läggas fram före utgången av 2002. Den gemensamma inspektionsorganisationen bör kunna inleda sin verksamhet senast i mitten av 2004.

Övriga åtgärder

* En strategi för utvecklingen av EU:s vattenbruk. Strategin skall läggas fram senast under andra halvåret 2002.

* Meddelande om insyn, resultat och efterlevnad. Meddelandet skall läggas fram under andra halvåret 2002.

Bilaga 1

Det aktuella läget för gemenskapens viktigaste fiskbestånd

(i) Sammanfattning

Mängderna lekmogen demersal fisk i havet bedöms av Internationella rådet för havsforskning (ICES) i många fall ha minskat kraftigt under de senaste 25 åren. I genomsnitt har mängderna sjunkit med 90 % från 70-talet till 90-talet. Den allmänna minskningen av landningarna uppvisar samma mönster. För vissa bestånd som torsk har antalet lekmogen fisk minskat ännu mer drastiskt. Biomassan av pelagiska och industriella arter har sedan slutet av 70-talet och mitten av 80-talet åtminstone delvis ökat med i genomsnitt 20 % efter det att sillen och strömmingen återhämtat sig från de låga nivåerna i slutet av 70-talet.

Fångsterna har allmänt tenderat att öka från år till år (ökad fiskedödlighet), vilket har lett till att mängden lekmogen fisk har minskat. Under de senaste åren har den lekmogna fisken i många bestånd i havet legat under eller på gränsen för de miniminivåer som krävs för sannolik hållbarhet (försiktighetsnivåer för beståndens biomassa), medan de historiskt sett har tenderat att ligga ovanför dessa nivåer. Många bestånd har också på grund av fiskedödlighet gått över gränsen för försiktighetsnivåerna, medan fiskedödlighetsnivån tidigare legat under försiktighetsnivån.

Utifrån ett biologiskt perspektiv kommer hållbarheten för ett stort antal bestånd att hotas om de nuvarande utnyttjandenivåerna bibehålls och riskerna är för närvarande högst för demersala bestånd med högt handelsvärde.

Läget är bättre för de pelagiska bestånden. Bestånd av små pelagiska arter (sill/strömming, skarpsill, makrill, taggmakrill, ansjovis, sardin) och arter som fiskas i det industriella fisket (vitlinglyra, tobisar) har i allmänhet inte minskat under de senaste tjugo åren och framförallt inte under de senaste tio åren.

När det gäller bentiska resurser (vitlinglyra, plattfisk) kan ett allmänt mönster av ekonomiskt överutnyttjande skönjas, men i biologiskt hänseende kan läget inte betraktas som allvarligt.

Slutligen finns det också resurser som rockor och de mindre plattfiskarna (vilket innefattar piggvar, slätvar, bergtunga, rödtunga, sandskädda) som inte är föremål för någon närmare vetenskaplig granskning, men som också kan vara överutnyttjade.

Situationen varierar från ett område till ett annat, särskilt när det gäller utvecklingen av fiskedödligheten på medellång till lång sikt. I Östersjön är den nuvarande situationen inte hållbar. I Nordsjön har det inte varit möjligt att vända utvecklingen med de minskande rundfiskbestånden eller att för tunga och rödspätta kunna garantera en säkerhetsmarginal i enlighet med försiktighetsprincipen, vilket också skulle ha förbättrat den ekonomiska situationen för dessa fisken. I de västra vattnen har fiskedödligheten ökat och närmat sig eller till och med överskridit de historiska nivåerna för Nordsjön. I Medelhavet finns det inte lika uttömmande vetenskapliga rön, men man är till största delen överens om att många viktiga bestånd överutnyttjas.

Sammanfattningsvis kan sägas att många bestånd för närvarande ligger utanför eller nästan utanför säkra biologiska gränser. De utnyttjas i alltför hög grad eller har liten mängd lekmogen fisk eller bådadera. För närvarande är situationen för de flesta bestånd inte katastrofal. Om den nuvarande tendensen håller i sig kommer emellertid många bestånd att kollapsa. Många fiskbestånd är i akut behov av förbättring.

(ii) Bestånd för vilka den vetenskapliga expertisen rekommenderar återhämtningsplaner

* Blåvitling (kombinerade bestånd, I-IX, XII och XIV)

* Torsk i Kattegatt

* Nordlig kummel i Nordsjön

* Nordlig kummel i Skagerack och Kattegatt

* Nordlig kummel i de västra vattnen (Vb, VI, VII, XII, XIV)

* Torsk i de nordvästra vattnen (Vb, VI, XII, XIV)

* Torsk i Irländska sjön (VIIa)

* Torsk i de västra vattnen (VIIb-k, VIII, IX, X, CECAF)

* Vitling i Irländska sjön (VIIa)

* Havskräfta i Kantabriska sjön (VIIIc)

* Havskräfta i västra iberiska regionen (IX, X, CECAF)

* Havskräfta i Biscayabukten (VIIIabde)

* Sjötunga i norra delen av Biscayabukten (VIIIab)

* Kolja i Irländska sjön (VIIa)

(iii) Andra bestånd utanför de säkra biologiska gränserna

* Marulk i norska havet och Nordsjön (IIa, Nordsjön)

* Marulk i den iberiska regionen (VIIIc, IX, X, CECAF)

* Marulk i de västra vattnen (Vb, VI, XII, XIV)

* Marulk väster om Irland (VII)

* Marulk i Biscayabukten (VIIIabde)

* Taggmakrill i västra iberiska regionen (VIIIc, IX)

* Taggmakrill väster om Skottland, väster om Irland och i Biscayabukten (Vb, VI, VII, VIIIabde)

* Glasvar i Biscayabukten (VIIIabde)

* Sjötunga i västra Engelska kanalen (VIIe)

* Sjötunga i norska havet och Nordsjön (II, Nordsjön)

* Sjötunga i Keltiska sjön (VIIfg)

* Rödspätta i Keltiska sjön (VIIfg)