A4-0091/96

Resolution om det europeiska hälsokortet

Europaparlamentet utfärdar denna resolution

- med beaktande av artikel 138 b, andra stycket i Romfördraget,

- med beaktande av artikel 50 i arbetsordningen,

- med beaktande av resolutionsförslaget ingivet av Parodi och Ligabue om en gemenskapsaktion till förmån för läkarvård för resenärer (B4-0007/95),

- med beaktande av sin resolution av den 13 oktober 1981 om ett europeiskt hälsokort (( EGT nr C 287, 9.11.1981, s. 32.)),

- med beaktande av sin resolution av den 16 november 1984 om en rekommendation från rådet om antagande av ett europeiskt nödhälsokort (( EGT nr C 337, 17.12.1984, s. 449.)),

- med beaktande av resolutionerna av den 12 juni 1991 om en gemenskapspolitik beträffande turismen (( EGT nr C 183, 15.7.1991, s. 74.)) och av den 18 januari 1994 om turismen inför år 2000 (( EGT nr C 44, 14.2.1994, s. 61.)),

- med beaktande av rådets resolution av den 29 maj 1986 om antagandet av ett europeiskt nödhälsokort (( EGT nr C 184, 23.7.1986, s. 4.)),

- med beaktande av artikel B, tredje strecksatsen, i Fördraget om Europeiska unionen,

- med beaktande av artikel 3 d och o i Romfördraget, ändrat genom artikel G.3 i Fördraget om Europeiska unionen,

- med beaktande av betänkandet från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd och yttrandet från utskottet för transport och turism (A4- 0091/96), och med beaktande av följande:

A. Inget förslag som har samband med detta initiativ är under förberedande eller förekommer i det årliga lagstiftningsprogrammet (artikel 50 i arbetsordningen)

B. Fördraget om Europeiska unionen föreskriver införande av unionsmedborgarskap. Detta skall förverkligas genom åtgärder som underlättar medborgarnas dagliga liv, under det att skyddet av deras rättigheter och intressen förstärks.

C. Europeiska medborgares rörlighet ökar inom Europeiska unionen, såväl affärsresor som turism.

D. Den europeiska medborgaren har under sina resor rätt till den vård som hans hälsotillstånd kräver.

E. Ett hälsokort skulle göra det möjligt att undvika allvarliga olyckor eller olyckor med dödlig utgång, som är förknippade med verkningslös eller direkt farlig behandling, särskilt i fråga om kroniska sjukdomar, allvarliga åkommor eller allergier.

F. Artikel 129 i Romfördraget föreskriver att gemenskapen skall bidra till att garantera en hög nivå på hälsoskyddet.

G. Det är numera tekniskt möjligt att införa ett hälsokort som kan användas i alla länder i Europeiska unionen och utanför dessa. Det är nödvändigt att kortet kan användas inom alla delar av systemet. Detta betyder vid kontakt med läkare, sjukhus, akutmottagningar och jourhavande läkare. Om systemet inte är heltäckande mister det sitt värde och sin säkerhet.

H. Direktivet 95/46/EG av den 24 oktober 1995 om skydd för enskilda personer med avseende på personuppgifter och det fria flödet av sådana uppgifter ((EGT nr L 281, 23.11.1995, s. 31.)) erbjuder en rättslig ram för sekretessen beträffande de uppgifter som införs i hälsokortet.

I. Ett sådant dokument skall främst vara till för samhällsmedborgarna och kan eventuellt vara ett medel för att minska sjukvårdskostnaderna, men aldrig ett kontrollinstrument i händerna på myndigheterna, vilka de än är. Uppgifterna på kortet bör därför inte registreras utan bör framgå enbart av kortet. Medborgaren bör själv bestämma vilka uppgifter som skall framgå av kortet och därmed ha rätt att utelämna vissa uppgifter. Det bör vara lätt att ändra uppgifterna på kortet och det bör inte vara förbundet med utgifter för den enskilde att få kortet utställt.

J. De erfarenheter som gjorts i vissa av Europeiska unionens medlemsstater, företag och (forsknings)institutioner och det intresse som de väckt, såväl hos användare som hos yrkesaktiva inom hälsovården.

K. I vissa av Europeiska unionens medlemsstater är olika typer av olycksfalls- /hälsokort i omlopp. Detta beror delvis på upphovsrättsproblem, men bidrar inte till bättre information utan till förvirring.

L. Inte endast internationella organisationer inom hälsoområdet såsom Världshälsoorganisationen (WHO) utan även G 7 och tredje länder hyser stort intresse för den forskning och de erfarenheter som görs inom hälsokortssektorn.

1. Parlamentet uppmanar kommissionen att före den 1 januari 1997 framlägga ett förslag till rådets och parlamentets beslut på grundval av artikel 129 i Romfördraget för att från och med den 1 januari 1999 inrätta ett europeiskt hälsokort som utställs till varje europeisk medborgare på frivillig basis utifrån följande kriterier:

a) det europeiska hälsokortet har till uppgift att underlätta den fria rörligheten för personer inom Europeiska unionen och samtidigt garantera dem adekvat tillgång till den vård och behandling deras hälsotillstånd kräver,

b) det europeiska hälsokortet skall under beaktande av direktiv 95/46/EG av den 24 oktober 1995 innehålla upplysningar om bärarens civilstånd, medicinska data (bl.a. blodgrupp, kända allergier, kroniska sjukdomar och yrkessjukdomar, pågående behandling och namnet på en behandlande läkare som kan kontaktas, vaccineringar, de läkemedel bäraren fritt bör kunna erhålla på apotek inom Europeiska unionen, med hänvisning till de grundläggande farmaceutiska beståndsdelarna och inte till läkemedlets kommersiella beteckning, eventuella uppgifter om att personen av religiösa skäl inte samtycker till blodtransfusion eller transfusion av blodprodukter samt eventuella uppgifter om att personen är villig att donera ett organ) och uppgifter om socialförsäkringssystem och ersättning för vård.

c) det europeiska hälsokortet skall införas gradvis och på begäran skall prioritet ges åt personer som lider av kroniska sjukdomar eller allvarliga åkommor som nödvändiggör ständig eller brådskande vård beroende på det särskilda fallet,

d) bestämmelserna rörande formen, innehållet och villkoren för tillgång till den information som finns på kortet skall utvecklas i samarbete med medlemsstaterna, organisationer för yrkesverksamma inom hälsovården samt konsumentorganisationer,

e) kommissionen uppdrar åt Europeiska standardiseringskommittén att standardisera det europeiska hälsokortets tekniska aspekter så att det kan användas i alla Europeiska unionens medlemsstater genom kodnummer för de viktigaste sjukdomarna.

f) de standardiserade texterna bör upptas i det europeiska hälsokortet på alla Europeiska unionens medlemsstaters språk,

g) medlemsstaterna uppmanas att vidta de åtgärder som är nödvändiga för att detta europeiska hälsokorts giltighet skall erkännas på deras territorium, för att göra det lättare att erhålla för varje europeisk medborgare som så önskar, samt för att det skall tas i allmänt bruk inom hälsovårdssystemen,

h) medlemsstaterna uppmanas att utnämna en eller flera myndigheter som skall vara ansvarig för att det europeiska hälsokortet tas i bruk och sprids samt ansvarig för kontroll av beaktandet av bestämmelserna om sekretessbelagda uppgifter och respekt för läkarens och sjukvårdspersonalens tystnadsplikt,

i) Gemenskapen skall främja samarbete med tredje land och med internationella organisationer som är aktiva på folkhälsans område och särskilt med Världshälsoorganisationen,

j) kommissionen uppmanas utarbeta informationskampanjer för att göra de europeiska medborgarna och den europeiska sjukvårdspersonalen medvetna om det europeiska passets existens, om hur man erhåller det och om nyttan av det,

k) Kommissionen bör regelbundet informera Europaparlamentet och rådet om hur arbetet med och genomförandet av denna resolution framskrider,

2. uppdrar åt sin ordförande att vidarebefordra denna resolution till kommissionen och rådet.