MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN

Kommissionens tillkännagivande (1) om övervakning av ekosystem enligt artikel 9 och bilaga V i Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2016/2284 om minskning av nationella utsläpp av vissa luftföroreningar (NEC-direktivet)

(2019/C 92/01)

1. Inledning och rättslig grund

Syftet med denna vägledning är att ta upp de viktiga praktiska frågor som medlemsstaterna kan ha när det gäller att inrätta och driva ett nätverk av övervakningsplatser som uppfyller villkoren i artikel 9 i direktiv (EU) 2016/2284 (NEC-direktivet) (2). I egenskap av vägledande dokument är det inte rättsligt bindande, utan medlemsstaterna får upprätta sina nätverk på det sätt som är praktiskt och lämpligt efter de nationella omständigheterna, så länge de ser till att luftföroreningarnas inverkan övervakas i enlighet med artikel 9. Vid rapporteringen om nätverken uppmuntras medlemsstaterna att lämna in ett dokument som förklarar hur nätverken är uppbyggda för att uppfylla kraven i NEC-direktivet.

Både direktiv 2001/81/EG (3) (nedan kallat det gamla NEC-direktivet) och direktiv (EU) 2016/2284 (nedan kallat NEC-direktivet) syftar till att förbättra såväl människors hälsa som förhållandena i ekosystemen i hela EU. I programmet för ren luft i Europa (4) ingår utöver målet att minska de negativa hälsoeffekterna i hela unionen, ett mål om att fram till 2030 minska effekterna med 35 % på ekosystemareal som överskrider gränsvärdena för övergödning, jämfört med 2005.

Beräkningen av luftföroreningarnas inverkan på ekosystemen i EU bygger på överskridande av kritiska belastningar och nivåer för svavel, kväve och ozon utifrån främst långväga spridning av föroreningar. Beräkningen av dessa tröskelvärden för effekterna har grundat sig på det arbete som utförts i arbetsgruppen för effekter enligt Göteborgsprotokollet till konventionen om långväga gränsöverskridande luftföroreningar (nedan kallad luftvårdskonventionen) (5), som innefattar arbetet inom centrum för samordning av effekter (CCE) och de internationella samarbetsprogrammen (ICP) för bedömning och övervakning av luftföroreningars inverkan på vatten, skog och vegetation (6) (nedan kallade ICP Vatten, ICP Skog respektive ICP Vegetation), och de övervakningsnätverk som inrättats för detta ändamål i de länder som är parter i Göteborgsprotokollet.

Med hänsyn till arbetets stora betydelse för ekosystemmålen i EU:s luftpolitik och för att bedöma effekten av de nationella åtagandena om utsläppsminskning, har medlagstiftarna infört bestämmelser i NEC-direktivet med krav på övervakning av luftföroreningarnas inverkan på ekosystemen. Den obligatoriska övervakningen ska dessutom förstärka det arbete som sker enligt luftvårdskonventionen.

Medlemsstaternas har följande huvudsakliga skyldigheter enligt NEC-direktivet:

— Att säkerställa att luftföroreningars negativa effekter på ekosystem övervakas på grundval av ett nätverk av övervakningsplatser som är representativt för deras sötvattenshabitat, naturliga livsmiljöer, delvis naturliga livsmiljöer och typer av skogsekosystem, med ett kostnadseffektivt och riskbaserat tillvägagångssätt (artikel 9.1 första stycket).

— Att senast den 1 juli 2018 och därefter vart fjärde år rapportera övervakningsplatsernas läge och tillhörande indikatorer som används för övervakning av luftföroreningseffekter till kommissionen och Europeiska miljöbyrån (artikel 10.4 a).

— Att senast den 1 juli 2019 och därefter vart fjärde år rapportera de övervakningsuppgifter som avses i artikel 9 till kommissionen och Europeiska miljöbyrån (artikel 10.4 b).

Kommissionen ska

— senast den 1 april 2020 och därefter vart fjärde år rapportera till Europaparlamentet och rådet om de framsteg som gjorts med att nå unionens mål vad gäller biologisk mångfald och ekosystem i linje med det sjunde miljöhandlingsprogrammet (7) (artikel 11.1 a iii) (se utförligare i avsnitt 2).

Upprättandet av ett fullt fungerande nätverk för övervakning av luftföroreningseffekter handlar om ytterligare förbättring. Denna vägledning tar upp huvudfrågorna inför den första rapporteringscykeln (2018 och 2019). Utifrån den information som medlemsstaterna rapporterar enligt artikel 10 kommer kommissionen i den rapport som enligt artikel 11 i NEC-direktivet ska offentliggöras 2020 att bedöma i vilken utsträckning de övervakningsnätverk som hittills upprättats skulle behöva stärkas för att uppfylla kraven i artikel 9. Denna bedömning och andra problem och lärdomar som uppmärksammats under genomförandet kommer att ligga till grund för en bedömning av huruvida övervakningen behöver förbättras ytterligare. Förbättringarna ska sedan genomföras i möjligaste mån till den andra rapporteringscykeln (2022 och 2023).

Vägledningen består av följande delar:

— Avsnitt 2: Mål för övervakningen av ekosystem enligt NEC-direktivet

— Avsnitt 3: Omfattning och utformning av övervakningsnätverket för ekosystem

— Avsnitt 4: Anknytning till andra övervakningsåtgärder

— Avsnitt 5: Rapportering

— Avsnitt 6: Stöd för genomförandet

— Avsnitt 7: Fallstudier

2. Mål för övervakningen av ekosystem enligt NEC-direktivet

Målet med övervakningen av ekosystem är att ge en kunskapsbas för bedömning av NEC-direktivets effektivitet när det gäller att skydda miljön. I fråga om miljöskydd hänvisas i artiklarna 1 och 11 i direktivet till ”unionens mål vad gäller biologisk mångfald och ekosystem i linje med det sjunde miljöhandlingsprogrammet”, som formuleras på följande sätt för luftföroreningar: ”Luftföroreningar och deras effekter på ekosystem och biologisk mångfald har minskat ytterligare med det långsiktiga målet att inte överskrida kritiska belastningar och nivåer” (8).

Syftet är alltså att stärka ett nätverk för övervakning av ekosystem. Detta nätverk behövs för att bedöma tillståndet och förutspå förändringar i terrestra ekosystem och sötvattenekosystem på lång sikt och med hänsyn till effekter av svaveloxider (SOX), kväveoxider (NOX), ammoniak (NHy) och marknära ozon (dvs. försurning, övergödning och ozonskador eller förändrad biologisk mångfald). Det slutliga målet med övervakningen är följaktligen dels att förbättra informationen om luftföroreningseffekter på terrestra ekosystem och sötvattenekosystem, bl.a. de eventuella effekternas omfattning och ekosystemets återhämtningstid när effekterna minskas, dels att bidra till en översyn av kritiska belastningar och nivåer.

Medlemsstaterna ska samordna arbetet för att nå dessa mål med andra övervakningsprogram inom sina territorier och i hela Europeiska unionen samt vid behov inom ramen för luftvårdskonventionen. Den övervakning av ekosystem som för närvarande sker enligt fågeldirektivet (9), habitatdirektivet (10) och vattendirektivet (11) omfattar ett nätverk för bred rapportering om ekosystemens allmänna tillstånd, men luftföroreningseffekter övervakas inte inom ramen för dessa direktiv. De data om ekosystemens tillstånd som samlas in i dessa breda undersökningar är därför endast delvis relevanta för målen i artikel 9 (detta problem behandlas mer utförligt i avsnitt 4 nedan om ”Anknytning till andra övervakningsåtgärder”). NEC-direktivets övervakning följer övervakningen av effekter enligt luftvårdskonventionen, genom att man specifikt undersöker luftföroreningarnas belastning på ekosystemen i syfte att bättre förstå mekanismerna bakom detta, effekternas omfattning och utsikterna till återhämtning. Övervakningen av ekosystem enligt luftvårdskonventionen är därför direkt relevant för NEC-direktivets mål.

3. Omfattning och utformning av övervakningsnätverket för ekosystem

3.1 Effekter av intresse

Av intresse för ekosystemövervakningen är i första hand luftförorenings effekter orsakade av ämnen som omfattas av minskningsåtaganden i bilaga II till direktivet (dvs. svaveldioxid (SO2), kväveoxider (NOX), flyktiga organiska föreningar utom metan (NMVOC), ammoniak (NH3) och fina partiklar (PM2,5)), med andra ord försurning, övergödning och ozonskador på vegetationstillväxt och biologisk mångfald. Samtidigt som effekterna av andra föroreningar (t.ex. tungmetaller) också är ett problem, är det lämpligt att gå stegvis till väga och den första övervakningsfasen föreslås därför vara inriktad på dessa tre effekter.

3.2 Typer av ekosystem

Enligt artikel 9.1 i NEC-direktivet ska medlemsstaternas övervakning ske genom ”ett nätverk av övervakningsplatser som är representativt för deras sötvattenshabitat, naturliga livsmiljöer, delvis naturliga livsmiljöer och typer av skogsekosystem, med ett kostnadseffektivt och riskbaserat tillvägagångssätt”.

Det finns många olika typer av ekosystem i Europa (12), och antalet ekosystemtyper i varje medlemsstat varierar avsevärt. Enligt artikel 9.1 i NEC-direktivet ska nätverkets omfattning ska vara representativt för de ekosystem som finns på medlemsstaternas territorier, men tillvägagångssättet ska vara kostnadseffektivt och riskbaserat när man bestämmer antalet övervakningsplatser, var de ska ligga och vilka indikatorer som ska övervakas.

När man ska fastställa ett representativt antal ekosystem och tillhörande habitat som ska övervakas kan man utgå från antalet biogeografiska regioner i varje medlemsstat. Den senaste klassificeringen av EU:s biogeografiska regioner omfattar elva områden som framgår av figur 1 nedan (alpina regionen, anatoliska regionen, arktiska regionen, atlantiska regionen, Svartahavsregionen, boreala regionen, kontinentala regionen, makaronesiska regionen, Medelhavsregionen, pannoniska regionen och stäppregionen).

Idealet är att fastställa minst en övervakningsplats för varje typ av ekosystemtyp i en biogeografisk region.

Figur 1

Biogeografiska regioner i Europa (1)

(1) https://www.eea.europa.eu/data-and-maps/data/biogeographical-regions-europe-3

Inom varje biogeografisk region kan de ekosystem och habitat som är av störst intresse klassificeras enligt MAES (13) och EUNIS (14). Hur stor andel av arealen som täcks av varje ekosystemtyp enligt MAES varierar avsevärt (figur 2) inom ett land och i EU som helhet, och det varierar också påtagligt mellan länderna.

Figur 2

Terrestra naturtyper och sötvattensnaturtyper enligt MAES – andelar och areal i EU-28 (MAES, 2016 (1)).

(1) MAES, Technical Report 2016–095 ”Mapping and assessing the condition of Europe's ecosystems: Progress and challenges”. 3 rd Report – Final, March 2016).

Det är tydligt att vissa ekosystemtyper (nedan kallade naturtyper) enligt MAES-indelningen inte är relevanta för NEC-direktivets ändamål (i princip stadsmiljöer och större delen av obevuxna eller glest bevuxna miljöer). När det gäller odlad mark, är näringsbelastningen på grund av luftföroreningar mindre relevant än gödsling och andra åtgärder, men grödornas känslighet för ozon är ändå ett skäl till övervakning.

Grundat på detta är följande sex huvudkategorier av ekosystem relevanta för NEC-direktivet: Gräsmarker, odlad mark, skogar, hedar och buskmarker, våtmarker samt floder och sjöar (se tabell 1). Dessa MAES-kategorier kan enkelt kopplas till EUNIS habitatklasser (nivå 1 och 2) och klasserna i Corine Land Cover (15) (nivå 3) på respektive nivå för tillgänglig information, från överordnad nivå 1 till mer detaljerad nivå 3 eller ännu mer detaljerade nivåer. De specifika ekosystem och habitat som är av särskilt intresse eller är särskilt viktiga och värdefulla kan integreras i övervakningsprogrammet, och därmed kopplas till dessa kategorier.

Tabell 1

Översikt över ekosystem och livsmiljöer och koppling mellan olika naturtyper enligt MAES (kartläggning och bedömning av ekosystem och ekosystemtjänster), EUNIS habitatklasser och klasser enligt Corine Land Cover (CLC).

Naturtyper enligt MAES Habitatklasser enligt EUNIS Nivå 1 Habitatklasser enligt EUNIS Nivå 2 Klasser enligt databasen Corine Land Cover (CLC) Nivå 3 Odlad mark I Regelbundet eller nyligen odlade områden, jordbruk och trädgårdsodling I1 Odlingsmark och handelsträdgårdar I2 Odlade trädgårds- och parkområden 2.1.1 Åkermark 2.1.2 Marker med ständig bevattning 2.1.3 Risfält 2.2.1 Vingårdar 2.2.2 Frukt- och bärodling 2.2.3 Olivlundar 2.4.1 Årliga och permanenta grödor odlade tillsammans 2.4.2 Komplexa jordbruksmarker 2.4.3 Mark dominerad av jordbruk, men med betydande inslag av naturlig vegetation 2.4.4 Skogsjordbruk Gräsmark E Gräsmarker eller öppen mark med ört, mossa eller lav E1 Torra gräsmarker E2 Halvtorra gräsmarker E3 Fuktiga gräsmarker under vissa årstider och fuktiga gräsmarker E4 Alpina och subalpina gräsmarker E5 Kantskog, hyggen och högörtsbestånd E6 Inlandsstäpper av salttyp E7 Glest skogbevuxna gräsmarker 2.3.1 Betesmark 3.2.1 Naturlig gräsmark Skogs-marker och skogar G Skog, skogsmark och annan trädbärande mark G1 Ädellövskog G2 Vintergrön ädellövskog G3 Barrskog G4 Blandskog G5 Alléer eller trädrader, små skogar, nyligen avverkad skogsmark, skogsdungar/slyskog 3.1.1 Lövskog 3.1.2 Barrskog 3.1.3 Blandskog 3.2.4 Övergångsstadium i skog-/buskmark Hedmark och buskmark F Hedmarker, buskmarker och tundra F1 Tundra F2 Arktisk, alpin och subalpin buskmark F3 Tempererade buskmarker och mediterrana buskmarker i bergsområden F4 Tempererad buskhed F5 Macchia, trädbevuxna matorral och termomediterrana buskmarker F6 Buskstäpp F7 Taggig mediterran buskhed F8 Termoatlantisk xerofytisk buskmark F9 Snårbevuxna flodbäddar och kärr FA Häckar FB Buskplanteringar 3.2.2 Hedmark [utom gräshed] 3.2.3 Sklerofyllvegetation Våtmarker D Myrar, mossar och kärr D1 Högmossar och Terrängtäckande mossar D2 Svagt sluttande eller skålformiga myrar, fattigkärr och intermediära myrar D3 Aapamyrar, palsmyrar och polygonmyrar D4 Rikkärr och kalkrika källmyrar D5 Starr- och vassområden, vanligen utan öppet, stillastående vatten D6 Salta och bräckta inlandsvåtmarker och vassområden 4.1.1 Limnogena våtmarker 4.1.2 Myrar Floder och sjöar C Inlandsytvatten C1 Stillastående ytvatten C2 Vattendrag C3 Strandzon vid inlandsytvatten 5.1.1 Vattendrag 5.1.2 Sjöar och dammar Källa: http://ec.europa.eu/environment/nature/knowledge/ecosystem_assessment/pdf/MAESWorkingPaper2013.pdf

3.3 Platsval, antal och täthet

Eftersom det varierar hur luftföroreningarna belastar olika naturtyper och varje naturtyp i EU har olika biologiska, kemiska och fysiska egenskaper, handlar detta avsnitt om att fastställa kvalitativa kriterier som är relevanta för varje naturtyp vid valet av platser. Dessa kriterier ska ligga till grund för val av platser och beslut om antal och täthet, så att övervakningsnätverket blir adekvat, konsekvent och anpassat till förhållandena i den specifika medlemsstaten. Det bör noteras att man vid valet av platser måste ta hänsyn till flera kriterier, som kan variera mellan olika medlemsstater.

Varje plats som väljs ut bör om möjligt

— vara typisk för den naturtyp som ska övervakas,

— vara så beskaffad att nedfall av luftföroreningar kan urskiljas från andra belastningar,

— vara känslig för belastningen i fråga, så att man tydligt ser eventuella effekter.

Det kan vara bra att ha kartor över områden som är känsliga för viss påverkan när man väljer ut övervakningsplatser.

Biologisk mångfald ska vara ytterligare ett urvalskriterium för övervakningsplatserna, så att samband mellan orsak och verkan undersöks när det gäller föroreningar och biologisk mångfald. Även om inte varje plats måste vara av högt värde när det gäller biologisk mångfald, ska nätverket som helhet vara representativt för platser som störs minimalt av förvaltningen och helst är artrika. Sådana platser finns exempelvis i Natura 2000-områden, nationellt utsedda områden (CDDA) eller andra skyddade platser.

Sammantaget är platsernas antal och täthet beroende av hur känsliga ekosystemen är, vilka naturtyper som påverkas, hur många naturtyper som förekommer i de olika biogeografiska regionerna (se avsnitt 3.2 ovan) och hur stor belastning luftföroreningarna utgör. Det nationella nätverket ska ge möjlighet till analys av rumsliga gradienter och kunskap om orsak-verkan samt ge data för kartläggning och modellering av kritisk belastning, nivåer och överskridanden. Det är viktigare att platserna är spridda i flera regioner än att ha flera platser i varje region. I mer oförstörda områden behövs färre övervakningsplatser, om det inte förutspås några större förändringar i dessa regioner, men de bör inte utelämnas.

När det gäller naturliga miljöförhållanden ska nätverket omfatta de viktigaste gradienterna i medlemsstaterna. För viktiga klimatparametrar (nederbörd och temperatur), hydrologiska parametrar och markens alkalinitet (dvs. pH-värdet) bör gradienterna varieras systematiskt. Denna information finns delvis i egenskaperna hos respektive biogeografisk region (se avsnitt 3.2) och kan anges utförligare med kartor med mer detaljerad stratifiering av miljön (t.ex. Metzger et al. 2005 (16)).

När det gäller luftföroreningsparametrar bör varje medlemsstat åtminstone övervaka områden med stort nedfall av ämnen som leder till försurning och övergödning (sett till medlemsstaten) och höga ozonhalter. För långsiktiga jämförelser bör man dessutom välja ut referensplatser med liten mängd nedfall och låga halter. Vid urvalet är det lämpligt att använda befintliga kartor över överskridna kritiska belastningar/nivåer.

När det gäller naturtyper bör varje medlemsstat välja ut platser efter hur representativa dessa är inom medlemsstatens territorium (se tabell 1). Dessutom kan man välja ut relevanta habitat med hjälp av bilaga I till habitatdirektivet (direktiv 92/43/EEG).

Med hänsyn till fördelningen av känsliga ekosystem och behovet av resurser till de mätningar som krävs för att bedöma luftföroreningseffekter, kan det vara lämpligt med en nivåbaserad metod, där man har dels en bred övervakning av relativt enkla parametrar (nivå I), dels en mer specifik och fördjupad övervakning av ett fåtal mer sofistikerade parametrar (nivå II). För vissa ekosystem kan det vara lämpligt att tillämpa en minimitäthet för de platser där man övervakar naturtyper på nivå I (exempelvis sker övervakningen av nivå I inom ICP Skog med ett nätverk baserat på ett rutnät av enheter som mäter 16x16 km). En sådan nivådistinktion görs vid behov i rekommendationerna nedan om parametrar och övervakningsfrekvens.

3.4 Parametrar som ska övervakas och övervakningsfrekvens

Detta avsnitt av vägledningen handlar om vilka parametrar som skulle vara lämpliga att övervaka. Här beskrivs utförligare parametrarna i bilaga V till NEC-direktivet, som tar upp valfria indikatorer för övervakning av luftföroreningseffekter. Här ges även rekommendationer om övervakning av försurning och övergödning utifrån ICP:s erfarenhet och tidigare åtgärder för skogar och skogsmarker, sötvattenekosystem och för övervakning av ozonskador på alla terrestra ekosystem. Dessutom beskrivs de integrerade övervakningsplatserna inom ICP, som både ger information om effekter på specifika ekosystem och separerar luftföroreningseffekter från andra effekter, särskilt för sötvattenekosystem. Detta bygger främst på manualer från ICP och luftvårdskonventionen. Manualerna bygger på genomförda, vetenskapligt godkända metoder och lång erfarenhet av att övervaka föroreningars effekter. Dessa manualer har dessutom reviderats ytterligare av NEC-direktivets sakkunniga. Rapporteringen bör dock även omfatta ekosystem som hittills inte har övervakats inom ramen för ICP, främst gräsmarker, hedmarker och andra naturliga eller delvis naturliga ekosystem av hög vikt. Förteckningen över indikatorer som föreslås ingå i övervakningen enligt artikel 9 i NEC-direktivet finns med i rapporteringsmallen från den 1 juli 2018 och respektive dokument (17).

I de följande avsnitten 3.4.1–3.4.4 beskrivs relevanta parametrar översiktligt med utgångspunkt i befintliga ICP-övervakningssystem, som tagits fram inom ramen för luftvårdskonventionen. När det gäller försurning och övergödning har dessa system hittills endast varit avsedda för skogar och skogsmarker och sötvatten. Övervakningen av ozoneffekter har främst avsett odlad mark.

Med mindre ändringar och anpassningar kan dessa avsnitt användas som vägledning för övervakning av de andra ekosystem och livsmiljöer som anges i artikel 9 i NEC-direktivet, t.ex. gräsmarker, hedmarker och andra naturliga och delvis naturliga livsmiljöer. Naturliga och delvis naturliga ekosystem i vissa områden, såsom städer, stadsnära områden och kustområden, kan också ingå, eftersom de är av särskilt intresse för medlemsstaternas politik i detta avseende.

Som beskrivet i avsnitt 4 kan man integrera data och information från andra övervakningsnätverk för att öka kostnadseffektiviteten och undvika dubbelarbete. Mer information om hur man kan mäta och bedöma ekosystemens tillstånd och vilka indikatorer som kan användas för detta finns i åtgärd 5 i EU:s strategi för biologisk mångfald fram till 2020, MAES (kartläggning och bedömning av ekosystem och ekosystemtjänster), särskilt i den femte rapporten (18).

3.4.1 Terrestra ekosystem: Skogar och skogsmarker inom ICP

I tabell 2 nedan anges parametrar och övervakningsfrekvenser på nivå I- och nivå II-ytor (19) för skogsekosystem enligt ICP:s metod för skogar och med vederbörligt beaktande av bilaga V till NEC-direktivet. En detaljerad beskrivning av alla metoder som tillämpas för övervakning av skogsekosystemens tillstånd på både nivå I och nivå II finns i en utförlig manual (20). Hänvisningar till relevanta avsnitt i manualen finns i tabellen nedan, även om de data som ska rapporteras. En översikt över undersökningar som genomförts inom ICP Skog, och respektive parametrar i hela programmet, finns i denna manual och på http://icp-forests.net/.

Tabell 2

Ett urval indikatorsammansättningar, parametrar och källor till metoder från ICP Skog till kompletterande valfria indikatorer i bilaga V till NEC-direktivet.

Mätning (indikatorsammansättning) Parametrar Frekvens Metoder Markens surhet i markens fasta fas Koncentration av ämnen (baskatjoner etc.) Ca, Mg, K, Na, utbytbart Alex, Ntot och C/N-kvoter Vart 10–15 år på nivå I- och nivå II-ytor Del X Markens surhet i markvattnet pH, [SOx] (*1), [NO3], [baskatjoner (Ca, Mg, K, Na)], [utbytbart Alex]. Var fjärde vecka på nivå II-ytor Del XI Nitratutlakning i markvattnet [NO3+] i det djupaste jordskiktet (40–80 cm). För att beräkna flöden krävs en markvattenflödesmodell (vattenbalansmodell). Var fjärde vecka på nivå II-ytor Del X, vattenbalans-modell, se del IX C/N-kvot + totalhalt av kväve, i markens fasta fas Kollager, kvävelager, C/N-kvot. Vart 10–15 år på nivå I- och nivå II-ytor Del X Näringsämnesbalans i blad och barr [N], [P], [K], [Mg], och kvoter med [N]. Vartannat år på nivå II, vart 10–15 år på nivå I-ytor Del XII

Ytterligare parametrar som visar andra viktiga funktioner och egenskaper i skogsekosystem, såsom beståndets ålder, trädarternas och markvegetationens sammansättning och mångfald, kronvitalitet, bladareaindex (LAI), krondroppets kemi, förnafallets mängd och kemi eller sammansättning av epifytiska lavar (på trädstammar), är viktiga och kan komplettera de valfria indikatorer som anges i bilaga V till NEC-direktivet. Respektive metoder finns även i respektive delar av ICP-manualen för skogar.

På vissa platser inom ICP Skog, men även på andra platser för övervakning av skogar och terrestra ekosystem, mäter man kvävehalten i mossor vart femte år (utöver tungmetaller och utvalda långlivade organiska föroreningar) och rapporterar till ICP Vegetation (manual finns på http://icpvegetation.ceh.ac.uk).

3.4.2 Sötvattenekosystem: Floder och sjöar inom ramen för ICP

I många fall är det i ytvatten, t.ex. i floder och sjöar, som man ser de första reaktionerna på försurning och övergödning. Syrakänsliga avrinningsområden med tunn silikatjordmån och liten möjlighet att lagra sulfat och nitrat finns i höglänta områden i många delar av Europa. Bestånden av fisk och andra vattenorganismer har skadats allvarligt de senaste 100 åren. I många floder och sjöar har fiskbestånden dött ut på grund av gränsöverskridande luftföroreningar. pH-värdet och nivåerna av sulfat, nitrat, alkalinitet och aluminium i känsliga vatten reagerar snabbt på ändrade utsläpp, vilket får följdeffekter på känsliga organismer och därmed på hela ekosystemet. Sådana effekter syns tydligt både relativt nära och långt ifrån stora utsläpp. I takt med att utsläppen började minska på 1980-talet, visade de vattenkemiska indikatorerna snabbt tecken på återhämtning, men den biologiska återhämtningen går långsammare. Den senaste tiden har det också framkommit att kvävenedfall kan få en gödande effekt (eutrofiering) på vissa ytvatten i oförstörda områden långt ifrån direkt mänsklig påverkan. Ökande kvävebelastning i atmosfären skulle därför kunna ändra den akvatiska näringskedjan, vilket kan få allvarliga konsekvenser. Vattenkemin och biologin i ytvatten är bland de bästa indikatorerna på hur ekosystemen i Europa påverkas av luftföroreningar och åtgärderna för att begränsa deras effekter.

Ett program för övervakning av svavel- och kvävenedfallets effekter på sötvatten bör omfatta åtminstone de parametrar som anges i tabell 3. Provtagningsfrekvensen bör avspegla tidsvariation på övervakningsplatsen. Platserna där vattnet byts ut fort reagerar snabbare på depositionsförändringar. ICP Vatten rekommenderar provtagning en gång i månaden i sjöar och floder med snabbt flöde (ICP Vatten, 2010). I sjöar där vattnet teoretiskt sett ligger kvar i mer än några månader kan det vara lämpligt med provtagning kvartalsvis eller årstidsvis. Biologisk övervakning av känsliga arter eller samhällen på åtminstone några av de utvalda platserna rekommenderas bestämt (tabell 4).

Andra fysiska och kemiska parametrar, såsom temperatur, vattenflöde, aluminiumfraktioner, totalkväve och totalfosfor, ger ytterligare information som kan vara användbar, beroende på lokala förhållanden, t.ex. för att förstå luftföroreningarnas biologiska effekter.

Tabell 3

Floder och sjöar: Rekommenderade minimiparametrar, kemi enligt ICP-vatten.

Detaljer och utförligare förklaring finns i ICP-manualen för vatten (ICP Waters, 2010). Hänvisningarna avser kapitel i manualen.

Mätning Parametrar Frekvens Metod Data som rapporteras Sjöars känslighet i avrinningsområden och hydrokemiska luftföroreningseffekter (försurning) Alkalinitet, sulfat, nitrat, klorid, pH, kalcium, magnesium, natrium, kalium, löst organiskt kol och specifik konduktivitet Årstidsvis/varje kvartal till årligen, beroende på flödeshastighet Stickprov från det övre skiktet (0,1–1 m) eller sjöns utlopp. Beskrivs i kapitel 3. Huvudjoner (mg/l), nitrat (μg N/L), pH, DOC (mg C/l), alkalinitet (μeq/L), konduktivitet vid 25 °C (μS/cm) Floders/vattendrags känslighet i avrinningsområden och hydrokemiska luftföroreningseffekter (försurning) Alkalinitet, sulfat, nitrat, klorid, pH, kalcium, magnesium, natrium, kalium, löst organiskt kol och specifik konduktivitet Varje månad Stickprov. Beskrivs i kapitel 3. Huvudjoner (mg/l), nitrat (μg N/L), pH, DOC (mg C/l), alkalinitet (μeq/L), konduktivitet vid 25 °C (μS/cm)





Tabell 4

Floder och sjöar: Rekommenderade ytterligare parametrar, biologi enligt ICP för vatten.

Detaljer och utförligare förklaring finns i ICP-manualen för vatten. Hänvisningarna avser kapitel i manualen.

Mätning Parametrar Frekvens Metod Data som rapporteras Biologiska indikatorer för luftföroreningar (försurning) Bentiska ryggradslösa organismer i floder och sjöar. Förekomst/frånvaro eller relativ abundans av vissa grupper/arter Årstidsvis eller årligen Spark-håvprovtagning, strandprovtagning eller cylinderprovtagning Se kapitel 4. Metoderna i vattendirektivet grundar sig på CEN- och ISO-standarder, och dessa är adekvata. Kvalitativa eller kvantitativa data. http://www.icp-waters.no/data/submit-data/ Andra grupper, såsom fiskar, kiselalger och perifyton (påväxtalger), kan också användas som biologiska indikatorer för försurning.

3.4.3 Terrestra ekosystem: ozonskador inom ramen för ICP

Att övervaka ozonskador innebär särskilda utmaningar. Nedfall av svavel- och kväveföreningar stannar i sötvatten och terrestra ekosystem i både vegetation och mark i vissa kemiska former som kan övervakas, bl.a. koncentrationer i växter och mossor (se tabellerna 3 och 4). Dessutom kan svavel- och/eller kvävedeposition leda till en försurning av sötvatten och mark, som kan övervakas. Ozon, däremot, samlas inte i vegetation eller mark, utan skadan orsakas i stället av nedbrytningsprodukterna av ozon inuti växterna och växternas reaktioner på dessa.

Omfattande exponering för marknära ozon får skadliga effekter på många typer av vegetation, vilket påverkar terrestra ekosystem och de tjänster som erhålls (t.ex. livsmedels- och trävaruproduktion, koldioxidbindning, luftkvalitet och klimatreglering). Effekterna på ozonkänsliga arter omfattar skador på blad och barr, minskad tillväxt, kvalitet och kvantitet på grödors avkastning, antal blommor och fröproduktion och ökad sårbarhet för abiotisk stress, såsom frost eller torka, och biotisk stress, som sjukdomar.

Den enda skada som kan hänföras direkt till ozon i terrestra ekosystem är skador på blad och barr. Ozonspecifik skada på blad och barr utvecklas i ozonkänsliga arter under dagar med höga koncentrationer av marknära ozon. Det finns dock inget tydligt samband mellan ozonskador på blad och barr och inverkan på viktiga vegetationsparametrar, som t.ex. tillväxt (t.ex. trädtillväxt) eller avkastning (skördar från grödor). För bladgrönsaker minskar marknadsvärdet om det finns synliga skador på bladen. Utifrån experimentdata har man fastställt kritiska ozonnivåer för sådana parametrar som biomassa från träd och avkastning från grödor, eftersom dessa visar på kumulativa effekter av årstidsexponering för ozon.

Kritiska ozonnivåer definieras som den nivå av kumulativ exponering för luftföroreningar eller kumulativt upptag av luftföroreningar via klyvöppningar som, om den överskrids, kan ge direkt skadliga effekter på känslig vegetation enligt det aktuella forskningsläget. De kritiska ozonnivåer och målvärden som fastställs i EU-lagstiftningen (direktiv 2008/50/EG (21)) för att skydda vegetationen bygger på den kumulativa ozonkoncentrationen. Ny forskning har visat att målvärden baserade på kumulativt ozonflöde via klyvöppningar (t.ex. indikatorn POD (Phytotoxic Ozone Dose) är biologiskt sett mer relevanta än koncentrationsbaserade målvärden (t.ex. AOT40), eftersom de ger en uppskattning av mängden ozon som kommer in i bladporerna (klyvöppningarna) och leder till skador inuti växten (Mills et al., 2011a, b). Metoden för beräkning av POD har utvecklats och tillämpats av ICP Vegetation med hjälp av DO3 SE-modellen. Genom att varje timme kontrollera ozonkoncentrationer och meteorologiska parametrar (tabell 5) kan man beräkna det kumulativa ozonflödet via klyvöppningarna för specifika växtarter. Om de kritiska nivåerna för upptag via klyvöppningarna överskrids, ger detta en indikation på risken för oxonpåverkan på ozonkänsliga arter på platsen. En detaljerad beskrivning av hur POD beräknas och tillämpas finns i manualen om metoder och kriterier för modellering och kartläggning av kritiska belastningar och nivåer och luftföroreningseffekter, -risker och -tendenser (22).

Tabell 5

Indikatorer för bedömning av ozonskador på vegetation enligt bilaga V till NEC-direktivet.

Detaljer och utförligare förklaringar finns i respektive ICP-manual.

Indikator Mätning Frekvens Hänvisningar till metoder och rapportering av data Ozonskador på trädens blad och barr Synliga ozonsymtom på trädarters blad och barr och på träd och skogsväxter på ljusexponerade provplatser. Träddiameterns tillväxt. Synliga ozonsymtom: årligen på nivå II-ytor. Diametertillväxt: vart femte år. Del VIII (synliga ozonsymtom) och Del V (diametertillväxt) i manualen för ICP Skog Ozonskadade blad och barr på grödor och andra arter än träd Synliga ozonsymtom på bladen. Grödor: skördad avkastning. Synliga ozonsymtom: åtminstone en gång per år under vegetationsperioden, helst precis efter (3–7 dagar) en ozonepisod (1). Grödans avkastning: årligen http://icpvegetation.ceh.ac.uk. Ska revideras utifrån tidigare manualer och anpassas till NEC-direktivet (bl.a. förteckningar över ozonkänsliga arter). Överskridande av kritiska nivåer för ozonflöden Ozonkoncentration (2), meteorologi (3) (temperatur, relativ luftfuktighet, ljusintensitet, regn, vindhastighet, lufttryck) och jordart (sand, lera eller lersand) på eller nära platsen (4). Den flödesbaserade modellen DO3SE kan användas för beräkning av ozonflöde och överskridande av kritiska nivåer Varje år: Data varje timme under vegetationsperioden (5) Method in Modelling and Mapping Manual LRTAP Convention, Chapter 3 – ”Mapping critical levels for vegetation” (http://icpvegetation.ceh.ac.uk, med länk till webbversionen av DO3SE-modellen (6)).

3.4.4 Integrerad övervakning av sötvattenekosystem och terrestra ekosystem inom ICP

Integrerad övervakning av ekosystem är djupgående, samtidig mätning av avrinningsområdens fysiska, kemiska och biologiska egenskaper, över tid och över olika avdelningsgränser. Integrerad övervakning är komplex och syftar därför inte till att täcka stora områden, utan i stället till bättre förståelse av orsakssamband mellan luft, mark, vatten och biologisk reaktion, främst inom skogbevuxna ekosystem. Dessa övervakningsområden skulle dels kunna ge ekosystemspecifika data, t.ex. för skogs- eller sötvattenekosystem, dels kunna ge bättre möjligheter att göra skillnad på luftföroreningsrelaterade effekter och andra möjliga föroreningskällor. I allmänhet sker en sådan detaljerad övervakning på några få platser i varje medlemsstat. Medlemsstaterna rekommenderas att ha minst två platser som omfattar relevanta klimat- och nedfallsgradienter. De integrerade övervakningsplatserna bör vara små, väl avgränsade avrinningsområden i naturliga eller delvis naturliga områden. Mätningarna omfattar meteorologi, våt- och torrdeposition, krondropp, markkemi (fast och flytande fas), yt- och grundvattenkemi och biologisk reaktion (dvs. vegetation och andra biologiska element). Syftet är att övervaka och bedöma både biogeokemiska tendenser och biologiska reaktioner, att genom övervakning av naturliga skogsekosystem skilja bruset och den naturliga variationen från signalen om störningar orsakade av människan och att utveckla och tillämpa verktyg, t.ex. modeller, för regional bedömning och prognos av långsiktiga effekter.

Tabell 6 visar variabler som är relevanta enligt bilaga V till NEC-direktivet och luftföroreningseffekter på ekosystemen. En detaljerad beskrivning av nödvändig utrustning, design och metoder finns i ICP-manualen för integrerad övervakning (23). Det heltäckande mätningsprogrammet ger även möjlighet till detaljerad modellering, analys av orsak-verkan och undersökning av interaktioner med klimatförändringar (24) (25) (26).

Tabell 6

Parametrar och frekvens för ICP-platser för integrerad övervakning

En detaljerad beskrivning av metoder finns i ICP-manualen för integrerad övervakning (27)

Mätning (indikatorsammansättning) Parameter Frekvens Metod Meteorologi Nederbörd, lufttemperatur, marktemperatur, relativ fuktighet, vindhastighet, vindriktning och globalstrålning/nätstrålning Varje månad Del 7.1 Atmosfärkemi svaveldioxid, kvävedioxid ozon, sulfatpartiklar, nitrater i aerosoler och gaser, salpetersyra, ammoniak och ammonium i aerosoler Varje månad Del 7.2 Nederbördskemi (EMEP-manualen (program för övervakning och utvärdering av den långväga transporten av luftföroreningar i Europa)) sulfat, nitrat, ammonium, klorid, natrium, kalium, kalcium, magnesium och alkalinitet Varje månad Del 7.3 Krondropp Sulfat, nitrat, ammonium, totalkväve, klorid, natrium, kalium, kalcium, magnesium, löst organiskt kol och stark syra (genom pH) Varje vecka till varje månad Del 7.5 Markkemi pH (CaCl2), S (total), P (total), N (total), utbytbart Ca, utbytbart Mg. utbytbart K, utbytbart Na, utbytbart Al, TOC, utbytbar titrerbar surhetsgrad (H+Al) Vart femte år Del 7.7 Markvatten-kemi pH, elektrisk ledningsförmåga, alkalinitet, Gran plot, N (total), ammonium, nitrat, P (total), Ca, Mg, K, Na, aluminium (total), aluminium (labilt) Fyra gånger per år Del 7.8 Avrinningsvattenkemi alkalinitet, sulfat, nitrat, klorid, löst organiskt kol, pH, kalcium, magnesium, natrium, kalium, oorganiskt (labilt) aluminium, totalkväve, ammonium, avrinningsflöde, specifik konduktivitet Varje månad Del 7.10 Blad- och barrkemi Ca, K, Mg, Na, N, P, S, Cu, Fe, Mn, Zn och TOC Vart femte år Del 7.12 Förnafallskemi Ca, K, Mg, Na, N, P, S, Cu, Fe, Mn, Zn och TOC Årligen Del 7.13 Vegetation (intensiv yta) Mark-, åker-, busk- och trädskiktsvegetation, särskilt marklevande kärlväxter, mossor och lavar. Träddiameter, krontakets struktur Tre år Del 7.17 Epifyter på stammen Lavarter som växer på levande trädstammar Vart femte år Del 7.20 Luftlevande grönalger antal grenar, yngsta skott med alger tjockaste algtäcke per träd, antal skott per år som har kvar > 50 % av barren, antal skott per år som har kvar > 5 % barren Årligen Del 7.21

4. Anknytning till andra övervakningsåtgärder

Enligt artikel 9 i NEC-direktivet ska medlemsstaterna ”samordna med andra övervakningsprogram som inrättats enligt unionslagstiftningen, inklusive direktiv 2008/50/EG, Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/60/EG och rådets direktiv 92/43/EEG och, om det är lämpligt, luftvårdskonventionen, och i lämpliga fall använda uppgifter som samlats in inom ramen för dessa program”.

Syftet med dessa bestämmelser är att i mesta möjliga mån använda de data som samlas in i befintliga system för att undvika dubbelarbete och ta vara på synergier. Det är likväl viktigt att identifiera de naturtyper, platser och berörda parametrar som anges i avsnitt 3 ovan för att övervakningen ska vara ändamålsenlig enligt NEC-direktivet.

4.1 Anknytning till den övervakning som sker enligt EU-lagstiftning/EU-initiativ

Omfattande övervakning av sötvatten sker enligt vattendirektivet (direktiv 2000/60/EG), och övervakning av många olika habitat sker enigt art- och habitatdirektivet (direktiv 92/43/EEG). Den information som rapporteras till EU finns tillgänglig i de relevanta Eionet-databaserna (28) som samordnas av Europeiska miljöbyrån.

Med tanke på syftet och kraven för val av plats för övervakning enligt NEC-direktivet är antagligen bara en del av de platser som omfattas av vattendirektivet relevanta för de nuvarande ändamålen. Främst är platser som ligger nära källor och omges av naturliga områden relevanta när det gäller att koppla vattenkvaliteten till luftföroreningseffekter. En fallstudie om integrering av övervakningen enligt vattendirektivet i ett nätverk med inriktning på övervakning av luftföroreningseffekter i Finland finns i avsnitt 7.2.

Andra viktiga datakällor, som kan integreras i övervakningen enligt artikel 9, kan hämtas från Lucas (Land use and land cover survey) (29), t.ex. om markbundet kol och kväveinnehåll. EU-initiativet om pollinatörer (30) och enskilda EU-projekt om övervakning av ekosystem och biologisk mångfald kan ge ytterligare möjligheter att harmonisera och integrera de olika övervakningsprogrammen samt effektivisera datainsamlingen.

4.2 Anknytning till övervakning inom ramen för luftvårdskonventionens initiativ

Övervakningen av ekosystem inom luftvårdskonventionens arbetsgrupp om effekter är direkt relevanta för genomförandet av NEC-direktivet. Denna arbetsgrupp har samma mål och har utarbetat ett omfattande tekniskt referensmaterial under sin mer än 20 år långa verksamhet.

Denna långsiktiga övervakning enligt luftvårdskonventionen ger följaktligen stora historiska datauppsättningar, uppmätta enligt godkända metoder och alltså med konsekventa provtagnings- och analysförfaranden och frekvenser.

Arbetsgruppens intensiva övervakningsnätverk är ekosystembaserade, problemorienterade (luftföroreningar) och långsiktiga. Detta gör det möjligt att upptäcka förändringar i ekosystem, bedöma bidragande faktorer och fastställa ekosystemförändringarnas konsekvenser. På så vis kan man informera politiker om läget och förutspå förändringar i framtiden.

Sammanfattningsvis har ekosystemövervakningen enligt NEC-direktivet samma mål som luftvårdskonventionens befintliga övervakningsnätverk. All denna övervakning bör alltså gagna NEC-direktivets syften eftersom den

— tillämpar indikatorer för försurning, övergödning och ozoneffekter i ekosystemen (nästan alla parametrar i bilaga V),

— upptäcker förändringar i ekosystemen,

— identifierar förändringstakten eller tendenser (tidsmässigt), förändringens omfattning (spatialt) och förändringens styrka (effektens magnitud),

— gör det möjligt att förstå hur förändringarna skulle påverka ekosystemens tillstånd,

— gör det möjligt att förutspå och identifiera de förändringar som kan kopplas till naturliga processer och mänsklig aktivitet,

— underlättar modellering av ekosystemens dynamik och relaterade processer,

— möjliggör prognoser av potentiellt skadliga effekter och därför ger ”tidiga varningar”, och

— gör det möjligt att utvärdera åtgärdernas effektivitet.

Det är också viktigt att påpeka att man i luftvårdskonventionens problemorienterade metod kombinerar övervakning av luftföroreningshot och luftföroreningseffekter för att kunna göra tillräckligt säkra prognoser som ger bättre vägledning för politiska åtgärder. Genom att tendenser för belastningar (luftföroreningar) och effekter på ekosystem övervakas samtidigt kan man göra en bättre tolkning av övervakningsresultaten.

4.3 Anknytning till andra övervakningsnätverk

Naturtyper som inte omfattas av ICP kan eventuellt övervakas genom LTER-Europe (Long Term Ecosystem Research Europe). LTER-Europe är en europeisk paraplyorganisation och infrastruktur för forskningsanläggningar och forskningsstationer som undersöker och övervakar miljön och ekosystemen (31). Ett huvudsyfte är att organisera alla sådana europeiska anläggningar för att bygga upp en kunskapsbas som ger bättre förståelse för ekosystemens struktur, funktioner och långsiktiga reaktion på miljörelaterade, samhälleliga och ekonomiska drivkrafter.

De huvudsakliga målen för LTER-Europe är

— att identifiera drivkrafter för ekosystemförändringar inom alla europeiska miljörelaterade och ekonomiska gradienter,

— att undersöka kopplingarna mellan dessa drivkrafter, reaktioner och utvecklingsproblem inom ramen för en gemensam forskningsagenda och använda harmoniserade parametrar och metoder,

— att utarbeta kriterier för LTER-platser och LTSER (32)-plattformar för att stödja banbrytande forskning med en unik infrastruktur på platsen.

— för att förbättra samarbetet och synergierna mellan olika aktörer, intressegrupper, nätverk etc.

LTER-Europe eftersträvar dessa mål genom en ram för projektutveckling, konceptuellt arbete, utbildning, utbyte av kunskap, kommunikation och integrering av institutioner. Vissa av parametrarna som kan användas i övervakningen enligt artikel 9 i NEC-direktivet kontrolleras redan inom LTER-Europe, och medlemsstaterna kanske vill undersöka om och hur systemet skulle kunna kompletteras för att täcka ytterligare parametrar (33).

Dessutom kan man använda data från nationella skogsinventeringar och andra nationella övervakningsåtgärder. Forskningsprojekt kan vara ytterligare en källa till relevanta data, t.ex. information från fjärranalys, som kan ge konkret spatial information om luftföroreningars inverkan på växter (t.ex. Cotrozzi et al. 2018 (34)).

5. Rapportering

5.1 Rapportering av övervakningsplatser och indikatorer från den 1 juli 2018 och därefter vart fjärde år

När man rapporterar övervakningsplatsernas läge och vilka indikatorer som används för övervakning av luftföroreningseffekter i enlighet med artikel 10.4 a i NEC-direktivet, bör följande rapporteras:

— Platsens koordinater och höjd över havet, namn och habitat/naturtyp samt en kort beskrivning av platsen.

— Detaljer om vilka parametrar som övervakas vid varje plats.

Denna information ska åtföljas av en förklaring av hur nätverket har utformats med hänsyn till kraven i artikel 9 i NEC- direktivet.

5.2 Rapportering av dataflöden från den 1 juli 2019 och därefter vart fjärde år

Rapporteringen av de övervakningsdata som avses i artikel 9 i NEC-direktivet, i enlighet med artikel 10.4 b, ska avspegla följande principer:

— Rapporteringen ska i mesta möjliga mån standardiseras efter befintliga dataflöden.

— Den ska ta hänsyn till Inspire (35) (infrastruktur för rumslig information i gemenskapen).

— Den ska bygga på de rapporteringssystem som fastställts inom ICP.

På grundval av detta har kommissionen och Europeiska miljöbyrån utarbetat en mall (36) för dessa rapporteringskrav. Denna mall rekommenderas för att data ska kunna jämföras och rapporteras konsekvent och för att underlätta analysen av data.

6. Stöd för genomförandet

informationsutbytet om medlemsstaternas praxis var till stor nytta inför utarbetandet av denna vägledning. Med det kollegiala verktyg som infördes enligt kommissionens granskning av genomförandet av EU:s miljöpolitik kan man ge ytterligare ömsesidigt stöd, antingen i form av partnersamverkan eller genom utbyte mellan större grupper av medlemsstater om genomförande och god praxis. Verktyget använder det väletablerade instrumentet Taiex (Byrån för tekniskt bistånd och informationsutbyte). På begäran av en medlemsstats offentliga myndighet (nationell, regional eller lokal) kan Taiex anordna uppdrag med sakkunniga från miljöskyddsmyndigheter, som kan ge råd, studiebesök i en annan medlemsstat för att lära av kollegerna och arbetsseminarier för ett eller flera länder. Mer information, e-ansökan och sakkunnigregistrering finns på följande webbplats:

http://ec.europa.eu/environment/eir/p2p/index_en.htm

Notera även att IPC anordnar årliga möten med sakkunniga från medlemsstaterna, där de kan lära sig mer om övervakning och utbyta erfarenheter om att driva platserna. Information finns på följande webbplats:

https://www.unece.org/environmental-policy/conventions/envlrtapwelcome/meetings-and-events.html#/

7. Fallstudier

7.1 Storbritanniens ozonövervakning

Storbritannien har en plats för intensiv övervakning av ozon. Den drivs av samordningscentret för ICP Vegetation. På denna plats övervakas varje timme ozonkoncentrationer och meteorologi för att man ska kunna beräkna kumulativa ozonflöden via klyvöppningarna (POD) under vegetationsperioden för ett antal olika växtarter (grödor, träd och (delvis) naturlig vegetation). Överskridande av det kumulativa ozonflödet via klyvöppningarna kan alltså beräknas. Dessutom övervakas regelbundet blad- och barrskador hos ozonkänsliga arter, men de observeras inte ofta på grund av de generellt sett låga ozonkoncentrationerna i luften på denna plats. Storbritannien har även ett nätverk med cirka 20 övervakningsplatser på landsbygden, där ozonkoncentrationer registreras varje timme. När detta kombineras med meteorologiska data kan man beräkna överskridna kumulativa ozonflöden via klyvöppningarna på dessa platser. Ozonskador på blad och barr övervakas för närvarande inte på dessa platser.

7.2 Integrerad övervakning av finska ytvatten enligt vattendirektivet, ICP, luftvårdskonventionen och NEC-direktivet

Enligt vattendirektivet (direktiv 2000/60/EG) är medlemsstaterna skyldiga att genomföra ett övervakningsprogram för att ge information om t.ex. bedömningar av långsiktiga förändringar av naturliga förhållanden och långsiktiga förändringar till följd av omfattande (global) mänsklig aktivitet. För att nå dessa övervakningsmål måste övervakningen av ekologisk status och kemisk status i ytvatten vanligen genomföras i vatten med naturliga eller delvis naturliga referensförhållanden och/eller hög/god ekologisk status. Den övervakning av svavel- och kväveutsläppens inverkan på akvatiska ekosystem som sker inom ramen för luftvårdskonventionen har huvudsakligen samma mål och utformning. Därför är ICP-övervakningen av akvatiska ekosystem enligt denna konvention relevant för vattendirektivets övervakning på referensplatser (och vice versa). Dessa övervakningsprograms syften och mål är också relevanta för ekosystemövervakningen enligt NEC-direktivet.

Övervakningen enligt vattendirektivet på referensplatser i Finland – både kemisk och biologisk – sker främst i sjöar och forsar som ligger i skyddade eller avlägsna områden, eller avrinningsområden utan eller med bara liten direkt mänsklig påverkan. I allmänhet är dessa typer av sötvatten i Finland oligotrofa eller dystrofa, huvuddelen av det terrestra avrinningsområdet är skogsbevuxet, och vattenkemin kännetecknas av låg eller måttlig jonstyrka. Dessa vatten kan därför påverkas negativt av luftföroreningar. Övervakningen av sjöars och floders ekologiska och kemiska status enligt vattendirektivet omfattar de sjö- och flodtyper som anges i tabell 8 nedan. Dessa är representativa för sötvatten och deras naturliga och delvis naturliga habitat i Finland.

Tabell 8

Typindelning av de finska ytvattnen

(https://www.ymparisto.fi/sv-FI/Vatten/Ytvattnens_status/Typindelning_av_ytvattnen)

Typindelning av sjöar Typindelning av åar och älvar Små och medelstora humusfattiga sjöar Små vattendrag i torvmarker Små humussjöar Små vattendrag i momarker Medelstora humussjöar Små vattendrag i lermarker Stora humusfattiga sjöar Medelstora vattendrag i torvmarker Stora humussjöar Medelstora vattendrag i momarker Humusrika sjöar Medelstora vattendrag i lermarker Grunda humusfattiga sjöar Stora vattendrag i torvmarker Grunda humussjöar Stora vattendrag i momarker Grunda humusrika sjöar Stora vattendrag i lermarker Sjöar med mycket kort omsättningstid Mycket stora vattendrag i torvmarker Norra Lapplands sjöar Mycket stora vattendrag i momarker Naturligt närings- och kalkrika sjöar

Av dessa tolv sjötyper som övervakas enligt vattendirektivet utgörs typerna ”små humusfattiga sjöar” eller ”små humussjöar” (inklusive grunda sådana) av små källflödessjöar (A < 1 km2). Det finns många sådana i Finland, och de är vanligt förekommande i boreala regioner i barrskogar och torvmarker. Dessa sjötyper har visat sig vara känsliga för luftföroreningar och likaså goda indikatorer på luftföroreningseffekter. Även typen ”Norra Lapplands sjöar” innefattar känsliga sjöar. De är belägna i skogs- eller bergsområden i norra Finland och kännetecknas kemiskt av låg jonstyrka och lite näring. På motsvarande sätt innefattar flodtyperna ”små vattendrag i torvmarker” och ”små vattendrag i momarker” små bäckar i skogs- eller bergsområden, och många av dem är också känsliga och goda indikatorer på luftföroreningseffekter.

Övervakningen av luftföroreningseffekter på sjöar och bäckar i skogs- och bergsområden som är referensområden i Finland sker inom ramen för luftvårdskonventionen (ICP Vatten och ICP Integrerad övervakning) och inom nationella övervakningsprogram. Den regelbundna övervakningen inleddes 1990 på de flesta av platserna, och sker för närvarande på 34 platser utspridda över hela landet. För att stödja den övervakning som sker enligt vattendirektivet på referensplatserna integrerades 18 av de 34 ICP-platserna/nationella platserna i övervakningen/rapporteringen enligt vattendirektivet för att man skulle få information om långsiktiga förändringar i naturförhållandena och långsiktiga förändringar till följd av global belastning, huvudsakligen från nedfall och klimatförändringar. I gengäld ger övervakningen enligt vattendirektivet biologiska data för bedömningskrav som bygger på luftvårdskonventionen. Bedömningarna utifrån luftvårdskonventionen och de nationella övervakningsprogram som lämpar sig för bedömning av luftföroreningseffekter uppfyller vattendirektivets krav för kemisk analys, bl.a. pH, alkalinitet, dominerande anjoner och katjoner, näringsämnen och löst organiskt kol. Övervakningens mål och utformning (såsom val/etablering av plats, provtagning och kemisk analys) och en gemensam databas samordnas av Finlands miljöförvaltning, bl.a. det finska miljöinstitutet och 13 centrum för ekonomi, utveckling, transport och miljö. Det statliga Naturresursinstitutet (Luke) i Finland medverkar också i den nationella övervakningen enligt vattendirektivet, genom att bidra med stöd och sakkunskap när det gäller övervakning av fisk. Centraliserad verksamhet möjliggör ett flexibelt riskbaserat och kostnadseffektivt tillvägagångssätt vid övervakning och rapportering inom olika internationella program, och i planering och genomförande av nya övervakningsprogram, såsom övervakningen enligt NEC-direktivet.

(1) Ansvarsfriskrivning: Detta vägledande dokument syftar till att hjälpa de nationella myndigheterna att tillämpa direktiv (EU) 2016/2284. Det återger Europeiska kommissionens synpunkter och är inte rättsligt bindande. Endast Europeiska unionens domstol har behörighet att göra en rättsligt bindande tolkning av EU-lagstiftning. De synpunkter som framförs i detta dokument kan inte föregripa den ståndpunkt som kommissionen eventuellt skulle inta inför EU-domstolen.

(2) Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2016/2284 av den 14 december 2016 om minskning av nationella utsläpp av vissa luftföroreningar, om ändring av direktiv 2003/35/EG och om upphävande av direktiv 2001/81/EG (EUT L 344, 17.12.2016, s. 1).

(3) Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/81/EG av den 23 oktober 2001 om nationella utsläppstak för vissa luftföroreningar (EGT L 309, 27.11.2001, s. 22).

(4) Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén samt regionkommittén – Ett program för ren luft i Europa (COM(2013) 918 final).

(5) https://www.unece.org/env/lrtap/welcome.html

(6) I fulltext: ICP för bedömning och övervakning av luftföroreningars inverkan på floder och sjöar, ICP för bedömning och övervakning av luftföroreningars inverkan på skogen, ICP för bedömning och övervakning av luftföroreningars inverkan på naturlig vegetation och jordbruksgrödor och ICP för bedömning och övervakning av luftföroreningars inverkan på ekosystemen.

(7) Europaparlamentets och rådets beslut nr 1386/2013/EU av den 20 november 2013 om ett allmänt miljöhandlingsprogram för unionen till 2020 – Att leva gott inom planetens gränser (EUT L 354, 28.12.2013, s. 171).

(8) Punkt 28 d i det sjunde miljöhandlingsprogrammet.

(9) Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/147/EG av den 30 november 2009 om bevarande av vilda fåglar (EUT L 20, 26.1.2010, s. 7).

(10) Rådets direktiv 92/43/EEG av den 21 maj 1992 om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter (EGT L 206, 22.7.1992, s. 7).

(11) Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/60/EG av den 23 oktober 2000 om upprättande av en ram för gemenskapens åtgärder på vattenpolitikens område (EGT L 327, 22.12.2000, s. 1).

(12) Se t.ex. bilaga 1 till direktiv 92/43/EEG om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter (habitatdirektivet).

(13) Kartläggning och bedömning av ekosystem och ekosystemtjänster (MAES): http://ec.europa.eu/environment/nature/knowledge/ecosystem_assessment/pdf/MAESWorkingPaper2013.pdf

(14) Det europeiska naturinformationssystemet EUNIS: https://www.eea.europa.eu/data-and-maps/data/eunis-habitat-classification

(15) Klasser enligt Corine Land Cover

(16) Metzger, M.J., Bunce, R.G.H, Jongman, R.H.G, Mücher, C.A., Watkins, J.W. 2005. A climatic stratification of the environment of Europe. Global Ecology and Biogeography 14: 549–563. DOI link: http://dx.doi.org/10.1111/j.1466-822x.2005.00190.x

(17) Se http://ec.europa.eu/environment/air/reduction/ecosysmonitoring.htm, särskilt http://ec.europa.eu/environment/air/pdf/Technical%20Specifications%20NEC%20Article%209%20location%20and%20indicators%20final.docx och http://ec.europa.eu/environment/air/pdf/template%20NEC%20Article%209%20location%20and%20indicators%20for%2001%20July%202018%20final.xlsx

(18) Maes, J. et al., 2018. Analytical framework for mapping and assessing of ecosystem condition, http://ec.europa.eu/environment/nature/knowledge/ecosystem_assessment/pdf/Brochure%20MAES.pdf

(19) Inom ICP används termen ”yta” i stället för ”plats”.

(20) UNECE ICP Forests Programme Co-ordinating Centre 2016 (samordningscentrum för ICP Skog enligt konventionen om skydd och användning av gränsöverskridande vattendrag och internationella sjöar). http://www.icp-forests.org/Manual.htm

(*1) []: koncentrationer

(21) Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/50/EG av den 21 maj 2008 om luftkvalitet och renare luft i Europa (EUT L 152, 11.6.2008, s. 1).

(22) https://icpvegetation.ceh.ac.uk/publications/thematic; särskilt https://www.icpmapping.org/Latest_update_Mapping_Manual Chapter 3: Mapping critical levels for vegetation, LTRAP Convention, 2017.

(1) För definition av ozonepisod, se https://www.eea.europa.eu/themes/air/air-quality/resources/glossary/ozone-episode

(2) Information om mäthöjd krävs.

(3) Om mätdata saknas kan modellerade timdata användas.

(4) Det krävs information om platsens breddgrad och höjd över havet samt vilket biogeografiskt område platsen ligger i (se figur 1).

(5) För beräkning av ozonflödet via klyvöppningar behövs ozonkoncentrationer och meteorologidata uppmätta varje timme. Beräkning av flöden från uppskattade timvärden för ozonkoncentration med hjälp av passiva provtagare (som ackumulerar ozon under en period på 1–2 veckor) är förenat med stor osäkerhet.

(6) https://www.sei-international.org/do3se

(23) www.syke.fi/nature/icpim

(24) Holmberg, M., Vuorenmaa, J., Posch, M., Forsius, M.,et al., 2013. Relationship between critical load exceedances and empirical impact indicators at Integrated Monitoring sites across Europe. Ecological Indicators 24, 256–265.

(25) Dirnböck, T., Grandin, U., Bernhardt-Römermann, M., Beudert, B., Canullo, R., Forsius, M., Grabner, M.-T., Holmberg, M., Kleemola, S., Lundin, L., Mirtl, M., Neumann, M., Pompei, E., Salemaa, M., Starlinger, F., Staszewski, T., Uziębło, A.K., 2014. Forest floor vegetation response to nitrogen deposition in Europe. Global Change Biology 20, 429–440.

(26) Vuorenmaa, J., Augustaitis, A., Beudert, B., Clarke, N., de Wit, H.A., Dirnböck, T., Frey, J., Forsius, M., Indriksone, I., Kleemola, S., 2017. Long-term sulphate and inorganic nitrogen mass balance budgets in European ICP Integrated Monitoring catchments (1990–2012). Ecological Indicators 76, 15–29.

(27) UNECE ICP Integrated Monitoring Programme Manual 2017, http://www.syke.fi/en-US/Research__Development/Ecosystem_services/Monitoring/Integrated_Monitoring/Manual_for_Integrated_Monitoring

(28) https://bd.eionet.europa.eu/activities/Reporting/Article_17 http://cdr.eionet.europa.eu/help/WFD/WFD_521_2016

(29) https://ec.europa.eu/eurostat/statistics-explained/index.php/LUCAS_-_Land_use_and_land_cover_survey

(30) http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/pollinators/index_en.htm

(31) www.lter-europe.net

(32) Long-Term Socio-Economic Research (långsiktig socioekonomisk forskning)

(33) LTER-platser och deras mätprogram finns på https://data.lter-europe.net/deims/

(34) Cotrozzi, L., Townsend, P. A., Pellegrini, E., Nali, C., Couture, J. J., 2018, Reflectance spectroscopy: a novel approach to better understand and monitor the impact of air pollution on Mediterranean plants. https://doi.org/10.1007/s11356-017-9568-2

(35) https://inspire.ec.europa.eu/

(36) http://ec.europa.eu/environment/air/reduction/ecosysmonitoring.htm