MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET En europeisk vision för passagerare: meddelande om passagerares rättigheter inom alla transportsätt /* KOM/2011/0898 slutlig */





I. Inledning För tio år sedan fastställde kommissionen i sin vitbok från 2001[1] målet att införa åtgärder för skydd av passagerare inom alla transportsätt. Detta mål har nu nåtts. I och med antagandet av rättigheter för passagerare inom busstransporter under 2011 har EU nu fått en omfattande integrerad uppsättning med grundläggande bestämmelser om passagerares rättigheter inom alla transportsätt: flyg-, järnvägs-, vattenvägs- och vägtransporter[2]. Bestämmelserna om passagerares rättigheter inom EU ger medborgarna ett minimiskydd och underlättar därmed deras rörlighet och sociala integration. De bidrar också till att skapa lika konkurrensvillkor för transportoperatörerna såväl inom som mellan de olika transportsätten. Trots de framgångsrika insatser som hittills gjorts kvarstår ett antal grundläggande frågor som måste lösas. Den fullständiga uppsättningen med rättigheter utnyttjas ännu inte fullständigt och korrekt. Passagerarna känner ännu inte till sina rättigheter, eller utnyttjar dem inte på grund av sin frustration över att det är kostsamt och betungande att hävda dem. De nationella myndigheterna tillämpar fortfarande lagstiftningen olika, vilket skapar förvirring hos såväl passagerarna som hos transportföretagen samt snedvridningar på marknaden. I sin vitbok från 2011 om transport[3] har kommissionen därför, genom att behålla användarna och deras rörlighet i centrum för transportpolitiken, betonat behovet av att skärpa tillämpningen av de gällande reglerna och förbättra dem vid behov. Detta meddelande är ett första steg mot att stärka de befintliga åtgärderna. Kommissionen har samtidigt inlett ett offentligt samråd om en möjlig översyn av förordningen om flygpassagerares rättigheter. I vitboken förespråkas främjandet av en konkurrenskraftig och hållbar utökning av kollektiva passagerartransporter, med utgångspunkt i en optimerad intermodalitet och marknadsintegration. I detta dynamiska sammanhang måste en liberalisering gå hand i hand med kvalitativa tjänster. Passagerarna kan förvänta sig transporttjänster som garanterar icke‑diskriminering, assistans vid resestörningar, tydliga resevillkor, värdig behandling och fullständig respekt för avtalsvillkoren. För att främja en betydande övergång för medborgarna från privata till kollektiva transporter och uppmuntra dem att välja att resa med olika transportsätt som ett enkelt och pålitligt alternativ, behövs EU-lagstiftning om passagerares rättigheter som garanterar enhetliga villkor för tillgänglighet och tjänster av grundläggande kvalitet. Passagerarna ska inte behöva känna ovisshet eller stress under en resa. Detta meddelande, som utarbetats utifrån många års erfarenhet av tillämpning av lagstiftningen och mot bakgrund av EU-domstolens tolkningar, ska hjälpa – transportföretagen att tillämpa EU-lagstiftningen mer sammanhängande och effektivt, – de nationella myndigheterna att effektivt skydda passagerare inom alla transportsätt, – passagerarna att bättre förstå vilken kvalitet hos resetjänster de åtminstone har rätt att förvänta sig (och vilken kvalitet de inte kan förvänta sig). I det syftet sammanfattas i meddelandet de rättigheter och principer som gäller för alla transportsätt på ett enkelt sätt. I meddelandet lyfts ett antal områden också fram där den gällande lagstiftningen kan göras mer sammanhängande och där kryphål bör avskaffas, i syfte att bana väg för en konsekvent tillämpning av lagen, oavsett framtida utvärderingar och tolkningar av förordningarna om passagerares rättigheter, framför allt förordningarna om vattenvägs- och vägtransporter, vilka ännu inte har trätt i kraft. Ytterligare rättigheter för passagerare föreskrivs i stadgan om de grundläggande rättigheterna, EU:s konsumentregler, rådets direktiv 90/314/EEG om paketresor, bestämmelserna i den nationella avtalsrätten och/eller de internationella konventioner som har införlivats i EU‑rätten. Detta meddelande ingår i kommissionens åtgärder för att undanröja hindren för medborgarnas möjligheter att effektivt utöva sina rättigheter i enlighet med EU:s lagstiftning, som inleddes genom rapporten om EU-medborgarskapet 2010[4]. Meddelandet är också en av de planerade åtgärderna i meddelandena om inremarknadsakten[5]. II. Översyn av EU-lagstiftningen om passagerares rättigheter Flyg- och järnvägsförordningarna har redan trätt i kraft. Förordningarna om vattenvägs- och vägtransporter (buss) kommer att träda i kraft i december 2012 respektive i mars 2013, och hur de fungerar i praktiken kommer därefter att bedömas. För att garantera att passagerare behandlas rättvist och med respekt har lagstiftaren haft två mål. Det första målet var att införa en gemensam uppsättning med rättigheter för passagerare inom de fyra transportsätten som garanteras enligt lag. Det andra var att möjliggöra nödvändiga åtskillnader på grund av de olika transportsättens och deras marknaders specifika särdrag, med avseende på industrierna (företagens storlek, omsättning eller antalet rutter och deras frekvens) och passagerarna (resans längd, pris och villkor) i syfte att garantera proportionaliteten. Passagerares rättigheter bygger på tre hörnstenar: icke-diskriminering, korrekt, tillgänglig information i god tid samt omedelbar och proportionerlig assistans. Följande tio rättigheter som bygger på dessa principer utgör grunden för passagerares rättigheter inom EU: (1) Rätt till icke-diskriminering i fråga om tillgång till transport. (2) Rätt till rörlighet: tillgänglighet och assistans utan extra kostnad för passagerare med funktionshinder och passagerare med nedsatt rörlighet. (3) Rätt till information före köp och under de olika delarna av en resa, framför allt vid störningar. (4) Rätt att avstå från att resa (ersättning för hela biljettpriset) när resan inte genomförs som planerat. (5) Rätt att begära att transportavtalet fullgörs vid störningar (ombokning via annan resväg och annan ombokning). (6) Rätt till assistans vid kraftiga förseningar vid avresa eller vid knutpunkter. (7) Rätt till kompensation under vissa omständigheter. (8) Rätt till transportörers skadeståndsansvar med avseende på passagerare och deras bagage. (9) Rätt till ett snabbt och tillgängligt system för hantering av klagomål. (10) Rätt till fullständig tillämpning och effektivt genomförande av EU‑lagstiftningen. Dessa rättigheter beskrivs nedan och sammanfattas i den bifogade förteckningen över passagerares rättigheter, som ett första steg i utvecklingen av EU:s transportpolitik för passagerare från en syn som utgår från de olika transportsätten till ett mer intermodalt synsätt. 1. Rätt till icke-diskriminering i fråga om tillgång till transport 1.1. Baserat på nationalitet I artikel 18 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt förbjuds diskriminering på grund av nationalitet. Förbudet avser alla transportsätt och föreskrivs i förordningarna om flyg-, buss- och vattenvägstransporter, i vilka passagerare uttryckligen skyddas mot diskriminering direkt eller indirekt på grund av nationalitet. I Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1008/2008 anges mer specifikt att tillgång till priser för lufttrafik ska ges utan någon diskriminering på grundval av kunders eller resebyråers nationalitet eller bosättningsort. I förordningarna om vägtransporter (buss) och vattenvägstransporter föreskrivs ett liknande skydd. Dessa bestämmelser ersätter den praxis som gör att personer som är bosatta i en medlemsstat inte kan boka en resa på samma transportföretags webbplats i ett annat land. Det innebär också att resebyråer får tillgång till samma priser oavsett sin geografiska placering. 1.2. Baserat på nekad ombordstigning För att undvika praktisk diskriminering kan flygpassagerare som nekas ombordstigning utan skäliga grunder alltid välja mellan återbetalning eller ombokning (snarast möjligt eller ombokning vid ett senare tillfälle som passageraren väljer), för att få lämplig service och den kompensation eller de förmåner som överenskommits med transportföretaget. Busspassagerare kan ha rätt till ersättning vid nekad ombordstigning. Inom vattenvägs- och järnvägstransporter har praxisen med nekad ombordstigning, framför allt på grund av överbokning, hittills varit närmast obefintlig. Denna rättighet föreskrivs därför inte för dessa transportsätt. 1.3. Baserat på funktionshinder och/eller nedsatt rörlighet Passagerare med funktionshinder och passagerare med nedsatt rörlighet får inte diskrimineras vid bokning, biljettköp och ombordstigning. Undantag får endast göras av hänsyn till transportsäkerheten eller på grund av fysiska egenskaper hos transportsystemet som gör transport fysiskt omöjligt, dock inte av hänsyn till komfortrelaterade eller kommersiella frågor av något slag. Då undantag tillämpas kan passagerare inom alla sektorer begära en skriftlig förklaring som ska lämnas inom fem dagar från det att begäran gjorts, och rimliga åtgärder ska vidtas för att erbjuda passagerarna ett godtagbart alternativ. I lagstiftningen om järnvägs-, vattenvägs- och busstransporter föreskrivs att bokningar och biljetter ska erbjudas personer med funktionshinder eller nedsatt rörlighet utan extra kostnad (om det till exempel inte är möjligt att boka en ledig plats via internet bör ett kostnadsfritt telefonnummer erbjudas). I enlighet med flygförordningen ska assistans ges utan kostnad, vilket innebär att extra bokningskostnader är förbjudna. Enligt järnvägsförordningen får ett företag inte kräva att en passagerare med funktionshinder eller med nedsatt rörlighet ska ledsagas av en annan person. Om buss- eller fartygspassagerare nekas ombordstigning på grund av funktionshinder kan de begära ledsagning av en person som kan ge dem den assistans som krävs för resan och som ska medfölja på resan utan extra kostnad. Transportföretagens möjlighet att kräva en ledsagare enligt flygförordningen ska tillämpas restriktivt, och då en ledsagare krävs ska transportföretagen underlätta detta utan kostnad eller till reducerad kostnad. 2. Rätt till rörlighet: tillgänglighet och assistans utan extra kostnad för passagerare med funktionshinder och passagerare med nedsatt rörlighet Räckvidden och villkoren för när assistans ska ges till passagerare med funktionshinder och passagerare med nedsatt rörlighet utan extra kostnad skiljer sig åt mellan de olika transportsätten och bygger på de olika operativa särdragen för varje transportsätt. Det är också grundläggande att den personal som hanterar dessa passagerare har den lämpliga yrkesutbildningen. Kommissionen kommer att lägga fram riktlinjer för tillämpningen av bestämmelserna om assistans till passagerare med funktionshinder och passagerare med nedsatt rörlighet inom lufttransporter i enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1107/2006 före handikapp-OS 2012. Att passagerare med funktionshinder och passagerare med nedsatt rörlighet kan föranmäla sin resa är av stor betydelse när det gäller att förbättra kvaliteten hos assistansen och samtidigt minska dess kostnad. Detta omfattar också transporter med flera olika transportsätt (till exempel en enda föranmälan för en kombinerad biljett för höghastighetståg och flyg). Föranmälningar är dock inte alltid enkla eller genomförbara i praktiken – framför allt på internet – och kan ibland vara dyra (avgiftsbelagda telefonsamtal). Kommissionen uppmuntrar därför transportföretagen att uppdatera sina föranmälningsverktyg så att de blir effektiva och tillgängliga, framför allt genom enkla elektroniska medel. Effektiv tillgång till en tjänst förutsätter också att informations- och bokningssystem tillhandahålls i tillgängliga format (till exempel skärmläsare för synskadade personer) och med utgångspunkt i tekniska tillgänglighetsnormer för fordon och infrastruktur, däribland kiosker och terminaler. Det finns tekniska normer för tillgänglighet på EU-nivå (tekniska specifikationer för driftskompatibiliteten avseende funktionshindrade)[6] för det konventionella järnvägssystemet och för höghastighetssystemet. Tåg, stationer och berörda delar av infrastrukturen som uppfyller dessa tekniska specifikationer för funktionshindrade ska vara driftskompatibla och därmed erbjuda passagerare med funktionshinder och passagerare med nedsatt rörlighet en likartad tillgänglighetsnivå inom hela det transeuropeiska nätet. För vägtransporter innehåller Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/85/EG om typgodkännande för bussar specifikationer för tillgänglighet för passagerare med nedsatt rörlighet och för passagerare med funktionshinder. För sjötransporter innehåller Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/45/EG[7] om säkerhetsbestämmelser och säkerhetsnormer för passagerarfartyg riktlinjer för fartygskonstruktion och fartygsutrustning för att underlätta tillgången till fartyget för passagerare med nedsatt rörlighet. Det saknas dock EU-normer för tillgänglighet inom lufttransporter eller för sjötransporters tillgänglighet i hamnar. Kommissionen planerar att lägga fram ett förslag till direktiv – en EU-lag om tillgänglighet – i syfte att förbättra tillgången till marknaderna för varor och tjänster för personer med funktionshinder. Detta skulle ge kommissionen möjlighet att utveckla en generell uppsättning med standarder för tillgången till transportinfrastruktur och ‑tjänster. Dessa skulle kunna omfatta aspekter som biljettförsäljning, reseinformation i realtid och online-tjänster. 3. Rätt till information före köp och under de olika delarna av en resa, framför allt vid störningar Passagerares rätt till information omfattar: allmän information om frågor som rör rättigheter och skyldigheter vid resor, om tillgång till tjänster för passagerare med funktionshinder och passagerare med nedsatt rörlighet och om transportföretags kvalitetsnormer och prestationer samt specifik information om och under resan (före köp, före och under resan och vid störningar). Dessa rättigheter bör utövas med hjälp av den senaste kommunikationstekniken, samtidigt som behoven hos passagerare med funktionshinder och passagerare med nedsatt rörlighet tillgodoses. I förordningarna om vägtransporter (buss) och vattenvägstransporter hänvisas till nya elektroniska informationsmöjligheter, som exempelvis sms. Ny teknik uppmuntras för alla transportsätt, som exempelvis användningen av smartphone-applikationer, webbplatser samt sociala medier. Information som för närvarande endast är en skyldighet för operatören ges även av andra aktörer via deras webbplatser, och på flygplatser, i hamnterminaler samt på tåg- och busstationer. Mer effektiv samordning i god tid mellan de olika aktörerna inom transportkedjan (transportörer, infrastrukturförvaltare, biljettförsäljare, tjänsteleverantörer) krävs för att undvika motsägelsefull information (genom att exempelvis flygplatsens webbplats visar informationen ”försenat flyg” och att transportörens webbplats visar informationen ”inställt flyg”). Lämplig information ska också göras tillgänglig för allmänheten om passagerares rättigheter i allmänhet, som exempelvis kommissionens specifika informationskampanj under 2010. 3.1. Allmän information om passagerares rättigheter och om kvalitetsnormer och transportföretags prestationsförmåga I rapporter från konsumentorganisationer och från kommissionen har det betonats att offentliggörandet av granskningar av operatörernas prestationsförmåga och undersökningar av kundnöjdheten bland passagerarna skulle göra det möjligt för användarna att göra jämförelser och välinformerade val, främja konkurrensen mot bakgrund av tjänsternas kvalitet samt underlätta en enhetlig övervakning och ett enhetligt genomförande av de nationella tillsynsorganen. Enligt järnvägsförordningen är operatörerna skyldiga att rapportera om tillämpningen av miniminormerna för tjänsternas kvalitet. I USA omfattas de stora lufttrafikföretagen av ett enhetligt system med rapporter som samlas in och offentliggörs av USA:s transportministerium (Department of Transportation), framför allt genom månadsvisa konsumentrapporter om flygresor (”Air Travel Consumer Reports”)[8]. 3.2. Öppen och tillgänglig information om alla relevanta aspekter av transportavtalet före biljettköpet Enligt EU-lagstiftningen ska biljetter tillhandahållas för alla transportsätt. Lagstiftningsbestämmelserna kan variera. Oavsett biljettformatet (bland annat elektroniska biljetter) kan biljetter betraktas som en rätt till transport och bör därmed omfatta: alla oumbärliga aspekter av en transporttjänst, dess pris och åtminstone en sammanfattning av bestämmelserna och villkoren, inklusive bestämmelser om ensidiga ändringar av ett avtal (till exempel då passagerare inte tar sin reserverade plats i anspråk och vid ombokning) eller bestämmelser som begränsar tjänsten (till exempel bagagebestämmelser) samt de juridiska villkoren för tillgång till resan för personer med nedsatt rörlighet. Tydlig information om hela biljettpriset och om vad som ingår i tjänsten är grundläggande för att passagerarna ska kunna göra välinformerade val innan de köper biljett, och garanterar fri prissättning för transportörerna. Samtidigt som det på öppna marknader är godtagbart att vissa sekundära tjänster i samband med passagerartransporttjänster (som exempelvis måltider eller transport av stora bagage) tillhandahålls till en merkostnad utöver grundpriset, är det trots de befintliga reglerna om tydlig prisinformation i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1008/2008 för närvarande oklart för passagerarna vilka kostnader och tjänster som ingår i grundpriset och om de på goda grunder kan förvänta sig att dessa tjänster ska ingå i den grundläggande transporttjänsten. Denna brist på tydlighet skapar förvirring för passagerarna och bristande förtroende för tillhandahållarna av transporttjänster, vilket skapar en snedvridning av konkurrensen i och med att de nationella lagstiftarna och domstolarna intar olika ståndpunkter om huruvida en ny metod ska anses vara otillbörlig. En enhetlig och intermodal vision av innehållet i passagerartransporttjänsten och av de prisfaktorer som ingår i grundpriset för alla transportsätt krävs därför. Samtidigt som reglerna för prisangivelse kan behöva anpassas till de olika transportsätten skulle ett alternativ kunna vara att fastställa vilka grundläggande tjänster för passagerartransporter som alltid ska ingå i grundpriset oavsett transportsätt. Dessa skulle exempelvis kunna omfatta: alla driftskostnader som är oumbärliga för transport av passagerare (däribland kostnader för transportörens rättsliga skyldigheter, som exempelvis säkerhet, skydd och passagerares rättigheter) och alla väsentliga reseaspekter för passagerare (som exempelvis tillhandahållande av biljetter och boardingkort eller transport av en liten mängd bagage och personliga ägodelar). Det nyligen antagna direktivet om konsumenträttigheter[9] förväntas öka insynen för passagerare, särskilt vid online-köp av transportbiljetter. I direktivet förbjuds uttryckligen förkryssade rutor, kostnadsfällor på internet och extra kostnader som passagerarna inte vederbörligen informeras om på förhand. Dessutom förbjuds näringsidkare att ta ut avgifter för användningen av betalningsmedel (som exempelvis kreditkort) som överskrider näringsidkarens kostnad för att använda dessa betalningsmedel. Kommissionen utför en studie om reglerna för tydlig prisinformation för flygbiljetter inom EU för att bedöma om dessa regler uppfyller det avsedda syftet. Dessa regler syftar till att ge konsumenterna tydligare prisinformation, däribland ett tydligt identifierbart slutpris och enkla jämförelser med andra erbjudanden. Studien ska publiceras 2012. 3.3. Information under resan och vid störningar Passagerarna ska få information före och under resan (om exempelvis ändring av tidtabellen och förväntad ankomsttid vid knutpunkter). Denna information ska lämnas snarast möjligt för järnvägstransporter och senast 30 minuter efter den planerade avresetiden för vattenvägs- och busstransporter. För flygtransporter finns inga sådana bestämmelser. Korrekt information i god tid ger passagerarna mer tid att anpassa sin resa till de nya förutsättningarna. Det minskar också kostnaderna i samband med skyldigheten att erbjuda andra resvägar och service genom att öka antalet passagerare som i stället väljer att avstå från att resa (och i stället väljer återbetalning) eller att skjuta upp resan (och väljer ombokning). Det ökar också passagerarnas förtroende för och förbättrar bilden av transportören. Utöver närmare information om störningar och passagerares rättigheter och tillgängliga transportalternativ ska transportörerna själva eller via företrädare informera passagerarna om hur och till vem man lämnar in ett klagomål. Inom ramen för konsekvensbedömningen av flygförordningen och det offentliga samråd som åtföljer detta meddelande kommer kommissionen att bedöma behovet av åtgärder för tillhandahållande av information i god tid (om exempelvis resan och eventuella störningar). 4. Rätt att avstå från att resa (återbetalning) vid resestörningar Lagstiftaren har valt att inte definiera begreppet ”kraftig försening”, utan fastställer i stället tidsfrister efter vilka passagerarna har rätt att välja mellan två alternativ: · Passagerarna kan avstå från att resa (återbetalning), eller · begära ombokning via en annan resväg för att ta sig till den slutliga bestämmelseorten så nära den tidtabellsenliga ankomsttiden som möjligt. Rätten att välja mellan återbetalning eller ombokning via en annan resväg är ovillkorlig inom alla transportsätt och avser alla händelseförlopp och även extraordinära omständigheter. De tidsfrister som är kopplade till dessa rättigheter varierar beroende på transportsättet: 60 minuter för järnvägstransporter, 90 minuter för sjötransporter, 120 minuter (2 timmar) för vägtransporter och 300 minuter (5 timmar) för flygtransporter. Rätten till återbetalning innebär att hela priset för den oanvända biljetten ska återbetalas inom sju dagar (flyg- och vattenvägstransporter) eller inom en månad (järnvägs- och busstransporter) och vid behov även återresan till den ursprungliga avreseorten. 5. Rätt att begära att transportavtalet fullgörs (ombokning via annan resväg eller annan ombokning) vid störningar Om en passagerare inte väljer att begära återbetalning av hela inköpspriset för biljetten har han eller hon rätt att begära att transportavtalet fullgörs och att bli erbjuden ombokning via en annan resväg till den slutliga bestämmelseorten. Ombokning via en annan resväg till den slutliga bestämmelseorten snarast möjligt kan erbjudas under likvärdiga transportvillkor av samma eller en annan transportör eller med ett annat kollektivt transportmedel. Passagerare inom flyg- och järnvägstransporter kan välja ett tredje alternativ: att skjuta upp resan till ett senare datum (ombokning med samma transportör). Passageraren bokar om resan till ett lämpligt datum beroende på platstillgången. Även om alternativet att välja ombokning via en annan resväg till ett senare datum inte uttryckligen nämns i förordningarna om vattenvägs- och busstransporter utesluts denna möjlighet inte i lagstiftningen, så länge som en överenskommelse görs med passageraren. Om passageraren väljer återbetalning eller ombokning till ett senare datum upphör transportörens skyldighet att erbjuda service. Passagerarna klagar ofta på att de inte erbjudits de tre alternativen ombokning via en annan resväg, annan ombokning eller återbetalning, utan endast erbjudits återbetalning av biljettpriset. Passagerarna har i alla händelser och för alla transportsätt rätt att själva välja ett av dessa alternativ, som ska erbjudas vid störningar av den transportör som utför tjänsten. Såväl de alternativ som transportören erbjuder som passagerarens val ska vara tydligt och icke-tvetydigt. Eftersom improviserade lösningar på plats ofta är omöjliga vid störningar måste de nödvändiga överenskommelserna och ombokningsplanerna i syfte att erbjuda ändamålsenliga alternativ fastställas på förhand, och inkludera utnyttjandet av andra transportörer eller transportsätt. Transportörerna ska därför se till att de har tillgång till nödvändig och kompetent personal och verktyg vid terminalen/stationen för att kunna kontakta passagerarna, så att dessa kan göra ett snabbt och effektivt val så snart störningar inträffar. Situationer där passagerare lämnas strandade utan hjälp uppstår alltför ofta, och de nationella tillsynsorganen måste vidta allvarliga rättsliga åtgärder med avseende på dessa. De nationella tillsynsorganen ska se till att transportörer inom alla transportsätt är tillräckligt förberedda för att hantera störningssituationer genom att inrätta effektiva system för att skydda passagerares rättigheter och erbjuda dem alternativa reselösningar. 6. Rätt till assistans vid kraftiga förseningar vid avresa eller vid knutpunkter I lagstiftningen för alla transportsätt föreskrivs en lägsta servicenivå som ska ges på plats om en försening överskrider en viss tidsgräns efter den tidtabellsenliga avgångstiden. För alla transportsätt är den service som ges relaterad till väntetiden på grund av kraftiga förseningar, inställd resa och efterföljande ombokning. Servicen ska vara proportionerlig, skälig och anpassad till omständigheterna kring störningen och till passagerarnas och transportsättets förutsättningar. De kortaste förseningar som ger rätt till assistans varierar: 60 minuter för järnvägstransporter, 90 minuter för vattenvägs- och busstransporter och mellan 120 och 240 minuter för flygtransporter. Service ska ges på terminalen och/eller ombord (förfriskningar och måltider kan exempelvis begränsas, men ska erbjudas ombord vid förseningar på marken eller på fartyget, särskilt för passagerare med särskilda behov, och tillgång till toalett och lämplig uppvärmning/avkylning med luftkonditionering ska alltid erbjudas). Lagstiftningen för flyg- och järnvägstransporter omfattar för närvarande ingen begränsning av rätten till logi, som däremot kan begränsas till 80 euro per natt i tre nätter för vattenvägstransporter och till 80 euro per natt i två nätter för busstransporter. Dessutom ska alla typer av service (däribland tillhandahållande av logi) ovillkorligen erbjudas för flyg- och järnvägstransporter, även under extraordinära omständigheter. Beträffande vattenvägs- och bussförordningarna ska lämpliga måltider och förfriskningar erbjudas i alla händelser. Tillhandahållande av logi är dock uteslutet i vissa specifika fall vid extraordinära omständigheter: för vattenvägstransporter då en inställd eller försenad resa orsakas av väderförhållanden som äventyrar fartygets säkra drift, och för busstransporter vid hårda väderförhållanden eller större naturkatastrofer. Bevisbördan ligger alltid hos operatörerna. Liksom vid återbetalning eller ombokning ska de nationella tillsynsorganen – se till att transportörerna är tillräckligt förberedda för att hantera störningar genom att inrätta effektiva system för assistans till passagerare, och alltid är närvarande eller representerade vid terminalerna vid störningar, – se till att möjligheten att erbjuda service till strandade flygpassagerare inom likartade tidsgränser i jämförelse med andra transportsätt utvärderas, inom ramen för konsekvensbedömningen i samband med översynen av flygförordningen. 7. Rätt till kompensation Rätten till objektiv och schablonmässig kompensation vid kraftiga förseningar vid ankomsten är under vissa förhållanden en grundläggande del av de lägsta kvalitetsnormerna för alla transportsätt. Denna kompensation syftar till att minska olägenheterna för passagerarna genom att bland annat garantera en lägsta service för passagerare vid ankomsten som gör att de kan hantera de omedelbara olägenheter som en oväntat kraftig försening orsakar, liknande den assistans som de har rätt till vid försenad avgång. 7.1. Delat ansvar Lagstiftaren har valt att centralisera tillhandahållandet av rätten till service och assistans vid resestörningar till det företag som utför tjänsten. Det innebär dock inte att transportföretaget måste bära hela den ekonomiska bördan, eller att passagerarna endast kan åberopa dessa rättigheter om en kraftig försening beror på transportören. Erfarenheten har visat att många andra aktörer i transportkedjan kan vara orsaken till en kraftig försening. De olägenheter som passagerarna åsamkas och därmed deras rätt till assistans förblir desamma oavsett skälet till olägenheterna eller vem som ansvarar för dem. Den ansvariga parten ska bära de ekonomiska kostnaderna i samband med den kompensation som passageraren har rätt till och återbetala kostnaden till den transportör som utför tjänsten. Denna princip med delat ansvar har hittills tillämpats bristfälligt och bör tillämpas i högre grad. Inom ramen för översynen av flygförordningen kommer man att utvärdera de åtgärder som vidtagits för att se till att de företag som utför en tjänst kan fullgöra sina åtaganden medan de ekonomiska kostnaderna kommer att fördelas korrekt på samtliga parter som är ansvariga för en försening. 7.2. Extraordinära omständigheter Om en störning beror på extraordinära omständigheter kan flyg- och vattenvägsoperatörerna undantas från kompensationsskyldigheten. Detta omfattar även bussoperatörer som har erbjudit passagerare ett konkret val mellan återbetalning och ombokning via annan resväg. För järnvägstransporter kan operatören undantas från kompensationsskyldigheten om en störning orsakats av en tredje part, av passageraren eller genom omständigheter som inte hör samman med järnvägsdriften och som transportören inte kunnat undvika och vars konsekvenser inte hade kunnat förebyggas. Bevisbördan åligger alltid transportören. Villkoren för utbetalning av kompensation, beloppet och omständigheterna för när en operatör kan undantas från kompensationsskyldigheten kan variera, med beaktande av särdragen för varje transportsätt och passagerarnas olika behov, dvs. de olägenheter som de åsamkats. Detta omfattar exempelvis skillnader i tidsförlust till följd av en störning (som lägst en timme vid järnvägstransporter), sträckans längd (flyg- och vattenvägstransporter) samt biljettpriset. En viss samsyn i fråga om tolkningen måste eftersträvas mellan de olika transportsätten för tydlighetens skull och för att förenkla transportörernas tillämpning av reglerna och medborgarnas kännedom om sina rättigheter. Två typer av situationer har i praktiken uppstått: tydliga fall med extraordinära omständigheter där det är nödvändigt att införa en viss proportionalitet med avseende på den börda som åligger transportörerna i fråga om tillhandahållandet av service (exempelvis stängningen av det europeiska luftrummet under vulkankrisen 2010), samt andra fall där det är svårt att snabbt och enkelt avgöra om extraordinära omständigheter råder. Lagstiftaren har dock redan tillhandahållit exempel för flyg-, vattenvägs- och vägtransporter i ett antal skäl i de relevanta förordningarna. Vidare har EU-domstolen klargjort att ett tekniskt problem på ett flygplan i princip inte kan betraktas som en extraordinär omständighet[10], vilket kan hjälpa de nationella tillsynsorganen inom alla transportsätt och kommissionen att harmonisera och påskynda tillämpningen av denna rättighet. Passagerarna ska kunna lita på att deras rätt till kompensation snabbt kommer att fullgöras av den transportör som utför tjänsten, när det väl har klarlagts att inga extraordinära omständigheter råder i det aktuella fallet. I samtliga förordningar tillåts utbetalning av kompensation i form av resecheckar eller i annan form endast efter överenskommelse med passageraren. Denna möjlighet skapar flexibilitet, snabbhet och bekvämlighet för såväl transportören som passageraren. Proportionaliteten hos den ekonomiska bördan på transportbranschen under extraordinära omständigheter i samband med rätten till assistans kommer också att utvärderas inom ramen för den kommande konsekvensbedömningen inför översynen av flygförordningen. Beträffande den fullständiga respekten för rätten till kompensation måste åtgärder vidtas för att möjliggöra en tydligare och mer konsekvent tillämpning av reglerna om extraordinära omständigheter inom alla transportsätt. 8. Transportörens skadeståndsansvar med avseende på passagerare och deras bagage Skadeståndsansvar vid dödsfall och skador samt för felaktigt hanterat bagage regleras för alla transportsätt med undantag för busstransporter genom internationella konventioner som har införlivats i EU-lagstiftningen[11]. Trots särdragen för varje transportsätt och de relevanta internationella regelverken finns ett antal gemensamma inslag. De internationella konventionerna omfattar en individuell rätt till kompensation för skador. Vid tvister mellan passagerare och transportörer ska frågan bedömas i domstol mot bakgrund av omständigheterna i det enskilda fallet. I EU-förordningarna om passagerares rättigheter beaktas däremot inte individuella skador, utan ett mer direkt och kollektivt skydd av passagerare föreskrivs för att lindra problem och olägenheter, där de standardiserade och omedelbara typerna av prövning definieras genom objektiva och mätbara kriterier, som exempelvis förseningens längd, biljettpriset eller sträckans längd. Båda rättssystemen är därför separata och fristående och hanterar olika typer av skador, vilket EU-domstolen[12] bekräftat för luftfart: Montrealkonventionen reglerar exempelvis villkoren för när de berörda passagerarna vid en försenad flygning kan väcka talan genom individuell prövning, medan flygförordningen föreskriver standardiserade och omedelbara kompensationsåtgärder. Genom EU:s lagstiftningsinstrument fastställs ett minimiskydd för ekonomisk kompensation vid dödsfall eller skada baserat på olika system för rättsligt ansvar. Denna ekonomiska kompensation är inte automatisk och måste åberopas genom ett domstolsförfarande.[13] Inom alla transportsätt är transportörerna ansvariga för transporten av bagage vid förlorat, skadat eller försenat bagage, förutom under vissa förhållanden som fastställs i lagstiftningen som i allmänhet rör omständigheterna för en händelse och de åtgärder som vidtagits för att förhindra eller begränsa skadan. I lagstiftningen för varje transportsätt fastställs generellt specifika minimibelopp för kompensation vid bagageproblem. Det finns specifika regler för skydd för passagerare med funktionshinder och passagerare med nedsatt rörlighet vid förlust, skada eller försening av rörelsehjälpmedel, framför allt genom att ingen gräns fastställs för kompensation. Kompensationen är i stället kopplad till kostnaden för reparation eller ersättning av det berörda hjälpmedlet. Detta gäller inte luftfart, där det rättsliga tomrummet snabbt måste åtgärdas, vilket kommissionen påpekade 2008[14]. De nationella tillsynsorgan som utsetts i enlighet med järnvägs- och vägförordningarna är behöriga att garantera förenligheten med bestämmelserna om transportörers ansvar. Detta omfattar inte sjöfart och luftfart. Det innebär att de utsedda nationella tillsynsorganen inte hanterar de många klagomålen om felaktigt hanterat bagage, till skillnad från alla övriga klagomål i samband med flygpassagerares rättigheter, vilket påverkar rättssäkerheten och möjligheten till en enhetlig hantering av dessa problem på EU-nivå. Detta rättsliga tomrum i fråga om bagage och rörelsehjälpmedel kommer att hanteras inom ramen för den kommande konsekvensbedömningen inför översynen av flygförordningen. 9. Rätt till ett snabbt och tillgängligt system för hantering av klagomål När passagerare inom alla transportsätt är missnöjda med en transportörs tillämpning av deras rättigheter har de rätt att först lämna ett klagomål till transportören, och om missnöjet består, till det behöriga organ som utsetts till nationellt tillsynsorgan, som ska fullgöra denna uppgift. Nätverket av europeiska konsumentcentrum ger värdefullt stöd till resenärer som behöver information och vägledning vid resestörningar. Av tidigare erfarenheter vet man att det är viktigt att fastställa tidsfrister för såväl operatörernas som de nationella tillsynsorganens hantering av klagomål. Konsumentorganisationer har gång på gång klagat på såväl transportörernas som de nationella tillsynsorganens klagomålshantering, framför allt inom flygtransporter. Eftersom flygförordningen inte omfattar några rättsliga tidsfrister för hantering av klagomål har kommissionen förespråkat frivilliga avtal om sådana tidsfrister, vilka ingicks 2007[15]. Eftersom erfarenheterna har visat att dessa tidsfrister inte respekteras i stor utsträckning[16] har EU-lagstiftarna infört obligatoriska tidsfrister i senare lagstiftning. I järnvägsförordningen fastställs tidsfrister för järnvägsoperatörerna men inte för de nationella tillsynsorganen, och i de nya vattenvägs- och bussförordningarna fastställs tidsfrister för såväl operatörernas hantering av klagomål (två respektive tre månader) som de nationella tillsynsorganens hantering (”skälig tid”). Det ligger i alla parters intresse att den stora merparten av de passagerare som är missnöjda med en transportör får tillgång till rättslig prövning av sina rättigheter inom ramen för transportörens klagomålsförfaranden. Operatörens information till passagerarna ska därför vara riktig och juridiskt korrekt. De behöriga myndigheterna ska övervaka att transportörerna respekterar denna informationsplikt. Vilseledande eller ofullständig information kan avskräcka passagerarna från att göra anspråk på sina rättigheter. Detta utgör en allvarlig lagöverträdelse, för vilken de nationella tillsynsorganen om nödvändigt ska påföra sanktioner mot bakgrund av de relevanta bestämmelserna på EU-nivå och i medlemsstaterna. Passagerarna förstår inte heller varför de inte kan lämna klagomål till transportörer som använder den senaste informationstekniken för reklamsyften och biljettförsäljning annat än genom mycket traditionella kommunikationsmedel som exempelvis internationella telefonsamtal eller fax. – Inom ramen för konsekvensbedömningen inför översynen av flygförordningen kommer en utvärdering att göras av de åtgärder som syftar till att transportörerna ska kunna införa lättillgängliga verktyg för ingivande och uppföljning av klagomål för passagerare (med avseende på kostnader, villkor, tidsfrister etc.), däribland passagerare med nedsatt rörlighet, samt av behovet av att transportörerna och de nationella tillsynsorganen lämnar mer statistik (dvs. om antalet klagomål från passagerare som de har hanterat och åtgärdat) och för hantering av klagomål inom en viss tidsfrist. – För järnvägssektorn måste frivilliga överenskommelser om tidsfrister för hantering av klagomål ingås, eftersom sådana redan tillämpas för de övriga transportsätten. 10. Rätt till fullständig tillämpning och effektivt genomförande av passagerares rättigheter inom EU Det behövs ett fördjupat samarbete mellan de nationella tillsynsorganen för alla transportsätt för att garantera en konsekvent tillämpning och ett samstämmigt genomförande av passagerares rättigheter. Medlemsstaterna måste lyfta fram och avskaffa alla nationella lagar och förfaranden som hindrar ett korrekt genomförande av EU-lagstiftningen, till exempel om icke-nationella EU-transportörer inte kan åtalas eller om EU-domstolens rättspraxis inte kan tillämpas korrekt. Detta skulle inte bara öka rättssäkerheten för passagerare, utan även garantera lika konkurrensvillkor för internationellt verksamma transportörer. I tidigare meddelanden om flygpassagerares rättigheter[17] har områden som särskilt bör uppmärksammas också lyfts fram för de övriga transportsätten. Ett effektivt genomförande förutsätter en aktiv övervakning av de nationella tillsynsorganen i kombination med reaktiva åtgärder som utgår från de enskilda passagerarnas klagomål. Kommissionen kommer att analysera de nationella sanktionssystemen för att avgöra om de tre tillämpliga kriterierna för sanktionssystem (att sanktionerna ska vara ändamålsenliga, proportionerliga och avskräckande) är tillräckliga för att undvika skillnader i genomförandet på nationell nivå eller huruvida vidare harmonisering krävs för att ge transportörerna ett ekonomiskt incitament att följa lagstiftningen om passagerares rättigheter och garantera verkligt lika konkurrensvillkor, vilket aktörerna kräver. Passagerarna bör när problem uppstår vidare ha tillgång till enkla prövningsmöjligheter som de har råd med. Tvistlösning utanför domstol, som exempelvis alternativa tvistlösningssystem[18], men även nationella eller europeiska småmålsförfaranden (som exempelvis det som inrättats genom Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 861/2007[19]) är i allmänhet mindre kostsamma för passagerarna. III. Andra initiativ som underlättar smidiga resor inom och utanför EU: intermodalitet, beredskapsplaner för att upprätthålla rörligheten och den internationella dimensionen Intermodaliteten stärker effektiviteten hos skyddet av passagerare genom att underlätta ombokning via annan resväg eller genom att lämplig information om intermodala reseanslutningar ges så tidigt som möjligt, framför allt (men inte enbart) vid omfattande transportstörningar. Ombokning mellan olika transportsätt bidrar också till att minska olägenheterna för passagerare och kostnaderna för transportbranschen genom att minska den tid under vilken passagerarna måste tas omhand. Tillhandahållande av ”direktbiljetter” (dvs. ett enda transportavtal för flera delar av en resa med ett transportmedel) och integrerade biljetter (inrättande av ett transportavtal för en intermodal resekedja) underlättar resandet och stärker passagernas rättigheter. När multimodala transporter blir verklighet, genom exempelvis införande av transportöravtal, kommer lagstiftningsramen för passagerares rättigheter att behöva anpassas för att hantera frågan om störningar vid knutpunkter vid resor med flera olika transportsätt. I direktivet om intelligenta transportsystem[20] hanteras framtagande av bindande specifikationer för tillhandahållande av EU-omfattande multimodala reseinformationstjänster. Enligt järnvägsförordningen ska järnvägsföretag och biljettförsäljare anpassa sina datoriserade reseinformations- och bokningssystem i enlighet med en uppsättning gemensamma standarder som antogs 2011[21] (”TSD Telematikapplikationer för persontrafik”) för att möjliggöra EU‑omfattande tillhandahållande av korrekt reseinformation och biljetthanteringstjänster. Dessa standarder kommer att möjliggöra gränssnitt för införlivande av andra transportsätt. Askmolnskrisen och de väderrelaterade störningarna under 2010 som drabbade flyg‑, järnvägs- och vägtransporterna har betonat behovet av större flexibilitet inom de europeiska transportsystemen och av mer effektiva och intermodala lösningar för att bevara rörligheten för passagerare och företag, genom ökad beredskap, samordning och samarbete mellan alla berörda aktörer. Myndigheterna på de största flygtransportmarknaderna (USA, Kanada) stärker också flygpassagerarnas rättigheter. Andra europeiska och nordafrikanska länder kommer att tillämpa EU-förordningarna som en del av sina bilaterala eller multilaterala flygavtal med EU. EU är dock hittills den enda del av världen där minimistandarder har införts för alla transportsätt, vilket gynnar alla EU:s passagerare, däribland medborgare från tredjeländer som reser med transporttjänster som omfattas av EU-förordningar. För att förbättra skyddet av passagerare utanför EU:s gränser kommer frågor som rör passagerares rättigheter att tas upp i bilaterala och internationella avtal för alla transportsätt, i enlighet med vitboken. IV. Slutsatser Samma grundprinciper och rättigheter har införts inom alla transportsätt för att underlätta resandet inom EU och göra det till en trevligare upplevelse, genom att öka kvaliteten hos tjänsterna, stärka skyddet av resenärerna och öka attraktionskraften hos EU:s transportindustri. Dessa passagerarrättigheter kommer att förbli en ingående del av EU:s vision av transportpolitiken, även om villkoren och bestämmelserna för dess tillämpning varierar och utvecklas. Huvudsyftet är nu att göra dessa regler lättförståeliga och att befästa deras tillämpning och genomförande inom alla transportsätt för att garantera konsekventa strategier på transportområdet. Kommissionen kommer att fullfölja sitt arbete med såväl lagstiftningsrelaterade som icke-lagstiftningsrelaterade frågor för att göra skyddet av passagerarna ännu mer effektivt och se till att EU-lagstiftningen tillämpas på ett proportionerligt och effektivt sätt. Kommissionen kommer under 2012 inom ramen för den pågående översynen av paketresedirektivet (90/314/EEG) för det första att analysera om den första förordningen om passagerares rättigheter bör moderniseras: Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 261/2004 om flygtransporter. Utöver detta meddelande inleder kommissionen ett offentligt samråd om en rad frågor som berör denna översyn. För det andra kommer kommissionen att arbeta tillsammans med de nationella tillsynsorganen för att enas om riktlinjer för tillämpningen av EU-lagstiftningen, oaktat EU-domstolens framtida tolkningar: först med avseende på den smidiga tillämpningen av flygförordningen för passagerare med funktionshinder och passagerare med nedsatt rörlighet, framför allt inför OS och handikapp-OS 2012, och därefter för passagerare inom järnvägstransporter (2013), vattenvägstransporter (2014) och vägtransporter (2015). Samtidigt kommer kommissionen att stärka genomförandeåtgärderna genom fördjupat samarbete med de nationella tillsynsorganen och genom ett mer systematiskt utbyte av god praxis, information och statistik tillsammans med de nationella tillsynsorganen och aktörerna. Kommissionen kommer också i samarbete med tredjeländer att undersöka hur tillämpningen av EU:s principer om skydd av passagerare kan utökas till att även omfatta resor utanför EU. På kort sikt måste passagerarna få kännedom om och förstå sina rättigheter. De måste lita på att dessa rättigheter kommer att tillämpas och att myndigheterna kommer att skydda dem effektivt vid behov. I den bifogade förteckningen sammanfattas och presenteras en tydlig och koncis översikt över de viktigaste rättigheterna för passagerare inom EU. BILAGA De viktigaste rättigheterna för passagerare inom EU[22] 1. Rätt till icke-diskriminering i fråga om tillgång till transport Alla passagerare har rätt till likvärdig tillgång till transport och skyddas särskilt mot diskriminering på grund av nationalitet, bosättningsort eller funktionshinder. 2. Rätt till rörlighet och tillgänglighet och assistans utan extra kostnad för passagerare med funktionshinder och passagerare med nedsatt rörlighet Passagerare med nedsatt rörlighet har rätt till assistans utan extra kostnad vid resor med alla transportsätt för att kunna utnyttja samma resemöjligheter som andra medborgare. 3. Rätt till information före köp och under de olika delarna av en resa, framför allt vid störningar Passagerare har rätt till korrekt och relevant information i god tid om biljettpriset, sina rättigheter och förutsättningarna för sin resa innan den påbörjas, samt under och efter resan vid störningar. 4. Rätt att avstå från att resa (återbetalning) vid resestörningar Vid en kraftigt försenad eller inställd resa eller vid nekad ombordstigning har passagerare rätt till återbetalning av hela biljettpriset. 5. Rätt att begära fullgörande av transportavtalet (ombokning via annan resväg eller ombokning) vid störningar Vid en kraftigt försenad eller inställd resa eller nekad ombordstigning har passagerare rätt till en alternativ transporttjänst, snarast möjligt, eller till ombokning vid lämpligt tillfälle. Transportören ska på ett tydligt och ovedersägligt sätt erbjuda passageraren detta val så snart en störning inträffar. 6. Rätt till assistans vid kraftiga förseningar vid avresa eller vid knutpunkter Strandade passagerare har omedelbart rätt till en lägsta servicenivå, på plats på terminaler/stationer och/eller ombord medan de inväntar påbörjandet eller fullföljandet av den försenade resan eller ombokning via annan resväg. 7. Rätt till kompensation Passagerare har under vissa omständigheter vid kraftigt försenade eller inställda resor och vid all nekad ombordstigning på flygtransporter rätt till schablonmässig ekonomisk kompensation för sina olägenheter. Denna kompensation varierar för varje transportsätt beroende på tidsförlusten på grund av störningen, sträckans längd och/eller biljettpriset. 8. Rätt till transportföretags skadeståndsansvar med avseende på passagerare och deras bagage I enlighet med internationella konventioner och EU-lagstiftningen är transportörerna ansvariga för passagerarna och deras bagage. Vid dödsfall, skador och bagageproblem och i vissa fall med förseningar, kan passagerarna ha rätt till kompensation som ska fastställas i enlighet med den skada de lidit. Denna kompensation kan begränsas i enlighet med den tillämpliga lagen. 9. Rätt till ett snabbt och tillgängligt system för hantering av klagomål Passagerare har rätt att lämna klagomål till transportören om de är missnöjda. Om transportören inte besvarat klagomålet efter en viss tidsfrist, eller om passageraren är missnöjd med transportörens svar, har han eller hon rätt att lämna ett klagomål till det behöriga nationella tillsynsorganet, som ska handlägga det inom en rimlig tidsfrist. Förfaranden utanför domstol och domstolsförfaranden är också tillgängliga i enlighet med EU:s och medlemsstaternas lagstiftning (exempelvis system för alternativ tvistlösning och nationella eller europeiska småmålsförfaranden i domstol). 10. Rätt till fullständig tillämpning och effektivt genomförande av passagerares rättigheter inom EU Passagerare har rätt att kunna lita på att transportörerna korrekt ska tillämpa EU-reglerna och att de nationella tillsynsorganen effektivt ska genomföra desamma. [1] KOM(2001) 370. [2] De relevanta EU-bestämmelserna om passagerares rättigheter: Flygtransporter - Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 261/2004, EUT L 46, 17.2.2004, s. 1, ”Flygförordningen”. - Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1107/2006, EUT L 204, 26.7.2006 s. 1. - Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1008/2008, EUT L 293, 31.10.2008, s. 3. - Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 889/2002, EGT L 140, 30.5.2002, s. 2. Järnvägstransport - Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1371/2007, EUT L 315, 3.12.2007, s. 14, ”Järnvägsförordningen”. Vattenvägstransporter - Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1177/2010, EUT L 334, 17.12.2010, s. 1, (tillämplig fr.o.m. 18.12.2012), ”Vattenvägsförordningen”. - Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 392/2009, EUT L 131, 28.5.2008, s. 24. Vägtransporter (buss) - Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 181/2011, EUT L 55, 28.2.2011, s. 1, (tillämplig fr.o.m. 1.3.2013) ”Bussförordningen”. [3] KOM(2011) 144. [4] KOM(2010) 603. [5] KOM(2010) 608 och KOM(2011) 206. [6] Kommissionens beslut 2008/164/EG, EUT L 64, 7.3.2008, s. 72. [7] EUT L 163, 25.6.2009, s. 1. [8] http://airconsumer.ost.dot.gov/reports/index.htm [9] Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/83/EU, EUT L 304, 22.11.2011, s. 64. [10] Mål C‑549/07, Friederike Wallentin-Hermann mot Alitalia – Linee Aeree Italiane SpA., 22.12.2008. [11] Montrealkonventionen och Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 889/2002 för flygtransporter, Atenkonventionen och Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 392/2009 för vattenvägstransporter, konventionen om internationell järnvägsbefordran av resande och resgods (CIV), fördraget om internationell järnvägstrafik (Cotif) och Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1371/2007 om rättigheter och skyldigheter för tågresenärer. [12] C‑344/04, The Queen, på begäran av International Air Transport Association och European Low Fares Airline Association mot Department for Transport, 10.1.2006; C‑549/07, Friederike Wallentin‑Hermann mot Alitalia – Linee Aeree Italiane SpA.; förenade målen C‑402/07, Christopher Sturgeon, Gabriel Sturgeon och Alana Sturgeon mot Condor Flugdienst GmbH och C‑432/07, Stefan Böck och Cornelia Lepuschitz mot Air France SA, 19.11.2009. [13] I de relevanta EU-konventionerna och/eller i de relevanta internationella konventionerna fastställs även automatiska förhandsutbetalningar till ett lägsta värde på 21 000 euro för järnvägs- och vattenvägstransporter, och på 16 000 SDR för flygtransporter (omkring 17 600 euro). För busstransporter sker ingen förhandsutbetalning, utan operatören ska ge omedelbar assistans till personer som drabbats av en olycka. [14] KOM(2008) 158. [15] http://ec.europa.eu/transport/passengers/air/air_en.htm [16] KOM(2011) 174. [17] KOM(2011) 166 och KOM(2011) 174. [18] Se kommissionens förslag av den 29 november 2011, KOM(2011) 793 och KOM(2011) 794. [19] EUT L 199, 31.7.2007, s. 1. [20] Europaparlamentets och rådets direktiv 2010/40/EU, EUT L 207, 6.8.2010, s. 1. [21] Kommissionens förordning (EU) nr 454/2011, EUT L 123, 12.5.2011, s. 11. [22] Detta dokument är endast vägledande och är inte juridiskt bindande.