De ovannämnda policyinitiativen innefattar ett förslag om ett enhetligt regelverk för inkomstbeskattning för företag i EU (Business in Europe: Framework for Income Taxation, BEFIT), där de viktigaste inslagen är en gemensam skattebas och fördelning av vinster mellan medlemsstaterna med hjälp av metoder som inbegriper en formel (fördelningsnyckel). Även om BEFIT-förslaget fortfarande befinner sig i ett tidigt utvecklingsskede bidrar de båda initiativen till samma vision om ett rättvist, effektivt och hållbart företagsklimat i EU.

EU-kommissionen antog den 18 maj 2021 ett meddelande om företagsbeskattning för 2000-talet, som ska främja ett robust, effektivt och rättvist system för företagsbeskattning inom EU. I meddelandet beskriver kommissionen sin vision på såväl lång som kort sikt för hur man ska ge draghjälp åt Europas återhämtning från covid-19-pandemin och säkra tillräckliga skatteintäkter under de kommande åren. På liknande sätt syftar EU:s handlingsplan för kapitalmarknadsunionen till att hjälpa företag att anskaffa det kapital de behöver och stärka sin kapitalposition, särskilt under en återhämtningsperiod som innebär högre underskott och lånenivåer samt ett större behov av investeringar i eget kapital. I synnerhet uppmuntrar åtgärd 4 i handlingsplanen för kapitalmarknadsunionen institutionella investerare att göra mer långsiktiga investeringar och stöder därmed en återkapitalisering inom företagssektorn, i syfte att främja en hållbar och digital omställning av EU:s ekonomi. Ett initiativ på EU-nivå för att ta itu med skattefördelen för lånefinansiering jämfört med finansiering med eget kapital (skattefördelen för lånefinansiering) kompletterar ovannämnda åtgärd 4, i syfte att skapa ett rättvist och stabilt företagsklimat som kan främja en hållbar och sysselsättningsskapande tillväxt i unionen.

Den 1 juli 2021 inledde GD Skatter och tullar ett offentligt samråd om ett potentiellt initiativ för att ta itu med skattefördelen för lånefinansiering. Samrådet bestod av många olika frågor som bland annat syftade till att ringa in problemet och orsakerna till det samt identifiera lämplig åtgärdsform och huvudsakliga inslag i en möjlig EU-åtgärd. 67 svar inkom till samrådet som avslutades den 7 oktober 2021.

Dessutom skulle ett EU-initiativ tillföra ett mervärde jämfört med vad som kan uppnås med flera olika nationella åtgärder. En gemensam regel för EU kommer att skapa rättssäkerhet och möjliggöra lägre efterlevnadskostnader för företagen, eftersom de som skattskyldiga kommer att behöva följa en enda regel för all sin verksamhet på den inre marknaden. En EU-omfattande regel förväntas också öka konkurrensen på den inre marknaden genom att se till att alla företag, oavsett var de är belägna, har liknande incitament till lämplig finansiering.

Alternativen har jämförts med hjälp av följande kriterier: a) göra skattesystemet neutralt för finansieringsbeslut, b) göra skattesystemet rättvisare, c) minska snedvridningar på den inre marknaden och d) stimulera tillväxt och investeringar i EU. Jämförelsen visade att alternativen 1, 2, 3 och 4 kan förväntas bidra i viss mån till några av målen för detta initiativ. Alternativ 5 är dock det rekommenderade alternativet, eftersom det på ett framgångsrikt sätt tar itu med skattefördelen för lånefinansiering, samtidigt som budgetkonsekvenserna balanseras och skattesystemets rättviseaspekter beaktas. Det förväntas ha en positiv påverkan på investeringar och BNP och en måttlig påverkan på sysselsättningen.

Dessutom inser kommissionen att skyddet av medlemsstaternas skatteintäkter är avgörande för att säkerställa en hållbar ekonomi och skydda de offentliga finanserna under den pågående återhämtningsperioden efter pandemin. Kommissionen föreslår därför att man minskar skattefördelen för lånefinansiering genom åtgärder som inriktas både på eget kapital och på lån, genom att kombinera ett avdrag för nytt eget kapital med en begränsning av avdragsrätten för lånekostnader.

Om en skattskyldig som redan har kunnat göra avdrag för eget kapital enligt bestämmelserna i detta direktiv har ett negativt avdragsunderlag under en viss beskattningsperiod (minskning av eget kapital) blir ett proportionellt belopp skattepliktigt för tio på varandra följande beskattningsperioder och upp till den totala nettokapitalökning för vilken ett sådant avdrag har gjorts, såvida inte den skattskyldige lägger fram bevis för att detta beror på förluster som uppkommit under beskattningsperioden eller på grund av en rättslig skyldighet.

När detta förslag har antagits som ett direktiv bör det införlivas i medlemsstaternas nationella lagstiftning senast den 31 december 2023 och få verkan den 1 januari 2024. I syfte att övervaka och utvärdera genomförandet av direktivet kommer medlemsstaterna årligen att behöva förse kommissionen med relevant information per beskattningsår, inklusive en förteckning över statistiska uppgifter. Relevant information anges i artikel 7 i direktivet.

Nämnden för lagstiftningskontroll avgav ett positivt yttrande med reservationer om konsekvensbedömningen. Det noterades särskilt att konsekvensbedömningen bättre bör belysa hur det rekommenderade alternativet bäst uppnår målen. Nämnden noterade dessutom att konsekvensbedömningen bör förbättras när det gäller möjligheten att använda icke-lagstiftningsbaserade åtgärder och att dess huvudanalys och bilagorna genomgående bör ge en bättre bild av olika berörda parters synpunkter. I bilaga I till konsekvensbedömningen beskrivs hur nämndens reservationer behandlades. Flera delar av konsekvensbedömningen reviderades. För det första har konsekvensbedömningen reviderats för att klargöra att ett icke-lagstiftningsbaserat alternativ inte skulle kunna vara effektivt. För det andra har konsekvensbedömningen utvidgats för att i detalj återspegla omfattningen av de förväntade effekterna på kapitalinvesteringar och det rekommenderade alternativets inverkan på skatteintäkterna i absoluta tal. Konsekvensbedömningen förbättrades också med en fördjupad analys av skälen till att ett alternativ med åtgärder både för eget kapital och för lån har ansetts vara ändamålsenligt. För det tredje reviderades flera avsnitt av huvuddelen av konsekvensbedömningen för att ta med relevanta synpunkter från berörda parter, som samlats in genom det öppna offentliga samrådet.

Genom en annan åtgärd fastställs särskilda villkor för att ta hänsyn till kapitalökningar som härrör från tillskott in natura eller investeringar i tillgångar. Syftet är att förhindra övervärdering av tillgångar eller köp av lyxvaror i syfte att öka avdragsunderlaget. Exempelvis bör värdet på en tillgång och tillhörande kostnader inte överstiga rimliga yrkesmässiga behov, och varje del av värdet på tillgången som tillförts eller bokförts i den skattskyldiges räkenskaper över marknadsvärdet bör uteslutas från avdragsunderlaget.

Genom en första åtgärd skulle kapitalökningar som härrör från i) koncerninterna lån, ii) koncerninterna överföringar av ägarintressen eller befintlig affärsverksamhet och iii) kontantbidrag på vissa villkor uteslutas från avdragsunderlaget. När det gäller koncerninterna lån bör åtgärden således förhindra att ett kapitaltillskott i företag A i medlemsstat A används för att ge ett lån till ett närstående företag B i medlemsstat B. Detta för att företag B i ett sådant fall också skulle kunna använda dessa medel för att tillföra kapital till ett annat närstående företag C, beläget i medlemsstat C. Detta skulle leda till flera olika avdrag för eget kapital på grundval av en enda reell kapitalökning på koncernnivå.

För att förhindra skattemissbruk är avdragsrätten begränsad till högst 30 % av den skattskyldiges vinst före räntor, skatt, av- och nedskrivningar (EBITDA) för varje beskattningsår. En skattskyldig kommer utan tidsbegränsning att kunna föra över den del av avdraget för eget kapital som inte kan göras under ett beskattningsår på grund av otillräcklig beskattningsbar vinst. Dessutom kommer den skattskyldige att kunna överföra outnyttjad avdragskapacitet under en period på högst fem år, om avdraget för eget kapital inte når upp till det ovan nämnda maximibeloppet.

Exempelvis, om ett företag med eget kapital på 100 beslutar att öka sitt eget kapital år t med 20 kommer ett avdrag att göras från dess beskattningsunderlag varje år under tio år (fram till t+9), beräknat som 20 gånger den fiktiva räntan, dvs. 20 gånger den riskfria räntesatsen för den relevanta valutan plus 20 (20 gånger riskpremien som fastställts till 1).

Avdraget beviljas för tio år för att vara anpassat till löptiden för de flesta lån, samtidigt som den totala budgetkostnaden för avdraget för eget kapital hålls under kontroll. Detta innebär att om en ökning av en skattskyldigs egna kapital uppfyller villkoren för ett avdrag för eget kapital enligt detta förslag, ska det relevanta avdraget, beräknat enligt ovan, göras för det år då avdraget uppkom (TY) och för de följande nio åren (TY+9). Om en ny ökning av en skattskyldigs egna kapital under det följande året (TY+1) också berättigar till ett avdrag för eget kapital enligt detta förslag, kommer det nya avdraget för eget kapital också att kunna göras för det beskattningsår det uppkom och för de följande nio åren (fram till TY+10).

Den fiktiva räntan är således lika med den valutaspecifika riskfria räntan plus 1 % eller 1,5 % (NIR = riskfri ränta + 1 % eller, för små och medelstora företag, NIR = riskfri ränta + 1,5 %). Detta tillvägagångssätt säkerställer att åtgärden har en effekt samtidigt som den förblir enkel att genomföra och inte skadar medlemsstaternas budgetar. Det säkerställer också att de särskilda omständigheterna för olika företag beaktas. En särskild ränta för respektive valuta säkerställer bättre balans i skattebehandlingen mellan eget kapital och lån, eftersom den tar hänsyn till valutarisken separat för varje valuta och återspeglar varje skattskyldigs särskilda situation.

Medlemsstater som har regler om avdrag för kapitalökningar får skjuta upp tillämpningen av bestämmelserna i detta direktiv så länge de rättigheter som redan fastställts enligt nationella regler (äldre regler) gäller. Skattskyldiga som den [1 januari 2024] får göra avdrag för eget kapital enligt nationell lagstiftning (i Belgien, Cypern, Italien, Malta, Polen och Portugal) kommer att kunna fortsätta att utnyttja ett sådant avdrag enligt nationell lagstiftning under en period på upp till tio år, dock under inga omständigheter längre än förmånens varaktighet enligt nationell lagstiftning. Omvänt kommer bestämmelserna i detta direktiv att gälla för alla andra skattskyldiga i alla medlemsstater från och med den dag då de börjar tillämpas.

Kommissionen kommer att ha befogenhet att ändra riskpremien genom att anta delegerade akter. Kommissionen får utöva sådana befogenheter endast under särskilda omständigheter, dvs. om utvecklingen av inflationen och/eller den ekonomiska tillväxten kräver en ökning eller minskning av riskpremien och under förutsättning att relevanta uppgifter, rapporter och statistiska data, inklusive sådana som tillhandahålls av medlemsstaterna, visar att EU-genomsnittet för finansieringsvillkoren för de företags lån som omfattas av direktivet har fördubblats eller halverats sedan det senaste fastställandet av riskpremien. I sådana fall är det nämligen nödvändigt att snabbt och smidigt kunna ändra de tillämpliga räntesatserna för att återspegla de verkliga marknadsvillkoren, utan att tillgripa ett fullständigt lagstiftningsförfarande. Kommissionens befogenheter är dock vederbörligen begränsade och kan återkallas.

10.För att göra det möjligt att enkelt och snabbt ändra vissa icke väsentliga delar av detta direktiv i ljuset av utvecklingen bör befogenheten att anta akter i enlighet med artikel 290 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt delegeras till kommissionen, så att den sistnämnda kan ändra detta direktiv i syfte att anpassa nivån på den riskpremie som ingår i beräkningen av avdraget för eget kapital. Det är särskilt viktigt att kommissionen genomför lämpliga samråd under sitt förberedande arbete, inklusive på expertnivå, och att dessa samråd genomförs i enlighet med principerna i det interinstitutionella avtalet om bättre lagstiftning av den 13 april 2016. För att säkerställa lika stor delaktighet i förberedelsen av delegerade akter bör rådet erhålla alla handlingar samtidigt som medlemsstaternas experter, och dess experter bör systematiskt ges tillträde till möten i kommissionens expertgrupper som arbetar med förberedelse av delegerade akter.

5.För att komma till rätta med den snedvridning som missgynnar finansiering med eget kapital bör ett avdrag införas som innebär att ökningar av skattskyldigas egna kapital från en beskattningsperiod till en annan på vissa villkor kan dras av från deras beskattningsunderlag. Avdraget bör beräknas genom att ökningen av eget kapital multipliceras med en fiktiv ränta baserad på de riskfria räntor som fastställs i enlighet med de genomförandeakter som antagits i enlighet med artikel 77e.2 i direktiv 2009/138/EG. Sådana riskfria räntor ingår i EU-rätten och har därmed redan tillämpats praktiskt och effektivt. Delar av avdraget som inte kan dras av under en beskattningsperiod på grund av otillräcklig beskattningsbar vinst får rullas framåt. Med tanke på de särskilda svårigheter som små och medelstora företag kan ha att få tillträde till kapitalmarknaderna bör ett högre avdrag för eget kapital införas för skattskyldiga som är små och medelstora företag. För att avdraget för eget kapital ska vara hållbart för de offentliga finanserna på kort sikt bör det vara tidsbegränsat. För att systemet inte ska missbrukas är det nödvändigt att vid beräkningen av förändringar i eget kapital exkludera det skattemässiga värdet av skattskyldigas egna aktier och ägande i anknutna företag. Det är av samma skäl nödvändigt att fastställa regler om beskattning av en minskning av skattskyldigas egna kapital från en beskattningsperiod till nästa för att förhindra att det egna kapitalet ökas på ett oegentligt sätt. En sådan regel skulle även uppmuntra hållande av eget kapital på en viss nivå. Den skulle tillämpas så, att om det egna kapitalet hos en skattskyldig som har fått göra avdrag för en ökning av det egna kapitalet i stället minskar ska ett belopp beräknat på samma sätt som avdraget vara beskattningsbart under tio beskattningsperioder, såvida inte den skattskyldiga kan styrka att minskningen uteslutande beror på förluster som uppkommit under beskattningsperioden eller är en följd av en lagstadgad skyldighet.

2.Skattesystemen i medlemsstaterna gör det möjligt för skattskyldiga att dra av räntebetalningar när de finansierar sig med lån och därmed sänka in bolagsskatt, medan kostnader i samband med finansiering med eget kapital i de flesta medlemsstater inte är avdragsgilla. Skillnaden i skattebehandling mellan lånefinansiering och finansiering med eget kapital i unionen innebär att det är mer fördelaktigt att välja att finansiera investeringar med lån. I de fall där medlemsstater föreskriver ett skatteavdrag för finansiering med eget kapital i sin nationella lagstiftning är det dessutom stora skillnader mellan hur de är utformade.

i)Alternativa investeringsfonder enligt definitionen i artikel 4.1 a i direktiv 2011/61/EU, som förvaltas av förvaltare av alternativa investeringsfonder enligt definitionen i artikel 4.1 b i direktiv 2011/61/EU, eller alternativa investeringsfonder enligt definitionen i artikel 4.1 a i direktiv 2011/61/EU som står under tillsyn enligt tillämplig nationell lagstiftning.

6.eget kapital: summan av den skattskyldigas tecknade kapital, överkurs vid emission, uppskrivningsfond och andra reserver samt balanserad vinst eller förlust under en viss beskattningsperiod.

Vid indirekt ägande ska uppfyllandet av kriterierna i första stycket c bedömas genom att andelarna på respektive nivå multipliceras med varandra. En person som innehar mer än 50 % av rösterna ska anses inneha 100 % av rösterna.

KAPITEL II

AVDRAG FÖR EGET KAPITAL OCH RÄNTEAVDRAG

Artikel 4

Avdrag för eget kapital

1.Ett subjekt som är skattskyldigt till bolagsskatt ska under tio på varandra följande beskattningsperioder från sitt beskattningsunderlag kunna göra avdrag för eget kapital med upp till 30 % av sin vinst före räntor, skatt, av- och nedskrivningar (EBITDA).

Om avdraget för eget kapital enligt första stycket är högre än den skattskyldigas beskattningsbara nettoinkomst under en beskattningsperiod ska medlemsstaterna säkerställa att den skattskyldiga utan tidsbegränsning kan rulla framåt den överskjutande delen av avdraget för eget kapital till efterföljande perioder.

Medlemsstaterna ska säkerställa att skattskyldiga under högst fem beskattningsperioder får rulla framåt den del av avdraget för eget kapital som överstiger 30 % av EBITDA under en beskattningsperiod.

2.Om inte annat följer av artikel 5 ska beräkningsunderlaget för avdraget för eget kapital vara skillnaden mellan nivån på nettokapitalet vid utgången av beskattningsperioden och nivån på nettokapitalet vid utgången av den föregående beskattningsperioden.

Avdraget för eget kapital ska motsvara beräkningsunderlaget multiplicerat med den tioåriga riskfria räntan för den relevanta valutan med tillägg av en riskpremie på 1 % eller, om den skattskyldiga är ett litet eller medelstort företag, en riskpremie på 1,5 %.

Vid tillämpning av andra stycket i denna punkt ska den tioåriga riskfria räntan för den relevanta valutan vara den riskfria räntan med en löptid på tio år för den relevanta valutan enligt vad som fastställs i de genomförandeakter som antagits enligt artikel 77e.2 i direktiv 2009/138/EG för referensdagen den 31 december året före den relevanta beskattningsperioden.

3.Om, när ett avdrag för eget kapital har beviljats, beräkningsunderlaget för detta avdrag under en beskattningsperiod är negativt ska ett belopp motsvarande det negativa avdraget för eget kapital vara beskattningsbart under tio på varandra följande beskattningsperioder, upp till den totala ökning av nettokapitalet för vilken avdraget beviljades enligt detta direktiv, såvida inte den skattskyldiga på ett tillfredsställande sätt kan styrka att detta beror på bokföringsmässiga förluster som uppkommit under beskattningsperioden eller på en lagstadgad skyldighet att minska kapitalet.

4.Kommissionen ska ha befogenhet att anta delegerade akter i enlighet med artikel 9 om ändring av punkt 2 i denna artikel genom att ändra riskpremien, om något av följande två villkor är uppfyllt:

a)Den tioåriga riskfria ränta som avses i punkt 2 i denna artikel varierar med mer än två procentenheter vad gäller minst tre unionsvalutor jämfört med den beskattningsperiod under vilken den senaste delegerade akten om ändring av riskpremien eller, i frånvaro av en sådan delegerad akt, detta direktiv började tillämpas.

b)Noll eller negativ tillväxt i bruttonationalprodukten i EU-området under minst två kvartal i rad.

c) Relevanta uppgifter, rapporter och statistik, inbegripet de som lämnats av medlemsstaterna, visar att den genomsnittliga räntan vid finansiering med lån i EU för skattskyldiga som omfattas av detta direktiv har mer än fördubblats eller halverats sedan den riskpremie som avses i punkt 2 senast fastställdes.

Den procentuella höjningen eller sänkningen av riskpremien ska ta hänsyn till förändringar av den räntenivå som avses i första stycket c, med undantag för ändringar av den riskfria ränta för EU som fastställs i de genomförandeakter som antagits i enlighet med artikel 77e.2 i direktiv 2009/138/EG, och får under inga omständigheter vara större än den procentuella höjningen eller sänkningen av den räntenivå som avses i första stycket c.

Artikel 5

Regler mot missbruk

1.Medlemsstaterna ska vidta lämpliga åtgärder för att säkerställa att beräkningsunderlaget för avdraget för eget kapital inte omfattar en ökning som är en följd av

a)lån mellan anknutna företag,

b)överföring av ägande eller en fortlevande affärsverksamhet mellan anknutna företag,

c)kapitaltillskott från en person som är skattemässigt hemmahörande i en jurisdiktion som inte utbyter information med den medlemsstat där den skattskyldiga ansöker om avdraget för eget kapital.