[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 19.3.2007

KOM(2007) 112 slutlig

TOLKNINGSMEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN

Befogenheter för hemmedlemsstaten respektive värdmedlemsstaten vid utbjudande av andelar i fondföretag enligt avsnitt VIII i fondföretagsdirektivet

TOLKNINGSMEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN

Befogenheter för hemmedlemsstaten respektive värdmedlemsstaten vid utbjudande av andelar i fondföretag enligt avsnitt VIII i fondföretagsdirektivet (Text av betydelse för EES)

Inledning

Genom fondföretagsdirektivet[1] skapades den första europeiska finansiella produkt som riktar sig till icke professionella investerare. Genom att harmonisera de utmärkande egenskaperna för företag för kollektiva investeringar, banade direktivet om fondföretag väg för en effektiv gränsöverskridande konkurrens och en enhetlig hög skyddsnivå för investerare i EU. Ett fondföretags rätt att fritt utbjuda sina andelar i en annan medlemsstat än den där företaget är hemmahörande grundas på ett anmälningsförfarande[2]. Ett fondföretag som uppfyller direktivets gemensamma grundregler[3] kan auktoriseras av tillsynsmyndigheten i fondföretagets hemmedlemsstat. Denna auktorisation att utbjuda fondandelar är giltig i samtliga medlemsstater, med förbehåll för anmälan till värdmedlemsstatens myndighet i enlighet med det förfarande som anges i artiklarna 44–46 i direktivet. Värdmedlemsstatens myndighet kan avstyrka ett sådant utbjudande om den anser att formerna för utbjudandet av andelarna inte uppfyller gällande lokala bestämmelser i värdmedlemsstaten som inte faller inom tillämpningsområdet för detta direktiv.

Anmälningsförfarandet har utnyttjats flitigt och mer än 29 000 anmälningar har hittills gjorts. Problem har emellertid uppstått när det gäller att få anmälningsförfarandet att fungera smidigt[4]. Särskilt kan de formella reglerna för anmälningsförfarandet, dess längd och komplexitet, variera betydligt från en medlemsstat till en annan. Även om en del av dessa skillnader kan förklaras av skillnader i förvaltningspraxis är många också ett resultat av skiljaktiga tolkningar av direktivet.

För att råda bot på denna situation har kommissionen och Europeiska värdepapperstillsynskommittén (CESR)[5] sedan 2004 startat en rad initiativ[6]. Olika tolkningar av värdmedlemsstatens och hemmedlemsstatens respektive befogenheter har angetts som en viktig bidragande orsak till bristande rättslig förutsebarhet.

För att råda bot på denna situation anser kommissionen att det är nödvändigt att påminna om följderna av artikel 44.1 och fastställa värdmedlemsstatens och hemmedlemsstatens respektive skyldigheter. I artikel 44.1 föreskrivs följande:

"Ett fondföretag som utbjuder sina andelar i en annan medlemsstat måste följa de lagar och andra författningar som gäller i den staten, och som inte faller inom tillämpningsområdet för detta direktiv".

Åsikterna går isär i fråga om vad denna bestämmelse innebär för värdmedlemsstatens kvarstående behörighet. Genom detta meddelande påminner kommissionen särskilt om vad de områden består av som enligt direktivet "regleras av" hemmedlemsstaten eller faller inom dess behörighet. Den bekräftar de följder artikel 44.1 får för värdmedlemsstatens behörighet.

Detta meddelande ger inte upphov till någon som helst rättighet eller skyldighet. Det föregriper inte den ståndpunkt som kommissionen kan komma att besluta att inta i samma fråga på ett senare stadium mot bakgrund av den fortsatta utvecklingen, inklusive domar i EG-domstolen eller förstainstansrätten.

Sammanfattning

- Hemmedlemsstatens och värdmedlemsstatens respektive skyldigheter inom ramen för utbjudandet av fondföretagens andelar över gränserna fastställs i artikel 44.1 i direktivet om fondföretag: "Ett fondföretag som utbjuder sina andelar i en annan medlemsstat måste följa de lagar och andra författningar som gäller i den staten, och som inte faller inom tillämpningsområdet för detta direktiv" .

- Hemmedlemsstatens ansvarsområde enligt direktivet om fondföretag rör följande: Fondauktorisation, fondstruktur, förvaltning och investeringspolitik samt obligatoriska uppgifter som skall tillhandahållas andelsägare. Ett fondföretag som uppfyller hemmedlemsstatens tillämpningsföreskrifter för direktivets "gemensamma grundregler" på detta reserverade område skall ha rätt att utbjuda sina andelar i hela EU. Inom det "reserverade området" får inga ytterligare regler, krav eller infordran av uppgifter komma från värdmedlemssstaten på grundval av dess resterande behörighet. Värdmedlemsstaten behåller sin behörighet utanför detta område.

- Det är inte möjligt att fastställa en slutgiltig förteckning över de områden som faller inom värdmedlemsstatens behörighet. Man kan dock nämna distributionsinfrastruktur, marknadsföringstekniker och marknadsföringskanaler som områden som faller inom värdmedlemsstatens behörighet. System för betalningar, återköp eller inlösen av andelar i fondföretag och för att förse investerare med obligatorisk information till investerare faller också inom värdmyndighetens kompetensområde (artikel 45 i direktivet om fondföretag).

- I den utsträckning värdmedlemsstatens krav avser funktioner eller verksamhet som inte utförs av fondförvaltningsbolaget självt, utan i stället utförs av en tredje part som är hemmahörande i värdmedlemsstaten och utsedd av fondföretaget, skall det i första hand krävas att sådana tredje parter följer de ifrågavarande nationella reglerna.

1. HEMMEDLEMSSTATENS OCH VÄRDMEDLEMSSTATENS RESPEKTIVE BEFOGENHETER I ENLIGHET MED ARTIKEL 44 – ALLMÄNNA PRINCIPER

I artikel 44.1 i direktivet anges följande: "Ett fondföretag som utbjuder sina andelar i en annan medlemsstat måste följa de lagar och andra författningar som gäller i den staten, och som inte faller inom tillämpningsområdet för detta direktiv". När det gäller anmälningsförfarandet behandlas omfattningen av den resterande behörigheten i artikel 46 i direktivet: Värdmedlemsstaten har rätt att på anmälningsstadiet granska om ett fondföretag från en annan medlemsstat uppfyller de lagar och andra författningar som gäller former för utbjudande av andelar i värdmedlemsstaten och som inte faller inom direktivets tillämpningsområde.

Samtidigt som artikel 44.1 slår fast att värdmedlemsstaten har exklusiv behörighet utanför direktivets tillämpningsområde, bör det även tolkas som att värdmedlemsstaten inte bör använda sina resterande befogenheter för att kringgå de regler och principer som föreskrivs i direktivet, och särskilt dem som omfattas av hemmedlemsstatens exklusiva behörighet. Detta är fallet även om direktivets bestämmelser endast utgör gemensamma grundregler. Denna princip är en hörnsten i anmälningsförfarandet för fondföretag och är en allmänt erkänd princip i EG:s inremarknadslagstiftning.[7] Ett fondföretag som önskar att bjuda ut sina andelar i en värdmedlemssstat är inte skyldig att följa de tillämpliga bestämmelserna i värdmedlemsstaten på det område som i direktivet reserveras för hemmedlemsstatens behörighet.

1.1. Det reserverade området för hemmedlemsstatens behörighet

En första fråga gäller följande: Vad innefattas i dess område som regleras av direktivet"? Mer specifikt vad är enligt direktivet det område som reserveras för hemmedlemsstatens behörighet? I skäl 4 i direktivet om fondföretag anges att ett av direktivets målsättningar är att införa " gemensamma grundregler om auktorisation, tillsyn, organisation och verksamheter för företag för kollektiva investeringar hemmahörande i medlemsstaterna och för den information de skall offentliggöra". Detta kan förstås som det "reserverade området". Mer detaljerat kan detta område även sammanfattas på följande sätt: (i) auktorisation av värdepappersfonder (avsnitt II i direktivet), (ii) värdepappersfondens organisation (skyldigheter som gäller förvaltningsbolag och investeringsbolag, skyldigheter som gäller förvaringsinstitut) (avsnitt III, III.a, IV och IV.a i direktivet), (iii) förvaltning (villkor för verksamheten, skyldigheter som gäller placeringspolitik och godtagbara värdepapper, allmänna skyldigheter som exempelvis förbud mot osäkrade försäljningar eller begräsningar av upplåning) (samma avsnitt som för (ii) samt avsnitten V och VI i direktivet), och (iv) obligatorisk information från fondföretaget till andelsägarna (avsnitt IV)[8].

Inom vart och ett av dessa områden bör inte värdmedlemsstaten tillämpa samma regler som den tillämpar på ett fondföretag som är registrerat inom dess territorium på ett fondföretag från en annan medlemsstat som utbjuder sina andelar på dess territorium. I skäl 5 i direktivet om fondföretag klargörs att " sådana gemensamma regler ger en tillräcklig garanti för att medlemsstaternas företag för kollektiva investeringar[. ..]skall kunna utbjuda sina andelar i andra medlemsstater utan att dessa skall ha möjlighet att för företagen eller deras andelar tillämpa några andra bestämmelser än sådana som faller utanför direktivets tillämpningsområde" . Som en konsekvens av det som angetts ovan, och som en allmän princip, finns det inte någon resterande behörighet för värdmedlemsstaten inom det område som i direktivet reserveras för hemmedlemsstatens exklusiva behörighet[9].

1.2. Den behörighet som kvarstår för värdmedlemsstaten

En första fråga gäller följande: Vilka är de av värdmedlemsstatens bestämmelser som ligger utanför det reserverade område som kommer att vara tillämpligt på ett utländskt fondföretag som utbjuder sina andelar i en sådan värdmedlemsstat? Det är inte möjligt att utifrån de allmänna principerna i artikel 44.1 upprätta en definitiv förteckning över sådana bestämmelser. Man kan dock nämna följande som exempel på områden som faller inom värdmedlemsstatens behörighet:

- Distributionsinfrastruktur som bör vara på plats innan fondföretaget börjar att utbjuda sina andelar. I vissa medlemsstater kan detta tänkas innebära att en vederbörligen auktoriserad och/eller kontrollerad mellanhand används.

- Tekniker och kanaler som används för få investerare att slutligen teckna sig för fondandelarna, som exempelvis värvning av nya kunder, försäljningssamtal till kunder som inte tidigare visat intresse (s. k. cold calling), direktförsäljning via Internet och andra former för att värva kunder. Om en värdmedlemsstat exempelvis utfärdar ett förbud för fondföretag som är hemmahörande på dess territorium att använda vissa tekniker kan detta också genomdrivas gentemot ett fondföretag hemmahörande i en annan medlemsstat.

- Marknadsföring (artikel 44.2[10]): Värdmedlemsstaten är behörig att fastställa och verkställa de tillämpliga reglerna för hur utländska fondföretag får marknadsföras till potentiella investerare som är bosatta på dess territorium för att få dem att teckna sig för andelar.

- System för betalningar, återköp eller inlösen av andelar i fondföretag och för att förse investerare med obligatorisk information om fondföretaget (artikel 45).

Det bör tilläggas att flera regler i värdmedlemsstaten som ligger utanför det reserverade området enligt direktivet nu i vilket fall som helst håller på att harmoniseras på EU-nivå. Detta inbegriper regler som är tillämpliga på marknadsföringskanaler och –tekniker (direktivet om elektronisk handel, direktivet om marknadsföring på distans av finansiella produkter), regler om konsumentskydd (direktivet om oskäliga handelsvillkor, missvisande och jämförande reklam) samt bestämmelserna i MiFID[11] om marknadskommunikation och övrig information före ingående av kontrakt.

När väl marknadsföringen har inletts i värdmedlemsstaten kommer fondföretaget att vara skyldigt att följa alla tillämpliga regler i värdmedlemsstaten som inte faller inom det reserverade området. Konsekvenserna för fondförvaltningsbolagen[12] kommer att variera, beroende på omfattningen av deras medverkan i marknadsföringsfasen.

I den utsträckning som värdmedlemsstatens krav hänför sig till funktioner eller verksamhet som inte utförs av fondföretagets förvaltningsbolag, utan i stället utförs av tredje parter som är hemmahörande i den medlemsstaten och utsedd av förvaltningsbolaget för att marknadsföra andelarna, är det i första rummet inte möjligt att kräva att fondföretags förvaltningsbolag efterlever dessa krav. Med utgångspunkt i exemplen i punkt 1.1 skall de krav värdmedlemsstaten ställt upp som gäller tekniker för marknadsföring eller betalning och återköp av andelar efterlevas av lokala enheter som utför sådan verksamhet.

Utanför det reserverade området för hemmedlemsstatens behörighet kan fondföretagets förvaltningsbolag fortfarande omfattas av vissa krav på efterlevnad av bestämmelser, även om det överlåter åt en tredje part att sköta marknadsföringen av dess fondandelar i en värdmedlemsstat. Med hänvisning till exemplen i punkt 1.1. kan exempelvis en värdmedlemsstat ha rätt att kräva att förvaltningsbolaget följer vissa normer vid valet av sin lokala representant (som exempelvis att det skall vara en vederbörligen auktoriserad mellanhand som är föremål för vederbörlig tillsyn). När det gäller reklamkampanjer som organiseras av en tredje part hemmahörande i värdmedlemsstaten kan en sådan part förlita sig på uppgifter som förvaltningsbolaget tillhandahållit. En myndighet i värdmedlemsstaten får kräva att ett sådant fondförvaltningsbolag tillhandahåller rättvisande, tydlig och inte missledande information om fondföretaget till den lokala enheten.

I direktivet föreskrivs till sist uttryckligen i artikel 44.3 att värdmedlemsstatens regler på de områden som ligger utanför direktivets tillämpningsområde bör tillämpas utan att det görs åtskillnad mellan fondföretag hemmahörande i hemmedlemsstaten respektive i värdmedlemsstaten. Vidare är det etablerad rättspraxis på ett område med resterande behörighet för värdmedlemsstaten att ett sådant förbehåll måste uppfylla vissa villkor för att vara motiverat. I synnerhet får sådana restriktioner inte gå utöver vad som är "objektivt nödvändigt med hänvisning till detta mål"[13] och bör inte gå utöver vad som är nödvändigt för att uppnå det (proportionalitetstestet")[14]. Annorlunda uttryckt när begränsningar införs för etableringsfriheten och för friheten att tillhandahålla tjänster som grundas på skydd för investerare, måste den ifrågavarande medlemsstaten visa att begränsningen är objektivt nödvändig för att uppnå ett skydd för investerare och att det sistnämnda inte skulle kunna uppnås med mindre strikta regler[15]. Således omfattas de av värdmedlemsstatens regler som faller utanför det reserverade området i direktivet om fondföretag också av dessa allmänna krav[16].

2. KONSEKVENSERNA AV DESSA PRINCIPER – NÅGRA EXEMPEL

2.1. Det fullständiga och det förenklade prospektet

När de gäller obligatoriska uppgifter som skall ges andelsägare (avsnitt VI i direktivet), faller den information som ges i det fullständiga och det förenklade prospektet inom det reserverade område som täcks av direktivet. Efterlevnaden av de principer som anges i direktivet skall kontrolleras inom ramen för hemmedlemsstatens auktorisationsförfarande. Sådan auktorisation är tillräcklig för att fastställa dessa dokuments överensstämmelse med regelkraven samt rätten att utbjuda fondföretagets andelar i andra medlemsstater. Värdmedlemsstaten bör inte kräva komplettering av sådan information på grundval av sina egna bestämmelser. Denna allmänna princip har två allmänna undantag som uttryckligen anges i artiklarna 45 och 48 i direktivet om fondföretag (jfr punkt 2.2 nedan).

I fallet med det förenklade prospektet tillgodoses denna princip uttryckligen i direktivet. Ändamålet med det förenklade prospektet är dubbelt. För det första skall det ge obligatorisk information före ingående av kontrakt, vilket är nödvändigt för att den genomsnittlige investeraren skall kunna göra en välgrundad bedömning. För det andra utgör det ett marknadsföringsverktyg för att föra ut allmän information till en potentiell kund enligt förvaltningsbolagets eget avgörande. Även om det används som ett marknadsföringsverktyg, betyder detta emellertid inte att det förenklade prospektet faller under värdmedlemsstatens resterande behörighet. Artikel 28:3 är tydlig i detta hänseende och uttrycker med en annan formulering den princip som anges i punkt 1 ovan: det förenklade prospektet kan användas som ett marknadsföringsverktyg i alla medlemsstater " utan ändringar förutom översättning ". Som om detta inte vore tillräckligt tydligt tillfogas i artikel 28.3: "Medlemsstaterna får därför inte kräva ytterligare handlingar eller uppgifter därutöver" . I artikel 28.3 utesluts inte att det är möjligt att tillämpa denna princip på det fullständiga prospektet och övriga informationskrav som anges i avsnitt VI i direktivet.

Några exempel

- På grundval av lokala regler om utbjudande på marknaden får en medlemssstat införa ytterligare krav på information till investerare för fondföretag som är hemmahörande på dess territorium, med hänvisning till vissa av deras särdrag. Detta kan vara fallet när ett fondföretag innehåller en garanti eller gör vissa typer av investeringar som värdmedlemsstaten skulle kunna anse medföra en ny eller högre grad av investeringsrisk.

När det gäller fondföretag som är hemmahörande i andra medlemsstater och marknadsför sina andelar i en sådan värdmedlemsstat, bör den sistnämnda avhålla sig från att införa eventuella ändringar eller tillägg till innehållen i ett fullständigt prospekt eller ett förenklat prospekt som utformats i enlighet med de gemensamma grundläggande principer som föreskrivs i direktivet[17]. Dessa informationsdokument faller inom det av direktivet reserverade området, dvs. obligatorisk information som fondföretaget skall lämna till andelsägarna. Det reserverade området täcker särskilt upplysningar om risker, avgifter och kostnader[18] (jfr bilaga I i direktivet). När det är fråga om ett auktoriserat fondföretag har efterlevnaden av sådana krav redan granskats av hemmedlemsstaten och bör inte bli föremål för en andra granskning på värdmedlemsstatsnivå[19].

Beträffande skillnaden mellan reklam och obligatorisk information, bör den information som fondföretaget enligt direktivet är skyldigt att ge sina andelsägare inte sammanblandas med den information som lämnas som en del i en "marknadsföringskampanj" (dvs. foldrar, broschyrer, reklamkampanjmaterial) och som kan karakteriseras som "reklam". I det första fallet är hemmedlemsstaten enligt direktivet ensam behörig för det reserverade området för obligatorisk information (artikel 44.1). I det andra fallet behandlas inte reklamområdet i direktivet utan det faller under värdmedlemsstatens behörighet. Värdmedlemsstaten kan således begära att en annons som införts på initiativ av ett fondförvaltningsbolag från en annan medlemsstat modifieras, men denna möjlighet kan inte utsträckas till att även omfatta den obligatoriska informationen, som är underställd hemmedlemsstatens behörighet.

- Ett förenklat prospekt som ett fondföretag, som är auktoriserat av sin hemmedlemsstats myndighet, har utformat i enlighet med direktivets gemensamma grundläggande principer kan inte omprövas, bestridas eller ifrågasättas av värdmedlemsstaten, även när det inte har varit föremål för ett formellt godkännandeförfarande av hemmedlemsstatens myndighet. Bestyrkandet från hemmedlemsstaten att fondföretaget uppfyller de villkor som föreskrivs i direktivet är tillräckligt i detta hänseende.

- Med hänvisning till artikel 47.2 får en medlemsstat kontrollera översättningen av de fullständiga och förenklade prospekten, årsrapporterna, halvårsrapporterna och övrig information som föreskrivs i artiklarna 29 och 30.

2.2. Undantag från principen om det reserverade området i med avseende på de fullständiga och förenklade prospekten

- I direktivet anges uttryckligen i artikel 45 att ett fondföretag som bjuder ut sina andelar i en annan medlemsstat i enlighet med de lagar och andra författningar som gäller i den medlemsstat där andelarna bjuds ut bl. a. skall vidta " erforderliga åtgärder för att där kunna göra utbetalningar till andelsägarna, verkställa återköp och inlösen samt lämna ut den information[20] som fondföretagen är skyldiga att tillhandahålla". Å andra sidan anges i lista A, punkt 4 i direktivet att det fullständiga prospektet skall innehålla " information om rutinerna för utbetalningar till andelsägare, återköp eller inlösen av andelar och tillhandahållande av information om fondföretaget ". I lista C i bilagan till direktivet anges på motsvarande sätt att det förenklade prospektet skall innehålla information om "hur man säljer andelarna" , "när och hur utdelning från andelar eller aktier i fondföretag sker" . En värdmedlemsstat kan, vilket bekräftas genom artiklarna 45 och 46, vara behörigt att granska om sådan information överensstämmer med dess lokala bestämmelser i den mån informationen riktar sig till investerare med hemvist på dess territorium.

- På motsvarande sätt ger artikel 48 i direktivet fondföretaget rätt att använda samma företagsbeteckning (t. ex. "investeringsbolag" eller "värdepappersfond") i värdmedlemsstaten som i hemmedlemsstaten. Artikel 48 ger uttryckligen värdmedlemsstaten rätt att begära att fondföretaget i förtydligande syfte låter företagsbeteckningen åtföljas av något förklarande tillägg. Detta medges endast om det föreligger risk för sammanblandning, men det innebär på intet sätt en rätt att bestrida dess företagsbeteckning.

2.3. Möjliga begränsningar för utbjudandet av vissa produkter

På grundval av den princip som anges i punkt 1 ovan skulle det inte vara möjligt för en värdmedlemsstat att använda sin resterande behörighet för att förhindra saluföring av andelar i ett fondföretag från en annan medlemsstat med hänvisning till att dess särdrag inte skulle överensstämma med direktivets krav, som beskriver en investeringsprodukt avsedd för den icke professionelle investeraren (exempelvis genom att besluta att sådana fondföretag inte är lämpliga för icke professionella investerare). ör värdmedlemsstaten skulle detta vara liktydigt med att bestrida den auktorisation som beviljats av hemmedlemsstaten och som faller inom det reserverade området. Hemmedlemsstaten är ensam behörig att avgöra huruvida en produkt uppfyller kraven i direktivet om fondföretag. När en sådan överensstämmelse väl har fastställts kan inte värdmedlemsstaten granska grunderna för detta beslut med hänvisning till sin kvarstående behörighet.

2.4. Anmälningsförfarande

Anmälningsförfarandet och i synnerhet den information som fondföretaget skall inkomma med till värdmedlemsstatens myndighet enligt artikel 46 utgör en del av det "reserverade området" i direktivet. Följaktligen bör ett fondföretag som inkommer med den information som krävs enligt artikel 46 (intyg, sina fondbestämmelser eller sin bolagsordning, sitt fullständiga och förenklade prospekt, sin senaste årsrapport och alla följande halvårsrapporter, om det anses lämpligt, samt närmare beskrivning av hur fonder utbjuds på marknaden) inte av värdmedlemsstatens myndigheter anmodas att inkomma med ytterligare dokument eller information som baseras på tillämpliga regler i värdmedlemsstaten. Det anges emellertid ett undantag i artikel 46, genom att värdmedlemsstaten uttryckligen tillåts kontrollera att åtgärderna för att utbjuda andelar på marknaden överensstämmer med de bestämmelser som gäller i värdmedlemsstaten i enlighet med artiklarna 44.1 och 45, inom de begränsningar som anges i punkt 1 ovan.

Slutsats

Värdmedlemsstatens resterande behörighet i fråga om de tillämpliga bestämmelserna inom de områden som ligger utanför tillämpningsområdet för direktivet om fondföretag innebär inte att värdmedlemsstaten har "rätt" att införa ytterligare bestämmelser för fondföretag från andra medlemsstater som anmält att de önskar saluföra sina andelar på dess territorium. En nyckelprincip är att sådana bestämmelser inte bör inkräkta på hemmedlemsstatens exklusiva behörighet såsom den fastställts i enlighet med direktivet.

Effekten av värdmedlemsstatens eventuella resteradne behörighet som avser fondföretagets förvaltningsbolag måste också bedömas med hänsyn till hur fondföretaget faktiskt saluför sina andelar. Förvaltningsbolag använder ofta tredje parter för att handha distributionen av sina fondföretag i värdmedlemsstater. Dessutom är värdmedlemsstatens resterande behörighet också kringskuren av det förhållandet att bestämmelser som faller utanför det reserverade området i allt större utsträckning harmoniseras på EU-nivå.

Trots att en värdmedlemsstat enligt direktivet inte har rätt att införa ytterligare upplysningskrav om ett fondföretags riskprofil, övervägs för närvarande ett möjligt gemensamt synsätt på förstärkta upplysningskrav som ett resultat av kommissionens nyligen framlagda vitbok om förstärkningen av EU:s ramverk för investeringsfonder. Kommissionen påminner om att det än så länge är nödvändigt att följa och iaktta de principer som anges i direktivet om fondföretag.

[1] Rådets direktiv 85/611/EEG av den 20 december 1985 om samordning av lagar och andra författningar som avser företag för kollektiva investeringar i överlåtbara värdepapper (fondföretag), EGT L 375, 31.12.1985, s. 3, i dess ändrade lydelse ("direktivet om fondföretag" eller "direktivet").

[2] Ibland kallat "passförfarande". Detta meddelande är inriktat på det anmälningsförfarande som gäller för gränsöverskridande utbjudande av fondandelar, inte det som gäller förvaltningsbolag.

[3] Se skäl 4 och 5 i direktivet.

[4] Se särskilt kommissionens grönbok om främjandet av en rättslig ram för investeringsfonder, KOM(2005) 314 slutlig, 14.7.2005, och Europaparlamentets resolution om tillgångsförvaltning, 2006/2037(INI)), 27.4. 2006.

[5] Inrättad genom kommissionens beslut 2001/527/EG av den 6 juni 2001 (EGT L 191, 13.7.2001, s. 43). Europeiska värdepapperstillsynskommittén fungerar som en rådgivande kommitté till Europeiska kommissionen på värdepappersområdet. Den bidrar också till att skapa ett mer konsekvent och tidseffektivt genomförande av EG-lagstiftningen i medlemsstaterna genom att säkerställa ett mer effektivt samarbete mellan nationella övervakningsmyndigheter.

[6] Jfr CESR:s riktlinjer nr 04/434b av den 3 februari 2005 för tillsynsmyndigheter om övergångsbestämmelserna till de ändrade direktiven om fondföretag 2001/107/EG och 2001/108/EG, utkast till kommissionens förslag till kommittéförfarandeinstrument som förtydligar vilka tillgångsslag som kan komma i fråga för investeringar (under diskussion) eller utkast till CESR:s riktlinjer nr 06/120b av den 29 juni 2006 för att förenkla anmälningsförfarandet för fondföretag.

[7] I fråga om fri rörlighet för TV-program, se t. ex. EG-domstolens förenade mål C 34/95, 35/95 och 36/36 KO mot De Agostini och KO mot TV-shop av den 9 juli 1997, särskilt punkterna 55–62.

[8] Beträffande direktivets avsnitt VI omfattas inte artiklarna 33 och 35, som ger investerare särskilda rättigheter när det gäller tillgång till obligatorisk information, av detta meddelande, eftersom de gäller för alla investerare, oberoende av om de är hemmahörande i hemmedlemsstaten eller i värdmedlemsstaten. Följaktligen har de inte något samband med de respektive befogenheter som hemmedlemsstaten och värdmedlemsstaten behåller.

[9] I direktivet erkänns uttryckligen potentiella undantag från denna princip i förhållande till vissa uppgifter som måste medtas i det fullständiga och det förenklade prospektet (se punkt 2.2 nedan).

[10] Det faktum att det i artikel 46 inte uttryckligen hänvisas till artikel 44.2 betyder inte att reklam inte omfattas av tillämpningsområdet för den översyn som enligt anmälningsförfarandet skall göras av värdmedlemsstaten. Artikel 44.2 utgör endast en illustration till artikel 44.1.

[11] Direktiv 2004/39/EG av den 21 april 2004 om marknader för finansiella instrument (MiFID-direktivet), EUT L 145, 30.4.2004, s. 1.

[12] Hänvisningen i artikel 44.1 till "fondföretag som utbjuder sina andelar…" är rättsligt korrekt men motsvarar inte den ekonomiska realiteten. Ett fondföretag utgör inte ett självständigt beslutscenter och uttryckt i ekonomiska termer kommer inte fondföretaget att utföra marknadsföringen självt (ett undantag utgör härvidlag självförvaltade fondbolag). Marknadsföring tillhör fondföretagets förvaltningsbolags ansvarsområde, och i de flesta fall ansvarar lokala mellanhänder som fungerar som tredjepartsdistributörer för detta.

[13] Jfr t. ex. REG C100/01, 26.11.2002, Oteiza Olazabal, REG C 192/01, 23.09.2003, kommissionen mot Danmark och REG C 496/01, 11.03.2004, kommissionen mot Frankrike, och REG C 384/93, 10.05.1995, Alpine Investment BV.

[14] Se motsvarande tolkning i målet om fri rörlighet för kapital, REG C 174/04, 2.6.2005, kommissionen mot Italien, punkt 35. Se också punkt 2.2 i kommissionens meddelande om tillämpningen av artikel 3.4–3.6 i direktivet om elektronisk handel på finansiella tjänster, KOM(2003) 259 slutlig, av den 14 maj 2003.

[15] I exemplet hypotekslån se REG C 222/95, 9.7.1997, Parodi mot de Bary

[16] Jfr i fallet med s. k. cold calling i samband med finansiella tjänster, se ovan nämnda Alpine Investment BV.

[17] I vilken som helst form, exempelvis genom en direkt ändring, begäran om ytterligare information eller ytterligare dokument.

[18] Åtskillnad bör göras mellan redovisning av kostnader och avgifter som hänför sig till själva fondföretaget, vilket faller inom hemmedlemsstatens exklusive behörighet, och redovisning av kostnader och avgifter som sammanhänger med tredje parters tillhandahållande av tjänster, som exempelvis distributörer, vilket inte omfattas av direktivet. Detta avspeglas i artikel 34 i direktiv 2006/73/EG av den 10 augusti 2006 om genomförande av MiFID-direktivet.

[19] Jfr i en motsvarande situation i de ovan nämnda förenade målen i EG-domstolen C 34/95, 35/95 och 36/95, KO mot De Agostini och KO mot TV-shop av den 9 juli 1997.

[20] Se punkt 2.4 nedan beträffande hem- och värdmedlemsstatens respektive befogenheter för att lämna obligatorisk information till investerare.