EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 30.10.1996 
KOM(96)491 slutlig 
RAPPORT OM UTVECKLINGEN AV RELATIONERNA MED TURKIET EFTER 
TULLUNIONENS IKRAnTRAPANDE 
(framlagt av kommissionen) 

RAPPORT OM UTVECKLINGEN AV RELATIONERNA MED TURKIET EFTER 
TULLUNIONENS IKRAFTTRÄDANDE 
INLEDNING: Kommissionens åtaganden 
Denna rapport ingår i det åtagande kommissionen gjorde vid debatten i 
Europaparlamentet hösten 1995 om samtycke till tullunionen mellan Europeiska 
ekonomiska gemenskapen och Turkiet. I åtagandet ingår "en årlig repport om 
genomförandet av tullunionen samt de ekonomiska och politiska aspekterna, 
inbegripet demokratiseringsprocessen och de mänskliga rättigheterna i Turkiet". 
L HUR TULLUNIONEN HAR FUNGERAT 
Efter det att Europaparlamentet röstat för tullunionen trädde denna i kraft den 31 
december 1995 i enlighet med den tidsplan som fastställs i Tilläggsprotokollet till 
1964 års avtal om upprättandet av en associering mellan Europeiska ekonomiska 
gemenskapen och Turkiet. Efter ikraftträdandet har tullunionen i stort sett fungerat 
tillfredsställande och i enlighet med associeringsrådets beslut nr 1/95 och 2/95. 
Tullar och avgifter med motsvarande verkan har avskaffats liksom kvantitativa 
begränsningar (med undantag för en begränsning från Turkiets sida av exporten 
av råbomull till gemenskapen). Å andra sidan har avtalen om frivillig begränsning 
vad gäller textilier som tillämpats av de turkiska exportörerna för export till 
gemenskapen avskaffats. Inom industrisektorn finns numera varken kvantitativa 
begränsningar, import- eller exporttullar vad gäller handelsutbytet med Turkiet. 
Avtalet om upprättandet av en tullunion har för övrigt kompletterats med ett 
frihandelsavtal som undertecknades i juli 1996, vilket avser produkter som 
omfattas av EKSG-fördraget. Gemenskapen och Turkiet har gemensamt anmält 
dessa bägge texter (tullunion och EKSG) till Världshandelsorganisationen. I 
enlighet med åtaganden som gjorts av bägge parter pågår förhandlingar i syfte att 
införa medgivanden för jordbruksprodukter som är till ömsesidig nytta. 
Bägge parter har även vinnlagt sig om att säkerställa att tullunionen fungerar på 
bästa möjliga sätt. De institutionella arrangemangen som anges i avtalet 
(inrättandet av en gemensam kommitté för tullunionen, turkiska experters 
deltagande i vissa tekniska kommittéer) har genomförts. Tullunionkommittén har 
sammanträtt vid flera tillfällen och i stort sett funnit tillfredsställande lösningar på 
de problem som förekommit. Problemen beror vanligen på att man befinner sig 
i en övergångsperiod där Turkiet trots att det antagit den gemensamma tulltaxan 
ännu inte ingått handelsavtal liknande dem som EU ingått med ländenia i 
Östeuropa och i Medelhavsområdet och att det inte heller antagit gemenskapens 
preferensordning. Detta leder till situationer där importörer i EU har tillgång till 
leveranskällor med nolltull för en viss produkt under det att de turkiska 
importörerna måste erlägga tull enligt Gemensamma tulltaxan. Dessa problem bör 
försvinna allteftersom Turkiet antar hela gemenskapens politik vad gäller 
förmånsbehandling ur tullhänseende. Turkiet har fem år på sig att genomföra 
detta. Ett frihandelsavtal med Israel har undertecknats och ett med Ungern har 
paraferats och inom kort kommer även ett med Rumänien. Förhandlingar pågår 
om fler avtal med andra centraleuropeiska länder (Bulgarien, Polen, Slovakien och 
Tjeckien). Inledande kontakter med Litauen har ägt rum. 
Det skall även understrykas att Turkiet uppfyller sina åtaganden vad gäller 
genomförandet av en utrikeshandelspolitik på textilområdet som till sitt innehåll 
överenstämmer med den politik som tillämpas av EU. 
Vid associeringsrådets möte den 30 oktober 1995 angav Europeiska kommissionen 
att även om Turkiet antagit merparten av den lagstiftning som är nödvändig för 
att tullunionen skall fungera väl så kvarstod ett visst antal åtgärder för den 
turkiska regeringen eller parlamentet att anta. Detta gäller inrättandet av en 
myndighet med uppgift att tillse att konkurrenslagstiftningen följs samt att det 
turkiska parlamentet måste anta den nya tullkodexen som är anpassad till EU:s 
tullkodex. Dessa åtgärder borde ha antagits innan tullunionen trädde i kraft. 
Hittills har detta inte varit möjligt på grund av den politiska situationen i Turkiet. 
Även om dessa brister inte hindrar tullunionen från att fungera och för övrigt mer 
är till förfång för de turkiska aktörerna än för gemenskapsaktörerna så anser 
kommissionen ändå att denna situation är beklaglig. 
Vad gäller tullunionens ekonomiska konsekvenser har varken kommissionen eller 
de turkiska myndigheterna ännu inte tillgång till tillräckliga statistiska uppgifter 
om det ömsesidiga utbytet för att kunna göra detaljerade analyser. 
Emellertid visar de första ofullständiga upplysningarna (för några månader och 
några europeiska länder) generellt på en betydande ökning av den europeiska 
exporten till Turkiet i början av 1996 och en mindre ökning av exporten från 
Turkiet till medlemsstaterna i EU. Vissa europeiska länder såsom Danmark, 
Frankrike, Förenade kungariket och Italien har ökat sin export med mer än 50 % 
jämfört med samma perioder 1995. De turkiska myndigheterna uppskattar det 
turkiska handelsunderskottet till 10 miljarder dollar för första halvåret 1996, vilket 
är att jämföra med 13,2 miljarder dollar för hela 1996. Det är dock för tidigt att 
avgöra om detta enbart beror av tullunionen. Överhettningen av den turkiska 
ekonomin i början av 1996 förklarar säkert till stor del ökningen av den turkiska 
importeii, vilket för övrigt var fallet vid en liknande konjunkturcykel 1993. På 
samma sätt är det för närvarande svårt att hänföra ökningen av den turkiska 
exporten till det faktum att gemenskapens textilpolitik inte längre tillämpas på 
Turkiet. 
IL ANDRA ASPEKTER AV GENOMFÖRANDET AV AVTALET AV 
MARS 1995 
Avtalet av den 6 mars 1995 med Turkiet innehöll inte bara handelsaspekter 
(tullunion, EKSG, jordbruk) utan även en del rörande ekonomiskt samarbete, 
intensifiering av den politiska dialogen och allmänt sett även utveckling av 
samarbetet inom ett stort antal områden. 
Situationen för de olika delarna i avtalet är följande: 
* Ekonomiskt samarbete 
Unionens åtaganden gentemot Turkiet avser ett särskilt anslag på 375 
miljoner ecu i budgetstöd vad gäller tullunionen och lån från Europeiska 
investeringsbanken på maximalt 750 miljoner ecu ur bankens egna medel. 
Gemenskapen åtar sig dessutom att tillämpa samma samarbetspolitik på 
Turkiet som den tillämpar på Medelhavsländerna (vars storlek och 
övergripande riktlinjer fastställdes av Europeiska rådet vid dess möte i 
Cannes) både vad gäller budgetdelen (anslag till MED A) samt den del som 
avser lån från Europeiska investeringsbanken. 
Vad gäller det särskilda anslaget på 375 miljoner i budgetstöd för 
tullunionen så har utkastet till budgetförordning ännu inte antagits av rådet. 
I slutet av 1995 nåddes en politisk överenskommelse i rådet om texten till 
en förordning som parlamentet godkänt med några ändringar samtidigt som 
det godkände tullunionen. Till följd av händelserna i Imia i januari 1996 
har rådet inte kunnat uppnå den enhällighet som är krävs för ett formellt 
antagande av texten. Av samma skäl har Europeiska investeringsbanken 
inte kunnat genomföra rådets anmodan i slutet av 1995 att bevilja Turkiet 
lån på upp till 750 miljoner ecu. 
Vad gäller Turkiets deltagande i samarbetspolitiken med 
Medelhavsländerna anges Turkiet som mottagarland i budgetförordningen 
MED A som antogs av rådet i juli. Ett vägledande program om det 
ekonomiska bistånd Turkiet skall erhålla enligt detta anslag har 
överenskommits mellan kommissionen och Turkiet och framlagts för 
medlemsstaterna i enlighet med förordningen. Kommissionen har utrett 
flera samarbetsprojekt i enlighet med denna förordning och beslut om flera 
av dessa kan fattas före utgången av 1996 i enlighet med de förfaranden 
som anges i MEDA-förordningen. Dessa projekt syftar till att underlätta 
genomförandet av tullunionen och att hjälpa sektorn små och medelstora 
företag att möta konkurrensen från Europa. I detta sammanhang planerar 
man även att utveckla Jean Monnet-programmet som skall dela ut 
stipendier till turkiska studenter som önskar komplettera sina studier vid 
europeiska universitet. Dessutom undersöks för närvarande flera 
samarbetsprojekt med social inriktning och detta även i samarbete med 
turkiska icke-statliga organisationer. 
Det bör erinras om att kommissionen även åtagit sig att på vissa villkor 
ge Turkiet makroekonomiskt bistånd. Dessa villkor (särskilt 
betalningsbalansproblem, förekomsten av ett program med Internationella 
valutafonden) ännu inte uppfyllts. 
* Politisk dialog 
Sedan tullunionen genomförts har kontakterna mellan EU och Turkiet 
utvecklats på olika nivåer. Premiärministrarna har inbjudits till Europeiska 
rådets möten (Ciller till Madrid, Yilmaz till Florens). Premiärminister 
Yilmaz besökte ordföranden för Europeiska kommissionen i juni 1996. 
Den gemensamma parlamentariska kommittén sammanträdde i Ankara i 
juni 1996. Två möten mellan politiska direktörer på trojkanivå har även 
ägt rum. Den betydande roll som Turkiet spelat i Europa-
Medelhavsprocessen i Barcelona bör även understrykas, vilket gav upphov 
till många multilaterala möten både på ministernivå och på 
tj änstemannanivå. 
Efter händelserna i Egeiska havet har det varit omöjligt för 
Associeringsrådet EG-Turkiet att sammanträda och inte heller har det varit 
möjligt att anordna de möten på ministernivå mellan europeiska och 
turkiska ledare för olika sektorer som har samband med hur väl 
tullunionen fungerar (handel, inre marknad, transporter etc.) som anges i 
Associeringsrådets resolutioner från 1995. 
* Samarbetets utveckling 
På grund av att disponibla medel saknas (MEDA-förordningen antogs först 
i juli) har resolution 1/95 om utvecklingssamarbete i stort sett inte 
tillämpats. Emellertid är det att notera att kommissionen till rådet och 
Europaparlamentet har lämnat ett förslag som syftar till att låta Turkiet 
delta i ungdomsutbytesprogram och program för kulturell utveckling 
(Leonardo, Socrates och Ungdom för Europa). Dessa förslag ligger för 
närvarande på Europaparlamentets bord. 
ffl. TURKIETS EKONOMISKA SITUATION 
De positiva faktorerna vad gäller den ekonomiska situationen rör tillväxten som 
efter konjunkturnedgången 1994 ökat med mer än 75 % 1995 på helårsbasis och 
med 8 Vo under första kvartalet 1996. Den inhemska efterfrågan och exporten, 
särskilt till länderna i Central- och Östeuropa och länderna i den forna 
Sovjetunionen har varit mycket dynamisk och bidragit till ökningen av BNP under 
perioden. En annan positiv faktor utgörs av de inkomster som turkar som arbetar 
utomlands sänder hem (3 miljarder dollar) och de ökade turistinkomsterna. 
Valutareserven har fyllts till en hög nivå ( mer än 15 miljarder dollar). 
Det huvudsakliga bekymret inom detta område rör de makroekonomiska 
stabiliteten och särskilt det ökande budgetunderskottet och de stigande 
realräntorna. Prognoserna rörande underskottet i bytesbalansen är även de mer 
pessimistiska på grund av att handelsbalansunderskottet uppgick till 10 miljarder 
dollar första halvåret 1996. Den mest oroande aspekten är budgetunderskottet som 
var under kontroll tack vare stand-by avtalet med Internationella valutafonden (6,6 
% 1995) men som började försämras igen innan valet i december 1994. Sedan det 
senaste valet har Turkiet inte haft några klara riktlinjer vad gäller den 
makroekonomiska politiken. Det är uppenbart att det mål på ett underskott på 7,7 
% som angavs av den första koalitionsregeringen inte går att uppfylla. Detta hade 
krävt drastiska åtgärder vad gäller skatter, social trygghet och privatisering, och 
några sådana åtgärder har heller ännu inte genomförts. De första beslut som 
fattades av koalitionen Erbakan/Ciller (att öka löner och pensioner för tjänstemän 
med 50 % och minimilönen med 101 % samt olika åtgärder till förmån för 
jordbrukarna) har oavsett hur politiskt och socialt opportuna de än är endast till 
effekt att automatiskt väsentligt öka underskottet, även om man beaktar de 
åtgärder som regeringen meddelade i juli och september. Dessa åtgärder är inte 
utformade för att kontrollera de offentliga utgifterna, vilket gör förvaltningen av 
det inhemska skulderna desto svårare och ränteutbetalningarna kan komma att 
uppgå till 10 % av BNI i slutet av 1996. Nyligen genomförde en delegation från 
Internationella valutafonden ett nytt besök i Turkiet. 
Den försämrade makroekonomiska situationen innebär risker på lång sikt för hur 
väl tullunionen kan fungera, särskilt vad gäller den nytta som den turkiska 
ekonomin har rätt att förvänta sig av tullunionen. Tack vare tullunionen har 
Turkiet möjlighet att påskynda moderniseringen av sin industri och förvärva en 
specialiseringsgrad som ger ett högre förädlingsvärde i den internationella 
arbetsfördelningen. En sådan utveckling förutsätter att Turkiet förutom att göra 
bruk av sina egna mänskliga och finansiella resurser även kan importera teknik 
och kunnande, särskilt i form av utländska investeringar i landet. De utländska 
investeringarna i Turkiet har ökat starkt i Turkiet under 1995 på grund av 
tullunionen. Det förefaller om dessa investeringar därefter avtagit. 
IV. POLmSK SITUATION 
1. Inrikespolitisk situation 
Vad gäller det senaste valet som ägde rum några dagar efter det att 
Europaparlamentet godkänt tullunionen skedde både valkampanjen och 
rösningsförfarandet under ordnade former. Valdeltagandet var stort (85 %). Det 
islamiska partiet REFAH befäste sin framgång från kommunalvalen 1993 genom 
att öka med 3 procentenheter till 21,5 % och fick bland de flesta rösterna. DYP 
som leds av Ciller och ANAP som leds av Yilmaz fick ungefär 20 % vardera av 
rösterna. Vänsterpartierna fick alla färre röster än de förväntat sig och det pro-
kurdiska partiet Hadep som fick 3 % av rösterna var långt under den tröskel som 
krävs för att få komma med i parlamentet. I mars 1996 ingick DYP och ANAP 
en koalition som fick stöd utifrån av socialistpartiet som leds av Ecevit. Även om 
denna koalition hade tillräckligt stöd i parlamentet så föll den på rivaliteten mellan 
partiernas bägge ledare. Efter en månads regeringskris kom en ny koalition till 
makten i juni 1996 och denna koalition utgjordes av Erbakans REFAH-parti och 
DYP och med Erbakan som premiärminister och Ciller som vice premiärminister 
och utrikesminister. I sin regeringsförklaring förpliktade sig de bägge partierna att 
fullfölja de huvudsakliga riktlinjerna för Turkiets utrikespolitik (medlemsskap i 
NATO och banden till EU, särskilt tullunionen). De förpliktade sig även att 
fullfölja demokratiseringsprocessen och förbättra situationen vad gäller de 
mänskliga rättigheterna. Ett upphävande av undantagstillståndet i landets sydöstra 
del planeras även. 
En av de mest oroväckande aspekterna av den politiska situationen i Turkiet som 
redan berörts i samband med den ekonomiska situationen är avsaknaden av 
lagförslag från regeringen och att lagstiftningsarbetet mer eller mindre upphört i 
parlamentet. Under DYP-ANAP:s koalitionstid antogs mycket få lagar och sedan 
den nya koalitionen REFAH-DYP tillträde har praktiskt taget inga lagar antagits. 
Detta har särskilt inverkat på den demokratiseringsprocess som inleddes under 
1995. 
2. Situationen i Egeiska havet 
Alltsedan händelserna i början av 1996 vad gäller Imiaöarna i Egeiska havet är 
läget mycket spänt i regionen. Även om regeringarna i de bägge länderna försökt 
kontrollera situationen för att förhindra ännu allvarligare incidenter utgör 
situationen fortfarande allvarligt problem i relationerna mellan Grekland och 
Turkiet samt mellan Turkiet och EU. 
Under Europeiska unionens italienska ordförandeskap under första halvåret 1996 
gjordes ansträngningar för att få de bägge sidorna att närma sig varandra i syfte 
att skapa förutsättningar för ett fruktbart sammanträde i associeringsrådet Turkiet-
EU. Dessa ansträngningar fortsatte under det irländska ordförandeskapet. Vid 
rådets möte för allmänna frågor den 15 juli antogs en principdeklaration i vilken 
det erinrades om att relationerna mellan EU och Turkiet bör "grunda sig på 
upprätthållandet av internationell rätt och internationella avtal, relevant 
internationell praxis och medlemsstaternas och Turkiets suveränitet och 
territoriella integritet". Rådet uppmanade även till att "undvika alla handlingar som 
skulle kunna öka spänningarna, särskilt hot om eller användandet av våld". Rådet 
underströk att "konflikter rörande territoriella anspråk såsom i fallet Imiaöarna bör 
hänskjutas till Internationella domstolen". 
Turkiet har hittills inte yttrat sig om de principer som anges i denna deklaration. 
3. Cypern 
Det politiska klimatet i Turkiet sedan 1996 och spänningarna i Egeiska havet har 
tyvärr lett till att inga framsteg kunnat göras i en dialog mellan EU och Turkiet 
för att finna en övergripande lösning på Cypernfrågan. Det skall emellertid 
poängteras att Turkiet godtagit att samarbeta med företrädarna (Di Roberto och 
Heaslip) för de bägge ordförandeskapen vad gäller Cypernfrågan. 
Våldsamheterna i augusti 1996 på Cypern har kraftigt ökat motsättningarna på ön 
och har helt klart till syfte att försöka övertyga världsopinionen om att det skulle 
äventyra säkerheten för befolkningen på ön om grekcyprioter och turkcyprioter 
tvingades samexistera i en federal stat. Kommissionen, liksom ordförandeskapet, 
har kraftigt fördömt dessa incidenter. Kommissionen anser att dessa incidenter 
varken hotar strävandena efter en övergripande lösning i enlighet med Förenta 
nationernas resolutioner eller unionens politika beslut att inleda förhandlingar om 
anslutning sex månader efter regeringskonferensens avslutande. Den ansluter sig 
till ordförandeskapets uppmaning till de bägge parterna att omedelbart undvika 
nya konfrontationer och att samarbeta fullt ut med FN:s fredsbevarande styrka på 
Cypern för att minska motsättningarna. 
V. SITUATIONEN VAD GÄLLER DE MÄNSKLIGA RÄTTIGHETERNA 
Mot bakgrund av en oroväckande allmän situation vad gäller mänskliga rättigheter 
underströk kommissionen i sin rapport till parlamentet 1995 att reformerna under 
1995 var viktiga eftersom de leder Turkiet i rätt riktning. Turkiet har faktiskt 
genomfört en institutionell reform, den första som genomförts av en civil regering 
på mycket länge, vilken har till syfte att utvidga det politiska utrymmet och säkra 
bättre villkor för det politiska livet. Även om artikel 8 i lagen om bekämpning av 
terrorism kvarstår har denna setts över i en mer liberal anda och med detta utökas 
yttrandefriheten. Under månaderna efter ändringen frisläpptes 142 personer som 
dömts enligt denna artikel. Därefter har många fall tagits upp till ny prövning 
vilket lett till 269 frisläppanden, 1 408 strafflindringar och till att 4 fängelsestraff 
omvandlats till böter. 
Verkningar av 1995 års reformer 
På grund av den allmänna politiska situationen har demokratiseringsprocessen inte 
fortsatt under 1996. Inga lagar har antagits i Turkiet för att genomföra de 
institutionella reformerna. Även om artikel 8 ändrats används den fortfarande för 
att åtala oliktänkande, bland dessa författaren Yasar Kemål (som även åtalats 
enligt artikel 312 i straffbalken), förläggaren Ozan Såpan och den före detta 
parlamentsledamoten för DEP Sakik. Dessutom kan omprövningen av vissa 
rättegångar enligt den nya artikel 8 leda till att vissa som frigivits, som till 
exempel Mehdi Zana, åter fängslas. 
Allt färre åtalas enligt artikel 8 och påföljderna mindre stränga. Icke desto mindre 
måste dessa åtal anses vara åtal som sker på grund av en persons åsikter. 
Dessutom är det att märka att samma typ av åtal sker på grundval av andra 
artiklar i brottsbalken (särskilt artiklarna 168 och 312) vilket leder till ett 
ifrågasättande av den nya inriktning som anges av den ändrade artikel 8. 
Brott mot de mänskliga rättigheterna 
Den politiska situationen i Turkiet har även medfört att åtgärder mot tortyr, 
misshandel, försvinnande och avrättningar utom den vanliga rättegångsordningen 
inte kunnat fullföljas med nödvändig kraft. Vid en offentlig debatt i det turkiska 
parlamentet den 28 februari 1996 medgav justitieministern i den förra regeringen 
(Firuz Cilingiroglu) att tortyr var vanligt förekommande särskilt vad gäller häktade 
personer eftersom de inte har tillräckligt rättsligt skydd. Allt fler åtalas för denna 
typ av gärningar. Ministern uppgav att 252 personer åtalats 1993 och 224 1994. 
Höga rådet för mänskliga rättigheter som inrättades i september 1993 
rekommenderade i slutet av 1994 vissa reformer för att avskaffa vissa förfaranden, 
särskilt en minskning av häktningstiden till högst fyra dagar (som var femton 
dagar avseende lagen om bekämpning av terrorism och trettio dagar avseende 
undantagstillstånd) samt möjligheten till advokathjälp för alla häktade. Dessa 
bestämmelser har ännu inte genomförts även om vissa politiskt ansvariga påstått 
detta i offentliga anföranden. 
I de mest upprörande fallen som offentliga opinionen reagerat inför har regeringen 
åtalat de ansvariga, även på hög nivå. Dessa fall avser särskilt mordet på 
journalisten Metin Goktepe när satt häktad på en polisstation i Istanbul och vars 
kropp återfanns några hundra meter från platsen, samt det bevisade fallet av tortyr 
av ungdomar i Manisa (vilka anhållits på grund av sitt förmodade medlemsskap 
i det revolutionära vänsterpartiet DHKP/C och deltagande i vissa av detta partis 
aktioner). Efter mordet på Goktepe avstängdes 14 polistjänstemän, säkerhetschefen 
och 3 kommissarier och 49 polistjänstemän åtalades. Även Manisa-affaren ledde 
till att 10 polistjänstemän fördes inför domstol. Rättegången mot dessa skall 
återupptas den 6 november 1996. Dom i dessa mål har ännu inte avkunnats. 
Förenta nationernas kommission för mänskliga rättigheter diskuterade de 
mänskliga rättigheterna i Turkiet vid sitt femtioandra möte. I sitt anförande 
nämnde EU:s ordförandeland tortyr, situationen i sydöstra Turkiet, avrättningar 
utom den vanliga rättegångsordningen och försvinnanden. 
Situationen i fängelserna 
Hungerstrejker i Istanbuls fängelser har på nytt riktat uppmärksamheten mot 
förhållandena i de turkiska fängelserna. Det var inget spontant fånguppror utan en 
noga planlagd aktion kraftfullt ledd av militanta revolutionärer som den turkiska 
regeringen ställdes inför. En lösning nåddes efter mer än 60 dagars hungerstrejk 
som kostade 12 fångar livet. Det medlingsarbete som genomfördes av företrädare 
för det civila samhället och icke-statliga organisationer ledde till att problemet 
kunde lösas på ett humant sätt även om det är att beklaga att det inte kunde lösas 
innan mänskliga liv gick till spillo. Kommissionen ingrep genom att ledamoten 
van den Broek i ett brev till Ciller begärde en humanitär lösning. Kommissionen 
noterar ^.ven att Turkiet har godtagit att Europarådets kommitté för förhindrande 
av tortyr undersöker situationen i Turkiets fängelser. Den kommer att följa 
utvecklingen inom detta område. 
Undantagstillståndet i de sydöstra provinserna 
I regeringsförklaringen som framlades för det turkiska parlamentet den 3 juli 1996 
angavs att undantagstillståndet skulle hävas och att systemet med vaktstyrkor i 
byarna skulle omprövas. Detta åtagande har ännu inte genomförts. 
Påtryckningar på de icke-statliga organisationerna 
Många turkiska icke-statliga organisationer som misstänks för att stödja den 
kurdiska saken har utsatt för olika slags påtryckningar, särskilt Föreningen för 
mänskliga rättigheter, Stiftelsen för mänskliga rättigheter och Turkiska 
läkarförbundet. Detta har lett till att ordföranden för Föreningen för mänskliga 
rättigheter (Akin Birdal) nyligen arresterades och sedan frisläpptes och till att de 
ansvariga för rehabiliteringscentret för tortyroffer i Adana åtalats samt att 
ordföranden för Turkiska läkarförbundets avdelning i Diyarbakir arresterats och 
dömts. 
Rättegången mot medlemmar i Hadep-partiet 
Kommissionen kommer noga att följa den rättegång som kommer att inledas inom 
kort i Domstolen för brott mot statens säkerhet i Ankara mot 41 personer, 
huvudsakligen ansvariga inom det prokurdiska partiet Hadep. Två av de åtalade 
riskerar dödsstraff enligt artikel 128 i brottsbalken. Rättegången inleddes den 25 
september i närvaro av många internationella observatörer. Förhandlingarna har 
ajournerats till den 23 oktober 1996. Kommissionen kommer noga att följa denna 
rättegång. 
Program som finansieras av Europeiska kommissionen 
Inom ramen för ett årligt anslag på 500 000 ecu och enligt en särskild budgetpost 
för Turkiet stödjer kommissionen sedan flera år turkiska icke-statliga 
organisationer och yrkesorganisationer som främjar de mänskliga rättigheterna. 
Föreningen för mänskliga rättigheter har för 1995 fått bidrag till ett projekt som 
syftar till att medvetandegöra lärare om de mänskliga rättigheterna. Kommissionen 
ger även bidrag till Stiftelsen för mänskliga rättigheter som regelbundet framställer 
och sprider material om situationen för de mänskliga rättigheterna i Turkiet. 
Många andra föreningar för jurister (Contemporary Jurist Association, Foundation 
for Legal Studies, Imar Bar association), läkare (Turkish Medical Association) och 
även en Förening för kvinnors rättigheter (Women's Solidarity Foundation) har fått 
bidrag till olika projekt som syftar till att främja de mänskliga rättigheterna. Det 
är att märka att kommissionens stöd till Föreningen för mänskliga rättigheter har 
lett till framställningar till kommissionen från den turkiska regeringens sida. 
Kommissionen fortsätter emellertid sitt samarbete med föreningen. Som regel 
stödjer kommissionen icke-statliga organisationer endast på grundval av om den 
bedömer att de föreslagna projekten är av intresse. 
Slutsatser 
1. Efter de senaste valen i Turkiet har inga framsteg gjorts i lagstiftningsarbetet vad 
gäller förstärkningen av demokratin och de mänskliga rättigheterna på samma sätt 
som den förklarar bristen på lagstiftning inom många andra områden. 
Säkerhetstjänstens överträdelser av dessa rättigheter kritiseras allmer i Turkiet, 
vilket framgår av debatten i pressen och i det turkiska parlamentet. Kommissionen 
är övertygad om att kraftfulla och snabba åtgärder från den turkiska regeringens 
och det turkiska parlamentets sida för att förstärka individens frihet och 
iakttagandet av de grundläggande rättigheterna är av grundläggande betydelse för 
att uppfylla inhemska och internationella önskemål och påtagligt visa på Turkiets 
vilja att närma sig Europeiska unionen. Europeiska unionen kommer att beakta 
sådana närmanden i sina relationer med Turkiet. 
2. De turkiska myndigheterna påpekar att landet befinner sig i ett särskilt ansträngt 
läge i sin politiska historia. En terroristorganisation, PKK, med kriminell 
anknytning (knarksmuggling, penningtvätt, utpressning etc.) har krävt många offer 
och utmanat landets territoriella okränkbarhet. Åtgärder mot PKK har vidtagits i 
flera av EU:s medlemsstater (gemensamma polisaktioner i Belgien, Nederländerna, 
Förenade kungariket, Tyskland och förbud av PKK i Tyskland och Frankrike etc). 
Kommissionen är medveten om situationen men är ändå övertygad om att 
bekämpandet avterrorism måste ske med iakttagande av de grundläggande 
principerna om demokrati och mänskliga rättigheter. Åtgärder mot terrorism får 
dock inte hindra att rättigheterna, särskilt de kulturella, för turkiska medborgare 
med kurdiskt ursprung iakttas, dock utan att detta inverkar på Turkiets enhet och 
okränkbarhet. 
3. Under 1996 trädde tullunionen i kraft och fungerade väl. Detta år präglas även av 
återverkningarna av de turkiska parlamentsvalen 1995 och spänningarna i Egeiska 
havet och på Cypern. Kommissionen understryker vikten av att den politik som 
inleddes den 6 mars 1995 fullföljs vad gäller relationerna med Turkiet och 
Cyperns anslutning. Turkiet förblir en viktig partner och tullunionen har förstärkt 
det ömsesidiga beroendet mellan Turkiet och EU. Turkiet förblir även en viktig 
politisk och strategisk partner i en region som är mycket sårbar, vilket framgår av 
den senaste tidens händelser. För att uppnå målet att varaktigt minska 
spänningarna i Egeiska havet i enlighet med internationell rätt och att nå en rättvis 
och hållbar lösning i Cypernfrågan måste Europeiska unionen trots de nuvarande 
svårigheterna bemöda sig om att hålla alla vägar öppna för dialog och samarbete 
med Turkiet. 
10 

ISSN 1024-4506 
KOM(96) 491 slutlig 
DOKUMENT 
sv 11 02 
Katalognummer : CB-CO-96-509-SV-C 
ISBN 92-78-10130-3 
Byrån för Europeisk* gemenskapernas officiellt publikationer 
L-2985 Luxemburg 
//