Förslag till RÅDETS FÖRORDNING om statligt stöd till stenkolsindustrin

(framlagt av kommissionen)

INNEHÅLL

1. Inledning

2. Gemenskapens stenkolssektor

2.1 Stenkolsmarknadens utveckling

2.2 Utsikter

3. Stöd till stenkolsindustrin

3.1 Gemenskapsregler

3.2 Har de mål som anges i beslut nr 3632/93/EKSG uppnåtts-

4. Framtiden för gemenskapsproducerat kol

4.1 En europeisk strategi för trygg energiförsörjning i Europeiska unionen

4.2 Kolets roll i strategin för försörjningstrygghet

4.2.1 En minsta subventionerad stenkolsproduktion

4.2.2 Skapandet av en produktionsbas av primära energikällor

4.3 Att integrera kol i en hållbar utveckling

4.3.1 En hållbar utveckling och försörjningstrygghet

4.3.2 Bidraget från en produktionsbas av primära energikällor

5. En ny ordning för statligt stöd

5.1 Principer för ordningen

5.1.1 Tillämpningsområde

5.1.2 Stödtyper

5.1.3 Gradvis minskning av stöd

5.1.4 Insyn i stödsystemen

5.1.5 Kommissionens kontroller

5.2 Tillämpningsperiod

6. Ordningens förenlighet med gemenskapens övriga politik och mål

7. Slutsats

Bilagor

Bilaga 1: Stenkolsindustrins utveckling (1986-2000)

Bilaga 2: Medlemsstaternas interventionssystem till förmån för stenkolsindustrin

Bilaga 3: Utveckling av olika primära energikällors andel av energiförbrukningen

Bilaga 4: Gemenskapens övriga politik

Förslag till förordning

MOTIVERING

1. INLEDNING

Kol och stål utgör grunden för Europas integration. Sex länder, "som föresatt sig att ersätta sekelgammal rivalitet genom att förena sina väsentliga intressen, att genom upprättandet av en ekonomisk gemenskap lägga de första grundstenarna för en mera vidsträckt och mera djupgående gemenskap mellan folk, som länge varit splittrade genom blodiga konflikter, och att lägga grunden till institutioner som kan visa vägen till ett härefter gemensamt öde", beslutade den 18 april 1951 att upprätta en EUROPEISK KOL- OCH STÅLGEMENSKAP (EKSG-fördraget). Denna gemenskap grundade sig på en gemensam marknad, gemensamma mål och gemensamma institutioner. I EKSG-fördraget föreskrivs ambitiösa mål för kol. Närmare bestämt skall gemenskapen

* försäkra sig om en jämn försörjning av den gemensamma marknaden,

* tillförsäkra alla den gemensamma marknadens förbrukare i jämförlig ställning lika tillgång till produktionen,

* se till att lägsta möjliga priser fastställs,

* se till att upprätthålla förutsättningar som stimulerar företagen att utveckla och förbättra sin produktionskapacitet,

* främja en förbättring av arbetskraftens levnads- och arbetsvillkor,

* främja utvecklingen av den internationella handeln,

* främja en jämn expansion och modernisering av produktionen.

EKSG-fördraget slöts för period på 50 år från dess ikraftträdande. Det löper följaktligen ut den 23 juli 2002. Inför denna utgång lade kommissionen den 15 mars 1991 fram ett meddelande till rådet och Europaparlamentet om fördragets framtid [1].

[1] SEK(1991) 407 slutlig.

Vid rådets (industrifrågor) möte den 24 november 1992 antog det kommissionens förslag, som gick ut på att fortsätta att tillämpa EKSG-fördraget fram till den 23 juli 2002. Det underströk att stål och kol efter att fördraget löpt ut borde betraktas som vanliga industriprodukter, bland annat på området konkurrens politik. Dessutom skulle man hädanefter beakta de sociala problem som är förknippade med stenkolsindustrins omstrukturering, nödvändigheten att minska EKSG-avgifterna snabbare och behovet att undersöka möjligheten att flytta över finansieringen till i första hand Europeiska investeringsbanken.

När den väl definierat de grundläggande politiska alternativen koncentrerade kommissionen sitt arbete på den framtida finansieringsverksamheten och framför allt på hur "arvet från EKSG" skulle förvaltas. Det bör här nämnas att det i Nicefördraget, som undertecknades i Nice den 26 februari 2001, föreskrivs att rådet skall anta de bestämmelser som krävs för att genomföra det protokoll som bifogats fördraget, och som handlar om de ekonomiska följderna av att EKSG-fördraget upphör att gälla och om inrättandet och förvaltningen av en kol- och stålforskningsfond [2].

[2] EGT C 80, 10.3.2001, s. 67.

Kommissionen har senare även ägnat sig åt frågan om framtiden för den "strukturerade dialog" som under senare år förts inom den rådgivande EKSG-kommittén [3].

[3] KOM(2000) 588 slutlig.

En annan grundläggande fråga som tas upp i kommissionens meddelande av den 15 mars 1991 rör medlemsstaternas system för interventioner till förmån för stenkolsindustrin. Sedan 1964 har i själva verket flera sådana ordningar, grundade på artikel 95 i EKSG-fördraget, följt på varandra - med bestämmelser om villkor och kriterier för att bevilja statligt stöd till stenkolsindustrin. Den nu gällande ordningen, som löper till den 23 juli 2002, antogs genom kommissionens beslut nr 3632/93/EKSG av den 28 december 1993 [4].

[4] EGT L 329, 30.12.1993, s. 12.

Då EKSG-fördraget upphör att gälla den 23 juli 2002 är större delen av den europeiska stenkolsindustrin dömd till en mycket snabb undergång utan ekonomiska stödåtgärder. I själva verket är och förblir den största delen av gemenskapens kolproduktion inte konkurrenskraftig gentemot import från tredje land. Även om utsikterna ser något bättre ut i Förenade kungariket förblir stenkols industrin i landet mycket sårbar.

I detta sammanhang anges i den grönbok om en europeisk strategi för trygg energiförsörjning i Europeiska unionen, som kommissionen antog den 29 november 2000 [5], att man "på grund av dess obefintliga konkurrenskraft måste fatta svåra beslut om den europeiska kolindustrins framtid". I grönboken anges dock också att "av skäl som hänger samman med en trygg energiförsörjning består ett alternativ som skulle kunna undersökas i att bevara tillgång till vissa reserver. I detta syfte skulle man kunna överväga att bevara en minsta godtagbar produktionskapacitet för kol genom att vidta lämpliga sociala åtgärder. Detta skulle garantera att utrustningen underhålls och därmed en fortsatt drift av berörda gruvor. På så sätt skulle Europas framstående tekniska ställning när det gäller utvinning och en ren användning av kol kunna säkras."

[5] KOM(2000) 769 slutlig.

I samband med dessa reflexioner måste man beakta situationen i de länder som ansökt om medlemskap i Europeiska unionen. Frågan aktualiseras särskilt för de två största kolproducenterna i Central- och Östeuropa, nämligen Polen och Tjeckien. Att dessa länder beaktas blir än viktigare med tanke på att Polen i sig har en produktion som är likvärdig med den i de fyra producentländerna i dagens EU.

Vid sidan av sin stenkolsproduktion är ansökarländerna även stora producenter av andra fasta bränslen i form av mineral, bland annat brunkol och bituminös skiffer (i synnerhet från Estland). Dessa energikällor används till stor del för elproduktion. Dessa industrisektorer måste genomföra nödvändiga omstruktureringsåtgärder för att bli - eller förbli - konkurrenskraftiga.

I övrigt bör det påpekas att utvecklingen av teknik för ren förbränning av kol i medlemsstaterna kommer att bidra till en miljövänligare användning av de fasta bränslen i form av mineral som utvinns i de länder som ansökt om medlemskap i Europeiska unionen.

2. GEMENSKAPENS STENKOLSSEKTOR

2.1. Stenkolsmarknadens utveckling

Från 1958, det vill säga knappt sju år efter att EKSG-fördraget undertecknades, började gemenskapens företag inom stenkolsindustrin få problem att finna avsättning för sin produktion. Utöver det växande trycket från kolvätebränslen ökade hotet från kol importerat från tredje land. Stenkolsindustrin inledde då en omfattande omstruktureringsprocess, som bland annat innebar kraftiga verksamhetsminskningar. Denna omstruktureringsprocess åtföljdes av omfattande åtgärder för att stödja stenkolsindustrin ekonomiskt.

Med tanke på de geologiska begränsningar och de produktionskostnader som är förknippade med utvinningen kan stenkol som utvinns i medlemsstaterna inte konkurrera med kol som importeras från tredje land. Trots en omfattande process för att omstrukturera, modernisera och rationalisera medlemsstaternas kolindustri och på så sätt göra den mer konkurrenskraftig kan större delen av gemenskapens stenkolsproduktion ändå inte konkurrera med importen från tredje land, även om man har förbättrat produktiviteten avsevärt, gradvis lagt ner de minst lönsamma utvinningsplatserna och minskat personalen kraftigt inom sektorn.

Idag producerar fyra medlemsstater fortfarande kol, nämligen Tyskland, Förenade kungariket, Spanien och Frankrike. Europeiska unionens utvidgning i Central- och Östeuropa kommer att medföra två nya betydande producenter (Polen och Tjeckien). Även andra kandidatländer producerar fasta bränslen (bland annat brunkol och bituminös skiffer i Estland).

Då gemenskapens stenkolsproduktion gradvis minskar har den kol som importeras från tredje land blivit allt viktigare för medlemsstaternas försörjning. Kol används framför allt för elproduktion och i mindre omfattning inom stålindustrin. Den kol som används inom andra industrisektorer och i hushållen utgör en allt mindre del av kolkonsumtionen.

Världsmarknaden för kol är en stabil marknad som karakteriseras av rikliga resurser och en stor geopolitisk spridning på utbudssidan. Gemenskapens kol import härrör huvudsakligen från dess partnerländer inom Internationella energi organet (IEA) eller länder med vilka gemenskapen eller medlemsstaterna har undertecknat handelsavtal, vilket avsevärt minskar risken för försörjningsavbrott.

En detaljerad beskrivning av hur gemenskapens stenkolsmarknad är uppbyggd och har utvecklats under senare tid, främst mellan 1986 och 2000, ges i bilaga 1 till detta dokument. Denna period har särskilt karakteriserats av ett mycket stabilt världsmarknadspris på kol (i motsats till oljeprodukter).

2.2. Utsikter

Den största delen av gemenskapens kolproduktion är och förblir oförmögen att konkurrera med importen från tredje land. Med undantag för en viss potential i Förenade kungariket, är det långt ifrån möjligt att i gemenskapen skapa en stenkolsindustri som är kommersiellt konkurrenskraftig på de internationella marknaderna, trots de stora - både tekniska och organisatoriska - insatser som produktionsföretagen gjort för att förbättra produktiviteten.

Denna slutsats bygger i huvudsak på de allt mer ogynnsamma geologiska förutsättningarna genom att de kolförande lager som är lätta att nå gradvis töms ut och på det relativt låga världsmarknadspriset på kol. Följaktligen förblir de effekter som ny utvinningsteknik har på produktions kostnaderna ganska begränsade.

Mot denna bakgrund framgår det redan nu att den tanke att bevara en minsta subventionerad stenkolsproduktion för energiförsörjningstryggheten som framförs i grönboken om en europeisk strategi för trygg energiförsörjning i Europeiska unionen inte på något sätt kan innebära att man överger den process av omstruktureringar och driftsinskränkning som kännetecknat gemenskapens kol industri under senare decennier. En fortsatt produktion av en primär energikälla måste i själva verket kunna ske till rimliga kostnader. Det framgår sålunda att driften inte kan fortsätta i de gruvor som inte har någon framtid, i den mån som dessa inte kan bidra till målet om en trygg energiförsörjning på godtagbara ekonomiska villkor. Man bör därför vidta åtgärder för att bemöta de sociala och regionala följderna av denna omstrukturering.

3. STÖD TILL STENKOLSINDUSTRIN

3.1. Gemenskapsregler

Enligt artikel 4c i EKSG-fördraget är "subventioner eller statliga stödåtgärder ... som ålagts av staterna oavsett i vilken form det sker oförenliga med den gemensamma marknaden för kol och stål och skall därför upphävas och förbjudas inom gemenskapen på det sätt som anges i detta fördrag".

Precis som den har gjort för stålindustrin har kommissionen på grundval av artikel 95 i EKSG-fördraget ändå antagit allmänna beslut där den anger formerna och kriterierna för bevilja offentligt stöd till stenkolsindustrin. Trots de stora insatserna för att omstrukturera, modernisera och rationalisera gemenskapens stenkolsindustri är den sedan mitten av 1960-talet ändå kraftigt beroende av statligt stöd. Att förbjuda alla former av stöd till den löpande produktionen skulle få följden att man tvingar en stor del av gemenskapens företag att upphöra med sin utvinning på kort eller medellång sikt (se den detaljerade beskrivningen av bakgrunden till ordningarna för statligt stöd till stenkolsindustrin samt de stödbelopp som beviljats mellan 1994 och 2000 i bilaga 2 till detta dokument).

Den senaste ordningen, som antogs inom ramen för EKSG-fördraget genom kommissionens beslut nr 3632/93/EKSG av den 28 december 1993 [6], skall ses mot bakgrund av skapandet av en inre energimarknad. Den har följande huvud målsättningar:

[6] EGT L 329, 30.12.1993, s. 12.

* Att öka insynen i stödsystemen genom att gradvis föra över varje mekanism för direkt eller indirekt stöd till de offentliga budgetarna. För att avskaffa alla mekanismer för indirekta interventioner genom att de definieras som oöverskådliga anges i beslutet att försäljningspriset på kol skall bygga på frivilliga överenskommelser mellan avtalsparterna mot bakgrund av de villkor som gäller på världsmarknaden.

* Att fullfölja insatserna för modernisering, rationalisering, omstrukturering och driftsinskränkning. I detta sammanhang skapas genom ordningen två typer för det stöd som syftar till att täcka skillnaden mellan produktionskostnader och försäljningspriset för stenkol: driftstöd och stöd till driftsinskränkning. Driftstödet reserveras för produktionskapacitet där man kan göra nya framsteg på väg mot ekonomisk lönsamhet genom att minska sina produktionskostnader. Detta mål skall göra det möjligt att gradvis minska stödet. Stödet för driftsinskränkning riktar sig för sin del till produktionskapacitet som inte kan uppnå de mål som krävs för att få driftstöd. Produktionskapacitet som får denna typ av stöd skall vara föremål för en avvecklingsplan.

3.2. Har de mål som anges i beslut nr 3632/93/EKSG uppnåtts-

Målet om en bättre insyn i systemen för statligt stöd utgör en mycket viktig bestämmelse i beslut nr 3632/93/EKSG. Alla medlemsstater skulle efter en övergångsperiod införliva stödet till sin stenkolsindustri i sina offentliga budgetar, vilket inte alltid har varit helt enkelt. När det gäller den prisnivå som tillämpas har ordningen också gjort det möjligt att eliminera vertikala avtal mellan producenter och konsumenter av kol samt de system med "referenspriser" som var förknippade med dessa avtal. Gemenskapsproducerat kol levereras följaktligen till elproducenterna till priser som motsvarar dem för kol av en likvärdig kvalitet från tredje land.

Beslut nr 3632/93/CECA grundade sig för övrigt - vad gäller stöd till en löpande produktion - på en grundläggande distinktion mellan driftstöd (artikel 3 i beslutet och stöd till driftsinskränkning (artikel 4 i beslutet). Man har stött på vissa problem i tillämpningen av det villkor som är förknippat med minskade produktionskostnader, och som måste uppfyllas för beviljande av driftstöd. I flera fall har talan om ogiltigförklaring väckts vid Förstainstansrätten i Luxemburg mot kommissionens beslut om att bevilja statligt stöd till stenkolsindustrin. Förstainstansrätten har dock bekräftat den tolkning av begreppet minskade produktionskostnader [7] som kommissionen har gjort i sina beslut.

[7] Dom av den 9 september 1999 i mål T-110/98, RJB Mining mot kommissionen, REG 1999, s. II-2585. Dom av den 12 juli 2001 i de gemensamma målen T-12/99 och T-63/99, UK Coal Plc mot kommissionen (ännu ej offentliggjord).

Bland annat tack vare de planer för omstruktureringar och driftsinskränkningar som har genomförts enligt beslut nr 3632/93/EKSG kan man dra slutsatsen att målen för detta beslut har kunnat uppnås i en tillfredsställande omfattning. Påpekas bör att åren 1999 och 2000 präglades av att driftsstöd i stor utsträckning omvandlades till stöd till driftsinskränkning.

4. FRAMTIDEN FÖR GEMENSKAPSPRODUCERAT KOL

4.1. En europeisk strategi för trygg energiförsörjning i Europeiska unionen

EKSG-fördraget har bidragit till jämn försörjning av den gemensamma marknaden. Villkoren för Europeiska unionens energiförsörjning har dock ändrats i grunden sedan fördragets ikraftträdande, både vad gäller energikällor och deras ursprung.

Europeiska unionen är numera kraftigt beroende av sina externa försörjnings källor. 50 procent av dess energibehov importeras idag, och man bedömer att denna siffra kommer att uppgå till 70 procent år 2030 om nuvarande tendenser håller i sig. I själva verket har Europeiska unionen bara tillgång till begränsade mängder konventionella fossila bränslen. Dessutom begränsar den ännu marginella andelen förnybara energikällor i energiförsörjningen manöver marginalen i fråga om gemenskapens utbud av primärenergi.

Europeiska unionen står inom energiområdet därför inför strategiska utmaningar med direkta följder för enskilda, industrin och ekonomin. De stigande priserna på olja och naturgas sedan början av 1999 har ännu en gång påvisat Europeiska unionens svagheter, det vill säga dess ökade energiberoende, oljans dominerande roll och de magra resultaten när det gäller de politiska försöken att styra efterfrågan.

Mot denna bakgrund antog kommissionen den 29 november 2000 en grönbok om en europeisk strategi för trygg energiförsörjning i Europeiska unionen [8]. Grönboken inledde en grundlig diskussion som innefattade alla energikällor. Det handlade om ett första steg i utarbetandet av en energistrategi för Europa - en strategi som skulle kunna utgöra en ram för ett mer långsiktigt och hållbart förhållningssätt på energiområdet.

[8] KOM(2000) 769 slutlig.

Det är nödvändigt med en plan för efterfrågesidan. Europeiska unionen måste här vända de nuvarande tendenserna när det gäller sin energianvändning. Dessutom bör en plan för efterfrågesidan också bidra till att uppnå de miljömål som ställts upp, och då närmare bestämt kampen mot klimatförändringen.

För övrigt måste en ansvarsfull politik för att kontrollera energiberoendet inbegripa utbudssidan, även om Europeiska unionens befogenheter och manöver utrymme inom detta område är mycket begränsade.

4.2. Kolets roll i strategin för försörjningstrygghet

4.2.1. En minsta subventionerad stenkolsproduktion

Inför detta växande beroende av externa försörjningskällor för primärenergi är det nödvändigt att främja en politik för att diversifiera energikällorna, både mellan olika geografiska områden och mellan olika produkter, i syfte att göra det möjligt att skapa säkrare försörjningsvillkor. En sådan strategi inbegriper att utveckla inhemska primära energikällor till rimliga kostnader, särskilt energikällor som bidrar till elproduktionen.

En strategi som syftar till att öka försörjningstryggheten på energiområdet bör inbegripa det gemenskapsproducerade kolets framtid. I detta sammanhang föreslås i grönboken bland dess prioriteringar att man skall "analysera frågan om att bevara tillgången till sina stenkolsreserver och i detta avseende bevara en minsta produktionskapacitet".

Världsmarknaden för kol är i själva verket en stabil och konkurrensutsatt marknad som karakteriseras av rikliga resurser och en stor geopolitisk spridning på utbudssidan. Trots detta skulle en total och snabb avveckling av all stenkols utvinning i gemenskapen inte ske kunna ske utan konsekvenser för Europeiska unionens långsiktiga försörjningstrygghet på energiområdet. Vissa faktorer som karakteriserar dagens situation på energiområdet skulle - om de kombinerades med ett totalt beroende av kol som importeras från tredje land - kunna öka riskerna och osäkerheten kring Europeiska unionens långsiktiga försörjnings trygghet. Det handlar särskilt om de fasta bränslenas (kol, brunkol och torv) ännu viktiga ställning som energikällor, om senare tids prisuppgång på oljeprodukter och naturgas, den gradvisa uttömningen av dessa båda energiresurser och de förnybara energikällornas ännu marginella andel av energiförsörjningen. Dessutom har flera medlemsstater beslutat att gradvis avveckla sina kärnkraftverk eller att frysa investeringarna inom denna sektor, som står för en betydande del av elproduktionen.

I detta sammanhang utgör lagring av betydande stenkolsreserver inte ett tänkbart alternativ. Utöver de effekter som en sådan åtgärd skulle få på miljöområdet är den inte tekniskt genomförbar eftersom stenkol som lagras kan självantändas. Även om lagring skulle kunna visa sig vara ett effektivt sätt att bemöta ett försörjningsavbrott skulle en sådan åtgärd ändå inte rymmas i det mer allmänna målet att trygga energiförsörjningen på lång sikt.

Utifrån de parametrar som för närvarande kan observeras är det därför nödvändigt att vidta åtgärder för att garantera att en viss produktionskapacitet för stenkol finns tillgänglig i gemenskapen och på så sätt täcka eventuella risker som kan påverka energimarknaden på lång sikt.

Man bör följaktligen bevara en minsta produktion av stenkol, för att bevara infrastrukturen i ett funktionsdugligt skick såväl som en kärntrupp av kvalificerade gruvarbetare och den tekniska sakkunskapen. Genom att bevara en minsta produktionskapacitet för kol kan man också säkra att infrastrukturen i utvalda gruvor bevaras i ett gott skick, och därmed säkra en potentiell tillgång till gemenskapskol.

Utan ekonomiska stödåtgärder i medlemsstaterna är huvuddelen av gemenskapens stenkolsindustri dömd att försvinna inom kort (se punkt 2). Att förstärka Europeiska unionens försörjningstrygghet på lång sikt, vilket bär upp den allmänna försiktighetsprincipen, motiverar följaktligen att man bevarar en minsta produktionskapacitet för stenkol med hjälp av statligt stöd.

En minsta kvantitet subventionerat stenkol skulle också bidra till att bevara den europeiska teknikens framstående ställning inom området utvinning och ren förbränning av kol, och möjliggöra att den överförs till de regioner utanför Europeiska unionen som är stora kolproducenter. En sådan politik skulle bidra till avsevärt minskade utsläpp av föroreningar och växthusgaser i världen. Kommissionen kommer här att främja tekniska samarbetsavtal inom ramen för internationella samarbetsprogram, främst med Ryssland, Kina och Indien.

4.2.2. Skapandet av en produktionsbas av primära energikällor

En minsta subventionerad produktionskapacitet för stenkol skulle - tillsammans med åtgärder som bland annat syftar till att främja förnybara energikällor - bidra till skapandet av en "bas av inhemska primära energikällor", vilket skulle göra det möjligt att avsevärt förstärka Europeiska unionens försörjningstrygghet på energiområdet. Att bevara en minsta stenkolsproduktion utgör därmed inte ett isolerat initiativ som handlar om en enda primär energikälla, utan ingår i ett åtgärdspaket med åtgärder som särskilt syftar till att främja de förnybara energikällornas andel av elproduktionen, och som bidrar till att skapa en bas av inhemska primära energikällor.

Grönboken om trygg energiförsörjning betonar i detta avseende den potential som finns i de förnybara energikällorna, som för närvarande är otillräckligt utvecklade. Kommissionen beaktar vidare deras miljömässiga fördelar och antog den 10 maj 2000 ett förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om främjandet av elektricitet som framställs med förnybara energikällor [9] (så kallad grön elektricitet). Förslaget till direktiv har som mål att 22 % av all elektricitet skall framställas med förnybara energikällor år 2010 och bör göra det möjligt att fördubbla de förnybara energikällornas andel av den totala energiförbrukningen, från 6 till 12 %.

[9] KOM(2000) 279, EGT C 311 E, 31.10.2000, s. 320

Noteras bör dock att basen av inhemska primära energikällor inte påverkar medlemsstaternas frihet att välja vilka energikällor som skall bidra till deras försörjning. Beviljandet av stöd och stödintensitet sker i enlighet med tillämpliga regler för varje kategori av energikällor och enligt de fördelar som kännetecknar var och en av dessa.

Detta koncept med en produktionsbas av primära energikällor, där gemenskaps producerat stenkol skulle ingå, återspeglar till slut de mål som utvecklades i direktiv 96/92/EG av den 19 december 1996 om gemensamma regler för den inre marknaden för el [10]. I detta direktiv föreskrivs i själva verket att man skall prioritera anläggningar som använder inhemska primära energikällor upp till högst 15 procent av den totala mängden primära energikällor för att producera el. I direktivet föreskrivs också att man (utan någon begränsning) skall prioritera anläggningar som använder förnybara energikällor.

[10] EGT L 27, 30.1.1997, s. 20.

Vid genomförandet av målet att trygga energiförsörjningen, vilket motiverar att man bevarar en minsta subventionerad stenkolsproduktion, bör man dock beakta de ekonomiska villkor som är förknippade med stenkolssektorn. Dessa ekonomiska villkor innebär dock att de insatser för att omstrukturera och minska verksamheten inom stenkolsindustrin som kännetecknat de ordningar för statligt stöd som genomförts inom ramen för EKSG-fördraget, skall fortsätta efter den 23 juli 2002. Denna produktion av en primär energikälla måste dock bevaras till rimliga kostnader. Den framtida ordningen för statligt stöd bör följaktligen inbegripa en princip om en gradvis avveckling av stödet.

I tabellerna i bilaga 3 - där man beaktar dels de mål som anges i direktivet när det gäller att främja el som produceras med förnybara energikällor, dels en ordning med en minsta stenkolsproduktion med ett gradvis avskaffat stöd - redovisas utvecklingen för olika energikällors andel av den primära energiförbrukningen och särskilt för elproduktion. Det framgår att både åtgärderna för att främja förnybara energikällor och åtgärderna för att främja en minsta stenkolsproduktion kommer att bidra till att skapa en bas av inhemska primära energikällor i storleksordningen 15 procent. När det gäller Tyskland och Spanien kan man konstatera att dessa åtgärder bör leda till att det skapas en försörjningsbas i storleksordningen 12 procent för Tyskland och 13 procent för Spanien (se tabellen nedan). Om man till detta lägger bidraget från andra förnybara energikällor än dem som används för elproduktion uppnår och till och överträffar man den nivå på 15 procent av de primära energikällorna som kan anses vara nödvändig för att verkligen bidra till försörjningstryggheten på energiområdet.

>Plats för tabell>

mtoe: miljoner ton oljeekvivalenter

4.3. Att integrera kol i en hållbar utveckling

4.3.1. En hållbar utveckling och försörjningstrygghet

Kommissionen antog den 15 maj 2001 ett meddelande om en europeisk strategi för en hållbar utveckling [11]. En av de prioriteringar som valts ut består i att begränsa effekterna av klimatförändringen och i högre grad använda rena energikällor. I detta sammanhang bör Europeiska unionen respektera de åtaganden som gjordes i Kyoto. EU bör också fram till 2020 försöka minska sina luftutsläpp av växthusgaser med i genomsnitt en procent per år jämfört med 1990 års nivåer.

[11] KOM(2001) 264 slutlig.

Den strategi som kommissionen presenterar syftar bland annat till att fram till år 2010 gradvis avveckla subventionerna till produktion och konsumtion av fossila bränslen. Medveten om de följder som vissa beslut kan få på Europeiska unionens långsiktiga försörjningstrygghet på energiområdet har kommissionen dock preciserat att man måste undersöka möjligheten att inrätta reserver av kol och nödvändigheten att bevara en minsta subventionerad produktionsnivå. Det preciseras också att kommissionen under 2001 skall lägga fram ett förslag till rådet för att det skall kunna anta en ordning för statligt stöd till stenkolssektorn innan EKSG-fördraget löper ut i juli 2002.

Även om den främjar utvecklingen av mer miljövänliga energikällor stämmer den strategi som kommissionen presenterar för en hållbar utveckling sålunda överens med grönbokens inriktning eftersom den inte utesluter eventuella åtgärder för att bevara en minsta kolproduktion. Kommissionen medger i själva verket att man måste finna en kompromiss mellan miljöskydd och en ökad försörjningstrygghet på energiområdet genom att utveckla och bevara olika former av inhemska primära energikällor.

Noteras bör vidare att de kommentarer kommissionen har fått som reaktion på grönboken om trygg energiförsörjning i allmänhet är mycket positiva till att bevara en minsta produktionskapacitet för stenkol, i syfte att bevara tillgången till stenkolsreserverna.

I kommissionens meddelande från den 15 maj 2001 noteras också vikten av att genomföra kompletterande åtgärder i syfte att utveckla nya sysselsättningskällor i de regioner som är beroende av kolproduktion. Gemenskapen skulle här kunna utnyttja de instrument den förfogar över inom ramen för den ekonomiska och sociala sammanhållningen i syfte att komplettera de insatser som medlemsstaterna gör för att ställa om gruvområdena.

4.3.2. Bidraget från en produktionsbas av primära energikällor

Genom att inom ramen för en produktionsbas av primära energikällor genomföra dels samordnade åtgärder för att främja förnybara energikällor, dels en ordning som syftar till att bevara en minska kolproduktion skulle man kunna uppnå målet om en trygg energiförsörjning inriktad på en hållbar utveckling.

Genom att stödet till stenkolsindustrin gradvis avvecklas får medlemsstaterna i själva verket möjlighet att göra en omfördelning av stödet till energisektorn som skulle grunda sig på principen om en gradvis överföring av det stöd som traditionellt beviljats konventionella energikällor, särskilt stenkolssektorn, till förnybara energikällor. Denna omfördelning av stödet skulle göra det möjligt att uppnå detta mål inom ramen för en strategi för en hållbar utveckling, samtidigt som man fortsätter att säkra målet om försörjningstrygghet genom en produktionsbas av primära energikällor.

I tabellen nedan, där man beaktar de mål som fastställs i direktivet om främjande av el från förnybara energikällor och en ordning som grundar sig på en minsta stenkolsproduktion som inbegriper principen om en gradvis avveckling av stödet, visar att en överföring ("trade-off") av stödet från el producerad med stenkol till el producerad med förnybara energikällor bör genomföras mellan 1997 och 2010.

>Plats för tabell>

(1) Utöver stora vattenkraftverk. TWh = Terawattimmar

Enligt uppskattningarna skulle stödet till stenkolsproduktionen mellan 2001 och 2007 minskas från 3 828 miljoner euro till 2 075 miljoner euro, vilket skulle frigöra 1 753 miljoner euro. Det mål som ställs upp i förslaget till direktiv om främjande av el från förnybara energikällor skulle för övrigt medföra en ökning av kostnaderna från 3 900 miljoner euro till 6 800 miljoner euro. De resurser som frigörs genom det minskade stödet till stenkolssektorn skulle sålunda kunna bidra med upp till 60 procent av de anslag som krävs för att öka andelen el producerad med förnybara energikällor.

Medlemsstaterna skulle därmed få möjlighet att främja miljövänligare energikällor samtidigt som de bevarar de inhemska energikällorna på en viss nivå för att på så sätt trygga energiförsörjningen.

5. EN NY ORDNING FÖR STATLIGT STÖD

I den nya stödordningen bör man beakta de erfarenheter som gjorts och de problem som stötts på i tillämpningen av den nuvarande ordningen, som regleras av beslut nr 3632/93/EKSG. Det bör här påpekas att denna senaste ordning, som gäller sedan den 1 januari 1994, har bidragit till en verklig omstrukturering och rationalisering av gemenskapens stenkolssektor, vilket bland annat har inneburit en betydande produktionsminskning. En bättre insyn i systemen för stöd till stenkolsindustrin genom att stödet tas upp i de offentliga budgetarna samt en prispolitik som stämmer överens med villkoren på världsmarknaden utgör ett annat viktigt resultat av detta beslut.

Dessutom bör man i en ny ordning för statligt stöd - samtidigt som man främjar omfattande åtgärder - beakta förväntningarna i de medlemsstater som producerar stenkol (se beskrivning av stenkolsindustrin och dess utsikter i de fyra medlemsstater som producerar stenkol i bilaga 1 till detta dokument).

5.1. Principer för ordningen

5.1.1. Tillämpningsområde

Reglerna för att bevilja stöd täcker enbart stenkolssektorn. Stödet till förnybara energikällor, som tillsammans med gemenskapsproducerat stenkol skall bidra till att skapa en produktionsbas av primära energikällor, omfattas av särskild lagstiftning - särskilt gemenskapens regelverk för statligt stöd till miljöskydd som kommissionen såg över i slutet att 2000 [12]. I förslaget till direktiv om främjande av el från förnybara energikällor föreskrivs för övrigt att stödåtgärderna i avvaktan på gemenskapsregler för stöd till el producerad från dessa energikällor bör bedömas på grundval av ovannämnda regelverk.

[12] EGT C 37, 3.2.2001, s. 3.

Målet för förordningen är att skapa en produktionsbas av primära energikällor för att trygga energiförsörjningen. I de bestämmelser som införs genom förordningen beaktas de sociala och regionala aspekterna i samband med omstruktureringen av stenkolsindustrin.

Man har definierat begreppet "produktionsbas av primära energikällor". Det bör erinras om att denna definition inte påverkar medlemsstaternas frihet att välja vilka energikällor som skall bidra till deras försörjning.

5.1.2. Stödtyper

I enlighet med den allmänna proportionalitetsprincipen bör den subventionerade stenkolsproduktionen begränsas till vad som verkligen krävs för att uppnå målet att öka försörjningstryggheten på energiområdet. Resurssäkringsstöd, som skall täcka förluster i den löpande produktionen, reserveras därmed för produktions kapacitet som omfattas av en plan för resurssäkring genom åtgärder för att bevara tillgången till dessa reserver.

Om de frågor som hänger samman med försörjningstryggheten tydligt utgör ett prioriterat mål får denna prioritering dock inte innebära att man bevarar en stenkolsproduktion som är helt ekonomiskt omotiverad. De åtgärder för omstrukturering och driftsinskränkning som inletts inom ramen för EKSG-fördraget, främst i Tyskland och Spanien, bör följaktligen fortsätta efter den 23 juli 2002. En politik för en rationellt fördelad resurstillgång kräver i själva verket att den koncentreras på den produktion som får minst stöd. Detta innebär att endast de produktionsenheter som tidigare gjort betydande lönsamhets förbättringar kan räkna med att bevaras i syfte att trygga energiförsörjningen. Med andra ord måste medlemsstaterna vid urvalet av de produktionsenheter som kan tänkas komma i åtnjutande av resurssäkringsstöd beakta kostnaden för att bevara en minsta stenkolsproduktion och de vinster denna åtgärd medför i form av trygg energiförsörjning.

Den produktionskapacitet som inte uppfyller dessa villkor kan dock tillfälligtvis få stöd fram till den 31 december 2007. Detta stöd, som också ges för att täcka förluster i den löpande produktionen, utgör stöd till driftsinskränkning. Nedläggning av produktionsenheter som inte kan räkna med att bevaras i syfte att trygga energiförsörjningen bör ske på socialt och regionalt godtagbara villkor, vilket innebär att nedläggningen bör om så krävs kunna ske gradvis under flera år.

Om halvtidsöversynen av regelverket (se punkt 5.2) skulle medföra ytterligare kapacitetsminskningar bör sådan produktion också kunna få stöd till driftsinskränkning (i princip fram till dess att ordningen löper ut den 31 december 2010).

Utöver dessa båda typer av stöd till den löpande produktionen föreskrivs i ordningen också att stöd kan beviljas för att täcka extraordinära kostnader. Bestämmelserna om detta stöd, som skall göra det möjligt att täcka kostnader som hänger samman med rationalisering och omstrukturering av kolindustrin, och som inte har anknytning till den aktuella produktionen (ärvda åtaganden), återges till stor del i de åtgärder som föreskrivs i beslut nr 3632/93/EKSG.

5.1.3. Gradvis minskning av stöd

Enligt stödordningen skall produktionsstödet för stenkol minskas kontinuerligt och i betydande omfattning. Den gradvisa minskningen av den subventionerade stenkolsproduktionen skall bidra till genomförandet av detta mål.

Den nya stödordningen säkrar sålunda kontinuiteten med beslut nr 3632/93/EKSG, som löper ut den 23 juli 2002, då den uppenbart innebär fortsatta omstruktureringsinsatser inom stenkolsindustrin, bland annat genom åtgärder för att gradvis minska verksamheten.

Den gradvisa minskningen av stödet till stenkolsindustrin kommer dessutom att göra det möjligt för medlemsstaterna att - inom ramen för sina budget begränsningar - omfördela stödet till energisektorn enligt principen om en gradvis överföring av det stöd som traditionellt beviljats konventionella energikällor, särskilt stenkolssektorn, till förnybara energikällor.

5.1.4. Insyn i stödsystemen

Allt stöd som ett företag får skall bokföras i resultaträkningen som en särskild inkomstpost i förhållande till omsättningen. Företag inom kolindustrin som även bedriver annan verksamhet än stenkolsproduktion skall redovisa den sistnämnda sektorn separat. Denna åtgärd skall göra det möjligt för kommissionen att genomföra effektivare kontroller av hur stödet används. En adekvat bokföring utgör i själva verket en bättre garanti att det stöd som beviljas för stenkols utvinning inte används i andra syften, vilket bland annat skulle snedvrida konkurrensen inom andra sektorer.

5.1.5. Kommissionens kontroller

De medlemsstater som planerar att bevara en produktionskapacitet för stenkol för att trygga energiförsörjningen skall anmäla en plan för resurssäkring. För den produktionskapacitet som inte omfattas av denna plan skall medlemsstaterna förelägga kommissionen en nedläggningsplan med en tidsfrist som inte anges senare än till den 31 december 2007.

Medlemsstaterna skall i förekommande fall anta de planer som de skall anmäla till kommissionen för att beakta de ändringar som föreslås i ordningen från den 1 januari 2008.

På grundval av dessa fleråriga planer, som skall godkännas genom ett formellt beslut av kommissionen, skall medlemsstaterna varje år anmäla de stödbelopp som de har för avsikt att bevilja under följande år.

5.2. Tillämpningsperiod

Den nya stödordningen gäller från det att EKSG-fördraget och beslut nr 3632/93/EKSG löper ut, det vill säga från den 24 juli 2002. För att undvika alla problem som skulle kunna uppstå om två stödordningar tillämpas under ett och samma år är det tänkt att de kriterier och villkor som gäller för att bevilja stöd enligt beslut nr 3632/93/EKSG skall gälla fram till den 31 december 2002.

Ordningen löper ut den 31 december 2010. De medlemsstater som producerar stenkol får sålunda en tillräckligt lång tid för att genomföra de åtgärder som anges i ordningen på ett effektivt sätt. En sådan period motiveras av att målet att trygga energiförsörjningen är ett långsiktigt mål.

Det bör också påminnas om att ordningen införlivar tanken om en omfördelning av de subventioner som energisektorn beviljas enligt principen om en överföring av det stöd som traditionellt beviljats stenkolssektorn till förnybara energikällor. I förslaget till direktiv om främjande av el från förnybara energikällor anges sålunda också målen med sikte på år 2010.

För stöd under perioden från den 1 januari 2008 är det dock tänkt att kommissionen skall lägga fram förslag om ändring av regelverket för rådet. Följande faktorer motiverar en sådan översyn:

- I den föreslagna ordningen beaktas stenkolsindustrins situation vid en given tidpunkt samt dess förutsebara framtidsutsikter. I dessa utsikter beaktas mycket blandade faktorer, såsom den förväntade produktivitets utvecklingen, den sociala och regionala utvecklingen och effekterna av nya åtgärder på miljöområdet. Även om det är möjligt att skapa en tillräckligt tillförlitlig modell för kortsiktiga prognoser och planera adekvata statliga stödåtgärder är det däremot orealistiskt att försöka förutsäga stenkolssektorns utveckling på lång sikt. Det är följaktligen också orealistiskt att försöka fastställa definitiva principer för en stödordning för en period som överstiger fem år, eftersom de kan visa sig vara helt ur fas med verkligheten eller rent av ge upphov till oönskade effekter.

- I den föreslagna ordningen för statligt stöd beaktas mycket varierande faktorer som inte bara kännetecknar stenkolssektorn, utan också den gemensamma energimarknaden i dess helhet (se punkt 4.2.1). Det blir under ordningens löptid nödvändigt att se över dessa faktorer, som genomgår mer eller mindre omfattande ändringar, varav vissa inte är förutsebara. En översyn av ordningen är särskilt nödvändig för att beakta utvecklingen inom sektorn för förnybara energikällor, som - tillsammans med gemenskapsproducerat stenkol - bidrar till att skapa en produktionsbas av primära energikällor.

Det bör här påpekas att stödet till förnybara energikällor omfattas av gemenskapens regelverk för statligt stöd till miljöskydd [13], som också löper ut i slutet av 2007. Dessutom anges i förslaget till direktiv om främjande av el från förnybara energikällor [14] att kommissionen på sikt och om så är nödvändigt skall utarbeta ett förslag till gemenskapsram avseende stödsystem för el från förnybara energikällor. I detta avseende skall kommissionen senast fyra år efter direktivets ikraftträdande lägga fram en rapport om medlemsstaternas tillämpning av olika stödordningar för el från förnybara energikällor respektive från konventionella energi källor. Översynen av ordningen för stöd till stenkolsindustrin bör följaktligen sammanfalla med en mer övergripande översyn av Europeiska unionens framtida energipolitik och av dess politik på området statligt stöd.

[13] EGT C 37, 3.2.2001, s. 3.

[14] KOM(2000) 279 slutlig, EGT C 311 E, 31.10.2000, s. 320.

- El- och gasmarknaderna håller för närvarande på att liberaliseras. Dessa sektorer förändras därför i många olika avseenden. Med tanke på de effekter som på flera års sikt kommer att följa av liberaliseringen av el- och gassektorerna blir det nödvändigt att se över politiken för statligt stöd till primära energikällor.

- I gemenskapens principer för stöd till stenkolsindustrin bör man beakta utvecklingen på miljöskyddsområdet, bland annat vad gäller målen i Kyoto-protokollet.

- Översynen av ordningen för stöd till stenkolssektorn skall särskilt göra det möjligt att se över principerna för genomförandet av det nya förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om nationella utsläppstak för vissa luftföroreningar [15] och av rådets direktiv om begränsning av utsläpp till luften av vissa föroreningar från stora förbränningsanläggningar [16]. Elproducenterna uppmanas att fatta strategiska beslut för att se till att deras anläggningar uppfyller de nya miljökraven. Dessa nya krav förväntas medföra att vissa anläggningar där man använder sig av kol får läggas ned. Man kan därför inte samtidigt bevilja stöd som gör det möjligt att fortsätta verksamheten vid en kolgruva och anta ett miljödirektiv som innebär att en kraftverk som använder kol från denna gruva måste stängas.

[15] EGT C 56 E, 29.2.2000, s. 34.

[16] EGT L 337, 24.12.1994, s. 83.

- I ordningen måste man beakta anslutningen av nya medlemsstater till Europeiska unionen. I detta sammanhang är det nödvändigt att möjliggöra en översyn av vissa regler i ordningen för att beakta denna process.

För att kommissionen skall få alla uppgifter den behöver för att lägga fram förslag om ändringar för rådet anges i stödordningen att det skall utarbetas en detaljerad rapport under 2006. I denna rapport skall man beakta utvecklingen vad gäller samtliga faktorer på gemenskapens energimarknad, men även sociala och regionala aspekter som hänger samman med stenkolsindustrins omstrukturering.

6. ORDNINGENS FÖRENLIGHET MED GEMENSKAPENS ÖVRIGA POLITIK OCH MÅL

Målet om en trygg energiförsörjning i Europeiska unionen måste vara förenlig med gemenskapens samtliga politikområden. När det gäller stödordningen för stenkolsindustrin aktualiseras denna fråga framför allt i förhållande till konkurrens- och miljöpolitiken samt politiken för ekonomisk och social sammanhållning. Dessutom bör man i den framtida stödordningen beakta Europeiska unionens utvidgning, och då främst de båda kandidatländer - nämligen Polen och Tjeckien - som för närvarande gör stora insatser för att anpassa sin stenkolsindustri till gemenskapens nuvarande regelverk.

Stöd som beviljas stenkolsproduktionen kan förmodas påverka hela energi marknaden. Av konkurrenspolitiska skäl bör den nya ordningen följaktligen innehålla regler som garanterar att det inte uppstår några snedvridningar på den inre elmarknaden (se detaljer i bilaga 4 punkt 1).

På miljöområdet minskar stenkolsindustrin koldioxidutsläppen och kommer att fortsätta att göra det (i storleksordningen 75 procent) under den referensperiod som anges i Kyoto-protokollet (1990-2010). Dessutom innebär införandet av teknik som möjliggör en ren användning av kol att man kan förbättra energi effektiviteten avsevärt och minska utsläppen (nya kraftverk släpper ut 25 procent mindre koldioxid än gamla). Dessutom håller Europeiska unionen för närvarande på att införa allt mer heltäckande och striktare lagstiftning om utsläpp av vissa luftföroreningar (svaveldioxid och kväveoxid) (se detaljer i bilaga 4 punkt 2). Slutligen bär det påpekas att bevarandet av en minsta mängd subventionerad stenkol gör det möjligt att föra över europeisk teknik för ren utvinning och förbränning av kol, vilket kommer att bidra till minskade utsläpp av föroreningar och växthusgaser på global nivå.

De nya produktionsminskningar som följer av den nya stödordningen kommer att medföra personalnedskärningar. De kompletterande sociala program som medlemsstaterna genomför, och som grundar sig på en ekonomisk diversifiering för att ställa om personalen till arbete utanför stenkolsindustrin, bör dock göra det möjligt att skapa nya framtidsinriktade arbetstillfällen i de kolproducerande regionerna (se detaljer i bilaga 4 punkt 3).

När det gäller de länder som håller på att ansluta sig till Europeiska unionen kommer den nya stödordningen att sända en tydlig signal, det vill säga att den subventionerade stenkolen skall begränsas till vad som är motiverat med tanke på försörjningstryggheten och att den subventionerade produktion som överskrider denna mängd skall omfattas av omstruktureringsåtgärder. Man kan dock inte redan idag bedöma hur stenkolsindustrins konkurrenskraft kommer att utvecklas i dessa länder: deras anslutning till Europeiska unionen bör därför behandlas i varje enskilt fall.

7. SLUTSATS

Kolutvinningen i gemenskapen kännetecknas av strukturell olönsamhet. De geologiska förutsättningarna för utvinning innebär att man inte kan räkna med tillräckligt minskade produktionskostnader för att denna primära energikälla skall kunna konkurrera med kol som importeras från tredje land. Sektorn är därför dömd att försvinna mycket snabbt om man inte vidtar åtgärder som gör det möjligt att bevilja statligt stöd efter att EKSG-fördraget har löpt ut.

All stenkolsutvinning i gemenskapen kan inte försvinna utan att detta får följder för Europeiska unionens försörjningstrygghet på energiområdet. Vissa faktorer som kännetecknar den nuvarande situationen på energiområdet, särskilt de fasta bränslenas ännu stora betydelse som energikälla och den senaste tidens prisutveckling på oljeprodukter och naturgas, skulle tillsammans med ett totalt beroende av kol som importeras från tredje land öka riskerna och osäkerheten kring Europeiska unionens långsiktiga försörjningstrygghet på energiområdet.

Mot bakgrund av den nuvarande situationen på energiområdet är det därför nödvändigt att vidta åtgärder för att garantera att en viss produktionskapacitet för subventionerad stenkol finns tillgänglig i gemenskapen - och på så sätt täcka eventuella risker som kan påverka energimarknaden på lång sikt.

En ordning för statligt stöd som gör det möjligt att bevara en minsta kolproduktion kommer att utgöra en del av ett helt åtgärdspaket, som bland annat inbegriper åtgärder för att öka de förnybara energikällornas andel av elproduktionen. Sammantaget kommer dessa åtgärder att bidra till att skapa en produktionsbas av inhemska primära energikällor som gör det möjligt för medlemsstaterna att verkligen öka försörjningstryggheten på energiområdet.

Målet om försörjningstrygghet, som motiverar att man bevarar en subventionerad stenkolsproduktion i gemenskapen, bör genomföras med iakttagande av två grundläggande principer. För det första måste detta mål uppnås under ekonomiskt godtagbara villkor. Denna princip innebär att de insatser för omstrukturering och driftsinskränkning inom stenkolsindustrin som kännetecknat de ordningar för statligt stöd som genomförts inom ramen för EKSG-fördraget skall fortsätta efter den 23 juli 2002. För det andra måste man i denna nödvändiga omstrukturering av stenkolsindustrin beakta de sociala och regionala följderna av den verksamhets minskning som omstruktureringen medför och här utnyttja de positiva erfarenheter som gjorts inom ramen för EKSG-fördraget.

Genomförandet av dessa båda principer återspeglas, i den föreslagna stödordningen, i att två övergripande typer av stöd definieras: resurssäkringsstöd och stöd till driftsinskränkning. Till dessa båda stödtyper skall läggas stöd för att täcka extraordinära kostnader, som skall göra det möjligt för stenkols företagen att klara finansieringen av ärvda åtaganden.

Stödet till stenkolsindustrin skall minskas kontinuerligt och gradvis. Den gradvisa minskningen av stödet till stenkolsindustrin kan dessutom göra det möjligt för medlemsstaterna att - inom ramen för en produktionsbas av primära energikällor - omfördela stödet till energisektorn enligt principen om en gradvis överföring av det stöd som beviljas stenkolssektorn till förnybara energikällor. Denna omfördelning av stödet kommer, samtidigt som man fortsätter att säkra målet om försörjningstrygghet, att göra det möjligt att minska koldioxidutsläppen.

Ordningen har en löptid på åtta år och upphör att gälla den 31 december 2010. Kommissionen skall dock före den 31 december 2006 lägga fram en samman ställning över de olika inhemska primära energikällornas respektive andel i varje medlemsstat. Den skall innehålla en utvärdering av effektiviteten hos produktions basen av inhemska primära energikällor, framför allt vad avser det inhemska stenkolets faktiska bidrag till att långsiktigt stärka energiförsörjnings tryggheten i Europeiska gemenskapen, inom ramen för en strategi för hållbar utveckling. Med hjälp av dessa uppgifter kommer man med hänsyn till hur de inhemska primära energikällorna utvecklas att kunna fastställa vilken andel av stenkol som krävs i produktionsbasen av inhemska primära energikällor. På grundval av detta kommer kommissionen att föreslå rådet de ändringar som krävs. Ändringarna blir tillämpliga på stödet för perioden från och med den 1 januari 2008.

Mot denna bakgrund föreslår kommissionen att rådet, efter att Europaparlamentet, EKSG:s rådgivande kommitté, Ekonomiska och sociala kommittén samt Region kommittén har lämnat sina yttranden, antar förslaget till förordning om statligt stöd till stenkolsindustrin.

BILAGA 1

STENKOLSINDUSTRINS UTVECKLING 1986-2000

Gemenskapens stenkolsindustri kännetecknas av en stor mångfald, både vad gäller företagens storlek och struktur i de medlemsstater som producerar stenkol och vad gäller produktivitet och lönsamhet. Denna mångfald kan dessutom återfinnas inom en medlemsstat.

Med tanke på att gällande stödsystem ofta har en nationell dimension och på det stora antalet företag som är verksamma inom sektorn har de uppgifter som redovisas i följande avsnitt sammanställts på medlemsstatsnivå. Det bör därför hållas i åtanke att dessa nationella genomsnitt kan dölja en stor spridning av uppgifterna för enskilda företag eller rent av produktionsenheter.

Det bör påpekas att kommissionen för att säkra en effektiv övervakning av stenkolsmarknaden varje år offentliggör en rapport om marknaden för fasta bränslen [17].

[17] Senaste rapport: Gemenskapens marknad för fasta bränslen under 1999 och utsikterna för 2000, SEK(2000)2143 slutlig.

1. Produktion

Under de senaste decennierna har gemenskapens stenkolsproduktion minskat konstant. I slutet av 1950-talet uppgick den till nästan 500 miljoner ton per år för att 1986 ha minskat till 235 miljoner ton. Denna utveckling har fortsatt under tillämpningsperioden för den nuvarande ordningen för statligt stöd inom ramen för beslut nr 3632/93/EKSG. År 1993 uppgick gemenskapens produktion till 159 miljoner ton och hade 2000 fallit till 85 miljoner ton.

Denna utveckling beror på omfattande omstruktureringsåtgärder i samtliga medlemsstater som producerar stenkol. Produktionsminskningens omfattning i varje medlemsstat är här en funktion av befintliga alternativ på energiområdet och den anpassningstakt som de nationella myndigheterna anser vara socialt och regionalt godtagbar.

Med en årlig förbrukning på 250 miljoner ton på år har gemenskapens produktionsunderskott delvis kompenserats av import från tredje land. Denna import, som ökar konstant, uppgick under 2000 till 150 miljoner ton.

>Hänvisning till>

>Hänvisning till>

2. Sysselsättning

>Hänvisning till>

Den minskade kolproduktionen i gemenskapen under de senaste tre decennierna har haft mycket kraftiga återverkningar på sysselsättningen. 1955 uppgick det totala antalet anställda inom denna sektor i gemenskapen (EU12) till 1 860 000 personer för att minska till 152 000 personer 1993 och 89 000 personer 2000 (varav ungefär två tredjedelar arbetar i gruvorna). Samtliga medlemsstater som producerar kol har berörts av dessa kraftiga minskningar av gruvpersonalen. De kraftigaste minskningarna har skett i Förenade kungariket, särskilt mellan 1986 och 1995.

3. Produktivitet

Den rationaliseringsprocess som pågår sedan många år har lett till emellanåt spektakulära produktivitetsökningar, särskilt i Förenade kungariket under senare år. Insatserna för att rationalisera och modernisera produktionsledet har under senare år varit så omfattande att det är svårt att föreställa sig en liknande utveckling i framtiden utan att man vidtar nya omstrukturerings- och nedläggningsåtgärder.

>Hänvisning till>

4. Produktionskostnader och lönsamhet

Att jämföra produktionskostnaderna i gemenskapen är en känslig uppgift eftersom det onekligen är så att medlemsstaternas gällande lagstiftning på det sociala området och på områdena skatter och redovisning i viss mån kan påverka kostnadsbildningen.

Produktionskostnaderna har beräknats på grundval av de uppgifter som branschorganisationerna varje kvartal lämnar till kommissionen. Dessa uppgifter fastställs utifrån harmoniserade regler som motsvarar dem som används enligt lagstiftningen om statligt stöd [18].

[18] Kommissionens beslut nr 341/94/EKSG av den 8 februari 1994, EGT L 49, 19.2.1994, s. 1.

Man kan konstatera att huvuddelen av gemenskapens kolproduktion inte kan konkurrera med import från tredje land trots den process för att omstrukturera, modernisera och rationalisera kolindustrin som pågått sedan 1965, och som åtföljts av ett omfattande statligt stöd. De olika stödmekanismer som genomförts har rent ekonomiskt inte lyckats lösa den strukturella kris som drabbat den europeiska stenkolsindustrin. De framsteg som gjorts när det gäller att öka produktiviteten har i själva verket inte räckt för att matcha världsmarknadspriset, och detta trots den gradvisa nedläggningen av de mest olönsamma utvinnings platserna och betydande personalminskningar inom sektorn.

>Hänvisning till>

5. Stenkolsindustrin i medlemsstaterna

5.1. Frankrike

Enligt den nationella kolpakt som arbetsmarknadens parter slöt 1995 skall stenkolsutvinningen avvecklas gradvis fram till 2005. Under 2001 är produktionen fastställd till 2 miljoner ton. Alla gruvor ingår redan i en nedläggningsplan och får enbart stöd till driftinskränkning som syftar till att täcka rörelseförlusterna.

Att produktionen läggs ned helt år 2005 innebär emellertid inte att man inte kommer att bevilja något stöd efter detta datum. Stöd kommer i själva verket att fortsätta att beviljas för att täcka de kostnader som följer eller skulle ha följt av moderniseringen, rationaliseringen och omstruktureringen av stenkolsindustrin och som inte har anknytning till den löpande produktionen (ärvda åtaganden).

5.2. Förenade kungariket

Förenade kungariket, som under 2000 producerade 32 miljoner ton kol, driver en politik för att helt konkurrensutsätta sin stenkolsindustri för importerat kol. Även om landet på kort sikt beviljar ett blygsamt stöd i form av driftstöd på totalt 170 miljoner pund fördelat över perioden 2000-2002 är Förenade kungariket inriktat på en framtida kolindustri som verkar utan subventioner. Tillsammans med ett stigande världsmarknadspris på kol bör detta stöd leda till att brittiskt kol åter kan konkurrera med importerat. Den brittiska stenkolsindustrins marginaler lär dock fortsätta att vara begränsade, vilket kommer att göra den mycket känslig för prisfluktuationer på den internationella kolmarknaden.

5.3. Tyskland

Tyskland genomför för närvarande en omstruktureringsplan som i princip fastställdes 1997. Stenkolsproduktionen skall minska till 26 miljoner ton år 2005 från 35 miljoner ton under 2000. Parallellt med denna produktionsminskning förväntas antalet arbetstagare minska till 36 000 personer fram till 2005.

Det totala stödbelopp som kommissionen godkänt uppgick under 2000 till 4,6 miljarder euro. Av detta belopp gick 3,5 miljarder euro till att täcka förluster i den löpande produktionen, varav cirka 60 procent i form av driftstöd. Det totala stödbeloppet skall gradvis minskas till 2,8 miljarder euro år 2005.

5.4. Spanien

Spanien har antagit en omstruktureringsplan som täcker perioden 1998-2005, i vilken anges att produktionen skall minskas gradvis. År 2005 får den inte överstiga 11 miljoner ton, vilket kan jämföras med 15 miljoner ton under 2000. Antalet arbetstagare, som uppgick till 23 000 personer i slutet av 1997, skall minska till cirka 15 000 personer i slutet av 2005.

Det totala stödbelopp som kommissionen godkänt uppgick under 2000 till 1,2 miljarder euro. Av detta belopp gick 700 miljoner euro till att täcka förluster i den löpande produktionen. 42 företag med en produktion på 11 miljoner ton (75 procent av den totala produktionen) fick driftstöd motsvarande 293 miljoner euro (40 procent av stödet till den löpande produktionen). Resten av stödet till den löpande produktionen, det vill säga 405 miljoner euro, gick sålunda till företag som bara står för 25 procent av produktionen och då i form av stöd till driftsinskränkning. I omstruktureringsplanen anges att stödet till den löpande produktionen skall minskas med 4 procent per år.

Även om situationen inom stenkolssektorn i Spanien är mindre bekymmersam än i Tyskland inger den inget hopp om en avsevärt förbättrat konkurrensförmåga gentemot importerat kol.

BILAGA 2

MEDLEMSSTATERNAS INTERVENTIONSSYSTEM TILL FÖRMÅN FÖR STENKOLSINDUSTRIN

1. Bakgrund till systemen för statligt stöd

I början av 1960-talet fick nedläggningarna och personalnedskärningarna till följd av den minskade verksamheten inom stenkolsindustrin en sådan omfattning att freden på arbetsmarknaden var allvarligt hotad. Det krävdes sålunda politiska åtgärder [19].

[19] Protokoll om Överenskommelse beträffande energiproblem, 21.4.1964, EGT nr 69, 1964.

Detta ledde till att det första beslutet om en gemensam interventionsordning i medlemsstaterna till förmån för stenkolsindustrin antogs av kommissionen den 17 februari 1965 [20]. I sina skäl understryker kommissionen att "i den mån som utvecklingsmöjligheterna i en region ännu är otillräckliga kan företagens anpassning till de nya förutsättningarna på kolmarknaden komma att medföra allvarliga ekonomiska och sociala problem" och att "det för att eliminera dessa risker kan visa sig vara nödvändigt att reglera rationaliseringsåtgärdernas takt och bevilja stöd för att täcka de kostnader som detta medför för företagen".

[20] Beslut nr 3/65/EKSG, EGT nr 31, 25.2.1965, s. 480.

Då detta beslut löpte ut 1970 hade konkurrenssituationen och den finansiella situationen för företagen inom gemenskapens stenkolsindustri knappast förbättrats. Ett nytt beslut om att ge stenkolsindustrin stöd fram till 1975 antogs därför den 22 december 1970 [21].

[21] Beslut nr 3/71/EKSG, EGT L 3, 5.1.1971, s. 7.

Efter att gemenskapens försörjningstrygghet på energiområdet hade skakats i sina grundvalar i samband med oljekrisen 1973-1974 antog kommissionen den 25 februari 1976 med retroaktiv verkan från den 1 januari 1976 ett beslut som gjorde det möjligt att förlänga stödet till stenkolsindustrin fram till 1985 [22]. Detta tredje beslut skilde sig rent principiellt kraftigt från sina föregångare. Det handlade i själva verket inte längre om att bara avhjälpa de sociala problem som följde med den minskade gruvverksamheten, utan även om att stabilisera stenkols produktionen under ekonomiskt godtagbara villkor. Det krävdes sålunda investeringar för att försöka få produktionen lönsam. Eftersom investeringsbeslut fattas på lång sikt fastställdes ordningens löptid till tio år i stället för fem år som tidigare varit fallet.

[22] Beslut nr 528/76/EKSG, EGT L 63, 11.3.1976, s. 1.

Då denna tredje ordning löpte ut framstod det som oundvikligt att anta en fjärde ordning, som skulle börja tillämpas 1986. Detta beslut fattades i samband med en betydande social omdaning i Förenade kungariket. Målen för ordningen sågs över så att de bättre motsvarade de motiv som låg till grund för kommissionens två första beslut, nämligen att anpassa produktionsnivån till möjligheterna att omstrukturera gruvverksamheten under socialt godtagbara villkor. Denna fjärde ordning antogs av kommissionen den 30 juni 1986 och löpte fram till den 31 december 1993 [23].

[23] Beslut nr 2064/86/EKSG, EGT L 177, 1.7.1986, s. 2.

Den senaste ordningen som antogs inom ramen för EKSG-fördraget genom kommissionens beslut nr 3632/93/EKSG av den 28 december 1993 [24] skall ses mot bakgrund av skapandet av en inre energimarknad. Den har följande mål: att mot bakgrund av världsmarknadspriset på kol göra nya framsteg på väg mot ekonomisk lönsamhet i syfte att gradvis minska stödet, att lösa de sociala och regionala problem som hänger samman med en total eller delvis avveckling av produktionsenheter samt att underlätta kolindustrins anpassning till gällande miljönormer.

[24] EGT L 329, 30.12.1993, s. 12.

När det gäller de former för att bevilja stöd som anges i beslut nr 3632/93/EKSG får medlemsstaterna sedan den 1 januari 1997 endast bevilja stöd från sina nationella, regionala eller lokala offentliga budgetar eller från exakt jämförbara mekanismer. Denna skyldighet att öppet redovisa stödet har gjort det möjligt att klargöra vissa system för indirekt finansiering som medlemsstaterna använde.

Beslut nr 3632/93/EKSG kommer att få betydande effekter på gemenskapens stenkolssektor. Medan gemenskapens produktion 1993 uppgick till 159 miljoner ton hade den år 2000 minskat till 85 miljoner ton. Samtidigt hade antalet arbetstagare minskat från 152 000 personer 1993 till knappt 90 000 personer år 2000. Beslut nr 3632/93/EKSG har också gjort det möjligt att avsevärt minska de anslagna beloppen. Alla medlemsstater som producerar stenkol har sålunda undertecknat nationella avtal med producenter och fackföreningar som löper fram till 2005, då det statliga stödet skall ha minskat med hälften jämfört med de belopp som beviljades under 1998.

2. Statligt stöd mellan 1994 och 2000 - Beslut nr 3632/93/EKSG

I den sammanfattade tabellen nedan presenteras en analys av de olika typerna av stöd till stenkolsindustrin och utvecklingen av de belopp som kommissionen godkänt mellan 1994 och 2000.

>Plats för tabell>

* Stöd som beviljats enligt artikel 3 i beslut nr 3632/93/EKSG.

** Stöd som beviljats enligt artikel 4 i beslut nr 3632/93/EKSG.

*** Ärvda åtaganden enligt beslut nr 2064/86/EKSG och stöd som beviljats enligt artiklarna 5, 6 och 7 i beslut nr 3632/93/EKSG.

Av dessa uppgifter framgår det att stödet ökade mellan 1994 och 1996. Denna utveckling beror på det gradvisa genomförandet av regler som för första gången infördes genom beslut nr 3632/93/EKSG, som trädde i kraft just i början av 1994. Genom beslut nr 3632/93/EKSG ålades medlemsstaterna nämligen att ta upp allt stöd till stenkolsindustrin i sina offentliga budgetar för att på så sätt öka insynen i stödsystemen. Den nya stödordningen har dessutom gjort det möjligt att eliminera systemen med "referenspriser", vilka utgjorde ett indirekt stöd till stenkols industrin. Dessa åtgärder innebar dock inte att interventionerna i sig ökade - däremot ökade de stödbelopp som anmälts till samt kontrollerats och godkänts av kommissionen.

>Hänvisning till>

BILAGA 3 - UTVECKLING AV OLIKA PRIMÄRA ENERGIKÄLLORS ANDEL AV ENERGIFÖRBRUKNINGEN

>Hänvisning till>

BILAGA 4

GEMENSKAPENS ÖVRIGA POLITIK

1. Effekterna av stödet till stenkolsindustrin på konkurrensen

Stödet täcker enbart kostnader som hänger samman med det stenkol som är avsett för elproduktion, kombinerad värme- och kraftproduktion samt stålindustrin. Kommissionen antog den 29 juli 1998 ett beslut som innebar att kol till andra industrisektorer och hushållssektorn skall säljas till ett pris som täcker produktionskostnaderna. Stenkol avsett för dessa sektorer utgör därför en del av en konkurrensutsatt marknad [25].

[25] Beslut 1999/184/EKSG, EGT L 60, 9.3.1999, s. 74.

I ordningen anges uttryckligen att de statliga stöden inte får leda till någon diskriminering mellan köpare eller mellan användare av kol i gemenskapen. Dessutom innebär den gemensamma stenkolsmarknadens struktur (se punkt 1.1) och införandet av särskilda bestämmelser i stödordningen (se punkt 1.2) att man kan förebygga eventuella oönskade effekter som stödet kan få på konkurrensen.

1.1. Konkurrensen inom stenkolssektorn

Handeln med kol inom gemenskapen är mycket begränsad. Stenkolsproduktionen går huvudsakligen till elproduktion, där kraftverken oftast ligger i närheten av utvinningsplatsen. I själva verket innebär de höga produktionskostnaderna i gemenskapen att ingen av de medlemsstater som producerar kol kan transportera det några längre sträckor. Alla medlemsstater som producerar stenkol är dessutom nettoimportörer av kol. Detta innebär att effekterna av stödet till stenkolsindustrin på konkurrensen i själva verket bör analyseras i fråga om konkurrensen mellan gemenskapsproducerat kol och importerat kol.

1.2. Konkurrensen inom elsektorn

För det första anges i ordningen att stödet skall täcka skillnaden mellan produktionskostnaden för stenkol och det "försäljningspris på kol som avtalas fritt mellan de avtalsslutande parterna under hänsynstagande till villkoren på världsmarknaden". För det andra får stödbeloppet "inte genom sin storlek leda till att leveranspriserna för kol från gemenskapen hamnar under priserna på kol av motsvarande kvalitet från tredje land".

Dessa regler skall garantera att ingen särskild fördel ges de elproducenter som köper gemenskapsproducerat kol i stället för importerat - en fördel som skulle vara kopplad till subventioneringen av gemenskapsproducerat kol. Det stöd som beviljas inom ramen för den föreslagna ordningen är sålunda inte av en sådan art att den snedvrider konkurrensen mellan elproducenterna.

2. Miljökonsekvenser

Den föreslagna stödordningen gör det möjligt att undvika att gemenskapens kolproduktion försvinner på kort sikt. Konsekvenserna av att bevara en minsta kolproduktion måste analyseras dels vad gäller utvinningsverksamheten, dels vad gäller användningen av kol.

2.1. Utvinningsverksamhetens miljökonsekvenser

All industriell verksamhet har oundvikliga effekter på miljön. Gemenskapens stenkolsutvinning omfattas dock av mycket strikta miljönormer som gör det möjligt att minimera verksamhetens effekter såväl på vatten- och luftkvaliteten som på landskapet.

Det har också gjorts stora insatser för att begränsa utsläppen av växthusgaser, som ligger bakom klimatförändringen. Sålunda har utsläppen av metan enligt vad som framgår av tabellen nedan minskat med hälften mellan 1990 och 2000, och bör fortsätta att minska avsevärt fram till 2010 [26].

[26] Se "Emissions of GHG from Energy Supply of the study Assessment of Abatement Cost of Emmission Reduction Options of Greenhouse Gases" och "Final report of the WG2 on Energy Supply of the ECCP".

>Plats för tabell>

För övrigt har de europeiska kolproducenterna antagit frivilliga avtal i syfte att använda metan som är bundet i gruvorna. Association of the UK Coal Mine Methane Operators (ACMM), som inrättades 1999, uppger att man återvunnit 440 000 ton koldioxidekvivalenter under sitt första verksamhetsår. Enligt föreningen är det möjligt att återvinna upp till 53 miljoner ton koldioxid ekvivalenter per år.

Slutligen bör det påpekas att gemenskapens stenkolsindustri utgör en föregångare när det gäller arbetstagarnas säkerhet oavsett om de arbetar med utvinning under mark eller i anläggningar på marken.

2.2. Kolanvändningens miljökonsekvenser

Kraftvärmeverken har gjort stora insatser för att minska sina koldioxidutsläpp genom att införa teknik som möjliggör en "ren" användning av kol. De koldioxidutsläpp som härrör från användningen av stenkol som utvunnits i gemenskapen har sålunda minskat från 500 miljoner ton 1990 till 220 miljoner ton år 2000.

Under kommande år bör genomslaget för ny teknik för en ren användning av kol göra det möjligt att minska koldioxidutsläppen ytterligare. De nya kraftvärmeverk som använder kol släpper i själva verket ut mellan 20 och 30 procent mindre koldioxid än äldre anläggningar med en likvärdig elproduktion.

När det gäller utsläpp av svaveldioxid och kväveoxider har kommissionen antagit ett förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om nationella utsläppstak för vissa luftföroreningar [27]. De kraftvärmeverk som använder kol omfattas dessutom av rådets direktiv om begränsning av utsläpp till luften av vissa föroreningar från stora förbrännings anläggningar [28].

[27] KOM(1999) 125 slutlig, EGT C 56 E, 29.2.2000, s. 34.

[28] Direktiv 94/66/EG av den 15 december 1994 om ändring av direktiv 88/609/EEG, EGT L 337, 24.12.1994, s. 83.

Det bör tilläggas att en nedläggning av all stenkolsproduktion i gemenskapen på kort sikt - en utveckling som är oundviklig om inget stöd beviljas efter den 23 juli 2002 - troligen skulle leda till att gemenskapsproducerat kol ersätts med kol som importeras från tredje land. Detta skulle medföra omfattande transporter - ofta på vägarna - mellan avlastningshamnar och den plats där kraftvärmeverket finns. Den föreslagna stödordningen innebär därför en omstrukturering och gradvis minskad verksamhet inom gemenskapens stenkolsproduktion.

3. Social och regional sammanhållning

Den minskade produktionen av stenkol i gemenskapen, som beror på trycket från kol som importeras från tredje land och de höga produktionskostnaderna för kol i gemenskapen, har oundvikligen lett till betydande personalnedskärningar. De nya produktionsminskningarna under kommande år kommer oundvikligen att leda till nya personalnedskärningar. Medan stenkolsindustrin fortfarande sysselsatte 89 000 personer under 2000 kan man utifrån de omstruktureringsplaner som genomförs i de olika medlemsstaterna uppskatta att detta antal kommer att minska till 60 000 personer fram till 2005.

I de olika stödordningar som genomförts inom ramen för EKSG-fördraget har man försökt att beakta de sociala och regionala problem som är förknippade med stenkolsindustrins tillbakagång. De har gjort det möjligt för medlemsstaterna att genomföra uppsägnings- och omplaceringsprogram för arbetstagare, åtföljt av ekonomiska åtgärder. EKSG:s operativa budget har också bidragit till genom förandet av återanpassningsåtgärder för arbetstagare och regionala omställnings program. Dessutom har kolregionerna fått ekonomiskt stöd från Europeiska gemenskapens strukturfonder.

Den minskade kolproduktionen har också tvingat de regioner som berörs av omstruktureringen att utveckla ny verksamhet för att skapa nya sysselsättnings möjligheter för de ungdomar som inte längre kan räkna med en framtid som gruvarbetare. I detta sammanhang har många nationella avtal undertecknats med fackföreningarna och kolproducenterna om program för industriell omställning i kolregionerna.

Slutligen bör man nämna ett viktigt framsteg som gjorts tack vare EKSG-fördraget, nämligen utvecklingen av en social dialog inom EKSG:s rådgivande kommitté. Man har vidtagit åtgärder för att denna dialog skall kunna utvecklas så effektivt som möjligt inom ramen för EG-fördraget efter den 23 juli 2002.

I den föreslagna stödordningen beaktas de sociala och regionala återverkningar som hänger samman med den minskade verksamheten. De produktionsenheter som inte kan få stöd för att säkra stenkolsresurserna kan nämligen beviljas stöd till driftsinskränkning. Detta stöd skall göra det möjligt för berörda produktions enheter att genomföra en nedläggningsplan där verksamheten och personalen minskas gradvis. Dessutom bör de kompletterande sociala program som medlemsstaterna genomför, och som grundar sig på en ekonomisk diversifiering för att ställa om personalen till arbete utanför stenkolsindustrin, göra det möjligt att skapa nya framtidsinriktade arbetstillfällen i de kolproducerande regionerna.

4. Utvidgningen

Två länder som kandiderar för anslutning till Europeiska unionen är stora kolproducenter, nämligen Polen och Tjeckien, som producerade 112 respektive 14 miljoner ton stenkol under 1999. Denna industrisektor intar därför en viktig plats i anslutningsförhandlingarna. För övrigt skapas genom det andra EKSG-protokollet till Europaavtalen redan i detta förhandlingsskede så kallade föranslutningsvillkor. Därmed följer de omstruktureringsplaner som Polen och Tjeckien genomför redan gemenskapens principer för statligt stöd - närmare bestämt de principer som anges i beslut 3632/93/EKSG,

De geologiska förutsättningarna för kolutvinning i dessa länder liknar dem i de nuvarande medlemsstaterna. Kolutvinningen sker till större delen på stora djup (mellan 700 och 1 000 meter). Det kol som utvinns där är i allmänhet av god kvalitet. Den stora förekomsten av gruvgas gör dock utvinningen ganska komplicerad. Dessutom är det geostatiska trycket så högt att man inte kan förbättra produktiviteten nämnvärt - trots att man använder mycket avancerad teknik.

Det finns andra länder i Central- och Östeuropa också producerar kol, om än i mycket begränsade mängder. Det handlar framför allt om Bulgarien, Ungern och Rumänien, som vardera producerar 2-3 miljoner ton stenkol per år.

4.1. Polen

Polen har sedan 1990 genomfört fem omstruktureringsplaner. Den senaste planen för omställning av stenkolsindustrin (1998-2002), som åtföljs av en privatiserings process, innebär att personalen minskas med 115 000 personer och att produktionen minskas med 37 miljoner ton. Trots denna verksamhetsminskning är Polen fortfarande en stor exportör av stenkol.

>Plats för tabell>

Den polska stenkolsindustrin uppvisar för närvarande positiva rörelseresultat. Den förväntade ökningen av arbetskostnaderna kommer dock att få stora effekter på produktionskostnaderna och därmed på sektorns lönsamhet. De polska myndig heterna har tydligt angivit att de är beredda att vidta de omstrukturerings åtgärder som krävs för att bevara sektorns konkurrenskraft.

4.2. Tjeckien

Tjeckien genomför i nuläget det andra steget i omstruktureringen av sin stenkolsindustri efter det första steget som tillsammans med en omfattande privatiseringsvåg genomfördes 1993. Omstruktureringen åtföljs av ekonomiskt stöd, som dock är begränsat till nedläggning av produktionsenheter.

>Plats för tabell>

Utvinningen är samlad till två företag, nämligen OKD (Ostravsko-Karvinske Doly), som till 54,2 procent ägs av privat kapital och står för 79 procent av den tjeckiska produktionen, och CMS (Ceskomoravske doly), som till 80 procent ägs av privat kapital.

2001/0172 (CNS)

Förslag till RÅDETS FÖRORDNING om statligt stöd till stenkolsindustrin

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artiklarna 87.3e och 89 i detta,

med beaktande av kommissionens förslag [29],

[29] EGT C , , s. .

med beaktande av Europaparlamentets yttrande [30],

[30] EGT C , , s. .

med beaktande av yttrandet från den rådgivande kommitté som inrättats enligt Fördraget om upprättandet av Europeiska kol- och stålgemenskapen [31],

[31] EGT C , , s. .

med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande [32],

[32] EGT C , , s. .

med beaktande av Regionkommitténs yttrande [33], och av följande skäl:

[33] EGT C , , s. .

(1) EKSG-fördraget och de regler som antagits för dess tillämpning, bland annat beslut nr 3632/93/EKSG om gemenskapsregler för statsstöd till kolindustrin [34], löper ut den 23 juli 2002.

[34] EGT L 329, 30.12.1993, s. 12.

(2) Europeiska gemenskapen har blivit allt mer beroende av sina externa försörjningskällor för primär energi. Enligt grönboken om en europeisk strategi för trygg energiförsörjning i Europeiska unionen, som kommissionen antog den 29 november 2000 [35], skulle en diversifiering av energikällorna, både mellan olika geografiska områden och mellan olika produkter, göra det möjligt att skapa säkrare försörjningsvillkor. En sådan strategi inbegriper att utveckla inhemska primära energikällor, särskilt energikällor som bidrar till elproduktionen.

[35] KOM(2000) 769 slutlig.

(3) Stenkolsutvinningen i gemenskapen kan inte avvecklas på kort sikt utan att detta får följder för Europeiska unionens försörjningstrygghet på energiområdet. Världs marknaden för kol är för närvarande en stabil och konkurrensutsatt marknad som kännetecknas av rikliga resurser och en stor geopolitisk spridning på utbudssidan. Vissa faktorer som karakteriserar dagens situation på energiområdet skulle - om de kombinerades med ett totalt beroende av kol som importeras från tredje land - kunna öka riskerna och osäkerheten kring Europeiska unionens långsiktiga försörjnings trygghet. Det handlar särskilt om de fasta bränslenas ännu viktiga ställning som energikällor, om senare tids prisuppgång på oljeprodukter och naturgas samt den gradvisa uttömningen av dessa båda energiresurser och de förnybara energikällornas ännu marginella andel av energiförsörjningen. Dessutom har flera medlemsstater beslutat att gradvis avveckla sina kärnkraftverk eller att frysa investeringarna inom denna sektor, som står för en betydande del av elproduktionen.

(4) Utifrån de parametrar på energiområdet som för närvarande kan observeras är det därför nödvändigt att vidta åtgärder för att garantera att en viss produktionskapacitet för stenkol finns tillgänglig i gemenskapen, vilken skulle bidra till att täcka eventuella risker som kan påverka energimarknaden på lång sikt. I detta syfte bör man följaktligen fortsätta att producera en minsta mängd stenkol, för att bevara infrastrukturen i ett funktionsdugligt skick, såväl som en kärntrupp av kvalificerade gruvarbetare och den tekniska sakkunskapen. Enligt grönboken om en europeisk strategi för trygg energiförsörjning i Europeiska unionen skulle sådana åtgärder göra det möjligt att garantera att tillgången till resurserna bevaras.

(5) Med tanke på de geologiska begränsningar och de produktionskostnader som är förknippade med utvinningen kan stenkol som utvinns i medlemsstaterna inte konkurrera med kol som importeras från tredje land. Om stenkolsgruvorna läggs ned kan det rent tekniskt bli mycket svårt eller rent av omöjligt att utvinna dessa reserver längre fram. Att förstärka Europeiska unionens försörjningstrygghet på lång sikt, vilket bär upp den allmänna försiktighetsprincipen, motiverar följaktligen att man bevarar en minsta produktionskapacitet för stenkol med hjälp av statligt stöd. Detta skulle säkra att infrastrukturerna bevaras i funktionsdugligt skick, och därmed en potentiell tillgång till gemenskapens stenkolsreserver.

(6) En minsta produktionskapacitet för stenkol skulle - tillsammans med åtgärder som bland annat syftar till att främja förnybara energikällor - bidra till att skapa en bas av inhemska primära energikällor som åtnjuter olika former av offentligt stöd. Detta skulle göra det möjligt att öka Europeiska unionens försörjningstrygghet på energiområdet avsevärt. Skapandet av en produktionsbas av inhemska primära energikällor skulle dessutom bidra till att främja miljömålen inom ramen för en hållbar utveckling.

(7) Den produktionsbas av inhemska primära energikällor som avses i denna förordning påverkar inte medlemsstaternas frihet att välja vilka energikällor som skall bidra till deras försörjning. Beviljandet av stöd och stödintensitet skall ske i enlighet med tillämpliga regler för varje kategori av energikällor och enligt de fördelar som kännetecknar var och en av dessa.

(8) En minsta kvantitet subventionerad stenkol skulle också bidra till att bevara den europeiska teknikens framstående ställning inom området utvinning och ren förbränning av kol, och därmed möjliggöra att den överförs till de regioner utanför Europeiska unionen som är stora kolproducenter. En sådan politik skulle bidra till avsevärt minskade utsläpp av föroreningar och växthusgaser i världen.

(9) Enligt proportionalitetsprincipen bör den subventionerade stenkolsproduktionen begränsas till vad som verkligen krävs för att på ett effektivt sätt bidra till målet att förstärka försörjningstryggheten på energiområdet. Det stöd som medlemsstaterna beviljar skall sålunda begränsas till stenkolsproduktion vars utvinning omfattas av en resurssäkringsplan som syftar till att bevara tillgången till stenkolsreserverna.

(10) Endast de produktionsenheter som tidigare gjort betydande framsteg när det gäller att öka sin lönsamhet kan komma i fråga för en fortsatt verksamhet. Statligt stöd som bidrar till att bevara tillgången till stenkolsreserverna för försörjningstrygghetens skull bör följaktligen reserveras för dessa enheter. Genom att tillämpa dessa principer bör man gradvis kunna minska stödet till stenkolsindustrin.

(11) Omstruktureringen av stenkolsindustrin har kraftiga sociala och regionala återverkningar som hänger samman med den minskade verksamheten. De produktionsenheter som inte kan beviljas stöd i syfte att trygga energiförsörjningen bör därför tillfälligtvis få stöd för att lindra de sociala och regionala konsekvenser som hänger samman med deras nedläggning. Detta stöd skall bland annat göra det möjligt för medlemsstaterna att genomföra lämpliga åtgärder för att åstadkomma en social och ekonomisk omställning i de regioner som berörs av dessa omstruktureringar.

(12) Företagen kan dessutom få stöd i syfte att täcka kostnader som enligt normal redovisningssed inte påverkar produktionskostnaderna. Detta stöd är avsett att täcka extraordinära kostnader, närmare bestämt ärvda åtaganden.

(13) Den gradvisa minskningen av stödet till stenkolsindustrin kommer att göra det möjligt för medlemsstaterna att - inom ramen för sina budget begränsningar - omfördela stödet till energisektorn enligt principen om en gradvis överföring av det stöd som traditionellt beviljats konventionella energikällor, särskilt stenkolssektorn, till förnybara energikällor. Beviljandet av stöd till förnybara energikällor kommer att ske enligt de bestämmelser och kriterier som föreskrivs i gemenskapens regelverk om statligt stöd till miljöskydd [36].

[36] EGT C 37, 3.2.2001, s. 3.

(14) I fullföljandet av sitt uppdrag bör gemenskapen säkra att normala konkurrensvillkor upprättas, bevaras och iakttas. När det mer specifikt gäller elmarknaden får stödet till stenkolsindustrin inte vara av en sådan art att det påverkar elproducenternas val av försörjningskälla för sitt behov av primär energi. Följaktligen skall stenkolsleveranser vad gäller pris och mängd bygga på frivilliga överenskommelser mellan avtalsparterna mot bakgrund av de villkor som gäller på världsmarknaden.

(15) Kommissionens befogenhet att godkänna statligt stöd bör grunda sig på en exakt och fullständig kännedom om de åtgärder som medlemsstaterna planerar att vidta. Det är följaktligen lämpligt att medlemsstaterna regelbundet och på ett samlat sätt lämnar kommissionen alla uppgifter om de interventioner som de har för avsikt att vidta, och som direkt eller indirekt gynnar stenkolsindustrin. De bör också ange motiven för och innehållet i de planerade interventionerna samt vilken koppling de har till en plan för att trygga stenkolsresurserna. I förekommande fall skall en plan för att minska verksamheten lämnas in.

(16) I den mån som det är förenligt med dessa regler kan andra typer av stöd än de som anges beviljas. Detta gäller till exempel stöd till stenkolsindustrin för forskning och utveckling av stöd för miljöskydd och utbildning. Sådant stöd skall beviljas enligt de villkor och kriterier som kommissionen har fastställt för dessa typer av stöd.

(17) Genomförandet av bestämmelserna i denna förordning efter att EKSG-fördraget och beslut nr 3632/93/EKSG har löpt ut kan leda till problem för företagen som hänger samman med att två stödordningar tillämpas under samma kalenderår. Det är därför lämpligt att föreskriva en övergångsperiod fram till den 31 december 2002.

(18) I de föreslagna reglerna för statligt stöd beaktas de kraftigt varierande faktorer som kännetecknar den nuvarande stenkolssektorn samt gemenskapens energimarknad i dess helhet. Under förordningens löptid är det därför nödvändigt att i en rapport se över dessa faktorer, som i olika grad och ibland oväntat kan komma att ändras, och då särskilt det gemenskapsproducerade stenkolets faktiska bidrag till att öka Europeiska unionens försörjningstrygghet på energiområdet mot bakgrund av en hållbar utveckling. På grundval av denna rapport skall kommissionen utarbeta förslag till rådet, som skall beakta utvecklingen och utsikterna då förordningen löper ut, särskilt de sociala och regionala aspekter som hänger samman med omstruktureringen av stenkolsindustrin.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Kapitel 1

Allmänna bestämmelser och definitioner

Artikel 1

Syfte

I denna förordning anges regler för beviljande av statligt stöd till stenkolsindustrin. Dessa regler syftar till att bidra till att skapa en produktionsbas av inhemska primära energikällor i medlemsstaterna och på så sätt öka försörjningstryggheten på energiområdet. I reglerna beaktas de sociala och regionala aspekter som hänger samman med omstruktureringen av stenkolsindustrin.

Artikel 2

Definitioner

I denna förordning används följande beteckningar med de betydelser som här anges:

a) stenkol: högvärdigt, medelvärdigt och lågvärdigt kol av klass A och B enligt den klassificering som Förenta nationernas ekonomiska kommission för Europa upprättat i det internationella systemet för kodifiering av kol [37].

[37] Internationella systemet för kodifiering av medelvärdigt och högvärdigt kol (1998), Internationell klassificering av kolförande lager (1998) och Internationella systemet för kodifiering för användning av lågvärdigt kol (1999).

b) produktionsbas av inhemska primära energikällor: ett strategiskt arrangemang av energikällor i en medlemsstat som bidrar till målet att trygga energiförsörjningen inom ramen för en hållbar utveckling.

c) produktionskostnader: de kostnader som är förknippade med den löpande produktionen, och som beräknas enligt det system som innebär att organisationer för stenkolsföretag varje kvartal lämnar deklarationer till kommissionen. Detta inbegriper kostnaderna för utvinning och förädling, inklusive rening och sortering. Dessutom inbegriper kommissionen i sin beräkning av produktionskostnaderna normala avskrivningar och reella räntekostnader för lånat kapital.

d) förluster i den löpande produktionen: den positiva skillnaden mellan produktionskostnaden för stenkolet och det försäljningspris som bygger på frivilliga överenskommelser mellan avtalsparterna mot bakgrund av de villkor som gäller på världsmarknaden.

e) subventionerad stenkolsproduktion: den mängd stenkol uttryckt i ton kolekvivalenter för vilken förluster som hänger samman med produktionen täcks av stöd.

Artikel 3

Stöd

1. Stöd till stenkolsindustrin kan endast betraktas som förenligt med en väl fungerande gemensam marknad om det uppfyller kraven i kapitel 2, utan att det påverkar tillämpningen av ordningarna för statligt stöd till forskning och teknisk utveckling, miljö och utbildning.

2. Stödet får bara täcka de kostnader som är förknippade med stenkol avsett för elproduktion, för kombinerad värme- och kraftproduktion, för produktion av koks samt för masugnar inom stålindustrin då det används inom gemenskapen.

Kapitel 2

Stödtyper

Artikel 4

Resurssäkringsstöd

1. Produktionsenheter vars verksamhet ingår i en plan för att trygga stenkolsresurser genom åtgärder som syftar till att bevara en viss tillgång till dessa reserver kan förklaras förenliga med den gemensamma marknaden.

2. Resurssäkringsstöd är avsett att täcka förluster i den löpande produktionen. Det kan bara betraktas som förenligt med den gemensamma marknaden om följande villkor är uppfyllda:

a) Det anmälda stödet per ton kolekvivalent får för varje produktionsenhet inte överstiga skillnaden mellan produktionskostnaderna och de intäkter som kan förväntas under ett kolproduktionsår. Det stöd som faktiskt betalas ut skall varje år justeras på grundval av de verkliga kostnaderna och intäkterna senast före utgången av det kolproduktionsår som följer på det under vilket stödet beviljades.

b) Stödbeloppet per ton kolekvivalent får inte leda till att leveranspriserna för kol från gemenskapen hamnar under priserna på kol av motsvarande kvalitet från tredje land.

c) Stödet får inte leda till några snedvridningar av konkurrensen mellan köpare eller mellan användare av stenkol i gemenskapen.

Artikel 5

Stöd till driftsinskränkning

Stöd för att täcka förluster i den löpande produktionen i produktionsenheter vars verksamhet inte omfattas av en plan för att trygga stenkolsresurser enligt artikel 4.1 kan anses som förenligt med den gemensamma marknaden om det står i överensstämmelse med villkoren i artikel 4.2 och om dessa produktionsenheter ingår i en nedläggningsplan som skall vara genomförd senast den 31 december 2007.

Artikel 6

Gradvis minskning av stödet

1. Stöd till stenkolsindustrin som beviljats enligt artikel 4 skall minskas kontinuerligt och i en betydande omfattning.

2. Stöd till driftsinskränkning som beviljats enligt artikel 5 skall minskas kontinuerligt och i en betydande omfattning. Inget stöd till driftsinskränkning får beviljas efter den 31 december 2007.

Artikel 7

Stöd för att täcka extraordinära kostnader

1. Statligt stöd till företag, som bedriver eller har bedrivit en verksamhet som är förknippad med stenkolsproduktion, för att de skall kunna täcka kostnader som uppstår eller har uppstått genom rationalisering och omstrukturering av kolindustrin, och som inte har anknytning till den löpande produktionen (ärvda åtaganden), kan anses som förenligt med den gemensamma marknaden om stödet inte överstiger dessa kostnader. Detta stöd kan täcka följande kostnader:

a) Kostnader som åsamkas enskilda företag som genomför eller har genomfört omstruktureringar.

b) Kostnader som åsamkas flera företag.

2. De kostnadsslag som uppkommer genom rationalisering och omstrukturering av kolindustrin definieras i bilagan.

Artikel 8

Gemensamma bestämmelser

1. Det stödbelopp som beviljas genom någon av bestämmelserna i denna förordning skall beräknas med beaktande av det stöd av vilket slag det än är som beviljas i samma syfte med andra nationella medel.

2. Allt stöd som ett företag får skall bokföras i resultaträkningen som en särskild intäkt i förhållande till omsättningen. Då ett företag som får stöd enligt denna förordning inte bara bedriver verksamhet som rör stenkolsproduktion utan även en annan ekonomisk verksamhet, skall de medel som beviljas redovisas separat och förvaltas utan någon möjlighet att föra över medlen till denna andra verksamhet.

Kapitel 3

Förfaranden för anmälan, granskning och godkännande

Artikel 9

Anmälan

1. Utöver bestämmelserna i artikel 88 i EG-fördraget och rådets förordning (EG) nr 659/1999 [38] omfattas det stöd som avses i denna förordning av de särskilda regler som anges i artikel 9.2-9.9.

[38] EGT L 83, 27.3.1999, s. 1.

2. Medlemsstaterna skall förse kommissionen med alla uppgifter som gör det möjligt att motivera den beräknade volymen på den produktionskapacitet som skall hållas tillgänglig inom ramen för planen för att trygga stenkolsresurser och den minsta produktion som krävs för att garantera denna tillgång, mot bakgrund av målet att skapa en produktionsbas av inhemska primära energikällor för att trygga energiförsörjningen. För att fastställa vilka produktionsenheter som skall utgöra denna produktionskapacitet skall medlemsstaterna framför allt beakta de ekonomiska utsikterna för berörda produktionsenheter och i synnerhet produktionskostnadernas storlek och utveckling.

3. De medlemsstater som planerar att bevilja stöd enligt artikel 4 skall i förhand delge kommissionen en resurssäkringsplan med åtgärder för att bevara en viss tillgång till stenkolsreserverna. Planen skall minst innehålla följande uppgifter:

a. Objektiva urvalskriterier som produktionsenheterna skall uppfylla för att kunna omfattas av medlemsstatens plan för att trygga stenkolsresurser.

b. Identifiering av produktionsenheter som uppfyller ovan nämnda urvalskriterier.

c. De faktiska eller beräknade produktionskostnaderna för varje produktionsenhet per kolproduktionsår.

d. Beräknad volym på den produktionskapacitet som skall hållas tillgänglig.

e. Beräknat stödbelopp till resurssäkring för varje kolproduktionsår.

f. Andelen inhemskt kol respektive förnybar energi och deras förväntade utveckling i produktionsbasen av inhemska primära energikällor.

4. De medlemsstater som planerar att bevilja stöd till driftsinskränkningar enligt artikel 5 skall i förhand förelägga kommissionen en nedläggningsplan för de berörda produktionsenheterna. Planen skall minst innehålla följande uppgifter:

a. Identifiering av produktionsenheter.

b. De faktiska eller beräknade produktionskostnaderna för varje produktionsenhet per kolproduktionsår.

c. Det beräknade stödbeloppet till driftsinskränkning per kolproduktionsår.

5. Inom ramen för den anmälan av planer som avses i artiklarna 3 och 4 skall medlems staterna anmäla alla uppgifter om minskning av växthusgaser till kommissionen. De skall särskilt anmäla utsläppsminskningar till följd av ansträngningar som genomförts inom ramen för användningen av ren teknik för förbränning av kol.

6. Medlemsstaterna skall till kommissionen anmäla alla ändringar i den plan som ursprungligen har förelagts kommissionen enligt artikel 3 och/eller den plan som ursprungligen har förelagts kommissionen enligt artikel 4.

7. Medlemsstaterna skall anmäla alla ekonomiska åtgärder som de planerar att vidta till förmån för stenkolsindustrin under ett kolproduktionsår och precisera åtgärdernas art genom att hänvisa till de stödformer som anges i artiklarna 4, 5 och 7. De skall lämna kommissionen alla uppgifter om beräkningen av de uppskattade produktionskostnaderna och ange kopplingen till de planer som anmälts till kommissionen enligt artikel 9.3 och/eller 9.4.

8. Medlemsstaterna skall anmäla beloppet och alla uppgifter som rör beräkningen av det stöd som faktiskt betalas ut under ett kolproduktionsår senast sex månader efter slutet av detta produktionsår. De skall också redovisa eventuella justeringar som görs i förhållande till de belopp som ursprungligen betalats ut före slutet av följande kolproduktionsår.

9. Medlemsstaterna skall i samband med att de anmäler det stöd som avses i artiklarna 4, 5 och 7 och vid avstämningen av det stöd som faktiskt betalats ut lämna alla upplysningar som krävs för att bekräfta att de villkor och kriterier som anges i dessa bestämmelser är uppfyllda.

Artikel 10

Granskning och godkännande

1. Kommissionen skall granska den eller de planer som anmälts enligt artikel 9. Kommissionen skall fatta ett beslut om dessa planers överensstämmelse med de kriterier som anges i artiklarna 4 och 5 samt om deras överensstämmelse med målen i denna förordning, enligt de förfaranderegler som anges i förordning (EG) nr 659/1999.

2. Kommissionen skall granska de åtgärder som anmälts enligt artikel 9.7 mot bakgrund av de planer som lagts fram enligt artikel 9.3-9.4. Den skall fatta ett beslut enligt föreskrifterna i förordning (EG) nr 659/1999.

Kapitel 4

Övergångs- och slutbestämmelser

Artikel 11

Kommissionens rapporter

1. Senast den 31 december 2006 skall kommissionen rapportera till Europaparlamentet, rådet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén. I rapporten skall den bland annat ta upp de erfarenheter som gjorts och de problem som stötts på i tillämpningen av denna förordning efter dess ikraftträdande.

2. Den skall lägga fram en sammanställning över de olika inhemska primära energi källornas respektive andel i varje medlemsstat. Den skall bedöma effektiviteten hos produktionsbasen av inhemska primära energikällor, bland annat det inhemska stenkolets faktiska bidrag till målet att långsiktigt förstärka Europeiska gemenskapens försörjnings trygghet på energiområdet inom ramen för en strategi för en hållbar utveckling.

3. Dessa uppgifter skall göra det möjligt att mot bakgrund av hur de förnybara energikällorna utvecklas fastställa vilken andel stenkol som krävs i produktionsbasen av inhemska primära energikällor.

Artikel 12

Tillämpningsföreskrifter

Kommissionen skall vidta alla åtgärder som krävs för tillämpningen av denna förordning. Den skall fastställa en gemensam ram för lämnandet av de upplysningar som den behöver för att bedöma huruvida de villkor och kriterier som skall uppfyllas för beviljande av stöd har iakttagits.

Artikel 13

Översyn

1. På grundval av den rapport som utarbetats enligt artikel 11 skall kommissionen lämna rådet förslag om ändringar av denna förordning i fråga om dess tillämpning på stöd som avser perioden från den 1 januari 2008. I dessa ändringsförslag skall kommissionen särskilt - och enligt de principer som anges i artikel 6 att stödet till stenkolsindustrin skall minskas kontinuerligt och i en betydande omfattning - fastställa det eller de kriterier som behöver uppfyllas för att man skall kunna beräkna de stödbelopp som kan anslås för att täcka förluster i den löpande produktionen under ovannämnda period.

2. Kommissionen skall utvärdera effekterna av de förslag som utarbetats enligt artikel 13.1 på den stenkolsproduktion som kan komma i fråga för stöd. Den skall lägga fram lämpliga förslag där den anger de eventuella åtgärder som krävs om nya driftsinskränkningar behöver genomföras. Den skall i detta sammanhang beakta dessa åtgärders sociala och regionala konsekvenser.

Artikel 14

Ikraftträdande

1. Denna förordning träder i kraft den 24 juli 2002.

2. Stöd som täcker kostnader under perioden från den 24 juli 2002 till den 31 december 2002 skall dock omfattas av de regler och principer som anges i beslut nr 3632/93/EKSG.

3. Förordningen gäller till och med den 31 december 2010.

Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.

Utfärdad i Bryssel den [...].

På rådets vägnar

Ordförande

BILAGA

Definition av de kostnader som avses i artikel 7

1. Kostnader som åsamkas enskilda företag som genomför eller har genomfört omstruktureringar

Dessa kostnader avser uteslutande följande:

a) Kostnader för sociala förmåner i samband med pensionering av arbetare innan de når lagstadgad pensionsålder.

b) Andra extraordinära utgifter för arbetstagare som förlorar arbetet till följd av omstruktureringar och rationalisering.

c) Utbetalning av pensioner och bidrag utöver det lagstadgade pensionssystemet till arbetstagare som f