Yttrande om lokala utvecklingsinitiativ och regionalpolitik (96/C 18/12)

Den 21 februari 1995 beslutade kommittén att i enlighet med artikel 23.3 i arbetsordningen, utarbeta ett yttrande om lokala utvecklingsinitiativ och regionalpolitik.

Sektionen för regional utveckling, landsbygds- och stadsplanering som ansvarade för kommitténs beredning av ärendet antog sitt yttrande den 4 oktober 1995. Föredragande var Ettore Masucci.

Ekonomiska och sociala kommittén antog yttrandet med stor majoritet - tre röster emot och tre nedlagda - vid sin 329:e plenarsession (sammanträdet den 25 oktober).

1. Inledning

1.1. Den massarbetslöshet som har drabbat Europa är inte ett alldeles nytt fenomen eftersom den storleksmässigt påminner om krisen i början av trettiotalet. Dagens situation skiljer sig dock kraftigt från trettiotalets eftersom den i stor utsträckning har drabbat svagare grupper, till exempel ungdomar och människor som lever i regioner vars utveckling släpar efter eller är drabbade av industriell tillbakagång.

1.1.1. Utöver de skillnader som finns mellan Europa och USA när det gäller arbetslöshetens storlek och undersysselsättning finns det ett element som är gemensamt - utestängning från arbetsmarknaden på grund av långtidsarbetslöshet.

1.1.2. Orsaken är den omstrukturering som skett till följd av marknadernas internationalisering. Europa bör inte söka problemets lösning i den partiella lösning som valts i USA och som lett till att en ökande del av de anställda marginaliseras genom låg lönenivå och bristfälligt socialt skydd.

1.1.3. Åtgärderna bör inte begränsas till en lista över vad som bör undvikas (protektionism, statliga bidrag och transfereringar) eller skapande av lämpliga makroekonomiska förutsättningar, till exempel sänkta lönekrav och förändringar av arbetsmarknaden. Att slå vakt om den europeiska samhällsmodellen kräver en aktiv arbetsmarknadspolitik som skapar fasta arbetstillfällen.

1.1.4. Kommissionen målsättning för den ekonomiska politiken förutser att om de ekonomiska prognoserna infrias - tillväxt som understöds fram till det nya årtusendet och ett upptagande av den förlorade arbetskraften i sektorer med liten produktivitet -, kommer arbetslösheten att sjunka från 11 % (dagens siffra) till 7 % år 2000.

Det är i just detta perspektiv som det är viktigt att koncentrera sig mer på en politik som är ämnad att främja den lokala utvecklingen och tillhandahålla nya arbetsformer.

1.2. I relationen tillväxt-sysselsättning ger Delors vitbok de små och medelstora företagen en grundläggande roll med tanke på att dessa innehar den största potentialen för att skapa arbetstillfällen och föreslår ett antal åtgärder till förmån för dem.

Samtidigt som den tar upp skapandet av nya verksamheter och nya arbetstillfällen bekräftar vitboken att man måste "förstärka den ekonomiska utvecklingens och sysselsättningens roll (...) genom att decentralisera de offentliga organens och myndigheternas beslut och budget och stödja denna utveckling genom samarbete mellan institutioner på gemenskapsnivå för att underlätta överföringen av know-how och erfarenheter" ().

1.2.1. I slutsatserna från Europeiska rådets möte på Korfu - ett stycke som ägnats åt åtgärder som syftar till att främja sysselsättningen -, underströks den lokala utvecklingens roll och den ansågs vara ett väsentligt element i den nya modellen för hållbar utveckling som föreslås i vitboken.

1.2.2. Åtgärderna för att förbättra sysselsättningssituationen som Europeiska rådet rekommenderade i Essen (9-10 december 1994) innefattar "initiativ i synnerhet på regional och lokal nivå som gör det möjligt att skapa arbetstillfällen och som motsvarar de nya kraven på t ex miljöområdet och området för sociala tjänster".

I sina slutsater hänvisade Europeiska rådet också till "Danmarks, Irlands och Portugals erfarenheter när det gäller utvecklingen av en ram på nationell nivå och strukturer och förfaranden på lokalt plan för att på så sätt stödja en integrerad inställning till utvecklingen på lokal nivå".

1.3. Detta intresse för små företag och för den lokala utvecklingen är inget nytt, det inspirerar sedan minst två decennier tillbaka till debatter mellan experter. Rådet antog den 7 juni 1984 en resolution om det bidrag de lokala initiativen för att skapa arbetstillfällen ger till kampen mot arbetslöshet (). Resolutionen stadgar att initiativen bör stödjas och stimuleras av medlemsstaternas politik och åtföljas av särskilda åtgärder på gemenskapsnivå. Idag ser detta fenomen dock annorlunda ut och har större omfattning.

Det omfattande intresset för denna fråga i avsikt att utveckla praktiska projekt och målinriktad politik kommer ifrån ett erkännande att tillväxt som är grundad på stora företag inte längre styr samhällets samlade utveckling. Detta erkännande utlöstes av tre fenomen som alla är av samma betydelse och som först visade sig på 70-talet för att sedan etableras.

1.3.1. Det första av dessa rör den successiva förlusten i betydelse och livskraft för företag som inspirerats av Taylor och Ford och som var karaktäristiska för 1900-talets uppsving och byggde på vetenskaplig uppdelning av arbetet, massproduktion, storskalighet och stordriftsfördelar.

De stora företagen inom industrisektorn har förändrats och mindre företag har kommit in i bilden. Organisationsmodellerna avlägsnar sig från de klassiska modellerna för standaridisering enligt Ford och går mot större flexibilitet och mångsidighet.

1.3.2. Det andra fenomenet motsvarar det som sociologerna definierat som övergången till det postindustriella samhället. Utöver debatten, som fortfarande pågår, om vilken roll industrin spelar i utvecklingen av de länder som kommit längst finns det ingen tvekan om att sammanslagningen av de lokala systemen till stor del vilar på integrationen mellan olika produktionssektorer (särskilt, men inte enbart, mellan industrin och tjänstesektorn).

1.3.3. Det tredje fenomenet är effekten av ekonomins internationalisering - och den större konkurrenskraft som den ger upphov till - för de stora företagen. Dessa är tvungna att kontinuerligt omstrukturera sig genom att introducera ny teknik, sprida produktionen och göra utlokaliseringar, vilket minskar antalet anställda.

Tendensen att koncentrera sig på sina huvudverksamheter som observerats hos stora och medelstora företag gynnar uppkomsten av nya små och medelstora företag inom produktions- och tjänstesektorn.

1.4. I sitt yttrande om de offentliga myndigheternas roll i partnerskapet (artikel fyra i ramförordningen) uppmärksammade kommittén (1.4.6-1.4.6.4) att utvidgningen av partnerskapet till ekonomiska aktörer och arbetsmarknadens aktörer representerar ett nytt tänkande bakom gemenskapens regionalpolitik och att denna förändring speglar den ekonomiska krisens natur och svårigheten att förena tillväxt och sysselsättning.

1.4.1. Utvecklingen av de lokala ekonomierna har blivit en av de grundläggande faktorerna i regionalpolitiken, som en del av ett tillvägagångssätt som sammanför främjandet av den inre utvecklingen med ansträngningarna för att locka yttre resurser och verksamheter. Den bygger på att höja värdet på de mänskliga resurserna och miljön, stimulera nya färdigheter, och förbättra affärsklimatet.

1.5. Kommittén stöder synsättet enligt vilket den lokala utvecklingen är en nyckelfaktor för ökad sysselsättning - i detta avseende är EU långt bakom USA och Japan- och anser att den kulturella mångfalden på vår kontinent representerar ett extra trumfkort som ännu inte har blivit tillräckligt utnyttjat och som till och med har kvävts inom en alltför centraliserad utvecklingsmodell av huvudsakligen centraleuropeisk art.

1.5.1. Tack vare ett flertal studier i frågan vet vi numera att överföringen av finansiella resurser, vare sig de är omfattande eller inte, inte räcker till för att starta en inre utvecklingsmekanism. Man har i själva verket observerat att vid lika finansiering vissa områden förblir underutvecklade, medan andra genomgår en framgångsrik förvandling till internt styrda former av utveckling.

1.5.2. Den första målsättningen med detta yttrande är att försöka identifiera faktorerna och deras respektive inflytande.

Studiegruppen anser att de så kallade immateriella faktorerna - i synnerhet att skapa samverkan mellan de olika lokala ekonomiska aktörerna - spelar en avgörande roll.

1.5.3. Den andra målsättningen är att försöka ge svar på frågan som Europeiska rådet ställde på Korfu om effektiviteten, när det gäller lokal utveckling, hos de instrument som upprättats inom ramen för strukturpolitiken.

Kommissionen har svarat på denna fråga genom att utarbeta ett arbetsdokument som räknar upp gemenskapens åtgärder för att stödja lokal utveckling och sysselsättning ().

1.5.4. Den tredje målsättningen är att till regeringar, regioner, lokala myndigheter och ekonomiska organisationer och arbetsmarknadsorganisationer sprida idén att den lokala utvecklingen är en av huvudvägarna mot ökad sysselsättning.

Fram till nu har endast de portugisiska, danska och irländska regeringarna gått in på denna väg genom att anta en strategi som formulerats i promemorior adresserade till Europeiska rådet.

2. Definition av den lokala utvecklingen

2.1. Den lokala utvecklingen följer inte ett givet mönster. Detta är nyckeln till den lokala dimensionens särskilda karaktär: varje lokal verklighet bildar ett microkosmos med egna särdrag och som kan följa särskilda utvecklingsvägar.

2.1.1. Att finansiera en investering på ett givet område är inte alltid ett exempel på lokal utveckling; i så fall skulle allt vara lokal utveckling. Det rör sig helt enkelt om en viss investerings särskilda lokalisering.

2.1.2. På vilken faktor beror en eller en annan plans framgång eller misslyckande? Resultatet beror egentligen inte på valet av produktion: i själva verket uppstår framgångar inom industrin eller tjänstesektorn på samma sätt som inom jordbruket eller i kombinationer av dessa sektorer. Den verkliga skillnaden är att det i det framgångsrika fallet varit möjligt att mobilisera alla olika sorters tillgängliga lokala resurser.

2.1.3. Lokala initiativ har just denna målsättning: förstärka kapaciteten att i ett särskilt område helt själv söka efter den utvecklingsväg som passar bäst. På så sätt skapas en gynnsam miljö för utveckling på grundval av varje områdes särdrag och rikedom.

Den lokala initiativkraften beror följaktligen på möjligheten att kunna kombinera ett antal faktorer: den ekonomiska dimensionen och den sociala dimensionen, offentliga ingripanden och privata initiativ, avancerad teknologi och mer traditionella krav.

2.2. Den lokala utvecklingen kan ur ekonomisk synvinkel definieras som en förändrings- och berikningsprocess för de ekonomiska strukturerna i ett område som utgör en homogen kulturell, ekonomisk och social enhet. Det betyder också användningen - för utvecklingsändamål - av alla de resurser som betraktade ur en annan synvinkel och utifrån sett inte ens skulle ha identifierats som resurser.

2.3. Ur rumslig synvinkel kan man man fråga sig om det är nödvändigt att området sammanfaller med en eller flera administrativa enheter och om en viss politisk homogenitet är nödvändig.

2.3.1. Det berörda området måste ha en minsta storlek och befolkning för att kunna nå en kritisk nivå.

Området måste så långt det är möjligt innefatta både ett befolkningscentrum och dess omgivningar för att garantera att det innehåller en mängd olika materiella och immateriella resurser som kan utgöra grunden för att skapa ett mer utvecklat och komplicerat samhälle.

2.4. Ur social synvinkel karaktäriseras den lokala utvecklingen av de lokala socio-ekonomiska aktörernas styrande roll.

Den lokala kontrollen av utvecklingsprocessen är den faktor som gör det möjligt att förvandla alla investeringar, var de än kommer ifrån, till lokala utvecklingsåtgärder - den är alltså avgörande.

2.5. Slutligen, ur teleologisk synvinkel, måste den lokala utvecklingen leda till en ökning av befolkningens livskvalitet.

2.5.1. På detta sätt skulle man inte bara räkna med en ökning av kapitalet och det använda arbetet. En mer betydande måttstock är i vilken omfattning den minskar det lokala beroendet av hjälp utifrån och förstärker de lokala samhällenas självförtroende och det sätt på vilket den riktar invidernas beteende mot mål som är gemensamma för hela samhället.

2.6. Idén om nya arbetsformer för att möta behoven som de nyligen inträffade socio-ekonomiska förändringarna skapat, passar in i denna väletablerade, systematiska syn på lokal utveckling.

2.6.1. Den del av vitboken som kallas "Att möta nya behov" (del A, s. 19) nämner behov som "motsvarar förändringarna i livsstil, omvandlingen av familjestrukturer och det ökade antalet arbetande kvinnor samt den äldre befolkningens önskemål" liksom behovet att avhjälpa miljöskador.

2.6.2. Detta involverar främst arbetsintensiva tjänster som den privata sektorn bara kan tillgodose via den informella marknaden och som ofta är för dyra för offentlig finansiering.

Upprättandet av en "social ekonomi" (verksamheter utan vinstsyfte) där privata initiativ och offentligt stöd kombineras för att matcha utbud och efterfrågan är en ny metod.

2.6.3. En studie från kommissionen har uppskattat att tre miljoner jobb skulle kunna skapas inom dessa "nya sysselsättningskällor" som kan delas upp i 17 tjänstesektorer: hemhjälp, barntillsyn, stöd till ungdomar, förbättring av bostadsstandarden, säkerhet, lokala affärer och hantverk, lokala offentliga transporter, uppsnyggning av offentliga stadsområden, turism, den audiovisuella sektorn, kulturarvet, det lokala kulturarvet, sophantering, förvaltning av vattenresurser, skydd och bevarande av naturområden, reglering och förvaltning av föroreningar och relaterade industrier samt ny informations- och kommunikationsteknik.

3. Allmännna synpunkter

3.1. Lokal utveckling, de faktorer den bygger på och de vägar den följer är för närvarande en huvudfråga för samhällsvetare och de som utformar den ekonomiska politiken.

3.1.1. Sedan i synnerhet 70-talet har samhällsvetare producerat en stor mängd forskning och teorier om de förhållanden som gör det möjligt för starka lokala system att utvecklas och blomstra. Ekonomer, sociologer och statsvetare har förenat sina krafter för att åstadkomma ett gediget nationalekonomiskt arbete. Deras intresse har utlösts av frågan huruvida sådana system kan generaliseras. Därför koncentrerar de sig på problemet med att sprida de mer avancerade modellerna och erfarenheterna.

3.1.2. Olika intressen har också mötts på området för ekonomisk politik och utvecklingspolitik. Regeringar och ekonomiska myndigheter - främst i Europa men på senare tid också i andra länder som t ex USA - tillskriver ökande betydelse till tillväxt som inte enbart förlitar sig på stora företag. På EU-nivå fick denna trend ett formellt erkännande i riktlinjerna i vitboken om sysselsättning som gav företräde åt utvecklingsstrategier som riktar in sig på små och medelstora företag.

3.1.3. I många länder har den lokala utvecklingens kurs inte ritats ut i förväg och inte följt traditionella, centralt planerade vägar.

Detta har fått människor att tala om den "socialt uppbyggda marknaden", en term som myntats för att understryka betydelsen av andra faktorer än institutioner och ekonomisk planering för lokala utvecklingssyften. Dessa senare aspekter har uppenbarligen sin plats men är mindre viktiga än andra som t ex arbetsmarknadens parters (företag och arbetskraft) kapacitet att på egen hand skapa marknadstillväxt och lokal utveckling.

3.1.4. Problemet för de offentliga myndigheterna - främst de lokala myndigheterna, men också de med ett vidare ansvarsområde - är därför att bestämma vilka instrument som skall användas för att driva upp denna "socialt uppbyggda marknad".

3.2. Även om studier över ämnet urskiljer faktorer som särskilt betydelsefulla är de alla överens om att den lokala utvecklingens framgång beror på en kombination av faktorer.

Framgång anses i allmänhet vara beoende av hela systemet. Huvudskälet till varför en del regioner har större ekonomisk framgång än andra är att i dessa regioner samverkar flera faktorer för att ge indivudella ansträngningar och gruppansträngningar en systematisk samstämmighet.

3.3. De mest framgångsrika tillväxtstrategierna har grundats på små och medelstora företag. En sådan tillväxt har i allmänhet innefattat teknisk och organisatorisk moderninsering av produktionssystemen som möjliggjort övergången från en relativt enkel lågkostnadsekonomi till en kapitalintensiv, högproduktiv ekonomi med höga löner.

3.4. Att ta det enskilda företaget som referensenhet ger emellertid en ofullständig bild av denna typ av utveckling. Den strategiska kapaciteten och potentialen hos lokala ekonomier härrör från det faktum att små företag på olika sätt kan agera som stora. Det mest grundläggande sättet är tendensen som utvecklats på dessa särskilda områden att etablera system av företag.

3.4.1. Systemen består ofta av närliggande verksamheter. Här är referensenheten det industriella distriktet enligt Marshalls definition. Det enklaste av dessa distrikt karaktäriseras av en traditionell specialisering som bygger på en redan existerande hantverkssektor. De möter större osäkerhet på marknaden och strävar efter att hålla kostnaderna på låg nivå och måste utnyttja sin arbetskraft på ett mer elastiskt sätt.

3.4.2. Det finns också mer invecklade system som producerar flera sorters produkter och som kan kopplas samman. Dessa system är mer som systemområden inom vilka företag som poducerar olika varor och olika produktionssektorer är nära sammankopplade. Sammanlänkningen gynnas ofta av delade värderingar och av de offentliga myndigheternas sammanhållande roll.

I mer komplicerade fall blir specialiserade företag mer betydande vid sidan om en större mångfald i produktionen.

De relaterande produktionscyklarna kan vara rätt invecklade och varierande men de koncentreras fortfarande på små och medelstora produktionsenheter.

3.4.3. När specialiseringen växer växer också dess marknad. Lokala företag kan faktiskt bli världsledande inom en given marknadsnisch (eller åtminstone vara en av få specialiserade leverantörer).

3.5. Trots att sådan utveckling börjar med tillverkningsindustri tenderar de systematiska funktionerna att öka med tiden och i ökande grad integrera olika produktionssektorer. Stadsområden - även rätt små städer - erbjuder de mest fertila platserna för tillväxt av mer komplicerade ekonomiska strukturer och dithörande tjänsteverksamheter. I vissa delar av Italien har den utlösande faktorn för framgång varit att kombinera ett stort industrialiserat stadsområde med utvecklingen av industriella distrikt i dess periferi åtföljd av olika tjänsteindustriers tillväxt och i vissa fall även en väl utvecklad jordbrukssektor. Dessa har samverkat för att producera både gedigna bestående systemområden och en hög inkomstnivå per capita.

3.6. Att byta till en organisation som gäller hela systemet är nödvändigt om tillväxten skall vara hållbar på längre sikt. Detta innebär konstant flexibilitet när det gäller produkter, produktmix och användande av arbetskraft. Därför krävs det att företag från olika sektorer kan fungera som nätverk.

3.7. Nätverket måste också vara sådant att det ständigt kan anpassa sig och nyskapa. Endast genom regelbunden förnyelse, genom att förstärka samverkan mellan de olika medlemmarna och genom att uppdatera sin organisation och teknik, kan det hoppas på att möta de utmaningar som kan komma från två håll: för det första från fattigare länder som har lägre arbetskostnader och mer flexibel produktion, för det andra från stora företag som fortfarande har en benägenhet att påverka ekonomiska trender och ekonomisk-politiska beslut.

4. Faktorer i den lokala utvecklingen

4.1. Det är värt att först undersöka de faktorer som har medfört framgångsrik spontan lokal utveckling i vissa områden.

4.2. En grundläggande faktor är förekomsten av en vidsträckt företagskultur som ofta bygger på yrkesutbildad arbetskraft. Den tenderar att uppstå inom och kring medelstora städer som är mottagliga för kultur och har en kosmopolitisk kunskap om marknaden. Det särskiljande draget är en mycket sammanhållen samhällsstruktur som bygger på landsbygdsfamiljen och på gemensamma värderingar och som bidrar till kontakter och samarbete mellan olika aktörer. Ett sådant utvecklingssamarbete tränger gradvis in i det lokala samhället i allmänhet, delvis som ett resultat av kulturella faktorer som t ex närvaron av delade politiska traditioner eller gemensamma särdrag.

4.3. Familjen spelar således en betydande roll och verkar som en skyddsmur mot affärsrisker (genom närvaron av andra inkomstkällor eller andra tjänsteverksamheter som familjen tillhandahåller direkt till låg kostnad). Familjen kan också bli en fullskalig ekonomisk enhet och verka som ett centrum för beslut och aktiviteter och tillhandahålla billig "elastisk" arbetskraft som är väldigt viktig i det första stadiet av lokal utveckling. De samlade familjeresurserna gör det möjligt för familjen att slå samman investeringsstrategier och upprätta familjeföretag. Även om små företag främst uppstår i stadsområden (småstäder), bildar familjeföretag som drivs av personer som tidigare arbetat inom jordbruket den mer omfattande strukturen av små hantverksföretag.

4.4. En viktig faktor i samarbetsnätverket är de anställdas inställning, liksom attityden hos den inte klart definierade kategorin av nya och mycket små företag. Deras system för industriella relationer bygger i stort sett på förekomsten av gemensamma intressen och gemensamma syften med utvecklingen. De redan befintliga samhällsstrukturerna och inbördes relationerna gör industriella dispyter osannolika. Arbetsstyrkan delar utvecklingens fördelar och tillväxtprocessen har sin grund i samförstånd och samarbete.

4.5. En "god" cirkel har således upprättats mellan olika element som alla är betydelsefulla för att sätta igång utvecklingsprocessen. De måste då få en ny utgångspunkt för att kunna stödja processen. Följande är avgörande: hantverkstraditioner som inte har tillintetgjorts av Fordistisk utveckling, en mångårig kännedom om de internationella marknaderna, finansiella kunskaper och resurser som finslipats med tiden och infrastruktur som även om den är begränsad täcker hela referensområdet.

4.6. Det finns andra helt olika fall av spontan (men helt oordnad) utveckling som främst bygger på tillgången till en reserv av svart arbetskraft eller hemarbete.

I sådana fall - särskilt när den industriella strukturen börjar att byggas upp - är de ömsesidiga fördelarna för företag och samhälle oklara och de är svåra att se som positiva.

4.7. Det är under ett tidigare stadium som de offentliga myndigheternas roll visar sig vara viktig. Dessa arbetar på olika nivåer och enligt olika metoder.

4.7.1. Uttryckliga politiska åtgärder på nationell nivå för att stödja lokal utveckling är inte tillräckligt omfattande. Åtgärder för att stödja små företagssystem - ibland via en spin-offeffekt - existerar, t ex minskningen av kostnader eller en viss skattepolitik eller monetär politik. De tillhandahåller i allmänhet tillfälligt stöd som, genom att ta bort marknadsrestriktioner snarare än att införa nya, upprätthåller utvecklingens drivande kraft.

4.7.2. Större inflytande utövas på lokal nivå både av lokala myndigheter och av större organ, t ex regionala myndigheter. Även här var de offentliga myndigheternas roll, åtminstone ursprungligen, att skapa förhållanden som främjar utvecklingen i stället för att faktiskt erbjuda direkt hjälp. Offentliga beslut har snarare följt den spontana utvecklingen än format den. Bland de hjälpformer som föredras kan man nämna främjande av lokala finansieringsorgan, upprättande av konsortier av företag och offentliga myndigheter, planering av lokal infrastruktur, tillhandahållande av ekonomisk information, stöd till hantverksföretag och utbildning. De lokala myndigheterna kan också främja nya initiativ. Markplaneringen påverkar besluten om var företagen skall placeras och de lokala myndigheterna kan hjälpa till genom att garantera snabba administrativa förfaranden och lämplig ledning.

4.7.3. Myndigheternas roll handlar emellertid inte bara om offentlig ekonomisk hjälp. Den är ännu viktigare på andra områden, eftersom det är myndigheterna som kan garantera att hälsovård, utbildning, transporter och hemtjänster fungerar på ett smidigt sätt. Närvaron av ett effektivt nätverk av tjänster och ett väl strukturerat välfärdssystem utgör bakgrunden för en balanserad utveckling och minskningen av vissa kostnader. Institutionellt stöd hjälper således moderniseringen samtidigt som den stimulerar integrationen i samhället genom att reducera skillnader, nackdelar och möjliga källor till konflikt.

4.8. Ett annat karaktärsdrag för utvecklingsprocessen är närvaron av immateriella resurser, något som nyligen har uppmärksammats. Lokal karaktäristik och kultur har uppvärderat de mänskliga resurserna (både företagsledare och arbetare) och har också gynnat upprättandet av system av specialistkunskaper på lokal nivå. Det är troligt att dessa socio-kulturella faktorer får en ökande betydelse i framtiden.

4.8.1. Avskaffandet av överdrivna tekniska restriktioner har också haft effekt. Tekniskt nyskapande är inte längre begränsat till stora företag utan kan vara inom räckhåll för och även främjas av små lokala företag.

För att detta skall ske är det dock mer och mer viktigt att ha tillgång till och utveckla ett gediget kapital av mänskliga resurser.

4.8.2. Även här kräver utvecklingen av yrkeskunskaper och knowhow - som hittills till största del har varit spontan - aktiva åtgärder av de offentliga myndigheterna och av utbildningsorgan, om den skall kunna bibehålla sina fördelaktiga effekter.

Det finns ett mycket stort behov av specialiserat men flexibelt hantverk och andra yrkeskunskaper, och detta får konsekvenser för utbildningssystemet, näringslivet och för de industriella relationerna.

Det är nu en väl etablerad praxis (och en praxis som är nödvändig i de lokala systemen också) att anförtro människor på olika nivåer en del av ansvaret och beslutsfattandet och ge dem ett större inflytande i ledningsfrågor samt ett visst mått av självbestämmande. Till skillnad från förut kommer dessa nya yrkeskunskaper inte att utvecklas spontant, och de kommer att kräva en utbildningssatsning från de offentliga myndigheterna och andra organ, inklusive specialiserade privata organ.

4.9. De lokala utvecklingssystemens pionjärtid är över. De befinner sig på ett övergångsstadium. Detta gäller i synnerhet ansträngningarna för att bereda mark för dem vetenskapligt sett genom att samordna bidragen från de olika offentliga och privata berörda parterna. Det nätverk av verksamheter, yrkeskunskaper och stöd som behövs måste noggrant planeras i avsikt att upprätta en ram av hållbar social och ekonomisk reglering som kan ge den lokala utvecklingen en säker framtid.

5. Den lokala utvecklingens aktörer

5.1. Målet med lokala initiativ är att försöka sammanföra olika grupper och faktorer för att garantera en effektiv uppslutning kring utvecklingsprojekt.

I vissa områden där utvecklingens inriktning är fast förankrad och bättre strukturerad har denna anhopning av faktorer skett under en lång tid tack vare en ansamling av resurser som har samverkat naturligt och spontant.

En liknande process måste nu återskapas i många regioner som inte har upplevt detta och som inte har ett inarbetat synsätt när det gäller samarbete mellan olika aktörer och samverkan mellan olika faktorer.

Problemet är sålunda att veta vem eller vad som kan agera drivkraft för denna utvecklingsprocess.

5.2. Hjälp från gemenskapen och medlemsstaterna, både finansiellt och i övrigt, kommer utan tvekan att vara en viktig källa för stöd.

Den verkliga drivkraften bör dock sökas inom de berörda regionerna, bland de aktörer som kan organisera sig och spela en betydelsefull och fortgående roll.

Ett nära samarbete i form av partnerskap mellan offentliga myndigheter och socio-ekonomiska grupper är mycket viktigt i detta sammanhang.

5.3. De offentliga myndigheternas roll för att ge konkret form åt de viktigaste socio-ekonomiska kategoriernas ansträngningar - främst arbetsmarknadens parter - inom en viss region är särkilt betydelsefull och känslig. Den offentliga förvaltningen, dvs olika lokala institutioner, kan uppnå den sociala sammanhållning och det samarbete mot gemensamma mål som är livsviktigt för lokal utveckling om den lyckas att tolka "sin" befolknings ekonomiska och kulturella strävanden.

5.3.1. Dessa auktoriteter kan allmänt hjälpa arbetsmarknadens parter genom att förenkla byråkratin, revidera lagstiftningen, reformera arbetsmarknaden, använda fysisk planering, främja yrkesutbildning (särskilt för nya arbetsformer), tillhandahålla finansiell hjälp, skapa nya finansiella instrument och upprätta råd- och stödstrukturer.

5.3.2. De offentliga myndigheterna kan särskilt:

- agera som fullfjädrade drivkrafter för utvecklingen,

- bidra till att förbereda innovativa aktiviteter och projekt,

- skapa organ för diskussion, förbindelser och beslutsfattande för arbetsmarknadens parter och andra lokala aktörer som kan bidra med resurser och intressen,

- identifiera och kanalisera olika finansieringskällor, lokala och andra,

- med hjälp av de bästa experterna välja ut de mest realistiska projekten för att få en så bra garanti för framgång som möjligt.

5.3.3. I dessa sammanhang är det viktigt att fastställa rollerna för de lokala, regionala och nationella myndigheterna och gemenskapens myndigheter.

5.3.4. De lokala myndigheternas roll är ofta underskattad eller dåligt analyserad, men den är faktiskt avgörande för:

- att framgångsrikt kunna påbörja utvecklingsverksamheter, och

- att uppnå den sammanhållning som krävs för att garantera att de fortgår.

5.4. Lika viktig är arbetsmarknadsparternas närvaro, då de är väl hemmastadda i lokala traditioner och procedurer. Även de fyller ett antal nyckelfunktioner:

- De tillhandahåller en stabil organisation som är förtrogen med alla problem, möjligheter och resurser.

- De kan medla mellan alla berörda intressegrupper för att åstadkomma en syntes av ett visst samhälles sociala strävanden och för att ge utvecklingen en konkret inriktning.

- Genom att föra samman olika intressegrupper kan de garantera en optimal balans mellan de mer sårbara gruppernas (och därmed de sociala myndigheternas) behov och de mer dugliga gruppernas, särskilt entreprenörer och innovatörer.

- De bidrar till att ta fram och välja ut lönande projekt.

- De är noga med att säkerställa maximala utvecklingsvinster till lägsta möjliga sociala kostnad.

- De möjliggör att användningen av fondmedel sker mer öppet.

5.5. Frivilligorganisationer har i stort sett samma roll som arbetsmarknadsparterna, förutom att deras roll är begränsad till deras särskilda intressesfär.

Miljöaktivister, till exempel, kan bidra till en hållbar utveckling eller identifiera produkter och tjänster som både hjälper till att skydda miljön och skapa arbetstillfällen.

5.6. Ekonomiska inrättningar, som exempelvis handelskammare, kan spela en värdefull rådgivande och främjande roll, och kan tillhandahålla förbindelser med marknaden.

5.7. Kulturella inrättningar, både offentliga och privata, exempelvis skolor, forskningsinstitut, yrkesutbildningscentrum, bibliotek och museer, kan spela en viktig roll genom att inrikta sin verksamhet på att stödja utvecklingsinitiativ och utgöra en verklig del av dem (t ex teknikparker, arkeologiska parker).

5.8. Slutligen är allmänhetens engagemang mycket viktigt, inte bara som medspelare utan som mottagare av vinsterna från en utveckling som måste vara både kulturell och ekonomisk.

Allmänhetens engagemang kan anta flera olika former.

Den måste åtminstone informeras, men i vissa fall skulle allmänheten dock kunna anmodas att ge ett finansiellt bidrag, som i västra Connemara (Irland).

5.9. Annorlunda uttryckt utgör införandet och tillväxten av lokala utvecklingsinitiativ en praktisk kontroll av hur partnerskapssystemet fungerar, och av dess potential som en extra utvecklingsresurs. Bortsett från subtilare metodologiska överväganden håller alla lokala aktörer med om att partnerskap är en huvudfaktor för att starta utvecklingsinitiativ. Den stimulerande och främjande roll som spelas av de offentliga myndigheterna måste stödjas av arbetsmarknadens parter och alla andra lokala aktörer för att garantera social sammanhållning och en gemensam målsättning.

6. Fördelarna med lokal utveckling

6.1. Förutom att skapa arbetstillfällen bör den lokala utvecklingen ha som mål och effekt en mer rättvis fördelning av det materiella välståndet med ett minimum av resursöverföring.

6.2. Denna ökning av det materiella välståndet visar sig i hela landet, både genom att städerna minskar i omfång och genom att avfolkningen av jordbruksområden förhindras.

Det ökande motståndet från arbetstagare och deras familjer mot att flytta för att få ett arbete kommer att få ett gensvar i deras hembygd.

6.3. Användningen av lokala resurser, både materiella och immateriella, ökar och bidrar till att bevara den kulturella mångfalden i Europa.

I den globala konkurrenskraftens tidsålder finns det uppenbara fördelar med ett lokalt synsätt som använder de resurser som är typiska för området och som är inriktat på kvaliteten och de individuella egenskaperna hos de produkter och tjänster som erbjuds. Samtidigt motverkar det utjämningen av de massproducerade produkternas pris och kvalitet.

6.4. Även för nationernas finanser är fördelarna uppenbara med att gå från ett stödbaserat tillvägagångssätt till aktiva åtgärder som hjälper ett område att komma in i en positiv sysselsättnings-, produktions- och marknadsspiral, och eliminera kostnaden för att ingen utveckling sker lokalt.

Kort sagt, huvuduppgiften måste vara att förbättra patientens immunsystem, och inte bara lappa ihop honom.

7. Gemenskapens instrument

7.1. Som nämndes i inledningen (stycke 1.5.3) är det lämpligt att söka ett svar på den fråga som ställdes under Europeiska rådets möte på Korfu om hur effektiva, ur den lokala utvecklingens synvinkel, de instrument är som införts inom ramen för gemenskapens strukturpolitik.

7.1.1. Kommissionen har som svar utarbetat ett arbetsdokument med titeln "Förteckning över gemenskapsåtgärder till förmån för sysselsättningen och den lokala utvecklingen" ().

7.2. Intresset för lokal utveckling med hjälp av strukturfonderna ökade i början av 80-talet. Målsättningen att främja den inre utvecklingen dök upp redan 1984 i artikel 15 i ERUF-förordningen (), för att senare framhävas mer i artikel 1c i samma förordning efter reformen av strukturfonderna 1988 ().

7.3. Förteckningen omfattar tre uppgifter som gemenskapens instrument har: stödja pilotförsök, främja europeiska nät för initiativ för att sprida god praxis, och införliva den lokala utvecklingsprocessen i strukturpolitiken.

Tre budgetinstrument motsvarar dessa uppgifter:

- Särskilda stödåtgärder inriktade på försök (bland annat genom LEDA, ERGO, EGLEI, ELISE, TURN, POVERTY, LEI, SPEC) som främst skall förstärka den nyskapande processen.

- Gemenskapsinitiativ för att sprida god praxis (inklusive LEADER, NOW, HORIZON, INTERREG, REGIS).

- Gemenskapsprogram för stöd till nationell strukturpolitik.

Man bör också nämna de europeiska företags- och innovationscentrumen som sedan de lanserades 1984 har hjälpt till att etablera eller sammanföra ungefär 5 600 innovativa företag, vilket direkt skapat 27 000 arbetstillfällen.

7.3.1. Rent finansiellt fick den lokala utvecklingen under programperioden 1989-1993 64 % (av en blygsam total summa), respektive 30 % och 5 % av de bidrag som fördelades under de tre budgetinstrumenten.

7.4. Ovannämnda dokument från kommissionen understryker att instrumenten i mycket liten utsträckning använts till förmån för lokala initiativ. Till och med denna bedömning verkar vara optimistisk i ljuset av den definition av "lokal utveckling" som görs i avsnitt 2 i detta yttrande. Kommissionens analys är rent kvantitativ, och mer än något annat avsedd att visa de aktuella instrumentens förmåga att stödja en politik för lokal utveckling, och att de kan etablera en stabil grund för en framtida positiv utveckling inom denna politik.

7.5. Kommittén är dock beredd att stödja detta synsätt på villkor att man ser på den period man beskriver som en försöksperiod jämfört med den som man nu står inför, och att man formulerar förslag för att anpassa metoderna och instrumenten på gemenskapsnivå, nationell nivå och lokal nivå.

7.6. Det faktum att man för programperioden 1994-1999 räknar med att den lokala utvecklingens del av de tre budgetinstrumenten ökar till 70 %, respektive 51 % och 10 % är inte tillräckligt. Siffran för det viktigaste området, gemenskapens stödramar, är fortfarande för låg. Mer betydelsefullt är att det i detta fall dessutom handlar om rent kvantitativa förutsägelser som inte svarar på frågan om hur många av de åtgärder man stödjer som verkligen gäller lokal utveckling.

7.7. Bland de instrument som räknas upp har bara två verkligen visat sig vara kapabla att stödja en politik för lokal utveckling: LEADER och de allmänna subventionerna.

7.7.1. LEADER är ett gemenskapsinitiativ som syftar till att utveckla landbygdsområden. Dess metoder är framgångsrikt inarbetade och bygger på de lokala aktörernas initiativ.

7.7.1.1. En nyckelfaktor i projekten är lokala åtgärdsgrupper som täcker ett mindre område och som på grundval av en föregående analys utarbetar en affärsplan i samråd med ett organ på mellanliggande nivå eller en ansvarig administration. Denna affärsplan anger vad utvecklingen strategiskt skall inriktas på och vilka kriterierna för valet av projekt är.

7.7.1.2. De lokala åtgärdsgrupperna har bildat nätverk på regional och nationell nivå och på gemenskapsnivå. Detta har gjort det möjligt att jämföra erfarenheter och metoder, att peka på god praxis och att avgränsa problem och svårigheter.

7.7.1.3. Svårigheterna gäller framför allt:

- den interna organisationen av dessa grupper, inklusive deras relationer med den lokala befolkningen,

- relationerna med organ på mellanliggande nivå och administrationen,

- att finna finansiella medel och hitta rätt bland gemenskapens olika förfaranden för att få tillgång till fondmedel, och

- planeringsperiodens längd.

En del av dessa svårigheter har man kommit till rätta med i LEADER II.

7.7.2. De allmänna subventionerna är det finansiella instrument som allra bäst har svarat mot det ovan beskrivna tillvägagångssättets krav, eftersom det ger de lokala åtgärdsgrupperna en ökad självständighet när det gäller förvaltning. Den allmänna subventionens viktigaste kännetecken är tillämpningen av subsidiaritetsprincipen.

Det mellanliggande organ som har till uppgift att förvalta de allmänna subventionerna måste ha lokalt stöd och det kan vara privat, offentligt eller en blandning av dessa. Det bör placeras i den berörda regionen och måste engagera aktörerna på arbetsmarknaden och i affärsvärlden.

Den finansiella förvaltningen av subventionerna är mer självständig och mer anpassad till de lokala projektens takt.

7.7.2.1. Användandet av denna finansieringsform har dock begränsats (31 allmänna subventioner på totalt 687 miljoner ecu för perioden 1989-1993), både på grund av informationsbrist på regional och lokal nivå och de nationella regeringarnas förkärlek för att behålla den centraliserade kontrollen över finansieringskanalerna.

7.7.3. Det står klart att det är möjligt och nödvändigt att göra mer på gemenskapsnivå för att anpassa instrumenten, reglerna och förfarandena, och för att förbättra organisationen av stödåtgärder och information.

Det viktigaste är att de nationella regeringarna och de regionala och lokala myndigheterna förstår vilka möjligheter åtgärderna för lokal utveckling har, och hur effektiva de kan vara om de baseras på en lämplig metod och grundas på partnerskap.

7.7.3.1. Innan de erfarenheter som gjordes under försöksfasen kan spridas måste kommissionen omorganisera för att underlätta de intresserades tillgång till medel och för att anpassa befintliga instrument genom att integrera de metoder som prövats ut under den första fasen.

Att det inom GD XVI skapats en särskild avdelning för lokal utveckling är ett gott tecken på en utveckling åt det hållet.

7.7.3.1.1. Dessutom är det nödvändigt att det sker en samordning mellan alla de avdelningar som av olika skäl påverkar den lokala utvecklingen, och särskilt små och medelstora företag, kulturella tillgångar, miljön, alternativa energikällor, landbygdsturism och FoU, för att skapa nära band mellan de olika instrumenten och gemenskapspolititken.

7.7.3.1.2. Förteckningen understryker att det tekniska stödet skulle kunna spela en nyckelroll om det inte nästan enbart användes av de nationella förvaltningarna.

Det handlar alltså om att omorientera det tekniska stödets roll och vidga den till att omfatta fortbildning av aktörer för lokal utveckling. Detta skulle också ge ett effektivt stöd till att skapa byråer för regional utveckling.

7.7.3.2. Om nationella och regionala förvaltningar oförbehållsamt främjade åtgärder för lokal utveckling, även på eget initiativ, skulle processen ta fart och vinsterna i form av social innovation och sysselsättning skulle inte låta vänta på sig.

7.7.3.2.1. Något som också kunde bidra till detta är genomförandet av en handlingsplan för sysselsättning som skisserades av rådet i Essen och som skulle använda multilaterala övervakningsprocedurer, en uppgift för den permanenta sysselsättningskommittén som förbättrats och på nytt är funktionsduglig.

8. De nya sysselsättningskällorna

8.1. Det är värt att särskilt studera hur de 17 nya sysselsättningskällorna som nämndes ovan i stycke 2.6 utnyttjas och hur hinder som gör det svårare att skapa "nya arbetsformer" tas bort. Dessa "nya arbetsformer" skall svara mot de nya behov som skapats av ekonomiska och sociala förändringar, och de hamnar naturligt inom ramen för den lokala utvecklingen.

8.1.1. I juni 1995, då arbetet med detta yttrande redan hade kommit långt, offentliggjorde kommissionen ett nytt dokument med titeln "En europeisk strategi som främjar lokala utvecklings- och sysselsättningsinitiativ" (). Det handlar framför allt om de många finansiella, juridiska, yrkesmässiga och administrativa hindren för en sådan strategi, och om konkreta förslag för att komma till rätta dem.

I dokumentet återupprepas slutsatser från tidigare studier att en sådan strategi kan utvärderas genom dess kvantitativa inverkan på tillväxtens sysselsättningsintensitet. Denna uppskattas till cirka 0,2 procent per år (mellan 140 000 och 400 000 arbetstillfällen), dvs ungefär 40 % av det mål som fastställdes i ordförande Delors vitbok.

8.2. Kommittén håller i princip med om de analyser och förslag som görs i dokumentet, men med en allmän reservation för dess inriktning, som inte placerar de initiativ som syftar till att skapa "nya arbetsformer" i ett större sammanhang som innehåller vägar till och metoder för lokal utveckling.

8.3. Bland de sektorer som nämns (se punkt 2.6.3) verkar sektorn för tjänster i hemmet och omvårdnad av barn vara särskilt lovande eftersom den också skulle kunna täcka hemtjänst för äldre människor, sjuka och handikappade. I flera länder är de sociala utgifterna inte tillräckliga för att garantera en lämplig hjälp till dessa kategorier, medan den privata sektorn är selektiv och utesluter de mest behövande.

8.3.1. Detta ger tillfälle att skapa en viktig, överbryggande socio-ekonomisk sektor, sammansatt av privata företag, kooperativ och ideella organisationer. Dessa skulle kunna garantera hemhjälp och andra tjänster (exempelvis daghem, tvätterier, städhjälp, trädgårdsskötsel, enkla underhållsarbeten, hjälp med administrativa ärenden, matlagning, etc) till en jämförelsevis lägre kostnad, tack vare ingripanden från den offentliga sektorn och kollektivförhandlingar mellan arbetsmarknadens parter för tjänster som utförs av löntagare i stora företag eller små/medelstora företag.

8.3.1.1. Inom den offentliga sektorn borde dessa företag styras av konkurrensvillkor som regleras av precisa kvalitetsnormer. Dessa bör definieras av staten och kontrolleras av de lokala myndigheterna.

8.3.1.2. Tjänsterna skulle kunna betalas genom servicekuponger som ges ut lokalt till hushåll i stället för ett socialbidrag. Detta har provats i Frankrike, Belgien och Finland, och vissa försök görs i Nederländerna och Tyska förbundsrepubliken.

Ett sådant system skulle ha uppenbara fördelar i form av vinster för den offentliga sektorn, uppmuntran till att skapa nya företag, kamp mot den svarta marknaden och en administrativ förenkling.

8.4. De initiativ som föreslås i de 17 sektorerna kommer att stöta på många hinder på grund av de nationella bestämmelserna.

8.4.1. De finansiella hindren inkluderar investeringskostnaden för att starta ett företag, svårigheterna för mycket små företag att få tillgång till medel (ett ännu större problem för dem än för de små och medelstora företagen) och betalningsförmågan hos de hushåll som har behov av dessa tjänster.

8.4.1.1. Förutom servicekuponger föreslår kommissionen i dokumentet att man inrättar gemensamma lokala investeringsfonder. Detta är ett utmärkt förslag som bör utvidgas till att gälla alla åtgärder för lokal utveckling, eftersom dessa fonder utgör en direkt länk mellan hushållens sparande och utvecklingsprojekt i spararnas område.

8.4.2. Det är också svårt att hitta mångsidiga aktörer som kan utföra känsliga hjälp- och stöduppgifter och använda den nya informationsteknologin.

8.4.2.1. Det är nödvändigt att kombinera grund- och yrkesutbildning med kommunikationstekniker, data- och telekommunikations-instrument och instrument för miljöskydd genom att erkänna dessa mångsidiga yrken via nya examina och kvalifikationer.

8.4.3. Det finns också många juridiska hinder som:

- ofta inte föreskriver eller tillåter flera verksamheter eller flera inkomstkällor,

- inte föreskriver en lämplig juridisk ställning för organisationer som omfattar både privat och offentlig sektor.

8.4.3.1. Följande föreslås:

- sociala arrangemang som underlättar kombinerade verksamheter,

- möjlighet att kombinera arbetslöshetersättning med avlönad verksamhet,

- att parner i ideella sammanslutningar får samma skattevillkor som avlönade arbetstagare.

8.4.4. De största svårigheterna härrör slutligen från en överdrivet centraliserad och hierarkiskt uppdelad struktur hos den offentliga förvaltningens förfaranden, och från dålig kännedom om den lokala utvecklingsprocessen.

8.4.4.1. Detta visar ännu en gång på nödvändigheten att tillämpa subsidiaritetsprincipen i medlemsstaterna genom att decentralisera förvaltningen och skapa lokala instrument, såsom utvecklingsbyråer som baseras på ett socio-ekonomiskt partnerskap och engagerar både den offentliga och den privata sektorn.

9. Slutsatser

9.1. Det pågår en omdefiniering av de riktlinjer för utveckling som varit förhärskande i Västerlandet under större delen av efterkrigsperioden. Som påpekas i kommissionens vitbok är en samlad utveckling av hela samhället som är efterfrågestyrd och grundar sig på stora företag inte längre livskraftig, eller främjar åtminstone inte längre tillväxtens sociala och sysselsättningsmässiga sida.

En lämplig kombination av tillväxt och kvalitativa aspekter (sysselsättning, inre utveckling, fler rättigheter och möjligheter) kan bara uppnås genom en diversifiering av de klassiska utvecklingsmodellerna.

Ur detta perspektiv är lokal utveckling en - men inte den enda - drivande kraft bakom en förnyad och balanserad ekonomisk utveckling. Begreppet lokal utveckling omfattar många olika ingredienser, enskilda eller (att föredra) i kombination med varandra: små företag, uppmärksamhet på produktkvalitet, flexibel specialisering, verksamhet inom flera sektorer samtidigt, länkar mellan den offentliga och privata sektorn och en positiv effekt på sysselsättningen.

Lokal utveckling är alltså ett vidsträckt och sammansatt begrepp som har omfattande positiva effekter som både är ekonomiska och sociala.

Även om lokal utveckling inte är den enda lösningen på sysselsättningsproblemet kan den ge ett viktigt bidrag till dess lösning genom att utgöra en modell för hållbar utveckling. Dessutom stärker denna typ av utveckling banden mellan tillväxt, deltagande och ansvar. Den stödjer och ger näring åt nya färdigheter hos entreprenörer. Den respekterar kulturella rötter och optimerar relationen mellan investeringar, inre utveckling och sysselsättning. Ur denna synvinkel kan den också vara ett sätt att bemöta de svårigheter som blir följden av unionens framtida utvidgning till länderna i Central- och Östeuropa. Regionalpolitiken måste stödja sig på två huvudfaktorer: de stora infrastrukturerna och den lokala utvecklingen.

9.2. Som visats ovan bidrar en mängd olika aktörer och faktorer till att skapa en typ av utveckling som är:

- inre (endogen), eftersom den baseras på en optimal användning av de bästa resurserna (materiella och andra) som finns i de berörda områdena, och

- diversifierad, eftersom den kan attrahera och ge praktisk form åt särskilda och originella ekonomiska och ideella verksamheter.

9.3. För att lyckas bör lokal utveckling inte innebära ett begränsat lokalt synsätt, utan en förmåga att verka harmoniskt på den inre marknaden genom att integrera olika produktionssektorer, skapa band med den yttre utvecklingen, införlivas i den europeiska regionala planeringen och ingå i ett nätverk med de andra lokala utvecklingsområdena.

9.4. Man kan inte bortse ifrån att de faktorer som räknas upp i kapitel 4 brister inom precis de områden som utvecklingsmässigt ligger långt från centrum, men vars sociala väv redan drabbats av utvecklingens negativa effekter. Entreprenörsandan är svag och föga utbredd, gemensamma värderingar har försvagats, att enhetligt förvalta familjeresurser blir bara svårare, och familjer på landbygden har i allmänhet inte haft tillfälle att utveckla en hantverksmässig verksamhet.

9.5. Sådana situationer är ofta förekommande, och kräver hjälpåtgärder från socio-ekonomiska organisationer och frivilligorganisationer för att återupprätta de gemensamma värderingarna, medan den ideellt baserade ekonomin bör ta över familjens ekonomiska roll. Som anges i punkt 4.9 handlar det om att vetenskapligt återskapa villkor för en socialt strukturerad marknad genom intelligent planering, där de olika offentliga myndigheterna spelar en central roll.

9.6. Men vad är det som tillåter element som ofta är splittrade att uppnå maximal produktivitet och säkerställa mer hållbara resultat, genom att minska splittringen och initiera en självförsörjande utveckling? Den avgörande faktorn är de offentliga myndigheternas och arbetsmarknadsparternas roller, med olika grader av betydelse och ansvar. Som visats ovan är deras roller mycket viktiga, särskilt den sammanhållande roll som de offentliga myndigheterna spelar på sina respektive kompetensnivåer för att driva på utvecklingen framåt och stabilisera utvecklingsvägarna, och för att ersätta spontana men ofta oregelbundna utvecklingsformer med mer strukturerade och stabila mekanismer för att skapa verksamheter och sysselsättning. Dessa aktörer fyller alltså en livsviktig funktion - och den kräver särskild uppmärksamhet - som lokomotiv för utvecklingen, och de stimulerar de olika lokala aktörerna och förser dem med en institutionell samarbetsram som ger lokalsamhällena mer att säga till om när det gäller målsättningar och de resultat som uppnåtts.

9.7. Kommissionen verkar inse vilken roll den kan spela i dessa sammanhang, där subsidiaritet är en viktig faktor. Gemenskapens myndigheter måste uppmuntras till att göra en stor insats för att sprida information och kunskaper till de relevanta aktörerna, så att de kan utveckla ett helt nätverk av aktörer som driver på utvecklingen med förmåga att mobilisera de resurser som anses vara nödvändiga för att förverkliga målsättningar och uppnå tillfredsställande resultat.

För att göra detta bör kommissionen bättre definiera huvuddelarna av en lokal utvecklingsåtgärd där lokala aktörer spelar en central roll. GD XVI:s arbetsdokument om innovativa åtgärder inom ramen för strukturfonderna 1995-1999 () anger riktlinjer för att stimulera och främja lokala utvecklingsåtgärder som kan tilldelas medel enligt artikel 10 i ERUF-förordningen. Kommittén anser att detta tillvägagångssätt är riktigt, men att de resurser som avsatts (270 miljoner ecu) är otillräckliga och att medel från socialfondens artikel 6 och EUGFJ:s artikel 8 också bör användas.

9.7.1. En mycket större ansträngning måste göras för att informera lokala och regionala myndigheter, arbetsmarknads- och branschorganisationer och frivilligorganisationer, för att utbilda statstjänstemän, kommunalanställda och sakkunniga, och för att övervinna de nationella myndigheternas motstånd. Målsättningen skulle vara att föra över en större andel av gemenskapens stödramar till vitbokens sysselsättningsmål (lokal utveckling, små och medelstora företag, nya sysselsättningskällor) och att bättre dra nytta av gemenskapsinitiativ.

9.8. Kommittén anser att den har en roll att spela i det avseendet, genom att via de socio-ekonomiska organisationerna och sina relationer med nationella ekonomiska och sociala organ arbeta för att höja medlemsstaternas medvetenhet om dessa idéer.

Bryssel den 25 oktober 1995.

Ekonomiska och sociala kommitténs

ordförande

Carlos FERRER

() Tillväxt, konkurrenskraft, sysselsättning - vitbok (s. 139).

() EGT nr C 161, 21. 6. 1984, s. 1.

() Dok. SEK(94) 2199.

() SEK(94) 2199, 19. 12. 1994.

() Rådets direktiv 1787/84/EEG, 19. 6. 1984.

() Rådets förordning (EEG) nr 4254/88, 19. 12. 1988.

() Dok. KOM(95) 273/95.

() XVI/261/95.