Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Inverkan på den gemensamma jordbrukspolitiken av de central- och östeuropeiska ländernas anslutning till unionen"

(97/C 75/02)

Den 22 februari 1995 beslutade Ekonomiska och sociala kommittén, i enlighet med artikel 23, tredje stycket, i arbetsordningen, att utarbeta ett yttrande om "Inverkan på den gemensamma jordbrukspolitiken av de central- och östeuropeiska ländernas anslutning till unionen".

Kommittén för jordbruk och fiskeri, som haft ansvar för beredningen av kommitténs arbeten i denna fråga, utarbetade sitt yttrande den 5 november 1996. Föredragande var Jean-Paul Bastian.

Kommittén antog vid sin 341:a plenarsession den 18-19 december 1996 (sammanträdet den 18 december 1996) följande yttrande med 87 röster för, 9 emot och 23 nedlagda.

1. Inledning

1.0.1. Europeiska unionen har ingått en rad associeringsavtal med länderna i Central- och Östeuropa, s.k. Europaavtal. 1993 beslutade Europeiska rådet att de associerade länder som så önskade skulle ha möjligheten att bli EU-medlemmar så snart de kan uppfylla de förpliktelser som ett medlemskap innebär.

1.0.2. Kommittén instämmer med sina tidigare yttranden () i att en utvidgning av EU med de central- och östeuropeiska staterna som vill bli medlemmar är en "historisk möjlighet" som bör tas till vara för att samla alla de europeiska folken inom ett "gemensamt hus", för att på ett bestående sätt konsolidera den europeiska kontinentens stabilitet och välstånd och för att stödja Europas (i vid mening) politiska, ekonomiska, sociala och kulturella påverkansmöjligheter i världen.

1.0.3. Innan medlemskapsförhandlingar inleds bör EU, både i sitt eget och Central- och Östeuropas intresse, förnya sina institutionella förfaranden, som inte är anpassade till ett ytterligare växande antal medlemsstater. Kommittén understryker härvidlag betydelsen av den pågående regeringskonferensen. Inför en utvidgning med länderna i Central- och Östeuropa vill kommittén likaledes framhålla vikten av att man övergår till en gemensam valuta enligt tidsplanen och i enlighet med de villkor som föreskrivs i Maastrichtfördraget.

2. Avdramatisera inverkan av Central- och Östeuropas anslutning på GJP

2.0.1. Integrationen av de central- och östeuropeiska ländernas jordbrukssektor måste ges särskild uppmärksamhet, särskilt med tanke på den betydande andel av befolkningen som är sysselsatt inom jordbruket i dessa länder. Kommittén vill även rikta uppmärksamheten på andra områden i ekonomin (industrin, tjänstesektorn, osv) där en betydande återhämtning i förhållande till dessa sektorer inom EU-länderna också kommer att bli nödvändig.

2.1. Jordbruket är en ekonomisk nyckelsektor för de central- och östeuropeiska länderna

2.1.1. Jordbruket är en mycket viktig sektor i de central- och östeuropeiska ländernas ekonomi. Det dominerar fortfarande ofta ekonomin på samma sätt som var fallet i EU:s medlemsstater vid andra världskrigets slut. I genomsnitt (år 1993) är mer än 25 procent av den förvärvsarbetande befolkningen i Central- och Östeuropa sysselsatt inom jordbruket (dvs. 9,5 miljoner människor). För EU är siffran 6 procent (dvs. 8 miljoner människor). Jordbrukets andel (år 1993) av de central- och östeuropeiska ländernas BNP är ungefär 8 procent.

2.2. Central- och Östeuropas jordbruk bör omstruktureras

2.2.1. Under efterkrigstiden fram till mitten av 80-talet var de central- och östeuropeiska ländernas utvecklingstakt generellt när det gäller produktion av vegetabiliska och animaliska produkter jämförbar med EU:s, om än något långsammare. Därefter har produktionen stagnerat, sannolikt på grund av en minskning av investeringarna i dessa länder, och skillnaden i förhållande till EU har vuxit.

2.2.2. Efter 1989 har de central- och östeuropeiska ländernas produktion minskat kraftigt och deras handelsbalans för jordbruksprodukter har försämrats.

2.2.3. Jordbrukets andel av BNP har i snitt minskat med hälften mellan 1989 och 1994. Orsakerna till denna nedgång i jordbrukssektorn (fall i inhemsk efterfrågan, förlust av utländska marknader, hög inflationsnivå och instabil valuta, minskat gap mellan kostnader och priser, stora problem vid privatiseringen av jordbruksmarken, brist på investeringar, väderförhållanden, strukturella problem, överbemanning, brister inom senare industriled) redovisas i bilaga C. Här kan det räcka med att understryka att var och en av dessa faktorer utgör ett svårt handikapp som de central- och östeuropeiska länderna måste komma över för att omstrukturera sitt jordbruk.

2.2.4. En återhämtning av produktionen kan märkas efter 1994, men jordbruket i Central- och Östeuropa tycks fortfarande ligga efter i förhållande till EU:s.

2.2.5. Under den kollektivistiska tiden var jordbruket en del av den centralt planerade ekonomin. Den totala frånvaron av marknadsprismekanismer, tillsammans med kollektiviseringen av marken, försenade den tekniska utvecklingen och införandet av moderna odlingsstrukturer. På samma sätt är Central-och Östeuropas utbud av jordbruksprodukter idag dåligt anpassat till befolkningarnas konsumtionsbehov (som ökar med hushållens stigande köpkraft, vilket förklarar den dragningskraft importerade varor har).

2.2.6. Sammantaget () verkar jordbruket i de central och östeuropeiska länderna bestå av antingen:

- underdimensionerade och ineffektiva enheter, som är ett arv från tiden när jordar ägdes kollektivt (vilket fortfarande är huvudfallet i Bulgarien, Tjeckien och Slovakien) och som dessutom ofta har en negativ inverkan på miljön (jorderosion, vattenföroreningar av kemiska gödningsmedel och gödselvatten, m.m.), eller

- små enheter som är inriktade mer eller mindre på självförsörjning (framför allt i Polen och Rumänien).

2.2.7. För att jordbruket i de central- och östeuropeiska länderna skall uppnå den produktivitetsnivå som gäller i EU och göra det möjligt för de personer som sysselsätts inom jordbruket i dessa länder att uppnå inkomstnivåer som är mer eller mindre jämförbara med EU-jordbrukarnas krävs följande:

- Tid och kapital (behövs för att privatisera jordbruksmarken, modernisera enheterna och kreditsystemet, men även för att förbättra avkastningen).

- Att framväxten av friska och livskraftiga jordbruksföretag stimuleras, att döma av EU:s erfarenhet. En förbättring av arbetskraftens reella produktivitet är inte endast en fråga om avkastning, utan uppkommer även till följd av ett sociostrukturellt val när det gäller omstruktureringen av enheterna och den i jordbruket sysselsatta befolkningens utveckling. Kommittén hävdar därför att det efter anslutningen är nödvändigt med en social handlingsplan, som skall åtfölja omstruktureringen av jordbruksenheter inom de central- och östeuropeiska, länder som redan idag har hög arbetslöshet.

2.3. Obalans råder i handeln med jordbruksvaror mellan Central- och Östeuropa och EU

2.3.1. Efter att Comecon (Rådet för ömsesidigt ekonomiskt bistånd), som hade hand om 60 % av deltagarländernas handel med jordbruksvaror, kollapsade har de central- och östeuropeiska länderna försökt utveckla sin handel med EU.

2.3.2. I sin vilja att hjälpa de central- och östeuropeiska länderna i deras övergång till marknadsekonomi har EU från och med 1990/1991 påbörjat en försiktig liberalisering av sin handel med dem, som utmärks av att importkvoter för jordbruksprodukter gradvis och ömsesidigt avskaffas. Detta genomförs asymmetriskt till de central- och östeuropeiska ländernas förmån, i form av Europaavtal.

2.3.3. Dessa avtal som ursprungligen ingicks för att gynna Central- och Östeuropa visade sig snabbt (1992) vara till fördel för EU, på grund av den kraftiga nedgången i produktionen i de central- och östeuropeiska länderna och det faktum att deras produkter inte var tillfyllest i förhållande till standarder och efterfrågan i Västeuropa.

2.3.4. Sedan 1992 har de central- och östeuropeiska länderna haft underskott i sin handel med jordbruksprodukter med EU. EU:s överskott var 1992 119 miljoner ecu, 1993 830 miljoner ecu och 1994 825 miljoner ecu. Enligt de färskaste skattningarna som finns tillgängliga (Eurostat) kommer det att bli över 1 000 miljoner ecu för 1995.

2.3.5. De central- och östeuropeiska länderna har fortfarande en svag position i EU:s handel med livsmedel (8 % av exporten och 5 % av importen), men EU är ändå deras främsta handelspartner. Sedan 1994 har de central- och östeuropeiska länderna börjat dra mer nytta av de tullkvoter som fastställts i Europaavtalen, även om de ännu inte helt utnyttjar de möjligheter som dessa ger.

2.3.6. För närvarande saknar handeln med de central- och östeuropeiska länderna större handelsmässig betydelse för EU:s jordbrukare utom i vissa speciella undersektorer (t.ex. svamp, körsbär och andra röda bär samt nötter).

2.4. Rimliga proportioner på inverkan på GJP av de central- och östeuropeiska ländernas anslutning

2.4.1. Jordbrukspotentialen måste ges rimliga proportioner

2.4.1.1. Kommittén varnar därför för en överdriven och förenklad framställning av frågan om jordbruket i Central- och Östeuropa.

2.4.1.2. Vissa områden i Ungern och Rumänien är utan tvivel gynnade när det gäller jordbruket, särskilt för odling av oljeväxter, proteiner och grönsaker. Likaså har Donaubassängen och Karpaternas slättland historiskt ovedersägligen varit viktiga områden för spannmålsproduktion.

2.4.1.3. Dessa fakta räcker emellertid inte för att förutsäga att de central- och östeuropeiska länderna kommer att bli framtida stormakter på jordbruksområdet. En mängd villkor (kapital, utbildning av arbetskraften, gynnsam ekonomisk, juridisk och skattemässig miljö, förnuftig jordbrukspolitik (främst rörande prispolitiken), företagaranda, uppbyggnad av en stock kraftfull utrustning på jordbruks- och livsmedelsområdet) måste vara uppfyllda samtidigt för att en "potential" skall bli "verklighet".

2.4.1.4. I de central- och östeuropeiska ländernas fall finns utan tvivel denna potential. Men samtidigt uppfyller dessa länder långt ifrån alla de villkor som räknades upp ovan. Det är därför svårt att bedöma tendenserna på jordbruksområdet på medellång sikt, eftersom tillgängliga data inte alltid är tillförlitliga.

2.4.1.5. Kommissionen medger själv detta i sitt dokument om strategi på jordbruksområdet (), som antogs den 29 november 1995. Kommittén lovordar kommissionen för arbetet med vitboken och noterar att den är den enda heltäckande framåtblickande studien med avseende på de tio central- och östeuropeiska länderna som utförts hittills. Kommittén rekommenderar att denna studie används som grundval för att bedöma utvidgningens möjliga inverkan och utnyttjar detta yttrande för att redogöra för kommissionens viktigaste förutsägelser.

2.4.2. Prognoser för animalieproduktionen

2.4.2.1. Enligt kommissionen kan de central- och östeuropeiska länderna förväntas:

- ha underskott i sin produktion av fläskkött till omkring 2000 och precis uppnå självförsörjning år 2010,

- vidkännas en betydande ökning av sin nötköttsproduktion efter år 2000 och visa ett strukturellt överskott (som snabbt kommer att leda till att det utvidgade EU:s lager växer på ett ohållbart sätt),

- återigen bli nettoexportörer av mjölkprodukter år 2000, med ett överskott motsvarande 1,7 miljoner ton mjölk, ett överskott som 2005 kommer att stabilisera sig omkring 2 miljoner ton, om de central och östeuropeiska länderna går in i ett kvotsystem år 2000,

- få ett litet överskott i produktionen av fjäderfä mellan 2005 och 2010.

2.4.3. Prognoser för vegetabilieproduktionen2.4.3.1. Enligt kommissionen kommer de central- och östeuropeiska länderna:

- år 2010 att ha ett spannmålsöverskott på 11 miljoner ton om de från år 2000 börjar sätta mark i träda (18 miljoner ton i annat fall), dvs. en fördubbling av det exporterbara överskottet på 6 miljoner ton efter 1995 års skörd,

- producera 5 miljoner ton oljeväxter år 2000; denna typ av gröda är den enda som vid denna tidpunkt kommer att överskrida den nivå som förväntas uppnås 1989 (EU har underskott i denna produktion),

- fortsätta ha underskott i sockerproduktionen om de går med i ett kvotsystem år 2000, på en något högre produktionsnivå än den som uppnåddes 2000.

2.4.4. Kommentarer till kommissionens prognoser

2.4.4.1. Allmänt sett, och med utgångspunkt i kommissionens prognoser, anser kommittén att dessa länder kommer att få lättare att återutveckla sin vegetabilieproduktion än animalieproduktionen, efter den häftiga recessionschock som jordbruket drabbades av efter 1989 på grund av avkollektiviseringen.

2.4.4.2. Spannmål är de facto mycket lätt att producera och de spannmålsproducerande enheterna möjliga att snabbt modernisera, vilket illustreras av exemplet före detta Östtyskland, där avkastningen numera är lika hög som i resten av EU. Återhämtningen för animalieproduktionen inom de central- och östeuropeiska länderna kommer att bli en mer invecklad process, som kommer att kräva tid, kapital och att dessa länders jordbrukare uppvisar verklig företagaranda. Den betydande minskningen av animalieproduktionen i regionerna i före detta Östtyskland kan också anföras som ett belysande exempel.

2.4.4.3. Kommittén vill understryka att kommissionen väljer ett scenario med en snabb utvidgning för att fastställa sina prognoser: tio central- och östeuropeiska länder ansluter sig samtidigt år 2000 (något som förefaller tekniskt omöjligt), GJP förblir oförändrad fram till 2010 (trots att GJP har ändrats ungefär vart fjärde år sedan 80-talet), en kort övergångsperiod för prisanpassningar (endast 5 år, när 10 år säkert skulle behövas för att undvika en inflationschock och en oproportionerlig expansion av produktionen i förhållande till marknadernas utveckling), lika lång för alla sektorer (trots stora skillnader i vilken situation som råder).

2.4.4.4. Mot bakgrund av faktorer som räknas upp nedan (se 2.5) och med anledning av de slutsatser som kommissionen dragit, vill kommittén betona att detta scenario är starkt orealistiskt och inte kommer att bli något annat än en hypotes. Icke desto mindre har vitboken förtjänsten att den visar den mängd olika effekter som de central- och östeuropeiska ländernas anslutning kan få på den gemensamma organisationen av marknaderna i EU.

2.4.4.5. Sammantaget är kommittén av den åsikten att EU inte behöver frukta ett "katastrofscenario" med en explosionsartad utveckling av produktionen i de central- och östeuropeiska länderna. På grundval av slutsatserna i kommissionens vitbok anser kommittén därför att en radikal reform av GJP fram till 2000 inte behövs på grund av en eventuell anslutning av vissa av de central- och östeuropeiska länderna vid detta datum, även om det inte kan uteslutas att förändringar kan inträffa inom olika sektorer i under tiden.

2.4.4.6. Det är emellertid tydligt att de central- och östeuropeiska ländernas produktionspotential inom vissa bassektorer (spannmål, nötkött, mjölk, fjäderfä) till slut skulle kunna bringa gemenskapens marknader i obalans efter utvidgningen. Kommittén anser att detta bör uppmärksammas särskilt under medlemskapsförhandlingarna och att EU kommer att bli tvungen att ta hänsyn till denna faktor när man fortsätter reformeringen av GJP som inleddes 1992 (se 2.5).

2.4.5. Även konkurrenskraften (priser) för de central- och östeuropeiska ländernas jordbruksprodukter måste ges rimliga proportioner

2.4.5.1. Även om jämförelser är vanskliga, är det uppenbart att producentpriserna för närvarande i flertalet fall är lägre inom de central- och östeuropeiska länderna än inom EU (upp till 50 % lägre). Det är emellertid även tydligt att priserna på vissa produkter numera närmar sig, ibland till och med överstiger, världsmarknadspriserna.

2.4.5.2. Det är svårt att få en korrekt bild av produktionskostnaderna i de central- och östeuropeiska länderna. Men det är sannolikt, med hänsyn till den stora mängden billig arbetskraft och den lägre belastningen på marken, att de central- och östeuropeiska ländernas produktionskostnader inom den förutsebara framtiden kommer att förbli lägre än de inom EU.

2.4.5.3. Å andra sidan är kostnaderna för bearbetning och marknadsföring av dessa produkter extremt höga på grund av att utrustningen på jordbruks-/livsmedelsområdet i de central- och östeuropeiska länderna är föråldrad och att ländernas marknadsföringsmetoder är svaga. Dessa mycket höga kostnader nedåt i produktions-/distributionskedjan för produkter av en lägre kvalitet än EU:s gör att livsmedelspriserna stiger avsevärt och gör dessa produkter mycket mindre konkurrenskraftiga för konsumtion och export.

2.4.6. Även de kostnader utjämningen för med sig för GJP bör ges rimliga proportioner

2.4.6.1. Skattningar av mycket olika slag har gjorts när det gäller inverkan på budgeten av de central- och östeuropeiska ländernas anslutning. Vissa experter har inte dragit sig för att förutsäga att GJP:s budget måste fördubblas efter utvidgningen.

2.4.6.2. Enligt kommissionens scenario skulle den årliga kostnaden för att inkorporera de central- och östeuropeiska länderna i GJP bli 12 miljarder ecu (dvs. en ökning med mer än en tredjedel av förslaget till gemenskapsbudget för EU-15) från år 2010, om GJP antas helt och hållet.

2.4.6.3. Denna kostnad skulle kunna halveras om några bakomliggande parametrar i kommissionens hypotes justeras, som t.ex. anslutningstakten för de central- och östeuropeiska länderna och betalningen av kompensationsbelopp till dessa (som inte förefaller motiverad, eftersom priserna på jordbruksvaror bör stiga - inte falla - om GJP utvidgas till dessa länder).

2.4.6.4. Den verkliga kostnaden för utvidgningen av GJP till Central- och Östeuropa kommer i själva verket att bero på en rad faktorer, som t.ex. världsmarknadsprisernas utveckling, internationella växelkursfluktuationer, den interna utvecklingen inom EU, de central- och östeuropeiska ländernas makroekonomiska situation vid inträdet (arbetslöshet, levnadsstandard, den inhemska konsumtionens utveckling, osv.), återupptagandet av handeln mellan Central- och Östeuropa och OSS, utvecklingen av de central- och östeuropeiska ländernas potential på jordbruksområdet, nivån som prisgarantierna hamnar på, huruvida utbetalning av kompensationsstöd kommer att göras och i vilka former det direkta stödet kommer att ges.

2.4.6.5. Kommittén anser alltså att den budgetmässiga kostnaden av utvidgningen för jordbruksfondens garantisektion även om den är oroande inte behöver betraktas som ett hinder för utvidgning. Dessa länder kommer under många år, oavsett vilket utvidgningsscenario som godtas, att vara nettomottagare i förhållande till EU:s budget. Detta måste beaktas när nya budgetplaner för EU skall utarbetas efter 1999.

Kommittén påminner dessutom om att några av de viktigaste utmaningarna på jordbruksområdet för EU:s utvidgning är att hjälpa de central- och östeuropeiska länderna att omstrukturera, att harmonisera sina standarder och att förbättra kvaliteten på sina produkter. Då krävs det att EU gentemot de central- och östeuropeiska länderna tillämpar en jordbruks- och strukturpolitik som är anpassad efter deras behov. EU:s strukturpolitik faller inte innanför ramen för detta yttrande, men kommittén uppmanar ändå till aktiv begrundan av effekterna av en utvidgning till Central- och Östeuropa av strukturfonderna. Det förefaller kommittén som om uppmärksamheten i lite väl hög grad har fokuserats på kostnaden för utvidgning för jordbruksfondens garantisektion, medan denna väsentliga risk med utvidgningen har hamnat i skuggan.

2.4.7. De åtaganden som EU gjort inom ramen för Uruguayrundan är mer bekymmersamma

2.4.7.1. Huvudproblemet utgörs av det åtagande inom ramen för Uruguayrundan som EU och de central- och östeuropeiska länderna gjort att begränsa sin subventionerade export.

2.4.7.2. Faktum är att priserna på jordbruksvaror i Central- och Östeuropa skulle stiga om dessa länder omfattades av nuvarande prisgarantier inom EU. Med den produktionsökning som skulle följa och de produktionsöverskott som kommissionen förutser (jfr 2.4.2 och 2.4.3) skulle ett utvidgat EU vara oförmöget att efterleva sina åtaganden inom GATT, med tanke på att åtagandena i siffror för ett utvidgat EU kommer att vara summan av EU:s femton nuvarande medlemsstaters och de central- och östeuropeiska ländernas. Kvoterna för subventionerad export (mycket begränsade i de central- och östeuropeiska ländernas fall) kan förväntas överskridas, även om de central- och östeuropeiska ländernas produktion förblir lägre än den potentiella nivån.

2.4.7.3. Ett ytterligare problem uppkommer på grund av åtagande av de länder som undertecknat Marrakech-avtalet om att minska den inhemska totala stödnivån.

2.4.7.4. Om EU lät de central- och östeuropeiska länderna utnyttja kompensationsbeloppen som det beslutades om 1992 fullt ut, skulle unionen riskera att inte längre omfattas av "fredsklausulen" som finns med i Marrakech-avtalet (artikel 13). Enligt denna klausul som är giltig till 2003 skall inte de direkta stöden från GJP kunna ifrågasättas inför Världshandelsorganisationen (WTO) i den mån gemenskapsprogrammen "inte ger stöd till specifika varor utöver de nivåer som uppnåddes på marknaden 1992".

2.4.7.5. Detta skulle obestridligen kunna utgöra två allvarliga tekniska hinder, om utvidgningen till Central- och Östeuropa genomfördes i block med institutionella priser och direkt stöd av samma omfattning som för närvarande inom EU.

2.4.7.6. Men kommittén anser att dessa två hinder skall analyseras i ljuset av följande:

- Den sannolika tidtabellen för en ny utvidgning kommer säkert att sammanfalla med slutet av genomförandeperioden för Uruguayrundans jordbruksavtal och med inledningen av nya förhandlingar om internationell handel. EU måste därför påta sig bördan av de central- och östeuropeiska ländernas jordbruk när man förhandlar om framtida åtaganden vad gäller totala stödnivåer och subventionerad export. För länder som eventuellt har anslutit sig till EU vid det laget måste EU särskilt begära att ecun indexlänkas till de referensvärden som de central- och östeuropeiska länderna uttryckt i nationella valutor i Marrakech-avtalen, för att ta hänsyn till inflationen och devalvering av dessa länders valutor sedan dess. GATT-restriktionen kommer därför att ses över igen i ljuset av dessa nya förhandlingar.

- GATT-restriktionen kommer att dämpas i den mån EU förhandlar med de central- och östeuropeiska länderna om stöd enligt "green-box"-modellen.

- Med hänsyn till de olika metoderna för anslutning som kommittén nämner (jfr 3.3) är det inte säkert att överskott (exporterbart överskott) kommer att skapas av de central- och östeuropeiska ländernas produktion i den omfattning som kommissionens vitbok antyder.

- Kommissionen medger för övrigt att dessa överskott i vilket fall kommer att vara relativt små i förhållande till dem som förutses på sikt (2000-2010) endast för EU med femton medlemsstater. Under dessa omständigheter anser kommittén att de central- och östeuropeiska ländernas integrationsplaner kommer att få marginell inverkan på kommande justeringar, som väsentligen kommer att vara en följd av den utveckling som för närvarande pågår inom EU.

- Läget inom EU när det gäller framtida förhandlingar kommer även att vara beroende av prisutvecklingen inom EU före 1999.

2.4.7.7. Sammantaget kommer problemet mindre att vara huruvida en utvidgning till de central- och östeuropeiska länderna av GJP är förenlig med GATT-avtalen än huruvida GJP är förenlig med den liberalisering av jordbrukspolitiken och handeln inom jordbruksområdet som uppnåtts på internationell nivå.

2.5. De central- och östeuropeiska ländernas EU-anslutning är en av många faktorer i utvecklingen av den gemensamma jordbrukspolitiken

2.5.1. Integrationen av de central- och östeuropeiska länderna kommer otvivelaktigt att vara en faktor som utvecklar GJP. Man kan dock ej isolera denna faktor från andra "inre" faktorer, som är minst lika viktiga för GJP:s framtid:

- Års reform av GJP när det gäller marknaderna för vin och ris måste fortfarande fullbordas.

- Kommittén väntar sig att den nuvarande BSE-krisen inom kort kommer att framkalla en strukturell reform av den gemensamma organisationen av marknaden för nötkött, som strävar mot en striktare och mer varaktig produktionskontroll. Kommissionen har också meddelat att den under 1997 vill lägga fram förslag som berör mjölksektorn.

- Partnerskapet mellan EU och Medelhavsländerna, som godkändes av Europeiska rådet i Cannes (juni 1995), föreskriver att det inrättas ett frihandelsområde mellan de stater som undertecknat samarbetsavtalet före år 2010. Detta kommer självfallet att påverka jordbruksprodukterna.

- Av skäl som framför allt hänger ihop med världsmarknaden (och fastställandet av den nedlagda åkermarkens omfattning inom EU) har de prissänkningar som förutsågs i 1992 års reform inte ägt rum på marknaden för spannmål. EU funderar redan nu över sin framtida jordbrukspolitik för denna sektor och över vilken strategi som skall föras när det gäller internationella spannmålsmarknader.

- EU:s nuvarande finansieringssystem upphör 1999 och måste genomgå en översyn med hänsyn till de prioriteringar som kommer att fastställas av EU och den strama budgetsituationen.

- Möjligheten att förhandlingarna kommer att återupptas inom Världshandelsorganisationen under 1999 innebär att EU måste beakta olika strategier för att anpassa sig till GATT:s restriktioner, särskilt när det gäller unionens möjligheter att exportera utan subventioner på exempelvis marknaderna för spannmål, mjölkprodukter, fjäderfä och - i mindre utsträckning - marknaden för nötkött.

2.5.2. När det gäller den sistnämnda punkten har kommittén noterat att GATT:s restriktioner för EU har lindrats på grund av underutnyttjandet av det årliga exportsubventionstak (i volym) som godkändes genom Uruguayrundans jordbruksavtal. Detta gäller i synnerhet spannmålsmarknaden, men även marknaderna för nötkött, griskött och ost. EU har nu samlat på sin en "kredit" som kan utnyttjas fram till år 2000.

2.5.3. Denna situation är dock av övergående karaktär och kommittén vill påminna om att kommissionen föredrar att fortsätta med sin prissänkningspolitik som beslutades 1992, i syfte att förbättra konkurrenskraften för den största delen av EU:s jordbruksprodukter. Problemet är inte lika allvarligt när det gäller bearbetade jordbruksprodukter. Kommittén anser att dessa produkters kvalitet och de dynamiska marknadsföringskanalerna innebär en skillnad när det gäller exporten av dem.

2.5.4. Diskussionen om GJP:s framtid har således påbörjats, oavsett om länderna i Central- och Östeuropa kommer att bli medlemmar eller ej.

3. Att sända en realistisk politisk signal till länderna i Central- och Östeuropa

3.1. Att skjuta upp de central- och östeuropeiska ländernas anslutning under en lång tid är inte en korrekt strategi för EU

3.1.1. Att skjuta upp ett medlemskap för lång tid framöver kommer inte på något sätt att hjälpa EU att utforma en gemensam jordbrukspolitik med beaktande av ovannämnda faktorer (jfr punkt 2.5).

3.1.2. Kommittén anser att denna frestelse att skjuta upp utvidgningen österut skulle vara förödande för både EU:s och de central- och östeuropeiska ländernas intressen.

3.2. EU och länderna i Central- och Östeuropa måste ha samma uppfattning om den gemensamma jordbrukspolitiken

3.2.1. Vid sidan om en balanserad förvaltning av jordbruksprodukter strävar GJP efter att uppnå andra mål: en säker livsmedelsförsörjning, att upprätthålla sysselsättningen inom jordbruket, bevara miljön och förvalta den på lång sikt samt nå en balans i landsbygdsområden.

3.2.2. Länderna i Central- och Östeuropa måste inte enbart betrakta GJP ur en marknadsekonomisk synvinkel. EU måste få dessa länder att se dess många olika funktioner för jordbruket. Med hänsyn till alla dessa funktioner (för ekonomin, samhället och arbetsmarknaden, markutnyttjandet och miljön) är jordbruket en fantastisk tillgång för att kunna utnyttja jordbruks- och landsbygdsområdena. För att länderna i Central- och Östeuropa skall dela denna uppfattning, rekommenderar kommittén att EU verkar för att dessa länder kopplas samman med GJP på så många områden som möjligt (genom ett utbytesprogram för tjänstemän, arbetsmarknadens parter och andra intresseorganisationer, med hjälp av mekanismerna för en "strukturerad dialog" etc.) även innan de blir medlemmar.

3.3. Grunden för alla medlemskapsförhandlingar förblir att EG:s regelverk accepteras

3.3.1. De central- och östeuropeiska länderna måste acceptera den gemensamma jordbrukspolitikens grundläggande principer

3.3.1.1. Utvidgningsprocessen kan blockeras om länderna i Central- och Östeuropa kräver att EU fattar avgörande beslut om att reformera den gemensamma jordbrukspolitiken före förhandlingarna om en anslutning. Detta har inte skett, eftersom båda parter förstår att GJP måste förändras.

3.3.1.2. Den politiska realismen innebär således att länderna i Central- och Östeuropa måste acceptera GJP såsom denna är utformad vid ett tillträde, i enlighet med principen att länderna till fullo skall acceptera EG:s regelverk. EU och länderna i Central- och Östeuropa måste komma överens om denna grundläggande utgångspunkt.

3.3.2. Övergångsperioder kommer att vara nödvändiga

3.3.2.1. En stor klyfta skiljer jordbruket i de central- och östeuropeiska länderna från EU:s jordbruk. Länderna i Central- och Östeuropa kommer inte att kunna uppfylla alla förpliktelser inom GJP beträffande kvalitetsnormer, miljönormer och produktionskontroller över en natt. Det kommer även att bli mycket svårt för företagen i dessa länder att klara av konkurrenstrycket från de västeuropeiska livsmedelsindustrierna (detta gäller även andra sektorer).

3.3.2.2. Det kommer således att vara nödvändigt att införa övergångsperioder innan de central- och östeuropeiska länderna till fullo kan dra nytta av samtliga mekanismer inom GJP och garantera dess rättigheter och skyldigheter samt få fritt tillträde till den gemensamma marknaden. Detta gäller även andra sektorer vid sidan om jordbruket, för vilka EU och länderna i Central- och Östeuropa säkerligen kommer att begära att det införs övergångsbestämmelser. Ett flertal faktorer kommer att utgöra hinder för att omedelbart kunna förverkliga en gemensam marknad med länderna i Central- och Östeuropa (arbetsmarknadslagstiftning, sysselsättningsskydd, bekämpande av kriminalitet m.m.).

3.3.2.3. Dessa övergångsperioder, som kan vara olika långa (och förkortas beroende på de framsteg som görs), skall fastställas för varje enskilt land och varje enskild bransch, och kommer att ge länderna i Central- och Östeuropa tid att anpassa sin strukturella jordbruksstruktur genom att ländernas jordbrukspolitik successivt anpassas till den gemensamma jordbrukspolitiken (programmerad sänkning av tullavgifter, det nationella stödet ersätts successivt av gemenskapsstöd, m.m.). GJP kommer samtidigt att genomgå förändringar.

3.3.2.4. Denna övergång kommer, i likhet med Greklands, Spaniens och Portugals anslutning, framför allt att kännetecknas av att man inför utjämningsbelopp vid anslutning vidtar kompletterande agromonetära åtgärder. Dessa skall göra det möjligt att successivt kompensera prisskillnaden mellan EU-15 () och de nya medlemsstaterna (genom en prissänkning i väst eller en prishöjning i Central- och Östeuropa, eller bådadera). Detta förfarande skulle även kunna tillämpas på andra sektorer vid sidan om jordbruket. Det skall ta hänsyn till fluktuationer på valutamarknaden, särskilt i de central- och östeuropeiska länderna, för att undvika eventuella störningar på jordbruksmarknaderna.

3.3.3. Ett anpassat stöd

3.3.3.1. I detta scenario kommer länderna i Central- och Östeuropa att dra fördel av institutionella priser, som kommer att ligga på en nivå som motsvarar deras situation under övergångsperioden. Det är viktigt att påpeka att de central- och östeuropeiska länderna inte kan förvänta sig en ökning av priset på deras jordbruksprodukter till dagens prisnivå i EU:s nuvarande 15 medlemsstater. I spannmålssektorn utesluter exempelvis konsumentskyddet en våldsam höjning av brödpriset. Man bör alltså snarare införa en stabiliserande prismekanism i de central- och östeuropeiska länderna, som jordbrukarna i dessa länder har större behov av, än en prisökning. Denna prisstabilisering skulle till att börja med kunna införas på en nivå som ligger i närheten av världsmarknadspriserna, som ofta ligger över de central- och östeuropeiska priserna. Ett sådant scenario skulle kunna fungera inom ramen för den nuvarande gemensamma jordbrukspolitikens styrinstrument. Under en övergångsperiod skulle länderna i Central- och Östeuropa kunna behålla möjligheten att exportera till tredje land utan exportrestitutioner. I slutet av övergångsperioden är naturligtvis målet att de institutionella priserna inom EU-15 och de central- och östeuropeiska länder som blivit medlemmar i unionen skall ha anpassats till varandra (jfr 3.3.2.4).

3.3.3.2. Utan att behöva brottas med den tunga extra börda som följer av GATT-bestämmelserna, och som nämnts ovan (jfr punkt 2.4.7) skulle EU-15 få möjlighet att disponera över den tid som krävs för att förbli konkurrenskraftig på världsmarknaderna.

3.3.3.3. Två tendenser kommer att göra sig gällande i framtiden: en liberalisering av de europeiska jordbrukspriserna, med ett stöd som i allt högre grad är oavhängigt av produktionen, eller en bekräftelse av produktionskontrollen som ett hållbart instrument för styrning av marknaderna i EU.

3.3.3.4. Kommittén anser att om de central- och östeuropeiska länderna ansluter sig till EU samtidigt som produktionskontrollen alltjämt är ett instrument för marknadsstyrning, bör dessa länder acceptera sin andel av produktionskontrollen.

3.3.3.5. Vad gäller den ansträngning som de central- och östeuropeiska länderna kan komma att avkrävas, bör EU ta hänsyn till det sammanbrott som inträffade för viss produktion i de central- och östeuropeiska länderna efter 1989 och till dessa länders berättigade önskan att åter utveckla dessa typer av produktion. Om den ordning som gäller för EU-15 inte är tekniskt tillämpbar i de central- och östeuropeiska länderna, är det lämpligt att införa ett anpassat eller så att säga förenklat stöd, exempelvis ett schablonbidrag som lätt kan tillämpas på alla arealer, för att stimulera dessa länder att övergå till produktionskontroll.

3.3.3.6. Kommittén vill framhålla vikten av att rikta stödet från GJP och strukturfonderna mot en omstrukturering av ländernas jordbruks- och livsmedelsföretag. De central- och östeuropeiska lantbrukarna bör i synnerhet få incitament att börja använda nya produktionsmetoder, som är mer konkurrenskraftiga, tar större hänsyn till konsumenternas förväntningar vad gäller livsmedelskvalitet och livsmedelssäkerhet och som i högre grad respekterar miljön. Omstruktureringsstöd och stöd till produktionskontroll i de central- och östeuropeiska länderna bör ges denna inriktning.

3.3.3.7. EU kommer att föreslå de central- och östeuropeiska länderna en reformerad gemensam jordbrukspolitik (åtminstone till att börja med, dvs. under en övergångsperiod). Unionen bör föreslå detta omedelbart.

3.3.3.8. Dessa förändringar av GJP tyder på en eventuell heltäckande GJP-reform på lång sikt. Under övergångsperioden står det dock klart att GJP för EU-15 även kommer att fortsätta att utvecklas.

3.4. Tidsplan för utvidgningen

3.4.1. Tidsplanen för en utvidgning av EU till Central- och Östeuropa är ännu inte formellt fastställd

3.4.2. Efter rådets möte i Madrid har läget emellertid blivit något klarare. EU:s stats- och regeringschefer deklarerade faktiskt att de "strävar efter" att den inledande fasen av förhandlingarna skall sammanfalla med anslutningsförhandlingarna med Cypern och Malta (dessa måste inledas sex månader efter att regeringskonferensen avslutats). Tidigare har man planerat att kommissionen 1997 skall yttra sig om varje kandidats möjlighet att bli medlem i EU.

3.4.3. Länderna i Central- och Östeuropa skiljer sig åt när det gäller det politiska, ekonomiska och sociala läget. Därför stöder kommittén tanken på skilda anslutningstidpunkter för olika länder.

3.4.4. När det gäller jordbruket borde EU kunna ta bättre hänsyn till situationen i varje land, deras möjligheter till nettoimport eller -export på sikt inom olika produktionsområden, och till hur marknaderna är organiserade och de ekonomiska framsteg som görs.

3.5. Vad bör göras i väntan på en eventuell utvidgning av GJP till Central- och Östeuropa?

3.5.1. Att stödja Central- och Östeuropas övergång till marknadsekonomi

3.5.1.1. Jordbruket spelar en avsevärd roll för ländernas ekonomi, men jordbruket ensamt skulle inte kunna klara av den börda som återuppbyggandet av dessa länder utgör. Efter att dessa kandidatländer anslutits måste hela gemenskapspolitiken kunna tillämpas. Kommittén understryker vikten av att EU stöder en balanserad utveckling av den totala ekonomin och levnadsstandarden i alla länder i Central- och Östeuropa. Anslutningen till EU, den framtida utvecklingen av jordbruksproduktionen och jordbrukspriserna samt omstruktureringen av jordbruks- och livsmedelsindustrin i länderna kommer då att underlättas.

3.5.1.2. Phare-programmet - 7,7 miljarder ecu finns tillgängliga för 1995-1999 - måste stödja övergången i Central- och Östeuropa till marknadsekonomi, och hjälpa dem att minska de ekonomiska, sociala och strukturella skillnaderna i förhållande till EU.

3.5.1.3. Kommittén vill framhålla behovet av att utveckla det ekonomiska samarbetet med tanke på utvidgningen. Man har i tidigare yttranden redan diskuterat den viktiga roll som de socioekonomiska intressegrupperna, inbegripet konsumentorganisationerna, spelar i denna fråga (). Kommittén betonar hur viktigt det är att "socioekonomiska organisationer deltar i demokratiseringen av samhället och ekonomin (i länderna i Central- och Östeuropa), och främjar ett utvecklat system för arbetsrelationer, ett komplement som är helt oundgängligt när det gäller icke-vinstdrivande organisationer på marknaden" ().

3.5.2. Att beakta det mänskliga elementet vid integrationen av jordbruket i Central- och Östeuropa

3.5.2.1. Jordbrukarna och alla som arbetar inom jordbruket i dessa länder har tydligt påverkats av begreppet "kollektivegendom". EU och de socioekonomiska organisationerna har alltså ett speciellt ansvar i detta avseende: EU måste dela med sig av sina erfarenheter för att forma ett jordbruk av rimlig storlek, och som är modernt och effektivt. EU måste sprida begreppet privat och kooperativ egendom (i begreppets "västeuropeiska" betydelse), samt förmågan till initiativ och individuellt ansvar som är styrkan i gemenskapens jordbruk.

3.5.2.2. Detta förutsätter att EU hjälper jordbrukarna i Central- och Östeuropa att skapa eller utveckla oberoende socioekonomiska organisationer (föreningar, fackföreningar, kooperativ. producentorganisationer osv.) för att främja och försvara de individuella och kollektiva intressena (utbildning osv.). Kommittén sätter stort värde på dialogen och samarbetet mellan de socioekonomiska intressegrupperna inom EU och Central- och Östeuropa. Man bör från båda håll verka för samarbete mellan organisationerna.

3.5.2.3. Omstruktureringen av jordbruket i öst kommer emellertid på kort sikt att leda till minskad sysselsättning inom jordbruket i de flesta länder. Kommittén betonar därför att en adekvat socialpolitik gradvis måste införas, men det får inte ske för bryskt eftersom man på många ställen i Central- och Östeuropa har höga arbetslöshetsnivåer.

3.5.3. En "föranslutningsfond" för att se till att de central- och östeuropeiska ländernas jordbruk närmar sig GJP

3.5.3.1. Med hänsyn till jordbrukets betydelse för anslutningsförhandlingarna och den kritik som kan anföras till Phare-programmet (), föreslår kommittén att de anslag till Phare-programmet som avser jordbruket skall föras över till en "föranslutningsfond" för jordbruket, vid de första anslutningsförhandlingarna. Kommittén ansluter sig när det gäller detta till kommissionens förslag i dess strategidokument. Däri bör finnas en positiv signal till de central- och östeuropeiska länderna om EU:s vilja att i förhandlingarna komma fram till ett beslut i jordbruksfrågan.

3.5.3.2. Denna föranslutningsfond skulle ha som mål att se att till östjordbruket närmar sig GJP. Inriktningarna inom de olika sektorerna och regionerna skulle fastställas genom politiska beslut.

3.5.3.3. I väntan på att dessa fonder inrättas rekommenderar kommittén att Phare-programmet åter centreras kring några prioriteringar för jordbruket inom länderna i Central- och Östeuropa:

- Klargörande av rätt till egendom och inrättande av ett bank- och kreditsystem för jordbruket för att se till att en faktisk marknad för fastigheter inom Central- och Östeuropa skapas samt att det finns möjligheter att få investeringslån.

- Modernisering av jordbruks- och livsmedelsindustrin.

- En omstrukturering med privatisering till följd om det blir nödvändigt.

- Inrättande av ett regelsystem för att organisera produktionen och jordbruksmarknaderna så att de på sikt stämmer överens med GJP.

- Utveckling av kooperativ (i västeuropeisk mening) och yrkesorganisationer, utan statlig inblandning.

- Höjning av kvalitets- och miljöstandarder.

- Höjning av veterinärstandarder (i synnerhet när det gäller mul- och klövsjuka och andra boskapssjukdomar), standarder för växtskydd och livsmedel.

3.5.3.4. När det gäller den sista punkten stöder kommittén kommissionens vitbok för att förbereda Central- och Östeuropa för att integreras med den inre marknaden. Som kommissionen uttryckte, är det av oerhörd vikt att det inom dessa länder finns en välorganiserad och kompetent förvaltning, som kan tillämpa EU:s bestämmelser på rätt sätt.

3.5.3.5. Situationen när det gäller veterinärhygienen är av avgörande vikt. Om länderna i Central- och Östeuropa vill ansluta sig, eller öka sin handel med EU, måste de så snabbt som möjligt anta EU:s lagstiftning i frågan. Målet bör vara att skapa en europeiskt statut när det gäller veterinärhygien. Till dess rekommenderar kommittén kommissionen att upprätta en detaljerad lista över djursjukdomar i Central- och Östeuropa. EU:s bestämmelser när det gäller identifiering av djur måste också antas snabbt av länderna.

3.5.3.6. När länderna ansluts måste de också följa vissa miljöregler, till exempel maximalt tillåtna kvävenivåer.

3.5.3.7. Phare-programmet, och därefter de föranslutningsfonder som kommittén rekommenderar skall inrättas, måste stödja länderna inom alla dessa områden. De måste också hjälpa länderna att omstrukturera produktionen och jordbruks- och livsmedelsindustrin, alltmedan jordbruket anpassas till GJP.

3.5.4. Stöd till Central- och Östeuropa för att skapa en integrerad regional zon; väga in specifika ryska faktorer

3.5.4.1. Vissa av länderna har börjat att organisera en gemensam marknad för att normalisera handeln mellan dem och för att se till att den blir mer dynamisk. På så sätt har Centraleuropas frihandelsorganisation (CEFTA) skapats, där för närvarande Polen, Ungern, Tjeckien, Slovakien och Slovenien ingår ().

3.5.4.1.1. Kommittén anser att de ansträngningar som gjorts för ekonomiskt samarbete mellan länderna i Central- och Östeuropa måste stödjas av EU. När det gäller jordbruket bör EU anmoda länderna att sträva efter komplementaritet i produktionen.

3.5.4.1.2. Eftersom integrationen av de central- och östeuropeiska länderna bör ske i olika steg, skulle EU kunna sluta kollektiva anslutningsavtal med de länder i Central- och Östeuropa som ännu inte är anslutna, om dessa själva är organiserade i ett integrerat regionalt område.

3.5.4.2. Det är också på sin plats att ta hänsyn till Rysslands geopolitiska tyngd i området, till dess möjligheter för människorna, till storleken på detta stora lands marknad, eftersom man räknar med att EU skall utvidgas till länderna i Central- och Östeuropa. Detta gäller i synnerhet i Baltikum, med tanke på den geografiska närheten och kopplingarna till Ryssland.

3.5.4.3. Kommittén önskar sålunda att EU skall intensifiera de ekonomiska och politiska relationerna med Ryssland och OSS.

3.5.4.4. EU har i detta sammanhang allt intresse av att hjälpa de central- och östeuropeiska länderna att återupprätta jordbruks- och livsmedelshandeln med OSS, eftersom de fortfarande har en privilegierad ställning, politiskt och geografiskt sett, för att "föda" marknaden. Man kan där märka en ökning av nettoexporten av jordbruks- och livsmedelsprodukter från Central- och Östeuropa till OSS-länderna alltsedan 1993. Man tror att denna export 1996 kommer att utgöra ca 35 % av den totala exporten av jordbruks- och livsmedelsprodukter från Central- och Östeuropa och i vissa länder kommer att vara lika stor som exporten till EU (bl.a. Polen). Detta är en lovande expansionsväg för handeln med jordbruks- och livsmedelsprodukter från öst, som EU hädanefter måste uppmuntra.

3.5.4.5. Inom detta finns område finns en möjlig öppning för EU till utomgemenskaplig handel, då länderna i Central- och Östeuropa på sikt ansluts. Att främja handeln med OSS-länderna skulle för övrigt bidra till att lätta trycket på gemenskapsmarknaderna.

3.5.5. Att övertyga EU:s medlemmar om att visa solidaritet med Central- och Östeuropa

3.5.5.1. Genom att acceptera att man tar in länderna i Central- och Östeuropa, är EU berett att åta sig huvuddelen av kostnaderna för att stärka de socioekonomiska strukturerna i dessa länder. EU gör detta för att stärka demokratin, stabiliteten och tillväxten på den europeiska kontinenten.

3.5.5.2. De stora internationella parterna, i synnerhet i den industrialiserade världen, skulle också kunna bidra till detta:

- genom att inte be EU utsträcka "erga omnes" () de nya koncessioner som EU måste göra till länderna i Central- och Östeuropa före deras anslutning, inom ramen för Europaavtalen, som kommissionen föreslog (). Kommittén anser att avtalen inte längre kan behandlas inom WTO som vanliga frihandelsavtal, efter att de blir en del av utvidgningen av EU för att skapa ett stabilt Europa,

- genom att acceptera att man skall se över EU:s och Central- och Östeuropas åtaganden när ett kandidatland ansluts, för att se till att tidigare kontrakt inte är hinder för utvidgningen,

- genom att inte begära kompensationer på jordbruksområdet efter att ett kandidatland anslutits till EU.

3.5.5.3. EU:s alla större partner, i synnerhet USA, skulle också kunna bidra till att Europa blir ett politiskt, ekonomiskt och socialt sett stabilt område, och en garant för freden i denna del av världen.

Bryssel den 18 december 1996.

Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Tom JENKINS

() EGT nr C 19, 25.1.1993 och EGT nr C 129, 10.5.1993: "EU:s förbindelser med de central- och östeuropeiska länderna" (Bulgarien, Rumänien och de baltiska staterna).

() I detta yttrande beskrivs de central- och östeuropeiska ländernas jordbruk medvetet kortfattat och övergripande. Man bör emellertid hålla i minnet att man egentligen inte kan tala om "jordbruket" i Central- och Östeuropa, eftersom situationerna skiljer sig markant åt. Se de översikter för respektive land som kommissionen har utarbetat.

() Dok. CSE(95) 607 - Vitbok om "olika strategier för att utveckla relationerna mellan EU och associerade länder på jordbruksområdet inför dessa länders anslutning".

() EU:s nuvarande 15 medlemsstater.

() Med början i tilläggsyttrandet av den 26 september 1991 (yttranden fram t.o.m. 1994 finns ej på svenska, övers. anm.) om gemenskapens förbindelser med länderna i Central- och Östeuropa (EGT nr C 339, 31.12.1991).

() Yttrande av den 25 november 1992 - dok. CES 1340/92 (EGT nr C 19, 25.1.1993).

() Programmet är svårt att läsa, inriktningarna är dåliga, förfarandena komplexa och otydliga, investeringarna otillräckliga, effekterna i mottagarländerna är otillräckliga, det finns fler "konsulter" än konkreta projekt.

() CEFTA har lett till en betydande minskning av tullavgifterna i livsmedelshandeln mellan dessa länder efter 1 januari 1996. Fullständig frihandel på livsmedelsområdet bör kunna genomföras till den 1 januari 1998.

() "mot alla".

() Kommittén rekommenderar att eventuella nya koncessioner (i synnerhet ökningen av viktiga kvoter) granskas i ljuset av de framsteg som gjorts av länderna i Central- och Östeuropa när det gäller tillämpning av veterinär-, växtskydds- och livsmedelsbestämmelser inom EU.

BILAGA till Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande

Följande ändringsförslag förkastades under debatten:

Ersätt hela texten med följande:

"1. Inledning

1.1. Kommittén har i ett flertal yttranden uttalat sitt stöd för en utvidgning av Europeiska unionen till de stater i Central- och Östeuropa som är förberedda på och kapabla att bli medlemmar. De central- och östeuropeiska länderna är angelägna att gå med i EU och inom unionen finns ett överväldigande stöd för deras medlemskap.

1.2. I likhet med vid tidigare utvidgningar av EU utgör jordbruket en sektor, inom vilken politiken måste anpassas för att ta hänsyn till förändrade omständigheter. I EU kommer det i vilket fall som helst att ske ytterligare förändringar av den gemensamma jordbrukspolitiken (GJP). 1992 års reform måste fortfarande kompletteras och ytterligare anpassningar har utlovats till efter 1998/1999. Dessutom skall de olika produktionskontrollmekanismerna ses över.

2. Det central- och östeuropeiska jordbrukets betydelse

2.1. De central- och östeuropeiska ländernas jordbruk är omfattande i relation till EU:s jordbruk. Jordbrukets betydelse i förhållande till andra sektorer är avsevärt större än inom EU. Sysselsättningen inom jordbruket uppgår till 27 % av den arbetande befolkningen, vilket skall jämföras med 6 % i EU:s medlemsstater. Jordbruksproduktionen står för 8 % av BNP jämfört med 2,5 % i EU.

2.2. Ekonomisk återhämtning och social stabilitet i de central- och östeuropeiska länderna beror således i mycket stor utsträckning på framsteg i jordbrukssektorn.

2.3. Länderna i Central- och Östeuropa är stora producenter av jordbruksprodukter och har en stor potential för ökad produktion. 1994 stod dessa länder för 30 % av EU:s och de central- och östeuropeiska ländernas samlade spannmålsproduktion och för cirka 20 % av produktionen av oljeväxter, socker och proteingrödor. Andelen för mjölk och grisar uppgick också till 20 %. En del av den mycket stora arealen för potatis (2,4 miljoner hektar jämfört med 1,4 miljoner hektar i EU) skulle kunna ställas om till mer lönsamma grödor.

3. Den central- och östeuropeiska jordbrukspotentialen

3.1. Före andra världskriget låg produktiviteten i Central- och Östeuropa på ungefär samma nivå som i Västeuropa. Skördarna och boskapsuppfödningen utvecklades under efterkrigstiden och fram till mitten av 80-talet i ungefär samma takt som i Västeuropa, även om det skedde på en något lägre nivå.

3.2. Efter planekonomins fall och införandet av marknadsekonomi minskade den central- och östeuropeiska jordbruksproduktionen kraftigt, då kostnads- och prispressen förvärrades av inflation och devalveringar. Avskaffandet av stödpriser innebar att produktionen utsattes för marknadsstörningar och den distribuerande livsmedels- och servicesektorns ineffektivitet. Men en återhämtning äger nu rum. Vissa händelser har i själva verket visat att produktionen kan återhämta sig snabbt, förutsatt att den sker i den rätta ekonomiska miljön. I östra Tyskland är spannmålsproduktionen tillbaka på västtysk nivå. På andra håll sker tydliga förbättringar i produktionen av grödor och mjölk.

3.3. Frågan om de central- och östeuropeiska ländernas jordbrukspotential är avgörande för dess inverkan på GJP. Länderna kommer endast att kunna bli medlemmar när de uppfyller Köpenhamnskriterierna, vilket innebär att de skall klara av konkurrenstrycket och marknadskrafterna i unionen. När länderna har denna förmåga kommer deras jordbruksproduktion att växa inom alla sektorer och på nytt överstiga den inhemska efterfrågan.

3.4. När välståndet ökar i Central- och Östeuropa kommer den inhemska efterfrågan på livsmedel att stiga, men detta kommer att visa sig genom kvalitativa snarare än kvantitativa förbättringar.

4. De central- och östeuropeiska ländernas jordbruksexport och internationella handelsavtal

4.1. Det råder knappast något tvivel om att Central- och Östeuropa på nytt kommer att utvecklas till betydande nettoexportörer av livsmedel. Men det är omöjligt att göra en närmare uppskattning av i vilken takt produktionen kommer att öka på längre sikt eller av dess framtida volym. Den fortsatta utvecklingen kommer dock i hög grad att bero på lantbrukarnas intäkter.

4.2. Marknaderna för EU:s femton medlemsstater har redan ett fullständigt utbud. När det uppstår ett jordbruksöverskott som går att exportera måste de central- och östeuropeiska länderna kunna sälja detta överskott på marknader i tredje land, i synnerhet i några av de länder som tidigare var en del av Sovjetunionen.

4.3. Så snart som länderna blir medlemmar i EU kommer unionens WTO-förpliktelser på jordbruksområdet dock att utgöra ett oundvikligt och omedelbart problem för exporten från Central- och Östeuropa. Övergångsbestämmelser kan inte tillämpas för internationella handelsavtal som redan ingåtts. Dessa måste följas till fullo redan från tillträdesdagen.

4.4. Den viktigaste av dessa förpliktelser innebär att den subventionerade exportens omfattning måste minskas med 21 % för varje produkt under fem år, med början från 1995. Utgifterna måste minska med 36 % jämfört med 1986-1990 års nivå.

4.5. Referenssiffrorna för den tillåtna subventionerade exporten och utgifterna från länderna i Central- och Östeuropa är mycket låga. Man använde sig i mycket liten utsträckning av exportsubventioner under referensperioden och för de flesta länderna fastställdes värdena i den nationella valutan, som sedan dess har urholkats av inflationen. Såsom läget ser ut just nu kommer EU:s manöverutrymme i fråga om denna förpliktelse att vara begränsat. Om man antar att åtagandena för ett utvidgat EU är lika med summan av EU:s 15 medlemsstater och de tillträdande länderna i Central- och Östeuropa, kommer tillträdet av vart och ett av dessa länder (möjligen med undantag för Tjeckien, Slovakien, Slovenien och eventuellt de baltiska staterna) att leda till att man överskrider exportsubventionstaket rejält. Subventionstaket kommer att överskridas även om den central- och östeuropeiska produktionen blir mycket lägre än vad som är möjligt.

4.6. Dagens inskränkningar inom GATT kommer förmodligen att skärpas i de kommande jordbruksförhandlingarna, som är tänkta att påbörjas under 1999. Ett uttalat syfte med dessa förhandlingar är att fortsätta den påbörjade processen med ett gradvis minskat stöd till och skydd av jordbruket.

5. Produktionskontroll

5.1. En lösning som föreslagits är att de central- och östeuropeiska länderna vid sitt tillträde skall införa den produktionskontroll som då tillämpas inom EU. Enligt kommittén tycks detta alternativ vara orealistiskt och det strider mot uppfattningen att EU bör stödja en ekonomisk återhämtning i Central- och Östeuropa. Ett förverkligande i större utsträckning av ländernas jordbrukspotential är inte bara avgörande för deras ekonomiska återhämtning. Med över en fjärdedel av den arbetande befolkningen sysselsatt inom jordbruket skulle en restriktiv produktionspolitik vara socialt oansvarig, eftersom den skulle förvärra ett redan svårt arbetslöshetsproblem på landsbygden.

5.2. De traditionella central- och östeuropeiska exportörerna kommer att insistera på att samtliga kvoter skall ta hänsyn till deras produktionspotential och tillåta dem att sälja utomlands. En överenskommelse i fråga om kvoterna tycks därför endast vara möjlig på bekostnad av stora nedskärningar i kvoterna för EU:s nuvarande 15 medlemsstater. Det är inte heller troligt att länderna i Central- och Östeuropa kommer att acceptera omedelbara produktionsbegränsningar när, såsom ofta hävdas, jordbrukspriserna endast successivt kommer att stiga till EU:s nivå under en tioårig övergångsperiod.

5.3. När det gäller administrationen av kvoterna är det med tanke på arvet från fyrtio år av kommunism mindre troligt att de central- och östeuropeiska förvaltningarna kommer att kunna administrera ett komplicerat kontrollsystem på ett effektivt och opartiskt sätt.

5.4. Arealnedläggningspolitiken har övergivits av USA, som under en lång tid klagat på att de var det enda land som fick bära den ekonomiska bördan av denna politik. Det vore ironiskt om den utvidgade gemenskapen nu skulle införa denna börda och beröva effektiva europeiska lantbrukare möjligheten att delta i arbetet med att täcka världens ökade faktiska efterfrågan på livsmedel.

6. Vägen framåt

6.1. Ett tillträde kommer att öka behovet av en fortsatt reform av GJP. En tydlig signal bör nu sändas till länderna i Central- och Östeuropa för att de skall kunna anpassa sin jordbrukspolitik inför anslutningen. Denna signal bör även grunda sig på antagandet att ländernas jordbrukspriser ovillkorligen kommer att öka när de blivit medlemmar i EU. Varken EU eller de central- och östeuropeiska länderna kan tillåta att orealistiska prisförväntningar framkallar produktionsökningar som inte är relaterade till marknadens behov.

6.2. Kommittén anmodar rådet att på ett så tidigt stadium som möjligt deklarera att det efter anslutningen kommer att krävas en tioårig övergångsperiod, under vilken länderna i Central- och Östeuropa måste anpassa sig till EG:s regelverk.

6.3. Till skillnad mot vid den senaste utvidgningen, kommer det inte vara möjligt att införa den inre marknaden på tillträdesdagen.

6.4. Under denna period kommer inte nivån på stödpriserna i de central- och östeuropeiska länderna att höjas, om detta inverkar negativt på deras möjligheter att exportera till tredje land.

6.5. Det bör också påpekas att man inte kommer att ha för avsikt att införa fysiska produktionskontroller. Med ett sådant beslut skulle man undvika att före anslutningen framkalla produktionsökningar som enbart syftar till att få högre referenskvoter.

6.6. Dessa beslut bör åtföljas av ett uttalande som understryker att ett av syftena med en GJP-reform är att säkerställa att samtliga jordbrukare inom EU skall kunna sälja obegränsade kvantiteter av jordbruksprodukter på världsmarknaden när länderna i Central- och Östeuropa blir fullvärdiga medlemmar.

6.7. Kommittén tror att den ökade avreglering som EU redan förpliktat sig att genomföra under nästa internationella handelsrunda, samt tillträdet av vissa eller alla länder i Central- och Östeuropa, oundvikligen kommer att innebära att den gemensamma jordbrukspolitikens stödpriser kommer att sänkas ytterligare. Ökad kompensation till lantbrukarna i EU 15 blir därför nödvändig, men fördelningen av detta stöd kommer att kräva noggranna överväganden.

6.8. Det finns inget behov av att kompensera de central- och östeuropeiska lantbrukare som inte drabbas av lägre priser inom GJP. Direkta utbetalningar till dem vore inte den mest rationella användningen av EU:s begränsade resurser. Jordbruket i Central- och Östeuropa är i allmänhet konkurrenskraftigt på lantbrukarnivå, men inte i försäljningsledet. De central- och östeuropeiska lantbrukarna vinner mer på en integrerad landsbygdspolitik och ett strukturellt stöd till distributions- och tillverkningssektorerna. På lång sikt måste dock samma regler tillämpas i hela unionen.

Motivering

Yttrandet förringar de svårigheter för jordbruket som förmodligen kommer att bli fallet om länderna i Central- och Östeuropa blir medlemmar i EU.

De rekommendationer som framförs i detta motyttrande är på lång sikt till större gagn för EU:s och Central och Östeuropas befolkningar, inom och utom jordbruket, än de som läggs fram i yttrandet.

Resultat av omröstning

För: 41, emot: 78, nedlagda: 14.

Punkt 2.4.4.3

Ändra slutet av punkten enligt följande:

"... marknadernas utveckling), ett omedelbart godtagande av kvoter i dessa länder samt en lika lång övergångsperiod för alla sektorer (trots stora skillnader i vilken situation som råder)".

Motivering

Såsom påpekas under punkt 3.3.3.5 finns det i de central- och östeuropeiska länderna en berättigad önskan att utveckla den raserade jordbruksproduktionen. Det är då knappast lämpligt att hindra en sådan utveckling med kvoter.

Resultat av omröstning

För: 30, emot: 67, nedlagda: 22.