RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET Medlemsstaternas svar till Europeiska revisionsrättens årsrapport för 2013 /* COM/2015/089 final */





INNEHÅLLSFÖRTECKNING Medlemsstaternas svar till Europeiska revisionsrättens årsrapport för 2013. 2 Sammanfattning. 2 Medlemsstaternas svar till Europeiska revisionsrättens årsrapport för 2013. 4 1. Rapportens omfattning.. 4 2 Huvudpunkter i revisionsrättens rapport för 2013. 4 3 Sammanfattning av medlemsstaternas svar. 6 3.1 viktigaste kvantifierbara fel inom den delade förvaltningen. 6 3.2 Ökad ansvarsskyldighet i medlemsstaterna – sund ekonomisk förvaltning. 8 3.3 Ökad ansvarsskyldighet för medlemsstaterna – mot en verklig resultatinriktad ansats. 10 4. Slutsats. 12 RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET Medlemsstaternas svar till Europeiska revisionsrättens årsrapport för 2013 Sammanfattning Denna rapport är en analys av medlemsstaternas svar på Europeiska revisionsrättens (nedan kallad revisionsrätten) årsrapport för budgetåret 2013 och uppfyller de skyldigheter som anges i artikel 162.5 i budgetförordningen[1]. I revisionsrättens årsrapport för 2013 angavs att de konsoliderade räkenskaperna inte innehöll väsentliga felaktigheter och att inkomster och åtaganden i alla väsentliga avseenden är lagliga och korrekta. Revisionsrätten drog också slutsatsen att betalningarna totalt sett innehöll väsentliga fel och att systemen för övervakning och kontroll generellt sett var delvis ändamålsenliga. Revisionen visade att den uppskattade felprocenten sammantaget var 4,7 %, vilket innebär en minskning med 0,1 procentenheter jämfört med förra året; den ligger dock fortfarande över väsentlighetsgränsen. Revisionsrätten påpekade också att den ökade effekten av de korrigerande åtgärder som tillämpats av medlemsstaterna och kommissionen har varit en viktig positiv faktor under 2013. Dessutom visade revisionsrättens granskning att medlemsstaternas myndigheter, för en stor andel av de transaktioner som innehöll fel på områden som omfattas av delad förvaltning, hade tillräckligt med information för att kunna upptäcka och korrigera felen före begäran om ersättning från kommissionen. Politikområdena landsbygdsutveckling, miljö, fiske och hälsa samt regionalpolitik, energi och transport hade den högsta uppskattade felprocenten, 6,9 % respektive 6,7 %. I samband med granskningen 2013 identifierade revisionsrätten specifika kategorier av kvantifierbara fel inom delad förvaltning som bidragit väsentligt till den mest sannolika felnivån för de berörda politikområdena. På politikområdet Jordbruk: marknads- och direktstöd (kapitel 3) bidrog stödansökningar där antalet stödberättigande hektar eller djur hade redovisats för högt och betalningar till icke stödberättigande stödmottagare /aktiviteter/utgifter tillsammans till 80 % av den mest sannolika felprocenten. Inom Regionalpolitik, transport och energi stod allvarliga fel i offentlig upphandling för 45 % av alla kvantifierbara fel och utgjorde cirka 39 % av den uppskattade felprocenten för politikområdet. Inom politikområdet Sysselsättning och sociala frågor stod överträdelser av reglerna för offentlig upphandling för 7 % av alla fel, vilket visar att det fortfarande finns en risk för att reglerna för offentlig upphandling inte följs. I kapitel 3 i årsrapporten rapporterade revisionsrätten om systematiska brister i systemet för identifiering av jordbruksskiften (LPIS) till följd av felaktig bedömning av marks stödberättigande i LPIS-databaserna. De berörda medlemsstaterna ombads därför att lämna information om huruvida databaserna har uppdaterats och vilka ytterligare åtgärder som de har vidtagit för att lösa återkommande problem. Alla berörda medlemsstater svarade att de nu kunde garantera att LPIS-databaserna uppdateras regelbundet och att systemet för identifiering av jordbruksskiften garanterar en korrekt bedömning av marks stödberättigande och systematiskt upptäcker för högt redovisade arealer (överdeklarerad stödberättigande mark). Medlemsstaterna tillfrågades om de kunde konstatera att deras kontrollsystem hade åtgärdat de återkommande brister som upptäckts av revisionsrätten i samband med åtaganden om miljövänligt jordbruk, icke stödberättigande stödmottagare, överträdelser av regler om offentlig upphandling och icke berättigat stöd för förtidspensionering. De berörda medlemsstaterna uppgav att de hade åtgärdat alla eller nästan alla identifierade återkommande brister. När det gäller frågan om överträdelser av reglerna om offentlig upphandling, svarade nästan hälften av alla medlemsstater att de hade identifierat systemproblem i samband med offentlig upphandling och att de har vidtagit förebyggande åtgärder i detta sammanhang. I rapporten granskades även svar på frågor om ansvarsskyldighet på medlemsstatsnivå med fokus på förvaltningsförklaringar och nationella förklaringar, förvaltningskontroller och den roll och betydelse som revisionsrättens bedömningar har. 76 % av medlemsstaterna uppgav att obligatoriska förvaltningsförklaringar skulle kunna ha en positiv inverkan när det gäller att förebygga, upptäcka och rätta till fel som begåtts av medlemsstater. En betydande andel av medlemsstaterna (86 %) betraktade resultaten av revisionsrättens bedömningar som värdefulla och ansåg att de bidrar till deras egen försäkran om en laglig och korrekt användning av EU:s medel. När det gäller nyttan av nationella förklaringar svarade något över hälften av medlemsstaterna positivt. I sin rapport för 2013 konstaterade revisionsrätten att man under programperioden 2007–2013 generellt varit mer inriktad på behovet att utnyttja EU-finansieringen och att därvid följa reglerna, och att fokuseringen på resultat varit begränsad. I årets frågeformulär tillfrågades medlemsstaterna om hur de säkerställde att resultaten utgjorde en grundläggande del i användningen av EU-medel och vilka åtgärder som hade vidtagits för att övervaka program- och projektresultat. En betydande majoritet av medlemsstaterna lämnade fullständiga svar på dessa två frågor. Många länder använder kriterier, indikatorer och utvärderingar för att säkerställa att resultat utgör en grundläggande del. När det gäller övervakningen av resultat är lägesrapporter, kontrollåtgärder, utvärderingar och spårning av indikatorer några av de vanligaste åtgärder som används av medlemsstaterna. RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET Medlemsstaternas svar till Europeiska revisionsrättens årsrapport för 2013 1. Rapportens omfattning Enligt artikel 162.5 i budgetförordningen ska kommissionen, så snart som revisionsrätten översänt sin årsrapport, omedelbart underrätta berörda medlemsstater om de enskildheter i rapporten som avser förvaltningen av de gemenskapsmedel som de ansvarar för. Medlemsstaterna bör svara inom sextio dagar och kommissionen översänder därefter en sammanfattning av svaren till revisionsrätten, Europaparlamentet och rådet före den 28 februari påföljande år. När revisionsrättens årsrapport för budgetåret 2013 offentliggjorts underrättade kommissionen medlemsstaterna om enskildheterna i rapporten. Informationen redovisades i form av en skrivelse med tre bilagor som skulle fyllas i av varje medlemsstat, samt åtföljande riktlinjer om utarbetande och presentation av svaren på frågeformulären. Bilaga I var ett frågeformulär om de stycken som handlar om enskilda medlemsstater, bilaga II var ett frågeformulär om de granskningsresultat som gäller varje enskild medlemsstat och bilaga III var ett frågeformulär om aktuella iakttagelser om delad förvaltning för revisionsförklaringen 2013. För årets rapport har följande tre huvudteman fastställts: 1) Viktigaste kvantifierbara fel i samband med delad förvaltning, 2) Ökad ansvarsskyldighet för medlemsstaterna – sund ekonomisk förvaltning, och 3) Ökad redovisningsskyldighet för medlemsstaterna – mot en verklig resultatinriktad ansats. Rapporten åtföljs också av ett arbetsdokument från kommissionens avdelningar, som innehåller medlemsstaternas svar på bilagorna I och III. 2 Huvudpunkter i revisionsrättens rapport för 2013 I revisionsrättens årsrapport för 2013 angavs att de konsoliderade räkenskaperna var fria från väsentliga felaktigheter och att inkomster och åtaganden som helhet är lagliga och korrekta. Revisionsrätten drog också slutsatsen att betalningarna totalt sett innehöll väsentliga fel och att systemen för övervakning och kontroll generellt sett var delvis ändamålsenliga[2]. Revisionen visade att den uppskattade felprocenten sammantaget var 4,7 %, vilket innebär en minskning med 0,1 procentenheter jämfört med förra året; den ligger dock fortfarande över väsentlighetsgränsen. Revisionsrätten påpekade att den ökade effekten av de korrigerande åtgärder som tillämpats av medlemsstaterna och kommissionen har varit en viktig faktor under 2013. Om dessa korrigerande åtgärder inte hade tillämpats på transaktionerna i revisionsrättens urval skulle, enligt revisionsrättens rapport, den övergripande uppskattade felnivån ha varit 1,6 procentenheter högre[3]. Politikområdena landsbygdsutveckling, miljö, fiske och hälsa samt regionalpolitik, energi och transport hade den högsta uppskattade felprocenten, 6,7 % respektive 6,9 %. Dessutom visade revisionsrättens granskning att medlemsstaternas myndigheter, för en stor andel av de transaktioner som innehöll fel på områden som omfattas av delad förvaltning, hade tillräckligt med information för att kunna upptäcka och korrigera felen före begäran om ersättning från kommissionen[4]. Diagrammet nedan visar de olika politikområdenas andel av den uppskattade övergripande felprocenten[5]. När det gäller typ av fel, uppges i revisionsrättens rapport att fel avseende stödberättigande bidrog avsevärt till den övergripande uppskattade felnivån. Allvarliga fel i den offentliga upphandlingen och felaktiga redovisningar från jordbrukare stod också för en stor andel av felen. Diagrammet nedan visar de olika feltypernas andel av den uppskattade övergripande felprocenten. 3 Sammanfattning av medlemsstaternas svar 3.1 viktigaste kvantifierbara fel inom den delade förvaltningen I samband med granskningen 2013 identifierade revisionsrätten specifika kategorier av kvantifierbara fel inom delad förvaltning som bidragit väsentligt till den mest sannolika felnivån för de berörda politikområdena. På politikområdet Jordbruk: marknads- och direktstöd bidrog stödansökningar där antalet stödberättigande hektar eller djur hade redovisats för högt och betalningar till icke stödberättigande stödmottagare/aktiviteter/utgifter tillsammans till 80 % av den mest sannolika felprocenten. Inom Regionalpolitik, transport och energi stod allvarliga fel i offentlig upphandling för 45 % av alla kvantifierbara fel och utgjorde cirka 39 % av den uppskattade felprocenten för gruppen[6]. Inom politikområdet Sysselsättning och sociala frågor stod överträdelser av reglerna för offentlig upphandling för 7 % av alla fel, vilket visar att det fortfarande finns en risk för att reglerna för offentlig upphandling inte följs[7]. I kapitel 3 i årsrapporten rapporterade revisionsrätten om systemrelaterade brister i systemet för identifiering av jordbruksskiften (LPIS) till följd av felaktig bedömning av marks stödberättigande i LPIS-databaserna[8]. De berörda medlemsstaterna ombads därför att lämna information om huruvida databaserna har uppdaterats och vilka åtgärder som de har vidtagit för att lösa återkommande problem. Alla berörda medlemsstater svarade att de nu kunde garantera att LPIS-databaserna uppdateras regelbundet och att systemet för identifiering av jordbruksskiften garanterar en korrekt bedömning av marks stödberättigande och systematiskt upptäcker för högt redovisade arealer (överdeklarerad stödberättigande mark). Polen har rapporterat att landet sedan 2009 konsekvent och gradvis omorganiserar sin metod för uppdatering av LPIS-data. Den huvudsakliga ändringen var införandet i produktionssystemet av referensdatabasuppdateringar online som görs av ARiMR[9]-specialister genom ett dedikerat it-verktyg (GIS)[10]. De polska myndigheterna påpekade också att det LPIS-relaterade fel som upptäckts av revisionsrätten under 2013 felaktigt konstaterats vara systemrelaterat, och att revisionsrätten inte hade rätt när den bedömde en del av ett jordbruksskifte som översvämmades under 2013 som icke stödberättigande under 2012[11]. Irland uppgav att en översyn av LPIS-databasen är en pågående iterativ process[12], medan Frankrike meddelade att en handlingsplan som godkänts av kommissionen och som löper under 2015 har upprättats för att uppdatera LPIS[13]. Rumänien nämnde att finansieringen av nya ortofoton, samt ny personal och utbildning kommer att behövas för att förbättra situationen. Tyskland betonade att den överdeklaration som konstaterats var ett enskilt fall ”som inte har några ekonomiska konsekvenser” och att man alltid gjort ansträngningar för att säkerställa att LPIS-databasen uppdateras korrekt och regelbundet[14]. När det gäller landsbygdsutveckling fann revisionsrätten allvarliga fall av åsidosättande av reglerna om stödberättigande för investeringsprojekt, vilket lett till att vissa typer av utgifter inte är stödberättigande. Medlemsstaterna tillfrågades om de kunde konstatera att deras kontrollsystem hade åtgärdat de återkommande brister som upptäckts av revisionsrätten i samband med åtaganden om miljövänligt jordbruk, icke stödberättigande stödmottagare, överträdelser av regler om offentlig upphandling och icke berättigat stöd för förtidspensionering. De berörda medlemsstaterna uppgav att de hade åtgärdat alla eller nästan alla identifierade återkommande brister. Diagrammen nedan ger en övergripande bild av de svar som inkommit: Grekland framhöll två områden där man gjort betydande förbättringar: en ändring när det gäller stödet för miljövänligt jordbruk som inneburit omarbetning av påföljdssystemet för vissa åtgärder och en ändring av den nationella lagstiftningen på området offentlig upphandling[15]. De polska myndigheterna menade att de i frågan om huruvida stödet för förtidspensionering skulle vara icke stödberättigande inte höll med revisionsrätten och kommissionen om att genomförandet av åtgärden Strukturella pensioner skulle inbegripa bedrägeri eller annan olaglig verksamhet som skadar unionens ekonomiska intressen. Myndigheterna hade därför lämnat in förklaringar och vidtagit avhjälpande åtgärder. Kommissionen har begärt att återvinning av felaktigt utbetalda belopp vidtas. När det gäller frågan om överträdelser av reglerna om offentlig upphandling, svarade nästan hälften av alla medlemsstater att de hade identifierat systemproblem i samband med offentlig upphandling och att de har vidtagit förebyggande åtgärder i detta sammanhang. Skottland (Förenade kungariket) uppgav att man trots att man aktivt främjat efterlevnad av reglerna för upphandling fortfarande måste göra mer för att informera förvaltningsmyndigheten och stödmottagare om vikten av att följa upphandlingsreglerna och de konsekvenser som annars kan följa. Slovenien rapporterade om tre områden där förbättringar genomförts: 1) en projektgrupp utsågs i november 2014 för behandling av frågor som rör offentlig upphandling, 2) en analys av offentlig upphandling, och 3) administrativ kompetens (fler anställningar och ökad utbildning inom offentlig upphandling) som har genomförts och kommer att genomföras som en del av det tekniska stödet[16]. Andra medlemsstater har vidtagit vissa åtgärder för att söka begränsa och förhindra överträdelser av reglerna för offentlig upphandling. Rumänien har infört lagstiftnings- och systembaserade åtgärder och Tjeckien har vidtagit nationella förebyggande och korrigerande åtgärder. Kroatien har vidtagit flera förebyggande åtgärder, t.ex. seminarier och ett utbildningsprogram om 50 lektioner som ger ett utbildningsbevis på området offentlig upphandling och som är giltigt i tre år[17]. Portugal och Ungern har infört handlingsplaner för att förbättra den offentliga upphandlingen, medan Estlands förvaltnings- och kontrollsystem för offentlig upphandling har förbättrats grundligt de senaste åren[18]. Vissa medlemsstater har dock bekräftat att de hade mycket få systemrelaterade fel i samband med offentlig upphandling. Spanien hävdade att även om olika problem har identifierats när det gäller offentlig upphandling, är de av olika typ från ett organ till ett annat och vanligtvis knutna till ett särskilt kontrakt. Vidare kan de problem som identifierats i offentlig upphandling inte anses vara systemrelaterade, och i samtliga fall där oegentligheter i samband med offentlig upphandling har identifierats har de berörda utgifterna dragits tillbaka så att EU:s budget inte kommer att påverkas[19]. Finland konstaterade att övervakningen av att upphandlingsreglerna efterlevs är strängare för stöd som samfinansieras av EU-medel än för nationella stödprogram[20]. Slutligen förklarade Tyskland att man inte hade identifierat några systemrelaterade problem när det gäller Europeiska socialfonden (ESF) i samband med offentlig upphandling, men att man ändå hade vidtagit förebyggande åtgärder[21] i vissa fall. I medlemsstaternas svar på frågor som rör de viktigaste kvantifierbara felen betonas att de har genomfört en rad förebyggande och korrigerande åtgärder. Det förefaller vidare finnas en vilja att ta itu med systemrelaterade brister och därigenom minska antalet kvantifierbara fel. 3.2 Ökad ansvarsskyldighet i medlemsstaterna – sund ekonomisk förvaltning I sin rapport från 2013 fann revisionsrätten beträffande delad förvaltning att de nationella myndigheterna i många fall hade tillräckligt med information för att förhindra, upptäcka och åtgärda felen innan de deklarerade utgifterna för kommissionen[22]. Revisionsrätten har betonat att EU:s budget visserligen utnyttjas, men att det fortfarande finns betydande utrymme för ytterligare förbättringar av hur medlen används. Medel bör användas i överensstämmelse med reglerna, och samtidigt ge förväntade resultat[23]. I detta avsnitt av rapporten granskas svar på frågor om ansvarsskyldighet på medlemsstatsnivå, med fokus på förvaltningsförklaringar och nationella förklaringar, förvaltningskontroll och vilken roll och betydelse revisionsrättens bedömningar har. 76 % av medlemsstaterna uppgav att obligatoriska förvaltningsförklaringar skulle kunna ha en positiv inverkan på förebyggande, upptäckt och korrigering av fel som begåtts av medlemsstater. Ungern bekräftade att förvaltningsförklaringar har införts och att dessa måste skickas till den minister som är ansvarig för statsbudgeten[24]. Skottland (Förenade kungariket) och Lettland svarade båda att förvaltningsförklaringar skulle ha en positiv inverkan, och öka ansvarsskyldighet på medlemsstatsnivå. När de tillfrågades om nyttan av nationella förklaringar, svarade endast något mer än hälften av medlemsstaterna positivt. Danmark och Förenade kungariket, som båda är deltagare i den interinstitutionella arbetsgruppen om nationella förklaringar, uttalade sig till stöd för nationella förklaringar. Danmark påpekade att en av slutsatserna var att de nationella förklaringarna syftar till att garantera större politiskt ansvar för att fel i nationella utbetalningar av EU-medel verkligen korrigeras. I Danmark anser man att det är viktigt att sprida detta koncept, och att rekommendationerna utgör en bra utgångspunkt för de länder som ännu inte har någon modell för detta. I Danmark är den politiska nivån ansvarig, eftersom utskottet för offentliga räkenskaper årligen avlägger rapport om användningen av EU-medel i Danmark. Den danska modellen garanterar därmed redovisningsskyldighet när det gäller användningen av EU-medel på nationell politisk nivå”[25]. Förenade kungariket förklarade sitt stöd för arbetsgruppens rekommendationer och tillade att man välkomnar att dessa rekommendationer är tillräckligt flexibla för att ta hänsyn till nationella förhållanden och förfaranden, dvs. att medlemsstaterna själva får avgöra när ett sådant frivilligt dokument ska tas fram. Danmark välkomnar också att dessa rekommendationer understryker vikten av god rapportering för att förbättra förvaltningen av EU-medel[26]. Kritiken av förvaltningsförklaringarna fokuserade emellertid på det faktum att de inte medfört något mervärde, eftersom de befintliga systemen var tillräckliga, och att de eventuellt skulle kunna medföra ökade administrativa bördor[27]. De medlemsstater som inte är positiva till idén med nationella förklaringar (bland annat Lettland och Estland) hänvisade till att de kan leda till överlappningar med annan årlig rapportering och ökad byråkrati[28]. Dessutom anses nationella förklaringar vara ineffektiva i decentraliserade länder (Frankrike) och federala strukturer (Tyskland). Flertalet medlemsstater (86 %) ansåg att resultaten av revisionsrättens bedömningar var användbara och att de bidrar till deras egna ansträngningar för att garantera en laglig och korrekt användning av EU-medel. Slovakien ansåg att revisionsrättens bedömningar kan uppmuntra till att se över nationella regler som tillämpas av olika organ som tillhandahåller bidrag från EU-fonder. När det gäller bedömningsresultat avseende systemrelaterade eller övergripande frågor är bedömningarna en direkt och värdefull resurs för genomförandet av nödvändiga justeringar och korrigerande åtgärder på nationell nivå[29]. Kroatien noterade också att resultaten av revisionsrättens bedömningar beaktas och bidrar till förbättringen av befintlig lagstiftning och av förfarandena för användning av EU-medel[30]. Vad gäller förbättring av förvaltningskontroller svarade 72 % av medlemsstaterna positivt. Både Tjeckien och Spanien[31] uppgav att de hade utarbetat handlingsplaner med syfte att förbättra förvaltningskontrollerna. Spanien meddelade att de felprocentsatser som anges i de årliga kontrollrapporterna har minskat avsevärt som ett resultat av tillämpningen av dessa planer. Luxemburg lämnade en förteckning över förbättrade åtgärder, som bland annat omfattade arbetsgrupper med stödmottagare, riktlinjer och 100 % kontroll, utförd av förvaltningsmyndigheten, av alla styrkande handlingar innan en betalningsbegäran ställs till kommissionen[32]. Lettland uppgav att förvaltningsmyndigheten regelbundet upprättar ett intyg för den attesterande myndigheten och att det kontrollsystem som finns är hållbart. Till följd av detta har landet kunnat hålla inne utgiftsdeklarationer från två stödmottagare och förelägga dessa fall för sina nationella bedrägeribekämpningsorgan[33]. Andra medlemsstater har meddelat att deras befintliga kontrollsystem var sunda, vilket framgår av en låg felfrekvens, och att det därför inte fanns något behov av förbättring. Detta var fallet för Nederländerna och Österrike[34]. När det gäller ansvarsskyldighet visar medlemsstaternas svar på en ökad medvetenhet om behovet av ansvarsskyldighet, vilket bland annat återspeglas i åtgärder som vidtagits för att förbättra förvaltningskontrollerna. Det finns emellertid vissa tvivel om mervärdet, och oro för en orimlig administrativ börda på grund av förvaltningsförklaringar och nationella förklaringar. 3.3 Ökad ansvarsskyldighet för medlemsstaterna – mot en verklig resultatinriktad ansats I rapporten för 2013 konstaterade revisionsrätten att man under programperioden 2007-2013 generellt var mer inriktad på behovet att utnyttja EU-finansieringen i enlighet med bestämmelserna, och att inriktningen på resultat var begränsad[35]. I årets frågeformulär tillfrågades medlemsstaterna om hur de garanterar att resultaten är en grundläggande faktor i bedömningen av användningen av EU-medel, och vilka åtgärder som har vidtagits för att övervaka program- och projektresultat. En betydande majoritet av medlemsstaterna lämnade omfattande svar på dessa två frågor. Många länder säkerställer resultatinriktningen genom användningen av kriterier, indikatorer och utvärderingar. Nederländerna rapporterade att inom ramen för Eruf används bedömningskriterier vid valet av projekt. I dessa ingår följande: Bidrag till det operativa programmet, innovationsgrad, nyttokalkyl och/eller affärsplan, projektets kvalitet samt hållbarhet. Dessutom utarbetas gemensamma checklistor i detta syfte[36]. Polen har föklarat att man använt viktade kriterier inom ramen för landsbygdsutvecklingsprogrammet under perioden 2007–2013, samt att tillämpningen av urvalskriterierna ska garantera att de projekt som mest sannolikt kan bidra till att uppnå de mål och resultat som anges i programmet för landsbygdsutveckling väljs ut för finansiering. För perioden 2020–2014 kommer projekt att väljas ut genom tillämpning av urvalskriterierna. I Rumänien (AM POSCCE) har man kombinerat utvärderingen med en urvalsmall och ett poängsystem som ska garantera att de projekt som ger bäst resultat finansieras[37]. Belgien (Vallonien) har inrättat en arbetsgrupp med oberoende experter från den akademiska världen och näringslivet för att utvärdera de föreslagna projektens kvalitet. Resultaten av dessa projekt analyseras också med hjälp av SMART-mål[38]. Flera medlemsstater använder indikatorer. Tjeckien har infört harmoniserade grundregler eller övergripande regler för alla operativa program, och en nationell kodförteckning över indikatorer, som innehåller genomförandeindikatorer för alla program. Spanien hänvisar till förordning (EU) nr 1206/2013, genom vilken indikatorer införs för utvärdering och övervakning av Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (Ejflu) och av Europeiska garantifonden för jordbruket (EGFJ). Luxemburg ger en ingående redogörelse för hur man säkerställer att resultaten förblir en central fråga. Där övervakar den förvaltande myndigheten det operativa programmet på grundval av tydliga indikatorer som regelbundet uppdateras. Dessa indikatorer redovisas i en sammanfattande rapport. Ansökningsformuläret för projekt är dessutom utformat så att man redan när projektet läggs fram kan kontrollera om det kan komma att uppfylla de operativa målen för ESF. När det gäller övervakning är några av de vanligaste åtgärder som används av medlemsstaterna lägesrapporter, kontrollåtgärder, utvärderingar och spårning av indikatorer. Malta ger en tydlig redogörelse för de åtgärder som används för övervakning. Följande anges: 1) Strukturfonderna databas uppdateras regelbundet av stödmottagare, 2) lägesrapporter lämnas två gånger per år till förvaltningsmyndigheten, 3) fysiska stickprovskontroller, och 4) möten med alla berörda parter för att behandla projektets utveckling[39]. Nederländerna, Österrike, Lettland och Slovenien hänvisar alla till lägesrapporter eller årsrapporter och granskningar som viktiga instrument för resultatövervakning[40]. Danmark (Styrelsen for Fiskeri, Fangst og Landbrug) hänvisar till sina omfattande kontrollåtgärder för utbetalning av EU-medel till system för arealstöd och andra system. Dessa åtgärder omfattar både administrativ och fysisk kontroll[41]. Bulgarien (OPRD) presenterar sina kontrollåtgärder och anger att de allmänna villkoren i avtal om beviljande av ekonomiskt stöd omfattar följande krav 1) stödmottagaren ska genomföra och dokumentera tre kontroller av investeringars fysiska tillstånd, 2) stödmottagaren ska rapportera resultaten av dessa kontroller till den upphandlande myndigheten och 3) stödmottagaren får inte överföra äganderätten till det som byggs med investeringar inom ramen för detta avtal. Tjeckien förklarar att minst en projektindikator måste följas upp, och att projekt utan indikatorer inte är stödberättigande. Medlemsstaterna har i allmänhet bekräftat sin satsning på resultat. Tillvaratagna erfarenheter och bästa praxis från den föregående programperioden utnyttjas redan under den nya programperioden. Tjeckien förklarar att man kommer att införa en ny utveckling för perioden 2014–2020, som kräver en mer ingående projektbeskrivning med klara uppgifter om troliga prognostiserade resultat. Estland kommer också särskilt att inrikta sig på resultatindikatorer under den nya programperioden. 4. Slutsats I sin rapport till revisionsförklaringen år 2013 kritiserar revisionsrätten återigen det stora antalet kvantifierbara fel inom den delade förvaltningen. Liksom under 2012 understryker revisionsrätten återigen att medlemsstaternas myndigheter för en stor del av de transaktioner som innehöll fel hade tillräckliga uppgifter för att upptäcka och korrigera felen innan en begäran om återbetalning gjordes. Dessutom har revisionsrätten understrukit att det är nödvändigt att mer uppmärksamhet ägnas åt att få bästa möjliga resultat med begränsade medel. Revisionsrätten rekommenderar att större tonvikt läggs på resultat. I sina svar på de tre frågeformulären lade medlemsstaterna fram bevis på sin fortsatta strävan att minska antalet fel i samband med delad förvaltning. I flera medlemsstater har det, i partnerskap med kommissionen, inrättats handlingsplaner för båda politikområdena jordbruk och sammanhållning. När det gäller upphandling erkänner många medlemsstater att de påverkas av systemrelaterade problem, men understryker samtidigt att många förebyggande och korrigerande åtgärder redan vidtagits. Medlemsstaterna har i allmänhet accepterat behovet av större ansvarsskyldighet. Allmänt anses förvaltningsförklaringar ha en positiv inverkan, och nationella förklaringar har också ansetts vara nyttiga, även om de är mindre populära. Slutligen kan medlemsstaternas engagemang för resultat illustreras av Danmarks avslutande kommentar: Danmark anser att det är en central aspekt av ett tillfredsställande genomförande av EU-budgeten att resultaten uppnås. Det är därför viktigt att skapa en ram för ett resultatinriktat system som i större utsträckning inriktas EU-projektens resultat och effekter. I Danmark anser man också att det är viktigt att skapa öppenhet och insyn när det gäller det EU-mervärde som medlen skapar. Danmark hoppas att diskussionerna om att uppnå resultat kan stärka kopplingen mellan resultatutvärderingar och den budgetmässiga och rättsliga regleringen av de olika politikområdena[42]. [1] Europaparlamentets och rådets förordning (EU, Euratom) nr 966/2012 av den 25 oktober 2012 om finansiella regler för unionens allmänna budget och om upphävande av rådets förordning (EG, Euratom) nr 1605/2002. EUT L 298, 26.10.2012, s. 1. [2] Revisionsrättens årsrapport 2013, s. 23. [3] Revisionsrättens årsrapport 2013, s. 23. [4] Revisionsrättens årsrapport 2013, s. 83, s. 111 och s. 153. [5] Revisionsrättens årsrapport 2013, s. 26. [6] Revisionsrättens årsrapport 2013, s. 148. [7] Revisionsrättens årsrapport 2013, s. 177. [8] Revisionsrättens årsrapport 2013, ruta 3.1 och ruta 3.4. [9] Agencja Restrukturyzacji i Modernizacji Rolnictwa (ARiMR). [10] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 143. [11] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 143. [12] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 118. [13] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, bilaga I och bilaga III s. 33, s. 106. [14] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 108. [15] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 112. [16] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 173. [17] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 90. [18] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 103. [19] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 177. [20] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 104. [21] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 110. [22] Revisionsrättens årsrapport 2013. [23] Tal av ordförande Vítor Caldeira "Presentation av årsrapporten för 2013 inför Europaparlamentets utskott för budgetkontroll. [24] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 117. [25] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 102. [26] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 181. [27] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, Tyskland, Irland, Belgien, s. 82, 111 och 119. [28] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, Lettland och Estland – s. 123, s. 103. [29] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 169. [30] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 90. [31] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 93, s. 177. [32] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 131. [33] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 121. [34] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 78, 136. [35] Revisionsrättens årsrapport 2013, s. 257. [36] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 136. [37] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 152. [38] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 80. [39] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 133-134. [40] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 77, 120, 136, 171. [41] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 98. [42] Arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s.182.