RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET

om medlemsstaternas ansträngningar under 2011 för att uppnå en hållbar balans mellan fiskekapacitet och fiskemöjligheter

1. Inledning och viktigaste resultat

Medlemsstaterna är ansvariga för att uppnå en stabil och varaktig balans mellan sina fiskeflottor och de fiskemöjligheter som de tilldelats[1]. En hållbar förvaltning av fisket förutsätter en ekonomiskt livskraftig fiskeflotta som utnyttjar naturresurserna under maximalt hållbart uttag. Detta är en av de viktigaste principerna i den reform av den gemensamma fiskeripolitiken som Europeiska kommissionen föreslagit.

Den här rapporten innehåller en översikt över EU:s fiskeflottor. Den bygger på information som medlemsstaterna har lämnat i sina årsrapporter för 2011[2], information i registret över EU:s fiskeflotta[3] och uppgifter som samlats in via ramen för datainsamling[4] (se bilaga 1). En bedömning av dessa uppgifter har gjorts av vetenskapliga, tekniska och ekonomiska kommittén för fiskerinäringen (STECF)[5].

Det viktigaste resultatet är att avsevärda förbättringar behövs under de närmaste åren när det gäller hur medlemsstaterna utvärderar balansen och förvaltar sina flottor. Eftersom fiskeriförvaltningen utvecklas för att integrera målet maximalt hållbart uttag är det inte längre tillfredsställande att förlita sig på övre gränser som uttrycks i fasta parametrar. För att skapa en ekonomiskt livskraftig fiskeflotta som utnyttjar den fulla biologiska potentialen hos en resurs, behövs indikatorer på ekonomisk livskraft och mer övergripande hållbarhetsindikatorer för förvaltningen av EU:s flottor. Bättre bedömningar av bestånden är av avgörande betydelse, liksom insamling och förmedling av data samt analyser och metoder.

2. Kapacitetstak …

Varje medlemsstat måste se till att dess fiskekapacitet sett till tonnage (i GT) och maskinstyrka (i kW) aldrig överstiger de nominella nivåer som fastställs i förordning (EG) nr 1013/2010[6]. Aktuella uppgifter i flottregistret visar att inga medlemsstater, med undantag av Rumänien, överskred dessa nominella nivåer (se bilaga 2). Unionens flotta låg 14,1 % under taket för GT och 9,9 % under taket för kW, med marginaler på mellan 2 % och 62 %[7]. Under 2011 minskade antalet fartyg med 2 %, medan tonnaget och maskinstyrkan minskade med 3,7 % respektive 3,1 %. Minskningarna både i tonnage och i maskinstyrka var likartade i de olika medlemsstaterna, med vissa variationer (se bilaga 3).

För att säkerställa noggrannhet vid mätning i flottregistret måste medlemsstaterna systematiskt certifiera nya motorer, ersättningsmotorer och tekniskt modifierade motorer på mer än 120 kW; detta gäller fartyg som omfattas av en fiskeansträngningsordning från och med januari 2012 och alla fartyg från och med januari 2013. Medlemsstaterna måste också kontrollera uppgifter på grundval av provtagningsplaner. Om uppgifterna visar att motorstyrkan är större än den som anges i fartygets fiskelicens måste det göras fysiska kontroller.

Ett antal medlemsstater har inte iakttagit tidsfristerna för mätning och övervakning, och vissa medlemsstater uppfyller inte alls dessa övervakningsskyldigheter. Endast ett fåtal medlemsstater har antagit de nödvändiga provtagningsplanerna för kontroll av data. I slutet av november 2012 hade elva medlemsstater antagit en provtagningsplan för kontroll av maskinstyrka, och nio medlemsstater hade meddelat att sådana skulle antas inom en snar framtid. Två medlemsstater har ännu inte gjort det.

Kommissionen fäster stor vikt vid att kontrollförordningen följs. Detta är av avgörande betydelse för att säkerställa lika konkurrensvillkor för fiskeriverksamheter i hela EU.

Europeiska revisionsrätten offentliggjorde under 2011 en särskild rapport om förvaltningen av flottkapaciteten i EU. De befintliga definitionerna av kapacitet ansågs inte vara tillförlitliga indikatorer på fartygens fångstkapacitet[8]. Kommissionen är medveten om att parametrar såsom GT och kW inte räcker för att mäta den tekniska utvecklingen, och dessutom finns det praktiska svårigheter när det gäller att mäta maskinstyrka.

Avveckling har varit det förvaltningsverktyg som använts mest för att minska kapaciteten. Kommissionen uppskattar att nära 1,3 miljarder euro av EU:s medel kommer att gå till avveckling under perioden 2000–2015 (se bilaga 4).

Vid en analys av stöd för avveckling konstaterade revisionsrätten att de avvecklingssystem som använt offentliga medel inte riktats på lämpligt sätt, och att de saknat tydliga kriterier för stödberättigande och urval[9]. Revisionsrätten konstaterade att skrotning av fiskefartyg hade liten eller ingen inverkan på de berörda fiskbestånden.

3. … och indikatorer på kapacitet

En beskrivning av flottkapaciteten vad gäller maskinstyrka och tonnage har med tiden visat sig ha sina begränsningar. Att dessa parametrar inte överskrider taken är i sig inte bevis för att fiskeflottorna är i balans med tillståndet för de resurser som de är beroende av.

Bedömningen av obalanser kräver i stället en analys av resultaten av flottornas verksamhet vad gäller tillståndet för de resurser som flottorna är beroende av, ekonomiska aspekter och utnyttjande av fartyg. En sådan analys verkar saknas, helt eller delvis, i ett antal flottrapporter från medlemsstaterna.

Utnyttjar en fiskeflotta bestånd utöver vad som är hållbart? Tjänar fartyg i flottan i genomsnitt tillräckligt för att åtminstone täcka sina kostnader på kort sikt? Kommer fartygens lönsamhet att vara tillräcklig för att fartyg och motorer ska kunna bytas ut vid behov? Utnyttjas fartygen fullt ut eller är många ofta inaktiva? Dessa indikatorer kan avslöja en obalans för en flotta.

Rapporten sammanfattar de insatser som medlemsstaterna gör för att komma till rätta med problemen och presenterar vad vi i dag känner till utöver det som medlemsstaterna rapporterar.

En flotta som bedriver hållbart fiske och är ekonomiskt livskraftig

· utnyttjar bestånd hållbart på kort sikt och med sikte på att hålla utnyttjandet under maximalt hållbart uttag,

· är lönsamt på både kort sikt och

· och lång sikt, samt

· utnyttjas fullt ut med hänsyn till många fiskens säsongsbetonade karaktär, så att fartygen normalt sett är aktiva.

Kommissionen har bett STECF att se över EU:s flottor mot bakgrund av indikatorer som täcker dessa frågor. Av tids- och resursskäl har STECF hittills endast undersökt de 92 viktigaste flottorna i de 14 medlemsstater som har de största fiskena, men dessa svarar för 72 % av EU:s inkomster från landningar och är därför representativa för det viktigaste europeiska fisket. STECF har använt de indikatorvärden som beräknats på grundval av medlemsstaternas rapporter, uppgifter från ramen för datainsamling och bedömningar av bestånden.

De indikatorer som använts anges nedan (för närmare beskrivning se bilaga 5).

Att en flotta varit ”beroende av bestånd som fiskas över maximalt hållbart uttag” innebär att flottans fiske i genomsnitt legat över hållbara nivåer i ett långsiktigt perspektiv. Mot bakgrund av målen med reformen av den gemensamma fiskeripolitiken, har utnyttjandenivåer under maximalt hållbart uttag setts som norm.

”Break-even” innebär att flottan har tjänat tillräckligt för att täcka sina kortfristiga utgifter.

Med ”otillräckliga ekonomiska resultat” menas att flottan på lång sikt inte har tjänat tillräckligt för att ersätta sina stora kapitalinvesteringar (fartyg, maskiner) när dessa slits ut. Om negativ avkastning på materiella anläggningstillgångar observerats konsekvent under en längre tidsperiod kan detta tyda på ekonomisk överkapitalisering.

”Underutnyttjade” innebär att fartygen varit aktiva, men högst 70 % av den tid de skulle ha kunnat fiska, med hänsyn till fiskenas säsongsbetonade karaktär.

”Inaktiva fartyg” avser fartyg som inte har fiskat någon gång under året.

Indikatorerna bygger på genomsnitten för varje flottsegment som bedömts. Exempelvis varierar de enskilda ekonomiska resultaten för fartygen i ett segment; resultaten kan ligga över eller under genomsnittet.

4. Flottkapacitet per medlemsstat

Den här översikten över situationen för de olika medlemsstaternas flottor grundas på medlemsstaternas rapporter och slutsatserna i STECF:s undersökning för 2008–2011, där sådana finns.

Belgiens flottor har minskat kraftigt sedan 2003, genom att antalet licenser minskats och fiskemöjligheterna omfördelats mellan de återstående fartygen. Det lämnades inga detaljerade uppgifter per flotta. Belgien konstaterade att landets flottor är i balans med fiskemöjligheterna.

STECF:s undersökning visar att flottan av bomtrålare på 18–24 meter i genomsnitt inte tjänat tillräckligt för att kunna ersätta sin stora kapitalinvesteringar. Både denna flotta och bomtrålare på 24–40 meter var beroende av bestånd som fiskas över maximalt hållbart uttag.

Bulgarien konstaterade att det nästan verkar råda balans mellan fiskbestånden och flottans storlek. Bulgarien har för avsikt att vidta åtgärder för att minska antalet inaktiva fartyg och håller för närvarande på att ändra regelverket.

Under 2011 var mer än 57 % av alla fartyg inaktiva, och de flesta av dessa var fartyg på mindre än 12 meter. Samtliga flottor av fartyg på över 12 meter visade svaga ekonomiska resultat under den period som undersökts, på grund av högre drivmedelsförbrukning och höga drivmedelspriser. De uppnår dock break-even. Fartygen på mindre än 18 meter underutnyttjades och bedrev fiske under endast 70 % av den maximala möjliga fisketiden.

Cypern har för avsikt att minska överkapitaliseringen genom att skrota ungefär 100 små kustfartyg vars ansträngningar fortfarande inte begränsas, efter ett årtionde med ökat antal mindre fartyg som omfattas av begränsningar av fiskeansträngningen samtidigt som kapaciteten i GT och kW minskat.

Det har rapporterats ett underutnyttjande i alla flottor, utom för fartyg på 12–24 meter med polyvalenta passiva redskap. Det har också rapporterats en låg eller negativ avkastning på investeringar för alla flottor.

Det har skett en avsevärd minskning av flottkapaciteten i Danmark (fartyg, GT, kW) sedan 2003, då systemet med individuella överförbara kvoter infördes. Danmark anser att situationen är relativt stabil och att det inte föreligger någon betydande fysisk överkapacitet på lång sikt. Man konstaterar dock att det finns överkapacitet i flottan av fartyg på 0–12 meter och 12–24 meter med polyvalenta passiva redskap samt inom flottorna av mindre trålare (demersala trålare och notfartyg på 0–12 meter) och fartyg på 12–24 meter med skrapredskap.

STECF:s undersökning visar att alla danska flottor som bedömts var beroende av bestånd som fiskas över maximalt hållbart uttag. Tre flottor tjänade inte tillräckligt för att ersätta sina stora kapitalinvesteringar (fartyg på 10–12 meter och 12–18 meter med polyvalenta passiva redskap och fartyg på 12–18 meter med rörliga och passiva redskap). Två flottor (fartyg på 18–24 meter med rörliga och passiva redskap, och demersala trålare och notfartyg på 18–24 meter) underutnyttjades också.

Rapporten från Tyskland bygger inte på befintliga riktlinjer och indikatorer. Det gjordes endast en kvalitativ bedömning av balansen för de olika flottorna. Tysklands uttalade mål är att bevara en tillräcklig total kapacitet för att landet ska kunna utnyttja sina kvoter. Under 2011 skedde en minskning på 5,6 % av antalet fartyg liksom en minskning på 4,4 % av GT och 6,4 % av kW. Inga utträden ur flottan finansierades med offentliga medel.

I STECF:s undersökning konstaterades att flottorna av fartyg på mindre än 10 meter med passiva redskap, fartyg på 12–18 meter, 18–24 meter och 24–40 meter med demersala trålar och fartyg på 24–40 meter med bomtrålar var beroende av bestånd som fiskas över maximalt hållbart uttag (men att de var ekonomiskt hållbara). Fartyg underutnyttjades och en stor flotta av mindre fartyg var inaktiv (med 458 inaktiva fartyg på mindre än 10 meter).

Estland rapporterade överkapacitet, huvudsakligen för trålare på mindre än 12 meter. Flottan minskade med 7 fartyg under 2011 (en minskning på 371 GT och 1 056 kW).

STECF:s undersökning visar att pelagiska trålare på 24–40 meter var beroende av bestånd som fiskas över maximalt hållbart uttag och att de var underutnyttjade. Däremot var de ekonomiskt hållbara.

Grekland har inte redovisat någon bedömning av balansen och har inte heller bedömt sin flottpolitik eller lämnat uppgifter inom ramen för datainsamling. Landet meddelade indikationer på överfiske för kummel och räkor i Egeiska havet, men lämnade inga närmare uppgifter. Under 2011 minskade flottan med 488 fartyg (och GT minskade med 3,6 % och kW med 4,0 %). Förvaltningsplaner med särskild licensgivning har upprättats för bottentrålare och för ringnotsfiske (ansjovis och sardiner).

På grund av bristen på uppgifter (biologiska, ekonomiska, tekniska) är det omöjligt att bedöma den grekiska flottans balans med resurserna.

Spanien rapporterade att flottans kapacitet fortfarande var något större än fiskemöjligheterna och att fiskeflottan hade kapacitet att fånga mer än sin tilldelade kvot. Spanien fortsätter att arbeta för att minska flottans kapacitet både med och utan offentligt stöd, och minskningen under 2011 uppgick till 4,6 % av GT och 3,7 % av kW under 2011. När det gäller den tekniska indikatorn rapporterade Spanien ett underutnyttjande för delar av fiskeflottan i både nationella fiskezoner och internationella vatten. En minskningstrend konstaterades dock under perioden 2008–2011. Informationen avsåg endast nuvarande inkomster/inkomster vid break-even för flottorna. Anledningen är bland annat att Spanien inte lämnat mer specificerade uppgifter om fångster. I den nationella spanska rapporten konstateras att samtliga flottor bedriver lönsamt fiske. Bidrag till fartygsägare togs med i inkomstberäkningen.

På grund av bristen på uppgifter är det inte möjligt att göra en jämförbar och objektiv utvärdering av överfiske och ekonomisk hållbarhet. STECF:s inkomstberäkningar (som inte omfattar inkomster från bidrag) visar att flottorna av fartyg på mindre än 10 meter med rörliga och passiva redskap, fartyg på 18–24 meter och 24–40 meter med demersala trålar och notar liksom krokfartyg på 24–40 meter och mer än 40 meter inte nådde break-even.

Frankrike lämnade samlade uppgifter om sina fastlandsbaserade fartyg och konstaterade att de flesta fisken är i balans. Biologiska, tekniska och ekonomiska indikatorer rapporterades inte. Frankrike avvecklade 133 fartyg, 7 653 GT och 20 408 kW med hjälp av statligt stöd under 2011. Specifika planer för utträden ur flottan ledde till att nästan 60 fartyg i olika kategorier av ”känsliga” fisken togs ur bruk.

STECF:s undersökning visar en rad olika situationer. Flottorna av fartyg på mindre än 10 meter, 10–12 meter, 12–18 meter, 18–24 meter och 24–40 meter med drivgarn och förankrade nätredskap var beroende av bestånd som fiskas över maximalt hållbart uttag, men visade sig vara ekonomiskt hållbara och nå break-even under den undersökta perioden. Flottorna av krokfartyg på 24–40 meter och fartyg på 24–40 meter med polyvalenta rörliga redskap var också beroende av bestånd som fiskas över maximalt hållbart uttag. Indikatorerna tyder på svaga ekonomiska resultat under de år som analyserats.

Svaga ekonomiska resultat under den bedömda perioden konstaterades också för flottorna av fartyg på 12–18 meter med skrapredskap, fartyg på 18–24 meter och mer än 40 meter med pelagiska trålar, fartyg på 18–24 meter, 24–40 meter och mer än 40 meter med demersala trålar och notar liksom ringnotsfartyg på mer än 40 meter. Flottorna av fartyg på mindre än 10 meter med tinor och fällor, krokfartyg på mindre än 10 meter och fartyg på 10–12 meter och 12–18 meter med demersala trålar och notar visade å andra sidan ekonomisk hållbarhet, men kunskapen om tillståndet för de resurser som flottorna är beroende av är dåliga.

Irland rapporterade att vissa obalanser kvarstår i några flottor, men angav inte närmare vilka. Mer arbete krävs vad gäller tillgången på uppgifter.

STECF konstaterar att pelagiska trålare på 24–40 meter var beroende av bestånd som fiskas över maximalt hållbart uttag och att de inte tjänade tillräckligt för att ersätta sina stora kapitalinvesteringar. Pelagiska trålare på över 40 meter var också beroende av bestånd som fiskas över maximalt hållbart uttag och var underutnyttjade, men de nådde break-even och verkade vara ekonomiskt hållbara. Flottorna av fartyg på 10–12 meter med skrapredskap och fartyg på 18–24 meter med demersala trålar och notar visade ekonomisk överkapitalisering. Flottan av fartyg på mindre än 10 meter med tinor och fällor föreföll vara ekonomiskt hållbar, men kunskapen om tillståndet för bestånden är dålig.

Italien konstaterade att finns överkapacitet för ringnotsfartyg och bottentrålare på över 24 meter och planerar ett omfattande avvecklingssystem.

STECF:s undersökning visar att flottorna av fartyg på 24–40 meter med demersala trålar och notar och fartyg på 24–40 meter med bomtrålar inte tjänade tillräckligt för att ersätta sina stora kapitalinvesteringar, och den senare flottan visade också lågt kapacitetsutnyttjande. Flottorna av fartyg på 6–12 meter med polyvalenta passiva redskap och fartyg på 12–18 meter och 18–24 meter med skrapredskap, demersala trålar och notar föreföll vara ekonomiskt hållbara.

För de flesta flottor är kunskapen om den biologiska situationen för bestånden dålig, vilket gör att det är omöjligt att undersöka beroendet av bestånd som fiskas över maximalt hållbart uttag.

Lettland rapporterade överkapacitet för trålare på 12–24 meter och 24–40 meter och för garnfartyg på 24–40 meter. Den lettiska flottan minskade med 14,9 % sett till GT och 14,3 % sett till kW. Under perioden 2011–2012 genomförde landet en ordning för att fartyg definitivt ska upphöra med fiske.

STECF:s undersökning visar att de pelagiska trålarna på 24–40 meter var ekonomiskt hållbara, men att de var beroende av fiskbestånd som fiskas något över maximalt hållbart uttag.

Litauen vill bevara en tillräcklig total kapacitet för att landet ska kunna utnyttja sina kvoter. Under 2011 minskade antalet fartyg betydligt (–12 %), men flottans tonnagekapacitet minskade endast något (–1,6 % GT). Sett till motorstyrka minskade kapaciteten nästan inte alls. Litauen tillämpade inte indikatorerna i sin rapport.

STECF:s undersökning visar att flottorna av fartyg på 24–40 meter med demersala trålar och notar inte överfiskade bestånden, och att de var ekonomiskt hållbara. Underutnyttjandet var dock omfattande.

Malta rapporterade överkapacitet för hela flottan under 2009 och 2010, men det kunde inte dras några slutsatser av detta för 2011, eftersom det saknades ekonomiska och sociala data. Den maltesiska flottans kapacitet minskade kraftigt (–32,8 % sett till GT och –9,2 % sett till kW).

Fartygsutnyttjandet var mindre än 50 %.

Nederländerna rapporterade att vissa demersala fartyg använts mycket sällan och att det skulle vara möjligt att fiska den tillgängliga kvoten med färre fartyg. När det gäller den demersala sektorn ligger den biologiska indikatorn fortfarande något över målnivån, men utvecklingen gick i rätt riktning under 2008–2011. När det gäller de pelagiska flottorna var den biologiska situationen relativt god i nordöstra Atlanten, men fisketrycket på bestånden i västafrikanska vatten och andra fisken i avlägsna vatten var för högt.

STECF:s undersökning visar att alla fem bedömda flottor, med undantag av fartyg på 18–24 meter med bomtrålar, var beroende av bestånd som fiskas över maximalt hållbart uttag. Dessutom underutnyttjades fartyg med demersala trålar och notar. De pelagiska flottorna har visat tecken på ekonomisk överkapitalisering.

Polen konstaterade att flottan inte behöver minska ytterligare. När det gäller sill/strömming som fiskas i mellersta Östersjön och som huvudsakligen fångas av pelagiska trålare på 24–40 meter, var fiskedödligheten för hög. Under 2009 förbättrades de ekonomiska indikatorerna för Östersjöflottan märkbart, med undantag för långrevsfartyg på 12–18 meter och demersala trålare på 18–24 meter. Under 2011 erhöll två tredjedelar av torskflottan i Östersjön stöd för att tillfälligt upphöra med fiskeverksamheten. Dessa fartyg kommer snart att åter börja bedriva fiske. 13,8 % av fartygen var inaktiva, vilket motsvarade 16 % av GT.

Portugal konstaterade att landets flottor är i balans med fiskemöjligheterna. Under 2011 var den portugisiska fastlandsbaserade flottans totala kapacitet så gott som oförändrad (en minskning på 1 %).

Stora delar av fångsterna bestod av fiskbestånd som inte bedömts. De indikatorer som beräknats av STECF visade dock att flottorna var beroende av bestånd som fiskas över maximalt hållbart uttag.

Enligt STECF:s undersökning visade flottorna av fartyg på 0–10 meter med rörliga och passiva redskap och krokfartyg på 24–40 meter svaga långsiktiga ekonomiska resultat. Flottorna av fartyg på 0–10 meter med polyvalenta passiva redskap, fartyg på 12–18 meter med drivgarn och förankrade nätredskap, fartyg på 12–18 meter med tinor och fällor liksom ringnotsfartyg på 18–24 meter och 24–40 meter var underutnyttjade. Flottorna av fartyg på 24–40 meter med polyvalenta rörliga och passiva redskap, med demersala trålar och notar samt med krokar var ekonomiskt hållbara, men ingen bedömning av biologisk hållbarhet presenterades.

Rumänien lämnade inte någon rapport för 2011. Det fanns inte heller några rumänska uppgifter tillgängliga via ramen för datainsamling.

Slovenien rapporterade överkapacitet för de flesta av sina flottor. Landet planerar att använda offentligt stöd för skrotning under första halvåret 2012, och att anpassa fiskeansträngningen för olika flottor.

Flottan kännetecknades av ett betydande underutnyttjande; 55 % av fartygen var inaktiva, men denna siffra inbegriper deltidsfiske efter vandrande arter.

Kunskapen om den biologiska situationen för bestånden är dålig och det har inte presenterats några bedömningar.

Finland tillämpade inte riktlinjerna i sin rapport. Man använde inte heller andra indikatorer för att bedöma kapaciteten i förhållande till fiskemöjligheterna. Finland uppgav att landets flotta är i godtagbar balans med fiskeresurserna. Under 2011 ökade fiskeansträngningen med 12,2 % jämfört med 2010, och ökningen skedde främst inom det pelagiska fisket. Av 75 fartyg inom offshoresegmentet var 28 % inaktiva under 2011.

Sverige rapporterade att överkapacitet fortfarande råder i flera flottor och man försöker komma till rätta med detta genom avveckling. Två system har inriktats på trålare som fångar torsk. Flottan minskade med totalt –26 % sett till GT och med –19 % sett till kW.

STECF:s undersökning visar att många flottor som bedömts var beroende av bestånd som fiskas över maximalt hållbart uttag. Dessutom tjänade inte flottorna av fartyg på 10–12 meter med passiva redskap och fartyg på 24–40 meter med demersala trålar och notar tillräckligt för att ersätta stora kapitalinvesteringar. Inom vissa sektorer underutnyttjades fartygen.

Storbritannien anser att många flottors verksamhet är hållbar eftersom de resurser som utnyttjas inte överstiger fiskedödligheten vid försiktighetsnivån. Det råder dock en obalans inom vissa områden (t.ex. när det gäller bestånd som omfattas av återhämtningsprogram). I oktober 2010 infördes en s.k. license parking facility (system för tillfällig överföring av fiskelicenser), som gjort det möjligt att omstrukturera flottorna. Storbritannien har rapporterat om genomförda kapacitetsminskningar, men presenterar inte några planer för ytterligare justeringar.

STECF:s undersökning visar att många flottor var beroende av bestånd som fiskas över maximalt hållbart uttag. Det har inte presenterats någon bedömning av beroendet av resurserna när det gäller flottorna av fartyg på mindre än 10 meter med tinor och fällor eller av fartyg på 12–18 meter, 18–24 meter och mer än 40 meter med demersala trålar och notar, men dessa flottor var ekonomiskt hållbara.

5. Slutsatser

Denna undersökning av medlemsstaternas ansträngningar för att uppnå en hållbar balans mellan fiskekapacitet och fiskemöjligheter visar att kapaciteten hos EU:s fiskeflotta fortfarande är alltför hög. Trots de minskningar av många europeiska fiskeflottors storlek som skett under det senaste årtiondet nådde många fartyg i flera medlemsstater inte break-even finansiellt och var dessutom underutnyttjade. Många fartyg hade även alltför små inkomster för att göra nödvändiga investeringar, t.ex. för att modernisera fartyg och redskap.

Under den undersökta perioden var alltför många flottor beroende av överfiskade bestånd, dvs. man översteg maximalt hållbart uttag, som är ett av de centrala målen i den reformerade gemensamma fiskeripolitiken.

Den nuvarande politiken för flottförvaltning har inte lyckats se till att flottorna uppnår balans med de resurser som de utnyttjar. Det räcker inte att förlita sig på att nationella kapacitetstak (uttryckta i fartygsstorlek (GT) eller maskinstyrka (kW)) inte överskrids.

Att skapa en balans mellan flottans kapacitet och fiskeresurserna är en av nyckelfrågorna för reformen av den gemensamma fiskeripolitiken. Det är främst medlemsstaterna som ansvarar för förvaltningen av flottan. Potentiella konsekvenser av överkapitalisering av flottorna och fortsatt beroende av bestånd som fiskas över maximalt hållbart uttag visar att vi behöver bättre instrument för förvaltning av fiskeflottan inom den reformerade gemensamma fiskeripolitiken. Detta kräver att medlemsstaterna förvaltar sina flottor så att de utnyttjar fiskbestånden under maximalt hållbart uttag och på ett sätt som gör att de kan bli ekonomiskt livskraftiga.

Bilaga 1: Informationens kvalitet

1 Kvalitativ och beskrivande information

Problematiska områden där inga eller begränsade uppgifter lämnades i de nationella rapporterna anges med (X) i tabellen nedan.

|| Koppling mellan flottor och fisken || Utveckling av fiskeflottan || Redogörelse för ordningar för minskning av fiskeansträngningen || Inverkan av ordningar för minskning av fiskeansträngningen || Bedömning av system för flottförvaltning || Planer för att förbättra system för flottförvaltning || Överensstämmelsedeklaration – ordning för inträde/utträde || Ändringar av admin. förfaranden || Bedömning av balans

BE || || || X || X || || || || ||

BG || X || || || X || || X || || X ||

CY || || || || || || || || ||

DE || || || X || X || X || X || || || X

DK || || || || || || || || ||

EE || || || X || X || X || || || X || X

EL || || || || || X || X || || X || X

ES || || || || || || || || ||

FI || X || || || || || X || || X || X

FR || X || X || X || || X || || X || || X

IE || || || || || X || X || || ||

IT || || || || || || || || ||

LT || X || || || || X || X || X || || X

LV || || || || X || || X || || || X

MT || X || X || || || X || || || X ||

NL || || || X || || || X || || X || X

PO || || || || || X || || || ||

PT || || || || X || || || || ||

RO || X || X || X || X || X || X || X || X || X

SI || X || || || || || X || || || X

SE || || || || X || || X || X || ||

UK || X || X || || || X || X || || || X

Källa: tabell 5.3 i Review of national reports on Member States efforts to achieve balance between fleet capacity and fishing opportunities (STECF:s rapport 12–18).

2 Kvantitativ information

Utvärderingen av en flottas beroende av bestånd som fiskas över maximalt hållbart uttag förutsätter att det finns kvantitativa bedömningar av fiskbestånden. Sådana bedömningar finns tillgängliga för de flesta bestånd i Östersjön och Nordsjön, men bedömningarna av Keltiska havet är ofullständiga. I Medelhavet bedriver många flottor fiske på bestånd med okänd status, men denna kunskap håller snabbt på att förbättras. Vissa medlemsstater lämnade uppgifter om fångstnivåer, men det är inte möjligt att på grundval av dessa uppgifter dra slutsatser om hållbarhet.

De flesta av medlemsstaternas rapporter behandlar inte frågorna om balans på flottnivå, såsom detta fastställs i ramarna för datainsamling. Detta försvårar en kvantitativ utvärdering av balansen, eftersom tillgängliga uppgifter inte avser de flottor som utvärderas.

Det behövs också data från medlemsstaterna om fångster och värdet av fångster för varje flotta. Denna information krävs i ramarna för datainsamling, men tillhandahölls inte av alla medlemsstater.

För vissa medlemsstater saknades information om avkastning på materiella anläggningstillgångar eller så var informationen ofullständig.

För de flesta av medlemsstaterna ger ramen för datainsamling information om antalet inaktiva fartyg per längdklass (oberoende av målfiske eller redskapstyp). Kvaliteten på dessa uppgiftskällor kan dock i vissa fall ifrågasättas.

I de nationella rapporterna lämnade de flesta av medlemsstaterna värden för den tekniska indikatorn (genomsnittligt antal dagar till sjöss per fartyg delat med det maximala antalet för fiskeflottan), men dessa uppgifter inte var fullständiga. Sju medlemsstater lämnade inga värden för den tekniska indikatorn i sina nationella rapporter.

Bilaga 2:

Tabell 2.1: Iakttagande av tak för in- och utträden per den 31 december 2011 (med undantag av de yttersta randområdena)

Anm.: Data från unionens flottregister baserade på situationen den 1 september 2012 (Rumänien: situationen den 1 mars 2012)

Bilaga 3:

Tabell 3.1 Utveckling av medlemsstaternas flottor (fartyg, tonnage och maskinstyrka) under 2011 (med undantag av de yttersta randområdena)

Anm.: Data från unionens flottregister baserade på situationen den 1 september 2012 (Rumänien: situationen den 1 mars 2012)

Bilaga 4

Tabell 4.1 EFF:s åtaganden för definitivt upphörande (2007 – 31.7.2012).

Källa: Data som medlemsstaterna lämnat efter en formell begäran från GD MARE (08.2012) om ackumulerade EFF-uppgifter för perioden 1.1.2007–31.7.2012.

% s: Procentandel EFF-åtaganden hittills som avser skrotning.

NS: Antal skrotningar (fartyg).

R%: Procentandel EFF-åtaganden avseende omställning av fartyg.

NR: Antal omställningar (fartyg).

%S + %R: Total procentandel skrotning + omställning.

Bilaga 5:

Indikatorer som använts av STECF

”Indikatorn på hållbart utnyttjande” är ett genomsnitt av fiskedödlighetsnivån hos fiskbestånd som utnyttjas av varje flotta, där det vägda genomsnittet beräknas med hänsyn till den ekonomiska betydelsen av varje bestånd i fångsterna. När denna indikator är lika med 1 utnyttjas i genomsnitt bestånden med maximalt hållbart uttag. Vid värden > 1 utnyttjar fiskeflottan i genomsnitt överexploaterade bestånd och vice versa. Detta tar inte hänsyn till att vissa bestånd i blandade fångster kan vara mer eller mindre allvarligt överutnyttjade eller utarmade, och det tar inte heller hänsyn till omfattningen av andra flottors påverkan på utnyttjandet av resurserna.

Två ”indikatorer på ekonomisk hållbarhet” används. Avkastningen på materiella anläggningstillgångar (indikator på avkastningen på investeringar) är ett mått på långsiktig ekonomisk sundhet. Den mäter nettovinsten dividerad med kapitalinvesteringarnas värde. Om denna nivå är högre än den riskfria räntesats som finns tillgänglig någon annanstans (nominellt 2 %) är flottans ekonomi sund och det finns möjlighet att ersätta stora kapitalinvesteringar allteftersom det blir nödvändigt. Vid värden < 2 % är sådana investeringar inte meningsfulla i ekonomiskt avseende, eftersom större vinster kan erhållas genom att medel investeras på annat håll.

Förhållandet ”nuvarande inkomst/inkomst vid break-even” är ett mått på den ekonomiska livskraften på kort sikt. Vid värden < 1 kan fartyg inte täcka sina driftskostnader och måste upphöra med fisket när de likvida medlen tar slut. Vid värden > 1 kan fartygen täcka sina driftskostnader, men detta innebär inte att de genererar tillräckliga inkomster för att ersätta stora kapitalinvesteringar.

Två mått används för att bedöma om fartyg är ”helt utnyttjade”. Med en ”teknisk indikator” avses kvoten mellan genomsnittlig tid till sjöss och maximal möjlig fisketid inom den aktuella verksamheten. Indikatorn är lika med 1 när alla fartyg fiskar så mycket som möjligt, även om fiskesäsongen kan vara kort. Värden < 1 innebär att delar av flottan fiskar mindre än de skulle kunna göra. Ett tröskelvärde på 70 % anses vanligen vara ett tecken på ett betydande underutnyttjande. Vissa fartyg får dock inte fiska alls under året och är ”inaktiva”. Om det finns många inaktiva fartyg i en fiskeflotta tyder detta på flottan inte är i balans med resurserna.

[1] Artikel 11 i rådets förordning (EG) nr 2371/2002.

[2] Såsom krävs enligt artikel 14 i rådets förordning (EG) nr 2371/2002.

[3] I enlighet med artikel 15 i rådets förordning (EG) nr 2371/2002 och artikel 11 i kommissionens förordning (EU) nr 1013/2010 om genomförandebestämmelser för unionens flottpolitik enligt definitionen i kapitel III i rådets förordning (EG) nr 2371/2002.

[4] I enlighet med rådets förordning (EG) nr 199/2008 om upprättande av en gemenskapsram för insamling, förvaltning och utnyttjande av uppgifter inom fiskerisektorn och till stöd för vetenskapliga utlåtanden rörande den gemensamma fiskeripolitiken.

[5] Review of national reports on Member States' efforts to achieve balance between fleet capacity and fishing opportunities (STECF-12-18). I tryck 2012, JRC Scientific and Policy Reports.

[6] Artikel 7 och 8 i kommissionens förordning (EG) nr 1013/2010 av den 10 november 2010.

[7] Rumänien är inte medräknat.

[8] Revisionsrättens särskilda rapport nr 12/2011 Have EU measures contributed to adopting the capacity of the fishing fleets to available fishing opportunities?, punkt 21 i rapporten.

[9] Revisionsrättens särskilda rapport nr 12/2011 Have EU measures contributed to adopting the capacity of the fishing fleets to available fishing opportunities?, punkt 76 i rapporten.