Yttrande om relationerna mellan Europeiska unionen och Mexico (96/C 82/13)

Den 30 mars 1995 beslutade Ekonomiska och sociala kommittén att i enlighet med artikel 23.3 i arbetsordningen utarbeta ett yttrande om relationerna mellan Europeiska unionen och Mexico.

Sektionen för externa relationer, handels- och utvecklingspolitik, som ansvarat för kommitténs arbete i frågan, antog sitt yttrande den 11 december 1995. Föredragande var José Isías Rodríguez García-Caro.

Under sin 331:a plenarsession (sammanträdet den 21 december 1995) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med majoritet och med två nedlagda röster.

1. Inledning

1.1. De senaste åren har Ekonomiska och sociala kommittén visat ett stort intresse för utvecklingen av relationerna mellan Europeiska unionen och de latinamerikanska länderna. ESK har framställt ett antal informationsrapporter och yttranden med målsättningen att bidra till förbättrade relationer mellan de två regionerna. Detta yttrande är ännu ett led i detta arbete.

1.2. Vid sitt möte i Essen den 9-10 december 1994 bekräftade Europeiska rådet sin strävan att fördjupa och utvidga EU:s relationer med länderna i Latinamerika och Västindien, och uppmanade EG-kommissionen (hädanefter kallad kommissionen) att snarast lägga fram konkreta idéer om de framtida formerna för avtalsbaserade relationer mellan EU och Mexicos förenta stater (hädanefter endast kallade Mexico).

1.3. I grunddokumentet om EU:s relationer med Latinamerika och Västindien, som antogs av rådet för allmänna frågor den 31 oktober 1994, uttrycker EU sin vilja att inleda förhandlingar om nya, mer långtgående avtal anpassade till de avtalsslutande parternas ekonomiska potential och framväxten av regionala integrationssystem.

Kommissionen antog därför den 8 februari 1995 en skrivelse () till rådet och Europaparlamentet om en strategi för att stärka Europeiska unionens relationer med Mexico, med avsikten att upprätta avtal om ekonomiskt partnerskap och politiskt samarbete.

1.4. Därefter, och i enlighet med slutsatserna från rådet för allmänna frågor den 10 april 1995, undertecknades en högtidlig gemensam deklaration () av representanter för EU och Mexico den 2 maj 1995 i Paris. Deklarationen bekräftar på nytt viljan att stärka samarbetet mellan de bägge parterna och att sluta ett nytt avtal som täcker områdena politik, handel och ekonomi.

Parterna deklarerade att de skulle agera för att nå målsättningarna om att stärka demokratin, mänskliga rättigheter och individuella friheter, bevara freden, främja internationell säkerhet och därmed bidra till att skapa en välmående världsekonomi karaktäriserad av varaktig ekonomisk tillväxt efter marknadsekonomiska principer och Världshandelsorganisationens (WTO) och OECD:s principer.

1.5. I enlighet med slutsatserna från rådet för allmänna frågor den 10 april 1995, lade kommissionen den 23 oktober till rådet fram ett utkast till förhandlingsmandat om ett nytt avtal mellan EU och Mexico. Det spanska ordförandeskapet har varit drivkraft bakom förhandlingsmandatet och hoppas att det principiellt skall godkännas under det italienska ordförandeskapet under det första halvåret 1996.

2. Mexicos situation och framtidsutsikter på det politiska, ekonomiska och sociala området

2.1. Det politiska området

2.1.1. Ernesto Zedillo tillträdde sitt ämbete som Mexicos president den 1 december 1994, efter att ha valts till ämbetet den 24 augusti i ett av de mest uppmärksammade valen under senare år. Utnämningen av den nya presidenten utgjorde ett viktigt steg i bevarandet av den politiska stabiliteten efter en serie omvälvningar som påverkat landets institutionella liv mellan januari och december 1994.

Presidenten och hans regering, som redan genomgått ett antal ministerbyten, har lagt fram diverse olika politiska initiativ. Främst har man distanserat sig från Partido Revolucionario Institucionals (PRI) specifika partipolitiska aktiviteter: med andra ord vill man inte otydliggöra distinktionen mellan partiets och regeringens politik. Det är tydligt att man har för avsikt att skilja på partiet och staten.

2.1.2. Efter olika händelser som allvarligt skakat partiet, inklusive morden på dess presidentkandidat och generalsekreterare, har PRI påbörjat en intern reformprocess. Detta illustreras av de inre förändringar som skett under den senaste tiden. Frågan har ställts om huruvida PRI kommer att återgå till sitt ursprung och bryta med den tradition som präglat modern tid, där man outmanat styrt i en kraftigt centraliserad maktstruktur. Det är dock för tidigt att svara på denna fråga. De nästa två viktiga datumen i Mexicos valkalender (de allmänna valen 1997 och presidentvalet 2000) borde bidra till att konsolidera den nya pluralismen i Mexicos politiska liv.

2.1.3. Detta har visat sig vara till hjälp för oppositionspartierna som i senare val avsevärt stärkt sina positioner. Partido de Acción Nacional (PAN), som historiskt tillhör center-högern (konservativt, står för katolska värderingar), har erfarit ett spektakulärt uppsving under senare år. Detta har understötts av partiets pragmatiska inställning och den bild av integritet och effektivitet man lyckats ge sig. Partido de la Revolución Democrática (PRD), ett center-vänsterparti som omfattar Mexicos traditionella vänster och en missnöjesfalang inom PRI, har gradvis etablerat sig som tredje största parti i val på nationell nivå, och har varit näst största parti i vissa stater.

2.1.4. Mexicos politiska system är idag öppnare samtidigt som den utövande makten är mindre oinskränkt. Kongressen - där mer än en tredjedel av platserna innehas av oppositionen - utövar ett större tryck på regeringen och styr den mot olika initiativ. Det mest betydelsefulla exemplet är här slutet på den auktoritära kultur som styrt outmanat till helt nyligen. President Zedillos beslut i denna riktning och hans tydliga åtagande att stoppa korruptionen, stärka rättssamhället och fortskrida med det politiska reformarbetet är faktorer som, om de upprätthålls, kommer att ge honom respekt hos allmänheten.

2.1.5. Konflikten i Chiapas som kom i dagens ljus i januari 1994 är en annan mycket viktig faktor i landets politiska liv. Den är bland annat en tydlig återspegling av de stora fattigdomsfickor som finns i Mexico idag, och som gör det till ett land med tydliga kontraster.

Förhandlingarna mellan regeringen och den zapatistiska nationella befrielsefronten (EZLN) bör erkännas som ett tecken på en ny attityd när det gäller hanteringen av denna typ av problem, även om man har gjort få framsteg. Omfattningen av de frågor som diskuteras (särskilt den sociala utvecklingen och ursprungsbefolkningens rättigheter) innebär att de inte är lättlösta. Zapatistas anmodade de mexikanska väljarna att avgöra om deras rörelse gradvis skulle inlemmas i det politiska livet. En folkomröstning, som organiserades av frivilligorganisationerna, hölls den 21 augusti 1995.

De mexikaner som röstade var för detta, men 51 % opponerade sig mot att Zapatistarörelsen skulle integreras med de befintliga krafterna på vänsterkanten (PRD). Oavsett resultaten bör det påpekas att en sådan folkomröstning, där 1,2 miljoner väljare deltog, hade varit otänkbar för bara några få år sedan. Detta visar tydligt hur det mexikanska folket blir mer och mer medvetet om att den politiska liberaliseringen inte är oförenlig med en bibehållen nationell enhet.

2.1.6. En äkta omformning av rollerna, både inom och mellan de olika politiska krafterna, håller på att ske i Mexico. En liknande process äger rum mellan federala, delstatliga och lokala myndigheter.

Den 1 september 1995 lade president Zedillo, i enlighet med artikel 69 i konstitutionen, fram en första rapport om det allmänna läget i landets offentliga administration. I denna bekräftade han sin avsikt att främja åtgärder för att reformera de lagstiftande och rättsliga maktapparaterna, vilket blir en viktig framtida utmaning för Zedillos administration.

2.2. Det ekonomiska området

2.2.1. Den finansiella och ekonomiska krisen, som bröt ut i slutet av 1994 (den 22 december slutade den mexikanska centralbanken att intervenera på valutamarknaden), hade byggts upp en längre tid. Varken dess karaktär eller dess omfattning har en enda orsak. Bland de inre orsakerna kan nämnas finansiering av det stora och växande underskottet i den löpande budgeten genom flyktigt kapital, finansiering av långsiktiga projekt med kortsiktigt kapital, att man tillät en överdriven appreciering av valutakursen samt att man - när man stod inför drastiska förändringar av de inre och yttre villkoren - alltför ofta tog till finansiella åtgärder med fördröjd effekt och med hög risk, t ex skuldfinansiering med obligationer utställda i dollar ("tesobonos").

2.2.2. Vissa av de faktorer som bidrog till krisen var speciella: mycket av det externa kapital som flödat in i landet under tidens lopp har inte kommit via bankväsendet, och de våldsamma händelserna under 1994.

2.2.3. Krisen skulle säkerligen ha blivit lindrigare om inte det inhemska sparandet hade kommit på undantag. 1988 uppgick det inhemska sparandet till 22 % av BNP för att 1994 ha fallit till 16 %. Det svaga inhemska sparandet hämmade produktiva investeringar, och detta, kombinerat med användandet av externt kapital för att täcka det växande underskottet i den löpande budgeten, resulterade i en svag tillväxt.

Bristen på inhemskt sparande, investeringar och tillväxt gjorde den mexikanska ekonomin sårbar för kortsiktiga kapitalflöden. Denna situation förvärrades av de tragiska händelserna under 1994 och av höjda räntor i omvärlden.

2.2.4. Mexicos nationalinkomst stod plötsligt utan det stora externa sparkapital som byggts upp under flera år, och istället uppstod en flykt av kapital från landet. Man lyckades inte vända denna flykt med justeringar av valutakursen och höjda räntor, vilket ställde landet inför en kollaps av finanser och produktion.

2.2.5. Situationen i världen i övrigt fungerade dessutom som en katalysator för den mexikanska krisen. Under senare år har de internationella finansmarknadernas instabilitet orsakat avsevärda fluktuationer hos räntor och valutakurser, särskilt i de mer utvecklade länderna. Mer nyligen, under 1994, har räntorna i USA - Mexicos viktigaste handelspartner - gått upp vid sju olika tillfällen, vilket kvävt inflödet av utländskt kapital till Mexico.

2.2.6. Ställt inför denna situation införde Mexico ett anpassningsprogram som inbegrep stärkta statsfinanser, förhandlingar om utländsk finansiering för att bryta trenden av kapitalflykt på kort sikt och speciella program för att lindra krisens negativa konsekvenser för konjunkturläget och inflationen.

Den 29 december 1994 införde Mexicos regering ett akut program med "chockterapeutiska åtgärder" för att få kontroll över den ekonomiska krissituationen. En drastisk anpassning planerades för att göra krisen kortvarig och avstyra faran för en inflationsspiral som skulle leda till en utdragen recession och massarbetslöshet. Tillsammans med arbetsmarknadens intressegrupper; arbetare, bönder, arbetsgivare samt Mexicos centralbank nådde den federala regeringen en "överenskommelse för att komma ur den ekonomiska krissituationen". Denna överenskommelse stärktes i mars 1995 med ett program () för att ytterligare stödja de anpassningsåtgärder som redan antagits.

De huvudsakliga målen med programmet är att stävja inflationen, stabilisera valutakursen, återskapa förtroendet för finansmarknaden samt främja de strukturella förändringar som är nödvändiga för att stärka ekonomins internationella konkurrenskraft. Man försöker också återskapa förtroendet hos utländska investerare.

2.2.7. I linje med sin strukturanpassningspolitik påskyndade den mexikanska regeringen under 1995 privatiseringen av viktiga ekonomiska verksamheter. Under detta år genomförde man de ändringar i lagstiftningen som krävdes för att göra det möjligt för privat kapital att investeras i följande sektorer: telekommunikationer, järnvägar, flygplatser, hamnar, petrokemisk förädlingsindustri och lagring av naturgas.

För att stärka de offentliga finanserna har Mexico dragit in planerade utgifter för 1995 så att de ligger 10 % under fjolårets. Priser och avgifter inom den offentliga sektorn har justerats och momsen har höjts från 10 % till 15 %.

När det gäller extern finansiering lyckades man förhandla fram en kreditlinje på 20 miljarder USD, och man kom överens om ett allmänt finansiellt stöd på 50 miljarder USD med hjälp av multilaterala organisationer, andra länder och sina handelspartners. Dessa belopp utgör inte en nettohöjning av statsskulden, utan är kreditlinjer som ersätter kortsiktiga och dyra åtaganden med långsiktiga och mindre kostsamma åtaganden, och som stärker landets internationella reserver. Därmed undanröjdes hotet om en likviditetskris och valuta- och finansmarknaderna stabiliserades, samtidigt som den snabbaste möjliga anpassningsprocessen fick stöd.

2.3. Det sociala området

2.3.1. Vi får inte glömma de stora sociala problem som finns i Mexico: nästan 20 % av landets befolkning lever under det fattigdomsstreck som definierats av världsbanken, den genomsnittliga utbildningsnivån är låg och konflikten i Chiapas visar tydligt hur stora de sociala kontrasterna är i landets mest missgynnade regioner.

2.3.2. Bland de sociala konsekvenserna av krisen kan noteras:

- Arbetslösheten har ökat från 3,2 % i december 1994 till 6,6 % i juni 1995.

- Mexicos socialförsäkringsinstitut (IMSS) () har rapporterat att antalet personer som det täcker har minskat med 824 000 under de första sju månaderna 1995.

- Priserna för olja och elektricitet har gått upp med 35 % respektive 20 %.

- Prognoser om en ökning av lönenivån på 12 % under 1995 och en inflation på 45 %.

- Enligt IMSS har mer än 19 500 företag gått i konkurs bara under första kvartalet 1995.

- Centrum för tvärvetenskapliga analyser vid Mexicos nationella autonoma universitet förutser att det mexikanska folkets köpkraft kommer att minska med 25 % under 1995.

2.3.3. För att lindra de sociala konsekvenserna av krisen genomför man speciella program inom det övergripande anpassningsprogrammet. Här ingår ett särskilt program för tillfällig sysselsättning som har tilldelats 1 700 miljoner nya pesos från federala medel, och ett särskilt program för underhåll av mindre landsvägar som tilldelats 300 miljoner nya pesos. Dessa två program förväntas skapa mer än 710 000 tillfälliga jobb.

Olika program för livsmedelsbistånd riktade mot de områden som har det svårast har även införts (). Ett nytt program mot torka har startats, som med en budget på 746 miljoner nya pesos täcker 3 274 kommuner och mer än 480 000 lantbrukare. Subventionerna för till exempel elektricitet till jordbruket och prisstöd till gödningsmedel har höjts.

Som en del av strategin för att höja produktiviteten och lönsamheten inom jordbruket och boskapsuppfödningen, har man infört en ny pris- och marknadsföringspolitik i syfte att uppmuntra bönderna att använda sin mark på ett bättre sätt och bättre anpassa sig till marknadens villkor.

Man har gjort insatser för att bygga ut hälso- och utbildningsservicen, särskilt inom mycket fattiga områden, och för att underhålla den befintliga infrastrukturen. Hälsovårdsskyddet för försäkrade löntagare som förlorat sitt arbete har utsträckts från 2 till 6 månader.

Delvis på grund av dess inverkan på sysselsättningen har man under andra halvan av 1995 startat ett särskilt bostadsprogram. Detta förväntas skapa 200 000 nya arbetstillfällen. Byggnadslån till renovering, ytterligare resurser till nya lån, minskad byråkrati och en minskning av de indirekta och administrativa kostnader som är förenade med att äga sitt hem, skall också bidra till en återhämtning inom bostadssektorn.

För att utveckla en infrastruktur som främjar tillväxten har man upprättat en investeringsfond för infrastrukturen. Staten har skjutit till ett grundkapital på nära 2 000 miljoner USD under 1996 för uppförande av billiga bostäder. Med målsättningen att främja den ekonomiska återhämtningen har man också upprättat program för att omstrukturera företags-, jordbruks- och familjeskulder hos både affärs- och utvecklingsbanker. Detta har möjliggjorts tack vare anpassningsprogrammets framgångar. Programmet för skuldsanering innefattar mer än 2 miljoner bankkunder och ger reducerade räntebetalningar, efterskänkning av räntor för betalningsanstånd, begränsningar av omlagda amorteringsplaner, juridiska uppskov med amorteringar och begränsningar i de ytterligare garantier bankerna kan kräva.

2.3.4. Å andra sidan måste Mexico garantera rättssamhällets och samhällsordningens fortbestånd.

Medborgarna upplever fortfarande en klyfta mellan teori och praktik när det gäller tillämpningen av lagar och förordningar och i domstolarnas arbete.

Om lagarna effektivt skall styra social, politisk och ekonomisk samexistens måste man göra en framgångsrik genomgripande omvandling av rättsapparaten och ordningsväsendet.

2.3.5. Ökningen av brottsligheten beror delvis på ekonomiska och sociala faktorer. Brottslighetens omfattning beror dock också på polisens och rättsväsendets omoderna metoder. De nationella polisstyrkorna och juridiska myndigheterna saknar en effektiv samordning och deras arbetssätt och utrustning är mycket varierande.

Dessa brister, begränsningar och förtroendeunderskott hos rättsvårdande instanser har tydligt framgått i samband med utredningarna om de olika attentaten mot några av landets mest framstående personer.

Med tanke på de kriminella kretsarnas styrka och inverkan på samhället måste Mexico vidta effektiva åtgärder mot den organiserade brottsligheten och mot laglöshet i allmänhet, där handeln med droger är en av de mest oroande yttringarna. Man kan nog hävda att detta är det största hotet mot den övergripande stabiliteten i det mexikanska samhället, och det måste därför bekämpas på ett kraftfullt och helhjärtat sätt.

2.3.6. Mexico måste vidta ytterligare steg för att upprätta ett sant rättssamhälle, där rättvisa garanteras utan undantag, ett samhälle som är helt fritt från korruption. Detta är en svår och mödosam uppgift där alla mexikaner, oavsett ansvarsnivå, måste delta.

2.4. Ekonomiska trender och framtidsutsikter i Mexico

2.4.1. Till följd av det åtgärdspaket som den mexikanska regeringen antagit inom ramen för den ekonomiska politiken, och som får finansiellt stöd utifrån, kunde man se vissa tecken på ekonomisk återhämtning under det första kvartalet 1995. Valutakursen har stärkts märkbart och tycks ha stabilserat sig mot den amerikanska dollarn, även om den har fluktuerat något. Interbankräntorna har upplevt en allmän sjunkande tendens sedan mars 1995. Likaså har den månatliga inflationen sjunkit märkbart sedan april 1995, då den uppgick till 8 %.

2.4.2. Indikatorerna för de externa sektorerna har emellertid reagerat snabbast. Handelsbalansen har vänts till ett plus, och medfört ett överskott under 1995, att jämföras med underskottet under 1994. De internationella reserverna har vuxit avsevärt, främst till följd av internationella finansiella tillskott.

2.4.3. Enligt uppskattningar från den mexikanska regeringen har BNP börjat växa - om än blygsamt - under de tredje och fjärde kvartalen 1995, jämfört med närmast föregående perioder. Stabilitet på finansmarknaden, lägre räntor, stödet till skuldsatta, återhämtningen i bostadssektorn, den planerade ökningen av de offentliga investeringarna, ökad export och de utländska investeringarnas återkomst bidrar alla till detta. Detta bör leda till stärkt ekonomisk disciplin. Fortsatt sunda statsfinanser, en penningpolitik inriktad på minskad inflation och en valutakurspolitik utformad för att alltid stödja exportsektorn måste vara ständiga inslag i regeringens handlande.

2.4.4. Mexico är utan tvekan ett land med stor ekonomisk potential, men den kris landet genomgick under slutet av 1994 blottlade de allvarliga strukturella problemen i dess ekonomi. Dessa problem hade byggts upp under tiotals år. Den främsta utmaningen Mexico står inför består i att uppnå en verklig ekonomisk stabilitet genom strukturella reformer, som kan skapa ett inhemskt sparande och inhemska investeringar tillsammans med industriell konkurrenskraft. Detta bör åtföljas av en mer balanserad fördelning av de vinster som genereras.

3. Relationerna mellan EU och Mexico

3.1. Mexicos har relationer med EU på alla nivåer. Inom politiken för man en dubbel dialog: inom ramen för Riogruppen, och på regional nivå inom ramen för San José-processen. På ekonomisk och handelsmässig nivå institutionaliserades relationerna genom 1975 års avtal, som senare ersattes av det nuvarande samarbets- och handelsavtalet i april 1991 ().

3.2. Enligt siffror från juni 1995 sker Mexicos utrikeshandel främst med dess partners inom Nafta; USA är dess klart största handelspartner och står för omkring 78 % av den totala handeln. Lägger man så till motsvarande siffra för Canada framgår det att Nafta står för mer än 80 % av Mexicos utrikeshandel. Europeiska unionen är landets näst största handelspartner med 7 % (främst då med Tyskland, Spanien och Frankrike), även om de asiatiska länderna (Japan, Korea, Taiwan m fl) kommer strax därefter med 6,6 %. Den fjärde gruppen handelspartner består av övriga länder i Latinamerika och Västindien med 4,4 % ().

Handelsförbindelserna mellan EU och Mexico har utvecklats under senare år, om än på ett ensidigt sätt. EU:s export har fördubblats för att 1994 uppgå till 24 % av EU:s totala export till Latinamerika, samtidigt som Mexicos export till EU i det närmaste är oförändrad och kvarstår på ca 4,5 % av dess totala export.

Sålunda har EU:s handelsbalans gentemot Mexico förvandlats från ett underskott på 2 184 miljoner ecu 1985 till ett överskott på 4 144 miljoner ecu 1993 ().

Europeiska investeringar i Mexico har främst inriktats på tillverkningsindustrin (47 %), transport och kommunikation (15 %) och offentliga och privata tjänster (12 %). Dessa investeringsflöden har dock minskat de senaste åren samtidigt som amerikanska och kanadensiska investeringar ökat, särskilt under 1993. 1994 uppgick europeiska direktinvesteringar i Mexico till 2 105 miljoner dollar, vilket motsvarar 26 % av de totala utländska investeringarna i landet.

3.3. När det gäller ekonomiskt samarbete med EU är Mexico den största mottagaren inom ECIP-programmet (European Community Investment Partners) (93 godkända projekt av totalt 126 förslag mellan 1988 och 1994) och en av EU:s viktigaste partners inom området teknologiskt samarbete. Det finns också ett antal andra instrument utvecklade för att främja samarbete mellan företag, inklusive BC-NET (Business Cooperation Network), BCC (Business Cooperation Centre) och programmet AL-Invest (Europe-Latin America business cooperation programme).

3.4. I händelse av ett eventuellt frihandelsavtal med Mexico skulle EU gynnas på lång sikt eftersom det i stor utsträckning, både nu och i framtiden, skulle garantera tillträde till en dynamisk marknad med goda utsikter till en hög tillväxttakt. Ur denna synvinkel måste Mexicos särskilda fördelar understrykas, särskilt dess ledande roll i den moderniseringsprocess som gjort dess ekonomi till den mest öppna i Latinamerika.

- De senaste åren har Mexico åtnjutit en avsevärd och varaktig ekonomisk tillväxt (inkomsten per capita har också stigit). Tillväxttakten har varit avsevärt bättre än vad som noterats under 80-talet.

- Mexico har gjort aldrig tidigare skådade framsteg när det gäller rationaliseringen av dess handelssystem och sänkta tulltariffer. Mexico tillämpar en genomsnittlig tulltariff på 10 %, medan de konsoliderade Gatt-tarifferna ligger mellan 25 % och 50 %.

Den genomsnittliga vägda tulltariff som Mexico tillämpar på produkter där EU är största eller näst största leverantör är 11 %.

- Det senaste årtiondet har Mexico anslutit sig till ett antal större internationella sammanslutningar och på så sätt fått ett större inflytande på den internationella arenan; anslutning till Gatt 1986, instiftande medlem i Europeiska utvecklingsbanken 1990 och fullvärdig medlem i OECD 1994.

- Mexico har också skrivit under ett antal olika liberaliseringsavtal inriktade på export, som har en stor potential när det gäller att utveckla den interregionala handeln:

Nafta-avtalet mellan USA, Mexico och Canada, vilka står för 20 % av världshandeln.

Frihandelsavtal med Costa Rica (1 januari 1995), Bolivia (september 1994) och ett ekonomiskt utbytesavtal med Chile (1991).

Frihandelsavtal inom "G-3" (Colombia, Mexico och Venezuela). Denna grupp står för 35 % av den totala bruttoproduktionen i Latinamerika och Västindien.

Ytterligare avtal förbereds med gruppen Guatemala-Honduras-El Salvador, med Nicaragua, Peru och Ecuador och med MERCOSUR, där man skall inleda en dialog för att stärka relationerna inom ekonomi och handel.

Sammanslutningen av karibiska stater (AEC) bestående av Mexico, Venezuela, Colombia och andra stater i Centralamerika och Västindien.

Mexico är medlem i den ekonomiska samarbetsorganisationen i Asien-Stilla havet (APEC).

3.5. Ett frihandelsavtal skulle också gagna EU, eftersom en långsiktig handelsstrategi förmodligen skulle bekräfta och stärka EU:s position i världshandeln. Mexicos deltagande i olika regionala integrationsprojekt, särskilt Nafta, där också USA ingår, kan utvidgas till andra ekonomiskt viktiga länder och grupper av länder i Latinamerika som kan innebära en större marknadsandel för EU.

Dessutom skulle den alltmer utbredda tanken att ett frihandelsområde skulle omfatta hela Latinamerika, vilket föreslås i president Clintons "initiativ för Amerika", innebära att varje frihandelsavtal med Mexico skulle konsolidera EU:s närvaro i Latinamerika som helhet och underlätta EU:s tillträde till en av de marknader i världen som har störst potential.

3.6. För Mexico skulle fördelarna främst bestå i att dess produkters tillträde till den europeiska marknaden, världens största, skulle förbättras och garanteras. Mellan 1990 och 1994 har Mexicos export till EU faktiskt minskat reellt. Det bör påpekas hur den ökande konkurrensen från industriprodukter från länderna i Central- och Östeuropa, med vilka EU har frihandelsavtal eller ger allmänt gynnsamma villkor, riskerar att fösvåra de mexikanska industriprodukternas tillgång till EU:s marknad. Innan denna situation uppstår utgör möjligheten för Mexico att förhandla fram ett avtal med EU som täcker dessa faktorer ett avgörande element i landets strategi för att återta sin position på den europeiska marknaden och öka sin handelsmässiga och ekonomiska närvaro på medellång sikt. Allt detta skulle underlätta en större diversifiering av Mexicos ekonomiska och handelsmässiga relationer, som i hög grad är koncentrerade till Nordbanken.

Ett sådant avtal skulle befästa och öka flödet av europeiska direktinvesteringar i Mexico. Detta är en mycket viktig faktor eftersom Mexico av tradition varit beroende av utländskt kapital för sin ekonomiska tillväxt.

Å andra sidan skulle ett ekonomiskt associationsavtal underlätta en bättre tillgång till europeisk teknologi och tekniskt och ekonomiskt bistånd. Detta skulle bädda för en högre nivå på landets konkurrenskraft och accelerera ekonomins internationaliseringsprocess.

4. Kommissionens förslag

4.1. I kommissionens skrivelse av den 8 februari om fördjupade relationer mellan EU och Mexico uttrycks att endast ekonomisk associering och politiskt samarbete till fullo kan tillfredsställa de intressen som delas av EU och Mexico. Ett sådant avtal skulle innehålla tre aspekter: politik, ekonomi och samarbete.

4.2. Den politiska dialogen skulle grunda sig på respekten för mänskliga rättigheter och på principerna om demokrati och rättssamhälle, och skulle ske genom möten på statschefs-, minister- och högre tjänstemannanivå. Den metod man antar måste återspegla det faktum att Mexico genom Nafta är associerat till USA och Canada, med vilka EU har har en formell politisk dialog och ett speciellt förhållande på säkerhetsområdet.

4.3. De ekonomiska aspekterna skulle koncentreras på den progressiva och ömsesidiga liberaliseringen av handeln med hänsyn tagen till vissa produkters känsliga situation, den gemensamma jordbrukspolitikens krav och till gemenskapens internationella åtaganden som t ex WTO:s regler. Innan förhandlingarna påbörjas skulle man skriva under ett särskilt protokoll med Mexico om åtgärder mot bedrägeri, om ömsesidig tullassistens och ursprungsregler.

Förutom på handelsområdet bör avreglering ske också när det gäller rörlighet för tjänster och kapital med betoning på en progressiv och ömsesidig avreglering av villkoren för investeringar och av regleringsåtgärder för produkter och tjänster.

4.4. När det gäller samarbete planerar man att stärka stödprogrammen för affärssamarbete, utveckla administrativt samarbete för att underlätta utbyte mellan de båda sidorna och särskilt uppmärksamma samarbete på miljö-, vetenskaps-, teknik- och utbildningsområdena. Mexico skulle kunna delta i vissa europeiska samarbetsprojekt och -program inom områdena industri, kultur, FoU, IT, telekommunikation och informationssamhället. Vidare skulle man planera för särskilda samarbetsprogram inom områden som utbildning, statistik, tull, konkurrens, indirekt beskattning, lagstiftning och energi.

5. Riktlinjer för de framtida relationerna mellan EU och Mexico

5.1. Ekonomiska och sociala kommittén ser positivt på de argument och förslag som i kommissionens skrivelse läggs fram för stärkta relationer mellan EU och Mexico, där hörnstenen skulle bestå av ett nytt avtal mellan parterna. Detta avtal skulle ersätta avtalet från 1991. Kommittén anser att det nya avtalet måste stärka relationerna i politiska och ekonomiska termer liksom när det gäller samarbete. Det skall grunda sig på gemensamma intressen och upprättas med sikte på långsiktig stabilitet.

5.2. Ekonomiska och sociala kommittén är medveten om den mexikanska regeringens ansträngningar att demokratisera regeringsapparaten, främja politisk pluralism och tillämpa en politik där mänskliga rättigheter respekteras. Övertramp mot de mänskliga rättigheterna som inträffat på sistone har dock inneburit att man gjort avsteg från denna process. Detta visar hur omfattande problemet är.

Ekonomiska och sociala kommittén anser det vara väsentligt att ett nytt avtal innehåller ett bestämt åtagande från den mexikanska regeringens sida att arbeta för fortsatt demokratisering och vidmakthållande av de mänskliga rättigheterna som nödvändiga delar i relationerna mellan EU och Mexico. Denna demokratiklausul skulle gälla båda parter.

5.3. När det gäller ramen för dialogen nämns inget i skrivelsen om de eventuella konskevenserna av denna nya dialog för relationerna med de latinamerikanska länderna, varken för dialogen med Riogruppen () - där Mexico är en nyckelaktör - eller för MERCOSUR ().

Kommittén anser därför att de senaste årens nya internationella dimension i Sydamerika bör leda till en fördjupad politisk dialog, både på en mer övergripande nivå (Riogruppen), regional nivå (MERCOSUR, Andpakten) och på bilateral nivå, i detta specifika fall genom en intensifiering av dialogen EU-Mexico.

5.4. Kommittén anser att dialogen främst bör täcka följande områden:

- de bilaterala aspekterna av förhållandet,

- de multilaterala aspekter som inbegriper samordning av parternas positioner både i olika internationella organ, som exempelvis OECD, WTO och FN, och i strategin med Sydamerika.

5.5. I skrivelsen föreslås att dialogen skall ske i form av ständiga kontakter på olika administrativa nivåer inom EU och Mexico, och mellan olika politiska grupperingar i Mexicos respektive EU:s parlament. Kommittén anser att denna struktur skall bygga på principerna effektivitet, överskådlighet och respekt för den politiska pluralismen. Arbetsmarknadens intressegrupper - i EU:s fall representerade av Ekonomiska och sociala kommittén (ESK) - bör delta i dialogen.

I samband med detta och med hänsyn till de ekonomiska och sociala konsekvenserna av ett sådant avtal skulle kommittén kunna studera möjligheten att ha ett permanent informationsutbyte med motsvarande mexikanska institutioner om handeln och utvecklingen av sociala frågor, miljöfrågor, etc. Följande uppräkning ger exempel på de frågor som kommittén har behandlat i tidigare rapporter ():

- En jämförelse av gjorda erfarenheter beträffande skapande av arbetstillfällen, sociala frågor och handelsfrågor, yrkesutbildning, folkhälsa inklusive program för kamp mot droger, arbetslöshetskassor och andra sociala hjälpsystem.

- De framsteg som gjorts beträffande konkurrenspolitiken, beträffande principer för lagstiftningen, och de främsta modellerna för företagsverksamhet.

- Problem förknippade med den ekonomiska och monetära politiken.

- Skillnaden i jordbrukspolitik, minskningarna av exportsubventionerna för bägge parter inom ramen för WTO och jordbrukets bidrag till skyddet av miljön.

- Samarbete inom utbildning och fortbildning.

- Miljöskyddspolitiken i olika sektorer, utvecklingen av livsstilar och informationen till konsumenterna.

- Rollen för arbetsmarknaden parter.

- Innovativa initiativ från icke-statliga organisationer, inklusive medborgar-, välgörenhets- och frivilligorganisationer.

- Samarbete i konsumentfrågor, såsom ersättning över gränserna, strikta normer för hälso och hygien, försiktighetskontroller och upprätthållande av servicen i jordbruksområden.

5.6. När det gäller handelsförbindelserna är kommittén positivt inställd till att EU och Mexico förhandlar fram ett nytt avtal som skulle främja utbytet mellan parterna, och vars målsättning skulle vara ett gradvis inrättande av en frihandelszon inom industri- och tjänstesektorn, liksom en successiv avreglering av handeln med jordbruksprodukter, som tar hänsyn till vissa produkters känslighet och följer WTO:s bestämmelser. De huvudsakliga skälen till detta är:

- Den mexikanska marknadens växande betydelse för europeisk export. Den har ökat på senare år och Mexico är numera den artonde viktigaste marknaden för den europeiska exporten, och EU:s viktigaste handelspartner i Latinamerika med 24 % av exporten till området.

- Risken att EU:s marknadsposition i Mexico påverkas negativt till följd av de olika tariffer som tillämpas på europeiska produkter och de produkter som kommer från länder med vilka Mexico redan har frihandelsavtal ().

- Den mexikanska exportens sammansättning - den är huvudsakligen koncentrerad på USA och är sektoriellt specialiserad på ett sätt som kompletterar EU:s export.

- Den mexikanska ekonomins tillväxtpotential. Man får inte låta den monetära krisen överskugga de senaste årens radikala ekonomiska omvandling.

- Den låga inverkan på den europeiska marknaden till följd av att den mexikanska exporten till EU samtidigt är mångfasetterad och liten. Mexicos exportprodukter till EU har, från och med den åttonde viktigaste, en marknadsandel på mindre än 1 %.

Vidare borde ett frihandelsavtal mellan EU och Mexico respektera bestämmelserna i artikel 24 i WTO:s reglemente. Denna artikel tillåter avvikelser från tillämpningen av klausulen om mest gynnade nation, om man inför tullunioner eller frihandelsområden.

5.7. Även om ett frihandelsområde som omfattar EU och Mexico kan anses som en giltig målsättning på lång sikt, vill kommittén peka på två av dess främsta kännetecken. Dels skulle det binda samman länder på mycket olika utvecklingsnivåer, och Nafta-avtalet mellan USA, Mexico och Canada är idag det enda befintliga exemplet på detta, och dels skulle det omfatta olika geografiska zoner.

I ljuset av ett sådant avtal med Mexico passar det dessutom att påminna om idén som framförts vid olika tillfällen om ett transatlantiskt frihandelsavtal. Med detta i åtanke vill kommittén fästa kommissionens uppmärksamhet på det lämpliga i att djupare begrunda nyttan av en gemensam strategi i förhållande till de tre Nafta-medlemmarna.

5.8. Det föreslagna frihandelsavtalet EU/Mexico bör innehålla sociala villkor, eller till och med ett socialt protokoll, där vissa rättigheter för arbetstagarna ingår. Båda parter håller idag en hög nivå på konsultationen med arbetsmarknadens parter och på det sociala skyddet. Det faktum att sådana villkor ställs upp både i Maastrichtfördraget och Nafta-avtalet illustrerar båda parternas åtagande att skydda ett antal grundläggande principer på arbetsmarkanden. Att arbetstagarnas rättigheter inbegrips i ett framtida avtal ligger därför i båda sidors intresse. Gemenskapens stadga om arbetares grundläggande sociala rättigheter bör utgöra en utgångspunkt, så att man får största möjliga förenlighet med EU:s nuvarande sociala villkor. Kommittén anser vidare att de fem principer som statscheferna enades om vid FN:s toppmöte om den globala sociala utvecklingen (Köpenhamn, mars 1995) bör utgöra en lägsta förutsättning inom frihandelsområdet. Dessa principer är: föreningsfrihet, rätt till kollektiva förhandlingar, förbud mot påtvingat arbete, förbud mot barnarbete samt icke-diskriminering.

5.9. I kommissionens skrivelse hänvisas till avskaffandet av tullhinder i samband med förhandlingarna om liberaliseringen av handeln, men man påvisar inte betydelsen av att samtidigt avskaffa andra handelshinder (certifiering, standarder etc).

Förhandlingarna bör ta hänsyn till hur sektorn för monteringsfabriker (övers. anm.: på spanska "maquiladoras", monteringsfabriker för bilar, datorer, mm, nära gränsen mot USA), som ger särskilda incitament till exportörer, kommer att påverkas av en avreglering av handeln.

Kommittén anser att båda sidor måste åta sig att bibehålla ett verkligt tillträde till sina respektive marknader under förhandlingarna för att dessa skall lyckas.

5.10. Kommittén anser att det är viktigt att kommissionen före förhandlingarna om ett eventuellt frihandelsavtal grundligt undersöker vissa tekniska frågor, bland annat angående fastställandet av ursprungsregler som preciserar att mexikanska och europeiska produkter kan gynnas av avregleringen av handeln; införandet av övergångsperioder för industriprodukter, med särskilda tidsplaner för vissa produkter; konfliktlösningsmekanismer och skydd för europeiska rättigheter beträffande immateriella tillgångar på den mexikanska marknaden.

5.11. Tjänstesektorns framväxt som en av världsekonomins nyckelelement bekräftas av att den inbegripits i de multilaterala Gatt-förhandlingarna. I sin skrivelse tar kommissionen upp denna som en av de sektorer som bör övervägas i den euro-mexikanska liberaliseringsprocessen.

Kommittén anser därför att följande punkter, bland andra, bör beaktas vid förhandlingarna:

- Starkare juridiskt skydd för utländska investeringar ().

- Icke-diskriminering beträffande etableringsrätt.

- En lämplig politik när det gäller arbetskraftens rörlighet.

- Upprättande av en tidsplan för att öppna gränserna för tjänster.

- Mekanismer för tillämpningen av trepartsdeklarationen om principerna gällande multinationella företag och Internationella arbetsorganisationens (ILO) socialpolitik.

5.12. Till skillnad från MERCOSURs exportprofil, där jordbruksprodukterna representerar nästan 60 % av områdets export till EU, har jordbruksprodukter i genomsnitt utgjort ca 7 % av Mexicos export till EU under åren 1990-1994. De viktigaste produkterna var kikärter, kaffe, öl och honung.

Mexicos import av jordbruks- och livsmedelsprodukter från EU utgjorde 7,5 % och 6,1 % av dess totala import 1993 respektive 1994. De viktigaste produkterna var pulvermjölk - där Mexico är världens största importör - mejeriprodukter, starksprit och vin.

EU har inom denna sektor sedan 1989 ett handelsöverskott motsvarande mer än två mot ett.

Det bör påpekas att mer än 85 % av Mexicos export av jordbruksprodukter, främst frukt och grönsaker, går till USA. Å andra sidan är Mexico samtidigt en stor importör av jordbruksprodukter: 1994 uppgick dess import i sektorn till närmare 7 000 miljoner USD. Detta är onekligen en intressant marknad för europeisk export.

Till skillnad mot vad som är fallet med andra handelspartners är, vilket påpekas av kommissionen, handelsbalansen mellan EU och Mexico inom jordbrukssektorn kompletterande, vilket erbjuder bägge parter en stor potential. Med andra ord kompletterar Mexico som exportör den europeiska jordbruksproduktionen, samtidigt som landet utgör en mycket intressant marknad för europeisk export.

5.13. Senare års utveckling av det ekonomiska samarbetet mellan EU och Mexico har påvisat dess betydelse för landets interna utbyte och som ett effektivt medel att identifiera nya möjligheter för europeiska ekonomiska aktörer.

Kommittén stöder kommissionens politik för att utveckla långtgående samarbete grundat på informationsutbyte, genomförande av projekt av gemensamt intresse och principen om samfinansiering.

Kommittén är övertygad om att detta synsätt kommer att bidra till att skapa de rätta förutsättningarna för en intensifiering av handel och investeringsflöden och en diversifiering av de nivåer på vilka detta sker.

5.14. I kommissionens skrivelse listas de sektorer där samarbete kan ske. Kommittén erkänner dessa områdens betydelse men vill också rikta särskild uppmärksamhet på turism, fiskeri, energi, jordbruk, forskning och teknologisk utveckling, regional utveckling samt små och medelstora företag (SMF). Kommittén anser att dessa sektorer är av särskilt intresse med tanke på deras bidrag till den mexikanska ekonomins konkurrenskraft och internationalisering, och då europeiska ekonomiska aktörer på detta sätt skulle hjälpas att nå in på den mexikanska marknaden.

Turism

Intensifierat informations- och erfarenhetsutbyte, och ökade gemensamma satsningar för att främja turismen.

Utbildning

Samarbete inom utbildning och yrkesutbildning med deltagande av universitet och arbetsgivare.

Fiskeri

Främjande av gemensamma initiativ och program som täcker både forskning, ny teknik och ekonomiska och handelsmässiga aspekter.

Energi

Främjande av informationsutbyte och förverkligande av gemensamma projekt och initiativ till förmån för överföring av teknik, tillnärmning av respektive lagstiftning och förbättring av miljön.

Jordbruk

Underlätta en mer omfattande harmonisering av normer för hälsa, växtskydd och miljö, som kan bidra till ökad handel.

Forskning och teknologisk utveckling

Gemensamma åtgärder för enklare tekniköverföring och identifiering av gemensamma målsättningar som kan upprätta närmare band mellan berörda industrisektorer.

SMF

Främjande av mekanismer som underlättar samarbetet mellan ekonomiska aktörer och skapandet av ett gynnsamt klimat för utvecklingen av små och medelstora företag.

5.15. Kommittén anser att miljön borde vara en prioriterad aspekt i det euro-mexikanska samarbetet. Huvudmålsättningen bör vara att bevara miljön genom att man använder naturliga resurser på ett bättre sätt och kontrollerar föroreningar striktare. Enligt kommittén kan detta samarbete ske i form av informationsutbyte, gemensamma åtgärder inom utbildningsområdet och främjande av mer omfattande överföring av "ren" teknik.

5.16. I skrivelsen nämns nästan inget om de sociala förhållandena i Mexico och inget alls om de sociala frågorna inom de områden som berörs av samarbetsplanerna.

Även om de sociala förhållandena inte är av central betydelse för en värdering av de potentiella strategiska fördelar som Mexico kan få av ett frihandelsavtal med EU, kommer de sociala förhållandena på lång sikt att påverka de makroekonomiska förhållandena. Dessa kan i sin tur ha betydelse för frihandelsavtalets värde för båda sidor. Kommittén anser därför att man skall inbegripa samarbete inom det sociala området grundat på dialog och gemensamma idéer inom sådana områden som fattigdom, missgynnade samhällsgrupper, demografiska tendenser och utbildning.

5.17. När det gäller finansiering föreslås inte i skrivelsen några större höjningar av de medel EU under senare år har allokerat till samarbetet med Mexico. Kommittén stöder denna linje, men anser att tilldelningen av medel skall anpassas till de krav som följer av ett nytt avtal, där huvuddelen är öronmärkt för ekonomiskt samarbete. Samtidigt rekommenderar kommittén att Mexico även fortsättningsvis i största möjliga utsträckning använder sig av möjligheterna till lån från Europeiska investeringsbanken (EIB).

Bryssel den 21 december 1995.

Ekonomiska och sociala kommitténs

ordförande

Carlos FERRER

() KOM(95) 3 slutlig.

() Högtidlig gemensam deklaration EU - Mexiko av den 2 maj 1995 (Paris).

() Handlingsprogram för att förstärka överenskommelsen för att komma ur den ekonomiska krissituationen, den 9 mars 1995.

() Den mexikanska kongressen godkände den 9 december 1995 reformeringen av nämnda institut.

() Bland dessa program återinns programmet för livsmedelstilldelning till familjer, stödprogrammet för subventioner till tortillakonsumtion (majspannkakor), och det sociala programmet för utdelning av mjölk.

() Rådets beslut den 7 oktober 1991 om samarbetsavtalet mellan Europeiska ekonomiska gemenskapen och Mexico, EGT nr L 340, 1991, s. 1 (tredje generationens avtal).

() Källa: Mexicos representation vid EU.

() Källa: KOM(95) 3 slutlig och Eurostat: Foreign Trade 8-9/1995.

() Mexico, Argentina, Brasilien, Paraguay, Uruguay, Colombia, Venezuela, Ecuador, Peru, Bolivia, Chile, Panama och en representant för Centralamerika och de Karibiska länderna.

() Argentina, Brasilien, Paraguay och Uruguay.

() Informationsrapport om relationerna mellan USA och EU, 13-14. 9. 1995.

() Även om det inte finns några vetenskapliga studier tillgängliga, anses de europeiska företagen ha lidit av konsekvenserna av att man tillämpat frihandelsavtal, främst inom sektorerna för telekommunikationer, textilier, bilar och jordbruksprodukter (socker, kött och mjölkprodukter).

() Förhandlingar har inom OECD påbörjats när det gäller ett multilateralt investeringsavtal. Mexicos medlemsskap i OECD kommer att göra det lättare att ge europeiska investerare stärkta garantier.