EUROPEISKA KOMMISSIONEN 
Bryssel den 13.10.2011 
SEK(2011) 1173 slutlig 
  
ARBETSDOKUMENT FRÅN KOMMISSIONENS AVDELNINGAR 
SAMMANFATTNING AV KONSEKVENSBEDÖMNINGEN 
Följedokument till 
MEDDELANDE TILL EUROPAPARLAM ENTET, RÅDET, EUROPEISKA 
EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN OCH REGIONKOMMITTÉN 
Att göra EU:s utvecklingspolitik effektivare: en agenda för förändring 
{KOM(2011) 637 slutlig} 
{SEK(2011) 1172 slutlig}  
 
SV 1   SV 1. PROBLEMDEFINITION: Vad är problemet,  vem påverkas mest och varför krävs 
det insatser med offentliga medel? 
Med tanke på den globala utvecklingen och de st ora utmaningar vi står inför internationellt1, 
värdet av en öppen diskussion om biståndsfråg or och den förändrade kontexten såväl på EU-
nivå (Lissabonfördragets nya rambestämmel ser för EU:s externa åtgärder) som på 
internationell nivå (G20,  internationella finans iella institutione r, FN etc.) finns det behov av 
förändringar som kan bidra till att göra EU:s utvecklingspolitik effektivare . Målet är att 
anpassa EU:s utvecklingspolitik till det kommande årtiondets utmaningar och hjälpa 
partnerländerna att få till stånd de förändri ngar som behövs för att snabbare kunna komma till 
rätta med fattigdomen och uppnå millennieutvecklingsmålen.  
Enligt nyligen presenterad forskning2 har mönstren för det intern ationella biståndet de facto 
försämrats sedan 2005, då Parisdeklarationen ant ogs. Det finns flera fa ktorer som inverkar 
negativt på effektiviteten och ändamålsenlighete n hos den utvecklingspolitik som förs av EU 
och andra aktörer. För det första kan man konstatera att den ökade volymen offentligt utvecklingsbistånd har åtföljts av en tilltagande fragmentering av biståndet. Trenden är att 
bistånd erbjuds i mindre delar, samtidigt som det blivit mer utspritt: glob alt sett är givarna nu 
verksamma i fler olika länder och, inom dessa lände r, i fler olika sektorer. På sektorsnivå är 
spridningstendensen också tyd lig: 41 % av alla sektorer i mottagarländerna registrerade 
betalningar från fler än tre givare inom EU under 2007. 
För det andra innebär det stora antalet givar-/partnerlandsförhållanden att det går åt stora 
resurser för att samordna insatserna. Detta dr abbar i första hand part nerländerna, men även 
givarländernas representanter på fältet. Risken att insatser överlappar dem som redan utförs av 
andra givare – inklusive andra givare inom EU  – kan tillsammans med bristen på samordning 
leda till att det uppstår plötsliga luckor i bist åndet till vissa "bortglömda" sektorer eller 
geografiska områden, samtidigt som det kan skap a en osäkerhet i partne rländerna och hos de 
viktigaste mottagarna i dessa länder, vilka ofta inkluderar de mest utsatta grupperna.  
Akademiker har studerat de långs iktiga kostnaderna för ineffektivt bistånd i termer av dess 
inverkan på förvaltningens kvalitet i pa rtnerländerna och ekonomins utveckling hos 
mottagarna. Sådana kostnader kan främst uttryc kas kvalitativt, även om man i vissa fall också 
kunnat få fram kvantitativa data i form av ut ebliven ekonomisk tillväxt eller kostnadsökningar 
som följt av bristen på förutsebarhet i utvecklingsfinansieringen
3. Enbart de långsiktiga 
konsekvenserna av fragmenterat bistånd gör de t ofta omöjligt för my ndigheterna att hålla 
effektiv kontroll över projektportföljerna eller ens ha översikt över de investeringar och den 
verksamhet som finansieras av biståndet. Dessu tom leder fragmenteringen ofta till en brist på 
effektiv planering och till att biståndet sprids ut geografiskt  på ett oregelbundet sätt, etc.4.  
                                                 
1 T.ex. finanskrisen, klimatförändringen, energi- och livsmedelsförsörjning, migrationstryck, bräckliga 
stater, regionala konflikter och internationell säkerh et, framväxten av nya stormakter, investerare och 
givare. 
2 Trends of In-country Aid Fragmentation and Donor  Proliferation: An Analysis of Changes in Aid 
Allocation Patterns between 2005 and 2009 , rapport på upprag av OECD:s Task Team on Division of 
Labour and Complementarity,  första utkast den 24 mars 2011, slutlig version under arbete. 
3 Aid Effectiveness Agenda: Benefits of a European Approach   
http://ec.europa.eu/development/icenter/repository/AE_Full_Final_Report_20091023.pdf   
4 idem 
 
SV 2   SV 2. ANALYS AV SUBSIDIARITETEN: Är ett agera nde från EU motiverat med tanke på 
subsidiaritetsprincipen (är det nödvändi gt och tillför det ett EU-mervärde)? 
Enligt Lissabonfördraget har kommissionen oc h medlemsstaterna ett delat ansvar för 
utvecklingspolitiken. Kommissionen har en tydlig ro ll när det gäller att stärka effekterna av 
det bistånd den administrerar, men medger också att andra dimensioner, aspekter och aktörer 
(t.ex. frågor som rör konsekvens i utvecklingspolitik en, former för biståndet, enskilda länders 
egenansvar) har en viktig kompletterande roll att spela och därför måste beaktas i den mån 
dessa faktorer har en inverkan på den samlade effektiviteten i EU:s ut vecklingspolitik. Därför 
har EU en viktig roll att spela när det gäller att främja samordning och konsekvens i åtgärderna, att sammanföra tjänster och resurser  och föra en dialog med partnerländerna från 
EU-synpunkt, eftersom insatser enbart från medl emsstaterna inte kan fylla dessa funktioner.  
Därför har ett samordnat agerande från EU e tt mervärde – både i politiskt hänseende och i 
fråga om ekonomiska hävstångseffekter – som är större än enbart summan av de 27 
medlemsstaternas och kommissionens insatser
5. I en studie från 20096 beräknades att de 
potentiella fördelarna med en samlad europeisk an sats när det gäller biståndseffektivitet skulle 
ligga i storleksordningen 3–6 miljarder euro per år.  
Som betonades under samrådet kring grönboke n bör kommissionen koncentrera det bistånd 
den förvaltar på ett mer begrän sat antal sektorer och områden. Beslut bör grundas på ett mer 
strategiskt perspektiv än tidig are, med hänsyn tagen till EU :s komparativa fördelar och 
kapacitet att skapa påtagliga resultat på de t berörda området. Kommissionen har också en 
ledande roll att spela när det gäller att ta initiativ till och samordna insatser för en bättre arbetsfördelning mellan EU och medlemsstaterna. 
För att uppnå största möjliga mervärde kan en ökad specialisering, bättre arbetsfördelning och 
möjligheterna till skalfördelar och lägre transa ktionskostnader använd as för att maximera 
effekten av de finansiella medel som finns a tt tillgå och förbättra EU:s förhandlingsposition, 
och därigenom generellt sett stär ka EU:s förmåga att spela en ledande roll på global nivå.  
3. MÅLEN FÖR EU:s INITIATIV: Vilk a är de huvudsakliga policymålen? 
Enligt fördraget är det centrala målet för EU:s politik och praxis på utvecklingsområdet att 
bekämpa fattigdomen inom ramen för en hållbar utveckling. De mål man enats om internationellt på detta område, och som EU anslutit sig till, är millennieutvecklingsmålen. 
Vid en viktig internationell konferens i december 2010
7 riktade man uppmärksamheten på det 
stora gapet mellan de överenskomna nivåerna i millennieutvecklingsmålen och de faktiska 
nivåer som hade uppnåtts i det sked et, då bara fem år återstod. De t råder särskilt stor oro för 
bristen på framsteg i vissa länder och regioner (särskilt i Afrika söder om Sahara) och i fråga 
om några av de enskilda målen (särskilt mödrars och barns hälsa).  
Med tanke på de stora ansträngningar som fortfarande krävs om millennieutvecklingsmålen 
ska kunna uppnås till 2015 måste EU arbeta för att snabbt förbättra effekt erna av sitt bistånd 
                                                 
5 Som visats ovan med hänvisning till studien Aid Effectiveness Agenda: Benefits of a European 
Approach  från oktober 2009.  
 http://ec.europa.eu/development/icenter/repository/AE_Full_Final_Report_20091023.pdf  
6 Aid Effectiveness Agenda: Benefits of a European Approach , HTPSE Limited, oktober 2009 
http://ec.europa.eu/development/icenter/repository/AE_Full_Final_Report_20091023.pdf   
7 FN:s plenarsammanträde på hög nivå om millennieutveckli ngsmålen, New York. 
 
SV 3   SV med avseende på fattigdomsbekämpning. Efte r 2015 måste EU sedan fortsätta stödja de 
globala insatserna, till dess a tt fattigdomen helt har utplånats.  Målet för den föreslagna 
agendan för förändring är således att se till att varje euro som EU beviljar i utvecklingsbistånd 
ger största möjliga positiva effekt för fattigdo msbekämpning i utvecklingsländerna, så att 
EU:s bidrag till millennieutvecklingsmålen och de n långsiktiga kampen mot fattigdom blir så 
effektivt som möjligt.  
Utgångspunkten är att EU-biståndets inverkan på arbetet för att minska fattigdomen kan 
förbättras genom att biståndet fokuseras geograf iskt och sektorsmässigt på ett mer begränsat 
antal länder och områden, snarar e än att spridas i form av mindre stödbelopp för ett större 
antal ändamål världen över. Genom att anta ett sådant arbetssätt kommer kommissionen att 
förbli en global aktör i utveckli ngsfrågor medan den i egenskap av givare koncentrerar sitt 
bistånd på de sektorer och lände r där effekten blir störst.  
Dagordningen för konsekvens i utvecklingspolitiken ( Policy Coherence for Development, 
PCD ) bidrar också till att förbättra de faktiska resultaten av vårt utvecklingssamarbete genom 
att minska inkonsekvenser och främja samverkans effekter mellan målen för den inre politiken 
och utvecklingspolitiken. Dessuto m bör man arbeta för förbättrad samordning mellan målen 
för utvecklingspolitiken och den externa politiken i allmänhet. 
4. HANDLINGSALTERNATIV: Vilk a alternativ har övervägts och vilka har studerats i 
närmare detalj? 
Vi kommer att diskutera fyra huvudalte rnativ i denna konsekvensbedömning: 
Det första alternativet kan beskrivas som ett status quo , i den meningen att fördelningen och 
genomförandeprocesserna för biståndet inte förä ndras (inga nya åtgärder för EU:s sida). 
Enligt ett alternativ skulle det av kommissionen förvaltade utvecklingsbiståndet fortsätta fördelas på ett stort antal sekt orer och länder. Lite förenklat skulle EU fortsätta göra allting 
överallt, och således inte ta sig an problemet med fragmentering av bi stånd. Detta alternativ 
har kunnat studeras i detalj genom att helt enkelt tit ta på EU:s befintliga, tämligen utspridda 
och fragmenterade utvecklingsbi stånd. Vi ser detta alternativ främst som en referenspunkt 
från vilken vi kan utveckla ett mer kostnadseffektivt och verkningsfullt system.  
Det andra alternativet tar sin utgångspunkt i fördelningen mellan sektorer. För att motverka 
problemet att EU:s bistånd spri ds ut alltför mycket vill ko mmissionen fokusera på ett mer 
begränsat antal områden och sektorer, i synner het där den har komparativa fördelar. Detta 
hindrar inte att vi skulle fortsätta ge stöd ti ll ett stort antal länder, från de fattigaste 
utvecklingsländerna (ibland: least developed countries, LDCs ) till de mest avancerade 
(BRICS , dvs. Brasilien, Ryssland, Indi en, Kina och Sydafrika). 
I det tredje alternativet ligger fokus på den geografiska fördel ningen. Målet är att reducera den 
stora geografiska spridningen av EU:s bistå nd, och kommissionen skulle här vilja rikta sitt 
bistånd till ett mer begränsat antal lände r (på grundval av ländernas respektive behov, 
kapacitet, intressen och engagemang). Bistånde t skulle dock fortsätta täcka ett stort antal 
sektorer.  
I det fjärde alternativet skulle EU väga in både sektorsaspekter och geografiska aspekter 
genom att skapa ett differentier at arbetssätt när det gäller förd elningen av utvecklingsbistånd, 
samtidigt som biståndet skulle fokuseras  på ett begränsat antal sektorer.  
 
SV 4   SV Syftet med denna konsekvensbedömni ng är inte att på förhand identifiera de sektorer eller 
geografiska områden som stödet skulle inrikt as på. Snarare koncentrerar vi oss här på 
principerna  om sektorsmässig koncentration och geogr afisk differentiering. Det slutliga valet 
av sektorer och länder måste ske på grundval av  en detaljerad analys och dialog för varje 
enskilt land, med utgångspunkt från de prin ciper om egenansvar och partnerskap som 
fastställdes i Parisdeklaratione n. Dessutom krävs givetvis öv erläggningar med andra givare, 
inte minst EU-medlemsstater, inom ramen för uppförandekodexen för arbetsfördelningen på 
området utvecklingspolitik.  
Utvecklingen mot bättre konsekvens i utvecklings politiken och stärkt samordning på EU-nivå 
kommer liksom valet av stödformer och sammanla gda biståndsnivåer att vara faktorer som 
inverkar oavsett vilket av de fyra alternativen som väljs. Dessa aspekter analyseras därför inte 
närmare i denna konsekvensbedömning.  
5. BEDÖMNING AV KONSEKVENSER: Vilk a är de främsta ekonomiska, 
miljömässiga och sociala konsekvenserna av vart och ett av de fyra alternativen, 
uttryckt i fördelar (angivet  i belopp och andra kvantitati va termer) och kostnader (i 
form av beräknad administrativ börda, andr a kostnader för att anpassa sig till nya 
regler samt den offentliga förvaltninge ns kostnader för genomförandet)?  
Alternativ 1  
Enligt alternativ 1 ( status quo ) skulle det bistånd som förvaltas av kommissionen fördelas på 
ett stort antal sektorer och mottagarländer. Kommissionen skulle således fortsätta agera 
globalt och i ett stort antal sektorer, vilket i bä sta fall skulle ge den inflytande över hela linjen 
och möjlighet att fungera som katalysa tor i alla de berörda länderna. Status quo- alternativet 
medför ingen förändring när det gäller prob lemet med spridning och fragmentering av 
bistånd, vilket ökar risken för bristande effe ktivitet i framtida biståndsprogram. Dessutom 
skulle de begränsade resurser som står till buds spridas ut i alltför  små portioner, vilket 
minskar deras verkan och kan äventyra EU-bis tåndets relevans, legitimitet och synlighet.  
Alternativ 2  
Ett starkare fokus i sektorshänseende kan bidr a till ett effektivare EU -bistånd genom att de 
befintliga resurserna koncentreras på färre sektorer, vilket ökar den "kritiska massan" av EU:s insatser. Detta kan också bidra till att stärka  Europeiska unionens expertis, synlighet och 
anseende som givare i de sektorer där den e ngagerar sig, särskilt på områden där den redan 
har erkända komparativa fördelar. Även med de tta alternativ skulle kommissionen vara 
närvarande i ett stort antal länder globalt, oc h således ha ett inflytande och en roll som 
katalysator i alla dessa länder. En stark koncentration på få sekt orer innebär emellertid risker 
för en viss dissonans mellan kommissionens begr änsade utbud av stöd och partnerländernas 
efterfrågan. Detta skulle även kunna leda till sv årigheter att faktiskt använda alla resurser. 
Dessutom kan ett toppstyrt system för koncentra tion av bistånd på vissa sektorer inverka 
negativt på partnerländernas eg enansvar (vilket har identifierats som en mycket viktig 
ingrediens för ett verkningsfullt bistånd oc h för en framgångsrik utvecklingsprocess i 
allmänhet). 
Alternativ 3
 
Ett starkare geografiskt fokus skulle kunna bidra till att öka EU -biståndets inverkan genom att 
rikta in begränsade resurser på de länder där behoven är störst och där biståndet skulle kunna 
 
SV 5   SV ha mest påtaglig effekt. Komm issionen skulle således använda  en differentierad metod för 
biståndsfördelning och partnerskap, som skulle ta sin utgångspunkt i en  djupgående dialog om 
politiska frågor och enskilda åtgärdsområden med samtliga partnerl änder. Utifrån denna 
dialog skulle EU sedan beslut a om den lämpligaste formen för samarbete och kunna fatta 
välgrundade och objektiva beslut om den uppsättning åtgärder, den stödnivå och de 
finansieringsinstrument och stödformer som är bäst anpassade för det aktuella ändamålet. 
Ett sådant geografiskt fokus ri skerar emellertid att minska EU:s inflytande och roll som 
katalysator i länder och regi oner där man inte längre har verksamhet. Utan en bättre 
samordning och arbetsfördelning mellan EU och medlemsstaterna finns det också en risk för 
ökade klyftor mellan de mottagarländer som tende rar att dra till sig mycket bistånd och de 
länder som ofta "glöms bort", särskilt i ett skede då ett stigande antal gi vare inom EU strävar 
efter att reducera sina biståndsinsatser och dr a sig ur vissa utvecklingsländer. Båda dessa 
problem kan emellertid mildras genom viss a kompletterande åtgärder, t.ex. gradvisa 
utträdesstrategier, nya typer av partnerskap me d de länder som inte längre tar emot bistånd i 
bidragsform samt framsteg i arbetet med ge mensam programplanering och arbetsfördelning. 
Alternativ 4  
En kombination av ökad fokus på sektorer oc h på mottagarländer skulle kunna bidra till att 
kraftigt stärka EU-biståndets verkan genom en  bättre och mer strategisk användning av de 
begränsade biståndsresurserna. EU skulle kunn a öka sin kritiska massa i vissa sektorer och 
länder, och därmed stärka sin förhandlingsposit ion och förbättra hävstångseffekten av sina 
resurser och åtgärder. Genom att leda genom exempel kan kommissionen stärka synligheten 
och legitimiteten i det bistånd den förvaltar och uppmuntra medlemsstaterna att välja ett 
liknande arbetssätt. Detta skulle också stär ka kommissionens roll som sammankallare och 
samordnare, särskilt i centrala  frågor om arbetsfördelning. 
6. JÄMFÖRELSE MELLAN ALTERNATIVEN: Vilket är det bästa alternativet och av 
vilka orsaker? 
Enligt denna konsekvensbedömning är alternativ 4 det mest fördelaktiga. Det skulle skapa en 
mer strategisk, bättre underbyggd fördelning av be gränsade EU-medel, och även ge en bättre 
synlighet. Istället för att spridas på ett alltför stort antal sektorer och länder, som i alternativ 1, skulle resurserna kunna samlas där de behövs bä st och där de beräknas ha störst positiv 
verkan i kampen mot fattigdomen. Alternativ 4 kombinerar också fördelarna med alternativen 
2 och 3, och avhjälper samtidigt vissa av de pr oblem som uppstår om ma n enbart har ett fokus 
(sektor eller geografiskt område).  
Den metod som föreslås i alternativ 4 skulle ge kommissionen möjlighet att utveckla en mer 
balanserad och strategisk roll som givare, vilket också skulle ge effekter i form av bättre 
synlighet och anseende.  
7. ÖVERVAKNING OCH UTVÄRD ERING: Vilka metoder bör utvecklas för att 
fastställa de faktiska kostnaderna och förd elarna och för att utvärdera om de önskade 
effekterna har uppnåtts? 
Kommissionen har redan et ablerade system för övervakning och utvärdering, som täcker hela 
dess biståndsprogram. För närvarande utvärderas såväl landsspecifika och tematiska strategier 
som enskilda program och proj ekt. Genom mer omfattande ut värderingsprocesser studeras 
aspekter som komplementaritet och synergier mellan olika rätt sakter, och detta gäller även 
 
SV 6   SV verksamhet som inte ger upphov till några utbeta lningar. Mer komplicer ade utvärderingar kan 
också gälla övergripande politiska  mål som man enats om i olik a politiska proc esser, eller 
generella aspekter som kan vara  relevanta vid tillämpning av fl era eller rentav alla berörda 
rättsakter. Så långt det är möjligt strävar kommissionen efter att involvera alla berörda aktörer i utvärderingen av EU-biståndet, inklus ive genom gemensamma utvärderingar.