Yttrande från Regionkommittén om "Partnerskap mellan lokala och regionala myndigheter och den sociala ekonomins organisationer: att främja sysselsättning, lokal utveckling och social sammanhållning"

(2002/C 192/13)

BAKGRUND

Beslutet av Regionkommitténs presidium den 12 juni 2000 att i enlighet med artikel 265 femte stycket i EG-fördraget utarbeta ett yttrande i detta ärende och att ge utskott 6 - - i uppdrag att utarbeta kommitténs yttrande.

Regionkommitténs yttrande om "Meddelande från kommissionen - Att bygga ett Europa för alla" (CdR 84/2000 fin)(1).

Regionkommitténs yttrande om "De territoriella sysselsättningspakternas innehåll och deras inverkan på strukturpolitiken" (CdR 91/1999 fin)(2).

Regionkommitténs resolution om "Genomförandet av den europeiska sysselsättningsstrategin" (CdR 461/1999 fin)(3).

Regionkommitténs yttrande om kommissionens meddelande "Agera lokalt för sysselsättningen - En lokal dimension i den europeiska sysselsättningsstrategin" (CdR 187/2000 fin)(4).

Regionkommitténs yttrande om "Förslag till rådets beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik 2001" och "Förslag till Europaparlamentets och rådets beslut om gemenskapens stödåtgärder inom sysselsättningsområdet" (CdR 310/2000 fin)(5).

Regionkommitténs resolution om "Partnerskapsprincipen och dess tillämpning i reformen av strukturfonderna 2000-2006" (CdR 434/1999 fin)(6).

Regionkommitténs yttrande om "Ideella föreningars roll - ett bidrag till ett europeiskt samhälle" (CdR 306/2000 fin)(7).

Regionkommitténs yttrande om "Regionerna i den nya ekonomin - Riktlinjer för de innovativa åtgärderna inom ERUF för perioden 2000-2006" (CdR 351/2000 fin)(8).

Regionkommitténs yttrande om "Den europeiska regionalpolitikens struktur och mål i samband med utvidgningen och globaliseringen - en första diskussion" (CdR 157/2000 fin)(9).

Kommissionens meddelande "Stärka den lokala dimensionen i den europeiska sysselsättningsstrategin" [KOM(2001) 629 slutlig], i vilket betonas att EU:s sysselsättningsstrategi gynnas av "den tredje vägen", dvs. den sociala ekonomin, som har möjlighet att på ett värdefullt sätt bidra till att skapa och bevara arbetstillfällen, även i de fall där marknaden är oförmögen att tillgodose vissa behov, exempelvis i olika sociala och kulturella hänseenden.

OECD:s rapport från november 1998 [DT/LEED/DC(98)2] om social ekonomi i OECD:s medlemsstater beträffande utvecklingen av ekonomin och skapandet av sysselsättning på lokal nivå.

Utgångspunkter

Europeiska unionen uppmanar samtliga aktörer, däribland lokala och regionala myndigheter, att göra sitt yttersta för att uppnå målsättningen om att göra EU till världens mest konkurrenskraftiga och dynamiska kunskapsbaserade ekonomi, med möjlighet till hållbar ekonomisk tillväxt, med fler och bättre arbetstillfällen och en högre grad av social sammanhållning.

Städer och storstäder är ekonomins motor på så sätt att de utgör de främsta marknaderna för varor och tjänster. Här finns den kunskap som krävs för att bygga en dynamisk och konkurrenskraftig ekonomi på regional, nationell och europeisk nivå.

Sysselsättningspolitiken vid början av detta nya århundrade är nära kopplad till innovationspolitiken, informationssamhällets utbredning, politiken för social integration, företagsskapande och ny näringslivspolitik.

Denna nya typ av policymix föreutsätter en förstärkning av den roll som tillskrivs lokala och regionala myndigheter och partnerskap med berörda parter i det civila samhället, exempelvis företagssammanslutningar, utbildningsinstanser, olika offentliga organ som arbetar med sysselsättningsfrågor, icke-statliga organisationer, den sociala ekonomins organisationer samt det civila samhället.

När det gäller social sammanhållning, sysselsättning och en integrerad hållbar lokal utvecklingspolitik krävs i allt större utsträckning att berörda parter inom den privata sektorn, den offentliga sektorn, den sociala ekonomin och det organiserade civila samhället samarbetar i partnerskap.

Organisationer inom den sociala ekonomin är naturliga samarbetsparter för lokala och regionala myndigheter vid utformningen av utvecklingsstrategier.

Regionkommitténs utkast till yttrande (CdR 384/2001 rév. 2) antogs av utskott 6 den 21 januari 2002. [föredragande: Bas Verkerk (NL-ELDR), vice borgmästare i Haag].

Med beaktande av ovanstående antog Regionkommittén enhälligt följande yttrande vid sin 43:e plenarsession den 13-14 mars 2002 (sammanträdet den 14 mars).

1. Regionkommittén synpunkter beträffande partnerskap och politiska program på EU-nivå

1.1. Städer har en enorm potential och kan sägas vara drivkraften bakom den regionala ekonomin. Städerna utgör en marknadsplats för många tjänster och varor och här finns den kunskap och de möjligheter som är nödvändiga för att bygga upp en konkurrenskraftig lokal, regional och europeisk ekonomi. Städer och storstadsområden är synnerligen väl lämpade för att bidra till målsättningen från toppmötet i Lissabon om "att göra EU till världens mest konkurrenskraftiga och dynamiska kunskapsbaserade ekonomi, med möjlighet till hållbar ekonomisk tillväxt, med fler och bättre arbetstillfällen och en högre grad av social sammanhållning".

1.2. Sysselsättningspolitiken måste därför ha nära koppling till innovationspolitiken, integrationspolitiken, företagande, informationssamhället och nya ekonomiska sektorer. Denna nya kombination av politikområden som är nära kopplade till varandra förutsätter en förstärkning av de lokala och regionala myndigheternas roll. För att på ett effektivt sätt kunna utnyttja denna kombinerade politik krävs god samordning med berörda lokala parter såsom företag, utbildningsinstanser, de offentliga och privata organ som arbetar med sysselsättningsfrågor, olika icke-statliga organisationer samt medborgarna.

1.3. Många europeiska städer och storstadsområden har länge kämpat mot svår ekonomisk och social tillbakagång. Denna koncentreras ofta kring vissa kvarter och stadsdelar. Trots att många städer och storstadsområden, i synnerhet ytterområden och förorter, har dragit fördel av den ekonomiska tillväxten under senare år och är välmående ekonomiskt sett, finns det i synnerhet i stadskärnorna fortfarande områden eller stadsdelar som är mycket utsatta. Denna tillbakagång kommer bland annat till uttryck i den relativt höga arbetslösheten, nedgången inom olika ekonomiska sektorer på grund av globaliseringen, den försämrade ekonomiska drivkraften, frågan hur man skall hantera invandrarnas koncentration till städerna samt den därtill kopplade och mycket angelägna frågan om integration. Dessa problem hopar sig i städer och stadsregioner och koncentreras ofta kring vissa delar av en stad eller region. Man måste förhindra att (delar av) städer utvecklas till vårt århundrades urbana ghetton.

1.4. I Europeiska kommissionens andra rapport om ekonomisk och social sammanhållning uppmärksammas såväl stadsproblematiken som städernas potential och roll. Storstadspolitiken omnämns som en eventuell prioritering i EU:s framtida regionalpolitik. Städer och stadsområden är avgörande för en polycentrisk, balanserad socioekonomisk utveckling i Europa. Det är dessutom viktigt att samverkan uppstår mellan städerna och de kringliggande landsbygdsområdena. Landsbygdsbefolkningen kan till exempel dra nytta av de utbildnings- och kulturmöjligheter som städerna har att erbjuda och stadsbefolkningen kan utnyttja lugnet och utrymmet för avkoppling och utomhussporter (vandra, surfa, spela golf etc.) och njuta av naturen.

1.5. Därför måste man göra allt för att komma till rätta med ovannämnda problem och utnyttja potentialen och möjligheterna. I detta sammanhang fungerar partnerskap som effektiva instrument för att samla kapaciteten på lokal och regional nivå. Utöver den sedvanliga ekonomiska utvecklingen skapar den sociala ekonomin möjligheter till sysselsättning och integration, i synnerhet i eftersatta stadsdelar i storstäder och storstadsområden. Båda dessa frågor behandlas närmare nedan.

2. Regionkommitténs synpunkter beträffande partnerskap och socioekonomisk utveckling på olika nivåer

Styrelseformer (styrelseformer på EU-nivå)

2.1. Regionkommittén betonar att partnerskap mellan lokala och regionala myndigheter å ena sidan och lokala och regionala aktörer å den andra kan utgöra ett viktigt instrument för en effektiv socioekonomisk utveckling i en stad eller ett område. Partnerskap är nödvändiga instrument för myndigheterna i förvaltningen av en stad eller region. Dessa partnerskap omfattar såväl vertikala partnerskap mellan olika myndigheter (stat, provins, region, stad) som horisontella partnerskap (städer och deras lokala parter). Denna typ av stadsförvaltning sträcker sig längre än traditionella styrelseformer, som begränsas till demokratiskt valda organ. Genom denna form av styre utnyttjas ett områdes samlade kapacitet och potential, och de lokala och regionala myndigheterna engagerar samtliga berörda lokala och regionala instanser i politiken. Denna form av förvaltningssamarbete som omfattar såväl horisontellt som vertikalt samarbete ligger i linje med den nuvarande förvaltningssituationen i ett nätverkssamhälle. Verksamheten är inte längre strikt begränsad till det egna området, utan bygger snarare på samarbete med andra instanser, med beaktande av respektive aktörs ansvarsområde.

2.2. Subsidiaritetsprincipen medför att framför allt lokala och regionala myndigheter bör inta en ledande roll vid utformning och upprättande av partnerskap. Dessa myndigheters ledarskap bygger på demokratisk legitimitet, insyn, samordning och bästa möjliga utnyttjande av de hjälpmedel som står till buds. Detta innebär att de lokala myndigheterna och deras partnerskap i praktiken bör engageras vid utformningen och genomförandet av EU:s politik och åtgärder, exempelvis när det gäller e-Europe och EU:s sysselsättningspolitik. Det händer fortfarande alltför ofta att de lokala och regionala myndigheterna i praktiken konfronteras med en politik och bestämmelser som hindrar ett effektivt genomförande av EU-politiken.

Kunskapscentrum

2.3. Regionkommittén betonar att partnerskapens kvalitet och effektivitet stärks genom principen om hållbarhet. Fleråriga kontrakt, utbildnings- och vidareutbildningsprogram, att partnerskapen inrättas på rätt nivå och samordning med utvecklingsstrategin på kommunal och regional nivå är av stor betydelse i detta sammanhang. Ett välfungerande partnerskap kan dessutom fungera som kunskapscentrum, som på ett värdefullt sätt kan bidra till politiken på nationell nivå och EU-nivå på området för socioekonomisk utveckling. I detta sammanhang kan man tänka sig olika politikområden och åtgärder på EU-nivå, exempelvis företagspolitiken, politiken avseende små och medelstora företag, e-Europe, sysselsättningspolitiken (i synnerhet lokala åtgärdsplaner), undervisning (e-learning) och regionalpolitik.

2.4. För att dra nytta av de olika partnerskapsformerna bör Europeiska kommissionen främja och finansiera utbyte och benchmarking av välfungerande metoder. Detta skulle i synnerhet vara värdefullt för kandidatländerna. Därför anmodas EU att upprätta en databank för benchmarking av partnerskap och social ekonomi. I en punkt längre fram i texten behandlas begreppet social ekonomi närmare. Genom detta instrument underlättas utbytet av välfungerande metoder mellan nuvarande medlemsstater och kandidatländerna.

2.5. Regionkommittén har inrättat särskilda kommittéer för samarbete med kandidatländerna. Dessa så kallade gemensamma kommittéer syftar till att bistå de lokala och regionala myndigheterna vid anslutningen, bland annat genom utbyte av kunskap och erfarenheter. Regionkommitténs gemensamma kommittéer med kandidatländerna bör föra upp konkret samarbete inom detta område som en punkt på dagordningen. För detta ändamål bör de erhålla stöd i form av EU-medel och tillgång till en europeisk databank.

2.6. Ovanstående iakttagelser bör integreras i den slutliga versionen av förslagen i vitboken om styrelseformer. Det är nämligen just de lokala och regionala myndigheterna som står närmast medborgarna och således har direkta förbindelser med de lokala och regionala aktörerna. Städer och regioner måste uppmuntras att betrakta partnerskap som ett ständigt inslag i förvaltningsinstrumentariet.

Regional och strategisk utveckling

2.7. Regionkommittén understryker att effektiva partnerskap vanligen bygger på ett socioekonomiskt samband inom ett särskild område. Partnerskap kan inrättas på olika nivåer. När det gäller integration och sysselsättning utgörs partnerskapen ofta av en eller ett par stadsdelar. Stadsutveckling (för innerstaden) behandlas vanligen på stadsnivå. De ekonomiska möjligheterna (kontor och företagsområden), arbetsmarknaden och bostadsmarknaden regleras ofta regionalt eller lokalt i storstadsområden. De möjligheter eller problem som kan uppstå på en viss nivå kan få följder för andra nivåer. Därför är det viktigt att partnerskapen präglas av viss flexibilitet. Som exempel kan nämnas stadsdelsförvaltningsföretag, organisationer för nystartade företag, regionala arbetsmarknadssammanslutningar, turistattraktioner som hänger samman med den kulturella mångfalden i vissa stadsdelar (blandade kulturer, China-towns etc.).

2.8. Även på EU-nivå varierar de socioekonomiska förhållandena. För att upprätta effektiva partnerskap är flexibilitet på stadsdelsnivå och regional nivå av stor betydelse. Denna flexibilitet kommer inte enbart an på styresammansättningen, utan snarare på just utnyttjandet av lokala och regionala hjälpresurser. EU-medel skulle kunna vara en sådan resurs. Den reella vinsten av dessa medel i förhållande till parternas insatser är dock relativt begränsad, eftersom de olika fonderna och stödåtgärderna regleras genom olika bestämmelser och det därmed i praktiken är mycket svårt att kombinera dessa medel. Detta står i vägen för målsättningen om en integrerad utveckling av eftersatta områden eller stadsdelar med ekonomisk potential, eftersom det för en integrerad utveckling krävs (stöd-)instrument som utan problem kan kombineras och som är ömsesidigt utbytbara. En anpassning i detta sammanhang innebär att man avlägsnar hinder för utbyte av olika EU-medel. Genom att kombinera olika medel ökar dessutom fördelarna. Detta är inte ett sätt att kringgå stödbestämmelserna, utan snarare ett sätt att göra olika stödåtgärder utbytbara och flexibla, exempelvis i samband med mål 2 och 3.

En annan begränsning i samband med EU:s stimulansåtgärder är det höga regleringstrycket på de aktörer som är ansvariga för genomförandet, vilket leder till att många aktörer på landsbygden och i städerna avskräcks från att använda dessa stödinstrument. Avreglering som i första hand underlättar det praktiska genomförandet är i detta hänseende ytterst önskvärt.

2.9. Man bör närmare undersöka hur man kan uppnå större flexibilitet. Regionkommittén föreslår att man inrättar en mellaninstitutionell arbetsgrupp (Regionkommittén, Europeiska kommissionen, Europaparlamentet och rådet) som kan leda arbetet.

2.10. En konkret åtgärd i samband med utnyttjandet av medel till stöd för lokal och regional utveckling är att skapa möjligheter för små (nyetablerande) företag och mindre projekt inom den sociala ekonomin att erhålla mikrokredit. Regionkommittén uppmanar kommissionen att påskynda utvecklingen av sådana möjligheter.

2.11. Möjligheterna att genomföra EU-politiken (e-Europe, strategier för sysselsättningen) i ett visst område ökar om de olika anslagen kan användas i form av en klumpsumma. Konkret skulle detta kunna innebära att mål 3-medel, som inte kan användas effektivt, kan utnyttjas inom ramen för mål 2-strategier inom samma region. EU-politikens slutgiltiga mål är trots allt ökad ekonomisk och social sammanhållning och förbättrade socioekonomiska resultat inom ett visst område.

3. Regionkommitténs synpunkter beträffande partnerskap och social ekonomi

3.1. Utöver myndighetsåtgärder och den traditionella marknadsinriktade ekonomin tillhandahålls varor och tjänster på basis av en blandform inriktad på sociala målsättningar och behov. Hur denna hybridform är utformad varierar från ett land till ett annat, vilket är en av anledningarna till att tydliga definitioner saknas. För enkelhetens skull kallar vi därför denna form för social ekonomi. Den sociala ekonomins organisationer består av företag som producerar varor och tjänster, dock inte i form av kapitalbaserade aktieföretag.

3.2. Den rättsliga grunden för den sociala ekonomins organisationer varierar från en medlemsstat till en annan men utgörs vanligen av kooperativ, ömsesidiga företag, föreningar och stiftelser. På senare tid har nya former växt fram, vissa med nya rättsliga grunder, exempelvis sociala företag och kooperativ i allmänhetens intresse som svarar mot nya behov, såsom behovet av nya arbetstillfällen, bekämpning av social utslagning eller omstrukturering av välfärdsstaten.

3.3. Sektorn för den sociala ekonomin omfattar sammanlagt 8,9 miljoner arbetstagare inom EU, vilket motsvarar 6,6 % av EU:s arbetskraft. Den sociala ekonomin är representerad i alla ekonomiska och sociala sektorer och består av både mycket små och mycket stora företag. Den utgör därmed en ekonomisk sektor av första klass med en sysselsättningsnivå som är jämförbar med Spaniens(10).

3.4. Regionkommittén betonar att den sociala ekonomin spelar en mycket viktig roll på lokal nivå. I samarbete med den privata vinstinriktade sektorn och den offentliga sektorn bidrar den till social sammanhållning, uppbyggnad av socialt kapital, integration, sysselsättning och företagsskapande på lokal nivå. I detta sammanhang är det viktigt att hålla i åtanke att partnerskap och social ekonomi på stadsdels- eller landsortsnivå dessutom bidrar till en förstärkning på lokal och regional nivå.

3.5. Partnerskapsprincipen ligger i linje med slutsatserna från toppmötet i Lissabon och subsidiaritetsprincipen genom att man tillämpar en fullständigt decentraliserad strategi där unionen, medlemsstaterna, de regionala och lokala nivåerna samt arbetsmarknadens parter och det civila samhället kommer att delta aktivt genom olika former av partnerskap, och även med den nuvarande elfte sysselsättningsriktlinjen som föreskriver att medlemsstaterna skall uppmuntra lokala och regionala myndigheter att utveckla sysselsättningsstrategier så att man till fullo kan utnyttja de möjligheter som erbjuds genom att arbetstillfällen skapas på lokal nivå, främja partnerskap med samtliga berörda aktörer, däribland representanter för det civila samhället, samt främja åtgärder som stimulerar till konkurrenskraftig utveckling och ökar möjligheterna att skapa arbetstillfällen inom den sociala ekonomin.

3.6. Detta gäller såväl städer som landsbygdsområden. På stadsnivå utgör kampen mot utslagning och brottslighet, främjande av sysselsättning och anställbarhet, människors medinflytande och förstärkning av lokal kapacitet de främsta problemen. På landsbygdsnivå är det nödvändigt att vidta åtgärder för att komma till rätta med ekonomisk och social flykt och investera i nya hållbara företag och arbeten av hög kvalitet samt främja nätverkssamarbete. För att kunna hantera dessa problem är det viktigt att inte enbart den traditionella privata vinstinriktade sektorn och den offentliga sektorn beaktas. Även sektorn för social ekonomi kan i växande utsträckning bidra på ett värdefullt sätt genom dess kapacitet när det gäller att organisera människor, utveckla medinflytande och demokrati (styrelseformer), och genom att skapa ekonomisk och social verksamhet och sysselsättning.

3.7. Regionkommittén betonar att den sociala ekonomin kan lämna ett intressant bidrag till utvecklingen på lokal och regional nivå:

- Företagen inom den sociala ekonomin utgör en viktig samarbetspartner för lokala myndigheter när det gäller att genomföra lokala utvecklingsstrategier och öka den allmänna välfärden hos lokalbefolkningen. Detta hindrar naturligtvis inte att de lokala och regionala myndigheterna tillämpar principen om rättvisa konkurrensvillkor och att företag både inom den traditionella kommersiella sektorn och den sociala ekonomin kan konkurrera på lika villkor när det gäller genomförandet av de lokala utvecklingsplanerna. Framför allt kan de täcka de behov av tjänster och varor med social inriktning som inte tillgodoses av de traditionella marknadsaktörerna och myndigheterna.

- Den sociala ekonomin bidrar med ett mervärde till den lokala utvecklingen och de sociala framstegen genom att bygga upp ett lokalt socialt kapital på basis av förbättrade förtroenderelationer, ökad kommunal självkänsla, ökat engagemang från det civila samhällets sida och främjande av social sammanhållning genom att socialt utslagna och marginaliserade människor (exempelvis invandrare, långtidsarbetslösa, osv.) återknyts till samhället.

- Genom att företag inom den sociala ekonomin strukturellt skiljer sig från den offentliga sektorn och vinstinriktade företag representerar de en mycket viktig del av den pluralistiska europeiska sociala och ekonomiska modellen.

- Den sociala ekonomin skapar sociala företag och en ny företagarkultur för sociala entreprenörer och är främst inriktad på att integrera marginaliserade grupper genom aktivt engagemang och ett nytt tillvägagångssätt. Genom ett nytt sätt att kombinera olika resurser (offentliga, marknadsanknutna, frivilliga) kan man skapa nya arbetstillfällen. Den sociala ekonomin kan på så sätt tillgodose behov som den offentliga sektorn och marknaden inte kan sörja för.

- Genom att organisera arbetslösa på lokal nivå bistår organisationer inom den sociala ekonomin de lokala myndigheterna i strävan att omvandla passivt socialt skydd och arbetslöshetsunderstöd till aktiva sociala investeringar som syftar till en hållbar utveckling.

3.8. ReK betonar att utvecklingen av en stark social ekonomi och ett organiserat civilt samhälle i synnerhet genom partnerskap är en förutsättning för att de unga och ömtåliga demokratierna i CÖE-länderna skall kunna bli starkare. Det finns ett starkt behov av samarbete och utbyte mellan EU och kandidatländerna.

Kommittén betonar även att behovet av att främja partnerskap för att utveckla en social ekonomi och ett starkt socialt samhälle och behovet av samarbete och utbyte med EU-länderna är lika starkt i de länder vid den södra Medelhavskusten som deltar i den s.k. Barcelonaprocessen.

3.9. Som ett laboratorium för social innovation på basis av den nya tekniken är den sociala ekonomin en viktig aktör när det gäller att överbrygga den digitala klyftan genom att främja spridning av ny informations- och kommunikationsteknik (IKT) och använda ny kommunikationsteknik för att bygga e-demokrati och system för e-learning på lokal nivå.

3.10. Den sociala ekonomin bör erkännas och beaktas inom ramen för den sociala och ekonomiska politiken med dess olika särdrag på europeisk, nationell och lokal nivå. Genom att förena de ekonomiska och sociala områdena och koppla samman företagaranda med sociala målsättningar kan den sociala ekonomin bekämpa passivt beroende i sociala välfärdssamhällen. Detta kan leda till en gynnsam situation för samtliga parter där offentliga resurser för tjänster kompletteras med marknadsresurser och frivilliga resurser.

3.11. De ekonomiska och sociala principerna om partnerskap och socialekonomiska företag bör särskilt uppmärksammas inom undervisning, främst inom mastersexamen i företagsledning (MBA). För närvarande är undervisningen i första hand inriktad på allmänna ekonomiska principer och då främst traditionella ekonomiska principer. En företagsledare inom den sociala ekonomin bör utöver kommersiell kunskap även få undervisning i kostnadstäckande förvaltning och kontinuitetsförvaltning samt värdeberäkning av den sociala komponenten. Denna aspekt bör även ingå i ESF-riktlinjerna och inom ramen för möjligheter till livslångt lärande, exempelvis i samband med utformning av kurser i ämnet.

4. Regionkommitténs rekommendationer till rådet och Europeiska kommissionen beträffande partnerskap och social ekonomi

4.1. Regionkommittén rekommenderar att partnerskapen integreras i vitboken om styrelseformer som ett grundinstrument för lokalt och regionalt styre. ReK betonar i synnerhet att samtliga medlemsstater och kandidatländer aktivt bör samarbeta i partnerskap inom ramen för ekonomisk utveckling, social sammanhållning och till stöd för den sociala ekonomin.

4.2. Regionkommittén rekommenderar att Europeiska kommissionen upprättar en databank med välfungerande metoder för partnerskap och social ekonomi som även kandidatländerna kan dra nytta av, samt att åtgärder vidtas för att stimulera och finansiera bilateralt eller multilateralt utbyte av välfungerande metoder för partnerskap på lokal och regional nivå, bland annat genom ReK:s gemensamma kommittéer.

4.3. Regionkommittén rekommenderar att en artikel införs i riktlinjerna till medlemsstaterna om de lokala åtgärdsplanerna för sysselsättning så att partnerskapen kan bokföras och de lokala myndigheterna kan ersättas för den tid de investerat. I enlighet med detta bör riktlinje 11 i EU:s riktlinjer för sysselsättningen skärpas och dess relevans för samtliga fyra pelare måste ges större erkännande i riktlinjerna för 2002 och framåt.

4.4. Regionkommittén konstaterar att lagstiftning och rättsliga restriktioner fyller en funktion genom att de skapar mer eller mindre gynnsamma ramar för utveckling av nya initiativ såsom sociala företag. Benchmarking vore en lämplig utgångspunkt i detta sammanhang. Därför måste strukturer och anpassade finansiella instrument (exempelvis beviljande av mikrokredit) till stöd för dessa ofta mycket begränsade initiativ utvecklas på EU-nivå och på nationell och lokal nivå.

4.5. Regionkommittén rekommenderar att partnerskapen utnyttjas som kunskapscentrum i ett tidigt skede i utformningen av EU-politiken och den nationella politiken, och att denna rekommendation införs i riktlinje 11 i EU:s riktlinjer för sysselsättningen och i förordningen om strukturfonderna.

4.6. Regionkommittén efterlyser flexibilitet, anpassbarhet och avreglering för att i praktiken underlätta för de lokala aktörerna i samband med utnyttjandet av EU-medel (mål 1, 2 och 3) för att uppnå en stadsutveckling som både tar vara på möjligheter och bekämpar problem. Europeiska kommissionen uppmanas att närmare undersöka hur man kan göra bestämmelserna flexiblare och hur principen om tilldelning av ett totalbelopp kan genomföras. I detta syfte bör en mellaninstitutionell arbetsgrupp inrättas. Strukturfondsbestämmelserna för perioden 2007-2013 bör anpassas i detta hänseende.

4.7. Regionkommittén anser att det sociala ansvaret, den lokala förvaltningen och territorialprincipen hos företagen inom den sociala ekonomin gör dem till en förebild för hållbar utveckling. Därför bör de integreras i ramar för regional utvecklingspolitik på EU-nivå och på nationell och lokal nivå.

4.8. Regionkommittén rekommenderar att EU informerar kandidatländerna om välfungerande metoder avseende lokala partnerskap, i synnerhet med organisationer inom den sociala ekonomin, för att stärka social sammanhållning, skapande av nya arbetstillfällen, förvaltning och demokrati.

4.9. Inom undervisningen i medlemsstaterna bör uppmärksamhet fästas vid principerna om social ekonomi och partnerskap. Konkret bör denna typ av undervisning eller utformning av läroplaner eller kurser finansieras utifrån principen om livslångt lärande.

Bryssel den 14 mars 2002.

Regionkommitténs

ordförande

Albert Bore

(1) EGT C 317, 6.11.2000, s. 47.

(2) EGT C 293, 13.10.1999, s. 1.

(3) EGT C 226, 8.8.2000, s. 43.

(4) EGT C 22, 24.1.2001, s. 13.

(5) EGT C 144, 16.5.2001, s. 30.

(6) EGT C 266, 8.5.2000, s. 20.

(7) EGT C 180, 11.6.1998, s. 57.

(8) EGT C 144, 16.5.2001, s. 62.

(9) EGT C 148, 18.5.2001, s. 25.

(10) Se "The enterprises and organizations of the third system in the European Union", CIRIEC, år 2000.