Ändrat förslag till rådets direktiv om miniminormer för medlemsstaternas förfaranden för att
bevilja eller återkalla flyktingstatus
(2002/C 291 E/06)
KOM(2002) 326 slutlig — 2000/0238(CNS)
(Framlagt av kommissionen den 18 juni 2002)
MOTIVERING
1.Bakgrund
Den 20 september 2000 antog kommissionen ett utkast till rådets direktiv om miniminormer för med-
lemsstaternas förfaranden för att bevilja eller återkalla flyktingstatus(1).
Direktivförslaget översändes till rådet, Europaparlamentet och Ekonomiska och sociala kommittén.Ekonomiska och sociala kommittén yttrade sig positivt om förslaget den 25 och 26 april 2001 (CES
530/2001).
Europaparlamentet antog sitt betänkande vid plenarmötet den 20 september 2001. Parlamentet godkände
kommissionens förslag med förbehåll för vissa ändringsförslag och uppmanade kommissionen att ändra
sitt förslag i enlighet med dessa. På grundval av en rapport som lades fram på plenarmötet av Graham R.Watson, ordförande för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor,antog Europaparlamentet 106 ändringsförslag (A5-0291/2001)(
2).
Förslaget förhandlades i rådet under 2001. Under det belgiska ordförandeskapet antog rådet vid sitt möte i
december 2001 sina slutsatser i fråga om det kommande direktivets inriktning (3).
I uttalandet från Europeiska rådets möte i Laeken uppmanades kommissionen att lägga fram ett ändrat
förslag.
2.En översikt över det nya förslaget
I överensstämmelse med rådets slutsatser innehåller detta förslag en annorlunda struktur för asylförfaran-
dena i medlemsstaterna och många av de miniminormer som kommissionen hade föreslagit har ändrats.
Dessutom har flera av Europaparlamentets ändringsförslag beaktats, antingen i skälen eller i artikeltexten.Följande centrala ändringar har gjorts:1. I enlighet med förslag från vissa medlemsstater och från Europaparlamentet har näst intill alla garantier
i kapitel II ändrats, vilket antingen innebär att skyddet för de asylsökande har förbättrats eller attgarantierna har ändrats så att de i större utsträckning beaktar särskilda omständigheter eller undantags-situationer som uppstår i praktiken samt metoder eller säkerhetsåtgärder mot missbruk och vissanationella villkor eller särdrag.
2. I enlighet med rådets slutsatser har systematiken för förfarandena i de tidigare kapitel III och IV
omorganiserats. I stället för ett separat förfarande för bedömning av om asylansökningar skall tasupp till sakprövning, kan ansökningar som inte anses kunna tas upp till sakprövning handläggas enligt
påskyndade förfaranden.SV 26.11.2002 Europeiskagemenskapernas officiellatidning C 291E/143
(1) KOM(2000) 578 slutlig, EGT C 62E, 27.2.2001, s. 231.
(2) EGT C 77E, 28.3.2002, s. 94.
(3) (15107/01/REV 1). Pressmeddelande 14581/01 (Presse 444), rådets 2396:e möte – rättsliga och inrikes frågor samt
räddningstjänst – Bryssel den 6 och 7 december 2001.
3. På förslag från vissa medlemsstater har särskilda normer för två nya typer av påskyndade förfaranden
införts: ett förfarande för att pröva ansökningar som lämnas in vid gränsen eller vid inresa på territorietoch ett förfarande för prövning av om man måste inleda ett nytt förfarande för en ansökan som görs pånytt.
4. Det har införts nya kategorier av ansökningar som inte kan tas upp till sakprövning och även andra
typer av ansökningar, där det finns bevis för att sökanden har handlat felaktigt eller missbrukatförfarandet, kan handläggas enligt påskyndade förfaranden.
5. Man har tagit bort bestämmelsen om att medlemsstaterna är skyldiga att föreskriva en skälig tidsfrist
inom vilken ett beslut skall fattas enligt det ordinarie förfarandet och om att betrakta bristandeiakttagande av tidsfristen som ett negativt beslut som asylsökanden kan överklaga, liksom skyldighetenför överinstanser att fatta beslut inom en skälig tidsfrist.
6. Skyldigheten att införa ett överklagandesystem i två led, där det åtminstone i ett led är en domstol som
omprövar beslutet, har i enlighet med allmänna gemenskapsrättsliga principer ersatts av en bestämmelseom att alla asylsökande har rätt till ett effektivt rättsmedel inför en domstol mot ett beslut som har
fattats om deras asylansökningar. De institutionella arrangemangen för omprövning eller överklagande
överlämnas till medlemsstaterna.
7. I enlighet med ett ändringsförslag från Europaparlamentet föreslås det att genomförandet av detta
särskilda asyldirektiv skall utvärderas med regelbundna intervaller som inte överstiger två år.
Kommentarer till de enskilda artiklarna
Skälen
Skälen har ändrats så att de överensstämmer med ändringarna i artikeltexten. De återspeglar dessutom
(delar av) Europaparlamentets ändringsförslag 2, 3, 4, 5, 8, 11, 17 och 21.
Kapitel I
Tillämpningsområde och definitioner
Artikel 1
I artikeln anges direktivets syfte.
Artikel 2
Artikeln innehåller definitioner av olika begrepp och termer som används i direktivförslaget. Till följd av
ändringar i kapitlet om överklagande har definitionerna av överprövningsinstans, ”appellationsdomstol”och ”beslut” blivit överflödiga och de har strukits. Hänvisningen till en beslutande myndighet som är endomstol och hänvisningen till olika områden för kvarhållande i förvar har också blivit överflödiga ochstrukits. En definition av ”företrädare” har lagts till för att tydligt beskriva de olika personer eller organi-sationer i medlemsstaterna som företräder underåriga utan medföljande vuxen. Den följer definitionen i1997 års resolution om underåriga medborgare i tredje land utan medföljande vuxen. Definitionen avbegreppet ”flykting” i det ändrade förslaget följer förslaget till rådets direktiv om miniminormer för närmedborgare i tredje land och statslösa personer skall betraktas som flyktingar eller som personer som avandra skäl behöver internationellt skydd (KOM(2001) 510 slutlig). En separat definition av ”slutligt beslut”har införts för att göra texten juridiskt tydligare.
Artikel 3
Hänvisningen till protokollet om asyl för medborgare i Europeiska unionens medlemsstater, som fogats till
Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, har flyttats till ett skäl.SV C 291E/144 Europeiskagemenskapernas officiellatidning 26.11.2002
Artikel 4
En ny artikel har införts för att betona att medlemsstaterna får föreskriva mera gynnsamma förfarande-
normer, vilket Europaparlamentet efterfrågade i sitt ändringsförslag 18.
Kapitel II
Grundläggande principer och rättssäkerhetsgarantier
Artikel 5
Den tidigare artikel 4 har främst ändrats för att beakta ett antal förslag som diskuterats på expertnivå i
rådet.
1. Genom första punkten säkerställs att medlemsstaterna inte avslår eller utan prövning avvisar en asyl-
ansökan enbart på den grunden att den inte har lämnats in så snart som möjligt. Tidsfrister för attansöka om skydd är i sig inte förbjudna, om de inte används för att undvika att göra en korrektprövning av en ansökan.
2. Enligt den andra punkten får medlemsstaterna kräva att ansökan framställs personligen, vilket innebär
att ett juridiskt ombud eller biträde i så fall inte kan göra det på den personens vägnar.
3. Även om ansökningar normalt skall göras personligen enligt punkt 2, tillåter vissa medlemsstater att
ansökningar kan göras på andras vägnar. Det nya förslaget bygger på den tidigare artikel 4.4, somgodtog denna praxis, och innehåller dessutom i denna och följande punkt ett antal ytterligare garantier.Punkt 3 reglerar frågan om personer som inte kan lämna in en ansökan för egen räkning (underårigaunder en viss ålder, som skall fastställas i nationell lag, och underåriga utan medföljande vuxen, vilkasansökan måste göras av en företrädare).
4. I denna punkt föreskrivs minimigarantier för det fall medlemsstaterna skulle vilja föreskriva i lag att en
sökande även kan lämna in en asylansökan för personer som är beroende av honom eller henne för sinförsörjning (make/maka, underåriga etc). För att undvika alla missförstånd eller missbruk, måste denperson som ansökan gäller uttryckligen begära att en ansökan görs av en annan person på hans ellerhennes vägnar. Detta innebär att den personen inte längre kan lämna in en separat ansökan. Om såsker, får medlemsstaten avslå ansökan med hänvisning till den ansökan som redan har lämnats in.
5. Syftet med denna punkt är att säkerställa att förfarandet för att fastställa flyktingstatus inleds utan
dröjsmål när en ansökan har lämnats in i en medlemsstat, även om vissa formella krav fortfarandemåste uppfyllas enligt nationell lagstiftning (t.ex. att sökanden måste fylla i en ansökningsblankett ellerinställa sig på en särskilt plats för fastställande av dennes identitet).
6. Denna punkt samlar två skyldigheter som tidigare föreskrevs i olika artiklar; skyldigheten att säkerställa
att alla myndigheter som sökanden kan komma att vända sig till vid medlemsstatens gräns eller på dess
territorium har fått instruktioner om att vidarebefordra ansökningar till de behöriga myndigheterna för
prövning (tidigare artikel 4.3) och skyldigheten att utbilda personalen vid dessa myndigheter för dettaändamål (tidigare artikel 14.1 a).
Artikel 6
1. Tillämpningsområdet för denna artikel har förtydligats genom en hänvisning till beslutande myndighet.
Det är fråga om rätten att stanna kvar till dess att ett beslut har fattats i första instans. Rätten att stannakvar i väntan på utgången av en omprövning eller ett överklagande är beroende av tillämpningen avartiklarna 39 och 40.
2. I andra stycket hänvisas till en ny artikel som tillåter att medlemsstaterna har ett särskilt förfarande för
ansökningar som görs på nytt (se artiklarna 33 och 34). En preliminär prövning ger medlemsstaternamöjlighet att undersöka om det finns rimliga skäl att ”inleda ett nytt asylförfarande” eller inte. När dehar beslutat att inte göra det, får medlemsstaterna avlägsna asylsökande från territoriet med stöd av etttidigare beslut. Frågan om den uppskjutande verkan av en omprövning eller ett överklagande behandlasi kapitel IV.SV 26.11.2002 Europeiskagemenskapernas officiellatidning C 291E/145
Artikel 7
De tidigare artiklarna 6, 13.1 och 14.1 d har samlats i en artikel med rubriken krav som ställs på
prövningen av asylansökningar. Normerna i denna artikel ger uttryck för centrala inslag i en rättvis ocheffektiv process för fastställande av flyktingstatus och har därför samlats i en enda artikel. Artikel 7.1 bdelar upp skyldigheten i den tidigare artikel 14.1 d i dels en skyldighet att inhämta information om
ursprungslandet, dels en skyldighet att ge sådan information till den personal som skall pröva och besluta
om ansökningar. I artikelns andra stycke har det endast gjorts mindre ändringar i sak.
Artikel 8
Begreppet rättvist och effektivt förfarande bör också återspeglas i normerna för de formella och materiella
kraven på själva besluten. Dessa normer ingick tidigare i artikeln om rättssäkerhetsgarantier för asylsö-kande. Det föreslås nu att det införs en ny artikel, som mer eller mindre tar över ordalydelsen i den tidigareartikel 7 d.
Artikel 9
I denna artikel föreskrivs rättssäkerhetsgarantier för alla asylsökande under den beslutande myndighetens
prövning av ansökan, både enligt det påskyndade och det ordinarie förfarandet. Efter diskussioner i rådethar den tidigare artikel 7 ändrats väsentligt i flera olika hänseenden.
Punkt 1 har ändrats på följande sätt.a) Bestämmelsen om information betonar att information måste lämnas i så god tid att sökanden både kan
utöva sina rättigheter och iaktta sina skyldigheter enligt detta direktiv. Hur informationen skall lämnasföreskrivs inte. Det skulle kunna ske i form av ett informationsblad, i enlighet med vad Europaparla-mentet föreslår i ändringsförslag 23, t.ex. ett standarddokument om förfarandet på ett språk somsökanden rimligen kan förväntas förstå. Ändringen syftar också till att betona att all information intebehöver lämnas direkt, så länge den lämnas inom en tid som ger sökanden möjlighet att utöva sinarättigheter och iaktta sina skyldigheter.
b) Det klargörs nu att medlemsstaterna åtminstone skall säkerställa att sökanden får hjälp av en tolk när
han eller hon kallas till en intervju som skall hållas innan ett beslut fattas i första instans, oavsett om detär fråga om en sådan intervju som föreskrivs i artiklarna 10 till 12 eller någon annan intervju i dettaskede av förfarandet.
c) I stället för att föreskriva att sökanden skall ges en möjlighet att meddela sig med (en företrädare för)
Förenta nationernas flyktingkommissariat eller med någon annan organisation som arbetar på flykting-kommissariatets vägnar, föreskrivs nu endast en skyldighet för medlemsstaterna att inte neka sökandenen sådan möjlighet.
d) Genom denna punkt införs begreppet delgivning, för att betona att det är nödvändigt att sökanden
underrättas formellt om beslutet. Detta bör ingå i uppsättningen miniminormer för det första skedet avharmoniseringen. Två skyldigheter uppställs. För det första bör asylsökanden delges beslutet som harfattats i första instans inom en rimlig tid efter det att beslutet faktiskt har fattats. För det andra börbeslutet delges på ett lämpligt sätt. Delgivningen bör ske med sökanden personligen. Detta kan skegenom att det skickas per post till den adress som sökanden har uppgett eller att det faktiskt lämnas
över till sökanden personligen (t.ex. i ett mottagningscentrum där han eller hon väntar på utgången av
förfarandet). För att ge medlemsstaterna flexibilitet vid tillämpningen av denna potentiellt långtgåendeskyldighet, görs det tillägget att om en sökande företräds av ett juridiskt ombud eller biträde, kanbeslutet delges med denne i stället. Att sökanden företräds innebär i detta sammanhang att ombudeteller biträdet ersätter sökanden i vissa formella rättshandlingar. Om beslutet inte kan delges på de sättsom beskrivs ovan, t.ex. för att sökanden har försvunnit, bör det delges på något annat lämpligt sätt.Beroende på nationell praxis kan detta ske genom att beslutet offentliggörs i en officiell tidning, sändstill sökandens senast kända adress eller till det juridiska ombud eller biträde som senast har uppgettsföreträda sökanden etc. Att sökanden försvinner bör inte hindra att beslutet kungörs.SV C 291E/146 Europeiskagemenskapernas officiellatidning 26.11.2002
e) Liksom i det första förslaget krävs det inte att själva beslutet översätts till ett språk som sökanden
förstår. Eftersom en asylsökande i de flesta eller rent av alla fall kanske inte kan läsa eller fullt ut förståmedlemsstatens officiella språk, bör de åtminstone underrättas om beslutets innebörd på ett språk somde rimligen kan förväntas förstå. Vissa medlemsstater har föreslagit att det av artikeltexten bör framgåatt denna uppgift i princip bör utföras av sökandens juridiska ombud eller biträde (med hjälp av tolk).Om en sökande emellertid inte företräds av ett ombud eller biträde, måste medlemsstaterna själva se tillatt sökanden underrättas på andra sätt enligt denna princip. Medlemsstaterna kan till exempel bifoga ett(standardiserat) informationsblad till beslutet.
Punkt 2 ersätter den tidigare artikel 8.3. I punkt 3 föreskrivs att de flesta av garantierna också är tillämpliga
under överklagande eller omprövning. Det är dock inte nödvändigt att hänvisa till hela förteckningen över
garantier. Skyldigheten i punkt 1 a, dvs. att underrätta sökanden om (hela) det förfarande som skall följas,har ändå redan iakttagits under förfarandet i första instans. Vad gäller skyldigheten i punkt 1 e, anses detlämpligare att underrättelser till de berörda personerna om avgöranden från överinstanser regleras pånationell nivå.
Artikel 10
Artiklarna 10, 11 och 12 innehåller normer angående den personliga intervjun. Dels ger de garantier åt
asylsökande, dels ger de medlemsstaterna en flexibilitet om så behövs. Den tidigare artikel 8 har delats uppi tre olika bestämmelser som anger vilka personer som skall intervjuas, de objektiva kraven för självaintervjun och vilken betydelse (resultatet av) den personliga intervjun (dvs. utskriften av protokollet frånintervjun) har för fastställande av flyktingstatus.
Artikel 10 rör vilka personer som skall kallas till en personlig intervju innan den beslutande myndigheten
fattar beslut. Artikeln ersätter den tidigare artikel 8.1 och 8.5. Beroende på vilket förfarande det gäller ochvilket skede av handläggningen det är fråga om, gäller artikeln antingen den personliga intervjun omansökans upptagande till sakprövning och/eller innehållet i ansökan eller den personliga intervjun ominnehållet i ansökan.
Principen att varje asylsökande skall ges tillfälle till en personlig intervju behålls fullt ut i artikel 10.1. Som
vid alla administrativa förfaranden är det viktigt att det sker ett informationsutbyte så att ett beslut kanfattas på grundval av alla relevanta omständigheter. Asylförfaranden skiljer sig generellt från andra admi-nistrativa förfaranden på det sättet att en asylsökande inte alltid kan ge de administrativa myndigheternaentydiga och skriftliga bevis för att styrka sitt behov av internationellt skydd. Eftersom den beslutandemyndigheten i flertalet eller alla asylärenden måste bedöma om sökanden och/eller dennes påståenden ärtrovärdiga på grundval av alla tillgängliga omständigheter, är det absolut nödvändigt att sökandena i så storutsträckning som möjligt ges tillfälle att föra fram sina argument personligen, dvs. vid en intervju.
Det överlämnas till medlemsstaterna att besluta om möjligheten att skjuta upp personliga intervjuer.Man har kunnat konstatera att det i praktiken många gånger inte behövs någon personlig intervju. Detta
bör regleras i direktivet. Det fjärde undantaget från principen i punkt 2 bygger på de fall som beskrevs iden tidigare artikel 8.5. Detta betraktas som en uttömmande uppräkning över fall där medlemsstaterna inteär skyldiga att ge sökanden tillfälle till en intervju. I alla andra fall måste medlemsstaterna säkerställa att
sökanden åtminstone får tillfälle till en intervju. Det saknar betydelse om sökanden utnyttjar denna
möjlighet eller inte. Sålunda anges i punkt 4 att det faktum att någon personlig intervju inte har hållitsinte hindrar den beslutande myndigheten från att fatta beslut, vilket garanterar att processen för faststäl-lande av flyktingstatus kan slutföras även i sådana fall.
För att den ovan beskrivna principen skall kunna upprätthållas behövs det en bestämmelse som reglerar
fall där de relevanta omständigheterna inte kan läggas fram i samband med en personlig intervju av skälsom ligger utom sökandens kontroll. I punkt 3 föreskrivs därför att i de fall som avses i punkt 1 andrastycket och punkt 2 b, c och d, måste sökanden innan den beslutande myndigheten fattar beslut gesmöjlighet att yttra sig i stället för en personlig intervju, i förekommande fall med bistånd av ett juridisktombud eller biträde, eller, om det är fråga om en underårig, en förmyndare.SV 26.11.2002 Europeiskagemenskapernas officiellatidning C 291E/147
Artikel 11
I artikel 11 har alla bestämmelser om hur den personliga intervjun skall organiseras samlats. Artikel 11.1
återger den tidigare artikel 8.4 utan ändringar. I punkt 2 säkerställs i allmänna termer att personliga
intervjuer skall hållas under förutsättningar som ger sökanden tillfälle att lägga fram grunderna för sinansökan på ett heltäckande sätt. Denna punkt tar även upp frågan om hur en tolk skall väljas ut. Punktenersätter den tidigare artikel 8.7, som endast reglerade frågan om att könsaspekter skulle beaktas underintervjun. Enligt punkt 2 b sista meningen får medlemsstaterna av ekonomiska skäl välja en tolk med ettvanligare förekommande språk, om det inte skadar sökandens intressen.
Artikel 12
Denna artikel skiljer mellan två olika situationer i fråga om vilken betydelse utskriften av protokollet från
den personliga intervjun har för förfarandet. Den samlar punkterna 2 och 6 i den tidigare artikel 8 medsmärre ändringar.
1. Genom denna punkt införs en skyldighet att alltid göra en utskrift av protokollet från en personlig
intervju.
2. Denna punkt ger också uttryck för principen om ett rättvis och effektivt förfarande och föreskriver den
allmänna regeln att medlemsstaterna skall säkerställa att sökanden alltid i god tid får tillgång tillutskriften av protokollet från den personliga intervju som ligger till grund för eller kommer att liggatill grund för beslutet. Detta ger sökanden möjlighet att verkligen utöva sin rätt att överklaga och detger överinstanserna möjlighet att kontrollera huruvida beslutet bygger på relevant information. Detbetonas att denna skyldighet inte längre bara gäller det ordinarie förfarandet.
3. Denna bestämmelse avser den särskilda situation som uppstår i de medlemsstater där sökanden skall
godkänna innehållet i utskriften av protokollet från den personliga intervjun. Om ett sådant godkän-
nande krävs, måste det säkerställas att sökanden ges tillfälle att begära eller föreslå korrigeringar pågrund av felöversättningar eller missuppfattningar i utskriften. För att säkerställa att beslutsprocessen äreffektiv, föreslås en kompletterande bestämmelse som avser fall där sökanden vägrar godkänna inne-hållet i utskriften av protokollet från den personliga intervjun. Medlemsstaterna bör i ett sådant fall ändåkunna fatta beslut om asylansökan.
Artikel 13
Den tidigare artikel 9 (juridiskt bistånd) har delats upp i två artiklar.
Artikel 13 fastslår rätten till juridiskt bistånd under asylförfarandet och artikel 14 vilka rättigheter juridiska
ombud eller biträden har. Med juridiskt bistånd avses varje form av bistånd eller representation från enperson i samband med prövningen av asylansökan. Bistånd kan lämnas av ett juridiskt ombud eller ettannat biträde som är kvalificerat för detta enligt nationell lagstiftning.
I artikel 13 har sökandens möjligheter att få kostnadsfritt juridiskt bistånd efter ett negativt beslut förenats
med ytterligare villkor.
1. Första punkten innehåller den generella regeln om rätten till juridiskt bistånd och representation. Alla
sökande måste ha faktisk möjlighet att under alla stadier av förfarandet rådgöra med (i stället för attkontakta) ett juridiskt ombud eller biträde. Detta gäller även efter ett beslut som går den sökande emot.
2. I andra punkten föreskrivs regler om kostnadsfritt bistånd efter ett beslut som går den sökande emot. På
förslag av vissa medlemsstater har två krav tillkommit i fråga om rätt till kostnadsfritt juridiskt biståndefter ett beslut av den beslutande myndigheten som går sökanden emot. För det första måste sökandenbegära sådant bistånd och för det andra kan medlemsstaterna därefter pröva om sådant bistånd är
nödvändigt. En sådan prövning kan omfatta en bedömning av de rättsliga frågeställningarna i ärendet.
Om medlemsstaterna tillämpar ett system med en sådan bedömning, bör gemenskapslagstiftningen intereglera ett sådant systems grunder och förfaranden i detalj utan endast föreskriva ett generellt angrepps-sätt. Det föreslås därför att man i direktivet bara föreskriver den norm som anges i artikel 47 iEuropeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. För det tredje får medlemsstaternaföreskriva att kostnadsfritt juridiskt bistånd endast får lämnas av ombud eller biträden som i nationelllagstiftning särskilt har utsetts för att bistå och/eller företräda asylsökande. Detta innebär att asylsökandefortfarande fritt kan välja ett juridiskt ombud eller biträde, men att de inte längre kan åberopa rätten tillkostnadsfritt bistånd i sådana fall.SV C 291E/148 Europeiskagemenskapernas officiellatidning 26.11.2002
Artikel 14
I denna artikel föreskrivs tre rättigheter för juridiska ombud eller biträden, nämligen rätten att få tillgång
till sökandens akt, rätten att besöka en sökande som befinner sig i ett avgränsat områden och rätten attnärvara vid den personliga intervjun. Rättigheterna i första och tredje punkterna är nya.
1. Det juridiska ombudet eller biträdet skall ha tillgång till uppgifterna i sökandens akt för att kunna ta
tillvara sin klients intresse på ett riktigt sätt. Denna regel innebär dock inte att de har rätt att när somhelst få tillgång till alla uppgifter. Medlemsstaterna får behålla praktiska lösningar i detta hänseende.Medlemsstaterna är bara skyldiga att ge tillträde till sådana uppgifter i sökandens akt som kan kommaatt prövas av de myndigheter som avses i kapitel IV.
Den tidigare artikel 9.2 har reviderats för att på ett bättre sätt dels ge uttryck för den princip bestäm-
melsen bygger på, dels beskriva medlemsstaternas skyldigheter när det gäller att ge ombud eller biträdenrätt att träffa asylsökande som befinner sig i avgränsade områden. För det första föreslås det nu attmedlemsstaterna endast skall få kontrollera tillträdet till asylsökande som befinner sig i avgränsadeområden av skäl som rör säkerheten i området eller för att det är nödvändigt för att säkerställa eneffektiv prövning av ansökan. Hänvisningen till det juridiska biståndets kvalitet har ersatts med enhänvisning till säkerheten i de aktuella områdena. För att säkerställa en effektiv prövning av asylansök-ningar i avgränsade områden, vilket innefattar att tidsfrister för beslutsfattande i nationell lagstiftningiakttas, kan medlemsstaterna välja att föreskriva regler om vid vilken tidpunkt och hur länge juridiskaombud eller biträden får tillträde till asylsökande. För det andra gäller denna rätt inte alla juridiskarådgivare, utan den begränsar sig till de juridiska ombud eller biträden som faktiskt bistår och/ellerföreträder de sökande som befinner sig i avgränsade områden. Slutligen har det till följd av Europa-parlamentets ändringsförslag 34 tillagts att tillträdesbegränsningarna enligt denna punkt skall vara striktpåkallade för de angivna ändamålen och att de aldrig får leda till att rätten till juridiskt bistånd de factosätts ut spel.
2. Till skillnad från den tidigare artikel 9.3 gäller enligt denna bestämmelse att ett juridiskt ombud eller
biträde även får närvara vid personliga intervjuer som hålls enligt ett påskyndat förfarande. Vissaredaktionella ändringar har också gjorts.
Artikel 15
Artikeln innehåller de ytterligare rättssäkerhetsgarantier för underåriga utan medföljande vuxen som har
införts efter handlingsplanen från Wien från december 1998 och resultattavlan.
Den första punkten innehåller de rättssäkerhetsgarantier som gäller alla underåriga utan medföljande
vuxen, oavsett vilken typ av förfarande som används för handläggningen av ansökan. En ny definition
har införts (av begreppet företrädare) och det behövs en hänvisning till artikel 10.3 (möjligheten att inte
kalla en underårig till en personlig intervju om asylansökan). Tanken bakom det ursprungliga förslaget, dvs.att den som företräder en underårig utan medföljande vuxen i förekommande fall med den underårige kandiskutera behovet av att fortsätta förfarandet om det finns andra alternativa möjligheter, har behållits fulltut.
Andra punkten är inriktad på villkoren för att pröva och besluta om en ansökan som lämnats in av en
underårig utan medföljande vuxen. De tidigare artiklarna 10.2, 14.1 c och 14.1 d har samlats i en
bestämmelse. Som en miniminorm gäller att den personliga intervjun skall hållas av en person som harfått nödvändig utbildning om underårigas särskilda behov (a). Detta gäller även den tjänsteman som fattarbeslut om ansökan (b).
I tredje punkten fastställs två rättssäkerhetsnormer för det fall en medlemsstat använder läkarundersök-
ningar för att fastställa åldern på en underårig utan medföljande vuxen. Punkt a har skurits ned till vad
som är väsentligt, nämligen skyldigheten att underrätta den underårige om att en sådan läkarundersökning
kan komma att utföras. En underårig utan medföljande vuxen kan vägra att genomgå en läkarunder-sökning, men en sådan vägran bör inte vara ett hinder för den beslutande myndigheten att fatta beslut omansökan. För att säkerställa en korrekt prövning föreslås det därför att man lägger till en regel som sägeratt ett avslag på ansökan inte får grundas enbart på att den underårige vägrar att genomgå en läkarunder-sökning. Denna regel liknar den i artikel 12.2, som gäller vägran att godta utskriften av protokollet från enintervju. Det säger sig självt att de metoder som används för att göra en åldersbestämning genom enläkarundersökning måste vara säkra och respektera mänsklig värdighet. Den tidigare artikel 10.3 a hardärför strukits.SV 26.11.2002 Europeiskagemenskapernas officiellatidning C 291E/149
Artikel 16
I artikeln föreskrivs miniminormer för utredningen som är gemensamma för prövningen av alla asyl-
ansökningar. Det är främst formuleringar som har ändrats jämfört med den tidigare artikel 25. Artikeln hardock flyttats från kapitlet om förfaranden för prövning av asylansökningar i sak (avsnittet om det ordinarie
förfarandet) till kapitlet om grundläggande principer och garantier, eftersom prövningen enligt det på-
skyndade förfarandet enligt rådets slutsatser måste innebära en prövning i sak, mot bakgrund av Genève-konventionen. Normerna är därmed fullt tillämpliga även under det påskyndade förfarandet.
Artikel 17
I artikel 17 föreskrivs minimiregler för bedömningen av när det är berättigat att kvarhålla en asylsökande i
förvar, men artikeln har en annorlunda infallsvinkel än den tidigare artikel 11. I stället för att uttömmanderäkna upp vilka skäl som berättigar till kvarhållande, föreslås nu att gemenskapslagstiftningen i förstaskedet av harmoniseringen begränsas till att föreskriva rättssäkerhetsgarantier vid tillämpningen av undan-tagen från principen att en asylsökande inte får kvarhållas i förvar endast av det skälet att han eller hon ärasylsökande. Första punkten innehåller en dubbel garanti; dels en allmän beskrivning av syftet med ettkvarhållande vid ett asylförfarande, dels rättssäkerhetsgarantier för förfarandet. När det gäller syftet med ettkvarhållande bör de individuella grunderna för ett kvarhållande vara behovet av att antingen säkerställa eneffektiv prövning av ansökan eller förhindra att sökanden avviker. Rättssäkerhetsgarantierna för förfarandetär att kvarhållandet skall ske i enlighet med ett förfarande som föreskrivs i nationell lagstiftning, att allabeslut om att kvarhålla en viss sökande i förvar antingen skall vara objektivt nödvändiga för en effektivprövning eller, om det finns risk för att sökanden avviker, uteslutande skall bygga på en bedömning avsökandens personliga uppträdande. Dessutom bör det göras en första omprövning och därefter regel-bundna omprövningar av beslutet om kvarhållande. Domstolar som fattar sådana beslut bör ha denbehörighet som krävs för att ompröva beslut om kvarhållande enligt denna bestämmelse.
I linje med praxis i vissa medlemsstater införs genom punkt 2 en möjlighet för medlemsstaterna att
kvarhålla asylsökande i förvar från förfarandets början för att kunna fatta beslut snabbt. Tidsgränsen påtvå veckor är en grundläggande garanti mot missbruk.
Det betonas att tillämpningen av denna artikel är begränsad till den beslutande myndighetens prövning av
en asylansökan. Av ordalydelsen i punkt 1 följer att nationell praxis för kvarhållande av andra skäl(nationell säkerhet, brottmålsförfaranden etc.) inte berörs. Medlemsstaterna får dessutom föreskriva omkvarhållande i förvar i andra skeden av förfarandet, t.ex. kvarhållande för att säkra att utvisning kan skeeller kvarhållande av en asylsökande som har fått avslag på sin ansökan.
Artikel 18
För att förstärka mekanismen för att avgöra vilken medlemsstat som har ansvaret för att pröva en ansökan
om asyl i EU, föreslås det att medlemsstaterna får kvarhålla en sökande i förvar i avvaktan på att han ellerhon överförs till en annan medlemsstat. Denna bestämmelse bör inte införlivas med artikel 17, eftersomden avser en annan tidpunkt av förfarandet än de fall som beskrivs i den artikeln, i det att överföringen tillen annan medlemsstat kommer att äga rum efter det att ansökan har avvisats. I förslaget till rådetsförordning om kriterier och mekanismer för att avgöra vilken medlemsstat som har ansvaret för att pröva
en asylansökan som en medborgare i tredje land har gett in i någon medlemsstat (KOM(2001) 447 slutlig)
anges att överföring skall ske inom sex månader. Om en sökande är kvarhållen i förvar bör överföringenske skyndsamt. Det föreslås därför att kvarhållande i en sådan situation begränsas till en månad.
Artikel 19
Artiklarna 19 och 20 innebär betydande tillägg till miniminormerna i det ursprungliga förslaget. Dessa
artiklar är resultatet av omfattande diskussioner på expertnivå om de principer som angavs i den förraartikel 16. Man har av effektivitetsskäl ansett det vara nödvändigt att föreskriva klara och exakta normerför vad som skall göras om förfaranden avbryts eller avslutas, antingen till följd av en uttrycklig återkallelse(artikel 19) eller av andra skäl (artikel 20). I normerna anges uttömmande vilka alternativa förfarandenmedlemsstaterna kan välja mellan och även de garantier som är nödvändiga för att säkerställa en lämpligprövning av ansökningar i sådana fall.SV C 291E/150 Europeiskagemenskapernas officiellatidning 26.11.2002
Denna artikel rör uttrycklig återkallelse av ansökan, dvs. att sökanden själv, personligen eller genom sitt
juridiska ombud eller biträde, återkallar ansökan skriftligen eller muntligen. Av diskussioner på expertnivåframgick att medlemsstaterna behöver flexibilitet i sådana fall. Enligt direktivet får medlemsstaterna därförvälja om de vill avbryta prövningen av ansökan eller avslå ansökan vid återkallelse. Det antas att denbeslutande myndigheten endast kan avslå ansökan på grundval av sakförhållandena i ärendet (dvs. ettavslag för att sökanden inte har någon välgrundad fruktan för förföljelse enligt Genèvekonventionen) omden har tillräckligt med information för att göra det (vilket den i de flesta fall endast kan antas ha efter denpersonliga intervjun). Om prövningen avbryts efter en återkallelse utan att beslut fattas, kommer beviset för
återkallelsen att vara en tjänsteanteckning i akten (punkt 2). Detta är viktigt om sökanden dyker upp senare
och lämnar in en annan ansökan eller vill att prövningen av den tidigare ansökan skall tas upp på nytt. Idenna artikel anges inte närmare vad som händer i sådana fall. Medlemsstaterna måste då pröva ansökan ienlighet med de andra normerna. Artikel 38 (rätt till ett effektivt rättsmedel) kan vara en mekanism för det.
Artikel 20
Artikeln avser den situationen att en asylsökande inte uttryckligen återkallar ansökan, men inte förefaller
ha något intresse av ett beslut om ansökan. Det är onekligen så att en sökandes beteende kan berättiga tillslutsatsen att han eller hon underförstått vill återkalla eller avstå från att fullfölja sin ansökan, och detta bör
direktivet ta hänsyn till.
I punkt 1 anges på vilka grunder ett sådant antagande om att ansökan återkallas eller inte fullföljs kan
göras. Det gäller i allmänhet fall där sökanden inte följer reglerna för förfarandet (t.ex. skyldigheter i frågaom tidsfrister) eller inte samarbetar och även fall där en person har avvikit (utan tillstånd). Liksom i artikel19.1 anges att medlemsstaterna får välja om de vill besluta att avbryta prövningen eller avslå ansökan.
Punkt 2 anger vad som bör hända om sökanden dyker upp igen. Oberoende av de nationella förfaranden
som finns för sådana situationer, skall en grundläggande garanti vara att den berörda personen inte kanöverföras till sitt ursprungsland förrän det har fastställts att han eller hon inte har någon välgrundadfruktan för förföljelse. Denna tanke genomsyrar hela direktivet, men den är av särskild vikt här om ettenskilt ärende inte tas upp på nytt. Om ärendet tas upp på nytt, kan medlemsstaterna välja om de villåteruppta prövningen i det skede den avbröts eller börja om från början. Om medlemsstaten har avslagitansökan i stället för att avbryta förfarandet och beslutet om avslag har vunnit laga kraft, kan medlems-staterna tillämpa det särskilda förfarandet för ansökningar som görs på nytt i artiklarna 33 och 34.
Artikel 21
Mindre ändringar i formuleringen har gjorts i första meningen och i sista punkten. Den ursprungliga
ordalydelsen i den tidigare artikel 17 c har ändrats till ”lägga fram synpunkter” för att undvika att man fårdet intrycket att medlemsstaterna är skyldiga att låta FN:s flyktingkommissariat delta i överklagandeför-faranden i samma utsträckning som sökanden och den beslutande myndigheten.
Artikel 22
Det anges i ett skäl i ingressen att rådets direktiv 95/46/EG om skydd för enskilda personer med avseende
på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter är tillämpligt på överföring avuppgifter enligt detta direktiv och att detta även bör gälla överföring av uppgifter till flyktingkommis-sariatet. Den tidigare artikel 15.1 och 15.4 har därför utgått. Flyktingkommissariatets egen användning avuppgifterna faller inte under nationell rätt utan regleras av strikta sekretessbestämmelser som har uppställtsav Förenta nationernas generalförsamling.SV 26.11.2002 Europeiskagemenskapernas officiellatidning C 291E/151
Kapitel III
Förfaranden i första instans
Artikel 23
Artikel 23 är ny. Den anger vilka förfaranden medlemsstaterna kan välja mellan. Den beaktar rådets
slutsatser, där det betonades att direktivet borde innehålla dels ett påskyndat förfarande för ansökningarsom inte kan tas upp till prövning och ansökningar som är uppenbart ogrundade (tidigare kapitel III och
kapitel IV avsnitt 2), dels ett ordinarie förfarande (tidigare kapitel IV avsnitt 1) och att frågan om särskilda
regler för upprepade ansökningar och ansökningar som prövas vid yttre gränser bör diskuteras ytterligare.Eftersom tonvikten läggs vid påskyndade förfaranden, ligger de ordinarie förfarandena på medlemsstaternasansvar, med förbehåll för bestämmelserna i kapitel II (grundläggande principer och rättssäkerhetsgarantier)och kapitel IV (överklagande).
Artikel 24
Artikeln består av inslag från de tidigare artiklarna 23 och 29. Den har förenklats och ändrats betydligt till
följd av rådets slutsatser. Punkterna 1 till 3 följer ordalydelsen i slutsatserna.
I punkt 2 har det införts en regel om att en förlängning av tidsfristerna bara är giltig om sökanden eller
dennes juridiska ombud eller biträde har delgetts en underrättelse om detta. Härigenom har man tagitlydelsen i den tidigare artikel 24.3 sista meningen och beaktat ändringarna i den tidigare artikel 7 om detjuridiska biträdets roll i samband med information till sökanden. Denna norm har som syfte att ge
rättssäkerhet.
Punkt 3 avser följderna av att tidsfristerna inte har iakttagits. I linje med rådets slutsatser har det lagts till
att om en sökande själv är orsaken till att en tidsfrist har överskridits, kan han eller hon inte åberopaföljderna av att tidsfristen inte har hållits. Denna bestämmelse bör endast användas vid missbruk.
Genom punkt 4 införs en särskild mekanism för en viss grupp av ärenden som skulle kunna men trots
detta inte bör handläggas enligt det påskyndade förfarandet. Det medges att tidsfrister innebär en risk föratt vissa sökande frestas att förhala prövningen av ärendet, t.ex. genom att undanhålla relevanta uppgifterför att få sitt ärende prövat enligt det ordinarie förfarandet, trots att det med hänsyn till sakförhållandena i
ärendet är befogat att handlägga det enligt det påskyndade förfarandet. Medlemsstaterna bör i vissa sådana
fall ha möjlighet att betrakta ett beslut om ansökan som ett beslut som har fattats enligt det påskyndadeförfarandet, även om det inte har fattats inom tidsfristerna. För att kunna göra detta måste det hakonstaterats att sökanden a) har undanhållit avgörande uppgifter och b) har gjort detta utan skälig grundoch avsiktligt. En liknande bestämmelse fanns i artikel 37 i det ursprungliga förslaget, men den var teknisktsett annorlunda, eftersom den fanns i kapitlet om överklagande. Det betonas att denna punkt inte är till-lämplig om sökanden inte har kunnat lämna de aktuella uppgifterna tidigare, t.ex. för att han eller hon fickrelevanta handlingar först efter fyra månader. I ett sådant fall vore det lämpligare att förlänga tidsfristen.
I punkt 5 klargörs att alla avslag på en ansökan med stöd av den föreslagna ”Dublin II-förordningen”
betraktas som ett beslut som har fattats enligt det påskyndade förfarandet, oberoende av inom vilken tidbeslutet har fattats.
Artikel 25
Artikel 25 innehåller en uppräkning av de fall där medlemsstaterna får avvisa en asylansökan. I kategori a,
som avser den mekanism som infördes genom Dublinkonventionen och som snart skall införlivas igemenskapslagstiftningen, har det lagts till en hänvisning till Norge och Island mot bakgrund av att rådethar antagit ett beslut om ingående av ett avtal mellan Europeiska gemenskapen och Republiken Island ochKonungariket Norge om kriterier och mekanismer för att fastställa vilken stat som skall ansvara förhandläggningen av en asylansökan som görs i någon av medlemsstaterna eller i Island eller Norge (rådetsbeslut (2001/258/EG) av den 15 mars 2001). Ordalydelsen har också ändrats (”har påtagit sig ansvaret” istället för ”är ansvarig”), vilket återger andemeningen i Europaparlamentets ändringsförslag 56.SV C 291E/152 Europeiskagemenskapernas officiellatidning 26.11.2002
Efter samråd med medlemsstaterna har dessutom kategorierna i den tidigare artikel 18 kompletterats med
två kategorier som föreslogs i kommissionens arbetsdokument om sambandet mellan att garantera deninterna säkerheten och att uppfylla internationella skyldigheter och instrument avseende skydd(KOM(2001) 743 slutlig). Det är fråga om två typer av fall, nämligen a) fall där den asylsökande stårinför åtal i en internationell brottmålsdomstol och b) fall där den asylsökande har begärts utlämnad förgrova brott av ett annat land än den sökandes ursprungsland. Det kan bli nödvändigt med ytterligarediskussioner om dessa nya grunder.
Artikel 26
Den tidigare artikel 20 har ändrats något. Det föreskrivs att skyddsnivån i första asylland måste över-
ensstämma med folkrättsliga normer.
Artikel 27
Den tidigare artikel 21 är oförändrad, med undantag för sista stycket i punkt 3. I enlighet med Europa-
parlamentets ändringsförslag 58 har det lagts till att medlemsstaterna skall ange skälen för att ett visstsäkert tredje land tas bort eller läggs till. En liknande ändring har gjorts i den tidigare artikel 30 (även nuartikel 30) om säkra ursprungsländer.
Artikel 28
Vissa mindre ändringar har gjorts i den tidigare artikel 22. För det första har hänvisningen till ”en tidigare
vistelse” i punkt 1 a utgått. För det andra har man lagt till orden ”resa in” för att beakta situationen där en
person aldrig har varit i det tredje landet i fråga förut utan endast har en koppling eller nära anknytning till
det landet. För det tredje har den tidigare artikel 23.5 flyttats till denna artikel, men ordet ”får” har ändratstill ”skall” i enlighet med Europaparlamentets ändringsförslag 63. Trots dessa ändringar förväntas ytterligarediskussioner vara nödvändiga.
Artikel 29
Den tidigare artikeln om uppenbart ogrundade ansökningar har delats upp i två skilda artiklar; en som
handlar om avslag på uppenbart ogrundade ansökningar (artikel 29) och en som handlar om avslag avandra faktiska skäl under det påskyndade förfarandet (artikel 32). I begreppet ”uppenbart ogrundad” liggeratt en sökande inte har lagt fram tillräckliga bevis för att tillerkännas flyktingstatus. Det är kopplat till detförhållandet att det inte finns någon rättslig grund för asylansökan. De tre situationer som beskrivs ipunkterna a till c är exempel på detta begrepp, men de fall som anges i artikel 32 är det inte.
Med hänsyn till det nya förhållningssättet i artiklarna 29 och 32 är det inte längre nödvändigt att behålla
undantaget i den tidigare artikel 28.2 a (intern tillflyktsmöjlighet). Det ändrade förhållningssättet till
undantaget i den tidigare artikel 28.2 b, som hänvisade till undantag från flyktingstatus, kommer frånkommissionens arbetsdokument om sambandet mellan att garantera den interna säkerheten och att upp-fylla internationella skyldigheter och instrument avseende skydd (KOM(2001) 743 slutlig).
Artiklarna 30 och 31
I artiklarna 30 och 31 (även tidigare artiklarna 30 och 31) anges det föreslagna gemensamma förhåll-
ningssättet till säkert ursprungsland. Detta är oförändrat, men texten har skrivits om något.SV 26.11.2002 Europeiskagemenskapernas officiellatidning C 291E/153
Artikel 32
I artikel 32 klargörs att en ansökan bara kan avslås efter en prövning i sak enligt det påskyndade
förfarandet om det först har fastställts att sökanden inte har någon välgrundad fruktan för förföljelseenligt Genèvekonventionen. Detta förhållningssätt kommer från rådets slutsatser. Sökandens uppträdandekan också motivera ett avslag enligt det påskyndade förfarandet, om ansökan är ogrundad. Det kan dockinte i sig leda till ett avslag, eftersom sökanden trots sitt uppträdande ändå kan vara en flykting.
Samtidigt har diskussionerna i rådet om det påskyndade förfarandet lett till att alla rättssäkerhetsgarantier i
kapitel II i förslaget nu även gäller det påskyndade förfarandet. Med hänsyn till det annorlunda förhåll-ningssättet till begreppet uppenbart ogrundade ansökningar och på grund av den omfattande ändringen avbestämmelserna i kapitel II, anses det motiverat att lägga till fem nya grunder i uppräkningen.
Artiklarna 33 och 34
I rådets slutsatser anges att ”möjligheten att inom en särskild ram behandla asylansökningar som lämnats
in efter avslag på en tidigare ansökan i en medlemsstat bör undersökas mer ingående för att säkerställasnabb behandling av denna typ av ansökan” (II.1.10). Enligt artiklarna 33 och 34 i förslaget får medlems-staterna själva bestämma om de vill ha ett särskilt förfarande för ansökningar som ges in på nytt eller inte,ett förfarande som i så fall består av en preliminär prövning av om vissa villkor är uppfyllda (dennaprövning kan jämföras med en prövning av om ett ärende kan tas upp till sakprövning). Om villkoren äruppfyllda måste medlemsstaterna gå vidare med prövningen av ansökan i enlighet med normerna i dettadirektiv, enligt vad som anges i kapitel II (vilket vissa medlemsstater kallar ”att inleda ett nytt förfarande”).
Om medlemsstaterna har ett sådant förfarande, måste normerna i dessa artiklar följas. Den grundläggande
tanken är att medlemsstaterna kan avvika från de krav som gäller för prövningen av en första ansökan (sekapitel II) under den preliminära prövningen, vilket ger dem möjlighet att fatta beslut snabbare, även beslutom utvisning (se artikel 40.3), förutsatt att vissa villkor är uppfyllda. Tysk praxis har inspirerat dettaförfarande. Det betonas att medlemsstaterna inte är skyldiga att anta dessa regler utan kan även i fortsätt-ningen pröva nya ansökningar från tidigare sökande som vilken annan ansökan som helst. Vissa medlems-stater kanske föredrar att göra så och avslå nya ansökningar från samma sökande som ogrundade enligt detpåskyndade förfarandet, om villkoren i artikel 30.2 d är uppfyllda.
Artikel 35
I rådets slutsatser anges att ”frågan om tillämpning av direktivet för asylansökningar som lämnas in vid en
medlemsstats gräns återstår att behandla” (II.1.6). Efter vidare samråd med medlemsstaterna föreslås ettsärskilt förhållningssätt till ansökningar som görs vid gränser. Utgångspunkten för detta förhållningssätt äratt nationell lagstiftning har företräde och att det skall finnas möjlighet att behålla specifika nationellasärdrag i sådana förfaranden och administrativa arrangemang.
Eftersom detta ger medlemsstaterna möjlighet att tillämpa normer med en lägre skyddsnivå än de gemen-
samma förfarandenormerna, är det nödvändigt att införa en så kallad stand still-klausul. Det innebär att demedlemsstater som vid den tidpunkt då direktivet antas redan har lagstiftning om förfaranden vid grän-serna kan avvika från miniminormerna i kapitel II, förutom de normer som anges uttryckligen i denna
artikel, men övriga medlemsstater kan inte göra det. Genom denna undantagsordning uppnår man en
(känslig) balans mellan de aktuella medlemsstaternas behov av att få behålla ett särskilt förfarande vidgränserna och skyddet för de grundläggande rättssäkerhetsgarantier som bör ges alla asylsökande i hela EU,oberoende av vilka praktiska förfaranden som är tillämpliga i medlemsstaterna.
Artiklarna 36 och 37
Den tidigare artikel 26, som handlade om återkallelse eller annullering av flyktingstatus i den mening som
avses i artikel 63.1 d i EG-fördraget, har bara ändrats på så sätt att den nu även omfattar den situationenatt det är en domstol eller en annan myndighet än den beslutande myndigheten som beslutar omåterkallelse eller annullering.
Uttrycket ”återkallelse eller annullering” är avsett att även omfatta ”upphävande” av flyktingstatus.SV C 291E/154 Europeiskagemenskapernas officiellatidning 26.11.2002
Kapitel IV
Överklagande
Artikel 38
Det är främst rådets slutsatser som har tjänat som riktlinjer för den totala omstruktureringen av kapitlet
om överklagande. Medlemsstaterna godtog inte utgångspunkten för det ursprungliga förslaget, nämligen attgemenskapslagstiftningen om asylförfaranden borde bygga på ett system i tre led, dvs. först överklagandetill en överprövningsmyndighet av ett slag som medlemsstaterna skulle bestämma och, för alla sökande,möjlighet att överklaga saken vidare till domstol. De tidigare artiklarna 38 och 40 har därmed blivitöverflödiga. Kapitlet om överklagande har dessutom stramats upp och skurits ned till vad som är absolut
nödvändigt. Bestämmelserna i den tidigare artikel 35 om tidsfrister för överinstansernas beslutsfattande och
följderna av att tidsfristerna inte följs, det valfria förfarandet för automatisk omprövning i den tidigareartikel 36 och hänvisningarna till snabba förfaranden för ansökningar som ges in vid gränser i de tidigareartiklarna 34.5 och 39.4 har därför strukits.
Det ändrade förslaget begränsar sig till att utveckla principen om rätten till ett effektivt rättsmedel inför en
domstol i stället för den ursprungliga ”institutionella” metoden. Principen definieras i artikel 34.1 och
utvecklas vidare i de återstående punkterna i artikel 34 och i de övriga artiklarna i detta kapitel. Begreppet
effektivt rättsmedel inför en domstol kommer från artikel 47 i Europeiska unionens stadga om de grund-läggande rättigheterna, som i sin tur bygger på artikel 13 i Europakonventionen om skydd för de mänsk-liga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Artikel 13 i konventionen hänvisar till ”ett effektivträttsmedel inför en nationell myndighet”. Artikel 47 i stadgan hänvisar till en oavhängig och opartiskdomstol. Detta bör förstås som en hänvisning till en domstol [saknar betydelse för den svenska versionen].Skyddet i gemenskapslagstiftningen är mera omfattande än skyddet enligt Europakonventionen om skyddför de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, eftersom det garanterar rätten till etteffektivt rättsmedel inför en domstol. EG-domstolen har fastställt denna princip i sin praxis (mål 222/84,Marguerite Johnston mot Chief Constable of the Royal Ulster Constabulary, och mål 222/86, Unectef motHeylens). Enligt domstolen gäller denna princip även medlemsstaterna när de tillämpar gemenskapslag-stiftningen. Rekvisiten ”oavhängig och opartisk” är formella krav för ett effektivt rättsmedel och de kanantas omfattas av begreppet ”domstol”. Domstolen har också definierat andra krav för att ett rättsmedelskall betraktas som effektivt, såsom befogenheten att fastställa eller ogiltigförklara ett beslut.
Eftersom rådet har valt att inte ålägga medlemsstaterna en skyldighet att ha ett överklagandesystem i två
led i asylärenden och med hänsyn till ovannämnda rättspraxis, bör följden bli att om det bara finns enmöjlighet att överklaga, vilket t.ex. är fallet i vissa länder i fråga om uppenbart ogrundade ansökningar elleransökningar som inte tas upp till sakprövning, måste detta vara till en domstol. I detta hänseende kankommissionen inte följa rådets slutsatser, som innehöll en möjlighet att överklaga till ”en domstolsliknandeinstans”.
Principen om ett effektivt rättsmedel inför en domstol hindrar inte medlemsstaterna från att låta en
förvaltningsmyndighet vara ansvarig för att ompröva beslut före ett överklagande till domstol. Dettainnebär att ett effektivt rättsmedel kan omfatta antingen ett överklagande till domstol eller en omprövningav en förvaltningsmyndighet som följs av ett överklagande till domstol. Detta behöver dock inte anges isjälva direktivtexten.
I punkt 2 anges att oberoende av om beslutet har fattats enligt det ordinarie eller det påskyndade
förfarandet, bör det effektiva rättsmedlet alltid omfatta en möjlighet till domstolsprövning i både sak-och rättsfrågor.
Genom punkt 3 säkerställs att om myndigheterna i en medlemsstat vägrar att inleda ett förfarande på nytt
om det har avbrutits, kan detta beslut överklagas. Även beslut om tidsfrister och om förlängning avtidsfrister enligt artikel 24 skall kunna överklagas. Första stycket omfattar en rätt att överklaga en vägranatt återuppta prövningen av en ansökan som görs på nytt i enlighet med kapitel II (se artiklarna 33 och34).
Artiklarna 39 och 40
Till följd av uppmaningen i rådets slutsatser om att göra tillräcklig åtskillnad mellan det ordinarie och det
påskyndade förfarandet, föreslås att omprövning och överklagande av beslut som har fattats enligt dessaolika förfaranden regleras i separata artiklar.SV 26.11.2002 Europeiskagemenskapernas officiellatidning C 291E/155
Den främsta skillnaden mellan det påskyndade och det ordinarie överklagandeförfarandet avser rätten att
stanna kvar i den berörda medlemsstaten (på dess territorium, i en hamn eller ett transitområde på enflygplats eller vid dess gräns) i avvaktan på utgången av omprövningen eller överklagandet (i det följande”uppskov med verkställigheten”). Om ett beslut har fattats enligt det ordinarie förfarandet presumeras atten omprövning eller ett överklagande automatiskt medför uppskov med verkställigheten (artikel 39.1, sommedlemsstaterna får avvika från, dock endast med stöd av lagar eller andra författningar som är i kraft närdetta direktiv antas). Även om samma presumtion gäller för påskyndade förfaranden föreslås inte någonstand still-klausul och bestämmelserna ålägger bara medlemsstaterna att i nationell lagstiftning föreskriva i
vilka fall beslut inte medför uppskov med verkställigheten (artikel 40.1).
Den andra skillnaden rör fall där undantag kan göras från den regel som säger att om det inte finns något
(automatiskt) uppskov med verkställigheten, måste ett domstolsbeslut om ett yrkande att ändå ge uppskovmed verkställigheten avvaktas innan utvisning kan ske. Detta följer av det faktum att olika beslut fattasunder förfarandet. Beslut som avser undantagen i artikel 40.3 fattas alltid enligt påskyndade förfaranden.
Artikel 41
I denna artikel samlas och ändras bestämmelserna i den tidigare artikel 34.1–4, dvs. bestämmelser om att
medlemsstaterna av rättssäkerhetsskäl på förhand skall föreskriva bestämmelser om tidsfrister och ombehörigheten för de nationella domstolar eller förvaltningsmyndigheter som är ansvariga för överklagandenrespektive omprövning i enlighet med den nya artikel 38. En andra punkt har lagts till efter diskussionerpå expertnivå om den situationen att en ansökan återkallas eller inte fullföljs under överklagandeförfaran-den.
Kapitel V
Allmänna bestämmelser och slutbestämmelser
Artikel 42
Den tidigare artikel 41 om att direktivet skall tillämpas utan diskriminering har ändrats för att beakta
artikel 21 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, som högtidligt proklameradesefter det att det ursprungliga förslaget hade antagits.
Artikel 43
Den tidigare artikel 42 om påföljder är oförändrad.
Artikel 44
Den tidigare artikel 43 om att kommissionen skall rapportera om tillämpningen av direktivet är oför-
ändrad, bortsett från några mindre ändringar i formuleringen och vad gäller intervallet mellan rapporterna.
I enlighet med Europaparlamentets ändringsförslag 8 och 101 föreslås att kommissionen skall rapportera
om tillämpningen av direktivet vartannat år. Kommissionen stöder detta ändringsförslag, under förutsätt-ning att det inte blir ett prejudikat för all asyllagstiftning. Kommissionen anser att detta direktiv är avsärskild vikt för det gemensamma europeiska asylsystemet, eftersom förfarandereglerna föregår och vill-korar utövandet av rättigheter enligt annan gemenskapslagstiftning på asylområdet, till exempel förslagettill rådets direktiv om miniminormer för när medborgare i tredje land och statslösa personer skall betraktassom flyktingar eller som personer som av andra skäl behöver internationellt skydd samt om dessa perso-ners rättsliga ställning (KOM(2001) 510 slutlig).
Artikel 45
Det har tillkommit en regel om att medlemsstaterna till kommissionen skall översända texten till de
bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar på det område som omfattas av detta direktiv ochtidsfristen för att genomföra direktivet har ändrats.SV C 291E/156 Europeiskagemenskapernas officiellatidning 26.11.2002
Artiklarna 46 och 47
De tidigare artiklarna 45 och 46 är oförändrade.
Bilaga I
Bilaga I har ändrats, i första hand till följd av Europaparlamentets ändringsförslag (102, 108 och 110).
Dessutom har rådet föreslagit vissa ändringar. Den ursprungliga bilaga I beaktade inte situationen att ettland har ratificerat Genèvekonventionen men ännu inte antagit lämpliga bestämmelser. Om ett sådant landändå i praktiken, enligt vad FN:s flyktingkommissariat intygar, konsekvent iakttar normerna i konventionenoch beaktar rättigheterna för personer som behöver internationellt skydd i konventionens mening, bör detlandet kunna kvalificeras som ett säkert tredje land.
Vad gäller del II i bilaga I, har det lagts till ett stycke, så att det anges uttryckligen i direktivet att de
medlemsstater som bedömer säkerheten i ett tredje land från fall till fall i stället för att föra upp länder påen förteckning, inte behöver motivera det individuella beslutet på det generella och offentliga sätt somanges i denna del av bilagan. En liknande bestämmelse har lagts till i del II i bilaga II.
Bilaga II
Ändringarna (”generellt iakttar” har ersatts med ”konsekvent iakttar” och ”institutioner” har ersatts med
”strukturer”) följer Europaparlamentets ändringsförslag 111.
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV
med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska
gemenskapen, särskilt artikel 63.1 d i detta,
med beaktande av kommissionens förslag,med beaktande av Europaparlamentets yttrande,med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs ytt-
rande, och
av följande skäl:
(1) En gemensam asylpolitik, som omfattar ett gemensamt
europeiskt asylsystem, är en del av Europeiska unionensmål att gradvis inrätta ett område med frihet, säkerhet ochrättvisa som är öppet för alla som av olika omständighetertvingas söka skydd inom gemenskapen på laglig väg.
(2) Europeiska rådet enades vid sitt särskilda möte i Tammer-
fors den 15 och 16 oktober 1999 om att arbeta för att ettgemensamt europeiskt asylsystem skapas, grundat på enfullständig och allomfattande tillämpning av Genèvekon-ventionen angående flyktingars rättsliga ställning av den
28 juli 1951, kompletterad genom New York-protokollet
av den 31 januari 1967, och på så sätt upprätthålla prin-cipen om ”non-refoulement” och garantera att ingenskickas tillbaka för att bli utsatt för förföljelse.
(3) I slutsatserna från Tammerfors fastställs att ett gemensamt
europeiskt asylsystem på kort sikt bör omfatta gemen-samma normer för rättvisa och effektiva asylförfarandeni medlemsstaterna och att gemenskapsbestämmelserna pålängre sikt bör leda till ett gemensamt asylförfarande i
hela Europeiska gemenskapen.
(4) Miniminormer för medlemsstaternas förfaranden för att
bevilja eller återkalla flyktingstatus är därför en första åt-gärd i fråga om asylförfaranden, som dock inte påverkarandra åtgärder som kan komma att vidtas för att genom-föra artikel 63.1 d i fördraget eller målet att skapa ettgemensamt asylförfarande som man enades om i slutsat-serna från Europeiska rådet i Tammerfors.
(5) Direktivets huvudsakliga syfte är att införa miniminormer
för förfaranden för att fastställa flyktingstatus i Europeiskagemenskapen, så att det säkerställs att en medlemsstataldrig på något sätt utvisar eller avvisar asylsökande tillgränsen mot ett område där den asylsökandes liv skullehotas på grund av hans eller hennes ras, religion, natio-nalitet, tillhörighet till viss samhällsgrupp eller politiskaåskådning.
(6) För att säkra detta mål understryks i rådets slutsatser av
den 7 december 2001 (efter ändringar den 18 december
2001) om medlemsstaternas förfaranden för att bevilja
och återkalla flyktingstatus behovet av att asylsökandenfår omfattande garantier när det gäller beslutsprocessenoch att kvaliteten på besluten är optimal, utan att detäventyrar förfarandenas syfte och effektivitet. Sådana be-stämmelser bör även föreskriva miniminormer för ett or-dinarie förfarande, göra det möjligt att anta eller bibehållapåskyndade förfaranden och ge utrymme för tillräckligåtskillnad mellan dessa båda typer av förfaranden.SV 26.11.2002 Europeiskagemenskapernas officiellatidning C 291E/157
(7) Detta direktiv står i överensstämmelse med de grundläg-
gande rättigheter och principer som erkänns särskilt iEuropeiska unionens stadga om de grundläggande rättig-heterna som allmänna gemenskapsrättsliga principer. Di-rektivet syftar särskilt till att säkerställa full respekt för denmänskliga värdigheten och de asylsökandes och derasmedföljande familjemedlemmars rätt att söka asyl samtskydd mot återsändande, avvisning och utvisning genom
att främja tillämpningen av artikel 1 och artiklarna 18–19
i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rät-tigheterna.
(8) Detta direktiv bör genomföras utan att det påverkar med-
lemsstaternas befintliga förpliktelser enligt folkrättsliga in-strument om mänskliga rättigheter.
(9) Detta direktiv bör inte påverka tillämpningen av protokol-
let om asyl för medborgare i Europeiska unionens med-lemsstater, som fogats till Fördraget om upprättandet avEuropeiska gemenskapen.
(10) Asylförfarandena bör inte vara så långa och utdragna att
personer som är i behov av skydd tvingas genomlida en
lång period av osäkerhet innan deras fall avgörs, medanpersoner som inte behöver något skydd men önskarstanna i medlemsstaterna ser en asylansökan som ettsätt att förlänga sin vistelse med flera år. Samtidigt ärdet väsentligt att asylförfarandena innehåller skydds-mekanismer som säkrar att alla som verkligen behöverskydd identifieras.
(11) Miniminormerna i detta direktiv bör därför ge medlems-
staterna möjlighet att använda ett snabbt och enkelt sys-tem för att skyndsamt och korrekt handlägga asylansök-ningar i överensstämmelse med medlemsstaternas konsti-tutioner och internationella förpliktelser.
(12) Förutsatt att det finns nödvändiga skyddsmekanismer på
plats skulle ett snabbt och enkelt system för förfarandena i
medlemsstaterna kunna bestå i ett enda överklagande tilldomstol.
(13) För att personer som verkligen behöver skydd enligt ar-
tikel 1.A i Genèvekonventionen skall erkännas som flyk-tingar på riktiga grunder, måste skyddsmekanismernasäkra att alla asylsökande faktiskt får tillgång till asylför-farandet, möjlighet att samarbeta och kommunicera medde behöriga myndigheterna för att lägga fram alla rele-vanta omständigheter i sitt ärende och de rättssäkerhets-garantier under förfarandet som krävs för att de skallkunna föra sin talan genom alla skeden av förfarandet.
(14) För att gynna ett system för ett skyndsamt erkännande av
de asylsökande som behöver skydd som flyktingar i den
mening som avses i artikel 1.A i Genèvekonventionen,bör medlemsstaterna å andra sidan ha möjlighet att till-lämpa påskyndade förfaranden för att i enlighet med klaraoch i förväg fastställda kriterier handlägga ett antal olikakategorier av ansökningar, inklusive ansökningar som fö-refaller vara uppenbart ogrundade, ansökningar som görspå nytt utan att några nya bevis eller faktiska omständig-heter har tillkommit och ansökningar av personer vilkasrätt att resa in på en medlemsstats territorium är under
prövning.
(15) Det är mycket viktigt att påskyndade förfaranden innehål-
ler nödvändiga skyddsmekanismer, så att eventuella tvivelfrån den flyktingstatusbestämmande myndighetens sida
kan undanröjas och de som behöver skydd identifieras
på riktiga grunder. Därför bör de i princip inbegripasamma grundläggande rättssäkerhetsgarantier och kravpå handläggningen som de ordinarie förfarandena, för-utsatt att det är nödvändigt för det påskyndade förfaran-det. Således är normerna för förfaranden för att prövaansökningar som görs på nytt utan att några nya beviseller faktiska omständigheter tillkommit och förfarandengenom vilka det fattas beslut om en asylsökandes rätt tillinresa proportionerliga med hänsyn till det särskilda syftetmed sådana förfaranden.
(16) Alla asylsökande bör, i alla typer av förfaranden, åtnjuta
rättssäkerhetsgarantier som åtminstone omfattar rätt tillprövning, rätt att stanna kvar i avvaktan på beslut av
behörig myndighet, rätt till en tolk för att kunna lägga
fram sin sak när de hörs av myndigheterna, möjlighet attmeddela sig med Förenta nationernas flyktingkommis-sariat eller någon annan organisation som arbetar förflyktingkommissariatets räkning, rätt till korrekt delgiv-ning av beslut, rätt till en motivering av beslutet i sak-och rättsfrågor, möjlighet att rådgöra med ett juridisktombud eller biträde samt rätt att under avgörande skedeni förfarandet informeras om sin rättsliga ställning på ettspråk som de rimligen kan förväntas förstå.
(17) Dessutom bör det införas särskilda rättssäkerhetsgarantier
för personer med särskilda behov, till exempel underårigautan medföljande vuxen.
(18) Ett minimikrav för beslutsprocessen bör i alla förfaranden
vara att beslut skall fattas utifrån faktiska omständigheterav myndigheter med behörighet i asyl- och flyktingären-den.
(19) Beslut i asylärenden bör kunna överklagas, så att ärendet
prövas av en domstol i sak- och rättsfrågor. Den sökandebör ha rätt att inte bli utvisad förrän en domstol har fattatbeslut om rätten att stanna kvar i väntan på utgången avöverklagandet, med undantag för ett begränsat antal situa-tioner som anges i detta direktiv, bland annat när det ärmotiverat av hänsyn till allmän ordning och säkerhet.
(20) Europaparlamentets och rådet direktiv 95/46/EG av den
24 oktober 1995 om skydd för enskilda personer medavseende på behandling av personuppgifter och om detfria flödet av sådana uppgifter (
1) bör gälla för personupp-
gifter som behandlas vid tillämpningen av det här direk-tivet. Direktiv 95/46/EG bör även gälla för överföring avuppgifter från medlemsstaterna till flyktingkommissariatet,när detta organ utför sitt uppdrag enligt Genèvekonven-tionen. En förutsättning för sådan överföring är att detpersonuppgiftsskydd som tillämpas inom flyktingkommis-sariatet bedöms som tillräckligt.SV C 291E/158 Europeiskagemenskapernas officiellatidning 26.11.2002
(1) EGT L 281, 23.11.1995, s. 31.
(21) Det ligger i miniminormernas natur att medlemsstaterna
får införa eller behålla gynnsammare bestämmelser förpersoner som ansöker om internationellt skydd från enmedlemsstat, om det kan antas att en sådan ansökangörs på den grunden att personen är en flykting i denmening som avses i artikel 1.A i Genèvekonventionen.
(22) I konsekvens med detta bör medlemsstaterna uppmuntras
att tillämpa direktivet även på beslutsförfaranden som till-lämpas vid ansökningar om andra former av skydd änGenèvekonventionens, när de sökande inte uppfyller kra-ven för flyktingstatus, varvid särskild hänsyn skall tas tillrådets direktiv ... [Förslag till rådets direktiv om minimi-normer för när medborgare i tredje land och statslösapersoner skall betraktas som flyktingar eller som personersom av andra skäl behöver internationellt skydd samt omdessa personers rättsliga ställning].
(23) Medlemsstaterna bör föreskriva påföljder för överträdelser
av de nationella bestämmelser som antas för att genom-föra detta direktiv.
(24) Genomförandet av detta direktiv bör utvärderas minst
vartannat år.
(25) Eftersom målen för den föreslagna åtgärden, nämligen att
införa miniminormer för medlemsstaternas förfarandenför att bevilja och återkalla flyktingstatus, inte i tillräckligutsträckning kan uppnås av medlemsstaterna och de där-för, på grund av åtgärdens omfattning eller verkningar,bättre kan uppnås på gemenskapsnivå, kan gemenskapenvidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i ar-tikel 5 i fördraget. I enlighet med proportionalitetsprinci-pen i samma artikel går förordningen inte utöver vad somär nödvändigt för att uppnå dessa mål.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
KAPITEL I
ALLMÄNNA BESTÄMMELSER
Artikel 1
Syfte
Syftet med detta direktiv är att fastställa miniminormer för
medlemsstaternas förfaranden för att bevilja eller återkalla flyk-tingstatus.
Artikel 2
Definitioner
I detta direktiv används följande beteckningar med de betydel-
ser som här anges:
a)Genèvekonventionen: konventionen angående flyktingars
rättsliga ställning, undertecknad i Genève den 28 juli 1951,såsom den kompletterats genom New York-protokollet avden 31 januari 1967.b)asylansökan: en ansökan som görs av en person och som
kan förstås som en begäran om internationellt skydd frånen medlemsstat i enlighet med Genèvekonventionen. Enansökan om internationellt skydd antas vara en asylansö-kan, om inte personen i fråga uttryckligen begär en annantyp av skydd som det kan ansökas om separat.
c)sökande eller asylsökande: en person som har ansökt om asyl
och vars ansökan ännu inte har lett till ett slutligt beslut.
d)slutligt beslut: ett beslut mot vilket samtliga rättsmedel enligt
detta direktiv har uttömts.
e)beslutande myndighet: en domstol, en myndighet med dom-
stolsliknande uppgifter eller en administrativ myndighet ien medlemsstat som är ansvarig för att pröva asylansök-ningar och behörig att fatta beslut i första instans i sådanaärenden.
f)flykting:en person som uppfyller kraven enligt artikel 1.A i
Genèvekonventionen och rådets direktiv ... [Förslag tillrådets direktiv om miniminormer för när medborgare i
tredje land och statslösa personer skall betraktas som flyk-
tingar eller som personer som av andra skäl behöver in-ternationellt skydd samt om dessa personers rättsliga ställ-ning].
g)flyktingstatus: den rättsliga ställning som en medlemsstat
beviljar en person som är flykting och som tas emotsom sådan på den medlemsstatens territorium.
h)underårig utan medföljande vuxen: en person som är yngre än
arton år och som anländer till medlemsstaternas territo-rium utan att vara i sällskap med en vuxen som enligtlag eller sedvana ansvarar för honom eller henne, så längehan eller hon inte faktiskt tas om hand av en sådan person,eller en underårig som lämnas utan sällskap av en vuxenefter att ha rest in på medlemsstaternas territorium.
i)företrädare: en person eller en organisation som företräder
en underårig utan medföljande vuxen i egenskap av för-
myndare, en nationell organisation som ansvarar för den
underårigas omvårdnad och välbefinnande eller någon an-nan lämplig företrädare som utsetts att värna om hans ellerhennes bästa.
j)kvarhållande i förvar: en medlemsstats kvarhållande av asyl-
sökande inom avgränsade områden, där den asylsökandesrörelsefrihet är avsevärt inskränkt.
k)återkallelse av flyktingstatus: ett beslut av en behörig myndig-
het genom vilket en persons flyktingstatus återkallas medstöd av artikel 1.C eller artikel 33.2 i Genèvekonventionen.
l)upphävande av flyktingstatus: ett beslut av en behörig myn-
dighet genom vilket en persons flyktingstatus upphävs föratt det har framkommit omständigheter som tyder på attpersonen i fråga aldrig borde ha erkänts som flykting.
m)stanna kvar på medlemsstatens territorium: att stanna kvar vid
gränsen, i transitområden på flygplatser eller hamnar ellerpå territoriet till den medlemsstat där asylansökan har läm-nats in eller håller på att prövas.SV 26.11.2002 Europeiskagemenskapernas officiellatidning C 291E/159
Artikel 3
Tillämpningsområde
1. Detta direktiv är tillämpligt på alla asylansökningar som
lämnas in vid gränsen, i transitområden på flygplatser och ihamnar eller på medlemsstaternas territorium.
2. Detta direktiv är inte tillämpligt på ansökningar om di-
plomatisk eller territoriell asyl som lämnas in till medlemssta-
ternas diplomatiska eller konsulära beskickningar.
3. Medlemsstaterna får besluta att tillämpa bestämmelserna i
detta direktiv på förfaranden för att handlägga ansökningar omandra typer av skydd än det som omfattas av Genèvekonven-tionen för personer som konstateras inte vara flyktingar.
Artikel 4
Förmånligare bestämmelser
Medlemsstaterna får införa eller bibehålla förmånligare normer
för förfaranden för att bevilja och återkalla flyktingstatus, för-utsatt att de normerna är förenliga med detta direktiv.
KAPITEL II
GRUNDLÄGGANDE PRINCIPER OCH RÄTTSSÄKERHETS-
GARANTIER
Artikel 5
Rätt till prövning av ansökan
1. Medlemsstaterna skall se till att asylansökningar inte av-
slås eller avvisas utan prövning enbart på den grunden att deinte har lämnats in så snart som möjligt.
2. Medlemsstaterna får ställa som krav att asylansökan läm-
nas in av den som ansökan gäller.
3. Medlemsstaterna skall se till att varje enskild myndig per-
son har rätt att lämna in en separat asylansökan för sin egenräkning.
Medlemsstaterna får dock genom lag fastställa vad som skall
gälla
a) om en underårig inte själv får lämna in en ansökan och
ansökan därför måste lämnas in av en annan person förhans eller hennes räkning,
b) om ansökan för en underårig utan medföljande vuxen måste
lämnas in av en företrädare på det sätt som anges i artikel15.1.
4. Medlemsstaterna får genom lag fastställa att en asylsö-
kande får lämna in asylansökningar för personer som är bero-ende av honom eller henne för sin försörjning, inklusive under-åriga. I sådana fall skall medlemsstaterna se till att vuxna somär beroende av sökanden för sin försörjning och underårigasom är beroende av sökanden för sin försörjning och sominte omfattas av punkt 3 a godtar att en ansökan lämnas inför deras räkning och, om de inte skulle godta detta, ges möj-
lighet att själva lämna in en ansökan.
När en person som är beroende av sökanden för sin försörjning
lämnar in en ansökan för sin egen räkning efter att ha godtagitatt en ansökan lämnas in för hans eller hennes räkning, fårdenna ansökan avvisas på grundval av den ansökan som läm-nades in för hans eller hennes räkning.
5. Medlemsstaterna skall se till att de förfaranden som fö-
reskrivs i detta direktiv börjar tillämpas så snart som möjligt.
6. Medlemsstaterna skall se till att:a) alla myndigheter som den sökande kan komma att vända
sig till vid medlemsstatens gräns eller på dess territoriumhar fått instruktioner för behandlingen av asylansökningar,också vad gäller att utan dröjsmål vidarebefordra ansökning-arna, tillsammans med alla relevanta upplysningar, till be-hörig myndighet för prövning,
b) personalen vid dessa myndigheter har fått den utbildning
som krävs för att konstatera att det är fråga om en asyl-ansökan och har tillräckliga kunskaper för att gå vidare ienlighet med de nämnda instruktionerna.
Artikel 6
Rätt att stanna kvar under prövningen av ansökan
1. Asylsökande skall ha rätt att stanna kvar på medlems-
statens territorium till dess att den beslutande myndighetenhar fattat beslut.
2. Medlemsstaternas får endast avvika från denna regel när
en förnyad ansökan i enlighet med artiklarna 33 och 34 intekommer att bli föremål för någon ytterligare prövning.
Artikel 7
Krav som ställs på prövningen av asylansökningar
1. Medlemsstaterna skall se till att den beslutande myndig-
heten fattar sina beslut om asylansökningar efter en korrektprövning. Medlemsstaterna skall därför se till att
a) ansökningar prövas och beslut fattas individuellt, objektivt
och opartiskt,
b) precis och aktuell information erhålls från olika källor, in-
klusive FN:s flyktingkommissariat, om den allmänna situa-tion som råder i de asylsökandes ursprungsländer och, vidbehov, i de länder som de asylsökande har rest igenom, ochatt denna information görs tillgänglig för den personal somansvarar för att pröva asylansökningar och fatta beslut omdessa,
c) den personal som har att pröva asylansökningar och fatta
beslut om dessa har tillräckliga kunskaper om tillämpliganormer på området för asyl- och flyktinglagstiftning.
2. Medlemsstaterna skall se till att de myndigheter som
anges i kapitel IV ges tillgång till den allmänna informationsom avses i punkt 1 b, när denna behövs för att de skall kunnautföra sitt arbete.SV C 291E/160 Europeiskagemenskapernas officiellatidning 26.11.2002
Artikel 8
Krav som ställs på beslut av den beslutande myndigheten
1. Medlemsstaterna skall se till att beslut om asylansök-
ningar fattas skriftligen.
2. Om en ansökan avslås skall medlemsstaterna dessutom se
till att de faktiska och rättsliga skälen för detta anges i beslutetoch att det ges skriftlig information om hur ett beslut som gården sökande emot kan överklagas.
Artikel 9
Rättssäkerhetsgarantier för asylsökande
1. Medlemsstaterna skall se till att alla asylsökande omfattas
av följande rättssäkerhetsgarantier i samband med de förfaran-den som föreskrivs i kapitel III i detta direktiv:
a) Sökandena skall upplysas om det förfarande som skall följas
och om sina rättigheter och skyldigheter under detta för-farande på ett språk som de rimligen kan förväntas förstå.Informationen måste tillhandahållas i så god tid att de kanutöva de rättigheter som garanteras genom detta direktivoch uppfylla de skyldigheter som anges i artikel 16 ochartikel 20.1.
b) Sökandena skall närhelst så är rimligt få hjälp av en tolk
som kan framföra deras argument till de behöriga myndig-heterna. Medlemsstaterna skall anse det rimligt att tillhan-dahålla tolk om den beslutande myndigheten kallar densökande till en intervju innan ett beslut har fattats om asyl-ansökan. I detta fall, liksom i andra situationer då de behö-riga myndigheterna kallar in en tolk, skall kostnaderna för
tolken täckas med offentliga medel.
c) Sökandena får inte nekas möjlighet att meddela sig med
FN:s flyktingkommissariat eller någon annan organisation
som enligt avtal med en medlemsstat verkar för flykting-
kommissariatets räkning på den medlemsstatens territorium.
d) Sökandena måste delges den beslutande myndighetens be-
slut om deras asylansökan inom skälig tid och på ett korrekt
sätt. Om ett juridiskt ombud eller biträde rättsligt företräderden sökande, får medlemsstaterna välja att delge beslutetmed denne i stället för med den asylsökande.
e) Sökandena skall på ett språk som de rimligen kan förväntas
förstå underrättas om beslutet av den beslutande myndighe-ten, om de inte biträds eller företräds av ett juridiskt ombudeller biträde. Denna underrättelse skall innefatta upplys-ningar om möjligheterna att överklaga eller begära ompröv-ning av ett beslut som går dem emot.
2. De vuxna personer som är beroende av sökanden för sin
försörjning som avses i artikel 5.4 skall informeras individuelltom möjligheterna att tillhandahålla de behöriga myndigheternaupplysningar om asylansökan innan den beslutande myndighe-ten fattar beslut.Medlemsstaterna skall i fråga om de förfaranden som föreskrivs
i kapitel IV se till att asylsökande även omfattas av de rätts-säkerhetsgarantier som anges i artikel 9.1 b, 9.1 c och 9.1 d.
Artikel 10
Asylsökande som kallas till personlig intervju
1. Innan den beslutande myndigheten fattar ett beslut skall
asylsökanden ges tillfälle att höras om ansökan av en personsom enligt nationell lag är behörig att utföra en sådan intervju.
Medlemsstaterna får dock föreskriva att underåriga under en
viss ålder inte behöver intervjuas.
2. Den personliga intervjun behöver inte genomföras om
det, på grundval av bedömningar i de enskilda fallen, fram-kommer att
a) den beslutande myndigheten kan fatta ett beslut på grundval
av tillgänglig bevisning,
b) den behöriga myndigheten anser att den sökande inte bör
eller kan höras på grund av bestående omständigheter somligger utanför hans eller hennes kontroll; om oklarhet råderfår medlemsstaterna begära ett intyg från läkare eller psy-kolog,
c) den behöriga myndigheten inte inom skälig tid kan tillhan-
dahålla en tolk i enlighet med artikel 11.2 b,
d) den behöriga myndigheten inte kan genomföra intervjun på
grund av att den sökande utan godtagbara skäl har under-låtit att inställa sig till intervjun.
3. I de fall som avses i punkt 1 andra stycket och punkt 2 b,
c och d måste den sökande, innan den beslutande myndighetenfattar beslut, i stället för intervjun ges möjlighet att lämnasynpunkter, eventuellt med bistånd av ett juridiskt ombud ellerbiträde och/eller, om det är fråga om en underårig sökande, enföreträdare.
Om den sökande inte kan höras vid en intervju på grund av att
den behöriga myndigheten är oförmögen att tillhandahålla tolkenligt artikel 11.2 b inom skälig tid, skall medlemsstaternakostnadsfritt tillhandahålla bistånd av ett juridiskt ombud ellerbiträde och/eller, om det är fråga om en underårig utan med-följande vuxen, en företrädare, och innan den beslutande myn-digheten fattar beslut i stället för en personlig intervju ge demtillfälle att lämna synpunkter på sådana personers vägnar.
4. Även om någon personlig intervju inte har ägt rum av de
skäl som anges i artikel punkt 2 och inga synpunkter harmottagits på det sätt som anges i punkt 3, skall detta inte
hindra den beslutande myndigheten från att fatta beslut i ett
asylärende.
Om någon intervju inte har ägt rum av de skäl som anges i
punkt 2 eller 3, skall detta i sig inte påverka den beslutandemyndighetens beslut i negativ riktning.SV 26.11.2002 Europeiskagemenskapernas officiellatidning C 291E/161
Artikel 11
Krav som ställs på den personliga intervjun
1. Personliga intervjuer skall under normala omständigheter
äga rum utan familjemedlemmars närvaro.
2. Medlemsstaterna skall vidta lämpliga åtgärder för att se
till att personliga intervjuer genomförs under sådana förhållan-den att de sökande kan lägga fram skälen för sina ansökningarpå ett heltäckande sätt. Medlemsstaterna skall därför
a) i samband med att de utser intervjuare och tolk göra sitt
bästa för att ta hänsyn till de personliga och allmänna om-ständigheterna kring ansökan, inklusive den sökandes kul-turella ursprung och hans eller hennes utsatta ställning, för-utsatt att det är möjligt att göra detta i förväg och att denbehöriga myndigheten är medveten om dessa omständighe-ter,
b) utse en tolk som kan garantera en fungerande kommunika-
tion mellan den sökande och intervjuaren. Det är inte nöd-vändigt att kommunikationen äger rum på det språk somden sökande föredrar, om det finns något annat språk somdenne rimligen kan förväntas förstå.
Artikel 12
Den ställning som utskriften av protokollet från den per-
sonliga intervjun har i förfarandet
1. Medlemsstaterna skall se till att det görs en utskrift av
protokollet från varje personlig intervju.
2. Medlemsstaterna skall se till att de sökande i god tid har
tillgång till utskriften av protokollet från den personliga inter-vju som ligger till grund för eller kommer att ligga till grundför beslutet.
3. Medlemsstaterna får begära att den sökande godkänner
innehållet i utskriften av protokollet från den personliga inter-
vjun.
I sådana fall skall medlemsstaterna se till att den sökande ges
tillfälle att begära eller föreslå korrigeringar av felöversättningareller missuppfattningar i utskriften.
Om en sökande vägrar godkänna innehållet i utskriften av
protokollet från den personliga intervjun, skall detta inte hindraden beslutande myndigheten från att fatta beslut om asylansö-kan.
Artikel 13
Rätt till juridiskt bistånd och representation
1. Medlemsstaterna skall ge asylsökande en faktisk möjlighet
att under alla stadier av förfarandet rådgöra med ett juridisktombud eller biträde i frågor som rör asylansökan, också efterett beslut som går den sökande emot.
2. Om den beslutande myndigheten har fattat ett beslut som
går den sökande emot, skall medlemsstaterna se till att juridisktbistånd på begäran beviljas kostnadsfritt, med de inskränk-ningar som anges i denna punkt.Medlemsstaterna får
a) välja att endast tillhandahålla kostnadsfritt juridiskt bistånd
för dem som saknar tillräckliga tillgångar och endast i denmån det är nödvändigt för att garantera faktisk tillgång tillrättslig prövning,
b) föreskriva att juridiskt bistånd endast får tillhandahållas av
ombud eller biträden som genom nationell lag särskilt harutsetts för att bistå och/eller företräda asylsökande.
Artikel 14
Juridiska ombuds eller biträdens rättigheter
1. Medlemsstaterna skall se till att det juridiska ombud eller
biträde som bistår eller företräder en asylsökande i enlighetmed villkoren i nationell lag har tillgång till sådan informationi den sökandes akt som kan komma att prövas av de myndig-
heter som avses i kapitel IV.
Medlemsstaterna skall se till att det juridiska ombud eller bi-
träde som bistår eller företräder en asylsökande har tillträde tillavgränsade områden för att kunna besöka denne. Medlemssta-terna får endast begränsa möjligheterna att besöka asylsökandeinom avgränsade områden om denna begränsning, enligt na-tionell lag eller annan författning, är objektivt nödvändig avhänsyn till säkerheten på området eller för att säkerställa eneffektiv prövning av ansökan, och under förutsättning att om-budets eller biträdets tillträde inte därigenom begränsas avse-värt eller omöjliggörs.
2. Medlemsstaterna skall se till att det juridiska ombud eller
biträde som bistår eller företräder en asylsökande i god tidinformeras om tid och plats för den sökandes personliga inter-vju enligt artiklarna 10, 11 och 12, och beviljas rätt att närvaravid denna intervju.
Medlemsstaterna skall föreskriva regler för juridiska ombuds
och biträdens närvaro vid alla andra intervjuer under asylför-farandet, utan att det påverkar tillämpningen av denna artikel
eller artikel 15.1 b.
Artikel 15
Rättssäkerhetsgarantier för underåriga utan medföljande
vuxen
1. Utan att det påverkar tillämpningen av artiklarna 10 och
12, skall medlemsstaterna se till att alla underåriga utan med-
följande vuxen omfattas av följande rättssäkerhetsgarantier isamband med förfarandena enligt detta direktiv:
a) De skall så fort som möjligt tilldelas en företrädare som skall
företräda och/eller biträda dem i samband med prövningenav ansökan.
b) Företrädaren måste ges möjlighet att hjälpa de underåriga
att förbereda sig inför den personliga intervjun. Medlems-staterna skall ge företrädaren möjlighet att närvara vid inter-vjun och att ställa frågor och lämna synpunkter.SV C 291E/162 Europeiskagemenskapernas officiellatidning 26.11.2002
2. Medlemsstaterna skall säkerställa följande:
a) Om en underårig utan medföljande vuxen intervjuas om sin
asylansökan i enlighet med artiklarna 10, 11 och 12, skalldenna intervju utföras av en person som har nödvändigakunskaper om underårigas särskilda behov.
b) Beslutet om en asylansökan från en underårig utan medföl-
jande vuxen skall fattas av en tjänsteman som har fått nöd-vändig utbildning om underårigas särskilda behov.
3. Medlemsstater som använder läkarundersökningar för att
fastställa åldern på en underårig utan medföljande vuxen skallse till att
a) underåriga utan medföljande vuxen före prövningen av asyl-
ansökan underrättas om att en åldersbestämning genom enläkarundersökning kan komma att utföras och att dessaupplysningar ges på ett språk de rimligen kan förväntasförstå,
b) ett beslut om avslag på en asylansökan från en underårig
utan medföljande vuxen som har vägrat att undergå ensådan läkarundersökning inte baserar sig enbart på dennavägran.
Artikel 16
Fastställande av omständigheterna under förfarandet
1. Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som krävs för att
den asylsökande skall kunna uppfylla sin skyldighet att sam-arbeta och bistå de behöriga myndigheterna när det gäller attfastställa omständigheterna i asylärendet.
En sökande skall anses ha uppfyllt denna skyldighet om han
eller hon så fullständigt som möjligt har lagt fram alla fakta av
relevans för prövningen och har understött dessa med alla till-
gängliga bevis i tid för att den beslutande myndigheten skallkunna fatta beslut på grundval av dessa.
2. En asylsökande skall anses ha lagt fram alla relevanta
fakta i ärendet om han eller hon har lämnat uppgift om sinålder, bakgrund, identitet, nationalitet och resvägar samt till-handahållit identitets- och resehandlingar och uppgivit orsa-kerna för sin fruktan för förföljelse.
Sedan den asylsökande har ansträngt sig för att genom tillgäng-
lig bevisning stödja sina uppgifter om de relevanta faktiskaomständigheterna och har lämnat en tillfredsställande förkla-ring till en eventuell brist på bevis, måste den beslutande myn-digheten i samband med värderingen av bevisen bedöma hurvälgrundad fruktan för förföljelse är.
3. Medlemsstaterna skall se till att den beslutande myndig-
heten, även om vissa av den sökandes uppgifter inte kan styr-kas fullt ut, hellre friar än fäller om följande villkor är upp-
fyllda:
a) Den sökande har gjort en genuin ansträngning för att styrka
sin utsaga.
b) All tillgänglig bevisning har lagts fram och, om möjligt,
kontrollerats.
c) Utredaren är övertygad om att den sökandes utsagor är
sammanhängande och rimliga och inte strider mot allmäntkända fakta i hans eller hennes asylärende.Artikel 17
Kvarhållande i förvar i väntan på beslut av den beslutande
myndigheten
1. Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 18 får
medlemsstaterna inte kvarhålla en asylsökande i förvar endastav det skälet att hans eller hennes asylansökan behöver prövasinnan ett beslut fattas av den beslutande myndigheten.
Medlemsstaterna får emellertid endast kvarhålla en asylsökande
i förvar under prövningen av dennes ansökan om ett kvarhål-lande, i enlighet med nationell lag eller annan författning, ärobjektivt nödvändigt för en effektiv prövning av asylansökaneller att det, på grundval av den sökandes personliga uppträ-dande, föreligger en stor sannolikhet för att denne avviker.
2. Medlemsstaterna får även kvarhålla en asylsökande i för-
var under prövningen av ansökan om det finns skäl att tro atten begränsning av den sökandes rörelsefrihet är nödvändig föratt ett snabbt beslut skall kunna fattas. Kvarhållande i förvar avdetta skäl får inte överstiga två veckor.
3. Medlemsstaterna skall föreskriva en möjlighet till en för-
sta rättslig prövning och därefter regelbundna rättsliga ompröv-ningar av beslut om att kvarhålla asylsökande i förvar enligtpunkt 1.
Medlemsstaterna skall se till att den domstol som får i uppdrag
att pröva beslutet om kvarhållande i förvar är behörig att prövahuruvida kvarhållandet är förenligt med bestämmelserna idenna artikel.
Artikel 18
Kvarhållande i förvar efter överenskommelse om över-
tagande enligt rådets förordning ...
1. Medlemsstaterna får kvarhålla den asylsökande i förvar
för att hindra denne från att avvika eller kvarstanna olagligenfrån den tidpunkt då en annan medlemsstat har godtagit attöverta eller återta honom eller henne i enlighet med rådetsförordning ... [om kriterier och mekanismer för att avgöravilken medlemsstat som har ansvaret för att pröva en asylansö-kan som en medborgare i tredje land har getts in i någonmedlemsstat] till dess att den sökande överförs till den andramedlemsstaten. Kvarhållande i förvar av detta skäl får inteöverstiga en månad.
2. Medlemsstaterna skall se till att den myndighet som får i
uppdrag att ompröva beslutet om kvarhållande i förvar är
behörig att pröva om kvarhållandet är lagligt i enlighet med
bestämmelserna i denna artikel.
Artikel 19
Förfarande för det fall att ansökan återkallas
1. Om en asylsökande uttryckligen återkallar asylansökan
skall medlemsstaterna se till att den beslutande myndighetenfattar beslut om att antingen avbryta prövningen eller, förutsattatt det finns tillräcklig information, avslå ansökan på någonannan grund i enlighet med detta direktiv.SV 26.11.2002 Europeiskagemenskapernas officiellatidning C 291E/163
2. Medlemsstaterna får också bestämma att den beslutande
myndigheten skall ha rätt att avbryta prövningen utan att fattabeslut. I så fall skall medlemsstaterna se till att den beslutandemyndigheten inför en tjänsteanteckning i akten.
Artikel 20
Förfarande om den sökande underförstått återkallar sin
ansökan eller avstår från att fullfölja denna
1. Om det finns skälig grund att anta att en asylsökande
underförstått har återkallat sin asylansökan eller avstått frånatt fullfölja denna, skall medlemsstaterna se till att den beslu-tande myndigheten fattar beslut om att antingen avbryta pröv-ningen eller, förutsatt att det finns tillräcklig information, avslåansökan på någon annan grund i enlighet med detta direktiv.
Medlemsstaterna får förutsätta att den sökande underförstått
har återkallat sin ansökan eller avstått från att fullfölja dennaom det har kunnat fastställas att
a) han eller hon har underlåtit att inom skälig tid fullgöra sin
anmälningsskyldighet eller annan skyldighet att meddela sig,har underlåtit att besvara en begäran om information avbetydelse för ansökan i enlighet med artikel 16 eller harunderlåtit att inställa sig till intervju enligt artiklarna 10,11 och 12,
b) den sökande har avvikit eller utan tillstånd lämnat den plats
där han eller hon kvarhölls i förvar utan att inom skälig tidkontakta den behöriga myndigheten.
2. Medlemsstaterna skall se till att en sökande som efter det
att ett beslut om att avbryta förfarandet enligt punkt 1 harfattats åter anmäler sig hos den behöriga myndigheten harmöjlighet att begära att asylärendet tas upp på nytt.
Medlemsstaterna skall se till att denna person inte avlägsnas i
strid med principen om förbud mot avvisning och utvisning.
Medlemsstaterna får föreskriva att den beslutande myndigheten
skall kunna återuppta prövningen i det skede där den avbröts.
Artikel 21
FN:s flyktingkommissariats roll
1. Medlemsstaterna skall ge flyktingkommissariatet möjlig-
het att
a) ta kontakt med asylsökande, även de som hålls i förvar eller
i transitområden på flygplatser eller hamnar,
b) få tillgång till information om enskilda asylansökningar, om
förfarandets gång och om vilka beslut som har fattats, underförutsättning att den asylsökande samtycker till detta,
c) vid utövandet av sin tillsyn enligt artikel 35 i Genèvekon-
ventionen lägga fram synpunkter till vilken behörig myn-dighet som helst i fråga om enskilda asylansökningar i allaskeden av förfarandet.2. Punkt 1 skall även vara tillämplig på organisationer som
för flyktingkommissariatets räkning verkar i en medlemsstat ienlighet med ett avtal med medlemsstaten i fråga.
Artikel 22
Skydd av personuppgifter
1. Medlemsstaterna får inte röja uppgifter om enskilda asyl-
ansökningar till myndigheterna i den asylsökandes ursprungs-land.
2. Medlemsstaterna skall vidta lämpliga åtgärder för att sä-
kerställa att inga uppgifter som krävs för att utreda en enskildsökandes ärende inhämtas från myndigheterna i dennes ur-sprungsland på ett sätt som skulle leda till att dessa myndig-heter får kännedom om att denne har ansökt om asyl.
KAPITEL III
FÖRFARANDEN I FÖRSTA INSTANS
Avsnitt I
Artikel 23
Syftet med påskyndade förfaranden
1. Medlemsstaterna får införa eller bibehålla påskyndade för-
faranden i syfte att
a) handlägga asylansökningar som inte anses kunna tas upp till
prövning enligt avsnitt II,
b) handlägga asylansökningar som anses vara uppenbart
ogrundade enligt avsnitt III,
c) handlägga ogrundade asylansökningar enligt avsnitt IV,
d) handlägga asylansökningar som görs på nytt i enlighet med
bestämmelserna i avsnitt V,
e) fatta beslut om asylsökandes inresa på en medlemsstats ter-
ritorium i enlighet med avsnitt VI.
2. Medlemsstaterna skall betrakta alla andra förfaranden för
handläggning av asylansökningar som ordinarie förfaranden.
Artikel 24
Tidsfrister i ett påskyndat förfarande
1. Medlemsstaterna skall se till att den beslutande myndig-
heten fattar beslut i ett påskyndat förfarande senast tre måna-der efter det att asylansökan lämnades in.
2. Den tidsfrist som avses i punkt 1 får om det är motiverat
förlängas med ytterligare tre månader.SV C 291E/164 Europeiskagemenskapernas officiellatidning 26.11.2002
En förlängning av tidsfristen i ett enskilt fall skall vara giltig
endast om den sökande eller dennes juridiska ombud ellerbiträde har delgetts en underrättelse om detta.
3. Om tidsfristerna i punkt 1 och punkt 2 inte följs, skall
detta leda till att asylansökan handläggs enligt det ordinarie
förfarandet, såvida inte medlemsstaten konstaterar att en sö-kande som själv är orsaken till att tidsfristerna inte har följtsinte kan åberopa följderna av att tidsfristerna inte har följts,särskilt om sökanden har underlåtit att lämna de uppgifter somhan skäligen kan förväntas lämna enligt artikel 16 eller attinställa sig till en personlig intervju enligt artiklarna 10, 11och 12.
4. Medlemsstaterna får bestämma att ett beslut skall anses
ha fattats enligt det påskyndade förfarandet när det efter ut-gången av de tidsfrister som anges i punkt 1 och punkt 2 kanfastställas att den sökande, utan skälig grund och avsiktligt, harundanhållit information som, om den hade varit känd i detskedet av förfarandet, skulle ha lett till ett beslut under det
påskyndade förfarandet.
5. Denna artikel skall inte tillämpas från den tidpunkt då en
medlemsstat uppmanar en annan att överta en asylsökande ienlighet med rådets förordning ... [om kriterier om mekanis-mer för att avgöra vilken medlemsstat som har ansvaret för attpröva en asylansökan som en medborgare i tredje land har gettin i någon medlemsstat].
Avsnitt II
Artikel 25
Ansökningar som inte kan tas upp till prövning
Medlemsstaterna får avvisa en enskild asylansökan om
a) en annan medlemsstat eller Norge eller Island har påtagit sig
ansvaret för att pröva ansökan, enligt de kriterier och meka-nismer som avgör vilken medlemsstat som är ansvarig föratt pröva en asylansökan som lämnats in av en medborgarei ett tredje land eller av en statslös person i en av medlems-
staterna,
b) ett land som inte är en medlemsstat betraktas som första
asylland för den sökande enligt artikel 26,
c) ett land som inte är en medlemsstat betraktas som ett säkert
tredje land för den sökande enligt artiklarna 27 och 28,
d) ett annat land än den sökandes ursprungsland har begärt
utlämning, och detta land är antingen en annan medlems-
stat eller ett tredje land som kan anses som säkert i enlighetmed principerna i bilaga 1, förutsatt att det är lagligt attutlämna en asylsökande dit,
e) den asylsökande står anklagad för brott vid en internationell
brottmålsdomstol.Artikel 26
Första asylland
Ett land kan anses som första asylland för en asylsökande om
denne har fått resa in i det landet som flykting eller av andraskäl som berättigar till skydd och där fortfarande kan åtnjutaett skydd som överensstämmer med relevanta normer i folk-rätten.
Artikel 27
Säkert tredje land
1. Medlemsstaterna får vid prövningen av asylansökningar
betrakta ett tredje land som ett säkert tredje land endast omkraven i bilaga I är uppfyllda.
2. Medlemsstaterna får behålla eller införa lagstiftning som
ger möjlighet att genom lag eller annan författning fastställasäkra tredje länder. Dessa lagar eller andra författningar skallvara förenliga med artikel 28.
3. Medlemsstater som den dag då detta direktiv träder i kraft
har gällande lagar eller andra författningar som fastställer säkra
tredje länder och som önskar behålla dessa lagar eller andraförfattningar, skall underrätta kommissionen om dem inom sexmånader från antagandet av detta direktiv och så snart sommöjligt meddela alla relevanta senare ändringar.
Medlemsstaterna skall så snart som möjligt underrätta kommis-
sionen om lagar och andra författningar som de inför efter detatt detta direktiv antagits och som fastställer säkra tredje länder,och om alla relevanta senare ändringar.
Medlemsstaterna skall särskilt motivera varför ett land fastställs
som ett säkert tredje land och varje senare borttagande ellertillägg av ett sådant land.
Artikel 28
Tillämpningen av begreppet säkert tredje land
1. Ett land som är ett säkert tredje land enligt principerna i
bilaga I kan endast betraktas som ett säkert tredje land för enenskild asylsökande om, oavsett om det är uppfört på en för-teckning eller inte,
a) den sökande har koppling eller nära anknytning till det
landet eller har haft tillfälle att få skydd från det landets
myndigheter,
b) det finns skäl att anta att sökanden i fråga kommer att få
resa in eller resa in på nytt i det landet och
c) det saknas skäl att anta att landet inte är ett säkert tredje
land med hänsyn till den asylsökandes särskilda förhållan-den.
2. Vid verkställigheten av ett beslut grundat på denna artikel
skall medlemsstaterna förse den sökande med en handling pådet tredje landets språk som underrättar myndigheterna i detlandet om att ansökan inte har prövats i sak.SV 26.11.2002 Europeiskagemenskapernas officiellatidning C 291E/165
Avsnitt III
Artikel 29
Uppenbart ogrundade ansökningar
Medlemsstaterna får avvisa en asylansökan som uppenbart
ogrundad om den beslutande myndigheten har konstaterat att
a) den sökande genom att lämna in ansökan och lägga fram de
faktiska omständigheterna endast har tagit upp frågor somuppenbarligen saknar relevans med avseende på Genèvekon-ventionen,
b) den sökande kommer från ett säkert ursprungsland i den
mening som avses i artiklarna 30 och 31 i detta direktiv,
c) den sökande vid första påseendet befinns vara undantagen
från flyktingstatus enligt rådets direktiv ... [förslag till rå-dets direktiv om miniminormer för när medborgare i tredjeland och statslösa personer skall betraktas som flyktingareller som personer som av andra skäl behöver internatio-nellt skydd samt om dessa personers rättsliga ställning].
Artikel 30
Säkert ursprungsland
1. Medlemsstaterna får vid prövningen av asylansökningar
betrakta ett land som ett säkert ursprungsland endast om kra-
ven i bilaga II är uppfyllda.
2. Medlemsstaterna får behålla eller införa lagstiftning som
ger möjlighet att genom lagar eller andra författningar fastställasäkra ursprungsländer. Dessa lagar eller andra författningarskall vara förenliga med artikel 31.
3. Medlemsstater som vid det datum då detta direktiv träder
i kraft har gällande lagar eller andra författningar som faststäl-ler säkra tredje länder och som önskar behålla dessa lagar ellerandra författningar, skall underrätta kommissionen om deminom sex månader från antagandet av detta direktiv och såsnart som möjligt meddela alla relevanta senare ändringar.
Medlemsstaterna skall så snart som möjligt underrätta kommis-
sionen om lagar eller andra författningar som de inför efter detatt detta direktiv antagits och som fastställer säkra ursprungs-
länder, och om alla relevanta senare ändringar
Medlemsstaterna skall särskilt motivera varför ett land fastställs
som ett säkert ursprungsland och varje senare borttagande ellertillägg av ett sådant land.
Artikel 31
Tillämpningen av begreppet säkert ursprungsland
Ett land som är ett säkert ursprungsland enligt principerna i
bilaga II kan endast betraktas som ett säkert ursprungsland fören enskild asylsökande om han eller hon är medborgare i detlandet eller, om han eller hon är statslös, tidigare har hafthemvist i det landet och om det saknas skäl att anta att landetinte är ett säkert ursprungsland med hänsyn till den sökandes
särskilda förhållanden.
Avsnitt IV
Artikel 32
Andra ansökningar som får handläggas enligt det påskyn-
dade förfarandet
Medlemsstaterna får handlägga en asylansökan enligt det på-
skyndade förfarandet om
a) den sökande utan goda skäl har vilselett myndigheterna om
sin identitet och/eller nationalitet genom att lägga framoriktiga uppgifter eller undanhålla uppgifter som kunde hapåverkat beslutet i negativ riktning för den sökande,
b) den sökande inte har lagt fram några uppgifter som med en
rimlig grad av säkerhet styrker den sökandes identitet ellernationalitet och det finns allvarliga skäl att anta att denneavsiktligt har förstört eller gjort sig av med en identitets-eller resehandling som skulle ha bidragit till att fastställahans eller hennes identitet eller nationalitet,
c) den sökande medvetet har lämnat falska eller vilseledande
utsagor av väsentlig natur i samband med den bevisningsom han eller hon har lagt fram till stöd för asylansökan,
d) den sökande har lämnat in en ny ansökan som inte inne-
håller några relevanta nya uppgifter i fråga om hans ellerhennes särskilda förhållanden eller om situationen i hanseller hennes ursprungsland,
e) den sökande utan godtagbara skäl har underlåtit att lämna
in sin ansökan tidigare, trots att tillfälle funnits, och lämnarin en ansökan enbart för att försena eller hindra verkstäl-ligheten av ett redan fattat eller förestående beslut somskulle leda till att sökanden utvisas,
f) den sökande inte har uppfyllt de skyldigheter som anges i
artikel 16 och artikel 20.1 i detta direktiv,
g) den sökande olagligen reste in på medlemsstatens territo-
rium eller olagligen förlängde sin vistelse och, utan godaskäl, har underlåtit att anmäla sig till myndigheterna såsnart omständigheterna kring inresan så tillät, eller
h) den sökande utgör en fara för säkerheten i den aktuella
medlemsstaten eller utgör en samhällsfara där, med hänsyntill att han eller hon genom en lagakraftvunnen dom hardömts för ett synnerligen grovt brott.
Ansökan får avvisas endast om den beslutande myndigheten
har fastställt att den sökande inte har någon välgrundad fruktanför förföljelse enligt rådets direktiv ... [förslag till rådets direk-tiv om miniminormer för när medborgare i tredje land ochstatslösa personer skall betraktas som flyktingar eller som per-soner som av andra skäl behöver internationellt skydd samt omdessa personers rättsliga ställning].SV C 291E/166 Europeiskagemenskapernas officiellatidning 26.11.2002
Avsnitt V
Artikel 33
Förnyade ansökningar
1. Medlemsstaterna får införa eller bibehålla ett särskilt för-
farande som innefattar en preliminär prövning i enlighet med
punkt 2, om en person förnyar sin asylansökan
a) efter det att en tidigare ansökan har återkallats i enlighet
med artikel 19 eller artikel 20, eller
b) sedan ett slutligt beslut har fattats om en tidigare ansökan.2. En förnyad asylansökan skall först bli föremål för en
preliminär prövning av huruvida, efter återkallelsen av dentidigare ansökan eller efter det att ett slutligt beslut om denansökan har fattats,
a) den sökandes personliga förhållanden eller rättsliga situation
har förändrats,
b) det finns nya uppgifter som visar att ett för den sökande
mer förmånligt beslut skulle kunna fattas eller kunde ha
fattats,
c) beslutet om den tidigare asylansökan fattades på felaktig
eller vilseledande grund, eller
d) det finns andra skäl enligt nationell lagstiftning att gå vidare
med prövningen av den förnyade ansökan.
Om något av de skäl som anges i a, b, c och d är tillämpligt
och sökanden utan egen förskyllan var oförmögen att göragällande de skäl som anges i denna punkt i det tidigare för-farandet, särskilt vad gäller att överklaga inför domstol, skallansökan prövas vidare i enlighet med kapitel II.
Artikel 34
Förfaranderegler
1. Medlemsstaterna skall se till att asylsökande vilkas asyl-
ansökningar är föremål för en preliminär prövning enligt ar-tikel 33 omfattas av de rättssäkerhetsgarantier som anges iartikel 9.
2. Medlemsstaterna får i sin nationella lagstiftning föreskriva
bestämmelser om den preliminära prövningen enligt artikel 33.Dessa regler får bland annat
a) ålägga den sökande att ange de sakförhållanden och lägga
fram de bevis som motiverar ett nytt förfarande,
b) kräva att den sökande lägger fram de nya uppgifterna inom
en viss tid efter det att han eller hon erhöll dem,
c) tillåta att den preliminära prövningen genomförs enbart på
grundval av skriftliga inlagor, utan krav på att den sökandeskall intervjuas personligen.
Dessa regler får inte göra det omöjligt för en asylsökande att få
tillgång till ett nytt förfarande och de får inte heller innebära atttillgången till ett nytt förfarande i praktiken sätts ur spel ellerallvarligt inskränks.3. Medlemsstaterna skall se till att
a) den beslutande myndighet som har fattat beslut om den
tidigare ansökan är ansvarig för den preliminära pröv-ningen,
b) den sökande informeras på lämpligt sätt om utfallet av den
preliminära prövningen och, om ansökan inte kommer attprövas vidare, skälen för detta och möjligheterna att över-klaga det beslutet,
c) den beslutande myndigheten, om en av de situationer som
anges i artikel 33.2 är för handen, så snart som möjligtprövar den förnyade ansökan i enlighet med bestämmel-serna i kapitel II.
Avsnitt VI
Artikel 35
Gränsförfaranden
1. Om inte annat föreskrivs i denna artikel får medlemssta-
terna, i enlighet med de lagar och andra författningar som är ikraft vid tidpunkten för antagandet av detta direktiv, bibehållaeventuella särskilda förfaranden för att vid gränsen handläggaasylansökningar från asylsökande som har anlänt dit och läm-nat in en asylansökan, förutsatt att dessa lagar och andra för-fattningar är förenliga med artiklarna 5, 6, artiklarna 8.2, 13.1,14.1, 14.2 och artiklarna 15, 17, 21 och 22.
2. Detta förfarande får även tillämpas för asylsökande som
anländer till transitområden på flygplatser och i hamnar.
3. Medlemsstaterna skall se till att dessa särskilda förfaran-
den regleras i lag eller annan författning vad avser prövning av
och beslut om asylansökningar, tillgång till juridiskt bistånd
och biträde, förfarandet, hur länge och under vilka villkor enasylsökande får kvarhållas i förvar och vilka tidsfrister somgäller.
4. Medlemsstaterna skall se till att ett beslut om att neka
inresa på en medlemsstats territorium av skäl som hänför sigtill asylansökan skall fattas inom två veckor, med möjlighet tillhögst två veckors förlängning av fristen efter godkännande aven behörig rättslig instans via ett i lag föreskrivet förfarande.
5. Underlåtenhet att följa tidsfristerna i punkt 4 skall leda till
att den asylsökande beviljas rätt till inresa på medlemsstatensterritorium, så att dennes ansökan kan handläggas i enlighetmed övriga bestämmelser i detta direktiv. Medlemsstaterna skallse till att asylsökande som nekas inresa i enlighet med särskildaförfaranden omfattas av de rättssäkerhetsgarantier som anges ikapitel IV.
6. Ett beslut om att neka inresa på territoriet kan inte ges
företräde framför beslutet om asylansökan, såvida det inte byg-ger på ett avslag av asylansökan efter det att en myndighet medbehörighet i frågor om asyl- och flyktingrätt har prövat om-ständigheterna i ärendet.SV 26.11.2002 Europeiskagemenskapernas officiellatidning C 291E/167
Avsnitt VII
Artikel 36
Återkallelse eller upphävande av flyktingstatus
Medlemsstaterna skall se till att den beslutande myndigheten får
inleda en utredning om att återkalla eller upphäva en persons
flyktingstatus så snart det framkommer uppgifter som tyder på
att det finns skäl att ompröva giltigheten av hans eller hennesflyktingstatus.
Artikel 37
Förfaranderegler
1. Om den beslutande myndigheten i en medlemsstat om-
prövar en flyktings rätt till flyktingstatus, skall frågan om upp-hävande eller återkallelse av denna status prövas enligt detordinarie förfarandet i enlighet med bestämmelserna i dettadirektiv.
Om en domstol eller en annan instans i en medlemsstat om-
prövar en flyktings rätt till flyktingstatus, skall frågan om upp-
hävande eller återkallelse av denna status prövas på sammavillkor som vid beslut enligt det ordinarie förfarandet.
2. Medlemsstaterna får avvika från artiklarna 9–12 om det
skulle visa sig tekniskt omöjligt för den beslutande myndighe-ten att följa bestämmelserna i de artiklarna.
KAPITEL IV
ÖVERKLAGANDE
Artikel 38
Rätten till ett effektivt rättsmedel inför domstol
1. Medlemsstaterna skall se till att asylsökande har rätt till
ett effektivt rättsmedel inför domstol mot ett beslut som harfattats om deras asylansökningar.
2. Medlemsstaterna skall se till att det effektiva rättsmedel
som avses i punkt 1 omfattar en möjlighet till prövning i bådesak- och rättsfrågor.
3. Medlemsstaterna skall se till att
a) en vägran att ta upp prövningen av en asylansökan på nytt
efter det att den har avbrutits i enlighet med artiklarna 19och 20, och
b) en förlängning av tidsfristen i enlighet med artikel 24
också kan bli föremål för prövning genom överklagande till
domstol.Artikel 39
Omprövning och överklagande av beslut som har fattats
enligt det ordinarie förfarandet
1. Medlemsstaterna skall tillåta att asylsökande som till dom-
stol överklagar ett beslut som har fattats enligt det ordinarieförfarandet stannar kvar på medlemsstatens territorium i av-vaktan på utgången av överklagandet. Medlemsstaterna skallockså tillåta att asylsökande som före ett överklagande till dom-stol begär att en administrativ myndighet skall ompröva ett
beslut som har fattats enligt det ordinarie förfarandet stannar
kvar på medlemsstatens territorium i avvaktan på utgången avomprövningen.
2. Medlemsstaterna får avvika från punkt 1 i kraft av lagar
och andra författningar som gäller vid tidpunkten för antagan-
det av detta direktiv.
3. Om det i en medlemsstats nationella lagstiftning före-
skrivs att en asylsökande inte har rätt att stanna kvar på dess
territorium i avvaktan på utgången av överklagandet eller be-
gäran om omprövning, skall medlemsstaten se till att domsto-len är behörig att avgöra huruvida den sökande, med hänsynde särskilda omständigheterna i det enskilda fallet, får stannakvar på medlemsstatens territorium, antingen på den sökandesbegäran eller på eget initiativ.
4. Utvisning får inte ske förrän domstolen har fattat beslut i
det ärende som avses i punkt 3. Medlemsstaterna får föreskrivaundantag från dessa bestämmelser om det av hänsyn till inresäkerhet eller allmän ordning har beslutats att den asylsökandeinte får stanna kvar på den berörda medlemsstatens territorium.
Artikel 40
Omprövning och överklagande av beslut som har fattats
enligt det påskyndade förfarandet
1. Medlemsstaterna skall i sin nationella lagstiftning ange
under vilka omständigheter asylsökande som överklagar ellerbegär omprövning av ett beslut som har fattats enligt det på-skyndade förfarandet inte får stanna kvar på den berörda med-lemsstatens territorium i avvaktan på utgången.
2. I sådana fall skall medlemsstaterna se till att en domstol
har behörighet att avgöra huruvida den asylsökande, med hän-syn till omständigheterna i det enskilda fallet, får stanna kvarpå medlemsstatens territorium, antingen på den sökandes be-gäran eller på eget initiativ.
3. Utvisning får inte ske förrän domstolen har fattat beslut i
det ärende som avses i punkt 2. Medlemsstaterna får föreskrivaundantag i följande fall:
a) Om det har fastställts att en asylansökan inte kan prövas i
enlighet med artikel 25.
b) Om en domstol redan har avslagit en begäran från den
asylsökande om att få stanna kvar på medlemsstatens terri-torium och det efter avslaget har beslutats att inga nyauppgifter av relevans har lagts fram beträffande den sökan-des särskilda förhållanden eller förhållandena i ursprungs-landet.SV C 291E/168 Europeiskagemenskapernas officiellatidning 26.11.2002
c) Om en förnyad ansökan inte kommer att prövas vidare i
överensstämmelse med kapitel II såsom anges i artikel 33.
d) Om det av skäl som rör inre säkerhet och allmän ordning
har beslutats att den asylsökande inte får stanna kvar vidmedlemsstatens gräns, i transitområden på flygplatser och ihamnar eller på dess territorium.
Artikel 41
Tidsfrister och räckvidden för omprövning eller överkla-
gande
1. Medlemsstaterna skall föreskriva följande:
a) Skäliga tidsfrister för att överklaga och för att begära om-
prövning; tidsfristerna får vara kortare när det är fråga ombeslut som har fattats enligt det påskyndade förfarandet.
b) Alla andra bestämmelser som behövs för att överklaga och
för att begära omprövning.
c) Behörighet för den berörda domstolen att fastställa eller
ändra den beslutande myndighetens beslut.
d) Bestämmelser som, om domstolen ändrar ett beslut, innebär
att den antingen måste återförvisa ärendet till den beslu-
tande myndigheten så att den kan fatta ett nytt beslut ellersjälv fatta beslut på grundval av ansökan.
2. Medlemsstaterna skall föreskriva under vilka omständig-
heter det kan antas att en asylsökande underförstått har åter-
kallat eller avstått från att fullfölja en begäran om omprövningeller ett överklagande, samt de förfaranderegler som skall följasi dessa fall.
KAPITEL V
ALLMÄNNA BESTÄMMELSER OCH SLUTBESTÄMMELSER
Artikel 42
Förbud mot diskriminering
Medlemsstaterna skall genomföra bestämmelserna i detta direk-
tiv utan diskriminering på grund av kön, ras, nationalitet, till-hörighet till en viss socialgrupp, hälsa, hudfärg, etniskt ellersocialt ursprung, genetiska särdrag, språk, religion eller över-tygelse, politisk eller annan åskådning, tillhörighet till en natio-nell minoritet, förmögenhet, börd, funktionshinder, ålder, sexu-ell läggning eller ursprungsland.Artikel 43
Påföljder
Medlemsstaterna skall föreskriva påföljder för överträdelser av
nationella bestämmelser som har utfärdats med tillämpning avdetta direktiv och skall vidta de åtgärder som krävs för att setill att dessa påföljder tillämpas. Påföljderna skall vara effektiva,proportionerliga och avskräckande. Medlemsstaterna skall an-mäla dessa bestämmelser till kommissionen senast den dag somanges i artikel 45, och alla senare ändringar som gäller dem så
snart som möjligt.
Artikel 44
Rapport
Senast två år efter den dag som anges i artikel 45 skall
kommissionen rapportera till Europaparlamentet och rådetom tillämpningen av detta direktiv i medlemsstaterna och före-slå eventuella ändringar som krävs. Medlemsstaterna skall sändakommissionen alla uppgifter som behövs för att utarbeta rap-
porten. Efter det att rapporten har lagts fram skall kommis-
sionen minst en gång vartannat år rapportera till Europaparla-mentet och rådet om tillämpningen av detta direktiv i med-lemsstaterna.
Artikel 45
Genomförande
Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författ-
ningar som behövs för att följa detta direktiv senast den
1 januari 2005. De skall genast underrätta kommissionen omdetta.
När medlemsstaterna antar dessa bestämmelser skall de inne-
hålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av sådanhänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hurhänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda.
Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texterna till
bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom detområde som omfattas av detta direktiv.
Artikel 46
Ikraftträdande
Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det
har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning .
Artikel 47
Adressater
Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.SV 26.11.2002 Europeiskagemenskapernas officiellatidning C 291E/169
BILAGA I
PRINCIPER FÖR ATT FASTSTÄLLA SÄKRA TREDJE LÄNDER
I.Krav för att fastställa säkra tredje länder
Ett land betraktas som ett säkert tredje land om det, i fråga om de aktuella utländska medborgarna eller statslösa
personerna, uppfyller följande två krav:
A. Landet iakttar konsekvent folkrättsliga normer om skydd för flyktingar.B. Landet iakttar konsekvent de grundläggande folkrättsliga normer om de mänskliga rättigheterna som man inte får
avvika från ens under krig eller i annat allmänt nödläge som hotar nationens existens.
A.Folkrättsliga normer om skydd för flyktingar
1. Som säkert tredje land skall anses alla länder som har ratificerat Genèvekonventionen, iakttar den konventionens
bestämmelser om rättigheter för personer som har erkänts som flyktingar och beviljats flyktingstatus samt har
inrättat ett asylförfarande för personer som önskar erkännas som flyktingar och beviljas flyktingstatus, vilket över-ensstämmer med följande principer:
— Asylförfarandet regleras i lag.
— Beslut om asylansökningar fattas objektivt och opartiskt.— Asylsökande tillåts stanna kvar vid landets gräns eller inom dess territorium till dess att det har fattats ett beslut
om deras asylansökan.
— Asylsökande har rätt till en personlig intervju, vid behov med bistånd av en tolk.— Asylsökande nekas inte möjligheten att meddela sig med FN:s flyktingkommissariat eller andra organisationer
som arbetar på dess vägnar enligt ett avtal med landet i fråga.
— Det finns en bestämmelse om att beslut om en asylansökan kan överklagas till en högre administrativ myndighet
eller till domstol eller det finns en faktisk möjlighet att få beslutet omprövat.
— Flyktingkommissariatet eller andra organisationer som arbetar på dess vägnar i allmänhet får träffa asylsökande,
kan begära uppgifter från myndigheterna om enskilda asylansökningar, om förfarandets gång och om vilka beslut
som har fattats samt vid utövandet av sin tillsyn enligt artikel 35 i Genèvekonventionen kan göra framställningartill dessa myndigheter i fråga om enskilda asylansökningar.
2. Oaktat det ovanstående kan ett land som inte har ratificerat Genèvekonventionen betraktas som ett säkert tredje land
om
— landet konsekvent iakttar principen om ”non-refoulement” i Afrikanska enhetsorganisationens konvention om de
specifika aspekterna på flyktingproblemen i Afrika av den 10 september 1969 och, avseende personer somansöker om asyl av detta skäl, har ett förfarande som överensstämmer med de ovannämnda principerna, eller
— landet har följt slutsatserna i Cartagena-deklarationen om flyktingar av den 19–22 november 1984 för att se till
att nationella lagar och förordningar återspeglar principerna och kriterierna i Genèvekonventionen och att det
finns miniminormer för behandlingen av flyktingar, eller
— landet ändå konsekvent i praktiken iakttar normerna i Genèvekonventionen om rättigheter för personer i behov
av internationellt skydd i den konventionens mening och om landet avseende personer som ansöker som asyl avdetta skäl har ett förfarande som överensstämmer med de ovannämnda principerna, eller
— landet enligt uppgifter från flyktingkommissariatet på något annat sätt iakttar behovet av internationellt skydd för
dessa personer, antingen genom att det samarbetar med flyktingkommissariatet eller andra organisationer som
arbetar på dess vägnar eller på andra sätt som flyktingkommissariatet bedömer vara lämpliga för detta ändamål.
När det gäller kravet under A skall begreppet säkert tredje land även omfatta ett land som har ratificerat Genève-
konventionen och som trots att det (ännu) inte har inrättat ett förfarande i enlighet med principerna i punkt 1 ändå
enligt uppgifter från flyktingkommissariatet konsekvent iakttar normerna i konventionen och beaktar rättigheterna
för personer som behöver internationellt skydd i konventionens mening.
B.Grundläggande folkrättsliga normer om de mänskliga rättigheterna
1. Alla länder som har ratificerat antingen 1950 års Europakonvention om skydd av de mänskliga rättigheterna och de
grundläggande friheterna (nedan ”Europakonventionen”) eller både 1966 års internationella konvention om medbor-
gerliga och politiska rättigheter (nedan ”internationella konventionen”) och 1984 års konvention mot tortyr och
annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning (nedan ”tortyrkonventionen”) och konsekventiakttar normerna i dessa konventioner i fråga om rätten till liv, förbud mot tortyr och grym, omänsklig ellerförnedrande behandling, förbud mot slaveri och träldom, förbud mot retroaktiva strafflagar, rätten att erkännas
som en person i lagens mening, förbud mot att berövas friheten enbart på grund av oförmåga att uppfylla en
avtalad förpliktelse samt tankefrihet, samvetsfrihet och religionsfrihet.SV C 291E/170 Europeiskagemenskapernas officiellatidning 26.11.2002
2. Vid fastställandet av säkert tredje land skall det anses att normerna iakttas om det landet har bestämmelser om
effektiva medel för att garantera att utländska medborgare eller statslösa personer inte utvisas i strid med artikel 3 i
Europakonventionen eller artikel 7 i internationella konventionen och artikel 3 i tortyrkonventionen.
II.Förfarande för att fastställa säkra tredje länder
Varje allmän bedömning av huruvida dessa normer iakttas i syfte att fastställa att ett land är ett säkert tredje land i
allmänhet eller säkert för vissa enskilda utländska medborgare eller statslösa personer måste grundas på en rad infor-mationskällor, som kan inbegripa rapporter från beskickningar, internationella och icke-statliga organisationer samt
pressrapporter. Medlemsstaterna skall särskilt beakta information från flyktingkommissariatet.
Rapporten med den allmänna bedömningen skall vara offentlig.Om medlemsstater bedömer säkerheten i ett tredje land enbart i ett enskilt beslut som avser en viss sökande, behöver ett
sådant beslut inte grundas på en sådan generell bedömning som anges ovan.
BILAGA II
PRINCIPER FÖR ATT FASTSTÄLLA SÄKRA URSPRUNGSLÄNDER
I.Krav för att fastställa säkra ursprungsländer
Ett land betraktas som ett säkert ursprungsland om det konsekvent iakttar de grundläggande folkrättsliga normer om de
mänskliga rättigheterna som man inte får avvika från ens under krig eller i annat allmänt nödläge som hotar nationensexistens och landet
A. har demokratiska strukturer och konsekvent iakttar följande rättigheter: tankefrihet, samvetsfrihet och religionsfrihet,
yttrandefrihet, rätt att delta i fredliga sammankomster samt föreningsfrihet, inbegripet rätten att bilda och ansluta sig
till fackföreningar och delta i landets styrelse, direkt eller genom fritt valda ombud,
B. tillåter att internationella organisationer och icke-statliga organisationer övervakar om landet respekterar de mänsk-
liga rättigheterna,
C. styrs av rättsstatsprincipen och konsekvent iakttar följande rättigheter: rätten till frihet och personlig säkerhet, rätten
att erkännas som en person inför lagen och likhet inför lagen,
D. föreskriver ordinära effektiva rättsmedel mot brott mot dessa medborgerliga och politiska rättigheter och, vid behov,
extraordinära rättsmedel,
E. är ett stabilt land.
II.Förfarande för att fastställa säkra ursprungsländer
Varje allmän bedömning av huruvida dessa normer iakttas i syfte att fastställa att ett land är ett säkert ursprungsland i
allmänhet eller säkert för vissa enskilda utländska medborgare eller statslösa personer måste grundas på en rad infor-mationskällor, som kan inbegripa rapporter från beskickningar, internationella och icke-statliga organisationer samt
pressrapporter. Medlemsstaterna skall särskilt beakta information från flyktingkommissariatet.
Rapporten med den allmänna bedömningen skall vara offentlig.Om medlemsstater bedömer säkerheten i ett tredje land enbart i ett enskilt beslut som avser en viss sökande, behöver ett
sådant beslut inte grundas på en sådan generell bedömning som anges ovan.SV 26.11.2002 Europeiskagemenskapernas officiellatidning C 291E/171