EUROPEISKA KOMMISSIONEN Bryssel den 23.11.2016 COM(2016) 850 final 2016/0360(COD) Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING om ändring av förordning (EU) nr 575/2013 vad gäller bruttosoliditetsgrad, stabil nettofinansieringskvot, krav för kapitalbas och kvalificerade skulder, motpartsrisk, marknadsrisk, exponeringar mot centrala motparter, exponeringar mot företag för kollektiva investeringar, stora exponeringar, rapporteringskrav och krav på offentliggörande av information samt om ändring av förordning (EU) nr 648/2012 (Text av betydelse för EES) {SWD(2016) 377 final}

{SWD(2016) 378 final}



MOTIVERING 1.BAKGRUND TILL FÖRSLAGET •Den föreslagna ändringen av förordning (EU) nr 575/2013 (nedan kallad kapitalkravsförordningen eller CRR) ingår i ett lagstiftningspaket som även innehåller ändringar av direktiv 2013/36/EU (nedan kallat kapitalkravsdirektivet eller CRD), av direktiv 2014/59/EU (nedan kallat krishanteringsdirektivet eller BRRD) och av förordning (EU) nr 806/2014 (nedan kallad förordningen om den gemensamma resolutionsmekanismen eller SRMR).Den föreslagna ändringen av förordning (EU) nr 575/2013 (nedan kallad kapitalkravsförordningen eller CRR) ingår i ett lagstiftningspaket som även innehåller ändringar av direktiv 2013/36/EU (nedan kallat kapitalkravsdirektivet eller CRD), av direktiv 2014/59/EU (nedan kallat krishanteringsdirektivet eller BRRD) och av förordning (EU) nr 806/2014 (nedan kallad förordningen om den gemensamma resolutionsmekanismen eller SRMR).Motiv och syfte med förslaget De senaste åren har EU genomfört en stor reform av regelverket för finansiella tjänster för att öka motståndskraften hos institut (dvs. kreditinstitut och värdepappersföretag) som är verksamma i EU:s finansiella sektor, huvudsakligen på grundval av globala standarder som överenskommits med EU:s internationella partner. I reformpaketet ingick framförallt förordning (EU) nr 575/2013 (nedan kallad kapitalkravsförordningen eller CRR) och direktiv 2013/36/EU (nedan kallat kapitalkravsdirektivet eller CRD), som handlar om tillsynskrav för och tillsyn av institut, direktiv 2014/59/EU (nedan kallat krishanteringsdirektivet eller BRRD), om instituts återhämtning och resolution och förordning (EU) nr 806/2014 om den gemensamma resolutionsmekanismen (SRM). Dessa åtgärder vidtogs till följd av den finansiella krisen under 2007–2008 och beaktar internationellt överenskomna standarder. Även om reformerna har gjort det finansiella systemet stabilare och mer motståndskraftigt mot många typer av chocker och kriser som kan tänkas ske i framtiden har de inte på ett heltäckande sätt åtgärdat alla identifierade problem. Syftet med detta förslag är därför att fullborda reformagendan genom att åtgärda kvarvarande brister och genomföra vissa utestående delar av reformen som är nödvändiga för att säkerställa motståndskraftiga institut, men som först nyligen har slutförts av internationella standardiseringsaktörer (dvs. Baselkommittén för banktillsyn (BCBS) och rådet för finansiell stabilitet (FSB)): En bindande bruttosoliditetsgrad som ska förhindra att institut ökar sin skuldsättningsgrad i alltför stor utsträckning, till exempel för att uppväga dålig lönsamhet. En bindande stabil nettofinansieringskvot (NSFR) som ska förstärka instituts förbättrade finansieringsprofiler och upprätta en harmoniserad standard för hur mycket stabil och långsiktig finansiering institut behöver för att klara av perioder av marknads- och finansieringsstress. Mer riskkänsliga kapitalbaskrav för institut som i stor utsträckning handlar i värdepapper och derivat, som ska förhindra alltför stor avvikelse i dessa krav som inte bygger på institutens riskprofiler. Sist men inte minst, nya standarder för den totala förlustabsorberingskapaciteten (TLAC) hos globala systemviktiga institut. Standarderna innebär att dessa institut måste ha en större förlustabsorberings- och rekapitaliseringskapacitet och kommer även att hantera de inbördes kopplingarna på de globala finansmarknaderna och ytterligare stärka EU:s förmåga att avveckla systemviktiga institut med minimal risk för skattebetalarna. Kommissionen framhöll vikten av ytterligare riskreducering i sitt meddelande av den 24 november 2015 och åtog sig att lägga fram ett lagstiftningsförslag som bygger på de ovannämnda internationella överenskommelserna. Riskreducerande åtgärder kommer inte bara att ytterligare stärka det europeiska banksystemet och marknadernas förtroende för det, utan också lägga grunden för fortsatta framsteg i arbetet med att fullborda bankunionen. Vikten av ytterligare konkreta lagstiftningsåtgärder för att minska riskerna inom finanssektorn framhölls också i Ekofinrådets slutsatser av den 17 juni 2016. I Europaparlamentets resolution av den 10 mars 2016 om bankunionen – årsrapport 2015 – uppmärksammas också vissa delar av det nuvarande regelverket som kan kräva mer arbete. Kommissionen måste samtidigt ta hänsyn till det befintliga regelverket och utvecklingen på regelområdet på internationell nivå samt hantera utmaningarna för EU:s ekonomi, särskilt behovet av att främja tillväxt och sysselsättning i tider där de ekonomiska utsikterna är osäkra. Flera viktiga politiska initiativ har lanserats för att stärka unionens ekonomi, bl.a. investeringsplanen för Europa (Efsi) och kapitalmarknadsunionen. Institutens förmåga att finansiera ekonomin måste stärkas, men utan att undergräva regelverkets stabilitet. För att se till att den senaste tidens reformer i finanssektorn samverkar väl med varandra och med nya politiska initiativ, men också med bredare reformer inom finanssektorn på senare tid, genomförde kommissionen efter ett remissförfarande en grundlig övergripande utvärdering av det befintliga regelverket för finansiella tjänster (vilket omfattar CRR, CRD, BRRD och SRMR). Den kommande översynen av globala standarder bedömdes också ur ett mer övergripande ekonomiskt perspektiv. Ändringar som är en följd av den internationella utvecklingen innebär att internationella standarder införlivas i sin helhet i unionsrätten, med vissa riktade justeringar som tar hänsyn till EU:s särdrag och allmänna politiska överväganden. Att EU:s små och medelstora företag eller infrastrukturprojekt mestadels är beroende av bankfinansiering motiverar särskilda justeringar av reglerna så att instituten fortsatt kan finansiera dessa företag, som utgör ryggraden i den inre marknaden. Ett smidigt samspel med de nuvarande kraven om till exempel central clearing och säkerheter för derivatexponeringar, eller en gradvis övergång till vissa av de nya kraven är nödvändigt. Sådana justeringar är begränsade i fråga om omfattning och giltighet i tiden och undergräver därför inte förslagens allmänna effektivitet, som är anpassad till den grundläggande ambitionsnivån i de internationella standarderna. Som en följd av remissförfarandet syftar dessutom förslagen till att förbättra de befintliga bestämmelserna. Kommissionens analys visade att det nuvarande regelverket kan tillämpas på ett mer proportionerligt sätt, särskilt med hänsyn till situationen för mindre och mindre komplexa institut där vissa av de nuvarande kraven rörande offentliggörande av information, rapportering komplexa handelslager inte förefaller vara motiverade av tillsynsmässiga skäl. Kommissionen bedömde dessutom den risk som är förenad med lån till små och medelstora företag samt infrastrukturprojekt och konstaterade att för vissa av dessa lån borde kapitalkraven vara lägre än i dag. Genom föreliggande förslag korrigeras därför dessa krav så att tillsynsramen för finansiella institut blir mer proportionerligt. Därmed stärks institutens förmåga att finansiera ekonomin utan att det undergräver regelverkets stabilitet. Avslutningsvis har kommissionen i nära samarbete med expertgruppen för bankverksamhet, betaltjänster och försäkring bedömt tillämpningen av de alternativ och handlingsutrymmen som finns i kapitalkravsdirektivet och kapitalkravsförordningen. På grundval av denna analys är det föreliggande förslagets syfte att undanröja vissa alternativ och handlingsutrymmen när det gäller föreskrifterna om bruttosoliditetsgraden, stora exponeringar och kapitalbas. Det föreslås att möjligheten att skapa nya statligt garanterade uppskjutna skattefordringar som inte är beroende av framtida lönsamhet och som inte skulle behöva dras av från det lagstadgade kapitalet ska avskaffas. •Förenlighet med befintliga bestämmelser inom området Flera aspekter i förslagen gällande kapitalkravsdirektivet och kapitalkravsförordningen är en följd av planerade översyner, medan andra anpassningar av det finansiella regelverket har blivit nödvändiga på grund av senare utveckling, till exempel antagandet av BRRD, inrättandet av den gemensamma tillsynsmekanismen och det arbete som utförts av Europeiska bankmyndigheten och på internationell nivå. Genom förslaget införs ändringar av den befintliga lagstiftningen som gör den fullständigt förenlig med gällande bestämmelser om tillsynskrav för och tillsyn av institut samt med regelverket för deras återhämtning och resolution. •Förenlighet med unionens politik inom andra områden Fyra år efter det att de europeiska stats- och regeringscheferna enades om att skapa en bankunion vilar nu två av bankunionens grundpelare – gemensam tillsyn och resolution – på en stabil grund bestående av ett enhetligt regelverk för alla institut inom EU. Även om betydande framsteg har gjorts behövs ytterligare insatser för att fullborda bankunionen, bl.a. att det inrättas ett gemensamt insättningsgarantisystem.

Översynen av kapitalkravsförordningen och kapitalkravsdirektivet ingår i de riskreducerande åtgärder som krävs för att ytterligare stärka motståndskraften i banksektorn parallellt med det stegvisa införandet av det europeiska insättningsgarantisystemet (EDIS). Samtidigt syftar översynen till att säkerställa ett fortsatt enhetligt regelverk för alla institut i EU, både i och utanför bankunionen. Initiativets övergripande mål, som beskrivs ovan, är helt förenliga och samstämmiga med EU:s grundläggande mål att främja finansiell stabilitet, minska sannolikheten för och omfattningen av skattebetalarnas stöd när ett institut försätts i resolution samt att bidra till en harmonisk och hållbar finansiering av ekonomisk verksamhet som främjar en stark konkurrenskraft och ett starkt konsumentskydd. Dessa övergripande mål är också förenliga med de mål som satts upp för andra viktiga EU-initiativ enligt ovan. 2.RÄTTSLIG GRUND, SUBSIDIARITETSPRINCIPEN OCH PROPORTIONALITETSPRINCIPEN •Rättslig grund De föreslagna ändringarna bygger på samma rättsliga grund som de rättsakter som ska ändras, dvs. artikel 114 i EUF-fördraget, för förslaget till förordning om ändring av CRR, och artikel 53.1 i EUF-fördraget för förslaget till direktiv om ändring av CRD IV. •Subsidiaritetsprincipen (för icke-exklusiv befogenhet) De mål som eftersträvas med de föreslagna åtgärderna syftar till att komplettera redan befintlig EU-lagstiftning och uppnås därför bättre på EU-nivå än genom olika nationella initiativ. Nationella åtgärder som syftar till att bland annat höja institutens bruttosoliditetsgrad, stärka deras stabila finansiering och skärpa kraven på kapital i handelslagret skulle inte skulle vara lika effektiva när det gäller att uppnå finansiell stabilitet som EU-regler, eftersom institut har rätt att etablera sig och tillhandahålla tjänster i andra medlemsstater och det gränsöverskridande tillhandahållande av tjänster, kapitalflöden och marknadsintegration över gränserna som detta ger upphov till. Nationella åtgärder kan tvärtom snedvrida konkurrensen och påverka kapitalflödena. Att anta nationella åtgärder skulle dessutom vara juridiskt svårt eftersom CRR redan reglerar bankfrågor, inbegripet kraven på bruttosoliditet (rapportering), likviditet (särskilt likviditetstäckningskvoten) och handelslagerkraven. En ändring av kapitalkravsförordningen och kapitalkravsdirektivet anses därför vara det bästa alternativet, eftersom man därmed kan göra rätt avvägning mellan harmoniseringen av regler och bevarande av nationell flexibilitet när så är nödvändigt, utan att försvåra det enhetliga regelverket. Ändringarna kommer att ytterligare främja en enhetlig tillämpning av tillsynskraven, konvergens mellan tillsynsmetoderna och säkerställa lika villkor på hela den inre marknaden för banktjänster. Medlemsstaterna kan inte i tillräcklig utsträckning uppnå dessa mål på egen hand. Detta är särskilt viktigt inom banksektorn där många kreditinstitut bedriver verksamhet på hela den inre marknaden. Fullständigt samarbete och förtroende inom den gemensamma tillsynsmekanismen (SSM) och inom tillsynskollegierna och behöriga myndigheter utanför SSM är grundläggande för att se till att kreditinstitut verkligen står under effektiv tillsyn på konsoliderad basis. Dessa mål skulle inte uppnås med nationella regler. •Proportionalitetsprincipen Proportionalitetsprincipen har utgjort en integrerad del av den konsekvensbedömning som åtföljer förslaget. Alla de föreslagna alternativen på olika lagstiftningsområden har inte bara bedömts individuellt mot proportionalitetsprincipen, utan avsaknaden av proportionaliteten hos de befintliga reglerna har lagts fram som ett separat problem och specifika alternativ har analyserats för att minska administrativa kostnader och efterlevnadskostnader för mindre institut (se avsnitten 2.9 och 4.9 i konsekvensbedömningen). •Val av instrument Åtgärderna ska enligt planerna genomföras genom ändringar av kapitalkravsförordningen och kapitalkravsdirektivet i form av en förordning respektive ett direktiv. De föreslagna åtgärderna hänvisar till eller vidareutvecklar befintliga bestämmelser i dessa rättsakter (om likviditet, bruttosoliditet, ersättningar, proportionalitet). Vad gäller den nya FSB-standarden om total förlustabsorberingskapacitet (TLAC) föreslås att merparten av standarden ska införlivas i kapitalkravsförordningen, eftersom endast en förordning kan uppnå en enhetlig tillämpning, ungefär på samma sätt som det befintliga riskbaserade kapitalaskravet. Genom att tillsynskraven införs i form av en ändring av kapitalkravsförordningen säkerställs att dessa krav blir direkt tillämpliga på globala systemviktiga institut. Detta skulle förhindra att medlemsstaterna genomför motstridiga nationella krav på ett område där en fullständig harmonisering är önskvärd för att förhindra olika spelregler. En finjustering av de befintliga bestämmelserna i direktivet kommer dock att bli nödvändig för att se till att TLAC-kravet och minimikravet för kapitalbas och kvalificerade skulder (MREL) är helt samstämmiga och förenliga. Vissa av de föreslagna ändringarna av kapitalkravsdirektivet som påverkar proportionalitetsprincipen skulle ge medlemsstaterna vissa möjligheter att behålla olika regler i samband med införlivandet i nationell rätt. Detta skulle ge medlemsstaterna möjlighet att införa striktare regler på vissa områden. 3.RESULTAT AV EFTERHANDSUTVÄRDERINGAR, SAMRÅD MED BERÖRDA PARTER OCH KONSEKVENSBEDÖMNINGAR •Samråd med berörda parter Kommissionen har genomfört olika initiativ för att bedöma huruvida den befintliga tillsynsramen och kommande översyner av globala standarder är de lämpligaste instrumenten för att uppnå tillsynsmålen när det gäller institut inom EU, och även om dessa institut skulle fortsätta att tillhandahålla nödvändig finansiering till EU:s ekonomi. I juli 2015 inledde kommissionen ett offentligt samråd om de möjliga konsekvenserna av kapitalkravsförordningen och kapitalkravsdirektivet på bankernas finansiering av EU:s ekonomi, med särskild inriktning på finansiering av små och medelstora företag och av infrastruktur samt i september 2015 ett remissförfarande som omfattade EU:s finansiella lagstiftning i dess helhet. I dessa två initiativ efterfrågades empiriska bevis eller konkreta synpunkter på i) bestämmelser som påverkar ekonomins förmåga att finansiera sig själv och tillväxten, ii) onödiga regelbördor, iii) samspel mellan, inkonsekvenser och luckor i reglerna, och iv) regler som leder till oavsedda konsekvenser. Kommission samlade också in synpunkter från berörda parter inom ramen för särskilda analyser om bestämmelser om ersättningar och proportionaliteten i de regler som ingår i kapitalkravsförordningen och kapitalkravsdirektivet. Avslutningsvis inleddes ett offentligt samråd i samband med den studie som kommissionen låtit utföra för att bedöma kapitalkravsförordningen när det gäller bankernas finansiering av ekonomin. Alla de initiativ som nämns ovan har gett tydliga belägg för behovet av att uppdatera och komplettera de nuvarande reglerna för att i) ytterligare minska riskerna i banksektorn och därigenom minska beroendet av statligt stöd och skattebetalarnas pengar i samband med kriser, och ii) att stärka institutens förmåga att kanalisera tillräcklig finansiering till ekonomin. Bilagorna 1 och 2 till konsekvensbedömningen innehåller en sammanfattning av samråden, översynerna och rapporterna.

•Konsekvensbedömning Konsekvensbedömningen diskuterades med nämnden för lagstiftningskontroll och avslogs den 7 september 2016. Efter avslaget stärktes konsekvensbedömningen genom i) en bättre redogörelse för den politiska bakgrunden till förslaget (dvs. dess förhållande till både internationell och europeisk politik, ii) fler detaljer om de berörda parternas åsikter och iii) ytterligare bevis rörande effekterna (nytta respektive kostnader) av varje politiskt alternativ som undersöks i konsekvensanalysen. Nämnden för lagstiftningskontroll avgav den 27 september 2016 ett positivt yttrande om den reviderade konsekvensbedömningen. Förslaget åtföljs av konsekvensbedömningen. Förslaget är fortsatt i överensstämmelse med konsekvensbedömningen. Som framgår av simuleringsanalysen och de makroekonomiska modeller som utvecklats i konsekvensbedömningen förväntas kostnaderna för införandet av de nya kraven, särskilt de nya Baselstandarderna om till exempel bruttosoliditetsgrad och handelslager, vara begränsade. Den beräknade långsiktiga effekten på bruttonationalprodukten (BNP) varierar mellan -0,03 % och - 0,06 % medan ökningen av finansieringskostnaderna för banksektorn uppskattas till under 3 räntepunkter i det mest extrema scenariot. När det gäller nyttan visar simuleringen att de offentliga medel som krävs för att stödja banksystemet i händelse av en finansiell kris av samma omfattning som 2007–2008 skulle minska med 32 % – en minskning från 51 miljarder euro till 34 miljarder euro. •Lagstiftningens ändamålsenlighet och förenkling Genom att behålla de förenklade metoderna för beräkning av kapitalbaskraven förväntas reglerna vara fortsatt proportionerliga för mindre institut. Ytterligare åtgärder för att göra en del av kraven mer proportionerliga (avseende rapportering, offentliggörande av information och ersättningar) bör dessutom minska den administrativa bördan och efterlevnadsbördan för dessa institut. När det gäller små och medelstora företag förväntas den föreslagna omkalibreringen av kapitalbaskravet för bankernas exponeringar mot små och medelstora företag ha positiva effekter på bankernas finansiering av sådana företag. Detta skulle särskilt påverka små och medelstora företag som för närvarande har exponeringar på mer än 1,5 miljon euro, eftersom dessa exponeringar enligt gällande regler inte omfattas av stödfaktorn för små och medelstora företag. Andra delar av förslaget, särskilt de som syftar till att öka institutens motståndskraft under framtida kriser, förväntas bidra till en mer hållbar utlåning till små och medelstora företag. Slutligen förväntas åtgärder för att minska efterlevnadskostnaderna för instituten, särskilt mindre institut och institut med lägre komplexitetsgrad, minska dessa instituts lånekostnader. Med avseende på tredjelandsdimensionen kommer förslaget att öka stabiliteten på EU:s finansmarknader och därigenom minska sannolikheten och kostnaderna för potentiella negativa spridningseffekter på de globala finansmarknaderna. De föreslagna ändringarna kommer dessutom att ytterligare harmonisera regelverket inom hela unionen, och därigenom avsevärt minska de administrativa kostnaderna för institut från tredjeländer som bedriver verksamhet inom EU. Med tanke på den översyn enligt kapitalkravsförordningen som pågår beträffande värdepappersföretag och den första rapport som har lämnats av EBA bedöms det vara rimligt att de nya kraven bara ska tillämpas på systemrelevanta företag, medan övriga värdepappersföretag ska omfattas av de gamla kraven till dess att granskningen har avslutats. Förslaget är förenligt med kommissionens prioriteringar för den digitala inre marknaden. •Grundläggande rättigheter EU har förbundit sig att leva upp till höga standarder för skydd av de grundläggande rättigheterna och har undertecknat en rad konventioner om mänskliga rättigheter. I detta sammanhang kommer förslaget inte att inverka direkt på dessa rättigheter vilka anges i FN-konventionerna om de mänskliga rättigheterna, Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna som är en integrerad del av EU-fördragen och Europeiska konventionerna om de mänskliga rättigheterna. 4. BUDGETKONSEKVENSER Förslaget påverkar inte unionens budget. 5. ÖVRIGA INSLAG •Genomförandeplaner samt åtgärder för övervakning, utvärdering och rapportering De föreslagna ändringarna väntas börja träda i kraft tidigast 2019. Ändringarna är nära kopplade till andra bestämmelser i kapitalkravsförordningen och kapitalkravsdirektivet som redan har trätt i kraft och har övervakats sedan 2014. Baselkommittén och EBA kommer att fortsätta att samla in nödvändiga uppgifter för övervakningen av bruttosoliditetsgraden och de nya likviditetsåtgärderna för att möjliggöra den kommande konsekvensbedömningen av de nya politiska verktygen. En regelbunden översyns- och utvärderingsprocess och stresstester kommer också att bidra till övervakningen av de nya föreslagna åtgärdernas inverkan på berörda institut och bedömningen av om flexibiliteten och proportionaliteten i lämplig grad tar hänsyn till mindre instituts särdrag. Kommissionens avdelningar kommer dessutom att fortsätta delta i Baselkommitténs arbetsgrupper och den gemensamma arbetsgrupp inrättad av Europeiska centralbanken (ECB) och EBA som övervakar utvecklingen av institutens kapitalbas- och likviditetspositioner, globalt respektive inom EU. Uppsättningen indikatorer för att övervaka resultaten av genomförandet av de föredragna alternativen består av följande:

Om den bindande stabila nettofinansieringkvoten (NSFR): Indikator NSFR för institut inom EU Mål På tillämpningsdagen uppfyller 99 % av de institut som deltar i EBA:s Basel III-kontroll NSFR till 100 % (65 % i grupp 1 och 89 % i grupp 2 av kreditinstitut uppfyller NSFR i slutet av december 2015) Uppgiftskälla Halvårsvisa rapporter från EBA Basel III Om bruttosoliditetsgraden: Indikator Bruttosoliditetsgrad för institut inom EU Mål På tillämpningsdagen har 99 % av kreditinstituten i grupp 1 och grupp 2 en bruttosoliditetsgrad på minst 3 % (93,4 % av instituten i grupp 1 uppfyllde målet i juni 2015) Uppgiftskälla Halvårsvisa rapporter från EBA Basel III Om små och medelstora företag Indikator Finansieringsgap för små och medelstora företag i EU, dvs. skillnaden mellan behovet av extern finansiering och tillgängliga medel Mål Två år efter tillämpningsdagen < 13 % (senast kända tal (13 % i slutet av 2014) Uppgiftskälla Europeiska kommissionen/Europeiska centralbanken SAFE-undersökning (datatäckningen begränsad till euroområdet) Om TLAC: Indikator TLAC i globala systemviktiga institut Mål Alla globala systemviktiga banker i EU (G-SIB) uppfyller målet (> 16 % av riskvägda tillgångar (RWA)/6 % av exponeringsmåttet för bruttosoliditetsgraden (LREM) år 2019 > 18 % riskvägda tillgångar (RWA)/6,75 % (LREM) år 2022) Uppgiftskälla Halvårsvisa rapporter från EBA Basel III Om poster i handelslagret: Indikator Riskvägda tillgångar med avseende på marknadsriskerna för institut inom EU Observerad variabilitet för riskvägda tillgångar för aggregerade portföljer enligt internmetoden. Mål - År 2023 kommer alla institut inom EU uppfylla kapitalbaskrav för marknadsrisker enligt den slutliga kalibreringen som antogs i EU. - År 2021 kommer omotiverade variationer (dvs. variationer som inte beror på skillnader i underliggande risker) i resultaten av interna modeller hos institut inom EU vara lägre än den nuvarande variationen* av de interna modellerna hos institut inom EU. _______________ * Referensvärden för den ”nuvarande variationen” för value-at-Risk (VaR) och kapitalbaskrav för tillkommande fallissemangs- och migrationsrisk (incremental risk charge, IRC) bör vara de som uppskattas i den senaste EBA-rapporten, Report on variability of Risk Weighted Assets for Market Risk Portfolios, beräknade för aggregerade portföljer som offentliggjordes före ikraftträdandet av den nya ramen för marknadsrisk. Uppgiftskälla Halvårsvisa rapporter från EBA Basel III EBA:s rapport om variationer i riskvägda tillgångar för marknadsriskportföljer. Nya värden ska beräknas enligt samma metod. Om ersättningar: Indikator Institutens användning av uppskjuten ersättning och utbetalning i instrument Mål 99 % av institut som inte är små eller icke-komplexa, i enlighet med kapitalkravsdirektivet, skjuter upp minst 40 % av den rörliga ersättningen i 3–5 år och betalar minst 50 % av den rörliga ersättningen i instrument till sin identifierade personal med betydande inslag av rörlig ersättning. Uppgiftskälla EBA-rapporter om riktmärkning av ersättningar Om proportionalitet: Indikator Minskad börda när det gäller tillsynsrapportering och offentliggörande av information Mål 80 % av små och mindre komplexa institut rapporterar minskad börda Uppgiftskälla Undersökning som ska tas fram och genomföras av EBA senast 2022–2023 Utvärderingen av detta förslag kommer att ske fem år efter tillämpningsdagen för de föreslagna åtgärderna på grundval en metod som ska överenskommas med EBA strax efter antagandet. EBA ska ha mandat att fastställa och samla in de uppgifter som krävs för att övervaka ovannämnda indikatorer samt andra indikatorer som behövs för utvärderingen av den ändrade kapitalkravsförordningen och kapitalkravsdirektivet. Metoden kan utvecklas för enskilda alternativ eller en uppsättning sammankopplade alternativ beroende på vilka omständigheter som föreligger innan utvärderingen inleds och utfallen av övervakningsindikatorer. Efterlevnad och genomförande kommer att kontinuerligt att säkerställas genom att kommissionen vid behov ska inleda överträdelseförfaranden för bristande eller inkorrekt införlivande eller tillämpning av lagstiftningsåtgärderna. Rapportering av överträdelser av EU-rätten kan ske genom Europeiska systemet för finansiell tillsyn, inbegripet de nationella behöriga myndigheterna och EBA, liksom genom ECB. EBA kommer även i fortsättningen att offentliggöra regelbundna rapporter om Basel III-kontrollen av EU:s banksystem. Denna kontroll övervakar effekterna av Basel III-kraven (som genomförs genom kapitalkravsförordningen och kapitalkravsdirektivet) på institut i EU, särskilt vad gäller institutens kapitaltäckning (riskbaserad och icke riskbaserad) och likviditetskvoter (likviditetstäckningskvot och NSFR). Kontrollen utförs parallellt med den som görs av Baselkommittén. •Ingående redogörelse för de specifika bestämmelserna i förslaget Undantag från kapital- och likviditetskraven (CRR) Ett krav på att dotterföretag ska uppfylla kapitalbas- och likviditetskraven på individuell nivå kan förhindra en effektiv förvaltning av dessa resurser på gruppnivå. Detta är särskilt relevant i dagens läge, där den tekniska utvecklingen i allt större utsträckning underlättar en centralisering av en grupps kapital- och likviditetsförvaltning.

Enligt nuvarande lagstiftning kan behöriga myndigheter bevilja undantag från kraven på individuell nivå för dotter- eller moderföretag inom en och samma medlemsstat eller som ingår i en likviditetsundergrupp som omfattar flera medlemsstater, förutsatt att det finns garantier för att kapital och likviditet är fördelade på ett tillfredsställande sätt mellan moderföretaget och dotterföretagen. I och med inrättandet av den gemensamma tillsynsmekanismen (SSM) har tillsynen på gruppnivå förstärkts markant, i synnerhet när gruppföretagen ligger i medlemsstater som deltar i SSM, och SSM har bättre kännedom om och direkta befogenheter över gruppföretag som ligger i olika medlemsstater. I väntan på att bankunionen fullbordas finns det emellertid fortsatt oro i de medlemsstater där dotterföretagen ligger om att otillräcklig likviditet eller kapital hos dotterföretag som hamnar i trångmål kan få konsekvenser för dessa värdmedlemsstaters offentliga finanser. Denna oro bemöts i detta förslag genom följande garantier: De villkor som redan finns i kapitalkravsförordningen kompletteras med en tydligt formulerad skyldighet för moderföretaget att stötta sina dotterföretag. Detta åtagande för moderföretaget måste garanteras för hela det belopp som motsvarar det undantagna kravet och säkerheter måste ställas för minst hälften av garantibeloppet. Kommissionen kommer att noggrant övervaka genomförandet av de relevanta bestämmelserna. I det skede som bankunionen för närvarande befinner sig i bör den behöriga myndighet som utövar tillsyn över moder- och dotterföretag som ligger i olika medlemsstater inom bankunionen kunna undanta dotterföretag som ligger i andra medlemsstater än moderföretaget från kapitalbas- och likviditetskraven, men bara om moderföretagets åtagande att stötta dotterföretagen garanteras för hela det belopp som motsvarar det undantagna kravet och säkerheter ställs för minst hälften av garantibeloppet. Artiklarna 7 och 8 i kapitalkravsförordningen ändras i enlighet med detta. Samma undantag ska kunna tillämpas av behöriga myndigheter i medlemsstater utanför bankunionen om de uttryckligen godkänner detta. Genomförande av FSB:s standard avseende total förlustabsorberingskapacitet (CRR, BRRD, SRM) Den 9 november 2015 offentliggjorde rådet för finansiell stabilitet (FSB) en villkorsförteckning för total förlustabsorberingskapacitet (nedan kallad TLAC-standarden), som en vecka senare antogs på G20-toppmötet i Turkiet. Enligt TLAC-standarden ska globala systemviktiga banker (G-SIBs), i EU-lagstiftningen kallade globala systemviktiga institut (G-SIIs), ha en tillräcklig mängd starkt förlustabsorberande (nedskrivningsbara) skulder för att säkerställa en smidig och snabb förlustabsorbering och rekapitalisering vid resolution. TLAC-standardens samspel med den nuvarande unionslagstiftning som eftersträvar samma mål beskrivs närmare i motiveringarna av förslagen till ändring av krishanteringsdirektivet respektive SRMR. Överensstämmelse med krishanteringsdirektivet TLAC-standarden genomförs i unionen genom ändringar av kapitalkravsförordningen som utgår från det befintliga regelverket i krishanteringsdirektivet. För att integrera de två regelverk som eftersträvar samma politiska syften måste nya definitioner införas, av t.ex. resolutionsenheter, resolutionskoncerner etc. (artikel 4 i kapitalkravsförordningen) och samarbete säkerställas mellan behöriga myndigheter och resolutionsmyndigheter (artikel 2 i CRR). På grundval av den översyn som krävs enligt artikel 518 i kapitalkravsförordningen och i enlighet med kraven i artikel 59 i krishanteringsdirektivet ändras kriterierna för primärkapitaltillskottsinstrument (artikel 52 i kapitalkravsförordningen) och supplementärkapitalinstrument (artikel 63 i kapitalkravsförordningen) för att införa ett krav på att dessa instrument ska skrivas ned eller omvandlas till kärnprimärkapitalinstrument när ett institut inte längre är bärkraftigt. Detta kommer inte att ändra ställningen för kapitalinstrument emitterade av institut inom EU, samtidigt som det kommer att säkerställa att bara instrument emitterade av dotterföretag i tredjeland till institut hemmahörande i EU som uppfyller detta tillkommande krav kan betraktas som primärkapitaltillskotts- eller supplementärkapitalinstrument av sina moderföretag inom EU när dessa beräknar kapitalbaskrav på gruppnivå. Kravet på kapitalbas och kvalificerade skulder TLAC-standarden genomförs i EU genom att det införs ett krav på kapitalbas och kvalificerade skulder som består av en riskbaserad kvot och en icke riskbaserad kvot (ny artikel 92a i kapitalkravsförordningen). Detta krav är bara tillämpligt på globala systemviktiga institut, vilka kan utgöras av en grupp institut eller fristående institut (artikel 131.1 i kapitalkravsdirektivet). Artikel 6 i kapitalkravsförordningen ändras för att införa en skyldighet för globala systemviktiga institut som är resolutionsenheter att uppfylla kravet på kapitalbas och kvalificerade skulder på individuell nivå, medan artikel 11 ändras för att införa en skyldighet för resolutionsenheter som ingår i en grupp som räknas som ett globalt systemviktigt institut att uppfylla kravet på kapitalbas och kvalificerade skulder på gruppnivå. TLAC-standarden innehåller även ett krav på intern total förlustabsorberingskapacitet (dvs. ett krav på att en förlustabsorberings- och rekapitaliseringskapacitet ska säkerställas på förhand hos dotterföretagen i en resolutionskoncern), som införlivas i EU genom att det införs ett krav på kapitalbas och kvalificerade skulder (ny artikel 92b i kapitalkravsförordningen) som ska tillämpas på globala systemviktiga institut hemmahörande utanför EU (en liknande regel för globala systemviktiga institut finns redan i krishanteringsdirektivet). Detta krav utgör 90 % av det krav som ska tillämpas på globala systemviktiga institut i enlighet med nya artikel 92a. Kravet på kapitalbas och kvalificerade skulder som ska tillämpas på globala systemviktiga institut hemmahörande utanför EU ska tillämpas på större dotterföretag till sådana globala systemviktiga institut hemmahörande utanför EU på individuell nivå om de varken är resolutionsenheter eller moderföretag inom EU och på gruppnivå om de är moderförtag inom EU men inte resolutionsenheter. Kvalificerade skulder Ett nytt kapitel 5a (nya artiklar 72a–72l) om kvalificerade skulder införs i kapitalkravsförordningen efter kapitlen om kapitalbasen. I nya artikel 72a räknas undantagna skulder upp som inte kan medräknas i uppfyllandet av kravet på kapitalbas och kvalificerade skulder. Artikel 72b innehåller kriterier för kvalificerade skuldinstrument. I punkt 2 fastställs kriterier för efterställda skulder, medan det i punkterna 3 och 4 fastställs kriterier för skulder som likställs med undantagna skulder. I artikel 72c anges att instrument bara kan räknas som kvalificerade skulder om de har en återstående löptid på minst ett år. Enligt kriterierna ska skulder undantas som emitterats genom specialföretag i enlighet med dokumentet med villkor om TLAC. I avsnitt 2 i nya kapitel 5a (artiklarna 72e–72j) fastställs avdragsregler för att fastställa det nettobelopp av skulder som får räknas in i kravet på kapitalbas och kvalificerade skulder. Institut är skyldiga att dra av innehav av egna kvalificerade skuldinstrument (artikel 72f) och innehav av andra globala systemviktiga instituts kvalificerade skulder (artiklarna 72h och 72i). I artikel 72e.3 fastställs ett proportionerligt avdrag för innehav av skulder som är likställda med undantagna skulder och bara får räknas som kvalificerade skulder upp till ett visst tak. Avdrag görs från kvalificerade skulder, och från kapitalbasen, på grundval av en motsvarande avdragsmetod (artikel 66e i kapitalkravsförordningen). Artikel 72j innehåller undantaget från avdrag för poster i handelslagret. I avsnitt 3 i det nya kapitlet 5a definieras begreppen kvalificerade skulder (artikel 72k) och kapitalbas och kvalificerade skulder (artikel 72l). Kommissionen kommer att be EBA yttra sig över olika sätt att behandla innehav av TLAC-instrument som emitterats av globala systemviktiga institut och om effekten av dem. Ett av de alternativ som kommissionen kommer att begära ett yttrande om kommer att vara genomförandet av den metod att behandla TLAC-innehav som nyligen publicerats av Baselkommittén. På grundval av yttrandet kommer kommissionen att överväga om den lösning som läggs fram i detta förslag bör ändras. Anpassningar av de allmänna kraven på kapitalbas och kvalificerade skulder Kapitel 6 i avsnitt I i del två av kapitalkravsförordningen (artiklarna 73–80) anpassas till följd av införandet av kategorin kvalificerade skulder. Artiklarna 77 och 78 utvidgas till att även omfatta föregående tillstånd från tillsynsmyndighet för förtida inlösen av kapitalinstrument och kvalificerade skulder. I artikel 78 införs en möjlighet att ge allmänt föregående tillstånd till institut för förtida inlösen och fastställs kriterier för att säkerställa att villkoren för ett sådant tillstånd från tillsynsmyndigheter uppfylls. Genom artikel 80 åläggs EBA att övervaka emissioner av kapitalbasinstrument och kvalificerade skuldinstrument. För att anpassa kvalificeringskriterierna för kapitalbasen till kriterierna för kvalificerade skulder kommer primärkapitaltillskottsinstrument och supplementärkapitalinstrument som emitterats av ett specialföretag bara kunna medräknas i kapitalbasen fram till och med den 31 december 2021. Aktieinvesteringar i fonder (kapitalkravsförordningen) I december 2013 offentliggjorde Baselkommittén en ny standard om behandling av aktieinvesteringar i fonder. Syftet med den nya standarden var att förtydliga den nuvarande behandlingen och få till stånd en mer internationellt enhetlig och riskkänslig behandling av sådana exponeringar (dvs. en som tar hänsyn till både risken i fondens underliggande investeringar och till dess bruttosoliditet). För att genomföra den nya standarden i unionens lagstiftning gjordes flera ändringar i kapitalkravsförordningen. Artikel 128 ändras för att säkerställa att definitionen av poster som är förbundna med särskilt hög risk inte inkluderar exponeringar i form av andelar eller aktier i fonder. Artikel 132 ändras för att ta hänsyn till de nya allmänna principerna och kraven för beräkning av kapitalbaskrav för exponeringar i form av andelar eller aktier i fonder för institut som tillämpar schablonmetoden för kreditrisk.

En ny artikel 132a införs för att närmare beskriva beräkningarna enligt två av de metoder som förutses i artikel 132, nämligen genomlysningsmetoden och den mandatbaserade metoden. Artikel 152 ändras för att ta hänsyn till de reviderade kraven och metoderna för beräkning av kapitalbaskrav för exponeringar i form av andelar eller aktier i fonder för institut som tillämpar internmetoden för kreditrisk. Schablonmetoden för motpartsrisk (kapitalkravsförordningen) I mars 2014 offentliggjorde Baselkommittén en standard om en ny standardiserad metod för beräkning av exponeringsvärdet för derivatexponeringar, den s.k. schablonmetoden för motpartsrisk, för att åtgärda bristerna i de befintliga schablonmetoderna. För att införa den nya metoden i unionens lagstiftning, men samtidigt säkerställa att de nya reglerna är proportionerliga, gjordes flera ändringar i kapitalkravsförordningen. I artikel 273 ändrades vissa definitioner och en del nya definitioner lades till för att ta hänsyn till de nya metoderna. Marknadsvärderingsmetoden ersattes med schablonmetoden för kreditrisk (artiklarna 274–280f). Reglerna om schablonmetoden ströks. Nya regler om en förenklad schablonmetod för kreditrisk infördes (artikel 281). De nuvarande reglerna om den ursprungliga åtagandemetoden ändrades (artikel 282). Kriterierna för att få använda den ursprungliga åtagandemetoden ändrades och kriterier för att få använda den förenklade schablonmetoden för motpartsrisk infördes (artikel 273a och 273b). Artiklarna 298 och 299 ändrades för att ta hänsyn till införandet av schablonmetoden för kreditrisk. Exponeringar mot centrala motparter (kapitalkravsförordningen och Emirförordningen) I april 2014 offentliggjorde Baselkommittén en slutlig standard om behandling av exponeringar mot centrala motparter. I den slutliga standarden åtgärdades bristerna i den interimsstandard som hade offentliggjorts två år tidigare. För att genomföra den slutliga standarden i unionens lagstiftning gjordes flera ändringar i kapitalkravsförordningen och i förordning (EU) nr 648/2012 (förordningen om europeisk marknadsinfrastruktur eller Emirförordningen). Ändringar av artiklarna 300–310 och 497 i kapitalkravsförordningen Flera nya definitioner lades till i artikel 300 av termer som används i de ändrade reglerna om kapitalbaskrav för exponeringar mot centrala motparter. Artikel 301 ändrades för att införa en särskild behandling av instituts exponeringar mot en central motpart till följd av kontanttransaktioner, för att närmare ange behandlingen av initial marginalsäkerhet och ta hänsyn till det faktum att en enda metod skulle användas för beräkningen av kapitalbaskrav för exponeringar mot kvalificerade centrala motparter. Artikel 304 ändrades för att ta hänsyn till ändringen av metoderna för att beräkna exponeringsvärden för derivat och för att förtydliga behandlingen av transaktioner för värdepappersfinansiering och av säkerhet som kunder tillhandahåller sina clearingmedlemmar. Artikel 305 ändrades för att förtydliga behandlingen av transaktioner för värdepappersfinansiering och anpassa kriterierna för att få förmånsbehandla kunders exponeringar. Ett förtydligande av behandlingen av clearingmedlemmars garantier till sina kunder och av behandlingen av transaktioner för värdepappersfinansiering infogades i artikel 306. En ny metod för beräkning av kapitalbaskrav för förhandsfinansierade bidrag till en kvalificerad central motparts obeståndsfond infördes i artikel 308. Räkneformeln för kapitalbaskravet för exponeringar mot icke kvalificerade centrala motparter i artikel 309 ändrades. I artikel 310 ströks den alternativa metoden för beräkning av kapitalbaskrav för exponeringar mot centrala motparter och ersattes med en ny behandling för ofinansierade bidrag till obeståndsfonder. Slutligen ändrades även övergångsbestämmelserna i artikel 497. Ändringar av artiklarna 50a–50d och 89 i Emirförordningen Artiklarna 50a–50d ändrades för att införliva en ny metod för beräkning av en central motparts hypotetiska kapital, vilket institut behöver för att beräkna sina kapitalbaskrav för bidrag till den centrala motpartens obeståndsfond. Artikel 89.5a ändrades för att uppdatera övergångsbestämmelserna för den beräkningen. Handelslager/marknadsrisk (kapitalkravsförordningen) I januari 2016 avslutade Baselkommittén sitt arbete med den grundliga genomgången av handelslagret (den s.k. Fundamental review of the trading book – FRTB) och offentliggjorde en ny standard om behandlingen av marknadsrisk. Genom denna standard åtgärdades vissa brister i de befintliga marknadsriskreglerna, bl.a. att de inte tog tillräcklig hänsyn till samtliga risker som institut var exponerade för och den osäkerhet kring gränsen mellan handelslager och bankbok som möjliggjorde regelarbitrage. Den nya standarden innehåller reviderade regler för användningen av internmodeller för beräkning av kapitalbas för marknadsrisk, samt en ny schablonmetod som ersätter den gamla. För att införa den nya standarden i unionens lagstiftning, men samtidigt säkerställa att reglerna är fortsatt proportionerliga, gjordes flera ändringar i kapitalkravsförordningen. I avdelning I – Allmänna krav, värdering och rapportering I artikel 94 fastställs reviderade villkor för att institut ska omfattas av undantaget för institut med mindre verksamhet i handelslagret, enligt vilka kapitalbaskraven för kreditrisk i bankbokspositioner kan ersätta kapitalbaskraven för marknadsrisk. Artiklarna 102 och 103 förtydligar de allmänna kraven för positioner i handelslagret. Artikel 104 och 104a förtydligar kriterierna för att positioner ska få ingå i handelslagret och villkor för omklassificering av en position i handelslagret till en bankboksposition och vice versa. Artikel 104b definierar det nya begreppet ”handlarbord”. Artikel 105 fastställer regler som måste respekteras för en försiktig värdering av positioner i handelslagret. Artikel 106 beskriver redovisning och behandling av positioner i handelslagret som betraktas som interna säkringar av positioner i bankboken. I avdelning IV kapitel 1 – Allmänna bestämmelser I artikel 325 beskrivs de olika sätt som institut kan använda för att beräkna kapitalbaskrav för marknadsrisk och villkoren för deras användning samt hur de kan kombineras. I artikel 325a anges närmare kriterierna för att få använda den förenklade schablonmetoden för institut med medelstor verksamhet i handelslagret. I artikel 325b fastställs villkor enligt vilka marknadsriskexponeringar kan nettas mellan olika juridiska personer inom en grupp vid beräkning av de konsoliderade kapitalbaskraven för marknadsrisk. I artikel 325c anges villkor enligt vilka positioner som ett institut ingår för att risksäkra mot den negativa effekten av växelkursförändringar på institutets kapitalbas får undantas från marknadsriskkraven. Kapitel 1a – Schablonmetoden I avsnitt 1 (artikel 325d) beskrivs schablonmetodens olika komponenter. I avsnitt 2 (artiklarna 325e–325l) beskrivs den första komponentens, den känslighetsbaserade metodens, funktion. Där fastställs allmänna principer för beräkning och aggregering av deltarisk, vegarisk och kurvrisk. I underavsnitt 1 i avsnitt 3 (artiklarna 325m–325r) anges de riskfaktorer som måste beaktas för att beräkna känsligheten hos handelslagerpositioner mot olika riskklasser. I underavsnitt 2 i avsnitt 3 (artiklarna 325s–325u) beskrivs hur denna känslighet ska beräknas. I avsnitt 4 (artikel 325v) beskrivs hur schablonmetodens andra komponent, tillägget för kvarstående risk, fungerar. I avsnitt 5 beskrivs hur schablonmetodens tredje komponent, kapitalkravet för fallissemangsrisk, fungerar. I artikel 325w fastställs de viktigaste definitionerna. I underavsnitt 1 (artiklarna 325x–325z) beskrivs hur kapitalkravet för fallissemangsrisken ska beräknas för andra positioner än värdepapperiseringspositioner, medan samma beräkning för värdepapperiseringar beskrivs i underavsnitten 2 (artiklarna 325aa och 325ab) och 3 (artiklarna 325ac–325ae). I avsnitt 6 (artiklarna 325af–325az) fastställs riskvikter och korrelationer som måste användas för varje riskklass tillsammans med känslighetsgraden för att fastställa kapitalbaskraven för marknadsrisk enligt schablonmetoden. Exponeringar mot medlemsstaters statspapper ingår i den första riskgruppen, som tilldelats den lägsta riskvikten (artiklarna 325aj och 325al). Denna behandling är helt i linje med den ej kreditvärderingsberoende behandling som för närvarande föreskrivs för dessa typer av exponeringar utanför handelslagret. Riskvikterna för säkerställda obligationer som emitterats av institut inom EU sänktes (artiklarna 325ai och 325al). Denna behandling skulle förhindra en potentiellt betydande höjning av kapitalkraven för exponeringar mot säkerställda obligationer emitterade av institut inom EU och därmed bibehålla lägre finansieringskostnader för hypotekslån för köp av bostads- och affärsfastigheter. Kapitel 1b – Internmodellmetoden

I avsnitt 1 (artiklarna 325ba och 325bb) anges villkor enligt vilka institut får använda interna modeller och hur kapitalbaskraven för marknadsrisk ska beräknas för handlarbord som fått detta tillstånd. I avsnitt 2 (artiklarna 325bc–325bl) beskrivs hur expected shortfall-mått och likviditethorisonter ska användas i beräkningen av kapitalbaskraven för marknadsrisk, de krav som interna modeller måste uppfylla vad gäller utfallstester, resultatanalys, intern validering och mer allmänna kvalitativa krav och riskmätningskrav, samt det riskmått för ett stresscenario som måste beräknas för icke modellerbara riskfaktorer. Precis som för schablonmetoden infördes en gynnsam behandling under internmodellmetoden via kortare likviditetshorisonter för exponeringar mot medlemsstaters statspapper och säkerställda obligationer emitterade av institut inom EU (artikel 325be). I avsnitt 3 (artiklarna 325bm–325bq) beskrivs hur kapitalkravet för fallissemangsrisk ska beräknas för handlarbord som är exponerade för fallissemangsrisk med hjälp av en internmodellmetod. Kapitel 2, 3 och 4 – Den förenklade schablonmetoden Kapitel 2, 3 och 4 – kapitalbaskrav för positionsrisk, valutarisk respektive råvarurisk – visar den förenklade schablonmetoden enligt de reviderade marknadsriskreglerna. Dessa regler fanns redan i det nuvarande regelverket om marknadsrisk och är oförändrade. Institut kommer att kunna använda denna metod fram till och med [denna förordnings tillämpningsdag]. Efter denna dag kommer bara institut som uppfyller kriterierna i artikel 325a kunna använda den förenklade schablonmetoden. Kapitel 5 – Den förenklade internmetoden Kapitel 5 handlar om den förenklade internmodellmetoden enligt de reviderade marknadsriskreglerna. Dessa regler fanns redan i det nuvarande regelverket om marknadsrisk och är oförändrade. Institut kommer att kunna använda denna metod fram till och med [denna förordnings tillämpningsdag]. Därefter kommer institut inte längre kunna använda den förenklade internmodellmetoden vid beräkning av kapitalbaskraven för marknadsrisk. Kapitel 5 ska emellertid fortsätta att gälla för beräkningar av kapitalbaskraven för kreditvärdighetsjusteringsrisk enligt den avancerade metoden i artikel 383. Del tio – Övergångsbestämmelser, rapporter, översyn och ändringar I artikel 501b beskrivs hur kapitalbaskrav för marknadsrisk, beräknade enligt kapitlen 1a och 1b ska fasas in. I artikel 519a anges ett antal tekniska inslag i de reviderade marknadsriskreglerna som kan visa sig vara problematiska när de väl ska tillämpas. EBA får i uppdrag att se över dessa tekniska inslag senast tre år efter det att denna förordning har trätt i kraft och EBA:s slutsatser kan få kommissionen att föreslå ändringar av de berörda bestämmelserna. Stora exponeringar (kapitalkravsförordningen) Den nuvarande kapitalbasen (det medräkningsbara kapitalet) fångar bara upp en liten del av de samlade stora exponeringar som institut har och är därför inte tillräcklig för att undvika att den maximala möjliga förlusten för ett institut vid en enda motparts eller en grupp motparters plötsliga fallissemang hotar institutets överlevnad. Den nuvarande gränsen tar dessutom inte hänsyn till de högre risker som följer av globala systemviktiga instituts exponeringar mot en enda motpart eller en grupp av kunder med inbördes anknytning, i synnerhet exponeringar mot andra globala systemviktiga institut. Finanskrisen har i själva verket visat att betydande förluster i ett globalt systemviktigt institut kan skapa oro kring andra globala systemviktiga instituts betalningsförmåga med potentiellt allvarliga konsekvenser för den finansiella stabiliteten. De metoder som det nuvarande regelverket för stora exponeringar baseras på är slutligen inte lika exakta som den nya metod (dvs. schablonmetoden för motpartsrisk) som Baselkommittén har utarbetat för beräkning av bankers derivatexponeringar (dvs. OTC). Regelverket för stora exponeringar ändras för att täppa till de kryphål som har konstaterats. I synnerhet begränsas det kapital som kan ingå vid beräkningen av taket för stora exponeringar till kärnprimärkapital (supplementärkapital ska inte längre ingå). Artikel 395l ändras för att införa en lägre gräns på 15 % för globala systemviktiga instituts exponeringar mot andra globala systemviktiga institut och enligt den ändrade artikel 390 ska schablonmetoden för centrala motparter användas för att fastställa exponeringar mot OTC-derivattransaktioner, även för banker som har fått tillstånd att använda interna modeller. De ändringar som görs i det nuvarande regelverket kommer sammantaget att öka riskkänsligheten hos regelverket för stora exponeringar och göra att systemet inom EU blir bättre anpassat till Baselkommitténs standard för stora exponeringar, som utfärdades 2014. Enligt artikel 507 i kapitalkravsförordningen skulle kommissionen se över och rapportera om tillämpningen av artikel 400.1 j och artikel 400.2. Eftersom det inte var möjligt att samla in tillräckligt med kvantitativa uppgifter för att bedöma den potentiella effekten av att avskaffa de undantag som räknas upp i den bestämmelsen eller av att göra dem obligatoriska, får EBA genom artikel 507 i uppdrag att rapportera till kommissionen om användningen av de undantag som anges i artikel 400.1 och 400.2 och i artikel 390.6. Bruttosoliditetsgrad (kapitalkravsförordningen) Nya bestämmelser införs och justeringar görs av flera artiklar i kapitalkravsförordningen för att införa ett bindande bruttosoliditetskrav för alla institut som omfattas av kapitalkravsförordningen. Bruttosoliditetskravet kompletterar de nuvarande tillsynskraven när det gäller risken för alltför låg bruttosoliditet i kapitalkravsdirektivet och kraven i kapitalkravsförordningen för att beräkna bruttosoliditetsgraden, rapportera den till tillsynsmyndigheterna och, från och med januari 2015, offentliggöra den. Bruttosoliditetskravet Ett bruttosoliditetskrav på 3 % av kärnprimärkapitalet – enligt överenskommelse på internationell nivå – tillkommer utöver kapitalbaskraven i artikel 92 i kapitalkravsförordningen som institut måste uppfylla förutom sina riskbaserade krav. Ett harmoniserat bindande krav införs därmed i hela unionen som en säkerhetsspärr (backstop) för instituten. Behöriga myndigheter är vidare fortsatt ansvariga för att övervaka enskilda instituts policy och processer när det gäller bruttosoliditeten och kan om nödvändigt vidta ytterligare åtgärder för att hantera risker för alltför låg bruttosoliditet. Justeringar av exponeringsmåttet för bruttosoliditetsgraden De justeringar av exponeringsmåttet för bruttosoliditetsgraden som fanns redan i nuvarande kapitalkravsförordningen överförs. Eftersom ett bruttosoliditetskrav på 3 % skulle ha en större begränsande inverkan på vissa affärsmodeller och affärsområden än andra behövs ytterligare justeringar. Institut får reducera exponeringsmåttet för bruttosoliditeten för offentliga utvecklingsbankers utlåning (artikel 429a.1 d, pass through-lån (artikel 429.1 e) och offentligt garanterade exportkrediter (artikel 429a.1 f). För att inte avskräcka institut från att utföra clearing för kunders räkning får institut reducera exponeringsmåttet med den initiala marginalsäkerhet som har ställts av kunder för derivat som clearas genom kvalificerade centrala motparter (artikel 429c.4). En bruttosoliditetsbuffert för globala systemviktiga institut Diskussioner förs internationellt om en eventuell bruttosoliditetsbuffert för globala systemviktiga institut. Så snart en slutlig internationell överenskommelse om bruttosoliditetsbufferten har nåtts bör det övervägas om den ska införas i kapitalkravsförordningen. Tillsynsrapportering (kapitalkravsförordningen) Flera bestämmelser har införts eller ändrats i kapitalkravsförordningen och kapitalkravsdirektivet för att förbättra proportionaliteten och minska institutens kostnader i det samlade regelverket för tillsynsrapportering.

Artikel 99.5 ändras för att ge EBA i uppdrag att senast den 31 december 2019 lämna en rapport till kommissionen om kostnaderna för tillsynsrapportering. I uppdraget fastställs en mycket exakt metod för hur EBA ska kvantifiera rapporteringskostnaderna för institut och en skyldighet att lämna rekommendationer för hur rapporteringen kan förenklas för små institut genom ändringar av EBA:s nuvarande rapporteringsmallar. Små institut enligt definitionen i artikel 430a kommer bara behöva lämna tillsynsrapporter en gång om året i stället för halvårsvis eller ännu oftare som övriga institut (artiklarna 99.4, 100, 101, 394 och 430). Rapporteringen om stora exponeringar kommer att förenklas genom att en post stryks och en annan post som för närvarande ska rapporteras enligt artikel 394 förtydligas. Offentliggörande av information (kapitalkravsförordningen) Mer proportionerliga krav på offentliggörande Nya bestämmelser införs i del åtta för att skapa en mer proportionerlig ordning för krav på offentliggörande som tar hänsyn till instituts relativa storlek och komplexitet. De delas in i tre kategorier: betydande (artikel 433a), små (artikel 433b) och övriga (artikel 433c) och indelas vidare i börsnoterade och ej börsnoterade institut. Kraven på offentliggörande ska tillämpas på varje institutkategori enligt en glidande skala med en differentiering i fråga om innehåll och frekvens. I skalans övre ände ska stora institut med börsnoterade värdepapper årligen behöva offentliggöra all information som krävs i del åtta och därutöver viss information halvårs- och kvartalsvis, i det sistnämnda fallet bl.a. en tabell med nyckeltal (artikel 447). I den nedre änden ska små och ej börsnoterade institut bara behöva offentliggöra viss information om bolagsstyrning, ersättningar och riskhantering, samt tabellen med nyckeltal på årsbasis. Riktade ändringar för att uppnå enhetlighet med internationella standarder och nya eller ändrade pelare 1-krav Flera ändringar har gjorts i avdelningarna II och III i del åtta (artiklarna 435–455) för att anpassa kraven på offentliggörande till de internationella standarderna för offentliggörande av information. Ett nytt krav har framför allt införts om att information ska offentliggöras om betydande investeringar i försäkringsföretag som enligt tillstånd från en behörig myndighet inte behöver dras av från finansiella konglomerats supplementärkapitalkrav (artikel 438e och f). Syftet med andra ändringar i dessa avsnitt är att ta hänsyn till nya eller ändrade pelare 1-krav som ska införas genom detta lagstiftningsförslag. Det handlar bl.a. om offentliggörande av information om TLAC (artikel 437a), motpartsrisk (artikel 439), marknadsrisk (artikel 445) och likviditetskrav (artikel 451a). Vissa förtydliganden görs slutligen när det gäller offentliggörande av information om ersättningar och ett krav införs på offentliggörande av information om utnyttjande av undantag från ersättningsreglerna i direktiv 2013/36/EU (artikel 450). Bemyndiganden av EBA och kommissionen Förslaget innebär att EBA får rätt att utforma enhetliga format för offentliggörande av information som för ökad jämförbarhet så mycket som möjligt bör anpassas till internationella format för offentliggörande av information (artikel 434a). I samma syfte omfattar förslaget ett bemyndigande av kommissionen att ändra kraven på offentliggörande i del åtta för att ta hänsyn till utvecklingen eller ändringar av internationella standarder för offentliggörande av information (artikel 456k). Kravet på stabil nettofinansiering (kapitalkravsförordningen) En ny avdelning införs i del sex och befintliga bestämmelser anpassas för att införa en bindande stabil nettofinansieringskvot (NSFR) för kreditinstitut och systemviktiga värdepappersföretag. Allmänna bestämmelser De allmänna bestämmelserna i del ett har justerats. Artikel 8 har ändrats för att justera de villkor enligt vilka institut kan omfattas av undantag från likviditetskraven på individuell nivå, och av artiklarna 11 och 18 beträffande konsolideringsreglerna. Befintliga likviditetsbestämmelser Avdelningarna I och II i del sex ändras för att justera definitionerna och rapporteringskraven. Definitionerna i artikel 411 justeras, medan rapporteringskraven anges närmare i artiklarna 412, 413, 415, 416 och 422–425. Artikel 414 ändras för att integrera det nya NSFR-kravet och fastställa tillämpliga konsekvenser om det inte uppfylls. Ny avdelning IV i del sex: Den stabila nettofinansieringskvoten

Kapitel 1 Den stabila nettofinansieringskvoten (artiklarna 428a och 428b) I artikel 428a fastställs regler för dotterföretag i tredjeländer vid beräkning av den stabila nettofinansieringskvoten på gruppnivå. I artikel 428b definieras den allmänna utformningen av den stabila nettofinansieringskvoten, som ska beräknas som kvoten mellan ett instituts tillgängliga stabila finansiering och dess behov av stabil finansiering. Kapitel 2 Allmänna regler för beräkning av den stabila nettofinansieringskvoten (artiklarna 428c–428h) I artikel 428c förtydligas de allmänna reglerna för beräkning av den stabila nettofinansieringskvoten. I artikel 428d fastställs hur derivatkontrakt ska beaktas vid beräkning av den stabila nettofinansieringskvoten, medan nettning av utlåningstransaktioner mot säkerhet och kapitalmarknadsdrivna transaktioner fastställs närmare i artikel 428e. I artikel 428f definieras de villkor enligt vilka vissa tillgångar och skulder kan anses vara beroende av varandra och en förteckning upprättas över produkter med sådana tillgångar och skulder: centraliserat reglerat sparande, subventionerade lån, emissioner av säkerställda obligationer utan finansieringsrisk på ett års sikt och clearing av derivat för kunders räkning. Kommissionen bemyndigas anta en delegerad akt för att se över denna förteckning (ny punkt 3 i artikel 460). I artikel 428g anges behandlingen av inlåning i kooperativa nätverk eller institutionella skyddssystem närmare och i artikel 428h införs en möjlighet för behöriga myndigheter att under vissa förhållanden förmånsbehandla gruppinterna transaktioner. Kapitel 3 Tillgänglig stabil finansiering (artiklarna 428i–428o) I avsnitt 1 (artiklarna 428i och 428j) i detta kapitel fastställs de allmänna regler som gäller för beräkning av den mängd tillgängliga stabila finansiering som utgör täljaren i NSFR-kvoten. I avsnitt 2 (artiklarna 428k–428o) fastställs de faktorer avseende den tillgängliga stabila finansiering (ASF-faktorer) som ska tillämpas på det lagstadgade kapitalet och olika skulder beroende på deras särdrag, i synnerhet löptid och typ av motpart. Kapitel 4 Behov av stabil finansiering (artiklarna 428p–428ag) I avsnitt 1 (artiklarna 428p och 428q) i detta kapitel fastställs de allmänna reglerna för beräkning av det behov av stabil finansiering som utgör nämnaren i NSFR-kvoten. I avsnitt 2 (artiklarna 428r–428o) fastställs de faktorer (RSF-faktorer) som är tillämpliga på olika tillgångar och exponeringar utanför balansräkningen beroende på deras särdrag, i synnerhet löptid, likviditet och typ av motpart. De definitioner och RSF-faktorer som ska tillämpas vid beräkning av kvoten för stabil nettofinansiering beaktar de definitioner och nedsättningar som har tillämpats vid beräkning av EU:s likviditetstäckningsgrad. Tillgångar som räknas som högkvalitativa likvida tillgångar på nivå 1, utom extremt högkvalitativa säkerställda obligationer, omfattas av en RSF-faktor på 0 % för att undvika negativa likviditetseffekter på marknaden för statsobligationer. Tillgångar som är en följd av transaktioner med finansiella kunder och har en återstående löptid på mindre än sex månader och som har högkvalitativa likvidta tillgångar på nivå 1 som säkerhet, utom extremt högkvalitativa säkerställda obligationer, omfattas av en RSF-faktor på 5 % (artikel 428s). Om de är utan säkerhet eller har andra tillgångar som säkerhet omfattas dessa transaktioner av en RSF-faktor på 10 % (artikel 428u). Syftet med dessa justeringar av Baselreglernas RSF-faktorer (som är 10 % respektive 15 %) är att mildra de omedelbara effekterna på likviditeten på interbankmarknaderna, på värdepapprens likviditet och på likviditetsgarantiverksamhet. Kommissionen får rätt att anta en delegerad akt för att se över denna behandling och behandlingen av transaktioner mot säkerhet mer allmänt och i detta sammanhang ta hänsyn till slutsatserna i en rapport sammanställd av EBA. Om inget beslut fattas senast tre år efter det att NSFR-kravet börjar tillämpas ska dessa RSF-faktorer höjas till 10 % respektive 15 % (ny punkt 7 i artikel 510 i del tio). För derivatkontrakt ska, om derivattillgångarna (kvittat med variationsmarginaler som mottagits i form av kontanter och högkvalitativa likvida tillgångar på nivå 1, utom extremt högkvalitativa säkerställda obligationer) överstiger derivatskulderna (kvittat med ställda variationsmarginaler), RSF-faktorn för mellanskillnaden vara 100 % (artikel 428ag). För tillgångar som ställts som initial marginalsäkerhet eller bidrag till en central motparts obeståndsfond ska RSF-faktorn vara 85 % (artikel 428af). En riskkänslig metod som är en justering jämfört med Baselreglernas NSFR införs dessutom för att fånga in den framtida finansieringsrisken i derivat. För derivatkontrakt utan ställda marginalsäkerheter ska en RSF-faktor på 10 % tillämpas på bruttoderivatskulder (artikel 428u) och för derivatkontrakt med ställda marginalsäkerheter införs en valmöjlighet att antingen tillämpa en RSF-faktor på 20 % på bruttoderivatskulder eller använda en potentiell framtida exponering beräknad enligt schablonmetoden för motpartsrisk (artikel 428x). Kommissionen bemyndigas att anta en delegerad akt för att se över denna behandling och i detta sammanhang ta hänsyn till EBA:s slutsatser i en rapport. Om inget beslut fattas senast tre år efter det att NSFR-kravet börjat tillämpas ska en RSF-faktor på 20 % för bruttoderivatskulder tillämpas på alla derivatkontrakt och alla institut (ny punkt 5 i artikel 510). IFRS 9 (kapitalkravsförordningen) Artikel 473a läggs till för att fasa in de nya gradvis växande kraven på avsättningar för kreditrisk enligt IFRS under en period som börjar den 1 januari 2019 och slutar den 31 december 2023 för att mildra de finansiella effekterna på instituten. Stödfaktorn för små och medelstora företag (kapitalkravsförordningen)

Förslaget innebär ändringar av kapitalkraven för exponeringar mot små och medelstora företag (artikel 501). Den nuvarande kapitalreduceringen på 23,81 % för exponeringar mot små och medelstora företag som inte överstiger 1,5 miljoner EUR bibehålls. När det gäller exponeringar mot små och medelstora exponeringar som överstiger 1,5 miljoner EUR föreslås en kapitalreducering på 23,81 % för den första delen på 1,5 miljoner EUR av exponeringar och en reducering på 15 % för resterande del av exponeringen över gränsvärdet på 1,5 miljoner EUR. Institut kommer att kunna fortsätta att tillämpa reduceringen genom att justera det riskvägda exponeringsbeloppet för ett givet litet eller mellanstort företag. Behandling av infrastrukturexponeringar (kapitalkravsförordningen) Att främja bärkraftiga infrastrukturprojekt inom transport, energi, innovation, utbildning och forskning är av avgörande betydelse för unionens ekonomiska tillväxt. Förslaget strävar, i likhet med initiativen om kapitalmarknadsunionen och investeringsplanen för Europa, efter att mobilisera privat finansiering för infrastrukturprojekt av hög kvalitet. Med utgångspunkt i de ändringar som på senare tid har gjorts i regelverket för försäkringsföretag och Baselkommitténs pågående arbete med den kommande reformen av schablonmetoden föreslås att förmånsbehandling ska beviljas exponeringar som avser specialutlåning för att finansiera säkra och sunda infrastrukturprojekt enligt både schablonmetoden och internmetoden för kreditrisk. Dessa definieras genom ett antal kriterier som kan minska riskprofilen hos exponeringen och förbättra institutens förmåga att hantera risken. Kriterierna överensstämmer med de kriterier som används för att fastställa vilka infrastrukturprojekt som ska förmånsbehandlas enligt Solvens II-regelverket. En bestämmelse fastställs om att den föreslagna behandlingen ska ses över så att den eventuellt kan finjusteras mot bakgrund av hur den påverkar infrastrukturinvesteringarna i EU och med hänsyn till eventuell relevant utveckling på global nivå. Översynen kommer även att göra det möjligt att, om lämpligt, ändra bestämmelsen för att tillåta mer flexibilitet när det gäller infrastrukturprojekts finansieringsstruktur genom att utvidga behandlingen till att även omfatta infastrukturföretag. Kommissionen ska efter samråd med EBA rapportera om trenderna på marknaden för infrastrukturinvesteringar och dessa investeringars faktiska riskprofil och överlämna rapporten till Europaparlamentet och rådet tillsammans med eventuella lämpliga förslag. Granskning av värdepappersföretag (kapitalkravsförordningen) Granskningen enligt artikel 508.3 avseende värdepappersföretag befinner sig för närvarande i sin andra fas. I en första rapport som offentliggjordes i december 2015 konstaterade EBA att de bankliknande reglerna i kapitalkravsförordningen inte var ändamålsenliga för majoriteten av värdepappersföretag, med undantag för de systemviktigaste som medför ungefär samma risker som kreditinstitut. EBA utför, på kommissionens begäran, ytterligare analysarbete och datainsamling för att utforma en mer lämplig och proportionerlig kapitalbehandling för värdepappersföretag som omfattar alla parametrar i en eventuell ny ordning. EBA förväntas leverera sina slutliga slutsatser till kommissionen i juni 2017. Kommissionen har för avsikt att lägga fram lagstiftningsförslag om inrättande av särskilda tillsynsregler för icke-systemviktiga värdepappersföretag före slutet av 2017. I avvaktan på att dessa förslag antas bör värdepappersföretag som inte är systemviktiga få tillämpa kapitalkravsförordningen i den version som gällde innan ändringarna träder i kraft. Systemviktiga värdepappersföretag ska däremot omfattas av den ändrade versionen av kapitalkravsförordningen. Därmed säkerställs att systemviktiga företag behandlas på lämpligt sätt samtidigt som det minskar regelbördan på icke-systemviktiga företag, som annars tillfälligt skulle behöva tillämpa nya regler avsedda för kreditinstitut och systemviktiga värdepappersföretag under perioden innan det slutliga antagandet av de särskilda tillsynsregler för värdepappersföretag som ska föreslås 2017. Införa ett reviderat ramverk för ränterisk (kapitalkravsförordningen och kapitalkravsdirektivet) Till följd av utvecklingen inom Baselkommittén när det gäller mätning av ränterisker ska artiklarna 84 och 98 i kapitalkravsdirektivet och artikel 448 i kapitalkravsförordningen ändras för att införa ett reviderat ramverk för att fånga upp ränterisker för positioner utanför handelslagret. Ändringarna omfattar införandet av en gemensam schablonmetod som instituten kan använda för att täcka dessa risker eller som behöriga myndigheter får kräva att institutet använder när de system som utarbetats av institutet för att täcka dessa risker inte är tillfredsställande, ett förbättrat test för extremvärden och krav på offentliggörande av information. EBA får genom artikel 84 i kapitalkravsdirektivet dessutom i uppdrag att vidareutveckla schablonmetoden med beaktande av de kriterier och villkor som instituten bör följa för att identifiera, utvärdera, hantera och minska ränterisker och, i artikel 98 i kapitalkravsdirektivet, att definiera de sex chockscenarier som tillämpas på räntor och det gemensamma antagande som institut måste tillämpa för extremvärdestestet. 2016/0360 (COD) Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING om ändring av förordning (EU) nr 575/2013 vad gäller bruttosoliditetsgrad, stabil nettofinansieringskvot, krav för kapitalbas och kvalificerade skulder, motpartsrisk, marknadsrisk, exponeringar mot centrala motparter, exponeringar mot företag för kollektiva investeringar, stora exponeringar, rapporteringskrav och krav på offentliggörande av information samt om ändring av förordning (EU) nr 648/2012 (Text av betydelse för EES) EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 114, med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten, med beaktande av Europeiska centralbankens yttrande, med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande,

i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet, och av följande skäl: (1)Efter den finanskris som bröt ut 2007–2008 genomförde unionen en genomgripande reform av regelverket för finansiella tjänster för att stärka motståndskraften hos sina finansinstitut. Reformen baserades till största delen på internationella standarder. En av många åtgärder som ingick i reformpaketet var antagandet av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 575/2013 och Europaparlamentets och rådets direktiv 2013/36 , vilka stärkte tillsynskraven för kreditinstitut och värdepappersföretag. (2)Även om reformen har gjort det finansiella systemet mer stabilt och motståndskraftigt mot många typer av störningar och kriser som kan tänkas ske i framtiden har den inte åtgärdat alla problem som har konstaterats. En viktigt skäl till detta var att internationella standardiseringsaktörer som Baselkommittén för banktillsyn (nedan kallad Baselkommittén) och rådet för finansiell stabilitet (nedan kallat FSB) vid den tidpunkten inte hade slutfört sitt arbete med att hitta internationellt överenskomna lösningar på dessa problem. I dag har arbetet med ytterligare viktiga reformer slutförts och det är därför lämpligt att åtgärda utestående problem. (3)I sitt meddelande av den 24 november 2015 framhöll kommissionen vikten av ytterligare riskreducering och åtog sig att lägga fram ett lagstiftningsförslag som skulle baseras på internationellt överenskomna standarder. Vikten av att ytterligare konkreta lagstiftningsåtgärder vidtas för att minska riskerna inom den finansiella sektorn framhölls även av rådet i dess slutsatser av den 17 juni 2016 och av Europaparlamentet i dess resolution av den 10 mars 2016. (4)Riskreducerande åtgärder bör inte bara stärka motståndskraften hos det europeiska banksystemet och marknadernas förtroende för det, utan även lägga grunden för fortsatta framsteg mot ett fullbordande av bankunionen. Åtgärderna bör även ta hänsyn till de mer allmänna utmaningar som unionens ekonomi står inför, i synnerhet behovet av att främja tillväxt och sysselsättning i en tid där de ekonomiska utsikterna är osäkra. Flera stora politiska initiativ har i detta sammanhang lanserats för att stärka unionens ekonomi, t.ex. investeringsplanen för Europa och kapitalmarknadsunionen. Det är därför viktigt att alla riskreducerande åtgärder fungerar på ett problemfritt sätt tillsammans med dessa politiska initiativ och de mer övergripande reformer som på senare tid har genomförts inom den finansiella sektorn. (5)Bestämmelserna i denna ändringsförordning bör vara likvärdiga med internationella standarder och säkerställa fortsatt likvärdighet med Basel III-reglerna för direktiv 2013/36/EG och den här förordningen. Riktade justeringar för att ta hänsyn till unionens särdrag och även mer allmänna politiska överväganden bör vara begränsade i fråga om omfattning och giltighet i tiden för att inte undergräva tillsynsramens allmänna effektivitet. (6)Befintliga riskreducerande åtgärder bör dessutom förbättras så att de kan tillämpas mer proportionerligt och inte leder till att regelefterlevnaden blir alltför betungande, i synnerhet för små och mindre komplexa institut. (7)Bruttosoliditetsgrader bidrar till finansiell stabilitet genom att fungera som en säkerhetsspärr (backstop) för riskbaserade kapitalkrav och genom att begränsa uppbyggnaden av en alltför hög skuldsättningsgrad under konjunkturuppgångar. Ett bruttosoliditetskrav bör därför införas som ett komplement till det nuvarande systemet där bruttosoliditetsgraden rapporteras och offentliggörs. (8)För att bruttosoliditetskravet inte ska ha en onödigt stor hämmande inverkan på institutens utlåning till företag och hushåll och för att förhindra oönskade negativa effekter på marknadens likviditet bör bruttosoliditetskravet fastställas på en nivå där det fungerar som en trovärdig säkerhetsspärr mot risken för en alltför låg bruttosoliditet men inte hindrar den ekonomiska tillväxten. (9)Europeiska bankmyndigheten (EBA) slog i sin rapport till kommissionen fast att en bruttosoliditetsgrad beräknad på kärnprimärkapitalet som kalibreras till 3 % för alla typer av kreditinstitut skulle fungera som en trovärdig säkerhetsspärr. Även på internationell nivå har Baselkommittén enats om ett bruttosoliditetskrav på 3 %. Bruttosoliditetskravet bör därför kalibreras till 3 %. (10)Ett bruttosoliditetskrav på 3 % skulle emellertid ha en större hämmande inverkan på vissa affärsmodeller och affärsområden än andra. Offentliga utvecklingsbankers utlåning och offentligt garanterade exportkrediter skulle till exempel påverkas i oproportionerligt hög grad. Bruttosoliditetsgraden bör därför justeras för dessa typer av exponeringar. (11)Bruttosoliditetsgraden bör dessutom inte undergräva institutens tillhandahållande av centrala clearingtjänster för sina kunder. Initiala marginalsäkerheter för centralt clearade derivattransaktioner som institut mottar i kontanter från sina kunder och sedan vidarebefordrar till centrala motparter bör därför undantas från exponeringsmåttet för bruttosoliditetsgraden. (12)Baselkommittén har reviderat den internationella standarden för bruttosoliditetsgraden för att närmare ange vissa aspekter på dess utformning. Förordning (EU) nr 575/2013 bör anpassas till den reviderade standarden så att spelreglerna blir mer likartade för institut hemmahörande i EU som är verksamma utanför unionen och för att säkerställa att bruttosoliditetsgraden fortsätter att vara ett effektivt komplement till de riskbaserade kapitalbaskraven. (13)Baselkommittén överväger för närvarande att införa ett påslag på bruttosoliditetskravet för globala systemviktiga banker. Det slutliga resultatet av Baselkommitténs kalibreringsarbete bör leda till en diskussion om lämplig kalibrering av bruttosoliditetsgraden för systemviktiga institut i EU. (14)Den 9 november 2015 offentliggjorde FSB ett dokument med villkor rörande den totala förlustabsorberingskapaciteten (nedan kallad TLAC-standarden) som antogs en vecka senare vid G20-ländernas toppmöte i Turkiet. Enligt TLAC-standarden ska globala systemviktiga banker (G-SIBs) hålla tillräckligt mycket starkt förlustabsorberande (nedskrivningsbara) skulder för att säkerställa en smidig och snabb förlustabsorbering och rekapitalisering i samband med resolution. I sitt meddelande av den 24 november 2015 åtog kommissionen sig att före utgången av 2016 lägga fram ett lagstiftningsförslag som gör det möjligt att genomföra TLAC-standarden inom den internationellt överenskomna tidsfristen, dvs. senast 2019. (15)Ett genomförande av TLAC-standarden i unionen måste ta hänsyn till det befintliga minimikrav för kapitalbas och kvalificerade skulder (nedan kallat MREL-kravet) som fastställs i Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/59/EU. Eftersom TLAC-kravet och MREL-kravet eftersträvar samma mål, dvs. att säkerställa att institut har tillräcklig förlustabsorberingskapacitet, är de kompletterande delar av ett gemensamt regelverk. I praktiskt hänseende bör TLAC-standardens harmoniserade miniminivå för globala systemviktiga institut införas genom ändringar av förordning (EU) nr 575/2013, medan det institutspecifika tillägget för globala systemviktiga institut (G-SII) och det institutspecifika kravet för institut som inte är globala systemviktiga institut bör införas genom riktade ändringar av Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/59/EU och förordning (EU) nr 806/2014. De relevanta bestämmelserna i den här förordningen, genom vilka TLAC-standarden införs, bör läsas tillsammans med bestämmelserna i den tidigare nämnda lagstiftningen och med direktiv 2013/36/EU. (16)I enlighet med TLAC-standarden, som endast omfattar globala systemviktiga banker (G-SIBs), bör det minimikrav för kapitalbas och starkt förlustabsorberande skulder som införs genom denna förordning endast tillämpas på globala systemviktiga institut. De bestämmelser om kvalificerade skulder som införs genom denna förordning bör emellertid tillämpas på alla institut i överensstämmelse med de kompletterande justeringarna och kraven i direktiv 2014/59/EU. (17)I överensstämmelse med TLAC-standarden bör kravet för kapitalbas och kvalificerade skulder tillämpas på resolutionsenheter som antingen själva är globala systemviktiga institut eller tillhör en grupp som fastställts vara ett globalt systemviktigt institut. Kravet för kapitalbas och kvalificerade skulder bör antingen tillämpas på individuell nivå eller på gruppnivå, beroende på om resolutionsenheterna är fristående institut utan dotterinstitut, eller moderföretag. (18)Enligt direktiv 2014/59/EU får resolutionsverktyg inte bara användas i fråga om institut utan även i fråga om finansiella holdingföretag och blandade finansiella holdingföretag. Precis som moderinstitut bör finansiella moderholdingföretag och blandade finansiella moderholdingföretag därför ha tillräcklig förlustabsorberingskapacitet.

(19)För att kravet för kapitalbas och kvalificerade skulder ska vara effektivt måste de instrument som hålls för att uppfylla detta krav ha stark förlustabsorberingskapacitet. Skulder som är undantagna från det skuldnedskrivningsverktyg som avses i direktiv 2014/59/EU har inte den kapaciteten, vilket även gäller andra skulder som även om de i princip är nedskrivningsbara kan vara svåra att skriva ned i praktiken. Dessa skulder bör därför inte kunna räknas in i kravet för kapitalbas och kvalificerade skulder. Kapitalinstrument har liksom efterställda skulder stark förlustabsorberingskapacitet. Förlustabsorberingspotentialen hos skulder som likställs med vissa undantagna skulder bör dessutom medräknas upp till ett visst tak i överensstämmelse med TLAC-standarden. (20)För att skulder inte ska räknas två gånger vid uppfyllandet av kravet för kapitalbas och kvalificerade skulder bör bestämmelser införas om avdrag för innehav av kvalificerade skuldposter som motsvarar den avdragsmetod för kapitalinstrument som redan beskrivs i förordning (EU) nr 575/2013. Enligt den metoden bör innehav av kvalificerade skuldinstrument först dras av från kvalificerade skulder och, om det inte finns tillräckliga skulder, från supplementärkapitalinstrumenten. (21)TLAC-standarden innehåller vissa kvalificeringskriterier för skulder som är strängare än de nuvarande kvalificeringskriterierna för kapitalinstrument. Kvalificeringskriterierna för kapitalinstrument bör anpassas för att säkerställa samstämmighet fr.o.m. den 1 januari 2022 när det gäller att instrument som emitteras genom specialföretag inte ska vara kvalificerade. (22)Sedan förordning (EU) nr 575/2013 antogs har den internationella standarden om hur instituts exponeringar mot centrala motparter ska behandlas ur tillsynssynpunkt ändrats för att förbättra behandlingen av instituts exponeringar mot kvalificerade centrala motparter. Viktiga revideringar av denna standard är bl.a. användningen av en gemensam metod för att fastställa kapitalbaskravet för exponeringar till följd av bidrag till obeståndsfonder, ett uttryckligt tak för de samlade kapitalbaskrav som tillämpas på exponeringar mot kvalificerade centrala motparter och en mer riskkänslig metod för att fastställa värdet på derivat vid beräkning av en kvalificerad central motparts hypotetiska resurser. Behandlingen av exponeringar mot centrala motparter som inte är kvalificerade ändrades emellertid inte. Genom de reviderade internationella standarderna infördes en behandling som är bättre anpassad till en miljö med central clearing och unionens lagstiftning bör ändras för att införliva dessa standarder. (23)För att säkerställa att instituten hanterar sina exponeringar i form av andelar eller aktier i fondföretag på ett tillfredsställande sätt bör bestämmelserna om hur sådana exponeringar ska behandlas vara riskkänsliga och öka transparensen när det gäller fondföretags underliggande exponeringar. Baselkommittén har därför antagit en reviderad standard som fastställer en tydlig hierarki av metoder för att beräkna riskvägda exponeringsbelopp när det gäller sådana exponeringar. Hierarkin beaktar graden av transparens när det gäller de underliggande exponeringarna. Förordning (EU) nr 575/2013 bör anpassas till dessa internationellt överenskomna bestämmelser. (24)För att beräkna exponeringsvärdet för derivattransaktioner enligt motpartsriskreglerna kan instituten enligt förordning (EU) nr 575/2013 för närvarande välja mellan tre olika standardiserade metoder: schablonmetoden, marknadsvärderingsmetoden och den ursprungliga åtagandemetoden. (25)Dessa standardiserade metoder beaktar emellertid inte den riskreducerande effekt som säkerheter har när det gäller exponeringarna. Kalibreringen av metoderna är föråldrad och tar inte hänsyn till den betydande volatilitet som observerades under finanskrisen. De beaktar inte heller de positiva effekterna av nettning. För att åtgärda dessa brister beslutade Baselkommittén att schablonmetoden och marknadsvärderingsmetoden skulle ersättas med en ny standardiserad metod för beräkning av värdet av derivatexponeringar, den s.k. schablonmetoden för motpartsrisk. Genom de reviderade internationella standarderna infördes en ny standardiserad metod som är bättre anpassad till en miljö med central clearing och unionens lagstiftning bör ändras för att införliva dessa standarder. (26)Schablonmetoden för motpartsrisk är mer riskkänslig än schablonmetoden och marknadsvärderingsmetoden och bör därför leda till kapitalbaskrav som bättre avspeglar de risker som är förbundna med institutens derivattransaktioner. Schablonmetoden för motpartsrisk är samtidigt mer komplicerad att använda för instituten. För vissa av de institut som för närvarande använder marknadsvärderingsmetoden kan schablonmetoden för motpartsrisk visa sig vara alltför komplicerad och betungande. För dessa institut bör en förenklad version av schablonmetoden för motpartsrisk införas. Eftersom en sådan förenklad version är mindre riskkänslig än schablonmetoden för motpartsrisk bör den kalibreras på ett sätt som säkerställer att den inte underskattar exponeringsvärdet av derivattransaktioner. (27)För institut med mycket begränsade derivatexponeringar och som för närvarande använder den ursprungliga åtagandemetoden kan både schablonmetoden för motpartsrisk och den förenklade schablonmetoden för motpartsrisk vara alltför komplicerade att tillämpa. Den ursprungliga åtagandemetoden bör därför vara förbehållen sådana institut, men revideras för att åtgärda de största bristerna. (28)Tydliga kriterier bör införas för att vägleda institut i valet av metod. Kriterierna bör baseras på omfattningen av ett instituts derivatverksamhet, eftersom den visar med vilken komplexitetsgrad institutet bör kunna beräkna exponeringsvärdet. (29)Under finanskrisen drabbades vissa institut etablerade i unionen av betydande förluster i handelslagret. För några av dem visade sig kapitalkravet vara otillräckligt för att täcka dessa förluster och de tvingades begära extraordinärt finansiellt stöd från staten. Dessa iakttagelser fick Baselkommittén att åtgärda ett antal brister i tillsynsbehandlingen av positioner i handelslagret avseende kapitalbaskraven för marknadsrisk. (30)En första omgång reformer överenskoms på internationell nivå 2009 och införlivades med unionens lagstiftning genom Europaparlamentets och rådets direktiv 2010/76/EU. (31)Reformen från 2009 åtgärdade emellertid inte de strukturella bristerna i standarderna när det gäller kapitalbaskrav för marknadsrisk. Bristen på tydlighet när det gäller gränsen mellan handelslager och bankbok skapade utrymme för regelarbitrage, medan bristen på riskkänslighet hos kapitalbaskravet för marknadsrisk innebar att det inte var möjligt att beakta samtliga risker som institut var exponerade för. (32)För att åtgärda dessa brister gjorde Baselkommittén därför en grundlig genomgång av handelslagret (den s.k. Fundamental review of the trading book – FRTB). Detta arbete avslutades i januari 2016. FRTB-standarderna innebär att marknadsriskreglerna blir mer riskkänsliga genom att det fastställs ett kapitalbaskrav som är mer proportionerligt mot riskerna i positionerna i handelslagret och de förtydligar även gränsen mellan bankbok och handelslager. (33)Genomförandet av FRTB-standarderna i unionen måste ske på ett sätt som inte stör de finansiella marknadernas funktion i unionen. Konsekvensbedömningar av FRTB-standarderna som har genomförts nyligen visar att genomförandet av dem förväntas leda till en kraftig ökning av det samlade kapitalbaskravet för marknadsrisk. För att undvika en plötslig nedgång i handelsverksamheten i unionen bör en infasningsperiod därför införas så att institut kan räkna med den samlade nivå av kapitalbaskrav för marknadsrisk som blir följden av införlivandet av FRTB-standarderna i unionen. Särskild uppmärksamhet bör dessutom ägnas särdrag hos handelsverksamheten i Europa och anpassningarna till kapitalbaskraven för statsobligationer och säkerställda obligationer samt enkla, transparenta och standardiserade värdepapperiseringar. (34)En proportionerlig behandling av marknadsrisk bör även tillämpas på institut med begränsad verksamhet i handelslagret, så att fler institut med mindre handelsverksamhet kan tillämpa kreditriskreglerna för positioner i bankboken på det sätt som anges i en reviderad version av undantaget för mindre verksamhet i handelslagret. Institut med ett medelstort handelslager bör få använda en förenklad schablonmetod för beräkning av kapitalbaskraven för marknadsrisk i överensstämmelse med den metod som för närvarande används enligt förordning (EU) nr 575/2013. (35)Regelverket för stora exponeringar bör förstärkas för att förbättra institutens förmåga att absorbera förluster och bättre uppfylla internationella standarder. Kapital av högre kvalitet bör därför användas som kapitalbas vid beräkning av gränsen för stora exponeringar, och exponeringar mot kreditderivat bör beräknas genom schablonmetoden för motpartsrisk. Gränsen för exponeringar som globala systemviktiga banker (G-SIBs) får ha gentemot andra globala systemviktiga banker bör dessutom sänkas för att minska de systemrisker som är förknippade med kopplingarna mellan stora institut och de följder en global systemviktig banks fallissemang kan få för den finansiella stabiliteten. (36)Likviditetstäckningsgraden säkerställer att kreditinstitut och systemviktiga värdepappersföretag kan stå emot allvarlig stress på kort sikt, men säkerställer inte att samma kreditinstitut och värdepappersföretag har en stabil finansieringsstruktur på längre sikt. Det har därför blivit uppenbart att ett detaljerat bindande krav på stabil finansiering som ska uppfyllas fortlöpande bör utformas på EU-nivå för att förhindra alltför stora löptidsobalanser mellan tillgångar och skulder och ett alltför starkt beroende av kortfristig marknadsfinansiering. (37)Regler bör därför antas som är förenliga med Baselkommitténs standarder för stabil finansiering i syfte att definiera ett krav på stabil finansiering som utgörs av kvoten mellan den stabila finansiering som är tillgänglig för ett institut och dess behov av stabil finansiering över en ettårsperiod. Det är detta som är den bindande stabila nettofinansieringskvoten (NSFR). Tillgänglig stabil finansiering bör beräknas genom att institutets skulder och lagstadgade kapital multipliceras med lämpliga faktorer som tar hänsyn till hur säkra de är som finansieringskällor över den stabila nettofinansieringskvotens ettårsperspektiv. Behovet av stabil finansiering bör beräknas genom att institutets tillgångar och exponeringar utanför balansräkningen multipliceras med lämpliga faktorer som tar hänsyn till deras likviditetsegenskaper och återstående löptid över NSFR:s ettårsperspektiv. (38)Den stabila nettofinansieringskvoten bör uttryckas i procent och vara lägst 100 %, vilket visar att ett institut har tillräcklig stabil finansiering för att under en ettårsperiod täcka sina finansieringsbehov under båda normala och stressade förhållanden. Skulle den stabila nettofinansieringskvoten sjunka under 100-procentsgränsen bör institutet uppfylla de särskilda krav som fastställs i artikel 414 i förordning (EU) nr 575/2013 för att utan dröjsmål återställa sin stabila nettofinansieringskvot till miniminivån. De tillsynsåtgärder som vidtas om kravet inte uppfylls bör inte vara automatiska, utan behöriga myndigheter bör bedöma orsakerna till att NSFR-kravet inte uppfylls innan de beslutar om eventuella tillsynsåtgärder.

(39)I enlighet med EBA:s rekommendationer i rapporten av den 15 december 2015, som upprättades i enlighet med artikel 510.1 och 510.2 i förordning (EU) nr 575/2013, bör reglerna för beräkning av den stabila nettofinansieringskvoten ligga nära Baselkommitténs standarder, inbegripet hur dessa standarder ändras när det gäller behandlingen av derivattransaktioner. Vikten av att ta hänsyn till vissa europeiska särdrag för att säkerställa att NSFR-kravet inte hindrar finansieringen av den europeiska reala ekonomin gör det emellertid motiverat att göra vissa justeringar av Baselkommitténs NSFR-krav vid fastställandet av det europeiska NSFR-kravet. Sådana justeringar av hänsyn till det europeiska sammanhanget rekommenderas i EBA:s NSFR-rapport och handlar främst om den särskilda behandlingen av i) pass through-modeller i allmänhet och emission av säkerställda obligationer i synnerhet, ii) handelsfinansieringsverksamhet, iii) centraliserat reglerat sparande, iv) garanterade bostadslån, och v) kreditföreningar. Den särskilda behandling som föreslås motsvarar i stort sett förmånsbehandlingen av dessa aktiviteter i samband med den europeiska likviditetstäckningsgraden jämfört med Baselkommitténs likviditetstäckningsgrad. Eftersom den stabila nettofinansieringskvoten utgör ett komplement till likviditetstäckningsgraden bör dessa två kvoter överensstämma i fråga om definition och kalibrering. Detta gäller särskilt de faktorer avseende behovet av stabil finansiering som tillämpas på högkvalitativa likvida tillgångar i likviditetstäckningsgraden vid beräkningen av den stabila nettofinansieringskvoten, som ska ta hänsyn till definitioner och nedsättningar i den europeiska likviditetstäckningsgraden, oberoende av uppfyllandet av allmänna och operativa krav som fastställts för beräkningen av likviditetstäckningsgraden, men som inte är lämpliga för ettårsperspektivet i beräkningen av den stabila nettofinansieringskvoten. (40)Utöver hänsyn till europeiska särdrag kan den strikta behandlingen av derivattransaktioner i Baselreglernas NSFR-krav ha en betydande inverkan på institutens derivatverksamhet och följaktligen på de europeiska finansmarknaderna och på slutanvändarnas möjligheter att göra vissa transaktioner. Införandet av Baselreglernas NSFR-krav kan i olämplig och oproportionerlig grad påverka derivattransaktioner och vissa sammankopplade transaktioner, inbegripet clearingverksamhet, om det sker utan omfattande kvantitativa konsekvensbedömningar och offentligt samråd. Det tillkommande kravet om att 20 % i stabil finansiering ska hållas mot bruttoderivatskulder betraktas allmänt som ett grovt mått som överskattar de tillkommande finansieringsriskerna till följd av en potentiell ökning av derivatskulderna över en ettårsperiod. Det verkar därför rimligt att anta ett annat, mer riskkänsligt mått för att inte störa de europeiska finansmarknadernas funktion och tillhandahållandet av risksäkringsverktyg för institut och slutanvändare, däribland företag, i syfte att säkerställa deras finansiering som ett av kapitalmarknadsunionens mål. För derivattransaktioner utan marginalsäkerhet, där den framtida finansieringsrisken beror på oförutsägbara händelser, t.ex. att kreditvärdigheten skulle sjunka under en nivå och utlösa krav på ställande av säkerheter (s.k. rating triggers), och för vilka det bästa närmevärdet är det marknadsvärde som skulle motsvara finansieringsbehovet om en sådan händelse skulle inträffa, bör en faktor avseende behovet av stabil finansering (nedan kallad RSF-faktor) på 10 % tillämpas på deras bruttoderivatskulder. En RSF-faktor på 20 % förefaller vara alltför försiktigt beräknad. För derivattransaktioner med marginalsäkerheter införs en möjlighet för institut som använder schablonmetoden för motpartsrisk att antingen tillämpa Baselstandardens RSF-faktor på 20 % eller deras potentiella framtida exponering (nedan kallat PFE), beräknad enligt schablonmetoden för motpartsrisk. Institut som inte använder schablonmetoden för motpartsrisk har mycket små derivatportföljer och bör undantas från detta krav. Detta tillvägagångssätt är mer riskkänsligt och bör, eftersom det är avsett för motpartsrisk och för beräkning av bruttosoliditetsgraden, inte utgöra någon ytterligare börda för instituten. (41)Syftet med den asymmetriska behandlingen i Baselreglerna mellan kortfristig finansiering, t.ex. repor (vilka inte anses bidra med stabil finansiering) och kortfristig utlåning, t.ex. omvända repor (visst behov av stabil finansiering – 10 % om säkerhet ställs i form av högkvalitativa likvida tillgångar på nivå 1 såsom de definieras i likviditetstäckningsgraden och 15 % för övriga transaktioner) med finansiella kunder, är att motverka alltför omfattande kopplingar avseende kortfristig upplåning mellan finansiella kunder, eftersom sådana gör det svårare att försätta ett visst institut i resolution utan riskspridning till det övriga finansiella systemet i händelse av fallissemang. Kalibreringen av denna asymmetri är emellertid överdrivet försiktig och kan påverka likviditeten hos värdepapper som vanligtvis används som säkerhet i kortfristiga transaktioner, i synnerhet statsobligationer, eftersom institut förmodligen kommer att minska sin verksamhet på repomarknader. Det kan även undergräva marknadsgarantverksamhet, eftersom repomarknaderna underlättar hanteringen av den nödvändiga inventeringen, och därmed motverka målen med kapitalmarknadsunionen. Detta skulle dessutom göra det svårare att snabbt omsätta värdepapperen i kontanter till ett bra pris, vilket kan hota likviditetstäckningsgradens effektivitet eftersom syftet med denna är att det ska finnas en buffert av likvida tillgångar som lätt kan omsättas i kontanter om det uppstår likviditetsstress. Kalibreringen av denna asymmetri kan i sista hand påverka likviditeten på interbankmarknaderna, framför allt likviditetsförvaltningen, eftersom det blir dyrare för banker att ge kortfristiga lån till varandra. Den asymmetriska behandlingen bör behållas, men RSF-faktorerna sänkas till 5 % respektive 10 % (i stället för 10 % och 15 %). (42)Förutom den ändrade kalibreringen av Baselreglernas RSF-faktor för kortfristiga omvända repor med finansiella kunder som har statsobligationer som säkerhet (RSF-faktor på 5 % i stället för 10 %) har det visat sig krävas vissa andra justeringar för att säkerställa att införandet av den stabila nettofinansieringskvoten inte har negativa effekter på likviditeten på statsobligationsmarknaderna. Den RSF-faktor på 5 % i Baselreglerna som tillämpas på högkvalitativa likvida tillgångar på nivå 1 innebär att institut skulle behöva ha denna procentuella andel långfristig finansiering utan säkerhet oavsett hur länge de räknar med att hålla sådana statsobligationer. Detta kan potentiellt skapa ytterligare incitament för institut att placera likviditet hos centralbanker i stället för att agera som primary dealers och tillföra likviditet till statsobligationsmarknaderna. Den är dessutom inte förenlig med likviditetstäckningsgraden, där dessa tillgångars fullständiga likviditet är medräknad även under perioder av allvarlig likviditetsstress (0 % nedsättning). RSF-faktorn för högkvalitativa likvida tillgångar på nivå 1 enligt definitionen i EU:s likviditetstäckningsgrad, exklusive säkerställda obligationer av extremt hög kvalitet, bör därför sänkas från 5 % till 0 %. (43)Alla högkvalitativa likvida tillgångar på nivå 1 enligt definitionen i EU:s likviditetstäckningsgrad, exklusive säkerställda obligationer av extremt hög kvalitet, som ställs som variationsmarginaler i derivatkontrakt bör dessutom kvittas mot derivattillgångar, medan Baselstandarden endast godtar kontanter som respekterar bruttosoliditetsreglernas villkor för kvittning av derivattillgångar. Denna utökade omfattning av tillgångar som ställs som variationsmarginaler kommer att bidra till likviditeten på statsobligationsmarknaderna, undvika att bestraffa slutanvändare som håller stora volymer statsobligationer men inte mycket kontanter (t.ex. pensionsfonder) och förhindra ytterligare spänningar när det g