RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL BUDGETMYNDIGHETEN om situation den 31 december 1999 för garantier som berör den allmänna budgeten

RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL BUDGETMYNDIGHETEN om situation den 31 december 1999 för garantier som berör den allmänna budgeten

I denna rapport redogörs för situationen vid datum för rapporten vad gäller garantier som berör den allmänna budgeten.

Rapporten har sin bakgrund i kommissionens förklaring i samband med omröstningen om tilläggs- och ändringsbudget nr 1/91, där man redogjorde för sin avsikt att halvårsvis lägga fram en rapport om situationen vad gäller garantier som berör budgeten och därmed förbundna risker.

Den läggs fram i enlighet med bestämmelserna i artikel 134 i budgetförordningen för Europeiska gemenskapernas allmänna budget.

Kommissionen har tidigare lagt fram sjutton sådana rapporter till budgetmyndigheten.

Denna rapport består av två delar och en bilaga:

1) Redogörelser för operationer som inletts sedan den förra rapporten och för utvecklingen vad gäller risker och utnyttjandet av de garantier som belastar budgeten.

2) En bedömning av potentiella risker mot bakgrund av en värdering av det allmänna ekonomiska läget i de tredje länder som varit föremål för de mest betydande lånetransaktionerna.

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

Del 1: Operationer som har inletts sedan rapporten per den 30 juni 1999, utveckling vad gäller risker och utnyttjande av de garantier som belastar budgeten

1. Inledning: Transaktionernas natur

1.1. Transaktioner med makroekonomiska mål

1.2. Transaktioner med mikroekonomiska mål

2. Operationer som har inletts sedan rapporten per den 30.6.99

2.1. Rumänien

2.2. Bulgarien

2.3. Före detta jugoslaviska republiken Makedonien

2.4. Tadzjikistan

2.5. Moldavien

2.6. Gemenskapens garanti till Europeiska investeringsbanken mot förluster vid lån till projekt för återuppbyggnad av de regioner i Turkiet som drabbats av jordbävningen

2.7. Gemenskapens garanti till Europeiska investeringsbanken mot förluster vid lån till projekt utanför gemenskapen (Central- och Östeuropa, Medelhavsländerna, Latinamerika och Asien samt Sydafrika)

3. Risksituationen

3.1. Utestående belopp vid datum för rapporten

3.2. Maximal risk som kan belasta gemenskapens budget, redovisad år för år: belopp som har utbetalats fram till datum för rapporten

3.3. Maximal teoretisk risk som kan belasta gemenskapens budget, redovisad år för år

4. Utnyttjande av garantier som belastar budgeten

4.1. Användningen av de likvida medlen

4.2. Intervention från garantifonden

4.3. Situationen vid rapportdatum vad gäller försenade återbetalninga

5. Analys av gemenskapens teoretiska kapacitet att bevilja lån och garantier till tredje land

6. Garantifondens situation 31.12.1999

7. Garantifondens relativa soliditet

Del 2: Bedömning av potentiella risker: Ekonomisk och finansiell situation i de tredje länder som är föremål för de mest betydande lånetransaktionerna

1. Inledning

2. Kandidatländer

Bulgarien

Estland

Lettland

Litauen

Rumänien

3. Västra Balkan

Bosnien och Hercegovina

F.d. jugoslaviska republiken Makedonien

4. De nya oberoende Staterna

Armenien

Vitryssland

Georgien

Moldova

Tadzjikistan

Ukraina

5. Andra Icke-medlemsstater

Algeriet

Bilaga

1. Risker som täcks genom gemenskapens budget: Förklarande anmärkningar

1.1. Förklaringar till tabell 1-3

1.1.1. Högsta möjliga belopp i beviljade lån (tabell 1)

1.1.2. Utestående upp- och utlånade belopp (tabell 1)

1.1.3. Riskbelopp på årsbasis (tabellerna 2 och 3)

1.2. Tabeller över lånetransaktioner som garanteras genom budgeten

1.3. Förväntade utanordnanden och utbetalningar av EIB-lån

1.4. Förfarande vid utbetalning av garantier

1.4.1. Upp- och utlåningstransaktioner

1.4.2. Garantier avseende tredje land

2. Metodbeskrivning för analys av unionens beräknade utlåningskapacitet under perioden 1997-1999 gentemot tredje land med utgångspunkt i garantifondssystemet (tabell 4)

2.1. Reserv för garantier avseende lån till tredje land

2.2. Beräkningsunderlag för inbetalningar till garantifonden

2.3. Underlag för inbetalning till fonden vid partiella garantier

2.4. Inbetalning till garantifonden

2.5. Resterande utrymme i reserven för garantier

2.6. Återstående utlåningskapacitet

3. Tabeller som redovisar riskerna per mottagarland

Del 1: Operationer som har inletts sedan rapporten per den 30 juni 1999, utveckling vad gäller risker och utnyttjande av de garantier som belastar budgeten

1. Inledning: Transaktionernas natur

De risker som täcks av garantier ur gemenskapens budget avser låne- och garantitransaktioner av två slag: transaktioner med makroekonomiska mål och transaktioner med mikroekonomiska mål.

1.1. Transaktioner med makroekonomiska mål

Detta rör sig framför allt om betalningsbalanslån till medlemsstater eller till tredje land. Lånen beviljas utifrån väl definierade ekonomiska villkor och åtaganden.

Till kategorin hör även det lån på 1 250 miljoner euro som syftar till att finansiera import av jordbruksprodukter och livsmedel till länderna i före detta Sovjetunionen, eftersom riskerna härvidlag till stor del beror på den makroekonomiska och politiska utvecklingen i mottagarländerna.

1.2. Transaktioner med mikroekonomiska mål

Här rör det sig om lån för finansiering av projekt, där återbetalningstiden vanligen är lång och återbetalning sker med hjälp av de medel som projektet i fråga är avsett att generera. I allmänhet är det företag, finansinstitut eller tredje länder som beviljas dessa lån som, förutom av gemenskapsgarantin, omfattas av sedvanliga bankgarantier.

Det avser Euratomlån till medlemsstater och lån till medlemsstater inom ramen för de nya gemenskapsinstrumenten, samt Euratomlån och EIB-lån till länder utanför gemenskapen (länderna i Medelhavsområdet, Central- och Östeuropa, utvecklingsländer i Asien och Latinamerika samt Sydafrika).

2. Operationer som har inletts sedan rapporten per den 30.6.99

De mest betydelsefulla operationer som har inletts under det andra halvåret 1999 är följande:

2.1. Rumänien

Kommissionen lade den 28 juli 1999 fram ett förslag till rådets beslut om kompletterande makroekonomiskt stöd till Rumänien på 200 miljoner euro i form av lån under maximalt 15 år. Rådet beslutade den 8 november 1999 att bevilja Rumänien kompletterande makroekonomiskt stöd på 200 miljoner euro i form av lån.

2.2. Bulgarien

Kommissionen lade den 28 juli 1999 fram ett förslag till rådets beslut om kompletterande makroekonomiskt stöd till Bulgarien på 100 miljoner euro i form av lån under maximalt 10 år. Rådet beslutade den 8 november 1999 att bevilja Bulgarien kompletterande makroekonomiskt stöd på 100 miljoner euro i form av lån.

2.3. Före detta jugoslaviska republiken Makedonien

Kommissionen lade den 28 juli 1999 fram ett förslag till rådets beslut om kompletterande makroekonomiskt stöd till före detta jugoslaviska republiken Makedonien på 50 miljoner euro i form av lån under maximalt 15 år samt 30 miljoner euro i gåvobistånd. Rådet beslutade den 8 november 1999 att bevilja kompletterande makroekonomiskt stöd till före detta jugoslaviska republiken Makedonien på 50 miljoner euro i lån och 30 miljoner euro i gåvobistånd.

2.4. Tadzjikistan

Kommissionen lade den 26 juli 1999 fram ett förslag om ändring av rådets beslut 97/787/CE om exceptionellt finansiellt stöd till Armenien och Georgien i avsikt att utsträcka det till att omfatta Tadzjikistan. Det belopp som skall beviljas i form av lån uppgår till 75 miljoner euro på maximalt 15 år och 35 miljoner euro i gåvobistånd. Rådet hade vid datum för rapporten ännu inte fattat något formellt beslut.

2.5. Moldavien

Kommissionen lade den 22 oktober 1999 fram ett förslag till rådets beslut om kompletterande makroekonomiskt stöd till Moldavien på 15 miljoner euro i form av lån under maximalt 10 år. Rådet hade vid datum för rapporten ännu inte fattat något formellt beslut.

2.6. Gemenskapens garanti till Europeiska investeringsbanken mot förluster vid lån till projekt för återuppbyggnad av de regioner i Turkiet som drabbats av jordbävningen

Kommissionen lade den 20 oktober 1999 fram ett förslag till rådets beslut om att bevilja Europeiska investeringsbanken en gemenskapsgaranti mot förluster vid lån till projekt för återuppbyggnad av de regioner i Turkiet som drabbats av jordbävningen. Garantin skall begränsas till 65 % av det sammanlagda beloppet av de lån som beviljats, plus alla belopp som har samband därmed. Det totala taket för de lån som beviljas uppgår till 600 miljoner euro och täcker en period på tre år.

Den 29 november 1999 beslutade rådet att bevilja Europeiska investeringsbanken en gemenskapsgaranti mot förluster vid lån till projekt för återuppbyggnad av de regioner som drabbats av jordbävningen. Garantin skall begränsas till 65 % av det sammanlagda beloppet av de lån som beviljats, plus alla belopp som har samband därmed. Det totala taket för de lån som beviljas uppgår till 600 miljoner euro och täcker en period på tre år från och med den 29 november 1999.

2.7. Gemenskapens garanti till Europeiska investeringsbanken mot förluster vid lån till projekt utanför gemenskapen (Central- och Östeuropa, Medelhavsländerna, Latinamerika och Asien samt Sydafrika)

Kommissionen lade den 23 april 1999 fram ett förslag till rådets beslut om beviljande av en gemenskapsgaranti till Europeiska investeringsbanken mot förluster vid lån till projekt utanför gemenskapen (Central- och Östeuropa, Medelhavsländerna, Latinamerika och Asien samt Sydafrika).

Förslaget till rådets beslut avser en förnyelse av den garanti som gemenskapen beviljade EIB den 14 april 1997.

Den 22 december 1999 beslutade rådet att bevilja Europeiska investeringsbanken en gemenskapsgaranti mot förluster vid lån till projekt utanför gemenskapen (Central- och Östeuropa, Medelhavsländerna, Latinamerika och Asien samt Sydafrika).

Garantin skall begränsas till 65 % av det sammanlagda beloppet av de lån som beviljats, plus alla belopp som har samband därmed. Det totala taket för de lån som beviljas uppgår till 18 410 miljoner euro, enligt nedanstående fördelning:

- Central- och Östeuropa: 8 680 miljoner euro.

- Medelhavsländerna: 6 425 miljoner euro.

- Latinamerika och Asien: 2 480 miljoner euro.

- Sydafrika: 825 miljoner euro.

Lånen skall täcka en period på sju år som inleds den 1 februari 2000 för Central- och Östeuropa, Medelhavsländerna och utvecklingsländerna i Latinamerika och Asien, samt den 1 juli 2000 för Sydafrika, och som avslutas den 31 januari 2007 för samtliga regioner.

Europeiska investeringsbanken uppmanas att sträva efter att täcka den kommersiella risken på 30 % av sin utlåning enligt detta beslut med hjälp av icke-statliga garantier och, om möjligt, på grundval av enskilda regionala mandat. Denna procentandel bör höjas varje gång det är möjligt och i den omfattning marknaden tillåter det.

3. Risksituationen

Bedömningen av de risker som påverkar gemenskapernas budget kan genomföras med två olika metoder, nämligen

- den metod som ofta används av banker och som utgår från det totala utestående lånebeloppet en bestämd dag för transaktionerna i fråga (situationen illustreras i tabell 1 nedan), och

- den i budgetarbete vanligare metoden, enligt vilken den högsta totala summa som gemenskapen kan behöva betala ut under budgetåret beräknas.

Denna andra metod har i sin tur tillämpats på två olika sätt, nämligen

- genom att man endast tagit hänsyn till verkliga utbetalningar fram till datumet för rapporten, och utgått ifrån att inga tidiga återbetalningar sker. Situationen beskrivs i tabell 2 nedan (detta motsvarar det lägsta av de maximala riskbelopp för gemenskapsbudgeten som kan räknas fram),

- genom att man även blickat framåt och tagit hänsyn till alla transaktioner som rådet beslutat om, eller som föreslagits av kommissionen, så att effekten på framtida budgetar kan beräknas under antagandet att alla kommissionens förslag i fråga godtas. Denna beräkning illustreras i tabell 3 nedan (och leder fram till det högsta riskbeloppet för gemenskapsbudgeten).

Den senare metoden ger en uppfattning om omfattningen av de risker som är förknippade med förslagen. Den kräver emellertid att ett antal antaganden görs vad gäller utbetalningsdatum, villkor för återbetalning (närmare villkor för detta återfinns i bilagan), räntesatser [1] samt växelkurser [2].

[1] Enligt antagandet används en genomsnittlig räntesats på 10 % för EIB:s lån. För upp- och utlåningen används en genomsnittlig räntesats på 4,4 %. För de nya transaktionerna i tabell 3 används räntesatsen 3,4675 %.

[2] För lån i andra valutor än euro används de växelkurser som fastställdes den 31 december 1999.

Resultaten framgår av tabell 1-3, där beräkningar av risker i samband med lån till länder inom respektive utanför gemenskapen återges.

Det bör även påpekas att i de totalbelopp som nämns i tabellerna innefattar risker av skilda slag. I fallet makroekonomiskt stöd gäller det lån till en enda stat, medan t.ex. Europeiska investeringsbankens verksamhet och gemenskapens nya instrument (GNI) rör projektlån.

I den analys som följer görs skillnad mellan total risk, risker som hänför sig till medlemsstaterna och risker som gäller icke-medlemsländer.

3.1. Utestående belopp vid datum för rapporten

Situationen vad avser utestående belopp beskrivs i tabell 1.

Den totala risken uppgick till 14 524 miljoner euro vid datum för rapporten, jämfört med 13 088 miljoner euro vid slutet av föregående halvår, alltså en ökning med 11% [3].

[3] En del av ökningen av de utestående lånen under föregående halvår förklaras av variationer i växelkursen för lån i andra valutor än euro.

De transaktioner som påverkat det utestående beloppet sedan föregående rapport återfinns i nedanstående tabell.

I miljoner euro

Utestående belopp den 30 juni 1999 // 13 088

Återbetalningar av lån

Betalningsbalanslån: Italien

Euratom

Gemenskapens nya instrument (GNI)

Ekonomiskt stöd

F.d. Sovjetunionen

EIB //

0,0

- 1,3

- 27,7

-10,0

0,0

- 216,2

Utbetalningar av lån

Ekonomiskt stöd

EIB //

+ 108

+ 1 365

Variationer i växelkurser för andra valutor i förhållande till euron // + 218,2

Utestående belopp den 31.12.1999 // 14 524

Det utestående beloppet (exklusive räntor) till förmån för medlemsstaterna var vid datum för rapporten 2 694 miljoner euro, vilket är 1,6 % lägre än motsvarande belopp den 30 juni 1999.

Vad gäller de risker som hänför sig till tredje land kan en ökning av det utestående beloppet (exklusive räntor) konstateras: 11 830 miljoner euro utgör en ökning med 14,3 % jämfört med föregående halvår.

3.2. Maximal risk som kan belasta gemenskapens budget, redovisad år för år: belopp som har utbetalats fram till datum för rapporten

Situationen beskrivs i tabell 2.

Den maximala årliga risken för 2000 uppgår till 4 060 miljoner euro.

- Beloppet för de transaktioner som avser medlemsstater uppgår till 2 733 miljoner euro under 2000, då lånen till Italien löper ut.

- Risken i samband med transaktioner gentemot tredje land uppgår till 1 328 miljoner euro under 2000.

Risken i fråga om tredje land uppgår i genomsnitt till 1 356 miljoner euro för perioden 2001-2008.

3.3. Maximal teoretisk risk som kan belasta gemenskapens budget, redovisad år för år

Situationen beskrivs i tabell 3.

Denna risk uppgår år 2000 till 4 138 miljoner euro och stabiliseras sedan på i genomsnitt 2 500 miljoner euro under perioden 2001-2008.

- Utvecklingen av medlemsstaternas maximala risk är identisk med den utveckling som redovisas i tabell 2.

- Risken vid transaktioner gentemot tredje land uppgår till 1 405 miljoner euro år 2000. Man kan konstatera en ökning av risken från och med år 2001 till och med år 2008 på i genomsnitt 13 % per år.

>Hänvisning till>

>Hänvisning till>

>Hänvisning till>

4. Utnyttjande av garantier som belastar budgeten

4.1. Användningen av de likvida medlen

Kommissionen har brukat sina likvida medel i enlighet med artikel 12 i rådets förordning nr 1552/89 av den 29 maj 1989 om genomförande av beslut 88/376/EEG, Euratom om systemet för gemenskapernas egna medel. Genom detta förfarande har man undvikit förseningar av kommissionens utbetalningar i de fall då inbetalningen från låntagaren är försenad.

4.2. Intervention från garantifonden

Genom rådets förordning (EG, Euratom) nr 2728/94 av den 31 oktober 1994 inrättas en garantifond för åtgärder avseende tredje land. Om en förfallodag för en betalning av ett lån som beviljats av gemenskapen överskrids av låntagaren, skall garantifonden täcka underskottet inom tre månader efter förfallodagen. Vid underlåtenhet att återbetala ett lån från EIB som garanteras av gemenskapen skall gemenskapen inom tre månader från mottagandet av EIB:s begäran om aktivering av garantin bevilja att banken tar ut motsvarande belopp ur garantifonden. Kommissionen godkänner således att banken lyfter motsvarande belopp från garantifonden.

Dröjsmålsränta mellan den dag då de likvida medlen görs tillgängliga och datumet för fondens intervention skall belasta garantifonden och återföras till de likvida medlen.

Under de sex senaste månaderna har fonden belastats i samband med lån till följande låntagare:

>Plats för tabell>

4.3. Situationen vid rapportdatum vad gäller försenade återbetalninga [4]

[4] Det gäller försenade återbetalningar från Tadzjikistan motsvarande lån på 1 250 miljoner euro som gemenskapen beviljat f.d. Sovjetunionen och dess republiker och försenade återbetalningar på lån från EIB till f.d. Jugoslavien inom ramen för Medelhavsprotokollen. I dessa belopp ingår uteblivna betalningar som täcks av budgeten.

Belopp för försenade återbetalningar vid rapportdatum

>Plats för tabell>

(1) Fördelningen av de ej återbetalade beloppen på de olika republikerna i f.d. Jugoslavien ges som information.

(2) I interventionsbeloppen från garantifonden för EIB:s transaktioner ingår i de belopp som inte återbetalats på förfallodagen och upplupen dröjsmålsränta fram till den dag då gemenskapsgarantin träder i kraft.

(3) Bokförda dröjsmålsräntor mellan det datum då garantin aktiverades och rapportdatum. För republikerna i f.d. Jugoslavien redovisas det samlade beloppet för dessa dröjsmålsräntor.

5. Analys av gemenskapens teoretiska kapacitet att bevilja lån och garantier till tredje land

Systemet med fonden och reserven för garantier innebär i praktiken en begränsning av unionens utlåningskapacitet gentemot tredje land, eftersom de anslag som är disponibla för de obligatoriska avsättningarna i samband med varje beslut om lån (eller årlig delutbetalning, "tranche", om det gäller garantier för fleråriga lånetransaktioner) begränsas till det belopp som anges för garantireserven i budgetplanen [5].

[5] De belopp som förts upp under budgetplanen 2000-2006 uppgår till 200 miljoner euro i 1999 års priser.

Vid varje givet tillfälle motsvarar utlåningskapaciteten det utrymme som står till förfogande under taket för garantireserven. Detta utrymme är lika med reservens totala storlek minus summan av de avsättningar som redan skett eller som är under förberedelse.

Tabell 4 innehåller en beräkning av gemenskapens utlåningskapacitet gentemot tredje land under perioden 1999-2001 enligt garantifondssystemet. En närmare beskrivning av tillvägagångssättet för beräkningen återfinns, jämte hänvisningar till rättsakter, i bilagan till denna rapport.

Mot bakgrund av de beslut som antagits av rådet samt förslag till beslut och beslut under förberedelse (se tabell 4) förväntas utnyttjandet av garantin för reserver uppgå till 176 miljoner euro år 2000, vilket gör att garantin för reserver kommer att ha 27 miljoner euro tillgängliga vid utgången av 2000.

Beroende på hur reserven för garantier påverkas av avsättningar till garantifonden i samband med lån om vilka beslut fattats, föreslagits eller är under förberedelse för år 2000 kommer den återstående årliga utlåningskapaciteten att vara

- 297 miljoner euro vad gäller lån som garanteras helt och hållet genom gemenskapens budget, eller

- 457 miljoner euro för lån som garanterats till 65 % (genom tillämpning av rådets beslut 2000/24/EG av den 22 december 1999).

Utifrån de beräknade avsättningarna till fonden visas i följande tabell 4 att den återstående utlåningskapaciteten kommer att vara starkt begränsad under 2001.

6. Garantifondens situation 31.12.1999

Det utestående beloppet för lån och lånegarantier till förmån för tredje land, omfattande kapitalbelopp och obetald till betalning förfallen ränta, uppgick den 31 december 1999 till 12 052 miljoner euro.

I miljoner euro

// Situationen den 31.12.1999

1. Utestående belopp för upp- och utlåning // 1 591

2. Utestående belopp EIB // 10 137

3. Utestående belopp för uteblivna betalningar // 158

4. Dröjsmålsräntor // 37

5. Obetald till betalning förfallen ränta [6] // 129

[6] Obetald till betalning förfallen ränta enligt definitionen i förordningen om upprättandet av garantifonden.

TOTALT // 12 052

Enligt förordningens definition uppgår förhållandet mellan fondens tillgångar och de utestående beloppen till 10,9 %, vilket är högre än de 10 % som i fondens inrättandeförordning fastställs som målbelopp. I bestämmelserna anges att "om fondens tillgångar vid årets slut överstiger målbeloppet, skall överskottet föras upp på en särskild post i inkomstberäkningen i Europeiska gemenskapernas allmänna budget". Det belopp som överstiger målbeloppet uppgår vid utgången av budgetåret 1999 till 107,9 miljoner euro. Detta belopp kommer att återföras till budgeten under första halvåret 2000.

I garantifonden skulle ett belopp på 1 422 miljoner euro kunna uppnås vid utgången av budgetåret 2000, förutsatt att

- 176 miljoner euro överförs från garantireserven år 2000,

- inga nya uteblivna betalningar kräver att fonden belastas,

- inga förseningar inträffar vad gäller återbetalningarna från de länder som ligger efter med betalningarna, och

- avkastningen på fondens tillgångar uppgår till omkring 41 miljoner euro under år 2000.

7. Garantifondens relativa soliditet

Förhållandet mellan beloppet i garantifonden 31.12.1999 (1 313 miljoner euro) och den maximala årliga risken avseende lån till tredje land som förutses för 2000 enligt tabell 3 (definierat som det totala belopp som förfaller till betalning under året, 1 405 miljoner euro) är 93%.

>Hänvisning till>

Del 2: Bedömning av potentiella risker: Ekonomisk och finansiell situation i de tredje länder som är föremål för de mest betydande lånetransaktionerna

1. Inledning

De siffror som angetts i de föregående delarna av rapporten ger information om de kvantitativa aspekterna på de risker som belastar den allmänna budgeten. Dessa uppgifter behöver emellertid kompletteras med en redogörelse för de kvalitativa aspekterna, d.v.s. som berör typen av transaktioner och låntagarnas situation. I detta avsnitt analyseras de händelser som inträffat under den senaste tiden och som kan påverka riskerna vad avser de aktuella länderna.

I den bedömning av landrisken som redovisas i denna del ges en uppsättning indikatorer på landrisken i alla de tredje länder som mottagit makroekonomiskt stöd från EG och fortfarande har skulder till EG. Indikatorerna redovisas i form av en helsidestabell per land (se bilagorna). Som ett komplement till detta ges en ytterligare analys i textform för de länder där viktig ny information som inverkar på riskbedömningen har blivit tillgänglig efter offentliggörandet av den senaste rapporten, som omfattade det första halvåret 1999. En kortfattad analys i textform ges också för de länder som fortfarande är återbetalningsskyldiga för de utestående lån som tecknades i samband med att 1 250 miljoner ecu i handelskrediter gjordes tillgängliga för dåvarande Sovjetunionen år 1991.

Bedömningen i detta avsnitt omfattar inte andra områden än de som omnämns, i huvudsak därför att gemenskapens riskexponering i andra områden (bland annat genom garantier för EIB:s utlåning) endast utgör en liten del av den totala riskexponeringen och dessutom är väl fördelad över många länder.

2. Kandidatländer

Bulgarien

Den ekonomiska nedgången under senare delen av 1998 fortsatte under första halvåret 1999 med en BNP-tillväxt som låg nära noll på grund av minskad export och en snabb nedgång i industriproduktionen. Den nedåtgående trenden i industrins och detaljhandelns omsättning fortsatte under nästan hela 1999. Tillväxten väntas öka inom EU och tillsammans med det faktum att Kosovo-krisen är över bör det kunna stimulera tillväxten i Bulgarien under 2000 och 2001, men ännu syns inga tydliga tecken på någon bärkraftig tillväxt. Den offentliga sektorns finanser är fortfarande sunda, inflationen är låg och den stora valutareserven förstärker sedelfondsystemets trovärdighet.

Handelsbalansen har försämrats betydligt och underskottet i bytesbalansen för 1999 beräknas motsvara mer än 6 % av BNP. Kosovo-krisen är en del av förklaringen till detta, liksom omstruktureringen av tillverkningssektorn som ledde till att industriproduktionen minskade och importen av kapitalvaror ökade. Flera omfattande privatiseringar som involverade utländska investerare samt stöd från internationella finansiella institutioner bidrog till att finansiera underskottet.

Totalt sett har det skett en imponerande makroekonomisk stabilisering men det återstår vissa hot mot den bulgariska ekonomin på medellång sikt. Privatiseringen av statliga företag har fortskridit enligt planerna men det läggs alltför stor vikt vid ledningens och de anställdas förvärv av verksamheten, vilket bromsar upp den välbehövliga moderniseringen och omstruktureringen. Dessutom har bankerna ogärna finansierat inhemska industrier och utländska investerare är fortfarande tveksamma till omfattande engagemang. Omstruktureringen av de statligt ägda företagen och av tillverkningsindustrin åtföljs av ökande arbetslöshet samtidigt som den bristfälliga förvaltningen och avsaknaden av ett öppet affärsklimat fortfarande hämmar den ekonomiska utvecklingen.

Bulgarien följer fortfarande det reformprogram som avtalats med Internationella valutafonden (IMF) med endast små avvikelser i tidtabellen. Under 2000 måste man räkna med ökande svårigheter att uppfylla IMF-programmets strukturpolitiska mål, särskilt vad gäller omstrukturering av försörjningsföretagen (t.ex. gas, vatten och elektricitet) som befinner sig i en mycket besvärlig ekonomisk situation. Regeringens föresatser att fortsätta reformprogrammet kommer därför troligen att sättas på prov under våren. Regeringsombildningen nyligen antyder emellertid att landet prioriterar EU-medlemskap och ekonomiska reformer.

Estland

Efter den plötsliga nedgången i den ekonomiska aktiviteten i Estland i slutet av 1998 och början av 1999 tilltog den ekonomiska tillväxten igen under tredje kvartalet 1999. De indikatorer som kan mätas på kort sikt pekar mot att den ekonomiska aktiviteten kommer att återhämta sig på bred front. De monetära förhållandena blev gynnsammare: den lägre inflationen gjorde att räntorna sjönk och utlåningen ökade. Apprecieringen av dollarn gentemot euron (och därmed också den estniska kronan) gav ytterligare positiv stimulans.

Den offentliga sektorns finanser försämrades kraftigt under första halvåret 1999 men ökningen av det offentliga underskottet bromsades dock under det andra halvåret. Underskottet förväntas ändå uppgå till 4,5 % av BNP vid årsskiftet. Regeringen har förbundit sig att genomdriva en stram finanspolitik under 2000 med budgeten i balans på en lägre nominell utgiftsnivå. En annan prioriterad åtgärd är att tackla arbetslösheten som ökade dramatiskt under slutet 1998 och början av 1999. Glädjande nog låg siffrorna för den registrerade arbetslösheten stilla under andra halvåret 1999.

Nedgången i den inhemska efterfrågan ledde till en snabb minskning av handels- och bytesbalansunderskottet. Minskningen av varuimporten var särskilt kraftig medan exportnedgången var mer blygsam, framför allt eftersom exporten till EU - landets största handelspartner - fortsatte att växa stadigt. Samtidigt registrerades ett mycket större överskott i tjänstesektorn (framför allt inom transport och turism). Detta ledde sammantaget till ett överskott i bytesbalansen under tredje kvartalet 1999, vilket i sin tur dämpade de internationella investerarnas återkommande farhågor om landets makroekonomiska sårbarhet. Den fortsatt sunda finansieringen av bytesbalansunderskottet möjliggjorde en stadig ökning av valutareserven samtidigt som den offentliga sektorns utlandsskuld förblev mycket liten (cirka 5 % av BNP brutto, medan landets totala utlandsskuld motsvarar 57,5 % av BNP). Estlands rating bekräftades av Standard and Poors' i september 1999.

Estland håller på att slutföra förhandlingarna med IMF om ett standby-avtal som skall fungera som en försiktighetsåtgärd och förmodligen kommer att godkännas i början av 2000. Ett ökat förtroende för marknaden ledde till mycket lägre riskpremie för tillgångar i estniska kronor och på de lån som estländska låntagare tar i utländsk valuta.

Lettland

Under första halvåret 1999 sjönk BNP med 2 % jämfört med samma period föregående år. Industriproduktionsindex stiger sedan i maj och ligger sedan september nära de nivåer det nådde 1998. Å andra sidan skedde det under tredje kvartalet 1999 en avsevärd minskning av aktiviteten i transportnäringen som i huvudsak bygger på transport av olja och oljeprodukter. Inflationen har varit låg i Lettland under hela året. Den officiella arbetslösheten sjönk till 9,1 % i slutet av november efter en toppnotering på 10,2 % i april.

Beträffande utrikeshandeln har exporten till EU ökat ytterligare samtidigt som exporten till Ryssland har minskat och förmodligen kommer denna trend att fortsätta. Den sammanlagda exporten under de första sju månaderna minskade jämfört med föregående år men importen sjönk ännu mer. Underskottet i bytesbalansen uppgick till 9,1 % av BNP under första halvåret 1999, vilket är lägre än de 11,1 % som registrerades under de två sexmånadersperioderna under 1998.

Underskottet i den offentliga sektorns finanser var bortsett från privatiseringsinkomster 0,8 % av BNP under 1998. De offentliga finanserna under första halvan av 1999 pekar mot ett sämre utfall för 1999 på grund av den långsammare ekonomiska tillväxtens inverkan på de offentliga inkomsterna, större utgifter för pensionsutbetalningar och arbetslöshetsunderstöd samt den löneökning för offentliganställda som beviljades i slutet av 1998. För att motarbeta den ökande obalansen i de offentliga finanserna godkände parlamentet i augusti en tilläggsbudget för resten av året, som bland annat innebar en minskning av utgifterna med motsvarande 1,5 % av BNP och en ökning av punktskatterna på alkohol, bensin och tobak.

Flera banker upplevde svårigheter i den ryska krisens kölvatten men nu visar banksektorn tecken på att åter stabiliseras. Lettländska centralbankens interventioner på valutamarknaden under andra halvåret 1999 har lett till en uppstramning av de monetära förhållandena och till en blygsam ränteökning.

I december 1999 godkände IMF ett 16-månaders standby-avtal för Lettland, motsvarande 33 miljoner i särskilda dragningsrätter (SDR) (cirka 45 miljoner euro), till stöd för regeringens ekonomiska program för 2000-2001. Lettlands regering har inte för avsikt att utnyttja dragningsrätterna utan behandlar avtalet som en försiktighetsåtgärd. Statens utlandsskuld var 620 miljoner US-dollar i slutet av november 1999, vilket är mindre än 1 % av BNP och inbegriper 225 miljoner US-dollar i eurobonds. I slutet av mars 2000 måste Lettland betala tillbaka 34 miljoner euro av sin utlandsskuld till ett flertal olika finansiella institutioner.

Litauen

De ekonomiska verkningarna av den ryska krisen nådde Litauen lite senare tack vare att regeringen med hjälp av stödåtgärder försökte dämpa de negativa chockverkningarna utifrån. Trots dessa konjunkturutjämnande åtgärder har den ekonomiska tillväxten minskat sedan andra halvåret 1998. Denna utveckling beror främst på att Litauens största exportmarknader i de nya oberoende staterna kollapsade efter den finansiella krisen hösten 1998 och på de skiftande produktionsresultaten i landets enda oljeraffinaderi, som är beroende av de oregelbundna leveranserna från Ryssland och står för nästan en tiondel av Litauens BNP. Den nationella valutan (litauiska litas) är dessutom knuten till US-dollarn vilket ledde till en markant appreciering i förhållande till viktiga europeiska handelspartners valutor och därmed en försvagning av landets konkurrenskraft på de europeiska marknaderna. Följden blev att BNP-tillväxten minskade med cirka 3 % 1999. En kraftigare tillväxt inom EU och marknadsåterhämtningen i de nya oberoende staterna ger emellertid anledning till förväntningar på ökad ekonomisk aktivitet under 2000.

Konsumentprisinflationen har avtagit avsevärt. Apprecieringen av valutan, låga priser på importerade råvaror samt överskottet av jordbruksprodukter på den inhemska marknaden var tre faktorer som bidrog till att konsumentprisinflationen sjönk från 2,4 % i december 1998 till 0,3 % i december 1999. Trots vissa inflationsdrivande effekter på grund av prisliberaliseringen och stigande råvarupriser på världsmarknaden stannar inflationen förmodligen på en låg nivå den närmsta tiden.

På grund av avtagande tillväxt och ekonomisk omstrukturering steg arbetslösheten under hela året och nådde 10 % i december. Genomsnittet för hela 1999 steg till 8,4 %, att jämföras med 6,4 % 1998. Eftersom arbetskraft fortfarande friställs till följd av omstruktureringen kan arbetslösheten stiga ytterligare.

De offentliga finanserna försämrades avsevärt när den ryska krisens verkningar nådde Litauens ekonomi. De löpande inkomsterna nådde inte upp till målet när skatteunderlaget försämrades samtidigt som utgifterna steg på grund av stödet till drabbade företag. Följden blev att underskottet i de offentliga finanserna ökade från nära 2 % av BNP 1997 till mer än 5 % 1998 och det kan ha nått högre än så under 1999. För att åter få kontroll över de offentliga finanserna godkände parlamentet nedskärningar i utgifterna och ett krisprogram som innebär att man skjuter upp den tredje och sista utbetalningen inom ramen för kompensationsplanen för förlorade insatta medel som motsvarar cirka 1,5 % av BNP, undertecknar ett standby-avtal med IMF för att undvika likviditetsproblem och genomför olika strukturreformer för att förbättra de offentliga finansernas bärkraft. De flesta åtgärder är tänkta att införas i budgeten för 2000 som just nu håller på att förberedas. Standby-avtalet med IMF undertecknas troligen i början av 2000.

Litauens utrikesbalans försämrades markant i den ryska krisens efterdyningar eftersom exportmarknaderna urholkades medan importen låg kvar på en relativt hög nivå på grund av den litauiska regeringens strävan att stabilisera tillväxten och de fortsatta importbehoven för modernisering och omstrukturering av ekonomin. Inte förrän från mitten av 1999 började importen sjunka mer än exporten vilket bidrog till att reducera underskottet i handelsbalansen. De utländska direktinvesteringarna förblev relativt opåverkade av avmattningen i ekonomin vilket bidrog till att finansiera underskottet i bytesbalansen, som uppgick till mer än 10 % av BNP. För närvarande är finansieringen av underskottet i bytesbalansen inget större problem men den ligger på en sådan nivå att det krävs att åtgärder vidtas på medellång sikt.

Rumänien

Under andra halvåret 1999 satt Rumänien fortfarande fast i en allvarlig lågkonjunktur. Omfattande finansieringsproblem, makroekonomisk obalans, lågt kapitalinflöde, stigande arbetslöshet och alltför begränsade försök till omstrukturering av stora förlustbringande företag innebar att endast begränsade resultat uppnåddes med att konsolidera den makroekonomiska stabiliteten och att stärka marknadens förtroende.

Den ekonomiska aktiviteten fortsatte att krympa under andra halvåret 1999 och BNP beräknas ha sjunkit med 4 % i reala termer för hela året. På utgiftssidan registrerades en kraftig nedgång i investeringarna, vilket avspeglade en låg sammanlagd efterfrågan, effekterna av varaktigt höga räntor och svårigheterna med att skaffa finansiering utifrån. Det har emellertid skett en blygsam återhämtning i export och detaljhandel. De offentliga finanserna var fortsatt bräckliga men budgetgenomförandet visade sig bli bättre under andra halvåret. Rumänien är dock hänvisat till den inhemska marknaden för finansiering av budgetunderskottet vilket även fortsättningsvis skapar osäkerhet kring de offentliga finanserna på grund av den inhemska offentliga skuldens korta löptider och höga räntor.

De nominella och reella räntorna sjönk under andra halvåret 1999 vilket bör få stor betydelse för konsolideringen av den makroekonomiska situationen. Räntesänkningen har till stor del kommit till stånd tack vare de insatser som gjorts för att ta itu med de mycket allvarliga problemen inom den offentliga finanssektorn, den lägre riskpremien efter att Rumänien återbetalat sina skulder till utlandet under första halvåret samt den högre likviditeten på interbankmarknaden. Den högre likviditeten har emellertid motverkat centralbankens mål att kontrollera inflationen. Konsumentprisinflationen ökade faktiskt från 32 % i början av året till 55 % i slutet.

De monetära myndigheterna försökte uppnå många olika mål på en och samma gång, bland annat stärka den nationella valutans trovärdighet, öka valutareserverna, få kontroll över likviditeten, minska inflationen och säkra en reell depreciering av valutan för att stödja exporten, men uppnådde inte något av dem. De viktigaste målen måste vara att öka kapitalinflödet och göra rejäla framsteg med strukturreformerna eftersom det skulle minska centralbankens dilemma och därmed avlasta den monetära politiken.

Andra halvåret 1999 karakteriserades av en nedgång i handels- och bytesbalansunderskottet. För hela året förväntas underskottet i bytesbalansen minska med hälften till cirka 1,5 miljarder US-dollar. Det beror på att nedgången i den inhemska efterfrågan och svårigheterna att finansiera importen ledde till en kraftig nedgång i importen, medan starkare tillväxt i EU och effekterna av den avsevärda, reella deprecieringen av valutan i slutet av 1998 och början av 1999 gjorde att exporten låg kvar på samma nivå. Betalningsbalansen som helhet förblev emellertid svag. Rumäniens låga trovärdighet internationellt sett och en inte särskilt inbjudande investeringsmiljö bromsade inflödet av privat, utländskt kapital. Rumänien kunde inte avsätta varken Euro- eller Samurajobligationer på grund av de mycket höga riskpremier som krävdes. Ökningen av de officiella valutareserverna från den mycket låga nivå som nåddes mot slutet av första halvåret berodde nästan uteslutande på rumänska centralbankens uppköp på den inhemska marknaden.

Ställd inför allvarliga problem med betalningsbalansen slöt regeringen avtal med de internationella finansiella institutionerna om nya strukturanpassningslån. Den 10 juni 1999 beviljade Världsbanken krediter till ett värde av 325 miljoner US-dollar (omfattande ett nytt s.k. anpassningslån för den privata sektorn - PSAL - om 300 miljoner US-dollar) och den 5 augusti godkände IMF:s styrelse ett nytt standby-avtal motsvarande 400 miljoner SDR (550 miljoner US-dollar). I augusti frigjorde Världsbanken 150 miljoner US-dollar inom ramen för PSAL medan IMF gjorde en första, reducerad, utbetalning på 73 miljoner US-dollar. Den andra utbetalningen (cirka 200 miljoner US-dollar) var planerad till oktober men sköts upp flera gånger och kunde inte göras under 1999. Världsbanken har ännu inte kunna frigöra den sista utbetalningen till ett värde på 150 miljoner US-dollar av sitt nya strukturanpassningslån för jordbrukssektorn - ASAL. Detta lån beviljades ursprungligen 1997 och förlängdes i slutet av 1998.

3. Västra Balkan

Bosnien och Hercegovina

Under perioden 1996-98 har Bosnien och Hercegovina lyckats upprätthålla en genomsnittlig tillväxttakt på cirka 35 %. Denna höga tillväxt har man lyckats uppnå från en inledningsvis mycket låg BNP och inom ramen för det externt finansierade ekonomiska återhämtnings- och återuppbyggnadsprogram (1996-1999) för Bosnien och Hercegovina som stöttas av det internationella givarsamfundet. Trots dessa höga tillväxtsiffror har inflationen sjunkit snabbt till ensiffriga tal i både Federationen och Republika Srpska genom att man har hållit sig strikt till reglerna för sedelfondsystemet och genom en försiktig finanspolitik som varit en del av ett landsomfattande makroekonomiskt program som får stöd av IMF inom ramen för ett standby-avtal. Växelkursen för den konvertibla marken (BAM) är fortfarande fast (1:1) gentemot den tyska marken (euron) inom ramen för sedelfondsystemet. Den reala BNP-tillväxten för 1999 beräknas minska till 12 % i jämförelse med de 16 % som man räknade med före krisen i Kosovo. Denna minskning beror till stor del på Kosovo-krisen och dess effekter på handel och inhemska investeringar tidigare under året. Arbetslösheten är fortfarande hög i både Federationen och Republika Srpska och ligger kring 40 %. Under 1999 tvingades man i båda enheter strama åt sina offentliga finanser och skära ner utgifterna med cirka 30 %, framför allt beroende på Kosovo-krisens negativa effekter under första halvåret 1999. Republika Srpskas budgetförslag för 2000 verkar vara balanserat medan Federationen har lagt fram ett budgetförslag som överskrider de utgiftstak som IMF föreskrivit.

Bytesbalansen visar ett fortsatt stort underskott (cirka 22 % av BNP 1999) som i huvudsak finansieras via givarstöd och avspeglar en omfattande import för återuppbyggnadsändamål. De officiella bruttoreserverna av utländsk valuta motsvarar 3 månaders import eller cirka 600 miljoner BAM efter att en betydande ökning registrerades andra halvåret 1999, vilket avspeglar det faktum att den konvertibla marken nu accepteras i allt större utsträckning i båda de politiska enheterna. Bosnien och Hercegovina har fortfarande en stor utlandsskuld (motsvarande cirka 70 % av BNP vid slutet av 1998), vilket delvis beror på att landet övertagit en betydande skuldbörda från f.d. Jugoslavien. Skuldtjänsten som andel av exporten av varor och tjänster är emellertid liten jämfört med skuldkvoten i procent av BNP eftersom stora delar av skulden består av förmånliga lån och eftersom man har förmånliga skuldomläggningsavtal med Londonklubben och Parisklubben. Detta förklarar också varför skuld- och skuldtjänstkvoterna förmodas fortsätta minska under de kommande åren trots omfattande upplåning i utlandet i samband med återuppbyggnaden. I Bosnien och Hercegovina är det de politiska enheterna som skall förse staten (i förhållandet 61:39 för Federationen respektive Republika Srpska) med de resurser som krävs för att den skall kunna betala räntor och amorteringar på utlandsskulden.

I maj 1998 godkände IMF ett standby-avtal (81 miljoner US-dollar). I juni 1999 beslöt IMF att öka sitt bistånd med 23 miljoner US-dollar på grund av Kosovo-krisens negativa effekter. Världsbanken driver två policy-baserade stödprogram i Bosnien och Hercegovina till stöd för omstruktureringen av de offentliga finanserna och för privatiseringar inom företags- och banksektorn. Dessa får finansiellt stöd via två krediter hos Internationella utvecklingsfonden som sammanlagt uppgår till 134 miljoner US-dollar på förmånlig basis. Bland annat inbegriper de en ökning av beloppet med 28 miljoner US-dollar med hänsyn till Kosovo-krisens negativa effekter. Vad beträffar landriskindikatorerna för Bosnien och Hercegovina finns det inga specifika uppgifter tillgängliga eftersom kreditvärderingsinstituten inte tillhandahåller någon rating för landet. Den allmänna uppfattningen är att det fortfarande är ett stort risktagande att investera i landet.

F.d. jugoslaviska republiken Makedonien

Den ekonomiska aktiviteten i f.d. jugoslaviska republiken Makedonien minskade kraftigt i början av 1999, till stor del beroende på konflikten i Kosovo. Kosovo-krisen innebar ett avbrott i handeln, en plötsligt minskning av de utländska direktinvesteringarna och en massiv tillströmning av flyktingar. Efter konflikten har situationen emellertid vänt och nu visar sig återuppbyggnaden av Kosovo vara betydelsefull för den ekonomiska tillväxten. Landets export till Kosovo ökar starkt och närvaron av internationell hjälppersonal och militära styrkor i regionen gör att den inhemska efterfrågan stiger markant. Följaktligen har de tidigare prognoserna om en betydande nedgång i BNP under 1999 förmodligen inte förverkligats. Istället förväntas BNP öka med 2,7 % i reala termer under 1999.

Det ekonomiska reformarbetet har under de senaste två åren gått långsammare, vilket är bakgrunden till att f.d. jugoslaviska republiken Makedonien fortfarande har problem med konkurrensen. Detta har avspeglats i det stora underskottet i bytesbalansen, som stod i ungefär 290 miljoner US-dollar under 1998 (8 % av BNP). Internationella hjälpinsatser i Kosovo innebar ett stöd till exporten och bidrog till en snabb minskning av underskottet i bytesbalansen till 123 miljoner US-dollar 1999, men denna situation kan visa sig vara tillfällig. I slutet av 1999 ökade utlandsskulden till 1482 miljoner euro (44 % av BNP, från 41 % 1998) och skuldtjänsten ökade snabbt från 127 miljoner euro 1998 till 162 miljoner euro 1999 (12 % av exporten av varor och tjänster).

I juni 1998 godkände IMF ansökan om en andra utvidgad strukturanpassningsfacilitet (ESAF) till stöd för ett omarbetat politiskt ramprogram (april 1998-april 2000). Mot bakgrund av Kosovo-krisens massiva effekter och av att man inte lyckades enas om en lämplig tidtabell för strukturreformer på medellång sikt, som de facto innebar att programmet tillfälligt upphävdes under 1999, finns det nu planer på att ersätta programmet som löper ut i april 2000 med ett ekonomiskt program som kan stöttas av ett standby-avtal. Dessutom skulle Världsbanken kunna bevilja ett andra sektorsanpassningslån för finans- och företagssektorn (FESAL) till ett sådant program för att understödja strukturreformerna. Det pågår för närvarande förhandlingar med internationella finansiella institutioner om ett sådant program.

4. De nya oberoende Staterna

Armenien

BNP steg med 7,2 % 1998 och med 6,1 % under de första nio månaderna av 1999. Tillväxten berodde dock huvudsakligen på utländsk finansiering, särskilt från Världsbanken och IMF, vilket gjorde att Armenien kunde tillåta sig stora underskott i bytesbalansen och de offentliga finanserna. Tack vare att regeringen återgick till en stramare finans- och penningpolitik beräknades inflation inte överstiga 2 % för hela 1999. Under de första sju månaderna av 1999 uppvisade den statliga budgeten ett underskott motsvarande 4,5 % av BNP, att jämföras med 1,4 % under motsvarande period 1998 och 4, 8 % för hela 1998. De ackumulerade skatteskulderna ökade oroväckande. Ett paket med åtstramningsåtgärder som antogs i augusti 1999 ledde emellertid till att skatteindrivningen stadigt förbättrades och till att man förväntade sig att intäktsmålet i budgeten för 1999 skulle uppnås.

Handelsblockaden mot landet, den finansiella krisen i Ryssland och den relativt starka drammen ledde till att Armeniens underskott i bytesbalansen motsvarade 27,3 % av BNP 1998. Importen var mer än tre gånger så stor som exporten. Underskottet i handelsbalansen krympte emellertid med 9,2 % till 28 % av BNP för perioden januari-juni 1999 till följd av att importen sjönk kraftigare än exporten. Inflödet från armenier bosatta utomlands, internationella finansiella institutioner och andra länder (särskilt USA) samt avsevärda utländska direktinvesteringar har hindrat dessa obalanser från att destabilisera Armeniens ekonomi. Det är dock i längden ohållbart med underskott som dessa. Landets utlandsskuld växer och förväntas hamna på cirka 50 % av BNP i slutet av 2000. Bruttovalutareserven, stärkt av privatiseringsintäkter, är fortfarande tillräcklig och täcker cirka 3,7 månaders import. Efter en viss depreciering i den ryska krisens kölvatten har valutan nu apprecierats något under de senaste månaderna till cirka 515 dram per US-dollar i december 1999.

Den 8 oktober 1999 slutförde IMF en halvtidsöversyn inom ramen för det tredje årliga programmet med Armenien. Där gav man uttryck för oro över de ekonomisk-politiska bakslagen och över att genomförandet av strukturreformerna hade tappat fart, särskilt när det gäller att genomföra den ekonomiska rehabiliteringsplanen för energisektorn. Den nya regeringens motåtgärder hälsades med tillfredsställelse, särskilt myndigheternas beslut att vidta kraftfulla finanspolitiska motåtgärder och att snabba på privatiseringsprocessen.

Vitryssland

Den ekonomiska och politiska utvecklingen i Vitryssland ger fortfarande anledning till oro. Det råder en överhängande risk för fallissemang på grund av regeringens ständiga svårigheter att generera tillräckligt med hårdvaluta för att betala räntor och amorteringar på sin skuld. Även om utlandsskulden inte beräknas motsvara mer än 25 % av BNP har regeringen på grund av avsaknaden av likvida medel redan fått omstrukturera lån inom ramen för statliga garantier och fortsatt att ackumulera skulder till Ryssland och Litauen för elektricitet och gas.

Under 1999 ledde sjunkande efterfrågan och en allvarlig chock i bytesrelationen till en avsevärd dämpning i den ekonomiska aktiviteten. Avsaknaden av fungerande ekonomisk-politiska åtgärder har lett till ohållbara strukturella och monetära obalanser.

Inte förrän Vitryssland kan återuppta relationerna med IMF och få stöd av multilaterala givare blir det möjligt för landet att lösa de allt större problemen och återfå tillräckligt med internationell trovärdighet för att kunna hitta en permanent lösning på den osäkra finansiella situationen.

Georgien

Georgiens BNP steg med endast 2,9 % 1998, vilket var långt under de beräknade 11 %, och tillväxten avstannade ytterligare till 1,7 % under första halvåret 1999. En tillväxt på 2,2 % väntas för hela 1999. Den långsammare tillväxten beror till stor del på att exporten till Ryssland, Ukraina och Moldova kollapsade efter devalveringen av den ryska rubeln. Budgetkrisens effekter på efterfrågan inom landet har förvärrat situationen. Den snabba deprecieringen av larin tillsammans med centralbankens beslut av upphöra med interventioner på valutamarknaden ledde till ökad inflation från december 1998. Tack vare en relativt stram penningpolitik beräknas den årliga inflationen emellertid inte nå högre än 11 % 1999. Budgetunderskottet (baserat på åtaganden) motsvarade 4,3 % av BNP 1998. Det förväntades bli lika högt, eller till och med öka till 4,9 % av BNP under 1999 på grund av den minskade ekonomiska tillväxten, den bristfälliga skatteindrivningen samt korruption, ekonomiska problem för många stora företag och höga kostnader för skuldtjänstbetalningar.

Under 1998 ökade plötsligt bytesbalansunderskottet (exklusive officiella transfereringar) till 11,6 % av BNP, till stora delar beroende på att exporten till Ryssland kollapsade det sista kvartalet. Underskottet kommer emellertid att bli mindre 1999 på grund av en dämpas inhemsk efterfrågan på importvaror. Georgien tog emot avsevärda summor i utländska direktinvesteringar 1998 (mer än 200 miljoner US-dollar), men inflödet förmodas bli lägre 1999. Det externa underskottet har i huvudsak täckts av lån i utlandet. Som en följd av detta och av deprecieringen av valutan i december 1998 började Georgiens utlandsskuld att stiga och förväntas motsvara 42 % av BNP i slutet av 1999, mot 33 % av BNP i slutet av 1998. Bruttovalutareserven beräknades motsvara cirka 1,7 månaders import. Växelkursen har stabiliserats på 2 lari per US-dollar, men ihållande inflation kan försvaga valutan under de kommande månaderna.

I juli 1999 kunde IMF avsluta en positiv halvtidsöversyn inom ramen för det tredje årliga ESAF-avtalet med Georgien, även om skatteuppbörden fortfarande fungerar dåligt. Det förväntades allmänt att landet skulle få ett nytt treårigt ESAF-avtal före årsskiftet men IMF ansåg inte budgetförslaget för 2000 vara helt tillfredsställande. Dessutom var IMF fortfarande bekymrad över de med varandra förbundna problemen korruption och otillräcklig skatteuppbörd samt över den relativt låga prioritet som hittills har givits åt utbetalningen av löner och pensioner inom den offentliga sektorn.

Moldova

Efter att ha registrerat positiv real tillväxt för första gången sedan självständigheten 1997 fick Moldova se den ekonomiska tillväxten åter bli negativ under 1998, då BNP sjönk 8,6 %, främst till följd av den ryska krisens kraftiga effekt på exporten. Både industri- och jordbruksproduktionen sjönk med ungefär 11 % i reala termer. På den strukturella sidan försvårades ansträngningarna att minska de makroekonomiska obalanserna av att reformerna av energisektorn och den finanspolitiska omläggningen försenades, även om vissa framsteg gjordes i mitten av året och under det sista kvartalet.

Kraftfulla finanspolitiska åtgärder vidtogs i slutet av 1998/början av 1999. Dessa inriktades på en kraftig finanspolitisk åtstramning inom ramen för IMF-programmet. De reala och finansiella chockverkningarna av den ekonomiska krisen i Ryssland och regionen har dock fortsatt att kraftigt tynga ned Moldovas ekonomi, vilket framgår av att exporten sjunkit med ungefär 50 % under 1999. Till följd av detta beräknas BNP ha sjunkit med ytterligare 5 % under 1999. Inflationen, som hade sjunkit snabbare än väntat i början av året, steg under andra halvåret 1999 så att tolvmånadersinflationen i december uppgick till ungefär 45 %, vilket delvis kan förklaras av den kraftiga deprecieringen av landets valuta. Underskottet i bytesbalansen uppges ha minskat kraftigt till ungefär 1 % av BNP från ungefär 20 % 1998 till följd av den betydande minskningen av den inhemska efterfrågan. Den politiska oron under det sista kvartalet 1999 och det efterföljande avbrottet i IMF-programmet har påverkat de offentliga finanserna negativt. Således ökade det offentliga underskottet 1999 ytterligare till ungefär 5 % av BNP.

Den nya regeringen, som tillträdde den 22 december 1999, verkar beredd att starta reformprocessen på nytt så att landet åter kan få tillgång till utländska krediter, vilka det finns ett trängande behov av. IMF har redan uttryckt sin tillfredsställelse med de föreslagna åtgärderna och förväntas återuppta förhandlingarna om ett nytt program i början av februari 2000. Budgeten för 2000 och ytterligare privatiseringar anses mycket viktiga för att landet skall kunna beviljas ny finansiering från de internationella finansiella institutionerna.

Tadzjikistan

Trots två externa chocker (fortsatt sjunkande världsmarknadspriser på råvaror - särskilt för bomull och aluminium - och den finansiella krisen i Ryssland), ökade produktionen 1998 markant med ungefär 5,3 %, dock från en mycket låg nivå. Under 1999 mattades BNP-tillväxten av till omkring 3,5 %. Till följd av den ekonomisk-politiska åtstramning som skett förväntas dock tillväxten öka igen nästa år. Till följd av att regeringen misslyckades med att få in tillräckliga skatteintäkter uppgick det offentliga underskottet i början av 1999 till 4 % av BNP, istället för planerade 3 %. I september och oktober var de offentliga finanserna dock i stort sett i balans. När det gäller inflationen var den fortfarande mycket hög i juli och augusti 1999 (omkring 25 %), men i september sjönk prisnivån med 1,4 % och i oktober med 2 %. Detta var resultatet av den dramatiska åtstramning av både penning- och finanspolitiken som ägde rum i början av september.

Underskottet i bytesbalansen (exklusive överföringar) ökade under 1998 från 9,2 % till 15,2 % av BNP till följd av lägre exportintäkter och minskade penningförsändelser från Ryssland. Det förväntas dock sjunka tillbaka till omkring 8 % av BNP 1999. Valutareserven, vars värde vid utgången av september 1999 motsvarade en månads import, förväntades öka till ett värde motsvarande 1,4 månaders import mot slutet av året, vilket är samma nivå som registrerades vid utgången av 1998. Vid utgången av 1999 förväntades Tadzjikistans utlandsskuld uppgå till ett värde motsvarande 1 029 miljoner US-dollar eller 130 % av BNP. Efter en kraftig depreciering av valutan mot US-dollarn (med 33 % från augusti 1998 till mitten av mars 1999) har växelkursen varit stabil sedan slutet av augusti 1999.

Mot bakgrund av styrkan i landets ekonomiska program och de tadzjikiska myndigheternas kraftfulla åtagande att fortsätta konsoliderings- och reformarbetet ingick IMF:s styrelse ett andra årligt ESAF-avtal med Tadzjikistan. I november 1999 var IMF:s samlade bedömning att regeringen menade allvar med omläggningen av den ekonomiska politiken, vilket framgick av den finans- och penningpolitiska åtstramningen i september. Under förutsättning att åtgärder vidtagits före utgången av 1999 beträffande ett antal viktiga finansiella variabler, förväntades IMF:s styrelse avsluta den första och andra granskningen av det andra årliga avtalet enligt PRGF (Poverty Reduction and Growth Facility).

Ukraina

BNP beräknas ha sjunkit med ungefär 0,5 % i reala termer under 1999, även om produktionsminskningstakten verkar ha bromsats under det andra halvåret. Till följd av den mer expansiva penning- och finanspolitiken och den kraftiga deprecieringen av växelkursen i samband med presidentvalen i oktober-november 1999 ökade inflationen igen under årets sista fyra månader. Konsumentprisindex (KPI) steg till exempel med 4,1 % i december. Den genomsnittliga ökningen av KPI under 1999 var 19,2 %. Det offentliga underskottet beräknas ha legat kvar på nästan samma nivå som 1998 (omkring 2,7 % av BNP), trots försämringen under det andra halvåret. Den nya regering som bildades i början av januari 2000 har lagt fram en ändrad budget för 2000 för parlamentet. I budgeten siktar man på att eliminera underskottet i statens finanser och den godkändes av parlamentet den 17 februari 2000. Strukturreformer har genomförts med varierande framgång. Det har skett vissa framsteg beträffande privatiseringar, avregleringar och reformering av den offentliga förvaltningen. Reformerna på andra områden, särskilt inom jordbruks- och energisektorerna, har däremot varit en besvikelse. Även om banktillsynen har förbättrats framgår det av undersökningar som nyligen genomförts att fem av de största bankerna är insolventa och vissa tillsynsregler tillämpas inte fullt ut.

Underskottet i bytesbalansen beräknas under 1999 ha minskat till ungefär 1 % av BNP (från ungefär 3 % 1998) till följd av den minskande produktionens negativa effekt på importen och den begränsade ökningen av exporten från den låga nivå som registrerades 1998 i samband med den ryska krisen. Situationen för betalningsbalansen är dock mycket ansträngd. Regeringen måste betala omkring 3 miljarder US-dollar till utländska långivare under år 2000, varav nästan 800 miljoner US-dollar under det första kvartalet. Vid 1999 års utgång uppgick valutareserven till endast ungefär 1,1 miljarder US-dollar, vilket motsvarar ungefär 3 månaders import. Regeringen väntas i början av 2000 offentliggöra en överenskommelse om att omstrukturera skulder till utlandet till ett värde av omkring 2 miljarder US-dollar, varav det mesta utgörs av obligationsskulder till den privata sektorn men också en del av Ukrainas skuld till det ryska gasföretaget Gazprom. Dessa olika lån skulle ersättas av ett enda obligationslån i euro med en löptid på 7-10 år. Även om Ukraina antagligen kommer att ha svårt att klara av sin skuldtjänst under 2000-2001 bör det påpekas att Ukrainas utlandsskuld, som vid 1999 års utgång motsvarade 40 % av BNP, i en internationell jämförelse inte är hög.

I september 1998 beviljade IMF en EFF för Ukraina på 2,2 miljarder US-dollar, vilken sedan utökades till 2,6 miljarder US-dollar. Några månader efter beviljandet ledde brister i genomförandet av finans- och strukturpolitiken till att finansieringen avbröts, men den återupptogs efter det att ett reviderat ekonomiskt program antagits våren 1999. Den släpphäntare makroekonomiska politiken, underlåtandet att genomföra ett antal strukturreformer samt det dödläge som uppstod till följd av presidentvalet ledde emellertid till att utlåningen inom ramen för EFF avbröts en andra gång hösten 1999. Efter utnämningen av Viktor Yuschenko till premiärminister har en delegation från IMF varit i Ukraina och förhandlat om ett nytt ekonomiskt program som skall stödjas genom förnyad långivning inom ramen för EFF. Eftersom Moody's ansåg att det förelåg en ökad risk för att Ukraina inte skulle kunna uppfylla sina betalningsförpliktelser försämrade Moody's ratingen av Ukrainas utestående långfristiga skuld i utländsk valuta från B3 till Caa1 (hög risk för betalningssvårigheter) i början av januari 2000.

11. Andra Icke-medlemsstater

Algeriet

Både den politiska och ekonomiska utvecklingen den senaste tiden kommer sannolikt att ha en positiv effekt på Algeriets landrisk. Regeringens ansträngningar att återställa fred och civilt samförstånd samt det breda folkliga stödet för denna politik bör bidra till att förbättra förtroendet för landet.

Den ekonomiska utvecklingen i Algeriet under 1998 och 1999 påverkades av de stora svängningarna i priset på råolja. Under 1998 sjönk det med nästan en tredjedel till en nivå under 12 US-dollar per fat, vilket ledde till en ökning av exportvolymen. Samtidigt som jordbruksproduktionen återhämtade sig och industriproduktionen började växa, ökade BNP-tillväxten till 4 % (från lite över 1 % 1997), vilket dock var lite mindre än väntat. Till följd av att priset på råolja steg kraftigt under 1999 till mer än 25 US-dollar per fat förväntas BNP-tillväxten öka endast något (+4,5 %). Inflationen har bemästrats under de senaste åren och uppgår för närvarande till 6 % i årstakt, trots att dinaren har deprecierats med omkring 15 % i nominella termer sedan september 1998.

Överskottet i Algeriets bytesbalans, som 1997 motsvarade drygt 7 % av BNP, förbyttes 1998 till ett underskott på nästan 2 %. Med tanke på att exporten av råolja utgör en mycket stor andel av landets totala export (exporten av fossila bränslen står för 95 % av de totala exportintäkterna), väntas situationen 1999 ha förbättrats med ett beräknat överskott på 1,5 % av BNP.

Ökningen av underskottet i bytesbalansen fram till mitten av 1999 har åtföljts av en försvagning av kapitalbalansen (exklusive extraordinär finansiering). Detta beror på att den medel- och långfristiga lånefinansieringen ökat långsamt till följd av den väntade ökningen av skuldtjänsten och den ökade användningen av kontantfinansiering av importen. Efter uppgången i priset på råolja beräknas den totala utlandsskulden ha sjunkit från 66 % av BNP i slutet av 1998 till omkring 60 % i slutet av 1999. Skuldtjänstbördan är dock fortfarande tung. Skuldtjänstkvoten sjönk tillfälligt under 30 % 1996/97 efter det att ett avtal om skuldomläggning träffats med Parisklubben, men steg igen till omkring 45 % 1999.

De låga råoljeprisernas negativa inverkan på valutareserven - reserverna sjönk från 6,8 miljarder till 5,3 miljarder US-dollar i slutet av 1999 - har dämpats genom mottagande av betalningsbalansstöd från Arab Currency Fund (80 miljoner US-dollar) och 300 miljoner US-dollar genom IMF:s kompensations- och beredskapsfacilitet (CCFF) i maj förra året. Det senaste IMF-ledda EFF-programmet löpte ut i maj 1998.

Förkortningar

ASAL // strukturanpassningslån för jordbrukssektorn (Agricultural Structural Adjustment Loan)

CCFF // IMF:s kompensations- och beredskapsfacilitet (Compensatory and Contingency Financing Facility)

EG // Europeiska gemenskapen

EFF // Utvidgad finansieringsfacilitet (Extended Fund Facility)

EIB // Europeiska investeringsbanken

ESAF // Utvidgad strukturanpassningsfacilitet (Enhanced Structural Adjustment Facility)

EU // Europeiska unionen

EUR // Euro

FESAL // Sektorsanpassningslån för finans- och företagssektorn (Financial and Enterprise Structural Adjustment Loan)

BNP // Bruttonationalprodukt

IMF // Internationella valutafonden

PRGF // Poverty Reduction and Growth Facility

PSAL // Anpassningslån för den privata sektorn (Private Sector Adjustment Loan)

SDR // Särskilda dragningsrätter

Bilaga

1. Risker som täcks genom gemenskapens budget: Förklarande anmärkningar

1.1. Förklaringar till tabell 1-3

I tabell 1-3 ges en överblick över de utestående garanterade lånebeloppen och de årliga amorteringar och räntor på upp- och utlåningsoperationer som innebär risker för gemenskapens budget. Dessa siffror motsvarar de största möjliga riskerna som kan belasta gemenskapen, och skall således inte tolkas som belopp som faktiskt kommer att belasta gemenskapsbudgeten. Vad avser tabell 3 är det inte ens säkert att alla de utbetalningar som redovisas kommer att äga rum.

1.1.1. Högsta möjliga belopp i beviljade lån (tabell 1)

Det högsta möjliga beloppet beviljade lån definieras såsom summan av de lånetak som fastställts för varje låneoperation genom beslut av rådet.

För att få en fullständig bild av den risk som belastar gemenskapens budget, måste man även beakta följande faktorer, som påverkar risken:

- En faktor som höjer riskbeloppet: de räntor som är kopplade till lånen måste läggas till det högsta beviljade lånebeloppet (lånetaket).

- Riskbeloppet minskar

* genom att gemenskapen endast garanterar EIB-lånen till länder i Medelhavsområdet till 75 %,

* genom att gemenskapen endast garanterar EIB-lånen till 70 % inom ramen för de lån till vissa tredje länder som beviljats genom rådets beslut av den 14 april 1997, och genom att risken delas mellan gemenskapen och EIB, eftersom garantin i vissa fall endast täcker politiska risker,

* genom att gemenskapen endast garanterar EIB-lånen till 65% inom ramen för de lån till vissa tredje länder som beviljats genom rådets beslut av 22 december 1999, och genom att risken delas mellan gemenskapen och EIB, eftersom garantin i vissa fall endast täcker politiska risker,

* genom att det redan skett återbetalningar, eftersom det här (utom vad gäller betalningsbalanslån till medlemsstaterna) rör sig om högsta beviljade lånebelopp, och inte om beviljade utestående belopp, och

* på grund av det faktum att de belopp som beviljas inte nödvändigtvis utnyttjas i sin helhet.

1.1.2. Utestående upp- och utlånade belopp (tabell 1)

Det utestående beloppet definieras såsom den del av de utbetalade beloppen som vid ett givet datum ännu inte har återbetalats.

Till skillnad från den storhet som beskrivs under den föregående punkten omfattar alltså det utestående beloppet inte de summor som ännu inte betalats ut eller de summor som redan betalats tillbaka. Den anger alltså vilka belopp som är "i arbete" vid en viss tidpunkt.

1.1.3. Riskbelopp på årsbasis (tabellerna 2 och 3)

Detta belopp utgörs av summan av de amorteringar och räntor som förfaller till betalning under ett visst budgetår.

Beloppet beräknas utifrån ett av följande underlag:

a) Endast de lån som betalats ut (tabell 2).

Det belopp som skall återbetalas motsvarar då det utestående beloppet enligt ovan.

b) De lån som betalats ut plus de lån om vilka beslut fattats men som ännu inte betalats ut, plus de lån som föreslagits av kommissionen men om vilka ännu inget beslut fattats (tabell 3).

I det fallet motsvaras det lånebelopp som skall återbetalas av summan av de tak som fastställts i besluten om lån plus de lånebelopp som kommissionen föreslagit, men där beslut ännu inte fattats.

1.2. Tabeller över lånetransaktioner som garanteras genom budgeten

>Hänvisning till>

>Hänvisning till>

>Hänvisning till>

>Hänvisning till>

1.3. Förväntade utanordnanden och utbetalningar av EIB-lån

De siffror som ligger till grund för beräkningen i tabell 3 härrör från EIB (EIB-lån till tredje länder ur EIB:s egna medel).

Förväntade utanordnanden

Vid datum för rapporten återstår 613 miljoner euro att utanordna. Beloppet fördelar sig som följer:

Medelhavsområdet: föregående mandat(4:e protokollet med Syrien) // 115 miljoner euro

Medelhavsområdet: // 0 miljoner euro

Central- och Östeuropa (1) // 152 miljoner euro

Latinamerika och Asien (1) // 136 miljoner euro

Sydafrika // 90 miljoner euro

F.d. jugosl. republiken Makedonien // 20 miljoner euro

Bosnien // 100 miljoner euro

(1) Det återstående beloppet för Central- och Östeuropa, Asien och Latinamerika samt Sydafrika härrör från beslutet den 14 april 1997.

I EIB:s nya mandat om utlåning (2000-2007), som rådet fattade beslut om den 22 december 1999, tas den förväntade tidsplanen för utanordnanden av lån upp i den finansieringsöversikt som bifogas kommissionens förslag.

Förväntade utbetalningar

Vad gäller utbetalningen av återstående lånemedel har följande antaganden gjorts: året för utanordnandet: 0 %, andra året: 10 %, tredje till femte året: 25 % per år, sjätte året: 15 %.

Vid datum för rapporten återstod 6 579 miljoner euro att utbetala på lån som utanordnats fram till detta datum. Detta belopp fördelar sig enligt följande [7]:

[7] Enligt antagandet om en utbetalningsrytm på 25 % under fyra år, med en genomsnittlig löptid på 15 år med 3 amorteringsfria år.

Medelhavsområdet: // 2 353 miljoner euro

Central- och Östeuropa // 3 254 miljoner euro

Latinamerika och Asien // 674 miljoner euro

Sydafrika // 206 miljoner euro

F.d. jugosl. republiken Makedonien // 92 miljoner euro

Antagandet om utbetalning är under det nya mandatet (2000-2007) samma som anges ovan.

1.4. Förfarande vid utbetalning av garantier

1.4.1. Upp- och utlåningstransaktioner

Gemenskapen lånar upp medel på finansmarknaden för att sedan återutlåna dessa medel på samma räntevillkor och löptid till medlemsstater (betalningsbalans), till tredje länder (ekonomiskt stöd på medellång sikt) och till företag (GNI, Euratom-lån).

Återbetalningen av dessa lån skall täcka återbetalningen av de lån som gemenskapen har tagit upp. Om låntagaren inte betalar i tid skall kommissionen återbetala lånet på det fastställda datumet med egna medel.

De medel som krävs för att betala budgetgarantin när den som tagit ett lån från gemenskapen inte har återbetalat i tid skall anskaffas på följande sätt:

a) Genom provisoriskt utnyttjande av likvida medel enligt artikel 12 i rådets förordning nr 1552/89 av den 29 maj 1989 om genomförande av beslut 88/376/EEG, Euratom om systemet för gemenskapernas egna medel. Denna metod har upprättats för att gemenskapen omedelbart på den fastställda förfallodagen skall kunna återbetala lån om låntagaren inte betalar i tid.

b) Om förseningen av återbetalningen har bekräftats tre månader efter förfallodagen skall kommissionen vända sig till garantifonden för att möta den konstaterade bristen. Detta har till syfte att återställa kommissionens likviditet.

c) Genom överföringsförfarandet kan de nödvändiga anslagen för att täcka den konstaterade bristen föras in under budgetposten för garantier. Varje disponibelt utrymme i reserven för garantier skall användas i första hand. Denna metod skall tillämpas när garantifondens disponibla medel är otillräckliga. För att metoden skall få tillämpas måste budgetmyndigheten först ha gett sitt godkännande.

d) Genom återanvändning av belopp som tidigare återvunnits från låntagare som brustit i återbetalning och för vilka gemenskapsgarantin har trätt i funktion. Denna metod gör det i praktiken möjligt att betala snabbt, givetvis under förutsättning att återvunna medel finns disponibla.

1.4.2. Garantier avseende tredje land

Gemenskapens lånegaranti gäller i fråga om tredje land för lån som beviljats av finansiella företag såsom Europeiska investeringsbanken (EIB). När EIB har konstaterat att en låntagare vars lån är garanterat inte har återbetalat på den utsatta förfallodagen, begär banken att gemenskapen betalar skuldbeloppet enligt garantiavtalen. Garantin skall betalas senast tre månader efter det att en begäran från EIB inkommit till gemenskapen. EIB skall förvalta lånet med all den noggrannhet som krävs enligt bankpraxis och skall återvinna de medel som inte återbetalats sedan garantin trätt i funktion.

Sedan förordningen om upprättandet av en garantifond för åtgärder avseende tredje land trätt i kraft, föreskrivs enligt bestämmelserna i konventionen mellan gemenskapen och EIB om förvaltningen av fonden att kommissionen på grundval av EIB:s begäran om aktivering av garantin vid en konstaterad bristande återbetalning skall bevilja att banken inom tre månader tar ut de medel som fattas från garantifondens konto.

Om fondens medel är otillräckliga aktiveras garantin genom samma förfarande som för upplånings- och utlåningstransaktioner.

Ett tillämpningsavtal ingicks den 20 och 22 januari 1999 mellan gemenskapen och EIB beträffande förfarandet för betalning och återbetalning inom ramen för gemenskapsgarantierna till EIB.

2. Metodbeskrivning för analys av unionens beräknade utlåningskapacitet under perioden 1997-1999 gentemot tredje land med utgångspunkt i garantifondssystemet (tabell 4)

2.1. Reserv för garantier avseende lån till tredje land

I överensstämmelse med Europeiska rådets slutsatser i Edinburgh enades institutionerna om att Europeiska gemenskapernas allmänna budget, i enlighet med rådets beslut om budgetdisciplin och avtalet mellan institutionerna av den 29 oktober 1993, bör innehålla en reserv för lån och garantier för lån till tredje land. Denna reserv är avsedd att möta garantifondens behov av medel och i förekommande fall garantiansökningar som överstiger fondens disponibla medel, så att dessa kan föras upp i budgeten.

Reservens garantibelopp är det belopp som avsatts i budgetplanen 2000-2006, dvs. 200 miljoner euro i 1999 års penningvärde. Reservens belopp uppgår till 203 miljoner euro år 2000.

Villkoren för inbetalningar till samt utnyttjande och finansiering av garantireserven fastställs genom följande beslut:

* Rådets beslut nr 94/729/EG av den 31 oktober 1994 om budgetdisciplin.

* Rådets förordning (EKSG, EG, Euratom) nr 2730/94 av den 31 oktober 1994 om ändring av budgetförordningen av den 21 december 1977 för Europeiska gemenskapernas allmänna budget.

* Rådets beslut nr 94/728/EG av den 31 oktober 1994 om systemet för gemenskapernas egna medel.

2.2. Beräkningsunderlag för inbetalningar till garantifonden

Underlaget för inbetalningar till fonden beräknas genom tillämpning av gällande garantinivåer (65%, 70 %, 75 % eller 100 %)

- på lånegarantier som beviljats av rådet och för lånegarantier som föreslagits eller är under förberedelse av kommissionen, på grundval av uppskattade belopp för utanordnande av lån i finansieringsöversikterna (EIB-lån, Euratom-lån), och

- på lånebelopp som beviljats (för finansiellt stöd) av rådet och lån som föreslagits och är under förberedelse av kommissionen.

I bilagan till rådets förordning (EG, Euratom) nr 2728/94 av den 31 oktober 1994 om upprättande av en garantifond för åtgärder avseende tredje land, behandlas sätten för betalning till garantifonden. Där anges att för upp- eller utlåningstransaktioner eller garantier till finansieringsorgan inom ett flerårigt ramprogram med en mikroekonomisk eller strukturell inriktning, skall fonden matas genom årliga delinbetalningar, vars storlek beräknas på grundval av de belopp som angivits i den ekonomiska redogörelse som bifogas kommissionens förslag och som vid behov anpassas mot bakgrund av rådets beslut.

Vad gäller gemenskapens övriga upp- och utlåningstransaktioner, såsom betalningsbalanslån till tredje land, verkställda i en eller flera delinbetalningar, skall belopp som betalas till fonden beräknas på grundval av det totala belopp som rådet fastställt för transaktionen.

I förordningens bilaga anges att från och med det andra året (för transaktioner som sträcker sig över flera år) skall de belopp som betalas in till fonden justeras med den skillnad som föreligger den 31 december föregående år mellan de uppskattningar som låg till grund för den föregående betalningen och det faktiska utfallet av de lån som godkändes under året. Skillnader som avser det föregående året medför en betalning det påföljande året.

I bilagan anges även att när kommissionen inleder ett betalningsförfarande skall den gå igenom de transaktioner som redan föranlett betalningar, och i de fall de tidsfrister som ursprungligen fastställts inte iakttagits skall den föreslå att detta beaktas vid beräkningen av den första betalning inom ramen för påbörjade låneoperationer, som skall göras vid början av det påföljande budgetåret.

Under andra halvåret 1999 antog således budgetmyndigheten överföring 67/99 avseende inbetalningar till garantifonden för lånetransaktioner i form av makroekonomiskt stöd till tredje land (Albanien, Bosnien, Bulgarien, Rumänien, f.d. jugoslaviska republiken Makedonien) och den årliga delbetalning som anges i finansieringsöversikten över EIB:s lån till projekt för återuppbyggnaden av de regioner i Turkiet som drabbats av jordbävningen.

2.3. Underlag för inbetalning till fonden vid partiella garantier

Vad avser EIB-lån som garanteras till 75 % baseras inbetalningen till fonden på 75 % av det totala beloppet för de beviljade operationerna.

De EIB-lån som beviljades av rådet vid dess sammanträden den 14 april 1997, den 19 maj 1998 och den 14 december 1998 omfattas av en garanti som begränsas till 70 % av de totala öppnade krediterna. Inbetalningen baseras på 70 % av de utanordnanden som förutses för året.

De EIB-lån som beviljades av rådet den 29 november 1999 till förmån för Turkiet omfattas av en garanti som begränsas till 65 % av de totala öppnade krediterna. Den grund som använts för inbetalningarna är 65 % av årets förväntade utanordnanden.

2.4. Inbetalning till garantifonden

De belopp som inbetalas till garantifonden beräknas med hjälp av den tillämpliga inbetalningssatsen (14 %), enligt det underlag som definierats ovan.

I förordningen om garantifonden fastställs i artiklarna 2 och 4 att fonden skall tillföras medel genom betalningar från den allmänna budgeten motsvarande 14 % av transaktionsbeloppet till dess att fondens medel uppgår till målbeloppet. Eftersom målbeloppet hade uppnåtts den 31 december 1997 har kommissionen enligt förordningen lagt fram förslag om omprövning av inbetalningssatsen. Förslagen ingår i den sammanfattande rapporten för fondens verksamhet som kommissionen har utarbetat i enlighet med artikel 3 i förordningen om fondens inrättande (KOM(1998) 168 slutlig av den 18 mars 1998). Rådets förordning 2728/94 om inrättande av en garantifond för åtgärder avseende tredje land har ändrats genom rådets förordning (EG, Euratom) nr 1149/1999 av den 25 maj 1999. Genom ändringsförordningen fastställs inbetalningssatsen och målbeloppet för fonden till 9 % från och med den 1 januari 2000.

2.5. Resterande utrymme i reserven för garantier

Det resterande utrymmet i garantireserven utgörs av skillnaden mellan reserven och rubriken inbetalning till garantifonden.

2.6. Återstående utlåningskapacitet

Den återstående utlåningskapaciteten är lånesidans motsvarighet till det resterande utrymmet i garantireserven med utgångspunkt från de gällande garantinivåerna.

3. Tabeller som redovisar riskerna per mottagarland

>Hänvisning till>

>Hänvisning till>

>Hänvisning till>

>Hänvisning till>

>Hänvisning till>

>Hänvisning till>

>Hänvisning till>

>Hänvisning till>

>Hänvisning till>

>Hänvisning till>

>Hänvisning till>

>Hänvisning till>

>Hänvisning till>

>Hänvisning till>

>Hänvisning till>