A4-0136/95

Resolution om kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet om Europeiska unionens handlingsplan för kampen mot droger (1995-1999) (KOM(94)0234 - C4-0107/94)

Europaparlamentet utfärdar denna resolution

- med beaktande av kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet (KOM(94)0234 - C4-0107/94),

- med beaktande av Maastrichtfördraget, i synnerhet artiklarna K 1.4 och K 1.9, och av Romfördraget, i synnerhet artikel 129,

- med beaktande av sina resolutioner av den 9 oktober 1986 om narkotikaproblem ((EGT nr C 283, 10.11.1986, s. 79.)) samt av den 13 maj 1992 om undersökningskommittén för narkotikahandel ((EGT nr C 150, 15.6.1992, s. 41.)), antagna i anslutning till rapporter från parlamentets undersökningskommittéer med ansvar för narkotikaproblem och utbredning av organiserad brottslighet kopplad till narkotikahandel,

- med beaktande av betänkandet från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter och inrikesfrågor samt yttrandena från utskottet för socialfrågor och sysselsättning, budgetutskottet, utskottet för utveckling och samarbete, utskottet för utrikes-, säkerhets- och försvarsfrågor, utskottet för externa ekonomiska förbindelser, utskottet för ekonomi, valutafrågor och industripolitik, utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd och utskottet för kultur, ungdomsfrågor, utbildning och media, och (A4-0136/95)

A. Drogpolitiken är ett ansvarsområde som bör delas mellan Europeiska unionen och medlemsstaterna.

B. Det ligger i Europeiska unionens intresse att begränsa efterfrågan på narkotika och att vidta förebyggande åtgärder av olika slag för att bekämpa personligt bruk, beroende och behov av narkotika.

C. Det viktigaste steget inom institutionerna sedan 1992 har varit Maastrichtfördragets ikraftträdande med dess uttryckliga referens till kampen mot narkotika, inrättandet av Europols narkotikaenhet i Haag, samt inrättandet av det Europeiska övervakningscentret för narkotika och narkotikamissbruk i Lissabon, vilket kompletteras av REITOX, ett nät av nationella informationscentra om narkotikamissbruk.

D. Tillkomsten av nya narkotikamarknader och försäljningssyndikat i de central- och östeuropeiska länderna, samt överföringen av medel till laglig affärsverksamhet av maffian och andra brottsliga organisationer, har skapat nya problem.

E. Så länge det finns efterfrågan på narkotika, vilket det alltid kommer att finnas, kommer det också att finnas tillgång till den.

F. Nuvarande politik har på intet vis förhindrat den olagliga narkotikahandeln från att blomstra i åratal, och handeln är nu intensivare än någonsin.

G. I vissa av unionens medlemsstater råder diskrepans mellan den narkotikapolitik som tillämpas på regional nivå och i städer, och inställningen till droger på nationell nivå.

H. Metoderna för att samla in uppgifter om framställningen samordnas för närvarande inte och är helt olika. Pengar som skall gå till att gräva upp opium- och kokaplanteringar och säkra tillgången på alternativa grödor har i stor skala slösats bort, eftersom narkotikahandlarna alltid lyckas erbjuda långt högre priser för narkotikaprodukter än dem som erbjuds för alternativa grödor.

I. Det är av yttersta vikt att skapa en global och integrerad strategi för att bekämpa det mångfacetterade problemet med narkotika och narkotikamissbrukare, vilket hänger samman med sociala gissel som utslagning och arbetslöshet i Europeiska unionen.

J. Både på EU-nivå och på nationell nivå råder brist på finansieringsmöjligheter för kampen mot narkotika. Parlamentet föreslår därför att man använder de tillgångar man fått in genom narkotikabeslag för att i högre grad finansiera verksamhet som har som till syfte att minska narkotikabruk och stödja rehabiliteringsprogram, framför allt för riskgrupper.

K. Kommissionens meddelande har många förtjänster, såsom erkännandet av att narkotikaproblemet måste tacklas som en helhet, men det lyckas inte överföra problemet till mänskliga termer, ger inte en tillräckligt detaljerad analys av orsakerna till och följderna av fenomenet, och skulle ha vägt tyngre om kommissionen hade samordnat sin handlingsplan för kampen mot droger och sina förslag till förebyggande av narkotikamissbruk.

L. Bristerna är delvis orsakade av svårigheter som har sin grund i uppdelningen av ansvaret för kampen mot narkotikamissbruk, som föreskrivs i artikel K i Maastrichtfördraget.

M. Höga grupper inom kommissionen, inom FN:s program för narkotikakontroll, utrikesdepartementet i Washington med flera har alla klarlagt att Maastrichtfördraget lett till komplikationer och en ny förvirring över «vem som skall göra vad», i stället för att främja beslutsamhet och effektivitet i en samordnad insats mot narkotikan.

N. Trots förbättringar inom ett antal sektorer råder fortfarande brist på samarbete mellan Europeiska unionens länder och även mellan dessa länder och Förenta staterna. Ländernas politik skiljer sig åt bl.a. vad gäller Västindien och andra områden som är lättillgängliga och skattemässigt fördelaktiga för narkotikahandlarna, i arbetet med att koppla samman informationstjänsternas nätverk, i samarbetet vad gäller teknik och system för penningtvätt och vad gäller att genomföra program för utbildning och utrustning i Östeuropa, i synnerhet längs gränserna mot Europeiska unionen.

Parlamentet

1. anmodar Europeiska rådet att anta handlingsplanen för 1995-1999, i vilket fastslås att förebyggande åtgärder och skadebegränsning måste ägnas minst lika mycket uppmärksamhet som lagar och straffsatser gällande narkotika och narkotikahandel, samt insisterar på att ansvarsfördelningen mellan kommissionen och rådet måste klargöras för att säkra att framsteg inte fördröjs,

2. betonar att handlingsplanen måste omfatta alla led i kedjan, från källan via illegal handel till utbildning, hälsa och rehabilitering,

3. anmodar kommissionen att så snart som möjligt utarbeta konkreta detaljer för åtgärdsprogrammet,

4. rekommenderar kommissionen och rådet att undersöka och allvarligt överväga möjliga alternativ till de strategier som tillämpats hittills, på grundval av vetenskapliga och statistiska studier av de befintliga strategiernas faktiska resultat,

5. betonar vikten av samarbete i stället för rivalitet mellan Europeiska unionens institutioner och tillhörande organ, genom en klar definition av mål och ansvarsfördelning,

6. anser att narkotikabekämpningspolitik alltför sällan gör tillräcklig åtskillnad mellan konsumenter och dem som bedriver illegal handel, och att framtida ansträngningar därför bör riktas mot den organiserade brottslighet som bedriver illegal narkotikahandel, och att missbrukare bör erbjudas hälsovårds- och socialvårdsprogram som inte hindras av tillslag,

7. anser att frågor rörande en minskning av efterfrågan måste diskuteras, då det bästa sättet att förebygga missbruk är att minska sårbarheten, vilket bidrar till en minskning av arbetslöshet, fattigdom, social utslagning samt till eliminering av fenomen som främlingsfientlighet och rasism, som bidrar till större framgång i skolan, bättre utbildning och bättre levnadsförhållanden, ökad stabilitet och en bättre dialog inom såväl samhället som familjen,

8. önskar se en fördjupning av samarbetet och den ständiga dialogen med samtliga internationella organisationer som deltar i narkotikabekämpningen och med berörda länder utanför Europeiska unionen,

9. begär att den rapport som skall upprättas av kommissionen under andra halvåret 1996, tillsammans med de justeringar som anses nödvändiga, också överlämnas till Europaparlamentet,

beträffande rådet

10. kräver, i avvaktan på revidering av fördragen, ett maximalt utnyttjande av de möjligheter till insatser på området för rättsliga och inrikes frågor under avdelning VI i Maastrichtfördraget, i synnerhet

i) ett ännu mer långtgående polis- och tullsamarbete genom utnyttjande av informationsutrustning såsom databaser, kommunikation via satellit och profilframtagningstekniker i kampen mot narkotikahandeln,

ii) att Europolkonventionen slutförs före Europeiska rådets möte i Cannes, tillsammans med godkännadet av nödvändiga åtgärder för att försäkra att Europols narkotikaenhet kan verka effektivt under tiden som konventionen ratificeras, på villkor att den nödvändiga juridiska och (inter)parlamentariska granskningen möjliggörs; kräver vidare att domstolen och revisionsrätten i Luxemburg ges domsrätt, praktiskt och effektivt skydd av de mänskliga rättigheterna samt att de berörda medborgarnas rätt till sekretess och tillgång till informationen där den samlas in säkerställs,

iii) önskar vad gäller Europol att ett effektivt centralt system upprättas för insamling av information om aktiviteter, metoder och utveckling beträffande internationell organiserad brottslighet, särskilt handeln med narkotika, något som bör ske på ett sådant sätt att informationen effektivt kan utnyttjas av medlemsstaterna så att dessa gemensamt och enskilt kan agera mot brottslingar och de syndikat och operationer som dessa organiserar,

iv) insisterar på att Europol koordinerar sina aktiviteter med Interpol, FN:s internationella narkotikakontrollprogram UNDCP, GAFI och med Förenta staternas informationskällor för att eliminera kostsamt och onödigt dubbelarbete och för att komma överens om ansvarsfördelningen i syfte att säkra maximal effektivitet, samt rekommenderar att en internationell kommitté för brottsbekämpning upprättas i detta syfte,

v) uttrycker en önskan om att det inom Europeiska unionen utarbetas ett system varigenom fast och löst gods som beslagtagits från dömda för narkotikabrott konfiskeras inom hela unionens område; de på detta sätt erhållna medlen skall användas till återanpassning och annan hjälp för narkotikamissbrukare, förebyggande åtgärder mot narkotikamissbruk, bekämpning av narkotikasmuggling och samarbete med internationella organisationer,

vi) medger att det är de nationella domstolarnas sak att döma dem som handlar med narkotika, men rekommenderar ändå å det starkaste en så nära tillnärmning som möjligt och ett fullt utbyte av information mellan medlemsstaterna angående domspraxis; detta måste särskilt ha som mål att storskalig organiserad brottslighet inte skall kunna finna en trygg tillflyktsort i något EU-land,

vii) önskar förenkla utlämningsförfarandet mellan medlemsstaterna och göra det snabbare (det har hittills styrts av den europeiska konventionen om utlämning som alla medlemsstater utom Belgien är parter i), genom införande av konventioner om förenklade förfaranden, om vilka parlamentet måste rådfrågas av rådet i god tid, och om minskning eller avlägsnande av de rättsliga omständigheter som gör det möjligt att vägra utlämning,

11. framhåller det brådskande behovet av en ökning av såväl mänskliga som tekniska resurser vid de större hamnarna i Europeiska unionen så att det inte råder någon brist på analyskapacitet, och hoppas att multinationella enheter kan inrättas där så är möjligt för att underlätta kommunikation med troliga destinationsländer för misstänkta narkotikaleveranser och för att ytterligare förbättra tekniken och utnyttjandet av «kontrollerade leveranser»,

beträffande Europeiska kommissionen

12. anmodar de medlemsstater som ännu inte helt har genomför EG-direktivet om att förebygga användandet av finansiella system för penningtvätt att göra det så snart som möjligt; anser att detta bör utökas till att omfatta även andra länder, särskilt EES-länderna; anmodar om att mer slagkraftiga och koordinerade åtgärder vidtas inom Europeiska unionen och inom Fincen i Förenta staterna för att bekämpa denna allt viktigare aspekt av organiserad brottslighet och anmodar om förslag till mer slagkraftiga och koordinerade åtgärder i kampen mot penningtvätt, med betoning på bankernas och de finansiella institutens speciella ansvar i att säkerställa att deras personal får effektiv utbildning i att förhindra denna typ av brott; anser att investeringar i den senaste tekniken för att spåra svarta pengar och dem som handhar dem bör ökas kraftigt; understryker att tonvikten bör läggas på att undersöka var de ekonomiska vinsterna från brottslighet återinvesteras och vilken effekt sådana investeringar har på de berörda sektorerna,

13. anser att en lagstiftning som förhindrar tvätt av svarta pengar bör antas, som omfattar sådana ekonomiska sektorer där denna typ av verksamhet vuxit alltmer,

14. anmodar kommissionen att undersöka de anklagelser som förekommit i europeiska massmedier angående europeiska länder som framställer narkotiska ämnen i försäljningssyfte,

15. ber kommissionen att inom ramen för direktiv 91/308/EEG främja upprättandet av ett permanent samordnande organ mellan medlemsstaternas finansinstitut i syfte att utbyta information om misstänkta transaktioner och att stödja samarbetet mellan Europas alla polisstyrkor i kampen mot narkotikahandeln,

16. uppmärksammar den rekommendation parlamentet utfärdat om att upprätta närmare samarbete mellan stora kemikalietillverkare och kemikalieföretag och att avlägsna hinder för inspektion,

17. anser det nödvändigt att gemenskapens lagstiftning om kontroll av illegal produktion och handel med vissa substanser, vilka används vid produktion av narkotika och psykotroper, utvidgas till att gälla i samtliga medlemsstater och att lagstiftningen kan antas av samtliga EES-länder; vidare bör lagstiftningen även i fortsättningen ingå i de bilaterala avtal som skall tecknas med berörda länder utanför unionen,

18. stöder kommissionens krav på att det upprättas ett centralt system för insamling av vetenskapliga data baserade på en teknisk analys av narkotikabeslag i Europa,

19. begär en fördjupad utvärdering av erfarenheterna av de första projekten med alternativ utveckling i de producentländer som har olagliga odlingar,

20. anhåller om att en fullskalig undersökning utförs i samtliga medlemsstater samt i länderna i Central- och Östeuropa av hur den organiserade brottslighet som är kopplad till narkotikahandel och penningtvätt har växt, men också av korruption inom statliga myndigheter och bland politiker, vilket gynnar organiserad brottslighet,

21. uppmanar till att främja ännu bättre internationellt samarbete mellan unionens medlemsländer, dock alltid inom ramen för FN:s narkotikapolitik och dess konventioner,

22. begär att en omfattande undersökning görs av narkotikasituationen och situationen för narkotikamissbrukare i fängelser i alla EU-länder och av den politik som bedrivs för att hjälpa narkotikamissbrukare i fängelser, även vad gäller hjälp till självrehabilitering efter frisläppningen, och där så är möjligt hitta alternativ till fängelsestraff för narkotikamissbrukare om de inte begått några andra brott,

23. rekommenderar att man med den information som samlas in vid dessa undersökningar utvärderar effekterna av den narkotikabekämpningspolitik som bedrivs i olika länder, inklusive stödinitiativ, i syfte att fastställa vilket som är det mest effektiva arbetssättet och för att uppnå ett gemensamt tillvägagångssätt vad gäller att bekämpa brottslighet och narkotikaproblemet på ett så effektivt sätt som möjligt, både vad gäller tillslag och förebyggande verksamhet, och att resultaten av undersökningen görs tillgängliga både för Europaparlamentet och de nationella parlamenten,

24. betonar att en sådan undersökning bör innefatta en djupgående jämförelse mellan skadebegränsande åtgärder som tillämpas i städer som t.ex. Frankfurt, Hamburg, Amsterdam och Zürich, vilka undertecknat Frankfurtresolutionen av den 22 november 1990 och som är medlemmar i organisationen ECDP (European Cities on Drug Policy) å ena sidan, och den strängare narkotikapolitik som bedrivs i städer som Berlin, Dublin, London, Paris, Madrid och Stockholm och 19 andra europeiska länder som är undertecknare av och medlemmar i «European cities against drugs» å andra sidan,

beträffande Europeiskt centrum för övervakning av droger och drogberoende

25. medger att det finns skillnader inom Europeiska unionen beträffande synsättet på narkotikaproblemet, t.ex. inställningen till cannabis i Nederländerna jämfört med Tyskland, och betonar följaktligen nödvändigheten av att centret i rapporter om olika åtgärders inverkan presenterar dessa skillnader genom tvärvetenskaplig forskning där olika alternativ som tvångsåtgärder, förebyggande åtgärder och skadebegränsande åtgärder samt situationen vad gäller folkhälsa, kriminalitet och korruption ingår; betonar också behovet av att centret prioriterar upprättandet av en databas som visar mängd och tendenser vad gäller narkotikaanvändningen, den påverkan narkotikan har på användare och missbrukare, resultaten av både medicinsk och epidemiologisk forskning samt forskning i bakgrunden till och sociala orsaker till narkotikaanvändningen och narkotikamissbrukarnas egna ansvar; databasen bör också återspegla olika åtgärders effektivitet, inte bara på nationell utan också på regional och lokal nivå, effekten av de kriminella handlingar som utförs av narkotikamissbrukare för att få pengar till narkotika och följderna vad beträffar samhällets stabilitet; databasen bör vidare relatera till alla aspekter av den politik som är i bruk och av pilotprojekten så att deras omfattning, kostnad och effektivitet kan bedömas på ett korrekt sätt, med hänsyn tagen också till hälsomässiga och sociala aspekter, aspekter beträffande tillslag av polisen, tullmyndigheterna och domstolarna samt de ekonomiska och kriminologiska aspekterna m.m.,

26. insisterar på att centret från början arbetar för effektiv kommunikation mellan sin centrala databas och nationella databaser för att maximalt utnyttja befintlig kunskap och för att undvika dubbelarbete; gemensamma analysmetoder måste överenskommas mellan centret och medlemsstaterna vad gäller insamlingen av narkotikarelaterade data; insisterar vidare på att en av centrets första prioriteter måste vara att undersöka de underliggande orsakerna till att människor använder narkotika och vilka åtgärder som varit mest framgångsrika i arbetet med att förebygga och mildra narkotikaproblemet,

27. är av den åsikten att det är av största vikt för den tvärvetenskapliga forskningen att centret till sitt förfogande alltid har färsk information från medlemsstaterna vad gäller rättsliga aspekter, ansvarsfördelningen mellan olika nivåer i regeringen, förebyggande politik och behandling samt praktisk information och statistik om handel och användning, överförbara sjukdomar, brottslighet och säkerhet,

28. konstaterar att centret skall spela en central roll i genomförandet av åtgärdsprogrammet och önskar att alla nödvändiga tekniska, mänskliga och finansiella medel som det behöver för att fungera effektivt ställs till dess förfogande,

29. anser vidare att årsrapporterna, treårsprogrammet och andra program som utarbetas av centrets styrande organ oundvikligen måste överlämnas till Europaparlamentet,

30. anser det vara väsentligt, för att skapa förtroende hos medborgarna, att allmänheten kan ges insyn i centrets arbete och att offentliga organ enkelt kan få tillgång till den information och de statistiska data som samlas in av centret,

beträffande medlemsstaterna

31. uppmanar 1996 års regeringskonferens att ta upp kampen mot droger inom gemenskapspolitiken, så att den inte längre allvarligt hämmas av uppdelningen mellan de tre pelarna eller begränsas av uppdelningen av behörighetsområden inom den tredje pelaren,

32. kräver att berörda medlemsstater utan dröjsmål i den nationella lagstiftningen inför EG-direktivet om kemikalier och mellansubstanser samt undertecknar FN:s konvention om försäljning och tillverkning av ämnen som används vid framställning av narkotika och syntetiska droger,

33. anmodar de medlemsstater som ännu inte gjort det att vidtaga åtgärder för att minska riskerna i samband med narkotikabruk,

34. föreslår att medlemsstaterna, förutom att samarbeta på europeisk nivå, också påbörjar en intensiv dialog och samarbete på lokal nivå, i städer och i gränsområden, i samband med vilket erfarenheten av narkotikapolitik på regional nivå, i städer och gränsområden bör ligga till grund för debatt,

35. föreslår att en nationell narkotikaunderrättelseenhet upprättas i varje EU- land och i varje land som gränsar till ett EU-land, där så är lämpligt som en integrerad men separat del av den nationella kriminalunderrättelsetjänsten, och att dessa får tillräckliga finansiella medel och bemannas av personal utbildad för sådan verksamhet,

36. betonar behovet av att medvetandegöra och att skärpa dialogen kring arrestering, domstolsprövning och domslut samt att allvarliga ansträngningar måste göras för tillnärmning av praxis, men tillstår ändå att detta måste förbli en fråga som skall beslutas och genomföras inom varje medlemsstat,

37. uppmanar medlemsstaterna att utöka samarbetet på det rättsliga området vad gäller narkotikarelaterad brottslighet, särskilt vad gäller utlämning, och uppmanar till främjande av samarbete på lokal nivå mellan polis, rättsliga myndigheter och hjälparbetare,

38. uppmanar medlemsstaterna att avsätta mera resurser till sina nationella program för utbildning av rådgivare och till rehabiliteringsprogram, och därvid beakta erfarenheter från EU-nivå, samt att aktivt främja de bästa rehabiliteringsmetoderna och spridandet av information,

39. uppmanar medlemsstaterna att överväga bättre metoder för att erhålla och samordna information från banker vilken möjliggör en effektiv uppföljning av transaktioner som misstänks ha att göra med vinster från narkotikahandeln,

beträffande narkotikaproducerande länder

40. anhåller om bättre samarbete vid sammanställning av användbar statistik, med hjälp av den senaste satellittekniken, över de områden som tagits i bruk för sådd, odling och skörd av opium, kokain och cannabis, med systematiska «fältundersökningar» som extra stöd,

41. betonar vikten av att erbjuda alternativ i de producerande länderna så att de som odlar grödor som används vid narkotikaframställning inte längre är beroende av detta för sitt leverne, detta bör främst ske genom gemensamma åtgärder inom ramen för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken eller samarbetsavtalen med tredje land (Lomékonventionen och biståndspolitiken),

42. hoppas att från kommissionen erhålla en utvärdering av dess deltagande i UNDCP-programmen och att bli regelbundet informerat om i vilken utsträckning befolkningen i de producerande länderna deltar i planeringen och genomförandet av programmen för alternativ odling, i enlighet med kommissionens kommentar till budgetpost B7-5080,

43. anser det viktigt att understöda handelsformer som utgör ett alternativ till växtodlingar avsedda för narkotikatillverkning, och uppmanar kommissionen att understöda dylika affärsprojekt samt import från producerande länder för att erbjuda fler odlare möjligheten att odla alternativa produkter och att sälja dem till lockande priser,

44. välkomnar bevarandet av det allmänna preferenssystemet för de avtal som är i kraft eller under förberedning, förutsatt att systemet först genomgår en noggrann, systematisk och oberoende utvärdering som gör det möjligt att avgöra huruvida avtalen leder till en faktisk minskning i produktionen av råvaror avsedda att användas vid framställningen av droger,

45. det allmänna preferenssystemet skall direkt gynna fattiga odlare som hittills har fått sin utkomst från produktionen av växter avsedda att användas vid framställningen av droger eller som är villiga att börja odla dem, och kommissionen skall regelbundet informera parlamentet om hur stor procent av det allmänna preferenssystemet som används för dessa sektorer,

46. uppmanar kommissionen att informera det om de åtgärder som den tänker vidtaga för att understödja odlingen av lagliga grödor i de länder i Anderna och Mellanamerika som inte drar nytta av det allmänna preferenssystemet,

47. anser det väsentligt att framtida avtal som skall ingås med berörda länder är väl genomtänkta och föregås av en omfattande lokal dialog, detta för att säkerställa att de omfattar nya sätt att uppmuntra odling av alternativa grödor genom stöd till skapandet av andra verksamheter inom jordbruk, handel och industri, som är ekonomiskt attraktiva för lokalbefolkningen,

48. önskar se en stor förändring i det sätt på vilket ekonomiska resurser används till att förstöra och ersätta grödor, och vill i detta avseende peka på Förenta staternas och övrigas relativa misslyckande med att göra några framsteg i Peru och Bolivia och FN:s med fleras misslyckande i såväl Sydvästasien (Burma) som Nordostasien (Afghanistan), och med vetskap om att de södra OSS-staterna erbjuder nya möjligheter för odling av både opiumvallmo och cannabis,

49. anmodar kommissionen att undersöka den ökning i narkotikaproduktion som är kopplad till exportökningen vad gäller billiga livsmedel från Europeiska unionen till de narkotikaproducerande länderna, och att informera parlamentet om de slutsatser som eventuellt dras av undersökningen,

50. påpekar att utrotning av grödor från luften endast kan ske med tillbörligt beaktande av miljösäkerhet och den lokala befolkningens levnadsvillkor,

51. påpekar att all slags odling av narkotisk gröda som sker för första gången inom ett nytt område bör bemötas snabbt och effektivt då detta inte har någonting att göra med de lokala jordbrukarnas «traditionella» utkomst; kräver att alla handelsavtal mellan Europeiska unionen och länder som bedriver odling av narkotisk gröda måste beakta dessa länders villighet att reducera odlingsområdena,

52. anser att stöd ej bör ges till utrotning av grödor genom tillämpning av repressiva metoder,

beträffande finansiering

53. anser att den drastiska minskningen av offentlig finansiering i de nationella budgetarna, särskilt vad gäller hälsovård, gör det omöjligt att bedriva någon hälsovårdspolitik och förebyggande politik, och betonar behovet av tillräckliga medel i Europeiska unionens budget under de fem närmaste åren,

54. kräver en utvärdering av effektiviteten i fråga om de otillräckliga medel avsatta till att förstöra och ersätta grödor i jämförelse med kostnaden för brottsbevakning och förbättrad övervakning och spårningsarbete vid gränserna,

55. ber om all hjälp som är möjlig via PHARE och andra program till länderna i Central- och Östeuropa så att dessa kan bygga upp en egen narkotikaförebyggande politik och egna riskminskningsstrategier, och så att de kan modernisera de egna underrättelseenheterna och resurserna,

56. rekommenderar större samarbete mellan unionens medlemsstater och Förenta staterna vad gäller att utbilda och utrusta tullpersonal och polis i de tidigare nämnda länderna i f.d. Sovjetunionen, och rekommenderar särskilt ett europeiskt deltagande i den nya nationella polishögskolan i Ungern, som startats på Förenta staternas initiativ,

57. uppmanar till fördelning av beslagtagna medel, förutom de extra medel som krävs från EU:s budget och de nationella budgetarna, i första hand för att förbättra den förebyggande politiken och skadebegränsningsprogram, i andra hand för att tillhandahålla bättre polis- och tullresurser i kampen mot narkotikahandeln,

58. rekommenderar att en konferens anordnas med medlemsstaterna, Europaparlamentet, kommissionen och andra relevanta organ som deltagare, för att diskutera den aktuella situationen i Europeiska unionen på grundval av nogsamt sammanställd information med tyngdpunkten på att minska efterfrågan på narkotika (inklusive en undersökning av de sociala orsakerna till narkotikaanvändning), liksom på utvärdering av stödpolitik,

59. menar att denna konferens också bör uppmuntra till diskussion och analys av resultaten av den politik som för närvarande bedrivs och som fastställts genom FN-konventionerna av 1961, 1971 och 1988, så att en utvärdering av dessa konventioner kan komma till stånd,

60. uttrycker en önskan om att det inom området för förebyggande åtgärder formuleras flera program och förslag; understryker att insatsen från hälsovårdens sida när det är fråga om att förebygga narkotikamissbruk inte enbart består i vård och behandling av sjuka, utan också bör följa mottot «bättre förebygga än bota» och att angripa problemen vid roten, d.v.s. att uppmana den vanliga medborgaren till ett ansvarsfullt liv och leverne; hälsofrämjandet bör först och främst vara hälsoorienterat och inte sjukdomsorienterat (KOM(94)0202, s. 4 och 5, punkterna 7 och 8),

61. betonar vikten av den kompletterande och viktiga roll som familjen och skolan spelar i kampen mot droger vad gäller förebyggande åtgärder riktade till barn och ungdom, och menar att det finns ett behov av att göra föräldrar och lärare fullt medvetna om deras utbildningsmässiga ansvar. En orsak till att unga människor använder droger är att de känner att deras liv saknar mening, och skolan bör därför på ett tidigt stadium ta itu med detta och lära barnen att hantera problem,

62. inser de olika aspekterna av narkotikaproblemen, som resulterar i ett antal olika budgetposter; rekommenderar att kommissionen skall avge en årlig rapport till utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter och inrikesfrågor, som visar hur pengarna har använts inom handlingsplaner för kampen mot droger och dithörande verksamhet och med vilket resultat,

63. uppdrar åt sin ordförande att vidarebefordra denna resolution till rådet och kommissionen, medlemsstaternas regeringar och parlament, till de stater som ansöker om medlemskap i unionen samt till regeringarna i de andra central- och östeuropeiska länderna, Europarådet och Förenta Nationerna.