Jordbruksläget i Europeiska Unionen - Rapport 1999 - VOLYM I - Rapporten offentliggörs tillsammans med Allmän rapport om Europeiska unionens verksamhet - 1999 BRYSSEL-LUXEMBURG, 2000

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

1. Konjunktur och inkomsterna i jordbruket

1.1. Allmän översikt

1.2. Produktionsnivåer

1.3. Prisutveckling

1.4. Kostnader för produktionsmedel

1.5. Utvecklingen av jordbruksinkomsterna

1.6. Informationssystemet för jordbruksföretagens redovisning (FADN)

1.6.1. Inkomsterna i jordbruket

1.6.2. Inkomst efter produktionsinriktning

2. Politikutveckling och lagstiftningsinitiativ 1999

2.1. Berlinavtalet om Agenda 2000

2.1.1. Lägre institutionella priser för att uppmuntra konkurrens

2.1.2. En skälig levnadsstandard för jordbruksbefolkningen

2.1.3. En förstärkning av Europeiska unionens ställning i den internationella handeln

2.1.4. Inriktning på kvalitet

2.1.5. Integrering av miljömålen i den gemensamma jordbrukspolitiken

2.1.6. En ny ram för landsbygdens utveckling: den gemensamma jordbrukspolitikens andra pelare

2.1.7. Decentralisering av förvaltningen

2.1.8. Ytterligare förenklingar

2.2. Kvalitetspolitik

2.3. Ekologiskt jordbruk

2.4. Marknadsföring av jordbruksprodukter

2.5. Jordbruksforskning

2.5.1. Inledning

2.5.2. Det särskilda programmet om livskvalitet och förvaltning av levande resurser (1998-2002) inom ramen för Femte ramprogrammet

2.5.3. Förvaltning av FoTU-kontrakt

2.5.3.1. Fjärde ramprogrammet (1994-1998)

2.6. Projekt om genetiska resurser i jordbruket

2.7. Förenkling av jordbrukslagstiftningen

2.7.1. Förenkling

2.7.1.1. Förenkling av bestämmelserna om den gemensamma jordbrukspolitiken

2.7.1.2. Samråd med de nationella utbetalningsställena

2.7.2. Öppenhet och insyn

2.7.2.1. Informell konsolidering av jordbrukslagstiftningen på de elva officiella språken

2.7.2.2. Bortgallring av all jordbrukslagstiftning som inte längre är tillämplig

2.7.2.3. Standardisering av kommissionens offentliggöranden om exportbidrag

2.8. Statligt stöd

2.8.1. Inledning

2.8.2. Belgien

2.8.3. Danmark

2.8.4. Tyskland

2.8.5. Grekland

2.8.6. Spanien

2.8.7. Frankrike

2.8.8. Irland

2.8.9. Italien

2.8.10. Nederländerna

2.8.11. Österrike

2.8.12. Portugal

2.8.13. Sverige

2.8.14. Förenade kungariket

2.9. Hjälp till de sämst ställda

2.10. Regionerna i gemenskapens yttersta randområden

3. Jordbruksmarknaderna

3.1. Prispaketet för 1999/2000

3.2. Agenda 2000

3.2.1. Reformen av sektorn för jordbruksgrödor

3.2.2. Reformen av sektorn för mjölk och mjölkprodukter

3.2.2.1. Reglering

3.2.2.2. Interventionspris

3.2.2.3. Kvoter

3.2.2.4. Kompensationsstöd

3.2.2.5. Nationella anslag

3.2.2.6. Förvaltningen av kvoterna

3.2.3. Reformen av sektorn för vin

3.2.4. Reformen av sektorn för nötkött

3.3. Utvecklingen på marknaderna - vegetabilieprodukter

3.3.1. Spannmål

3.3.1.1. Världsmarknaden

3.3.1.2. Gemenskapsmarknaden

3.3.2. Oljeväxtfröer

3.3.3. Ärter, bondbönor, åkerbönor och lupiner

3.3.4. Oljelin

3.3.5. Trindsäd (kikärter, vicker och linser)

3.3.6. Annan produktion än livsmedelsproduktion

3.3.7. Ris

3.3.8. Stärkelse

3.3.9. Socker

3.3.9.1. Världsmarknaden

3.3.9.2. Gemenskapsmarknaden

3.3.10. Potatis

3.3.11. Torkat foder

3.3.12. Spånadslin och hampa

3.3.12.1. Spånadslin

3.3.12.2. Hampa

3.3.13. Bomull

3.3.14. Silkesmaskar

3.3.15. Olivolja

3.3.16. Färsk frukt och färska grönsaker

3.3.16.1. Situationen på världsmarknaden

3.3.16.2. Internationell handel

3.3.16.3. Gemenskapsmarknaden

3.3.16.4. Viktigare händelser inom lagstiftning och politik

3.3.17. Bananer

3.3.17.1. Reformen av den gemensamma organisationen av marknaden för bananer

3.3.17.2. Gemenskapens produktion

3.3.17.3. Import från AVS-länderna

3.3.18. Bearbetad frukt och bearbetade grönsaker

3.3.18.1. Världsmarknaden och gemenskapsmarknaden

3.3.18.2. Viktigare händelser inom lagstiftning och politik

3.3.19. Vinsektorn

3.3.20. Tobak

3.3.20.1. Utvecklingen på marknaderna

3.3.21. Utsäde

3.3.21.1. Utvecklingen på marknaderna

3.3.21.2. Ändringar av den gemensamma organisationen av marknaderna inom sektorn för utsäde

3.3.22. Humle

3.3.22.1. Världsmarknaden

3.3.22.2. Gemenskapsmarknaden

3.3.23. Levande växter och blomsterprodukter

3.4. Utvecklingen på marknaderna - animalieprodukter

3.4.1. Mjölk och mjölkprodukter

3.4.1.1. Världsmarknaden

3.4.1.2. Gemenskapsmarknaden

3.4.2. Nötkött

3.4.2.1. Situationen på marknaden

3.4.2.2. Märkning av nötkött

3.4.3. Får- och getkött

3.4.4. Griskött

3.4.5. Fjäderfäkött

3.4.6. Ägg

3.4.7. Honung

1. Konjunktur och inkomsterna i jordbruket

1.1. Allmän översikt

1. Jordbruksåret 1999 utmärktes av ökad produktion för de flesta grödor (utom spannmål), ökad volym inom animalieproduktionen och en betydande sänkning av producentpriserna, särskilt inom animaliesektorn. Om man till detta lägger att sänkningen av produktionskostnaderna inte var tillräcklig för att kompensera nedgången i producentpriserna och att även jordbruksstödet minskade något 1999 efter att ha ökat de senaste åren, är det inte överraskande att även detta år slutade med en minskning (med 3 %) av jordbruksinkomsterna liksom de två föregående åren. Den relativt tröga situationen på jordbruksmarknaderna fortsätter således att inverka negativt på jordbruksinkomsternas utveckling, efter den markanta förbättring som noterades under perioden 1994-1996 samtidigt som reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken genomfördes och det rådde en betydligt gynnsammare konjunktur internationellt.

2. När det gäller väderleken utmärktes jordbruksåret 1999 av att jordarna i Nordeuropa var alltför blöta vid tiden för höstsådden, vilket ledde till att sådden försenades och att vissa arealer sparades för vårgrödor. Vintern var allmänt taget ganska mild i Mellan- och Nordeuropa, vilket gynnade grödornas utveckling i dessa områden. I de södra delarna däremot medförde bristen på regn att sådden och utvecklingen av vintergrödorna påverkades negativt. Senare utvecklades väderleksförhållandena på ett för jordbruket ganska gynnsamt sätt, till och med mycket gynnsamt för sommargrödorna, dock med undantag för södra Spanien där det rådde en mycket svår torka, som i kombination med höga temperaturer minskade produktionskapaciteten avsevärt i dessa områden. Allmänt taget gav sommargrödorna (särskilt betor och majs) ganska goda skördar, medan vintergrödorna (t.ex. vete och särskilt durumvete) gav sämre skördar.

3. Efterfrågan på spannmål på den inre marknaden bedöms vara relativt stabil efter de senaste årens kraftiga ökning, särskilt när det gäller användning som djurfoder och industriell användning. När det gäller animalieprodukter bör det först och främst noteras att det skett en ganska anmärkningsvärd ökning av nötköttskonsumtionen efter nedgången i samband med BSE-krisen (bovin spongiform encefalopati) år 1996. Trots denna återhämtning fortsätter dock konsumtionen av nötkött per person att minska på lång sikt: konsumtionen minskade från över 23 kg per person 1986 till omkring 20 kg 1999. Också konsumtionen av griskött fortsatte att stiga i snabb takt under 1999, medan konsumtionsökningen för fjäderfäkött försvagades jämfört med tidigare år, då den ökade kraftigt i samband med minskad nötköttskonsumtion till följd av BSE-krisen. Produktionen och konsumtionen inom fjäderfäsektorn påverkades för övrigt negativt från våren och framåt av dioxinkrisen och dess följder.

4. Även på de internationella jordbruksmarknaderna är situationen mycket sämre jämfört med tidigare år, även om den har förbättrats något jämfört med 1998. När det gäller spannmål är det förvisso sant att priserna på vete och foderspannmål har stigit något sedan prisfallet 1998. Emellertid är de fortfarande ungefär 20 % lägre än genomsnittet för 1994-1996. Världspriserna för oljeväxter förefaller efter tre år med sjunkande priser att ha nått sin lägsta nivå under andra halvåret 1999. Då hade de emellertid fallit med nästan 50 % från den höga nivån 1997. Även för griskött och fjäderfäkött har världsmarknadspriserna sjunkit jämfört med tidigare år, eller har hållits stabila på en ganska låg nivå. Priserna för mjölkprodukter har ännu inte återhämtat sig helt efter effekterna av krisen i Asien, Ryssland och Latinamerika.

5. Trots det ganska ogynnsamma internationella läget lyckades Europeiska unionen år 1999, efter nedgången 1998, förbättra exporten åtminstone för vissa produkter. Detta var fallet framför allt för spannmål, där exportvolymen ökade avsevärt under årets första nio månader jämfört med samma period under föregående år. Det var också fallet för griskött, där exporten steg till en rekordnivå (+26 % av volymen, från januari till september), samt nötkött (+20 %) och skummjölkspulver (+40 %). Inom de flesta andra sektorer var resultatet däremot sämre än 1998: socker (-24 %), frukt och grönsaker (-4 % respektive -16 % under årets första nio månader), fröolja (-15 %), smör (-6 %), ost (-17 %), vin (-16 %) och fjäderfäkött (-2 %). Även för de produkter där exportvolymen ökade, märktes ofta en långsammare ökning av exportvärdet (spannmål +2 %, nötkött +5 %, skummjölkspulver +19 %) eller en minskning (griskött -3 %) till följd av lägre exportpriser.

6. Interventionslagrens utveckling under det aktuella året är en ganska viktig parameter för utvecklingen av jordbruksmarknaderna i Europeiska unionen. När det gäller spannmål steg de faktiskt förefintliga kvantiteterna i offentligt lager i slutet av månaden från 13,5 miljoner ton i augusti 1998 till 17,6 miljoner ton i juli följande år, för att därefter sjunka till 12,8 miljoner ton i slutet av oktober 1999. Smörlagren, som i augusti 1998 uppgick till mindre än 4 000 ton, hade i oktober 1999 stigit till över 49 000 ton. Även lagren av skummjölkspulver ökade under samma period från 200 000 ton till mer än 270 000 ton i juli 1999 varefter de sjönk till 212 000 ton. Interventionslagren av nötkött minskade däremot från 472 000 ton i augusti 1998 till 139 000 ton i slutet av oktober 1999, tack vare minskad produktion och ökade avsättningsmöjligheter både på den inre marknaden och på exportmarknaden. När det gäller griskött, slutligen, infördes stöd till privat lagring i september 1998 för att stödja marknaden, som drabbats av krisen i Ryssland. Under de följande tolv månaderna lagrades totalt 428 000 ton griskött för en period av högst sex månader genom denna åtgärd.

1.2. Produktionsnivåer

7. Efter föregående års rekordskörd minskade produktionen av spannmål avsevärt 1999 (-4 % enligt prognoserna) som en följd dels av minskade arealer, dels av minskad avkastning. Produktionsnedgången var särskilt märkbar för vete (-5,4 %), korn (-5,2 %), durumvete (-6,3 %) och råg (-12,6 %). Produktionen av majs däremot återhämtade sig (+4,8 %) efter nedgången 1998, dock utan att nå rekordnivån 1997. Minskningen av den besådda arealen förklaras dels genom att det obligatoriska arealuttaget ökade (från 5 till 10 %), dels genom att jordarna i vissa delar av Nordeuropa var alltför blöta på hösten 1998 vilket, såsom redan har påpekats, försvårade höstsådden och resulterade i att vissa arealer avsattes för vårgrödor eller frivilligt arealuttag.

8. Den minskade genomsnittsavkastningen berodde främst på de mycket dåliga skördarna i Spanien, som under vegetationsperioden drabbades av långa perioder av torka med alltför höga temperaturer. I de flesta av de andra medlemsstaterna fortsatte avkastningen att öka 1999 och nådde i några medlemsstater till och med rekordnivåer. En annan faktor som bidrog till att minska den totala genomsnittsavkastningen för spannmål var den minskade arealen för vete, som tillsammans med majs är det spannmålsslag som ger högst avkastning. Den negativa inverkan av detta mildrades dock genom att avkastningen av majs ökade betydligt, eftersom väderleks förhållandena var betydligt gynnsammare för majs än för vinterspannmål.

9. Den sammanlagda produktionen av oljeväxter (raps, solrosor och soja) ökade 1999 till en ny rekordnivå (15,4 miljoner ton, dvs. en ökning med ungefär 1 % jämfört med föregående år) tack vare större arealer och bättre avkastning. Det var dock endast produktionen av oljeväxter för icke-livsmedelsproduktion som ökade, medan produktionen av oljeväxter för livsmedelsändamål minskade jämfört med föregående år. För övrigt gällde produktionsökningen endast raps, som ökade med mer än 15 % 1999 till följd av en omfattande utökning av arealerna. Produktionen av solrosor och soja minskade däremot kraftigt jämfört med föregående år (-19 % respektive -35 %), eftersom arealerna i Italien hade minskats kännbart till följd av kraftiga straffåtgärder under det föregående året och eftersom arealerna och avkastningen minskat i Spanien till följd av torkan.

10. Även produktionen av proteingrödor föll 1999 (-18 %) efter en mycket markant uppgång under de två föregående åren. Detta berodde på minskade arealer till följd av låga priser för oljekakor under tiden för vårsådden. Produktionen av oljelin däremot ökade mycket kraftigt för tredje året i rad (+91 %), framför allt i Förenade kungariket och Tyskland, tack vare hektarstödet till producenterna.

11. Trots att arealerna med betor minskat något förväntas produktionen av socker bli större än 17 miljoner ton 1999, vilket var en ökning med 6,8 % jämfört med år 1998, som utmärktes av lägre avkastning på grund av de ogynnsamma väderleksförhållandena under hösten. Till skillnad från det föregående året var vädret från sådd till skörd i allmänhet ganska gynnsamt för odling av betor. Avkastningen av socker var därför ovanligt hög i de flesta av medlemsstaterna.

12. Efter två år med minskande skördar jämfört med regleringsåret 1996/1997, då skörden uppgick till nästan 170 miljoner hektoliter, torde produktionen av vin år 1999 enligt prognoserna för regleringsåret 1999/2000 bli större än 173 miljoner hektoliter, vilket var en ökning med ungefär 7 % jämfört med föregående regleringsår. Produktionen ökade betydligt i Tyskland (+21,1 %), Frankrike (+11,6 %) och Portugal (+92,8 %), medan den var stabil i Italien och Österrike och till och med minskade något i Spanien och Grekland.

13. Enligt de första tillgängliga prognoserna i mitten av januari 2000 låg produktionen av olivolja kring 1,6 miljoner ton, vilket var en minskning med 12,3 % jämfört med föregående år.

14. Efter produktionsfallet 1997, då mellersta och södra Europa drabbades av sen frost, och återgången till en mer normal situation 1998, innebar 1999 en ny uppgång för produktionen av frukt. Man uppskattar att den totala produktionen av frukt steg med ungefär 9 % år 1999, med toppar på över 15 % i några medlemsstater. Produktionen av grönsaker förväntas stiga med ungefär 2 % jämfört med föregående år, medan produktionen av potatis återhämtade sig betydligt efter den kraftiga nedgången 1998.

15. Enligt prognoserna fortsatte produktionen av nötkött att minska under 1999 (-0,8 %), om än i långsammare takt än under de senaste åren. Denna nedgång beror på två faktorer: dels en periodisk nedgång i produktionen efter produktionstoppen 1996, dels effekterna av de nödåtgärder som infördes i oktober 1996, med anledning av BSE-krisen (bovin spongiform encefalopati) [1]. Nötköttsproduktionen torde under andra halvåret ha nått den lägsta nivån i sin periodiska cykel, en cykel som, åtminstone när det gäller omfattningen, och antagligen även längden, fördjupades av BSE-krisen. Enligt de första prognoserna fortsatte återhämtningen av nötköttskonsumtionen under 1999 (+0,7 %), i likhet med 1997 och 1998, efter den kraftiga nedgången 1996 (-7,4 %). Därmed förefaller konsumtionen att ha återgått till den mer långvariga tendensen till en allt lägre konsumtion per person.

[1] Till följd av BSE-krisen vidtogs särskilt följande åtgärder:

16. Efter den kraftiga uppgången 1998 (+8,2 %) fortsatte produktionen av griskött att öka 1999, om än i långsammare takt (+1,8 %), och detta trots att priserna för griskött var verkligt låga under andra hälften av 1998. Även om konsumtionen har fortsatt att stiga och exporten nådde en rekordnivå år 1999, har marknaden under två år trots allt tagit emot mer än ett och ett halvt ton extra griskött jämfört med 1997, vilket fortsätter att inverka negativt på marknadspriserna.

17. Produktionen av fjäderfäkött förefaller att ha ökat försiktigt 1999 (+0,9 %), efter en kraftig uppgång under de föregående åren. Den långsammare ökningen förklaras av den minskade exporten och den negativa inverkan som dioxinkrisen i Belgien under våren 1999 hade på konsumtionen.

18. Tack vare att produktionen 1999 ökade ytterligare något (+0,8 %) utöver den mer betydande ökningen 1998 (+2,5 %) verkar produktionen av får- och getkött år 1999 på nytt att ha nått upp till nivån före produktionsfallet 1997, då dålig väderlek, framför allt i Förenade kungariket och Irland, förorsakade att djur som normalt var avsedda för slakt inte kunde slaktas.

19. Trots att djurbesättningen minskade (-1,7 %) förväntas produktionen av mjölk att ligga på omkring 120,5 miljoner ton 1999, vilket var nästan samma nivå som föregående år. Liksom tidigare år uppvägdes den minskade djurbesättningen av ökad avkastning. Leveranserna till mejerierna ökade något, trots att de konstaterade referenskvantiteterna överskridits i vissa medlemsstater under de föregående åren. Under de 11 första månaderna 1999 var mjölkleveranserna till mejerierna 1,1 miljoner ton större än under det föregående året.

20. Efter att ha minskat 1998 och i linje med den trend som noterats sedan 1995 förefaller produktionen av smör att ha ökat något under 1999 (+1,3 %) till följd av leveransernas utveckling och svårigheter på vissa externa marknader för andra mjölkprodukter, t.ex. ost. Konsumtionen av smör per person ökade något under 1999, men utmärks fortfarande av en tendens till minskad konsumtion på lång sikt. Produktionsökningen för ost verkar vara mindre än vad som varit normalt inom denna sektor under de senaste tjugo åren. Detta berodde framför allt på exportsvårigheter till vissa marknader, framför allt till den ryska marknaden till följd av den ekonomiska och finansiella krisen i Ryssland sedan sommaren 1998. Den interna konsumtionen fortsatte att stiga, men i en långsammare takt än tidigare.

1.3. Prisutveckling

21. Enligt de första tillgängliga prognoserna från slutet av december 1999 sjönk producentprisindex för jordbruksprodukter år 1999 med 2,8 % i nominella termer jämfört med föregående år. Prisfallet var särskilt markant för animalieprodukter (-4,6 %), framför allt griskött (-7,3 %), fjäderfäkött (-8,4 %), djur avsedda för slakt eller export (-4,9 %) och ägg (-10,0 %). Betydande prisfall noterades även för mjölk (-3,3 %) och nötkreatur (-2,6 %). För vegetabilieprodukter var nedgången i producentpriserna mindre markant (-1,1 % i genomsnitt), utom för frukt (-9,4 %). För några produkter noterades till och med en mer eller mindre klar förbättring av priserna jämfört med föregående år. Detta var fallet framför allt för olivolja (+11,3 %) och foderrotfrukter (+1,4 %).

22. Efter det att hänsyn tagits till inflationen, förefaller producentprisindex att ha sjunkit med i genomsnitt 4,6 % i reella termer för hela Europeiska unionen. Minskningen låg över genomsnittet i Belgien (-6,1 %), Danmark (-8,0 %), Grekland (-5,3 %), Irland (-7,1 %), Italien (-6,2 %), Nederländerna (-9,3 %) och Portugal (-6,2 %). En mindre minskning än genomsnittet, i reella termer, registrerades i Tyskland (-2,8 %), Spanien (-1,9 %), Frankrike (-3,7 %), Luxemburg (-1,1 %), Österrike (-3,8 %) och Finland (-3,6 %), medan minskningen låg kring genomsnittet i Sverige (-4,8 %) och Förenade kungariket (-4,4 %).

23. Efter att ha sjunkit till historiskt låga nivåer i början av regleringsåret 1998/1999, till följd av rekordskördar i Europa och världspriser som fallit till den lägsta nivån på fem år, återhämtade sig marknadspriserna för spannmål något under våren 1999, beroende dels på de förbättrade avsättningsmöjligheterna och dels på att skörden förväntades minska kraftigt jämfört med föregående år. Marknaden för spannmål påverkades hela året negativt av det faktum att mycket stora lager överförts från föregående år och att världsmarknadspriserna fortfarande var ganska låga jämfört med de föregående åren, trots en uppgång under sommaren. Fastän skörden var mindre och av god kvalitet steg priserna för vete praktiskt taget inte alls efter juli månad, medan de för korn och framför allt majs till och med sjönk efter juli. Endast för durumvete var uppgången mer stabil under den första hälften av regleringsåret 1999/2000, efter en nedgång under föregående regleringsår.

24. Efter en minskning i slutet av 1999 har priserna för olivolja återhämtat sig kraftigt. I mitten av januari 2000 låg marknadspriset för extra jungfruolja betydligt över utlösningspriset för privat lagring både i Italien (+38 %) och Spanien (+22 %).

25. Efter den tydliga förbättring som märkts under de två föregående åren försämrades marknadspriserna för vin på nytt under hela 1999, både för röda och vita viner. Jämfört med samma period under föregående år hade marknadspriserna för röda viner i början av januari 2000 sjunkit med 15 % i Italien och 9 % i Frankrike, medan de förblev stabila i Spanien. Marknadspriserna för vita viner hade sjunkit med 14 % i Italien, och 10 % i Spanien, medan variationerna i Frankrike var obetydliga.

26. Inom sektorn för frukt och grönsaker beror de försämrade marknadspriserna på att produktionsvolymerna ökat markant och att det är svårt att finna avsättning för den alltför stora produktionen. Denna ganska negativa utveckling är relativt allmän inom hela sektorn och i de flesta medlemsstaterna. Däremot har det skett en försiktig ökning av priserna för potatis (+3,1 % i genomsnitt jämfört med föregående år).

27. Priserna för smör som, på grund av exportsvårigheter i kombination med ökad produktion har sjunkit sedan sommaren 1998, fortsatte att sjunka ända till början av maj 1999, då de stannade på 91,3 % av interventionspriset och sedan stabiliserade sig kring denna nivå. Från och med juli steg de något och låg i slutet av året kring 95 % av interventionspriset. Priset för skummjölkspulver var nästan oförändrat fram till februari, då det började stiga kraftigt, för att i mitten av juni nå samma nivå som interventionspriset och sedan stiga över denna nivå.

28. Inom sektorn för nötkött föll marknadspriserna för vuxna icke-kastrerade handjur av nötkreatur av kategori R3 från och med augusti 1998 efter förlusten av den ryska marknaden, men återhämtade sig långsamt under första halvåret 1999 och stabiliserades sedan på en nivå strax över interventionspriset, som är utlösningströskel för utbetalning av stöd. Priserna för kastrerade unga handjur av nötkreatur av kategori R3 fortsatte att falla under hela första hälften av 1999, men förbättrades sedan avsevärt och låg i slutet av året på en betydligt högre nivån än i slutet av 1998.

29. På marknaden för fjäderfä inleddes år 1999 relativt bra, men under våren drabbades sektorn av krisen med dioxinförorenat fjäderfäfoder. Detta ledde till att efterfrågan och priserna sjönk betydligt, inte endast i den medlemsstat som drabbats av krisen (Belgien), utan i hela Europeiska unionen. Krisen nådde sin kulmen i slutet av juni, då marknadspriserna låg omkring 20 % lägre än tolv månader tidigare. Priserna återhämtade sig sedan, men förblev lägre än åren före krisen.

30. Marknaden för griskött var ganska gynnsam under 1996 och 1997, vilket ledde till en betydande utökning av djurbesättningen. Under de två senaste åren har marknaden dock drabbats av en överproduktion som från och med sommaren 1998 förvärrades genom avsättningssvårigheterna på den ryska marknaden. Marknadspriserna sjönk under hela 1998 och nådde sin lägsta nivå i slutet av november 1998 (88,5 ecu/100 kg slaktvikt, dvs. ungefär 40 % lägre än nivån vid motsvarande tidpunkt 1996 och 1997). Situationen förbättrades därefter något, framför allt under sommaren, tack vare att produktionen stabiliserades och exporten återhämtade sig, men också tack vare de åtgärder för privat lagring som vidtogs från slutet av september 1998 fram till mitten av september 1999. Situationen försämrades dock på nytt under andra hälften av året, eftersom produktionen översteg avsättningsmöjligheterna. I slutet av året hade vinstmarginalen för svinuppfödningen minskat avsevärt jämfört med det normala, trots att prisnivån för foderblandningar var ganska låg.

31. Marknadspriserna inom sektorn för får- och getkött föll med 24 % under det andra halvåret 1998, men återhämtade sig till sin normala nivå under våren 1999. Därefter föll de kraftigt till följd av den kraftiga produktionsökningen i Förenade kungariket och på Irland. Från och med hösten förbättrades situationen dock betydligt, till den grad att prisnivån i slutet av året var mer än 30 % högre än vid samma tidpunkt föregående år.

1.4. Kostnader för produktionsmedel

32. Index för inköpspriser på varor och tjänster för löpande konsumtion i jordbruket minskade 1999 i nominella termer med 1,8 % i genomsnitt till följd av de lägre priserna på djurfoder (-5,3 %) och gödningsmedel (-3,3 %). De flesta av de övriga posterna ökade däremot i nominella termer, framför allt energi (+1,8 %).

33. Med hänsyn tagen till inflationen minskade index för inköpspriser på varor och tjänster för löpande konsumtion i jordbruket i reella termer med i genomsnitt 3,5 % i hela Europeiska unionen. Minskningar större än genomsnittet registrerades i Italien (-3,8 %), Österrike (-3,9 %), Portugal (-3,9 %), Finland (-3,7 %), Spanien (-4,7 %) och Nederländerna (-5,0 %). Däremot var minskningen lägre än genomsnittet i de övriga medlemsstaterna, särskilt i Tyskland (-1,5 %), Irland (-1,7 %) och Förenade kungariket (-1,6 %).

1.5. Utvecklingen av jordbruksinkomsterna

34. Enligt de reviderade prognoserna från Eurostat, baserade på information som erhölls från medlemsstaterna i januari 2000 inom ramen för den nya metodiken för jordbrukets företagsredovisning, minskade jordbruksinkomsterna [2] med i genomsnitt ungefär 3 % i reella termer jämfört med föregående år. Minskningar större än genomsnittet registrerades i Frankrike (-4 %), Nederländerna (-6 %), Belgien (-9 %), Danmark (-11 %) och Irland (-12 %). Mindre kraftiga minskningar registrerades i Förenade kungariket (-2%), Italien (-2%), Österrike (-1 %), Grekland (0 %) och Finland (-2%), medan minskningen i Spanien och Tyskland låg på genomsnittsnivån för hela Europeiska unionen (-3 %). I tre medlemsstater registrerades däremot en ökning av jordbruksinkomsterna jämfört med föregående år: Luxemburg (+2 %), Sverige (+6 %) och Portugal (+16 %).

[2] Mätt i nettomervärdet till faktorpris per arbetsenhet.

35. På grund av att metodiken ändrats för uppställningen av jordbruksföretagens redovisningsuppgifter [3] och att förseningar konstaterats i de flesta medlemsstaterna när det gäller att sammanställa historiska serier enligt den nya metodiken, är det omöjligt att bedöma den konstaterade utvecklingen under 1999 mot bakgrund av den mer långsiktiga utvecklingen av jordbruksinkomsterna och till och med att jämföra den med de senaste åren. I många av medlemsstaterna har bytet av metodik medfört problem. Kvaliteten på den hittills erhållna informationen har därför inte alltid varit den bästa och är inte heller homogen mellan medlemsstaterna. Flera av de ändringar som föranletts av den nya metodiken har inte endast påverkat definitionen av vissa aggregat, utan har också medfört att vissa uppgiftskällor ändrats, vilket begränsar jämförbarheten med tidigare serier. Det är därför svårt att för närvarande bedöma i vilken grad de första prognoserna om jordbruksinkomsterna för 1999 har påverkats av andra faktorer än de försämrade jordbruksmarknaderna och de minskade subventionerna jämfört med föregående år.

[3] Införandet av den nya metodiken för jordbruksföretagens redovisningsuppgifter har medfört ett stort antal ändringar avseende de redovisade uppgifterna, både på grund av att metodiken ändrats och att man använder nya uppgiftskällor. Vissa av ändringarna har haft en direkt inverkan på hur jordbruksinkomsterna mäts, medan andra endast har medfört att nivån på vissa aggregat ändrats, men utan att det påverkar mätningen av inkomsterna. En översikt över dessa ändringar samt förklaringar till jordbruksinkomsternas utveckling under 1999 finns i Eurostats broschyr Statistiques en bref, Thème 5 - 24/1999.

Förändringar i de nominella producentpriserna för jordbruksprodukter 1999 och 1998

(%)

>Plats för tabell>

Källa: Eurostat.

Förändringar i de nominella inköpspriserna för produktionsmedel i jordbruket 1999 och 1998

(%)

>Plats för tabell>

Källa: Eurostat.

Inflationsrensade producentprisindex

(1990=100)

>Plats för tabell>

Källa: Eurostat.

Inflationsrensade priser på produktionsmedel i jordbruket (varor och tjänster som förbrukas i driften)

(1990=100)

>Plats för tabell>

Källa: Eurostat.

1.6. Informationssystemet för jordbruksföretagens redovisning (FADN)

1.6.1. Inkomsterna i jordbruket

36. Produktion, kostnader och inkomster från kommersiella jordbruksföretag i EU beräknas på grundval av data som samlas in genom en undersökning av harmoniserade redovisningsuppgifter från jordbruksföretagen (se tabell 3.2.1 i kapitel VII). Genom undersökningen erhålls värdefull information om hur jordbruksföretagens inkomster varierar efter produktionsinriktning, storlek och läge, vilket inte framgår av de sammanlagda genomsnitten för hela jordbrukssektorn. I detta avsnitt presenteras variationer som beror på driftsinriktning. För en förklaring av de olika driftsinriktningarna, se tabell 3.2.2 i kapitel VII.

37. Alla resultat nedan är baserade på observationer, och variationerna har beräknats i reella termer (justerade med hänsyn till inflationen). Vid tidpunkten för tryckningen var vissa av resultaten för 1997 ännu inte tillgängliga och de som var tillgängliga var endast preliminära. Noggrannare resultat (i aktuellt eurovärde), beroende på produktionsinriktning och jordbruksföretagens ekonomiska storleksklass, anges i tabellerna 3.2.3 och 3.2.4 i kapitel VII.

1.6.2. Inkomst efter produktionsinriktning

38. De stora skillnaderna i genomsnittsinkomst mellan medlemsstaterna (se bild 1) beror på jordbrukets struktur i respektive land. De medlemsstater som har de högsta genomsnittsinkomsterna är i allmänhet sådana som har ett stort antal stora jordbruksföretag som specialiserat sig på jordbruksgrödor eller inom de mest konkurrenskraftiga produktionssektorerna (griskött och/eller fjäderfä, trädgårds odling och mejeriprodukter). I de sydliga medlemsstaterna, där det finns ett stort antal små jordbruksföretag med blandjordbruk (grödor och djurhållning) eller med "andra fleråriga grödor" (företag med flera olika grödor), ligger medelinkomsten under genomsnittet för EU.

39. För räkenskapsåret 1997/1998 var de genomsnittliga jordbruksinkomsterna i reella termer högre än för 1995/1996 i flera medlemsstater: Spanien och Irland och särskilt Nederländerna. I övriga länder för vilka uppgifter är tillgängliga var inkomsterna lägre än under 1995/1996.

40. Figur 2 visar inkomstskillnaderna mellan olika medlemsstater och olika driftsinriktningar. Av bilden framgår också hur oenhetliga inkomstförändringarna var mellan 1996 och 1997: för alla sektorer finns det några medlemsstater där inkomsterna ökat, medan de minskat i andra medlemsstater.

41. Av figur 3 framgår värdet av produktionen i ett genomsnittsföretag (i reella termer). Mellan 1996 och 1997 var det fler medlemsstater där inkomsterna ökade än där de minskade.

42. Figur 4 visar utvecklingen för det offentliga nettostödet (skillnaden mellan offentligt stöd och skatter)för jordbruksföretagen sedan 1995. Mellan 1996 och 1997 var utvecklingen negativ i fem länder: Belgien, Danmark, Frankrike, Österrike och Sverige. I övriga länder ökade det offentliga nettostödet.

>Hänvisning till>

Figur 1

>Hänvisning till>

>Hänvisning till>

Figur 3

>Hänvisning till>

Figur 4

2. Politikutveckling och lagstiftningsinitiativ 1999

2.1. Berlinavtalet om Agenda 2000

43. Slutsatserna från mötet i Berlin i mars om Agenda 2000 ledde till att man antog tio nya förordningar [4] och ett beslut om nivån på anslagen till reformen av jordbrukssektorn. Jordbruksbudgeten kommer att begränsas till i genomsnitt 38 000 miljoner euro per år för marknadspolitiska åtgärder (inbegripet åtgärder på veterinär- och växtskyddsområdet) och 4 300 miljoner euro för åtgärder inom landsbygds utvecklingen.

[4] EGT L 160, 26.6.1999, s. 1 och EGT L 179, 14.7.1999, s. 1.

44. De nya förordningarna kommer att träda i kraft från och med början av år 2000, med undantag för mjölk. De avser sektorerna för jordbruksgrödor, nötkött, mjölk och vin samt den nya ramen för landsbygdens utveckling, horisontella regler för system för direktstöd och finansieringen av den gemensamma jordbrukspolitiken. De ändrade förordningarna om sektorerna för olivolja och tobak skall också tas med i denna lista, även om de inte antogs inom ramen för reformpaketet Agenda 2000.

45. Den politik som man slutligen enades om är inte i alla avseenden lika långtgående som det ursprungliga förslaget, men utgör ändå den mest radikala och omfattande reformen i den gemensamma jordbrukspolitikens historia. Reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken är ett steg i riktning mot ett bredare stöd till landsbygdsekonomin i stället för till jordbruksproduktionen, och garanterar att jordbrukarna ersätts inte endast för det som de producerar utan också för sitt allmänna bidrag till samhället.

46. Mer i detalj omfattar reformen följande:

2.1.1. Lägre institutionella priser för att uppmuntra konkurrens

47. Interventionspriserna kommer att sänkas med mellan 15 % för spannmål och 20 % för nötkött. En sänkning med 15 % kommer att tillämpas inom mjölksektorn från och med 2005/2006. Sänkningarna kommer att genomföras gradvis i syfte att närma de europeiska jordbrukspriserna till priserna på världsmarknaden och därigenom bidra till att förbättra jordbruksprodukternas konkurrenskraft på den inre marknaden och på världsmarknaden, vilket kommer att inverka positivt både på efterfrågan inom EU och på exportnivåerna.

2.1.2. En skälig levnadsstandard för jordbruksbefolkningen

48. Sänkningen av de institutionella priserna kommer delvis att kompenseras av ökade direktstöd, för att bidra till målet att ge jordbrukarna en skälig levnadsstandard. Övergången från prisstöd till direkt inkomststöd för jordbrukarna innebär att stödet kopplas loss ytterligare från produktionen.

2.1.3. En förstärkning av Europeiska unionens ställning i den internationella handeln

49. Starkare marknadsinriktning kommer att bidra till att bereda vägen för integreringen av nya medlemsstater och stärka Europeiska unionens ställning i den kommande WTO-rundan. I slutsatserna från Europeiska rådets möte i Berlin om Agenda 2000 fastställs att "de beslut som har fattats för reformering av GJP inom ramen för Agenda 2000 kommer att ha stor betydelse för att fastställa kommissionens förhandlingsmandat inför de kommande multilaterala handelsförhandlingarna i WTO".

2.1.4. Inriktning på kvalitet

50. Reformen tar fullständig hänsyn till konsumenternas oro för livsmedelskvaliteten och livsmedelssäkerheten, miljöskyddet och djurens välfärd i jordbruket. Både inom ramen för interventionerna och i den nya politiken för landsbygdsutveckling ställs kravet att vissa minimikrav skall uppfyllas avseende miljö, hygien och djurens välfärd.

2.1.5. Integrering av miljömålen i den gemensamma jordbrukspolitiken

51. Medlemsstaterna skall vidta de miljöåtgärder som de anser vara lämpliga. De får välja mellan tre alternativ när det gäller att uppfylla denna förpliktelse. I första hand kan det räcka att lämpliga miljöåtgärder genomförs i jordbruket genom program för landsbygdsutveckling. I andra hand kan medlemsstaterna ställa som villkor för de direkta utbetalningarna inom ramen för organisationen av marknaderna att allmänna miljökrav skall uppfyllas. I tredje hand kan de koppla särskilda miljökrav till beviljandet av dessa utbetalningar. I de två sistnämnda fallen kan proportionella avdrag eller inställande av betalningarna tillämpas om villkoren inte uppfylls.

2.1.6. En ny ram för landsbygdens utveckling: den gemensamma jordbrukspolitikens andra pelare

52. Syftet med den nya politiken för landsbygdens utveckling är att upprätta en sammanhängande och hållbar struktur för de europeiska landsbygdsområdenas framtid. Den kommer att komplettera reformeringen av marknadssektorerna genom att främja en konkurrenskraftig jordbrukssektor med flera kompletterande verksamheter tack vare en övergripande, integrerad strategi för landsbygdens utveckling.

53. De tre viktigaste målen för detta sammanhängande åtgärdspaket är följande:

- Att skapa en starkare jordbruks- och skogssektor. Den sistnämnda sektorn tillerkänns för första gången en viktig plats i politiken för landsbygdens utveckling

- Att förbättra landsbygdsområdenas konkurrenskraft

- Att bevara miljön och det europeiska natur- och kulturarvet på landsbygden. Rådet har antagit ett nytt initiativ från kommissionen om landsbygdens utveckling för perioden 2000-2006, som kallas Leader+.

54. Miljöåtgärderna är det enda obligatoriska elementet i den nya generationen av program för landsbygdens utveckling och innebär ett avgörande steg mot ett erkännande av jordbrukets roll för bevarandet och förbättringen av Europas naturarv. Systemet med stöd till miljövänligt jordbruk kommer att stimulera jordbrukarna att införa, eller att fortsätta att använda, jordbruksmetoder som är förenliga med miljöskyddet och bevarandet av naturresurserna.

2.1.7. Decentralisering av förvaltningen

55. De direkta utbetalningarna till producenterna har organiserats på ett nytt sätt jämfört med 1992. En del av de direkta utbetalningarna för nötkött och mejeriprodukter kommer att ske i form av ett nationellt anslag från EUGFJ:s budget som medlemsstaterna får fördela, vilket ger dem möjlighet att inrikta sig på särskilda nationella eller regionala prioriteringar. Alla medlemsstater kommer att kunna anslå medel fritt, förutsatt att vissa gemenskapskriterier uppfylls för att förhindra snedvridning av konkurrensen.

2.1.8. Ytterligare förenklingar

56. Reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken medför avsevärda förenklingar inom olika sektorer. Inom vinsektorn finns nu t.ex. en enda förordning i stället för som tidigare tjugotre. Inom landsbygdsutvecklingen finns numera en förordning i stället för nio. Men kommissionen har försökt åstadkomma ytterligare förenklingar genom att decentralisera, effektivisera och förenkla programplaneringen.

57. Sammanfattningsvis kommer den nya reformen att bidra till att utveckla ett genuint, hållbart och konkurrenskraftigt jordbruk med flera kompletterande verksamheter, vilket också kommer att bidra till att säkra framtiden för mindre gynnade landsbygdsområden. Reformen tar hänsyn till att jordbruket har en nyckelroll för bevarandet av landsbygden och naturområdena och för landsbygdens livskraft. Den försöker också bemöta konsumen ternas oro beträffande livsmedelssäkerhet, livsmedelskvalitet och djurens välfärd. Slutligen syftar reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken till att säkerställa att landsbygdsmiljön skyddas och förbättras för kommande generationer.

2.2. Kvalitetspolitik

58. Mot bakgrund av utvecklingen under 1999 står det klart att konsumenterna intresserar sig allt mer för livsmedelsprodukternas kvalitet, vilket producenterna inte kan ignorera. Naturligtvis bör hälsoskyddet fortsätta att utgöra ett grundläggande villkor. Men när detta väl är garanterat, bör konsumenternas krav på kvalitet även återspeglas genom ett ökat utbud av livsmedelsprodukter som uppfyller garanterade, objektiva kriterier. Ett varaktigt ökat utbud är för övrigt en garanti för att jordbruksproduktionen kan diversifieras, vilket är särskilt viktigt för de minst gynnade landsbygdsområdena i unionen. Det är med hänsyn till dessa förhållanden som man har fortsatt att utveckla en gemenskapspolitik för märkning av produkter med garanterad kvalitet.

59. Inom ramen för genomförandet av rådets förordning (EEG) nr 2081/92 om skydd för geografiska beteckningar och ursprungsbeteckningar för jordbruksprodukter och livsmedel [5] har kommissionen kompletterat förteckningen över registrerade beteck ningar, vilka nu är 526 till antalet.

[5] EGT L 208, 24.7.1992, s. 1.

60. De nya registreringarna är ett konkret uttryck för medlemsstaternas och olika driftsinriktningars ökande intresse av att skydda sådan produktion som konsumenterna kan koppla till särskilda produktionsmetoder och geografiskt ursprung.

61. Denna verksamhet är dock av ett slag som förorsakar tvister. I en dom av den 16 mars 1999 upphävde domstolen registreringen av beteckningen "Feta", främst med anledning av att grund saknades för registrering av denna beteckning, dock utan att uttala sig om beteckningens generiska karaktär. Begäran om registrering ligger emellertid fortfarande hos kommissionen och kommer att behandlas på nytt mot bakgrund av kompletterande information. I andra fall har domstolen dock bekräftat kommissionens metoder och bestämmelser när det gäller registreringsförfarandet.

62. Gemenskapens logotyper för skyddad ursprungsbeteckning (SUB) och skyddad geografisk beteckning (SGB) som antogs 1998 [6] har börjat användas av vissa aktörer i syfte att i större utsträckning synliggöra sådana produkter som uppfyller kraven inom dessa europeiska system för garanterad kvalitet.

[6] Förordning (EG) nr 1762/98, EGT L 224, 11.8.1998, s. 1.

63. Genomförandet av förordning (EEG) nr 2082/92 [7] om särartsskydd, i vilken benämningen "garanterad traditionell specialitet" fastställs, har haft ett mycket blygsamt resultat, med sex registrerade beteckningar. Enligt vad som föreskrivs har kommissionen rapporterat till rådet och Europaparlamentet om tillämpnings föreskrifterna till denna förordning. I rapporten betonas de svårigheter som man erfarit, särskilt när det gäller förfarandet för invändning mot registreringar och typ av rättsligt skydd för beteckningarna.

[7] EGT L 208, 24.7.1992, s. 9.

64. En informationskampanj som syftade till att informera allmänheten om beteckningarnas betydelse (skyddad ursprungsbeteckning, skyddad geografisk beteckning och garanterad traditionell specialitet) slutfördes i slutet av 1998. En utvärdering av kampanjen håller på att genomföras.

65. År 1999 tog diskussionerna inom Världshandelsorganisationen (WTO) en viktig vändning när man beslöt att genomföra avtalet om handelsrelaterade aspekter på immateriella rättigheter. Genom detta avtal har frågan om skydd av geografiska beteckningar och ursprungsbeteckningar fått internationell räckvidd. Därför bör förordning (EEG) nr 2081/92 ändras så att tydliga bestämmelser införs om hur tredje land som är medlem i WTO skall förfara för att registrera produkter under beteckningarna SUB eller SGB och för att, i fall av legitimt intresse, delta i invändningsförfarandet mot registrering under gemenskaps beteckningarna SUB eller SGB.

66. Genom antagandet år 1991 av förordning (EEG) nr 2092/91 om ekologisk produktion av jordbruksprodukter och uppgifter därom på jordbruksprodukter och livsmedel [8] införde gemenskapen ett regelverk som garanterar att ekologiska jordbruksprodukter uppfyller ett antal väl definierade regler för produktion och är underställda ett särskilt kontrollsystem, för att tillfredsställa förväntningarna hos de konsumenter som är intresserade av produkter från denna jordbruksinriktning.

[8] EGT L 198, 22.7.1991, s. 9.

Förteckning över produkter som år 1999 registrerades under skyddad geografisk beteckning (SGB), skyddad ursprungsbeteckning (SUB) eller som g

>Plats för tabell>

aranterad traditionell specialitet

2.3. Ekologiskt jordbruk

67. Den österrikiska regeringen och kommissionen anordnade en konferens om "ekologiskt jordbruk i Europeiska unionen - perspektiv inför 2000-talet" i Baden (Österrike) den 27-28 maj 1999. Vid konferensen konstaterades att det antal hektar som odlas ekologiskt eller som håller på att ställas om till ekologiskt jordbruk har ökat från ungefär 900 000 hektar 1993 till ungefär 2,9 miljoner hektar 1998. Man erkände att inom det europeiska jordbruket har denna jordbruksinriktning potential att öka från nuvarande 2 % av arealen till i genomsnitt 5-10 % år 2005. Bortsett från effekterna av de ovannämnda förordningarna och gemenskaps åtgärderna för ekonomiskt stöd till miljövänligt jordbruk förefaller denna utveckling framför allt vara ett resultat av konsumenternas och producenternas ökade intresse för en typ av jordbruk där särskilt stor hänsyn tas till miljön.

68. Den 19 juli 1999 antog rådet förordning (EG) nr 1804/1999 [9] om komplettering av förordning (EEG) nr 2092/91 för att denna även skall omfatta animalieproduktion. Detta innebär att från och med den dag då förordningen träder i kraft, det vill säga den 24 augusti 2000, kommer alla produkter och livsmedel från ekologiskt jordbruk, med undantag av viss mindre betydande animalieproduktion, att omfattas av de produktionsregler och kontrollåtgärder som föreskrivs i den förordningen.

[9] Rådets förordning (EEG) nr 1804/1999 av den 19 juli 1999 om komplettering av förordning (EEG) nr 2092/91 om ekologisk produktion av jordbruksprodukter och uppgifter därom på jordbruksprodukter och livsmedel så att den även omfattar animalieproduktion, EGT L 222, 24.8.1999, s. 1.

2.4. Marknadsföring av jordbruksprodukter

69. När det gäller de program som styrs direkt av kommissionen inleddes en ny tvåårig kampanj för spånadslin. Den sjunde kampanjen för olivolja inleddes med beaktande av utvärderingsresultaten. Inom ramen för den nya kampanjen informeras konsumenter och näringsspecialister om olivoljans hälsoaspekter.

70. När det gäller de program som styrs indirekt har kampanjerna för marknadsföring av mjölk och mjölkprodukter, nötkött av hög kvalitet, äpplen, citrusfrukter och druvsaft fortsatt. Även för dessa sektorer var utvärderingsrapporterna uppmuntrande. Kampanjen för marknadsföring av logotypen för jordbruksprodukter från de utomeuropeiska departementen avslutades.

71. Marknadsföringen av kvalitetskött av nöt och kalv fortsatte och bidrog till att stabilisera konsumtionen. Med stöd i rådets förordning (EG) nr 2702/1999 [10] förbereddes informationsåtgärder avseende det nya systemet för märkning av nöt- och kalvkött.

[10] Förordning (EG) nr 2702/1999 av den 14 december 1999 (EGT L 327, 14.12.1999, s. 7).

72. En tredje omgång av marknadsföringsprogrammen för blommor och levande växter inleddes i 14 medlemsstater.

73. Rådet har antagit en ramförordning om informations- och säljfrämjande åtgärder för europeiska jordbruks- och livsmedelsprodukter i tredje land, vilket kommer att öppna nya möjligheter att göra produkter från EU kända.

74. Budgeten för dessa kampanjer fördelar sig enligt följande (miljoner euro):

// Belopp fastställt 1999

Olivolja

Spånadslin

Druvsaft

Äpplen/citrusfrukter

Information om märkning av nötkött

Kvalitetsnötkött

Mjölk och mjölkprodukter

Kvalitetsprodukter från gemenskapens mest avlägset belägna områden

Blommor och levande växter // 18,2

2,5

7,1

6,5

1,0

* gäller från och med år 2000

2.5. Jordbruksforskning

2.5.1. Inledning

75. Inom ramen för det särskilda programmet om livskvalitet och förvaltning av levande resurser (1998-2002) som ingår i det pågående Femte ramprogrammet för forskning och teknisk utveckling [11] genomfördes forskningsverksamhet rörande jordbruk, skogsbruk och landsbygdsutveckling. Parallellt med detta pågick även forskningsverksamhet inom ramen för förordning (EG) nr 1467/94 när det gäller bevarande, karakterisering, insamling och nyttjande av genetiska resurser inom jordbruket.

[11] Beslut nr 182/1999/EG, EGT L 26, 1.2.1999, s. 1.

2.5.2. Det särskilda programmet om livskvalitet och förvaltning av levande resurser (1998-2002) [12] inom ramen för Femte ramprogrammet

[12] Beslut nr 1999/167/EG, EGT L 64, 12.3.1999, s. 1.

76. Femte ramprogrammet omfattar fyra tematiska och tre övergripande särskilda program. Det särskilda programmet om livskvalitet och förvaltning av levande resurser är inriktat på FoTU-prioriteringar inom jordbruk, skogsbruk och landsbygdsutveckling. Det består av sex nyckelåtgärder, generisk verksamhet och stöd till infrastrukturer för forskning. Nyckelåtgärd 5 om hållbart jordbruk, fiske och skogsbruk och en integrerad utveckling av landsbygdsområden, inklusive bergsområden, samt nyckelåtgärd 2 om kontrollen av infektionssjukdomar är de viktigaste forskningsområdena inom de relevanta vetenskapsgrenarna.

77. Den första ansökningsomgången till programmet om livskvalitet och förvaltning av levande resurser offentliggjordes den 6 mars 1999 med två tidsfrister:

- Den första tidsfristen för ansökningsomgången var fastställd till juni 1999. Sammanlagt inkom 1 020 förslag. Inom de relevanta områden där förslag kunde lämnas inom denna tidsfrist inkom sammanlagt 192 forskningsförslag som gällde nyckelåtgärderna 5 och 2. Efter en oberoende utvärdering av förslagen fördes sju förslag om smittosamma sjukdomar hos djur upp på förteckningen över de viktigaste prioriteringarna för nyckelåtgärd 2, och 34 förslag (4 om diversifiering, 14 om växtskydd, 4 om djurs hälsa och välfärd, 7 om skogsbruk och 5 om stöd till den gemensamma jordbrukspolitiken) fördes upp på förteckningen över de viktigaste prioriteringarna för nyckelåtgärd 5. Kontraktsförhandlingarna avslutades i november 1999 och projekten inleddes i februari år 2000. EG:s totala bidrag uppgår till 54 miljoner euro.

- Den andra tidsfristen fastställdes till den 15 november 1999. Under år 2000 kommer slutlistor att upprättas och kontraktering att inledas.

78. Inom områdena jordbruk, skogsbruk och landsbygdsutveckling lämnades förslag in, utvärderades och valdes ut inom ramen för öppna ansökningsomgångar som gällde utbildningsstipendier, kompletterande åtgärder och särskilda åtgärder till förmån för små och medelstora företag.

79. I förvaltningen av hela det särskilda programmet biträds kommissionen av en programkommitté som består av företrädare för medlemsstaterna. Dessutom finns externa rådgivande grupper som inriktar sig på FoTU-prioriteringar på nivån för nyckelåtgärder. Dessa grupper består av oberoende experter med personliga mandat som representerar alla områden som är av intresse för nyckelåtgärderna.

80. Utöver de avtal som ingåtts med EES-länderna har samarbetsavtal undertecknats med de 11 kandidatländerna och Israel. Genom dessa avtal ges organisationer i dessa länder lika tillträde till Femte ramprogrammet för forskning och teknisk utveckling.

2.5.3. Förvaltning av FoTU-kontrakt

2.5.3.1. Fjärde ramprogrammet (1994-1998)

81. Inom ramen för det särskilda FoTU-programmet Fair pågick i början av 1999 183 projekt, varav 63 slutfördes under året. För närvarande pågår sammanlagt 12 FoTU-projekt som gäller transmissibel spongiform encefalopati.

2.6. Projekt om genetiska resurser i jordbruket

82. Efter en ansökningsomgång där tidsfristen löpte ut den 9 juli 1998 valdes sex förslag ut motsvarande ett EG-bidrag på sammanlagt 2,6 miljoner euro för år 1999. I förvaltningen av programmet biträds GD Jordbruk av en kommitté för genetiska resurser som består av företrädare för medlemsstaterna.

83. Det bör slutligen påpekas att förvaltningen av forskningsverksamheten inom FoTU-ramprogrammen överfördes till generaldirektoratet för forskning från och med den 1 oktober 1999, efter kommissionens omstrukturering.

2.7. Förenkling av jordbrukslagstiftningen

84. Den förenkling som kommissionen genomförde under 1999 inriktades på två huvudfrågor: för det första, att minska den administrativa arbetsbörda som den gemensamma jordbrukspolitiken (GJP) medför för jordbrukare och administrativa myndigheter och, för det andra, att göra jordbrukslagstiftningen så tydlig, öppen för insyn och lättillgänglig som möjligt.

2.7.1. Förenkling

2.7.1.1. Förenkling av bestämmelserna om den gemensamma jordbrukspolitiken

85. Reformeringen av den gemensamma jordbrukspolitiken inom ramen för Agenda 2000 innebär stora förenklingar inom olika sektorer. Agenda 2000 har även resulterat i att antalet gällande förordningar har minskat avsevärt, vilket gör lagstiftningen mycket mer begriplig och tillgänglig. Genom olivoljereformen i juni 1998 infördes dessutom vissa förändringar som kommer att underlätta förvaltningen och förbättra kontrollen av systemet.

2.7.1.2. Samråd med de nationella utbetalningsställena

86. Kommissionen har uppmanat de nationella organ som betalar ut anslagen från EUGFJ att lämna förslag till en förenkling av de administrativa reglerna och förfarandena. Vissa förslag har redan genomförts inom ramen för Agenda 2000 eller har varit föremål för särskilda kommissionsbeslut, medan andra fortfarande är under behandling och kan komma att leda till ytterligare förslag till förenklingar.

2.7.2. Öppenhet och insyn

2.7.2.1. Informell konsolidering av jordbrukslagstiftningen på de elva officiella språken

87. När jordbrukslagstiftningen ändras genom på varandra följande rättsakter, integreras alla ändringar i enhetliga, korrekta och uppdaterade versioner. Via Internet görs dessa stegvis tillgängliga för allmänheten och nationella myndigheter. Även om de konsoliderade versionerna är icke-bindande, underlättar de avsevärt sökningen efter ikraftvarande bestämmelser för alla dem som berörs av den gemensamma jordbrukspolitiken. Förvirring undviks och risken för feltolkningar minimeras. En första uppsättning konsoliderade akter är redan tillänglig, och inom de närmaste åren kommer processen att slutföras avseende all jordbrukslagstiftning.

2.7.2.2. Bortgallring av all jordbrukslagstiftning som inte längre är tillämplig

88. Jordbrukslagstiftning som formellt fortfarande är i kraft, men som inte längre är tillämplig, skall upphävas. Detta kommer att göra det enklare för användarna att tillgå den lagstiftning som fortfarande är relevant. Kommissionen har åtagit sig att övervaka hela jordbrukslagstiftningen och vidta lämpliga åtgärder. Hittills har omkring 300 akter upphävts.

2.7.2.3. Standardisering av kommissionens offentliggöranden om exportbidrag

89. Inom de olika sektorerna används för närvarande olika system för att ange destination i samband med fastställandet av exportbidrag. De nuvarande systemen är ofta invecklade och gör bestämmelserna om exportbidrag svårläsliga och svårförståeliga. Detta skapar en uppenbar risk för missförstånd och fel. För att motverka dessa problem har kommissionen arbetat med att standardisera kommissionens offentliggöranden om exportbidrag. När det nya systemet väl har införts kommer det att underlätta det elektroniska utbytet av data och information mellan kommissionen och medlemsstaterna. Detta kommer att förbättra tillämpningen av reglerna.

2.8. Statligt stöd

2.8.1. Inledning

90. Under 1999 mottog kommissionen 292 anmälningar om statligt stöd inom jordbruks- och livsmedelssektorn. De flesta anmälningarna kom från Italien, Tyskland och, till följd av dioxinkrisen, från Belgien. Dock är det inte nödvändigtvis antalet som är avgörande. En del av anmälningarna avsåg enskilda fall och/eller engångsåtgärder, som varierade från relativt enkla stöd för marknadsföring till komplexa stöd för omstrukturering. Andra anmälningar gällde stödsystem av obestämd varaktighet, ofta utformade som övergripande nationella eller regionala lagar avsedda att skapa en heltäckande ram för statligt stöd i den berörda staten eller regionen, och ofta omfattande olika typer av stödåtgärder. Under 1999 inledde kommissionen även en granskning av 42 stödåtgärder som inte hade anmälts enligt artikel 88.3 i EG-fördraget. Kommissionen avslutade två granskningar av befintligt stöd som resulterade i förslag till lämpliga åtgärder enligt artikel 88.1 i EG-fördraget. Kommissionen godkände sammanlagt 249 åtgärder. Flera av dessa åtgärder godkändes efter det att de berörda medlemsstaterna antingen hade åtagit sig att ändra dem, eller hade ändrat dem så att de stämde överens med gemenskapens regler för statligt stöd. Kommissionen inledde ett förfarande enligt artikel 88.2 i EG-fördraget i 16 fall där de berörda åtgärderna gav anledning till allvarliga tvivel om förenligheten med den gemensamma marknaden. Kommissionen avslutade förfarandet enligt artikel 88.2 i EG-fördraget i 25 fall, och i 13 av dessa fall fattades ett slutligt negativt beslut. I samtliga fall där ett negativt beslut fattades, och statligt stöd redan beviljats av medlemsstaten i fråga, krävde kommissionen att det utbetalade stödet skulle återbetalas.

91. Beträffande politikutveckling under 1999 antog kommissionen, efter multilaterala samråd med medlemsstaterna, nya övergripande gemenskapsriktlinjer för statligt stöd till jordbrukssektorn [13]. Behovet av en tydlig ram för kommissionens praxis när det gäller olika typer av stöd som kan anses vara förenliga med den inre marknaden och ikraftträdandet av rådets förordning (EG) nr 1257/1999 [14] tvingade fram initiativet att granska, uppdatera och konsolidera de regler som kommissionen följer vid tillämpning av undantag enligt artikel 87.2 och 87.3 i EG-fördraget. Reglerna tillämpas av kommissionen när den granskar förslag från medlemsstaterna om att bevilja stöd till jordbrukssektorn. I riktlinjerna, som tillhandahåller en ny tydlig ram för olika typer av tillåtligt statligt stöd, tas särskild hänsyn till den nya utvecklingen inom jordbrukspolitiken, framför allt behovet av att dels förbättra och främja jordbruks produkternas kvalitet, dels bevara miljön och det traditionella natur- och kulturarvet på landsbygden.

[13] EGT C 28, 1.2.2000, s. 2.

[14] EGT L 160, 26.6.1999, s. 80.

92. Nedanstående översikt innehåller endast några av de ärenden som, om än i vissa fall problematiska, föreföll vara av intresse för politiken för statligt stöd till jordbruket och jordbrukets livsmedelsindustri. Om denna text inte innehåller någon explicit hänvisning till ett besluts offentliggörande i Europeiska gemenskapernas officiella tidning, har beslutet ännu inte offentliggjorts. Giltig(a) språkversion(er) av beslutstexten finns på följande webbadress: [http://europa.eu.int/comm/sg/sgb/state_aids]. Konfidentiella uppgifter har tagits bort.

2.8.2. Belgien

93. När det gäller statligt stöd till följd av "exceptionella händelser" enligt artikel 87.2 b i fördraget godkände kommissionen under 1999 en mängd stöd från den belgiska regeringen till producenter och företag som drabbats av krisen med dioxinförorenat djurfoder. Kommissionen ansåg att, även om kemisk förorening av livsmedel inte kan betraktas som en exceptionell händelse enligt artikel 87.2 b, innebar de belgiska myndigheternas meddelande om den nämnda föroreningen och de nödåtgärder som sedan vidtogs att det blev omöjligt för aktörerna att saluföra sina produkter, vilket ledde till att de hamnade i en krissituation som var av en sådan art och omfattning att den skiljde sig väsentligt från det normala och låg utanför ramen för förhållandena på en normalt fungerande marknad. Kommissionen ansåg dock att begreppet exceptionell händelse kan tillämpas endast i fråga om drabbade producenter vars ansvar inte under några omständigheter kan ifrågasättas.

94. När det gällde jordbruksföretag utbetalades det nationella stödet till att börja med antingen i form av ersättning, eller i form av ett förskott som skulle återbetalas [15]. Det förstnämnda stödet var avsett för producenter av fjäderfäkött och det andra för producenter av griskött, nötkött och ägg. Kommissionen godkände senare att de förskott som skulle återbetalas omvandlades till en definitiv ersättning, som fastställdes till 80 % av självkostnadspriset för djuren, men alltid med ett tak motsvarande marknadspriset, om detta var lägre än 80 % av självkostnadspriset [16]. Syftet med de åtgärder som den belgiska regeringen vidtog var att kompensera eller underlätta för jordbruks producenter som tvingats slakta och destruera djur eller ägg som hade förorenats av dioxin eller passerat det optimala saluföringsstadiet och måste destrueras av djurskydds- eller folkhälsoskäl. De sistnämnda åtgärderna avsåg särskilt jordbruksföretag som belagts med kvarstad och alltså var förbjudna att sälja sina produkter.

[15] Stöd NN 87/99, NN 89/99, N 380/99 och N 386/99, kommissionens beslut av den 20.7.1999 (EGT C 253, 4.9.1999, s. 14).

[16] Stöd N 510/99, N 511/99, N 512/99 och N 513/99, kommissionens beslut av den 29.9.1999 (EGT C 326, 13.11.1999).

95. Stödet till företag som innehade produkter av animaliskt ursprung utbetalades också i form av ett förskott som skulle återbetalas och syftet var att undvika konkurs för aktörer som tvingats destruera förorenade produkter eller produkter vars sista förbrukningsdag hade passerats till följd av de kvarstadsåtgärder som den belgiska regeringen vidtagit [17]. I ett liknande fall godkände kommissionen även en åtgärd som syftade till att ersätta innehavare av färskt kött och köttprodukter från svin, nötkreatur och fjäderfä, som kunde ha förorenats av dioxin och som destruerats som en säkerhetsåtgärd [18]. Dessa produkter hade belagts med kvarstad och slutligen destruerats, eftersom de inte kunde släppas ut på marknaden och eftersom alla misstankar om förorening inte kunde undanröjas. I detta fall ansågs åtgärden, vars syfte var att skydda konsumenternas hälsa, vara förenlig med den inre marknaden enligt artikel 87.3 c i egenskap av stöd avsett att underlätta utvecklingen av de berörda verksamheterna. Kommissionen godkände också att den belgiska staten övertog analys- och destrueringskostnaderna för berörda djur och produkter i samband med samtliga ovannämnda åtgärder [19]. Enligt sin praxis tillät kommissionen övertagande av samtliga dessa kostnader eftersom kontrollen av de berörda produkternas kvalitet och destrueringen var obligatoriska på grundval av gemenskapsbestämmelser och/eller nationella bestämmelser.

[17] Stöd NN 95/99 och N 384/9, kommissionens beslut av den 20.7.1999 (EGT C 253, 4.9.1999).

[18] Stöd N 434/99, N 435/99 och N 447/99, kommissionens beslut av den 16.8.1999 (EGT C 264, 18.9.1999).

[19] Stöd NN 90/99, kommissionens beslut av den 20.7.1999 (EGT C 253/99, 4.9.1999) och Stöd N 514/99 och N 509/99, kommissionens beslut av den 29.9.1999 (EGT C 326, 13.11.1999).

96. I samband med den belgiska dioxinkrisen godkändes också åtgärder i ett avtal mellan den belgiska staten och Belgian Bank Association som statligt stöd [20]. Avtalet gällde en låneplan som skulle förhindra att i grunden sunda jordbruksföretag gick i konkurs på grund av minskade inkomster till följd av den marknadsoro som förorsakades av dioxinföroreningen av vissa djurfoder och åtgärderna i samband med detta. Låneplanen baserade sig på lika insatser från den offentliga och den privata sektorn, varvid den offentliga sektorn skulle garantera 50 % av lånebeloppet och banksektorn skulle ta på sig risken för de återstående 50 % och avstå från den normala marginalen på räntan, som inte skulle vara högre än lägsta belgiska utlåningsränta (Belgian prime rate) minus 30 punkter (självkostnad för bankerna). Stödberättigade var endast företag som i grunden var sunda och livskraftiga, men vars omsättning hade minskat kraftigt under perioden juni-september 1999 (25 % under en tvåmånaders period eller 40 % på en enda månad). Anmälan innehöll två stödelement enligt artikel 87.1 i EG-fördraget. Det första elementet, som utgjorde det huvudsakliga stödelementet, bestod i att staten tillhandahöll en garanti. Det andra elementet bestod i att avgifterna för de revisorer som intygade förlusterna betalades av staten. Den statliga garantidelen ansågs vara förenlig enligt artikel 87.2 b i EG-fördraget, eftersom kommissionen i tidigare ärenden dragit slutsatsen att de begränsningar som var nödvändiga för att skydda folkhälsan under dioxinkrisen avseende livsmedel och djurfoder som producerats i Belgien var av en art och omfattning som motsvarade en exceptionell händelse enligt artikel 87.2 b i EG-fördraget. Den statliga garantin uppgick till ett bidrag på mindre än 6,05 % av det totala lånet. De belgiska myndigheterna lovade dessutom att garantera att det inte skulle förekomma någon överkompensation av enskilda stödmottagare för deras förluster. Att staten betalade revisorernas avgifter ansågs utgöra ett mjukt stöd, i vilket fall kommissionens praxis är att godkänna stödnivåer på upp till 100 %.

[20] Stöd N 499/99, kommissionens beslut av den 7.9.1999 (EGT C 288, 9.10.1999).

97. Kommissionen beslöt att inleda förfarandet enligt artikel 88.2 i EG-fördraget avseende en åtgärd som anmälts av de belgiska myndigheterna [21] om beviljande av stöd till jordbrukare som kompensation för att de inte längre får sprida mer än en viss mängd gödsel (den maximala mängden ändras årligen). Denna åtgärd kan eventuellt falla under punkt 3.4 i Gemenskapens riktlinjer för statligt stöd för miljöskydd [22] där det anges att driftstöd kan tillåtas i exceptionella fall om i) stödet endast kompenserar för extra kostnader jämfört med normala kostnader, ii) stödet är tillfälligt och i princip avtagande, iii) stödet är nödvändigt för att kompensera för minskad konkurrenskraft, särskilt på nationell nivå. Kommissionen tar dessutom vanligen hänsyn till vad de berörda företagen måste göra i gengäld för att minska sina föroreningar. I detta fall inledde kommissionen ett förfarande enligt artikel 88.2 i EG-fördraget, eftersom man tvivlade på att dessa villkor var uppfyllda. Stödet föreföll inte vara tillfälligt eller avtagande, det verkade inte behövas för att uppväga förlorad konkurrenskraft och slutligen föreföll det som om jordbrukarna inte hade tvingats vidta åtgärder för att minska föroreningarna. Det föreföll dessutom som om den mängd gödsel som enligt åtgärden fick spridas per hektar utgjorde en överträdelse av nitratdirektivet (rådets direktiv 91/676/EEG av den 12 december 1991 om skydd mot att vatten förorenas av nitrater från jordbruket). Det föreföll därför inte föreligga något skäl till att ge stöd.

[21] Stöd C 12/99 (ex N 380/98), kommissionens beslut av den 17.2.1999 (EGT C 129, 8.5.1999).

[22] EGT C 72, 10.3.1994, s. 3.

2.8.3. Danmark

98. I ett danskt stödärende [23] tillämpade kommissionen för första gången inom jordbrukssektorn sitt meddelande om tillämpningen av reglerna om statligt stöd på åtgärder som omfattar direkt beskattning av företag [24]. Ärendet gällde återinförande av ett tak för den danska fastighetsskatt som kommunerna tar ut för mark som främst används för primära produktionsändamål. Åtgärden, som hade formen av en ändring av 1990 års lag om lokal fastighetsskatt, var avsedd att tillämpas under skatteåren 1999 och 2000. Det tak som Danmark föreslog (0,008 procent) var lägre än det tak som kommissionen godkänt (0,015 procent) i sina två tidigare beslut om fastighetsskatt för åren 1994-1996 respektive 1997. Dessa beslut gällde mark som nyttjades för jordbruk, trädgårdsodling och plantskolor. Den aktuella åtgärden innefattade också en utvidgning av skattetaket till att omfatta skogsbruk. Syftet med taket är främst att motverka ökningar av markpriserna och därigenom av fastighetsskatterna förorsakade av faktorer som inte kan hänföras till primärproduktionen. Man skulle också uppnå avsevärt minskade variationer i skattesatserna (från 0,006-0,024 procent till 0,006-0,008 procent). I sina tidigare beslut om fastighetsskatten ansåg kommissionen att fastighetsskattetaket inte utgör ett stöd. De danska myndigheterna försäkrade att de faktorer på vilka kommissionen baserat sina tidigare beslut inte hade ändrats. I sitt beslut upprepade kommissionen sin ståndpunkt från de två tidigare fallen, nämligen att åtgärden, även om den är selektiv, inte utgör ett statligt stöd enligt artikel 87.1 i EG-fördraget. Som ett ytterligare argument som stöd för denna slutsats beaktade man i beslutet dels det faktum att åtgärden gällde hela den primära produktionssektorn, dels de specifika omständigheterna när det gäller mark i samband med primärproduktion.

[23] Stöd N 53/99, kommissionens beslut av den 9.6.1999 (EGT C 213, 24.7.1999).

[24] EGT C 384, 10.12.1998.

99. Kommissionen beslöt att inleda förfarandet enligt artikel 88.2 i EG-fördraget mot en stödåtgärd som anmälts av Danmark och som innefattar en ändring av den danska fjäderfäavgiftsfonden, som är ett skatteliknande stödsystem [25]. Den anmälda åtgärdens särskilda syfte var att låta fonden finansiera en del av kostnaderna för preventiv vaccinering av slaktkycklingar mot Gumborosjukan, en fjäderfäsjukdom som förorsakar ökad dödlighet i flockar med slaktkycklingar. Stödet, som var avsett att återbetalas retroaktivt, gavs till uppfödare som lät vaccinera sina icke-smittade flockar som ett led i en vaccineringskampanj. Eftersom sjukdomen i fråga inte omfattades av den danska lagstiftningen eller gemenskapslagstiftningen om djursjukdomar uppfyllde stödet inte alla de kumulativa villkor som enligt kommissionens praxis måste uppfyllas för att statligt stöd för bekämpning av epizootiska sjukdomar och växtsjukdomar skall vara förenligt med den gemensamma marknaden enligt artikel 87.3 c i EG-fördraget (obligatoriska gemenskapsbestämmelser eller obligatoriska nationella bestämmelser, smittosamma sjukdomar av offentligt intresse, stödets preventiva eller kompensatoriska natur, ingen överkompensation av enskilda företag, förenlighet med gemenskapens lagstiftning på veterinärområdet). Kommissionen hyste dessutom tvivel när det gällde kravet att stöd får beviljas endast för smittosamma sjukdomar av offentligt intresse och inte för att täcka kostnader i samband med normala entreprenörsrisker, särskilt med beaktande av att det redan tidigare under 1990-talet brutit ut en epidemi av Gumborosjukan och att det finns en frivillig industrifond för Gumborosjukan. Efter det att förfarandet hade inletts tog de danska myndigheterna tillbaka sin anmälan.

[25] Stöd C 15/99 (ex N 489/98), kommissionens beslut av den 23.6.1999.

2.8.4. Tyskland

100. År 1999 meddelade kommissionen Tyskland att ett slutligt definitivt beslut fattats om det stöd som den tyska regeringen beviljat i enlighet med lagen "Entschädigungs- und Ausgleichsleistungsgesetz" (EALG) [26]. Denna lag omfattar ett system för inköp av mark till reducerat pris i f.d. Östtyskland som var liktydigt med statligt stöd till vissa mottagare. Kommissionen hävdade att medan köp till reducerat pris för kategorin "Wiedereinrichter" (återvändande jordbrukare) och "juristische Personen" (juridiska personer) som innefattar minst en av de förstnämnda kan utgöra kompensation för förluster som dessa lidit (expropriation av mark eller eventuell förstöring av gårdens tillgångar), är detta inte fallet för "Neueinrichter" (nyinflyttade jordbrukare), övriga juridiska personer och eventuella övriga mottagare som inte omfattas av lagen i fråga. För den senare kategorin skulle stödet utgöra ett statligt stöd enligt artikel 87.1 i EG-fördraget, eftersom denna kategori inte har utsatts för expropriation eller liknande skada. Stödnivån föreföll vara för hög jämfört med de nivåer som kommissionen normalt godtar för inköp av jordbruksmark i normala områden (dvs. områden som inte klassificeras som mindre gynnade). Dessutom föreföll stödet i fråga att vara diskriminerande och utgör därför en överträdelse av artiklarna 12, 34.3 och 43 i EG-fördraget, eftersom vissa mottagare måste ha varit bosatta i f.d. Östtyskland den 3 oktober 1990, ett villkor som i praktiken kan uppfyllas endast av (öst)tyska medborgare.

[26] Stöd C 17/98, kommissionens beslut av den 20.1.1999 (EGT L 107, 24.4.1999).

101. Under 1999 lämnades en ny version av markförvärvsprogrammet till kommissionen, som godkände denna nya version [27]. De problem som föranlett det tidigare delvis negativa beslutet har nu lösts:

[27] Stöd N 506/99, kommissionens beslut av den 22.12.1999 (ännu inte offentliggjort).

- Kommissionen ansåg i sitt delvis negativa beslut av den 20.1.1999 om det tidigare EALG att diskriminering förekom i och med att stödberättigande för programmet förutsatte bosättning vid ett visst datum - ett krav som i praktiken bara kunde uppfyllas av (öst)tyskar. Alla sådana datumangivelser har utelämnats i det nya programmet.

- Kommissionen invände vidare mot stödnivån för förvärv av jordbruksmark utanför mindre gynnade regioner. Stödsatsen har ändrats så att den motsvarar vad kommissionen brukar godkänna. Stöd som enligt det tidigare EALG beviljats utöver denna stödsats skall återkrävas med ränta, i enlighet med kommissionens beslut av den 20.1.1999.

102. Efter de tyska myndigheternas försäkringar har kommissionen klart kunnat konstatera att det finns tillräckligt med mark för att undvika all eventuell diskriminering, utan att upphäva de kontrakt som slutits inom ramen för det tidigare EALG. Om det i den nya stödordningen fortfarande finns inslag som skulle innebära förmåner för östtyskar - om allt annat är oförändrat - överensstämmer detta med målet att omstrukturera jordbruket i de nya förbundsstaterna. Samtidigt säkerställer detta att potentiella köpare som (eller vars familjer) har bott i flera decennier i DDR kan delta, ett mål som ansågs berättigat i kommissionens beslut av den 20.1.1999 och mot vilket inga invändningar har rests.

103. Kommissionen anser därför att den nya stödordning som föreslagits av den tyska regeringen kommer att främja den ekonomiska utvecklingen inom sektorn ifråga. Åtgärden omfattas alltså av artikel 87.3 c i EG-fördraget.

104. Kommissionen beslöt att inleda förfarandet enligt artikel 88.2 i EG-fördraget mot stöd som Mecklenburg-Vorpommern i Tyskland beviljat för marknadsföring. Stödet består av en rad åtgärder som kan delas in i mjukt stöd och marknadsföringsstöd. Det är praxis inom kommissionen att tillåta en stödnivå på 100 % för mjukt stöd såsom stöd till deltagande i handelsmässor och seminarier, stöd till marknads undersökningar etc. Marknadsföringsstödet måste uppfylla villkoren i kommissio nens meddelande om statliga åtgärder för marknadsföring av jordbruks- och fiskeprodukter [28] samt, om marknadsföringen sker i form av reklam, i rambestämmelserna för nationellt stöd till förmån för reklam för jordbruksprodukter och vissa produkter som inte förtecknas i bilaga II till EEG-fördraget, utom fiskeprodukter [29]. Ett av de viktigaste villkoren för marknadsföringsstöd är att det är förenligt med artikel 28 i fördraget. I ett tidigare beslut kom kommissionen fram till att detta villkor var uppfyllt [30]. Kommissionen genomförde dock en förnyad granskning av det material som de tyska myndigheterna hade sänt som exempel innan den fattade det nuvarande beslutet. Vid en första anblick föreföll det som om detta marknadsföringsmaterial inte innehöll något annat budskap än att produkterna kom från Mecklenburg-Vorpommern. Kommissionen betvivlade därför både att det fanns en rimlig balans mellan hänvisningarna till kvalitet och produktsorter och deras nationella ursprung (ett villkor som anges i det ovannämnda meddelandet) och att åtgärden var förenlig med artikel 28 i fördraget. Dessutom skulle stödet endast ges till företag med juridiskt säte i Mecklenburg-Vorpommern, vilket förefaller strida mot artikel 43 i EG-fördraget. Som svar på att förfarandet inleddes uppgav de tyska myndigheterna att de skulle ändra åtgärden: det material som lämnats som exempel på marknadsföringen skulle inte användas och dessutom försäkrade de nationella myndigheterna att kommande marknadsföringsmaterial skulle vara förenligt med artikel 28 i EG-fördraget och åtog sig att sända kommissionen en årlig rapport med exempel på använt marknadsföringsmaterial. Slutligen skulle man stryka villkoret att man måste ha juridiskt säte i Mecklenburg-Vorpommern för att vara berättigad till stöd. Efter dessa ändringar beslöt kommissionen att avsluta förfarandet genom att fatta ett positivt beslut [31]

[28] EGT C 272, 28.10.1986, s. 3.

[29] EGT C 302, 12.11.1987..

[30] Stöd NN 27/97, kommissionens beslut av den 18.6.1997 (EGT C 334, 5.11.1997).

[31] Stöd C 23/99, kommissionens beslut av den 25.11.1999 (EGT L 37, 12.2.2000, s. 3)

105. I ett tyskt fall ansåg kommissionen att en befrielse från skatt på el och olja, som delvis också var tillämplig på jordbrukssektorn [32], var förenlig med punkt 3.4 i riktlinjerna för miljöskydd [33]. De tyska myndigheterna hade anmält undantag för tre år. Stödet var därför tillfälligt men inte avtagande. Med beaktande av sin praxis för tolkningen av riktlinjerna gjorde kommissionen dock i detta fall ett undantag från kravet att stödet skall vara avtagande. Även om det faktum att de flesta länder inte tillämpar energiskatter inom jordbrukssektorn inte är en skälig grund för utbetalning av stöd, godtog kommissionen i detta fall att den begränsade tillfälliga lättnad som erhölls genom stödåtgärden var nödvändig för att jordbruksföretagen skulle kunna anpassa sig till de nya konkurrensförhållandena. Vidare konstaterade kommissionen att det visserligen inte fanns någon rättslig förpliktelse för jordbrukssektorn att genomföra en motprestation, men det godtogs slutligen att jordbrukarna skulle göra investeringar för att minska sin energikonsumtion. Med hänsyn till att skattelättnaden inom jordbrukssektorn var begränsad (producenterna måste fortsätta att betala 20 % av skatten) och att åtgärden resulterade i en stor extra nettoskattebörda, föreföll åtgärden ge upphov till starka incitament till energibesparingar inom den primära jordbruksproduktionen.

[32] Stöd NN 47/99, kommissionens beslut av den 21.4.1999 (EGT C 166, 12.6.1999).

[33] EGT C 72, 10.3.1994.

106. Kommissionen har också inlett förfarandet i ett ärende med tre stödprojekt för att bistå eller rädda företag i de nya tyska förbundsstaterna [34]. Sedan förfarandet inletts har en av dessa anmälningar dragits tillbaka. Granskningen av övriga anmälningar pågår fortfarande.

[34] Stöd: C71/99 (ex N 258/98), kommissionens beslut av den 13.10.1999 (EGT C 359, 11.12.1999); C73/99 (ex NN 90/97) kommissionens beslut av den 26.10.1999 (ännu inte offentliggjort), C 16/99 (ex NN 108/98), kommissionens beslut av den 3.3.1999 (EGT C 120, 1.5.1999).

2.8.5. Grekland

107. År 1999 fattade kommissionen ett slutligt negativt beslut beträffande verksamheten vid grekiska bomullsbyrån (Greek Cotton Board), eftersom denna finansierades genom en skatteliknande avgift motsvarande 1 % av det sammanlagda värdet av all importerad bomull [35]. Grekiska bomullsbyrån är ett offentligt organ som utför institutionella uppgifter inom bomullssektorn och beviljar statligt stöd till sektorn (tekniskt stöd, kvalitetskontroller och forskning). Vad gäller stöden i strikt bemärkelse ansåg kommissionen att de var förenliga med den gemensamma marknaden. Dock finansieras dessa stöd genom uttag av en skatteliknande avgift, inte endast på inhemska produkter utan också på importerad bomull. Förutom att dessa åtgärder var oförenliga med kommissionens politik för skatteliknande avgifter, föreföll de också vara oförenliga med anslutningsfördraget för Grekland. Som en följd av beslutet skall Grekland ändra systemet, anmäla ändringarna till kommissionen och återkräva otillbörligen utbetalade belopp.

[35] Stöd C 60/94, kommissionens beslut av den 20.7.1999 (ännu inte offentliggjort)

2.8.6. Spanien

108. Kommissionen har fattat två negativa beslut, med krav på återvinning, beträffande två stödsystem i regionen Extremadura i Spanien. Stöd C 37/99 [36] motsvarar dekret 35/1993, i vilket riktlinjer fastställs för finansiering av kapitalbehov begränsat till ett regleringsår för utveckling av jordbruks- och livsmedelsverksamhet. Mottagare är jordbruksföretagare, jordbrukskooperativ och andra sammanslutningar, samt jordbruks industrier i Extremadura som tecknar kontrakt med jordbruksföretag och uppfödare i Extremadura om inköp av råvaror för industriell bearbetning. Stödet ges i form av räntesubventionerade lån för regleringsåret. Stöd nr C 38/99 [37] är förenligt med ett beslut av den 8 juli 1998 om stöd till jordbruksproduktion avsedd för industriell bearbetning under regleringsåret 1997/1998. Mottagare av detta stöd är producenter av trädgårdsprodukter avsedda för industriell bearbetning i Extremadura och som skall ha slutit kontrakt med den aktuella industrin under odlingssäsongen 1997/1998. Det planerade stödet är mellan 1,5 och 5 pesetas per kilo paprika, smågurkor (cornichons), kål, lök, broccoli, blomkål, spenat, bondbönor och potatis. Det faktum att de två stödsystemen är begränsade till producenter och industrier i Extremadura som tecknar kontrakt om inköp av råvaror för industriell bearbetning med industrier, jordbruksföretag eller uppfödare i Extremadura utgör en begränsning av den fria rörligheten för varor mellan medlemsstaterna och en överträdelse av artiklarna 28 och 29 i fördraget. Dessutom utbetalas stöden för att främja produktion av produkter som omfattas av bestämmelserna om den gemensamma organisationen av marknaden (rådets förordning (EG) nr 2200/96 om den gemensamma organisationen av marknaden för frukt och grönsaker). Dessa bestämmelser skall betraktas som ett komplett och täckande system som förhindrar att medlemsstaterna genomför undantag eller begår överträdelser. När det gäller stöd nr C 38/99 skall varje stöd vars belopp beror på de producerade kvantiteterna anses vara ett driftstöd som är oförenligt med den gemensamma marknaden. Det förefaller dessutom som om stöd nr C 37/99 inte uppfyller kriterierna i kommissionens meddelande om statligt stöd till jordbruket i form av kortfristiga lån med subventionerad ränta [38].

[36] Stöd C 37/99 (ex NN 25/99), kommissionens beslut av den 22.12.1999 (ännu inte offentliggjort).

[37] Stöd C 38/99 (ex NN 26/99), kommissionens beslut av den 22.12.1999 (ännu inte offentliggjort).

[38] EGT C 44/2, 16.12.1996, s. 2.

2.8.7. Frankrike

109. Kommissionen beslutade att inleda förfarandet enligt artikel 88.2 i fördraget när det gäller en åtgärd som Frankrike anmält, om att i regionen Charente [39] främja produktion av vin som bättre motsvarar konsumenternas efterfrågan. Stödets syfte är att förbättra vinodlingens kvalitet samtidigt som man försöker få konjaksproducenterna att ställa om sin produktion till "vins de pays" (lantviner) genom att främja användningen av vissa vinstockssorter. Kommissionen beaktade det faktum att rådets nya förordning (EG) nr 1493/1999 av den 17 maj 1999 om den gemensamma organisationen av marknaden för vin [40], som trädde i kraft den 21 juli 1999 och är tillämplig från och med den 1 augusti 2000, innehåller bestämmelser om nedläggning av vinodlingsarealer och omstrukturering och omställning inom denna sektor. Kommissionen ansåg att, eftersom det program som presenterades av de franska myndigheterna var avsett att åstadkomma en långsiktig lösning på problemet i fråga, bör man vid åtgärdsplaneringen ta hänsyn till de nya riktlinjerna för den gemensamma organisationen av denna marknad. Genom förordningen infördes ett system för omstrukturering och omställning av vinodlingar i syfte att anpassa produktionen till efterfrågan på marknaden. I artikel 15 c föreskrivs särskilt att i tillämpningsföreskrifter som kommissionen skall anta skall bestämmelser införas som syftar till att hindra en ökning av produktionskapaciteten till följd av tillämpning av omställningsåtgärderna. Av den erhållna informationen framgår att den planerade omställningen innebär produktion av nya "vins de pays" och alltså en ökning av den totala produktionen av dessa viner. I artikel 2.1 i samma förordning föreskrivs dessutom att plantering av vinstockar som klassificerats som sorter för vinframställning skall vara förbjuden till och med den 31 juli 2010. Av detta drar kommissionen slutsatsen att ett av målen med den nya gemensamma organisationen av marknaden är att förhindra en ökning av vinproduktionen. Samtidigt som kommissionen medger att en omställning till andra vinstockssorter i Charente har fördelen att minska produktionen av vin som saknar avsättningsmöjligheter, anser den att den ökning av "vins de pays" som detta leder till i Frankrike strider mot principerna i den nya gemensamma organisationen av marknaden för vin och kan skapa en snedvridning av konkurrensen på vinmarknaden, där det för närvarande inte finns några tecken på tillväxt. Man bör beakta att de viner som skulle framställas vid en omställning av vinodlingen skulle hamna på den normala marknaden för vin, medan de produkter som för närvarande framställs per definition saluförs utanför denna marknad. En allmän omställning av denna vinodling innebär därför en allvarlig risk för att problemet förflyttas till andra marknader, eftersom det skulle medföra en ökning av den sammanlagda nettoproduktionen av viner som släpps ut på marknaden, vilket skulle strida mot målen för den nya gemensamma organisationen av marknaden.

[39] Stöd C 70/99 (ex N 79/99), kommissionens beslut av den 29.9.1999 (EGT C 359, 11.12.1999).

[40] EGT L 179, 14.7.1999, s. 1.

2.8.8. Irland

110. Kommissionen inledde förfarandet enligt artikel 88.2 i EG-fördraget när det gäller två stödåtgärder som anmälts av Irland [41]. Den första åtgärden [42] är en delåtgärd (tackbidrag) inom ramen för Ewe Supplementary Measure (tilläggsåtgärd för tackor) som går ut på att tillhandahålla slaktmöjligheter för att bortskaffa ungefär 100 000 utslagstackor av bergsfår i sex grevskap på västra Irland som drabbats av svåra väderförhållanden och där jordmånen är dålig. Kommissionen ansåg att denna åtgärd föreföll utgöra stöd till fåruppfödare och uttryckte tvivel om att artikel 87.2 b kunde tillämpas. Det föreföll som om åtgärden i själva verket motverkade problem som uppkommit till följd av en ekonomisk nedgång inom sektorn och åtgärden kunde därför inte anses utgöra kompensation för skador till följd av en exceptionell händelse. Eftersom man tillät att köttet från tackor som lämpade sig för urbening ("boner ewes") såldes för konsumtion och konkurrerade på marknaden med annat kött, för vilket slaktkostnaderna inte hade subventionerats, föreföll det som om de irländska myndigheterna inte hade vidtagit nödvändiga åtgärder för att minimera åtgärdens inverkan på konkurrensen.

[41] Stöd C 44/99 (ex NN 23/99 och ex NN 79/99), kommissionens beslut av den 8.7.1999 (EGT C 280, 2.10.1999).

[42] Stöd C 44/99 (ex NN 23/99, ex N 678/98).

111. Den andra åtgärd mot vilken förfarandet inleddes var stödsystemet Scheme of Assistance for Winter Fodder Losses (stöd vid förluster av vinterfoder) [43]. Systemet består av tre delåtgärder som syftar till att hjälpa jordbrukare som drabbats av förluster av vinterfoder. Särskilt när det gällde ersättningen från Special Fodder Hardship Fund (SFHF) (fond för särskilda svårigheter när det gäller foder) till sådana jordbrukare som inte uppfyllde villkoren för stöd inom ramen för den andra åtgärden, tvivlade kommissionen på att denna kompensation utbetalades enbart för och i proportion till de förluster av vinterfoder som uppkommit beroende på regnig väderlek. Det föreföll i själva verket som om stödet utbetalades till alla jordbrukare som kunde bevisa att deras boskap var undernärd eller kunde komma att bli undernärd till följd av brist på foder, oberoende av anledningen till denna brist. Av detta skäl ansåg kommissionen att åtgärden kunde betraktas som ett rent driftstöd.

[43] Stöd C 44/99 (ex NN 79/99, ex N 90/99).

2.8.9. Italien

112. Kommissionen meddelade 1999 Italien att den beslutat att inleda ett förfarande enligt artikel 88.2 i EG-fördraget beträffande ett projekt som anmälts om beviljande av stöd för omstrukturering av företag inom sektorn för skyddade jordbruksprodukter (blommor och trädgårdsprodukter) i regionen Sardinien i Italien [44]. Kommissionen fattade detta beslut eftersom den anmälda åtgärden, som omfattade finansiella åtgärder (återbetalning och omförhandling av skulder), strukturella åtgärder (investeringar) och tekniskt stöd, inte föreföll uppfylla villkoren för stöd till omstrukturering av företag i svårigheter enligt gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till undsättning och omstrukturering av företag i svårigheter [45]. Stöd till omstrukturering föranleder särskilda konkurrensproblem för andra producenter som klarar sig utan stöd samt för andra medlemsstater. Därför får omstruktureringsstöd tillåtas endast om det kan visas att det ligger i gemenskapens intresse att stödet godkänns. Detta är möjligt endast om strikta kriterier uppfylls och full hänsyn tas till stödets eventuella snedvridande effekter. I det aktuella fallet framförde kommissio nen tvivel särskilt rörande följande aspekter: 1) graden av de potentiella mottagarnas ekonomiska svårigheter, 2) återställandet av de berörda bolagens lönsamhet genom de åtgärder som planerades inom ramen för det anmälda systemet, 3) undvikandet av otillbörlig snedvridning av konkurrensen, 4) stödets proportionalitet i förhållande till omstruktureringskostnader och fördelar, 5) det faktum att alla stödmottagare kanske inte uppfyller samtliga villkor för att omfattas av definitionen av små och medelstora företag i punkt 3.2.4 i riktlinjerna. Ytterligare ett skäl till att inleda förfarandet var att de nationella myndigheterna inte lyckades skingra tvivlen beträffande en eventuell dubblering av stöd för återbetalning av skulder till förmån för samma mottagare som eventuellt ännu inte hade återbetalat ett stöd som kommissionen i ett tidigare beslut hade förklarat vara oförenligt med den gemensamma marknaden, och för vilket beslut om återbetalning hade fattats. Enligt domstolen utgör underlåtenhet att återbetala det olagliga stödet under dessa förhållanden en viktig faktor som skall beaktas vid granskningen av de nya stödens förenlighet (Dom av den 15 maj 1997 i mål C-355/95 P, Textilwerke Deggendorf GmbH (TWD) mot Europeiska gemenskapernas kommission och Förbundsrepubliken Tyskland, REG 1997, s. I-2549). Den planerade budgeten för stödåtgärden uppgick till 60 000 miljarder lire (cirka 30 miljoner euro).

[44] Stöd C 83/98 (ex N 40/98), kommissionens beslut av den 22.12.1998 (EGT C 187, 3.7.1999, s.2).

[45] EGT C 283, 19.9.1997, s. 2.

113. Under 1998 och 1999 anmälde Italien flera avancerade typer av interventioner som syftade till att bevilja finansiering till företag. År 1999 underrättade kommissionen Italien om godkännande av ett stödsystem som syftade till att stödja investeringar inom livsmedelssektorn genom det offentliga holdingbolaget RIBS [46]. Inom ramen för systemet förvärvar RIBS andelar i stödmottagarnas företag och lån beviljas med subventionerad ränta under högst 15 år. Godkännandet av detta stödsystem har gjort att enskilda anmälningar till kommissionen om investeringsprojekt under en viss tröskelnivå är onödiga, vilket påskyndar godkännandet, som endast sker på nationell nivå. De nationella myndigheterna åtog sig att lämna en årlig rapport till kommissionen om genomförandet av systemet. På grundval av denna rapport kommer kommissionen att kunna föreslå möjliga ändringar i stödsystemet. Investeringsprojekt inom sockersektorn och projekt som innebär att RIBS deltar med sammanlagt mer än 50 000 miljarder lire (ungefär 25 miljoner euro) är dock uttryckligen uteslutna från stödsystemet och kommer att anmälas enskilt till kommissionen. Under det senaste året anmälde den italienska staten också, som en försiktighetsåtgärd, en rad interventioner av offentliga holdingbolag som bedömdes ske "på marknadsvillkor". På grundval av den långvariga traditionen med stöd till livsmedelssektorn begärde kommissionen, särskilt beträffande RIBS verksamhet, att medlemsstaten enligt artikel 88.3 skall anmäla alla sådana interventioner, med undantag för vissa mycket självklara fall. Dessa interventioner, som vanligen sker genom att ett bolag förvärvar andelar i andra företag, är ofta kopplade till utvecklingsprojekt som omfattar investeringar, marknadsföring, saluföring, organisatoriska förändringar etc. I dessa fall förväntas det offentliga bolaget inte endast återfå sitt kapital, utan också få acceptabel avkastning på det investerade kapitalet. Kommissionen har hittills godkänt en av dessa interventionstyper [47]. Andra fall anmäldes under 1999 och håller på att granskas.

[46] Stöd N 619/98, kommissionens beslut av den 22.12.1998.

[47] Stöd N 191/98, kommissionens beslut av den 22.12.1998.

114. Under 1999 fattade kommissionen också ett slutligt negativt beslut om flera italienska åtgärder för statligt stöd inom sockersektorn som beviljats genom det offentliga bolaget RIBS mellan 1988 och 1992 [48]. Dessa stöd, som gällde driften av två sockerfabriker i centrala Italien (i Abruzzerna och i Toskana) varierade i fråga om typ av stöd och belopp. Stöden innefattade företagsgarantier, kapitaltillskott för att täcka förluster, kapitaltillskott för investeringar, utökning av aktiekapitalet, avstående från fordringar, gynnsamma villkor för försäljning av offentlig egendom samt lån på förmånliga villkor. Kommissionen förklarade att de flesta av de ovannämnda stöden var oförenliga med fördraget samt krävde att Italien skulle återkräva de otillbörligen beviljade stödbeloppen inom två månader från anmälan av beslutet och inom samma tidsfrist informera kommissionen om de åtgärder som vidtagits för att följa beslutet. Italien beslutade att bestrida kommissionens slutliga negativa beslut i EG-domstolen. Efter detta beslut anmäldes ytterligare fem fall till kommissionen beträffande stöd som genom det offentliga holdingbolaget RIBS beviljats till företag inom sockersektorn mellan 1989 och 1992.

[48] Stöd C 56/96, kommissionens beslut av den 11.5.1999 (EGT L 236, 7.9.1999, s. 6).

115. Kommissionen fattade också ett slutligt negativt beslut i ärende C 36/98 [49] avseende stöd som Italien avsåg bevilja små och medelstora företag i södra Italien i form av garantier och subventionerade lån för konsolidering av skulder enligt artikel 2 i lag 341 av den 8 augusti 1995. Eftersom dessa lån och garantier inte var kopplade till investeringar, och eftersom de inte beviljades för att undsätta och omstrukturera företag i svårigheter, fastslog kommissionen att de måste anses utgöra driftstöd, vilket är förbjudet inom jordbrukssektorn.

[49] Stöd C 36/98, kommissionens beslut av den 10.11.1999 (ännu inte offentliggjort).

116. Under 1999 fattade kommissionen ett slutligt negativt beslut avseende ett stöd som Italien avsåg bevilja för uppfödning av avelskor av rasen Chianina [50]. Detta stöd ingick i ett paket om tre åtgärder som enligt de italienska myndigheterna var avsett att motverka den minskning av denna lokala toskanska ras som pågått under de senaste tio åren. Av de tre åtgärderna var det endast den nämnda åtgärden som kommissionen ansåg vara oförenlig med den gemensamma marknaden. Stödet beviljades som ett bidrag för uppfödning, fram till den första kalvningen, av kvigor av rasen Chianina som uppfyllde särskilda krav. Stödet var avsett att uppmuntra kreatursuppfödare att använda hondjur som avelsdjur i stället för att sälja dem eller föda upp dem för slakt, vilket är en mer lönsam och mindre riskfylld verksamhet. Kommissionen har i allmänhet ansett att stöd som beviljas för uppfödning av avelstjurar är förenligt med den gemensamma marknaden på grundval av den roll som dessa djur har för den genetiska och kvalitativa förbättringen inom boskapssektorn och de höga kostnader som är förknippade med deras uppfödning och som kreatursuppfödarna i allmänhet inte återfår. Detta är inte fallet med hondjur, som kreatursuppfödarna samtidigt kan nyttja på ett lönsamt sätt för kalvning, mjölkproduktion och förbättrande av nötköttsproduktionen utan att deras marknadsvärde minskar. Därför anser kommissionen att stöd som beviljas för uppfödning av hondjur inte är något annat än ett driftstöd avsett att minska jordbruksverksamhetens normala kostnader. De enda fall där kommissionen konsekvent har godkänt stöd för uppfödning av både hondjur och handjur är då raserna i fråga hotats av utrotning enligt gemenskapskriterierna. I detta fall anser man att stödet faktiskt främjar den genetiska mångfalden enligt förordning 2078/92. De uppgifter som de italienska myndigheterna hade lämnat visade dock tydligt att rasen Chianina är långt ifrån utrotningshotad, och därför kunde undantag till artikel 87.1 i EG-fördraget inte beviljas för det berörda stödet.

[50] Stöd C 57/98, kommissionens beslut av den 10.11.1999 (ännu inte offentliggjort).

2.8.10. Nederländerna

117. När det gäller stöd enligt artikel 87.2 b i EG-fördraget för avhjälpande av skador orsakade av naturkatastrofer anmälde de nederländska myndigheterna ett stödsystem för skadeersättning i drabbade områden till alla berörda sektorer, även om de flesta av de potentiella stödmottagarna var jordbruksföretag [51]. Kommissionen har vanligen ansett att inom jordbruket kan väderleksförhållanden som frost, hagel, is, regn och torka inte betraktas som naturkatastrofer enligt fördragets mening, om inte skadorna för den enskilde stödmottagaren uppgår till en minsta tröskelnivå, som vanligen motsvarar minst 30 % av den normala produktionen (minst 20 % i mindre gynnade områden). På grundval av jordbruksproduktionens säsongsmässiga variationer måste det säkerställas att tröskeln tillämpas på ett sätt som förhindrar att besvärliga väderförhållanden används som förevändning för att utbetala driftstöd. I detta särskilda fall uppgav de nederländska myndigheterna att kraftiga regn förorsakat översvämningar i vissa regioner. Eftersom översvämning anses vara en naturkatastrof enligt artikel 87.2 b i EG-fördraget, var ersättning för skador på jordbruksproduktionen i dessa regioner förenligt med kommissionens politik. Vad gäller övriga drabbade områden förekom endast begränsade översvämningar i traditionell mening (dvs. flodbankar som brustit). I detta särskilda fall ansåg kommissionen dock att de geografiska förhållandena i kombination med de mycket ovanliga väderförhållandena kunde anses utgöra en naturkatastrof enligt artikel 87.2 b i EG-fördraget, och att det därför inte var nödvändigt att kräva att den normala tröskeln på 30 % skulle uppfyllas för att man skulle erhålla ersättning för skadorna. Väderleksförhållandena i de drabbade områdena hade varit exceptionellt besvärliga: minst 100 mm regn hade fallit under två dagar, vilket enligt det nederländska kungliga meteorologiska institutet inträffar endast en gång på 125 år. Enligt den information som erhölls från de nederländska myndigheterna var problemen särskilt allvarliga i ett "polder"-område, som ligger lägre än havsytan och har tung lermark som gör det svårare för vattnet att rinna bort. En stark vind från havet gjorde det omöjligt att avleda vattnet till havet - tvärtom fördes havsvatten in mot land. Vattenhanteringssystemet i regionen bröt samman, vilket ledde till att grundvattennivån steg och marken blev mättad underifrån. Följderna av denna händelsekedja var därför mycket lika de följder som skulle ha inträffat om marken hade översvämmats i vanlig bemärkelse. För denna slutsats beaktade kommissionen också att ersättningssystemet var ett allmänt system. Det var öppet för privatpersoner, offentligrättsliga personer och icke-kommersiella organ (skolor, kommuner, religiösa samfund etc.) samt affärsföretag från alla branscher och jordbruks producenter. De nederländska myndigheterna bekräftade att beräkningen av förlusterna skulle göras individuellt för alla stödmottagare, som förväntades bära en del av förlusterna själva. Inom jordbrukssektorn skulle förlustberäkningen ske på grundval av de förluster som uppkommit jämfört med de genomsnittliga inkomsterna under de tre senaste åren, vilket motsvarar kommissionens normala praxis för beräkning av förluster. Det fanns därför ingen risk för att systemet skulle resultera i överkompensation. Under dessa förhållanden föreföll det uteslutet att systemet skulle missbrukas för utbetalning av driftstöd, för vilket en tröskel på 30 % vanligen tillämpas i samband med dåliga väderleksförhållanden.

[51] Stöd NN 136/98 (ex N 561/98) kommissionens beslut av den 9.12.1998 (EGT C 72, 16.03.1999), se även N 19/99, kommissionens beslut av den 12.3