Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén över "Meddelande från kommissionen: Konsumentpolitiska prioriteringar 1996-1998"

(96/C 295/14)

Den 6 februari 1996 beslutade kommissionen att, i enlighet med artikel 129a i Romfördraget, begära Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande över "Meddelande från kommissionen: Konsumentpolitiska prioriteringar 1996-1998".

Sektionen för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor, som ansvarade för kommitténs arbete i ämnet, antog sitt yttrande den 7 maj 1996. Föredragande var Joop Koopman.

Vid sin 337:e plenarsession (sammanträdet den 11 juli 1996), antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 111 röster för, 3 emot och 5 nedlagda röster.

Kommittén stöder till fullo de nya inriktningarna i kommissionens meddelande "Konsumentpolitiska prioriteringar (1996-1998)" och de överväganden som utgör grunden för dessa val.

Kommittén har gjort ett antal iakttagelser när det gäller de prioriterade åtgärderna och hoppas att kommissionen beaktar dessa synpunkter. De prioriterade åtgärderna är följande:

1) Kraftinsatser för att förbättra konsumentutbildning och konsumentinformation.

2) Fullbordande, översyn och modernisering av den ram som behövs för att säkerställa konsumenternas intressen på den inre marknaden.

3) Konsumentaspekter på finansiella tjänster.

4) Skydda konsumentintressen vid tillhandahållande av grundläggande allmännyttiga tjänster.

5) Åtgärder som tillåter konsumenterna att utnyttja informationssamhällets möjligheter.

6) Åtgärder för att förbättra konsumenternas förtroende för livsmedlen.

7) Främjande av en praktisk syn på en miljövänlig konsumtion.

8) Stärkt och ökad konsumentrepresentation.

9) Hjälp till de central- och östeuropeiska länderna att utveckla konsumentpolitiken.

10) Konsumentpolitiska överväganden i utvecklingsländerna.

1. Allmänna iakttagelser

1.1. Detta är den sjätte åtgärdsplanen inom ramen för EU:s konsumentpolitik. Den första (femåriga) åtgärdsplanen lanserades 1975. Denna plan åstadkom mycket litet eftersom nästan inga av de förslag som lades fram antogs innan planen löpte ut. Sedan dess har man dock gjort stora framsteg, vilket har resulterat i en avsevärd förbättring av konsumentskyddet. Detta visar också att konsumentpolitiken har befäst sin ställning inom gemenskapens övergripande politik ().

1.2. Denna positiva bedömning skall inte missförstås. Det finns inget utrymme för självbelåtenhet eftersom mycket återstår att uppnå. Det är därför synd att kommissionen i sitt meddelande inte analyserar eller på annat sätt ser tillbaka på de framgångar och misslyckanden man erfarit beträffande de aktiviteter som man presenterade i den föregående treåriga åtgärdsplanen, vilken löpte ut i slutet av 1995 (). Hade man gjort en sådan analys hade man kunnat förklara olika instruments och instansers effektivitet när det gäller att uppnå uppsatta mål. Detta hade kunna bidra att till reda ut vilka politiska förslag som inte uppnåtts och därigenom till en bättre utformad politik.

1.3. Det hade till exempel varit till nytta att känna till kommissionens bedömning av hur artikel 129a fungerar. Man borde också fastställa hur den gemensamma konsumentlagstiftningen som antogs under de två första treårsprogrammen har genomförts och hanterats. Dessutom vore det relevant att få veta vad kommissionen tänker göra med "resterna" från den andra treårsplanen, såsom resultatet av skadeståndskrav i fråga om livsmedel.

1.4. Kommittén instämmer med kommissionen i att det nu är dags att "ta sig an andra frågor och problem som konsumenterna möter" än de som enbart berör fullbordandet av den inre marknaden. Kommittén stöder till fullo de nya inriktningarna i meddelandet och de överväganden som utgör grunden för dessa val. Den erkänner dock att den inre marknaden är långt i från fullbordad. Mycket återstår att göra för att skapa och stimulera konsumenternas förtroende för den inre marknaden, vilket kommissionen också erkänner i sina olika rapporter (). Ett medvetet vidmakthållande av konsumenternas rättigheter är ett grundvillkor för att man skall kunna vinna konsumenternas förtroende.

1.5. I detta sammanhang förvånade det kommittén att kommissionen inte tagit upp betydelsen av konkurrenspolitiken för att nå olika konsumentpolitiska mål. Konkurrenspolitikens huvudsyfte är att öppna marknader och hindra företag från att på ett orättfärdigt sätt dra fördelar av konkurrensbegränsande handelsseder, till förfång för konsumenter och de företag som följer konkurrenslagstiftningen. För konsumenterna innebär en öppen marknad fler valmöjligheter inom ett varu- och tjänsteutbud som är bättre anpassat till konsumenternas behov och till lägre priser.

1.6. ESK hade också gärna sett att kommissionen reflekterat över betydelsen av sin egen prioritetsordning ur subsidiartietssynvinkel. Var avser kommissionen att lägga fram förslag på harmoniserade lösningar, och var avser man att ge medlemsstaterna en ram eller andra instrument som kan hjälpa dem att hitta lösningar på problemen? Det faktum att kommissionären med ansvar för konsumentpolitiken inte kommer att ha ansvaret för de flesta av dessa frågor borde också uppmärksammas av kommissionen. Kommittén undrar om kommissionen anser att det behövs ytterligare åtgärder för att underlätta att konsumentpolitiska aspekter samordnas med politiken på dessa områden.

1.7. Från en analytisk synvinkel skulle budskapet i kommissionens meddelande ha vunnit på att man använt sig av en strikt form för meddelandet: (1) problemidentifiering, (2) konsumentpolitiska målsättningar och (3) strategi.

1.8. De nya riktningarna i meddelandet illustrerar också ett viktigt inslag i konsumentpolitiken: till följd av dess övergripande karaktär följer den alltid ekonomiska och samhälleliga förändringar. Den är föränderlig i tiden och blir därför aldrig slutförd.

1.9. ESK anmodar kommissionen att snarast lägga fram konkreta förslag där man sätter de ofta vaga idéerna om dessa prioriteringar i verket. Ingen förväntar sig att kommissionen redan på detta stadium skall ange exakt vilka åtgärder som krävs för att nå upp till målen på dessa nya områden, men man bör inom kort ta de första stegen i denna process. Syftet med detta yttrande är att bidra till den offentliga debatt som behövs för att man skall få mer klarhet, och ESK hoppas att andra aktörer kommer att göra samma sak.

1.10. Kommittén hänvisar till sitt nyligen antagna yttrande om "Den inre marknaden och konsumentskydd - Möjligheter och hinder på den inre marknaden" (), där vi gjorde ett antal viktiga bedömningar och rekommendationer, som inte kommer att upprepas här.

2. Prioriteringar

2.1. Information och utbildning

2.1.1. Information och utbildning har alltid varit hörnstenar inom konsumentpolitiken och deras fundamentala betydelse är sedan länge erkänd, vilket visas av det faktum att man vid EG:s toppmöte 1972 räknade upp dem som en av konsumenternas fem rättigheter. Konsumenternas valmöjligheter är en central del av en marknadsekonomi och man kan inte göra välgrundade val utan en överskådlig marknad.

2.1.2. Kommittén stöder till fullo prioriteringen av information och utbildning. Vi betonar behovet av synlig, tydlig och förståelig information. Konsumenten skall informeras om sina rättigheter och skyldigheter för att kunna utöva dem på ett riktigt sätt. För att göra informationen meningsfull måste språket vara tydligt.

2.1.3. Försäljare av varor och tjänster skulle tillsammans med konsumentorganisationerna kunna förbättra kvaliteten på den specifika märkningen inom olika sektorer. Nyligen påbörjade initiativ för att utveckla, komma överens om och införa branschkoder för produktinformation på europeisk nivå bör fullföljas. Utvecklingen av standardiserad produktinformation () utgör ett betydelsefullt bidrag till en mer överskådlig marknad. För att samordna dessa aspekter till en framgångsrik marknadsstrategi, skulle man i samarbete med organisationer med kunskaper på efterfrågesidan och "ledande forskningscentra" (som meddelandet nämner) bättre kunna utnyttja den kunskap producenterna har om produkternas egenskaper och funktion.

2.1.4. Utöver försäljarens skyldighet att ge konsumenten korrekt information om sina produkter och tjänster, vill ESK betona att konsumentorganisationerna också finns till för att ge oberoende råd och information till konsumenterna.

2.1.5. Kommittén betonar medlemsstaternas avgörande roll när det gäller att främja utbildningen av konsumenter eftersom konsumenterna annars inte kan tillgodogöra sig all information. För att kunna bedöma informationen måste man förvärva grundläggande kunskaper om konsumentens rättigheter och skyldigheter och om hur marknaden fungerar. Konsumentutbildningen bör påbörjas i grundskolan.

2.1.6. ESK föreslår kommissionen att den i syfte att förbättra den europeiska konsumentinformationen upprättar en referensram för utbildningspolitiken. Denna skulle sträcka sig från grundläggande utbildning till studier på universitetsnivå och göra det möjligt för medlemsstaterna att jämföra positiva åtgärder som genomförts i detta hänseende.

2.1.7. Fortlöpande utbildning i konsumentfrågor bör även ges till lärare på de olika nivåerna.

2.1.8. Kommittén ber kommissionen att klargöra vilka åtgärder den tänker vidta som svar på rådets resolution från november 1995, där man anmodar kommissionen att före utgången av 1996 undersöka om det är nödvändigt med ett initiativ på EU-nivå för att förbättra informationsutbytet och samarbetet mellan medlemsstaterna på området för konsumentutbildning.

2.1.9. Även om ESK stöder denna prioritering, anser vi inte att dessa insatser får ske på bekostnad av andra vitala konsumentintressen.

2.2. Lagstiftningen och den inre marknaden

2.2.1. ESK välkomnar förslaget om ett direktiv om ansökan om förbud för att skydda konsumenternas intressen och kommissionens meddelande om en "handlingsplan för utvidgning av konsumenters talerätt och reglering av konsumenttvister inom den inre marknaden" (). Kommittén instämmer i att båda initiativen, för vilka den är i färd med att utarbeta ett särskilt yttrande, kommer att bidra till fulländandet av den inre marknaden.

2.2.2. Kommittén anser att fulländandet av den inre marknaden förutsätter ytterligare åtgärder för att tillgodose konsumenternas intressen. Vi hänvisar här främst till våra kommentarer om bristerna i artikel 129a () och uttrycker vår förhoppning om att denna artikel kommer att ses över inom ramen för regeringskonferensen, vilket också föreslagits av vissa medlemmar i reflektionsgruppen.

Vi är också nöjda över att kommissionen slutligen lade fram ett förslag som en uppföljning till grönboken om garantier och efterköpsservice (), ett förslag som kommittén snarast kommer att avge ett yttrande om. Kommittén anmodar kommissionen att lägga fram ett förslag om ändring av direktivet om produkttillförlitlighet till att också omfatta icke-förädlade jordbruksprodukter (). Slutligen skulle kommittén gärna vilja få information om nya initiativ från kommissionen i fråga om det ansvar som är förknippat med tjänsterna och uppmanar kommissionen att undersöka om det finns ett behov av lagstiftningsåtgärder på EU-nivå för att skydda konsumenterna mot bakgrund av de alltmer varierande sätten att sälja tjänster.

2.2.3.1. ESK välkomnar kommissionens uttalande att den kommer att garantera att lagstiftningen om den inre marknaden kommer att genomföras som det är tänkt och noterar kommissionens pågående arbete med att utvärdera tillämpningen av lagstiftningen, då man analyserar dess konsekvenser för konsumenterna och föreslår nödvändiga korrigeringar. Vi är särskilt intresserade av sådana analyser i fråga om lagstiftningen kring produkttillförlitlighet och produktsäkerhet.

2.2.3.2. ESK påminner i detta sammanhang om kommissionens och parlamentets uttalade avsikt att arbeta i nära samarbete med ESK, som "kombinerar detaljkunskaper med den politiska känslighet som krävs" () för en ständig utvärdering av gemenskapslagstiftningens effektivitet. Kommittén betonar åter att vi i denna avsikt är beredd att på permanent basis arbeta i nära samarbete med EU:s institutioner och berörda arbetslivsorganisationer. Vi är också beredda att ge vårt fulla stöd till den pågående översynen av den inre marknadens effektivitet, där man i synnerhet utvärderar effekter för konsumenterna och förslag till lämpliga ändringar.

2.2.3.3. Mot bakgrund av detta inbjuder kommittén kommissionen att lägga fram förslag som förbättrar informationsutbytesstrukturerna på gemenskapsnivå för att garantera en systematisk och konsekvent övervakning och analys av, samt information om de faror och risker som konsumenterna i Europa utsätts för och likaledes garantera ett effektivt genomförande av redan befintliga gemenskapsförordningar och gemenskapsåtgärder.

2.2.4. Konsumenterna kommer i allmänhet att tjäna på en ökad konkurrens på marknaden och på en ytterligare liberalisering (med reservation för skydd av vitala samhällsintressen) av marknaderna. För att främja konsumenternas förtroende för den inre marknaden måste man på allvar anstränga sig för att öppna ännu hårt reglerade marknader. Vi uppmanar till en översyn av den gemensamma jordbrukspolitiken utifrån konsumenternas intressen. Lika viktiga är kommissionens insatser för att avreglera energimarknaden. Slutligen vill vi se åtgärder mot den kartellsituation som råder när det gäller flygbolagens prissättning av passagerartrafiken ().

2.3. Finansiella tjänster

2.3.1. Kommittén välkomnar förteckningen över de frågor som nämnts. Det vore lämpligt med en tidsplan över de åtgärder kommissionen planerar.

2.3.2. ESK välkomnar särskilt kommissionens förslag om den fortsatta granskningen av marknaden för konsumentkrediter () och om att åtgärda undantagandet av finansiella tjänster från direktivet om distansförsäljning. ESK anmodar särskilt kommissionen att lägga fram ett förslag till lagstiftning om krav på en lägsta nivå på konsumentskydd för distansförsäljning av finansiella tjänster. Kommittén välkomnar utfästelsen från banksektorn att lägga fram förslag för att fylla detta gap.

2.3.3. Kommittén beklagar att rekommendationen om betalningssystem () har följts i varierande och mycket liten utsträckning av betalkortsföretagen (bankkort och icke-bankkort), vilket framkommit i en undersökning av Europeiska konsumentföreningskontoret (EBCU) och i en studie av Mitchell och Thomas från 1994. Man kan således dra slutsatsen att dessa icke-bindande åtgärder har gett ett otillräckligt skydd av kortinnehavarnas ekonomiska intressen. ESK anmodar därför kommissionen att föreslå lagstiftning som kan ge de europeiska konsumenterna tillräckligt och lika skydd. Den snabba ökningen av kort från andra utgivare än banker kräver omedelbara åtgärder. Kommittén ber kommissionen att beakta studien från 1995 i sitt förslag och att ta hänsyn till den nya uppförandekoden som banksektorn föreslog förra året.

2.3.4. Framför allt på området finansiella tjänster kan man inom hela EU se framväxten av komplicerade skräddarsydda (individuella) tjänster som innehåller både sparande, försäkringar och värdepappersinvesteringar och som innebär långsiktiga kontraktsbaserade förpliktelser. Det blir allt svårare för konsumenterna att välja det "paket" som bäst passar just deras behov och lika svårt att jämföra avkastningen hos olika erbjudanden. Konsumenterna bör informeras om och varnas för att finansmarknaden alltid innebär risker och att man inte kan ge någon säker information om kapitalets avkastning vid sidan om de klassiska, och redan kända, investeringsmetoderna. Riskkomponenten gör det svårt att jämföra de enskilda erbjudandena. Även om framtiden per definition är oviss visar undersökningen att osäkerhet dock kan reduceras. Jämförande information om de olika företagens olika erbjudanden kan sammanställas med följande faktorer som grund: (1) standardiserad angivelse av de antaganden som ligger till grund för företagens prognoser i fråga om den förväntade avkastningen, (2) enhetliga antaganden i fråga om icke-påverkbara variabler, (3) uppnådda resultat under en bestämd tidsperiod. Det är dessutom möjligt och högst önskvärt att utveckla informationshjälpmedel, så att konsumenten lättare kan göra ett väl genomtänkt val och marknaden kan kännetecknas av fullständig konkurrens.

2.3.5. Kommittén anser också att det är viktigt att omsorgsfullt studera hur konsumenterna drar eller kan dra nytta av den inre marknaden för försäkringar och, i de fall det är nödvändigt, föreslå lösningar på de problem som man identifierar. ESK är i egenskap av observationsgrupp för den inre marknaden redo att bistå EU:s institutioner i detta avseende. Kommittén kommer särskilt att engagera sig för att garantera att EU:s antitrust-regler genomförs med tanke på det betydande inflytande multinationella element har på den europeiska försäkringsmarknaden.

2.3.6. ESK vill upprepa att skyddet av konsumenternas intressen är ett väsentligt inslag i arbetet med att på smidigt sätt införa den gemensamma valutan (). Dessa åtgärder är absolut nödvändiga för att man skall vinna konsumenternas förtroende för den inre marknaden.

2.3.7. Kommittén välkomnar tillkännagivandet av kommissionären med ansvar för den inre marknaden och finansiella tjänster vid det tredje europeiska konsumentforumet att en arbetskommitté skall upprättas inom GD XV och GD XXIV. Vi hoppas att denna kommitté kommer att bidra till samarbete mellan olika avdelningar, till att man snabbt lägger fram de ovannämnda förslagen och till att de antas i tid.

2.4. Allmännyttiga tjänster

2.4.1. Kommittén noterar med tillfredsställelse att kommissionen fäster uppmärksamhet vid allmännyttiga tjänster. Vi noterar att kommissionen inte har definierat "grundläggande allmännyttiga tjänster". För kommittén innebär dessa tjänster sådana som tillhandahålls av samhället (nationella eller lokala myndigheter eller offentliga organ), eller tjänster som tillhandahålls av den privata sektorn på ett reglerat sätt till följd av myndigheternas omsorg om kvaliteten på och tillgången till dessa tjänster (hälsovård, utbildning, kollektivtrafik, museer, etc.) ().

2.4.2. Utifrån konsumentens synvinkel är det av yttersta betydelse att man uppmärksammar de allmännyttiga tjänsterna, eftersom alla dessa tjänster har det gemensamt att konsumenten, till skillnad från vad som gäller på (den konkurrensutsatta) marknaden för varor och tjänster, inte kan välja eller bara har begränsade möjligheter att välja leverantör. Dessutom bestäms inte dessa tjänsters omfattning, kvantitet, kvalitet eller pris av de fria marknadskrafternas utbud och efterfrågan, utan av politiska beslut eller lagstiftande instanser.

2.4.3. Till följd av detta fungerar dessa marknader inte alltid effektivt. Det ligger både i den enskilde konsumentens och i (de lokala) myndigheternas intresse att förbättra ansvar, effektivitet och funktion i tillhandahållandet av dessa tjänster, för att på så sätt förbättra konsumenternas tillfredsställelse och spara i de offentliga utgifterna.

2.4.4. Kommittén instämmer i att man i vissa fall kan skapa mer konkurrens genom att avreglera dessa tjänster, till exempel (delar av) kollektivtrafiken (). Det är dock kanske inte möjligt att konkurrensutsätta alla tjänster där en tillhandahållare (mer eller mindre) har monopol (till exempel kommunernas naturliga monopol). Dessutom måste myndigheterna garantera att konsumenterna har tillgång till viktiga allmänna tjänster av god kvalitet. De måste också se till att mindre välbeställda konsumenter inte stängs ute från dessa tjänster.

2.4.5. Man kan utveckla indikatorer för att värdera de olika tjänsterna (). Upprättandet av standarder för specifika allmännyttiga tjänster som inte kan eller bör avregleras (till fullo) kan bidra till att förbättra kvaliteten på dessa tjänster och till lägre priser. Det är av största vikt att man för dessa tjänster skapar en norm för leverantörens ansvar gentemot konsumenten. Kanske kan erfarenheterna från "The Citizen's Charter" () och eventuella andra experiment () användas för att få fram relevant information. Ett branschövergripande tillvägagångssätt för att förbättra kvaliteten på dessa tjänster är också möjligt. Branschövergripande aspekter inbegriper det kontraktsmässiga förhållandet mellan konsument och leverantör, modeller för konsumentrepresentation, handläggning av klagomål, etc. ().

2.4.6. Konsumenterna bör engageras aktivt genom att medlemsstaterna inrättar sektorspecialiserade konsumentpaneler, särskilt i de fall där övervakningsorgan bestämmer servicekrav och -priser. Dessa konsumentpaneler skall innehålla representanter för skilda socioekonomiska fält - bland annat den enskilde medborgaren - och ha befogenhet att informera kunden, ta emot och granska klagomål och vid behov vidarebefordra dem till övervakningsorganet för eventuella sanktioner. De bör finansieras av övervakningsmyndigheten eller av tillhandahållaren av tjänsterna.

2.4.7. Kommittén anmodar kommissionen att lägga fram en grönbok där man undersöker hur konsumenterna kan göra sig bättre hörda i fråga om dessa tjänster, deras kvalitet och effekterna på priser och avgifter, samtidigt som man erkänner att närhetsprincipen innebär att ansvaret för att vidta åtgärder på området främst vilar på medlemsstaterna.

2.5. Informationssamhället

2.5.1. I en nära framtid kommer nästan alla medborgare och konsumenter att märka effekterna av den nya informations- och kommunikationsteknologin. Den kommer att förändra konsumentsektorn eftersom den kommer att revolutionera produktions- och marknadsföringsprocessen för varor och tjänster. Dessa effekter kommer att prägla marknaden inom områden som hälsovård, trafik och utbildning. Av denna anledning uttrycker kommittén sin övertygelse att ett aktivt deltagande av konsumenterna (deras organisationer) i byggandet av informationssamhället är ett villkor för att detta skall kunna lyckas.

2.5.2. Kommissionen har redan presenterat olika förslag som direkt påverkar utvecklingen av informationssamhället och om vilka kommittén har yttrat sig (). Även om kommissionen, och naturligtvis även kommittén, har uppmärksammat konsumentaspekterna, krävs ständig vaksamhet för att hålla sig à jour med ny kunskap och utveckling. ESK uppmanar kommissionen att nära samarbeta med kommittén och med Informationssamhällsforumet för att utveckla en fortlöpande analys och för att ytterligare granska vad alla dessa förändringar innebär för konsumenten, samt vilka åtgärder som bör vidtas av de olika aktörerna för att främja ett fullvärdigt konsumentdeltagande i det nya informationssamhället.

2.5.3. Kommittén stöder den inriktning kommissionen valt under denna rubrik. Systemets utformning kräver stor försiktighet för att man skall undvika att stänga ute ett stort antal (mindre privilegierade) konsumenter. Användarvänlig teknik bör utvecklas så att vanliga människor kan utföra vardagliga uppgifter.

2.5.4. ESK vill också peka på andra viktiga problemområden som kommissionen inte nämner i sitt meddelande. Till exempel ser vi de möjliga fördelarna i att utveckla elektroniska patientjournaler. Innan dessa journaler kan börja användas måste man dock hitta sekretesslösningar för att skydda känsliga personliga uppgifter (). Man måste skapa sanktioner för att hindra privatpersoner, företag och myndigheter från att använda dessa uppgifter utan tillstånd. Ansvaret för att garantera att sekretessen bevaras vilar på myndigheterna.

2.5.5. Andra problemområden är kvalitetsnormer, en ytterligare utveckling av konceptet "allmänna tjänster", kontraktsbaserade förbindelser och villkor samt säkra betalningssystem. Dessa aspekter måste också täckas i det efterfrågade meddelandet.

2.5.6. Kommissionen bör granska de villkor som ställs av olika operatörer för bindande kontrakt som måste undertecknas av konsumenterna, för att bedöma behovet av en ångerperiod, en förfallotid för kontraktets giltighet utan att en bestämd straffavgift utgår och en möjlighet att häva avtalet om varan är skadad eller vid dålig service.

2.6. Livsmedel

2.6.1. Kommissionens hänvisning till konsumentorganisationernas undersökningar av systemet för kontroll av giftfrihet och säkerhet hos livsmedel har fått en ny dramatisk innebörd till följd av EU:s nyligen vidtagna åtgärder i samband med BSE-fallen i Storbritannien (galna-kosjukan). Detta påvisar behovet av att stärka makten över kontrollsystemen, så att konsumenterna inges tillförsikt om att hälsointressen får företräde framför ekonomiska intressen, något som är nödvändigt om man inte helt skall förlora konsumenternas förtroende. Kommittén är mycket intresserad av kommissionens utlovade analys och förslag.

2.6.2. Kommittén skulle vara kritisk om kommissionen med sina kommentarer om livsmedelsmärkning vill mena att de nuvarande kraven på märkning skulle avskaffas. Den information som ges i enlighet med EU-lagstiftningen om märkning är mycket viktig för konsumenterna. Förutom viktig information om sista förbrukningsdag, användningsföreskrifter m m, innehåller denna information också en innehållsdeklaration, vilket är särskilt viktigt för allergiker eller konsumenter som vill undvika vissa ingredienser av religiösa, hälsomässiga eller andra orsaker. Dessutom skall man inte underskatta betydelsen av tydlig och bra konsumentinformation för att upprätthålla konsumenternas förtroende för livsmedel.

2.6.3. Kommittén stöder kommissionens uttalande om att vissa viktiga informationsbehov hos konsumenterna inte alls uppfylls. Vi anmodar därför kommissionen att lägga fram lagstiftningsförslag om krav på märkning av alkoholhaltiga drycker och obligatorisk näringsdeklaration samt att överväga en ändring av befintliga märkningslagar till att innefatta krav på deklaration av ingredienser som uppgår till en viss mängd.

2.6.4. Dessa åsikter får stöd i en nyligen genomförd undersökning i sex medlemsstater (). Denna undersökning visar att av alla obligatoriska uppgifter på livsmedelsmärkningen, var konsumenterna mest intresserade av sista försäljningsdag, innehållsdeklaration och förvaringsinstruktioner.

2.6.5. All information måste vara på konsumenternas modersmål, vilket leder till stora utrymmes- och läsbarhetsproblem på flerspråkiga etiketter. Näringsdeklarationer är ett bra exempel. Användningen av dessa är mycket utbredd i Storbritannien där etiketterna i stor utsträckning är enspråkiga, men inte i andra länder eftersom det kräver för mycket utrymme på flerspråkiga etiketter.

2.6.6. Kommissionen bör därför utveckla lämpliga symboler för olika näringsämnen. Man har framgångsrikt infört symboler för tvättinstruktioner och skomaterial ().

2.6.7. Undersökningen visade också att konsumenternas intresse för näringsdeklarationer inte var lika starkt. Detta kan bero på att konsumenterna i nuläget inte är särskilt vana vid näringsdeklarationer och därför inte alltid kan förstå dem utan svårigheter. Större informations- och utbildningskampanjer kommer att behövas för att göra näringsdeklarationerna mer effektiva. I undersökningen nämns också en andra faktor i samband med slutsatserna (s. 28): "Olyckligtvis är denna information som den nu framställs bara tillgänglig för en minoritet." Denna information skall således uttryckas på ett tydligt sätt. Detta gäller även innehållsdeklarationen. ESK välkomnar kommissionens ansträngningar att se över livsmedelsmärkningen för att förenkla och anpassa den till (de olika) konsumentgruppernas verkliga informationsbehov med beaktande av första meningen under punkt 2.6.2.

2.6.8. Kommittén uppmanar kommissionen att ta upp frågan om påstådda positiva effekter i sin kommande grönbok om livsmedel. Dessa effekter blir allt viktigare för konsumenterna, eftersom dessa blir alltmer medvetna om betydelsen av en hälsosam kosthållning. Av denna anledning bör stränga regler tillämpas för användandet av påstådda positiva effekter i allmänhet och för påståenden om näringsinnehåll i synnerhet.

2.6.9. Kommittén är för en omfattande lagstiftning om nya livsmedel och nya livsmedelsingredienser. Vi inser vilka möjliga fördelar detta skulle kunna ha för konsumenter och miljö. I ett antal medlemsstater används redan genetiskt modifierade ingredienser. Det krävs absolut EU-lagstiftning för att man skall kunna garantera säkra livsmedel på EU-nivå ().

2.6.10. Mycket återstår att göra när det gäller att få konsumenternas acceptans och förtroende för (tillåtna) genetiskt modifierade organismer i livsmedel. Följande kan få tjäna som exempel för hur handel, industri och konsumentorganisationer kan inta en gemensam ansvarsfull hållning i frågan:

I Nederländerna bildades 1991 en informell rådgivningsgrupp i biotekniska frågor, bestående av företag inom livsmedelssektorn och konsument- och miljöorganisationer, i syfte att diskutera villkoren för hur man skulle kunna släppa genetiskt modifierade livsmedel på marknaden på ett ansvarsfullt sätt. Denna grupp publicerade sina resultat våren 1995 samtidigt som beslutsprocessen på EU-nivå höll på att stagnera. Det avtal om märkning man nådde fram till var ganska likt Europaparlamentets andra tolkning.

2.6.11. Den ovan nämnda gruppen i Nederländerna har fastställt vilka produkter och ingredienser som kräver märkning och vilka som inte gör det. I princip gäller märkningskravet de livsmedel och ingredienser som är eller innehåller genetiskt modifierade organismer. Detta krav kan man bara undslippa om märkningen inte längre är meningsfull eller av praktiska skäl. Det finns inga fullständiga avtal mellan parterna i fråga om märkningskrav för processer där dessa organismer inte ingår eller inte finns kvar i själva livsmedlen. Denna fråga finns kvar på rådgivningsgruppens dagordning för ytterligare diskussioner. De avtal som nås inom denna grupp utgör en viktig del av lagstiftningsprocessen för nya livsmedel på den nederländska marknaden. Storbritannien har för övrigt ett liknande system för godkännande av genmanipulerade livsmedel.

2.7. En hållbar konsumtion

2.7.1. Kommittén instämmer i behovet av en hållbar konsumtion, dvs en nivå på konsumtionen som kan vidmakthållas utan att skada eller försämra framtidsutsikterna för våra barns och barnbarns behov. Begreppet "hållbar konsumtion" är dock ett vagt begrepp. Dess syfte är, i allmänhet, att minska miljöeffekterna av varu- och tjänstekonsumtionen. I detta hänseende kan konsumenterna utöva en påtryckning genom valet av varor och tjänster, men det är inte alltid tydligt i vilken utsträckning de kan påverka utbudet av varor och tjänster.

2.7.2. Det är tillverkaren som har det kunnande som behövs för att utveckla produkter och förpackningar på ett miljövänligare sätt och myndigheterna kan med utgångspunkt från den tekniska utvecklingen införa hårdare miljöregler för produkter och produktionsprocesser. Myndigheterna kan också genom skatteåtgärder stimulera marknadsföringen av miljövänligare produkter.

2.7.3. Konsumenterna blir allt mer medvetna om miljöförsämringen och vill spela en mer aktiv roll när det gäller att bidra till en bättre miljö. Detta kan till exempel illustreras av den framgång alla sopsorteringsprogram har haft. Miljömärkningsprogrammen på nationell nivå och på EU-nivå riktar sig till dessa konsumenter. Målet med de programmen är att få tillverkarna att utveckla produkter som är mindre skadliga för miljön och att konsumenterna skall få information om produkterna ().

Undersökningar visar att konsumenterna är villiga att köpa sådana produkter (), även om de är dyrare än jämförbara produkter, förutsatt att deras standard ligger på en rimlig nivå. ESK delar kommissionens åsikt att konsumenterna bara kan göra sådana val om de får information om relevanta miljöaspekter och produktegenskaper.

2.7.4. Det är beklagligt att det än så länge bara finns ett fåtal tillverkare som är redo att konkurrera med mer miljövänliga produkter på marknaden, vilket påvisas av olika nationella miljöprogram och av EU:s miljömärkningsprogram.

2.7.5. Med tanke också på de handelshindrande effekterna av nationella program hänger miljömärkningens framtid på ett starkare program på EU-nivå och på att de nationella programmen begränsar sig till produkter som är typiska för den nationella marknaden. Som ett första steg på vägen är det önskvärt att samordna de nationella organen i större utsträckning i syfte att fastställa kriterierna för miljömärkning.

2.7.6. Vid översynen av rådets förordning 880/92 bör man överväga förenklade förfaranden för att anta miljökriterier och därigenom minska tillverkarens börda för att uppfylla kraven. Man bör också undersöka om man kan minska kostnaderna för systemet. De behöriga organens roll när det gäller att fastställa kriterierna kan komma att stärkas. Det rådgivande forumet är av stor betydelse eftersom det utgör allmänhetens möjlighet att påverka på EU-nivå.

2.7.7. Sekretariatet för ESK:s miljösektion utgör en kontaktpunkt för forumet och fungerar som en förbindelselänk med kommissionen. Den hjälper till i beredningen av forumets yttranden och fullgör även andra sekreteraruppgifter. Denna informella funktion skall nu formaliseras enligt artikel 6 i förordningen eftersom den utgör en idealisk ram för forumets aktiviteter.

2.8. Konsumentrepresentation

2.8.1. ESK delar kommissionens förhoppning att dess nya reformerade förhållande till konsumenterna skall garantera att man snabbt får in deras råd. Även om kommittén erkänner att den nya konsumentkommittén har utformats enligt kommissionens allmänna modell för sådana kommittéer, är vi förvånade över att kommissionen utser medlemmarna i konsumentkommittén, liksom om och när kommittén skall sammanträda. Rätten till representation innebär helt klart att det är konsumentorganisationerna som skall avgöra vem de skall representeras av och när man anser det vara lämpligt att lämna råd till kommissionen. Denna rättighet skulle dessutom inte inskränka sig till förslag som rör den egentliga konsumentpolitiken, utan också omfatta (viktiga) övergripande konsumentfrågor.

2.8.2. Det är av betydelse att kommissionen avsätter stöd till konsumentorganisationer i Sydeuropa. Man bör dock erkänna att detta huvudsakligen är en uppgift för de nationella regeringarna, i enlighet med subsidiaritetsprincipen.

2.8.3. Kommittén erkänner betydelsen av konsumentrepresentation på standardiseringsområdet. Vi ser med tillfredsställelse på att kommissionen har åtagit sig att stödja denna representation genom Europeiska sammanslutningen för samordning av konsumenternas representation för standardisering (ANEC), som utgör en utmärkt plattform för det europeiska standardiseringsarbetet.

2.9. Utvecklingen av konsumentpolitiken i Central- och Östeuropa

2.9.1. Även om konsumentpolitiken har sitt främsta värde i det rättmätiga skyddet av konsumenternas intressen, kan det mycket väl vara så att utvecklingen av konsumentpolitiken i Central- och Östeuropa har en fundamental betydelse för att få i gång övergången från planekonomi till marknadsekonomi.

2.9.2. Problemen i dessa länder, och särskilt i det forna Sovjetunionen, är enorma och sammanflätade. Den inhemska produktionens nedgång är av hisnande proportioner. Marknaden översvämmas av importvaror som ofta är av låg kvalitet och av rena förfalskningar. Dessa varor () föredras dock ändå ofta framför inhemska varor på grund av det dåliga rykte som dessa fick under systemet med planekonomi. EU och andra exportörer borde se till att deras exportföretag inte exporterar varor av undermålig standard till området bara för att man saknar kontrollsystem i dessa länder. Sådana icke-kontrollerade varor skulle inte bara kunna försena den ekonomiska återuppbyggnaden, utan också kunna få den fattigare delen av allmänheten att tappa tilltron till marknadsekonomin.

2.9.3. Jämförande provning, objektiv konsumentinformation och ekonomiskt skydd av konsumenterna kan fylla en nyckelroll när det gäller att stimulera de inhemska producenterna att göra bättre ifrån sig och därigenom påskynda återuppbyggnaden av de nationella resurserna.

2.9.4. Framväxten av oberoende konsumentorganisationer i dessa länder bör få ett starkt stöd. Utvecklingen av intresseorganisationer () är av yttersta betydelse och en nödvändighet i en marknadsekonomi, eftersom de representerar de etiska och kulturella värdena i samhället. Detta utgör den normativa beståndsdelen i de lagar som styr marknadsekonomin.

2.9.5. GD XXIV kan under beskydd av Tacis "adoptera" ett land under övergång, till exempel Vitryssland.

2.9.6. Kommittén anser dessutom att GD XXIV borde spela en aktiv roll genom att bidra till utvecklingen och genomförandet av konsumentpolitiska projekt inom programmen Phare och Tacis, eftersom detta skulle få stor betydelse för deras effektivitet.

2.10. Utvecklingsländerna

2.10.1. Inom EU:s utvecklingspolitik har man kanske ännu inte erkänt vilken relevans och betydelse konsumentpolitiken har för de egna programmen. I flera medlemsstater har dock konsumentorganisationerna gett avsevärda bidrag till den politiska processen. IOCU, föregångaren till Konsument-internationalen, kan dessutom uppvisa en imponerande meritförteckning i fråga om stöd till (framväxande) konsumentorganisationer i tredje världen.

2.10.2. Som vi har visat under punkt 1.8 utgör konsumentpolitiken en (viktig) beståndsdel i den politik som syftar till ekonomisk utveckling. Detta gäller också utvecklingen i tredje världens länder, man bör se betydelsen av FN:s riktlinjer för konsumentskydd () som en del av deras utvecklingsstrategi. Av särskild betydelse för tredje världens konsumenter är del G (åtgärder på specifika områden) och kapitel 4, internationellt samarbete.

Konsumentorganisationerna i tredje världen är särskilt aktiva när det gäller att bevaka rätten till säkerhet och hälsa. De övervakar marknaden och arbetar för att få regeringar och internationella organisationer såsom WHO och Codexkommissionen att anta lagstiftning och praktiska normer för att nå upp till detta mål. Liksom för länderna i Central- och Östeuropa, spelar konsumentorganisationerna en viktig roll i byggandet av institutioner i dessa länder, och de är en viktig faktor i ländernas ekonomiska utveckling.

2.10.3. Kommittén noterar med tillfredsställelse de bidrag konsumentpolitiken kommer att ge till EU:s utvecklingspolitik, till förmån för konsumenterna i tredje världen.

3. ESK:s rekommendation

Konsumenterna är en viktig ingrediens i utvecklingen av en framgångsrik ekonomi i medlemsstaterna. Både på europeisk nivå och inom medlemsstaterna bör detta uppmärksammas genom att de engageras i högre grad, helst sektor för sektor för att deltagandet skall bli effektivare.

ESK uppmanar rådet, parlamentet och kommissionen - med stöd av medlemsstaternas respektive parlament - att utnämna året (1999 eller 2000) till "Konsumentens år" och anpassa sin åtgärdsplan och strategier till detta.

Bryssel den 11 juli 1996.

Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Carlos FERRER

() Se till exempel kommissionens rapport till rådet och Europaparlamentet: "Den inre marknaden 1994" (KOM(95) 238 slutlig, punkt 319), där man beskriver konsumentpolitikens (viktiga) roll.

() KOM(93) 378 slutlig, av den 28. 7. 1993.

() Se till exempel "Den inre marknaden 1995" (KOM(96) 51 slutlig, punkt 17).

() EGT nr C 39, 12. 2. 1996.

() Se även "Inledande projekt för standardiserad produktinformation 1993-1995" i Nederländerna. Som resultat av detta projekt har standardiserad produktinformation utvecklats för möbler, cyklar, duntäcken och lim. I rapporten noterar man att ett starkt stöd från konsumentorganisationerna för införandet av jämförande varuinformation och integreringen av denna i andra initiativ på marknadsförings- och produktkvalitetsområdet kommer att öka branschens villighet att delta i det påbörjade arbetet.

() KOM(95) 712 slutlig av den 24. 1. 1996 (EGT nr C 107, 13. 4. 1996) respektive KOM(96) 13 slutlig av den 14. 2. 1996.

() EGT nr C 39, 12. 2. 1996, s. 55.

() KOM(93) 509 slutlig av den 15. 11. 1993.

() Kommissionen rapporterade i slutet av 1995 (KOM(95) 617 slutlig av den 13 december 1995) om tillämpningen av direktiv 85/374/EEG och drog slutsatsen att befintlig lagstiftning inte behöver uppdateras.

() Kommissionens arbetsdokument om ett strategiprogram för den inre marknaden (KOM(93) 256 slutlig av den 2. 6. 1993, s. 24).

() Kommissionens förordning EEG/1617/93 av den 25. 6. 1993, EGT nr L 15, 18. 1. 1994.

() KOM(95) 117 slutlig och KOM(96) 79 slutlig: Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av direktiv 87/102/EEG (ändrat genom direktiv 90/88/EEG) om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar rörande konsumentkredit.

() 88/590/EEG av den 17. 11. 1988 (EGT nr L 317, 24. 11. 1988).

() EGT nr C 18, 22. 1. 1996, särskilt del C, punkterna 14 och 15. Se också Europaparlamentets resolution om EMU av den 30 november 1995, punkt 15 (EGT nr C 339, 18. 12. 1995).

() Allmännyttiga tjänster kan också underindelas i individuella och kollektiva varor och tjänster. Kollektiva varor (eller tjänster) kan inte delas upp i portioner för att distribueras till individer eller säljas på marknaden (till exempel försvar, myndigheter, dammar etc.). Nyttan av dessa tjänster tillfaller därför alla medborgare. De enskilda konsumenterna involveras i och med tillhandahållandet av individuella allmännyttiga tjänster.

() För detaljer, se yttrandet om "Medborgarnas nätverk", EGT nr C 212, 22. 7. 1996.

() Se till exempel rapporten från det Londonbaserade centret för kommunikations- och informationsstudier om telefonitjänster till fast boende konsumenter (referens 88/160) från oktober 1989. I denna rapport anges 8 viktiga (och mätbara) aspekter på tjänsterna (utförande, felfrekvens, felåtgärder, framkomlighet, ljudöverföringskvalitet, fakturering, telefonautomater och telefonisttjänster).

() Se även "Charter Checklist": En checklista för dokument från "Citizen's Charter" från Storbritanniens nationella konsumentråd. I denna publikation presenterar man förslag på struktur och innehåll på de stadgar som skall fungera som ett praktiskt verktyg för utvärdering och förbättringar.

() Till exempel: Kvalitetsindikatorer för lokal miljöpolitik, utveckling av ett instrument för att mäta prestationer (på nederländska) av "Konsumenten Kontakt" (1993). I denna publikation presenterar man indikatorer för sophämtning, rengöring av gator, hundbajs, mm.

() Se också yttrandet från CEEP (europeiskt centrum för företag med offentligt delägande - 95/avis 16) om konceptet för allmänna tjänster med hänsyftning till telekommunikationstjänster (KOM(95) 682 slutlig av den 25 januari 1995, kapitel V). Man identifierar här följande komponenter: geografisk tillgänglighet, rimliga prisnivå och icke-diskriminerande tillgång. Se också yttrandet om konkurrens och telekommunikation, EGT nr C 204, 15. 7. 1996, om frånvaron av en distinktion mellan "offentliga" och "allmänna" tjänster (punkt 2.2).

() Till exempel yttrandet om meddelandet "På väg mot informationssamhället", EGT nr C 39, 12. 2. 1996 och det tidigare yttrandet om den därtill hörande åtgärdsplanen, EGT nr C 110, 2. 5. 1995.

() Se direktiv 95/46/EG, EGT nr L 281, 23. 11. 1995, s. 31, om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter.

() Consumer Families and Food Labelling in Europe: Coface Survey Documents, april 1994, 35 sidor (Urvalet utgjordes av 5 000 familjer).

() EGT nr C 287, 4. 11. 1992 och EGT nr L 100, 19. 4. 1994.

() Se även det enhälligt antagna yttrandet (EGT nr C 108, 19. 4. 1993). Vid tidpunkten för utarbetandet av detta yttrande hade rådet och Europaparlamentet ännu inte löst de sista märkningsfrågorna på dagordningen. Se ESK:s ståndpunkt i fråga om märkningskrav: punkterna 3.4.8 och 3.5. ESK kommer att ägna ytterligare energi åt frågan till följd av den pågående översynen av direktiv 90/219/EEG och 90/220/EEG, där man bland annat kommer att ta upp frågorna om konsultation med och information till allmänheten och etiska aspekter.

() Exempel: EU:s miljömärkningsförordning EEG/880/92 av den 23. 3. 1992, artikel 1 (EGT nr L 99, 11. 4. 1992).

() Se exempelvis "Europeerna och miljön: Eurobarometer" 43.1, en rapport publicerad för kommissionen av INRA (Europe) - ECO november 1995, liksom även den tidigare nämnda Coface-studien.

() Uppenbarligen är de central- och östeuropeiska ländernas totala handelssituation mycket mer komplicerad än den som belyses här. För en mer fullständig bild, se till exempel jordbrukssektionens kommande bidrag om konsekvenserna för den gemensamma jordbrukspolitikens av en anslutning till EU av länderna i Central- och Östeuropa.

() Se också det separata yttrandet om "Utvecklingshjälp, god ledning och de socio-ekonomiska intressegruppernas roll".

() Generalförsamlingens resolution 39/248, bilaga av den 9 april 1995.

BILAGA till Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande

Förkastat ändringsförslag

Följande ändringsförslag, som erhöll mer än en fjärdedel av rösterna, förkastades under debatten:

Punkt 2.8.4

Lägg till en ny punkt 2.8.4 med följande ordalydelse:

"Kommittén uppmanar kommissionen att, med hänsyn till artikel 195.2 i Romfördraget, rekommendera alla medlemsländer att presentera åtminstone en konsumentrepresentant som kandidat till Ekonomiska och sociala kommittén."

Motivering

I syfte att öka mångfalden inom ESK i framtiden vore det lämpligt med åtminstone en konsumentrepresentant från respektive medlemsland i kommittén.

Resultat av anröstning

För: 36, emot: 65, nedlagda: 22.