KOMMISSIONENS MEDDELANDE TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET - Gemenskapens programförvaltning genom nationella organ i nätverk

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

Gemenskapens programförvaltning genom nationella organ i nätverk

1. Sammanfattning

2. Inledning

3. Allmänna aspekter och definition av nationella organ

3.1. Allmän ram och definition

3.2. Typfall som inte täcks av definitionen

4. Fördelar och nackdelar med förvaltning genom nationella organ

4.1. Fördelar

4.1.1. Närhet

4.1.2. Komplementaritet

4.1.3. Flexibilitet

4.1.4. Kanalisering av resurser

4.2. Försiktighetsåtgärder

4.2.1. Bevara den europeiska dimensionen och synligheten

4.2.2. Undvika att belasta strukturerna och förfarandena

4.2.3. Ökat behov av samordning och kontroll av resultaten för att säkerställa åtgärdens samstämmighet

4.2.4. Undvika intressekonflikter i samband med uppgifterna

4.2.5. Tydlig åtskillnad mellan förmedlare och mottagare

5. Organisering av förvaltningen genom nationella organ

5.1. Kriterier

5.1.1. Samtidiga och metodiskt samordnade åtgärder på nationell nivå

5.1.2. Decentraliserade program som riktar sig till stora målgrupper

5.1.3. Rambelopp per land

5.1.4. Samfinansiering

5.1.5. Befintligheten av lämpliga organ på nationell nivå

5.1.6. Kostnadseffektivitet

5.2. Uppgifter

5.3. Rättslig ram

5.3.1. Rättslig grund

5.3.2. Fastställande av respektive ansvarsområden och formalisering av förbindelserna mellan kommissionen och de nationella organen

5.4. Kontrollerna

6. Områden där nätverksförvaltning är genomförbar

6.1. Statistikområdet

6.2. Forskning

6.3. Innovativa åtgärder på strukturfondsområdet

7. Nationella organ och genomförandeorgan

BILAGA 1 Nätverksmodellen på området för utbildning och ungdomsfrågor

BILAGA 2 Statistikområdet

BILAGA 3 Vägledning för användning av nationella organ vid förvaltning av gemenskapsprogram

BILAGA 4 Jämförelse mellan nationella organ och gemenskapens genomförandeorgan

KOMMISSIONENS MEDDELANDE TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET

Gemenskapens programförvaltning genom nationella organ

1. Sammanfattning

Förvaltning genom nationella organ är en form av utläggning av verksamheten som består i att kommissionen delegerar förvaltningsuppgifter till nationella organ som ålagts en offentlig förvaltningsuppgift under statens garanti och som fungerar som en partner vid genomförandet av viss gemenskapspolitik.

Denna form av förvaltning består av ett nätverk av organ som medlemsstaterna utsett för att genomföra vissa uppgifter för kommissionens räkning. Den hittills mest utvecklade modellen är den som används i samband med programmen på området utbildning och ungdomsfrågor, och som grundas på väl definierade och homogena regler och instrument.

Förvaltningen genom nätverk är särskilt lämplig vid genomförandet av omfattande program, som riktar sig till stora målgrupper, och som kräver närhet till slutmottagarna, samt vid gemensamma insatser som metodiskt samordnas på nationell nivå. Genom denna form av förvaltning kan man bättre utnyttja medlemsstaternas befintliga resurser. När det inom ramen för ett program avsatts ett totalt ramanslag per land och när åtgärder samfinansieras kan man med fördel använda nationella organ. Förvaltningen genom nationella organ ger ofta större flexibilitet än kommissionens direkta förvaltning och gör det lättare att kanalisera dess resurser till institutionens huvuduppgifter. Förvaltningen genom nationella organ gör det samtidigt möjligt att förbättra kvaliteten på uppföljningen av projekt som är starkt fragmenterade eller som riktar sig till stora målgrupper.

Genom denna form av utläggning riskerar man dock att gemenskapens insats blir mindre sammanhängande och att kommissionen mister en del av kontrollen över den. Dessa risker kan emellertid undvikas genom att man vidtar försiktighet och lämpliga åtgärder. Samtidigt som den avlastar kommissionens avdelningar från vissa förvaltningsuppgifter, ökar arbetsinsatserna när det gäller samordning, kontroll och utvärdering i efterhand.

Förvaltningen genom nationella organ kräver en definition av uppgifterna, ansvarsfördelningen och förbindelserna mellan kommissionen, de nationella organen och medlemsstaterna, och för vilka det bör fastställas lämpliga regler. Den rättsliga ramen bör omfatta en rättsakt om inrättande av programmet eller åtgärden och som föreskriver att man som förvaltningsform skall ges möjlighet att använda nationella organ. Den skall kompletteras med följande rättsakter: dels ett avtal mellan kommissionen och det nationella organet, som fastställer organets uppgifter och verksamheter i samband med programmets genomförande, och dels ett kommissionsbeslut som fastställer kommissionens och medlemsstaternas respektive rättigheter och skyldigheter samt ansvarsfördelning. Det finns också viss möjlighet att utvidga denna förvaltningsform till att omfatta statistikområdet och innovativa åtgärder (strukturfonderna).

Mot bakgrund av de specifika egenskaper som kännetecknar denna förvaltningsform är de uppgifter och befogenheter som kommissionen kan delegera till de nationella organen mindre omfattande än dem som skulle kunna delegeras till de av kommissionen föreslagna genomförandeorganen.

2. Inledning

Meddelandet från december 1999 om allmänna riktlinjer för en politik för utläggning [1] av förvaltningen av gemenskapsprogram och Vitboken om reformen av kommissionen [2] har lagt grunden till en ny politik för utläggning av arbete, som en del av visionen om en förvaltning som åter koncentrerar sig på sina primära arbetsuppgifter och verksamheter.

[1] Allmänna riktlinjer för en politik för utläggning, SEK(1999) 2051/7.

[2] Reformen av kommissionen, KOM(2000) 200.

En planerings- och samordningsgrupp gavs av kommissionen uppdraget att omvandla dessa riktlinjer till konkreta åtgärder. Det första tillämpningsområdet var en kontrollerad utläggning av gemenskapens programförvaltning och ett gradvist avskaffande av kontoren för tekniskt stöd efter de närmare bestämmelser och den tidsplan som utgjorde en integrerad del i ändringsskrivelse nr 1 till det preliminära budgetförslaget 2001.

I december 2000 framlade kommissionen till Europaparlamentet och rådet ett meddelande [3] om utläggning av gemenskapens programförvaltning, samt ett förslag till rådets ramförordning om en ny typ av genomförandeorgan, som är det mest nyskapande instrumentet i kommissionens utläggningsstrategi.

[3] Meddelande om utläggning av gemenskapens programförvaltning, samt ett förslag till rådets ramförordning om en ny typ av av genomförandeorgan, KOM(2000)788 slutlig av den 13 december 2000.

I meddelandet om utläggning från december 2000 anges att utläggningen bland annat kan göras genom utläggning till decentraliserade externa organ som lyder under nationell rätt, som är offentliga eller som ålagts en offentlig förvaltningsuppgift under statens garanti (= "nationella organ"), och som fungerar som partner vid genomförandet av viss gemenskapspolitik.

På grundval av olika erfarenheter vad gäller förvaltning genom nationella organ, fastställs i detta meddelande de harmoniserade strategier, regler och redskap som skall användas vid denna form av förvaltning.

3. Allmänna aspekter och definition av nationella organ

3.1. Allmän ram och definition

I meddelandet om utläggning av förvaltningen av gemenskapsprogram [4] definieras förvaltningen genom nationella organ som att kommissionen delegerar förvaltningsuppgifter till externa organ som lyder under nationell rätt, offentliga organ eller organ som ålagts en offentlig förvaltningsuppgift under statens garanti (= "nationella organ"), och som fungerar som partner vid genomförandet av viss gemenskapspolitik. Inrättandet av nationella organen innebär inte nödvändigtvis att man inrättar ett organ enbart i syfte att decentralisera ett program. Redan befintliga organ med andra uppgifter kan utses till nationellt organ i den mening som här avses. Även regionala organ eller organ som bedriver verksamhet över gränserna kan uppnå denna ställning, under förutsättning att de kan erbjuda nödvändiga garantier.

[4] KOM(2000)788 slutlig.

Ett nätverk av nationella organ utgör en struktur bestående av organisationer som inbördes kommunicerar med varandra och där varje medlem tar del av ansvaret vid förverkligandet av gemensamma mål. Nätverket består av organ som utsetts av medlemsstaterna för att utföra vissa uppgifter för kommissionens räkning. Dessa organ kan få till uppgift att förvalta medlen i ett gemenskapsprogram som de ansvarar för (exempelvis: Leonardo-programmet), eftersom de ålagts en offentlig förvaltningsuppgift. Kommissionen ansvarar för nätverkets organisation och samordning och säkerställer att man genom gemenskapsdimensionen uppnår ett mervärde i samband med åtgärden och att man utnyttjar samverkan mellan organen.

Ett nätverk som kan tjäna som modell är det som inrättats för genomförandet av programmen på området utbildning och ungdomsfrågor (se bilaga 1). Användningen av nätverksförvaltning gör det möjligt för kommissionens avdelningar att bibehålla den politiska kontrollen över programmet. Den skall grundas på en tydlig och balanserad definition av de finansiella och operativa uppgifter som åligger kommissionen, medlemsstaterna och de nationella organen. Syftet är främst att ålägga medlemsstaterna ansvaret för att utse lämpliga organ och för deras resultat, samtidigt som man från gemenskapsnivå ges möjlighet att genomföra kraftfulla interventioner, som särskilt är avsedda att säkerställa att ett program genomförs på ett homogent sätt i hela EU.

Rättsakten om utläggning av uppgifter skall innehålla lämpliga bestämmelser som säkerställer öppenhet och klarhet i samband med de transaktioner som genomförs och att normerna för en sund ekonomisk förvaltning och kontroll iakttas. Dessa normer skall vara förenliga och jämförbara med dem som används inom kommissionens avdelningar. Kommissionen är dessutom skyldig att säkerställa en regelbunden övervakning, utvärdering och kontroll av genomförandet av de uppgifter som delegerats till de nationella organen.

3.2. Typfall som inte täcks av definitionen

I det förslag till budgetförordning som kommissionen antog i juli 2000 görs i budgetgenomförandet åtskillnad mellan central förvaltning, gemensam förvaltning och decentraliserad förvaltning:

* Vid gemensam förvaltning (t.ex.: strukturåtgärder och jordbrukspolitik) och decentraliserad förvaltning (t.ex.: program till förmån för kandidatländerna) överlåter kommissionen ansvaret till medlemsstaterna att själva genomföra transaktioner som ingår i budgetgenomförandet. Dessa förvaltningsformer omfattas inte av detta meddelande.

* Vid central förvaltning kan kommissionen endera låta sina avdelningar genomföra budgeten (direkt förvaltning) eller delegera denna uppgift till gemenskapens genomförandeorgan eller till organ som lyder under nationell rätt, offentliga organ eller organ som ålagts en offentlig förvaltningsuppgift under statens garanti (indirekt förvaltning). I denna handling tas inte gemenskapens genomförandeorgan upp direkt, eftersom de behandlas i ett separat meddelande [5].

[5] KOM(2000)788 slutlig, se fotnot 3.

På samma sätt bör inte befintliga mottagarnät förväxlas med förvaltningen genom nationella organ. I det första fallet kan (individuella) mottagare i samband med ett gemenskapsprogram eller en gemenskapsåtgärd gå samman i ett (gränsöverskridande) partnerskap i avsikt att genomföra ett operativt projekt, som de ofta bidrar till genom samfinansiering. Fördelningen av medel är inte geografisk, utan grundas på åtgärdernas sektorsspecifika/tematiska mål. Denna form av partnerskap återfinns bland annat på områdena forskning och statistik [6].

[6] Se bilaga 2.

4. Fördelar och nackdelar med förvaltning genom nationella organ

Det finns både fördelar och nackdelar med förvaltning genom decentraliserade nationella organ. De senare kan dock begränsas genom att man vidtar försiktighet och lämpliga åtgärder.

4.1. Fördelar

4.1.1. Närhet

Genom att ett nationellt organ anlitas blir det möjligt att komma mycket närmare mottagarna, framför allt på områden som har särskilt stor påverkan på lokal nivå. På området utbildning och ungdomsfrågor är till exempel de nationella organen viktiga förmedlare av information som sprids till potentiella mottagare. En sådan närhet är svår att uppnå för kommissionen, men även för andra gemenskapsorgan, eftersom dessa har en centraliserad struktur per definition.

I vissa fall säkerställer denna närhet inte bara en bättre projektkvalitet, utan också ett bättre utnyttjande och en ökad spridning av resultaten.

4.1.2. Komplementaritet

Nätverksförvaltning kan vara fördelaktig när det på nationellt plan finns betydande infrastruktur och välutvecklade kommunikationsmöjligheter som förtjänar att utnyttjas genom stöd och engagemang från medlemsstaternas sida. Den främjar utväxling av erfarenheter och kunskaper om programförvaltning mellan kommissionen och medlemsstaterna, men innebär också en uppdelning av uppgifter och ansvar.

Partnerskap och dialog med nationella parter kan betydligt förbättra beslutens kvalitet, under förutsättning att ansvarsfördelningen mellan parterna (kommissionen, de nationella organen, medlemsstaterna) är balanserad.

Det är dessutom en fördel att använda redan befintliga nationella organ eftersom man kan delegera nya kompletterande uppgifter till dem, som dels gör det möjligt att dra nytta av redan befintliga kunskaper och dels att det på så sätt går att undvika de kostnader som är förknippade med att inrätta alternativa lösningar.

För övrigt finns det, när det uppstår ett allvarligt och angeläget problem av allmänt intresse, stora fördelar med att med mycket kort varsel kunna genomföra akuta biståndsprogram genom att man på ett samordnat sätt och på grundval av en kollegial förvaltningsstruktur utnyttjar all tillgänglig kapacitet på nationell nivå och gemenskapsnivå.

Kommissionen fortsätter att behålla den övergripande kontrollen och ser till att uppgifterna genomförs i enlighet med de bestämmelser och regler som fastställts på gemenskapsnivå. Kommissionen kan dock genom de nationella organisationerna uppnå förmåner i form av ytterligare garantier i samband med förvaltningen, eftersom de nationella myndigheterna ålagts ansvaret för styrning, kontroll och uppföljning av de nationella organen, utan att detta påverkar kommissionens befogenheter.

4.1.3. Flexibilitet

Nätverksförvaltningen kan ge större flexibilitet än den direkta förvaltningen genom kommissionen eller genom inrättandet av genomförandeorgan, då den lättare kan anpassas till de krav och resurser som är specifika för varje program (finansiering) och de lokala förhållandena.

4.1.4. Kanalisering av resurser

Vid avtalsförvaltning ställs särskilda krav som innebär att uppgifterna är av relativt horisontell karaktär, och därmed fungibla, oberoende av vilken sektor de utförs på. Nätverksförvaltningen leder till att kommissionen sparar på sina egna mänskliga resurser när den genomför åtgärder som riktar sig till stora målgrupper och när den är direkt inblandad i uppföljningen av projekt med ett stort antal deltagare från olika länder. Även om det mot bakgrund av det konsoliderade systemet inte nödvändigtvis handlar om en "nettobesparing" kommer den att kunna minska kommissionens åtaganden i samband med projektens ekonomiska och administrativa förvaltning och låter kommissionen inrikta sig på sina huvuduppgifter (utformning av förslag, politiska initiativ, kontroll och utvärdering), vilket ger institutionen en klar komparativ fördel och mervärde.

4.2. Försiktighetsåtgärder

Varje arrangemang där nya strukturer etableras mellan förvaltningen och genomförandet av en politik medför också nackdelar, och kommissionen måste därför vara särskilt försiktig när den använder denna form av utläggning.

4.2.1. Bevara den europeiska dimensionen och EU:s synlighet

I mottagarnas ögon kan närvaron av en nationell förmedlare minska unionens synlighet. För att undvika att en åtgärds gemenskapskaraktär äventyras skall det i avtalen mellan de nationella organen och kommissionen uttryckligen anges att de nationella organen är skyldiga att i projekten bevara en synlig gemenskapskaraktär.

4.2.2. Undvika att komplicera strukturer och förfaranden

Förekomsten av ett ytterligare led i det praktiska genomförandet kan göra förvaltningen mer komplicerad och öka behovet av tillfälliga förfaranden, vilket också riskerar att medföra ökade kostnader. Förbindelserna mellan kommissionens avdelningar och de nationella organen samt de förfaranden som används för ändamålet skall utformas på ett sådant sätt att de inte hindrar att programmet eller åtgärden genomförs på ett tillfredsställande sätt.

4.2.3. Ökat behov av samordning och kontroll av resultaten för att säkerställa åtgärdens samstämmighet

Om det finns ett stort antal förmedlare krävs en ökad insats från kommissionens sida för att se till att åtgärden förblir samstämmig. Samtidigt innebär en delegering av uppgifter till externa organ långt ifrån kommissionen ökade insatser när det gäller uppföljning, kontroll och utvärdering i efterhand av projekten och av dessa organ.

4.2.4. Undvika intressekonflikter i samband med uppgifterna

Även om nätverksförvaltningen generellt möjliggör en mer flexibel förvaltning kan den stöta på svårigheter om, till exempel, de nationella organen visar sig vara ovilliga att ändra de prioriteringar som fastställts på gemenskapsnivå eller tenderar att vilja utöva politiskt ansvar i kommissionens ställe. Om också medlemsstaterna vill ha inflytande över vissa beslut kan det ökade antalet aktörer leda till att konflikter uppstår. Därför måste uppgifternas omfattning tydligt avgränsas.

4.2.5. Tydlig åtskillnad mellan förmedlare och mottagare

Det måste undvikas att de nationella organen hamnar i en situation där de både blir förmedlare och mottagare i samma program.

5. Bestämmelser för förvaltningen genom nationella organ

5.1. Kriterier

Ett visst antal kriterier gör det möjligt att identifiera de gemenskapsprogram eller åtgärder som lämpar sig för att bli förvaltade genom nationella organ. De utgör en sorts kontroll (check-list) över frågor som kommissionen bör ställa sig när den överväger att använda denna sorts förvaltning. Kriterierna är av allmänt slag och syftar till att täcka största möjliga tillämpningsområde.

Med hänsyn till gemenskapsprogrammens eller -åtgärdernas individuella särprägel behöver inte alla nedan nämnda kriterier uppfyllas samtidigt eller i samma utsträckning. Med undantag för de totala ramanslagen per land och samfinansieringen förefaller alla övriga kriterier vara relevanta för samtliga gemenskapsprogram eller -åtgärder. Å andra sidan skall, som vid alla former av utläggning, det gå att visa att förvaltning genom nationella organ ger en bättre kostnadseffektivitet i förhållande till övriga lösningar.

5.1.1. Samtidiga och metodiskt samordnade åtgärder på nationell nivå

Nätverksförvaltning är önskvärd när ett programs genomförande kräver åtgärder som är samtidiga och metodiskt samordnade på nationell nivå. Den behöver inte nödvändigtvis omfatta ett helt program, utan kan begränsas till specifika åtgärder inom ett program.

5.1.2. Decentraliserade program som riktar sig till stora målgrupper

Ett av de behov som nätverksförvaltningen kan uppfylla är genomförandet av program som riktar sig till stora målgrupper

- som kräver lokal närvaro och ett stort antal mindre insatser som kommissionen inte själv kan förvalta genom sina avdelningar eller genom genomförandeorgan som skulle ansvara för alla de länder som täcks av åtgärden (till exempel åtgärder för ökad rörlighet i de utbildningsprogram som är öppna för deltagare från 30 länder),

- som inte lämpar sig för en alltför central förvaltning, men där de centrala myndigheterna skall behålla tillräcklig kapacitet för att genomföra interventioner, till exempel genom att vara ansvariga för det slutliga urvalet av projekt, vars förvaltning senare kan delegeras till en decentraliserad nivå.

Valet att vid dessa tillfällen använda nätverksförvaltning kommer huvudsakligen att vara avhängigt av den vertikala "nedväxlingen", eller reläeffekten, som ökar närheten till mottagarna och höjer kvalitet på genomförandet och uppföljningen av projekten. Användningen av nationella organ skall också motiveras genom en bedömning av om det går att uppnå en kritisk massa vad gäller ekonomiska medel eller uppgifter som skall utföras.

Samtidigt som de projekt som skall förvaltas blir allt mer fragmenterade är det önskvärt att dela ansvaret med medlemsstaterna eftersom uppföljningen av åtgärderna och projekten kräver en ökad insats och att risken för att medlen inte kan indrivas gör det nödvändigt att som partner ha institutioner som kan stå som garanter.

Dessutom kan medlemsstaternas erfarenheter av genomförandet av kontrollsystem på nationell nivå vara mycket användbara när det gäller att förebygga och följa upp bedrägerier.

Beträffande urvalet av fragmenterade projekt kan det vara fördelaktigt att engagera de nationella organen i förhandsurvalet, eftersom det kan minska kommissionens arbetsbörda och medföra att det slutliga beslut som kommissionen fattar i gemenskapens intresse blir mer öppet, accepterat och rationellt.

5.1.3. Rambelopp per land

Förvaltning genom nätverk verkar vara särskilt lämplig när det gäller att förvalta totala ramanslag som beviljats geografiska områden efter objektiva kriterier. Detta innebär dock inte att man på förhand kan utesluta att nationella organ anlitas i fall när det inte förekommer några sådana rambelopp.

5.1.4. Samfinansiering

Förvaltningen genom nationella organ inkluderar i allmänhet viss samfinansiering mellan gemenskapen och medlemsstaten. Beträffande bidraget från gemenskapens budget är principen att det nationella organets verksamhet betraktas som en integrerad del av programmet och att dess kostnader påförs de anslag som avsatts för programmet eller åtgärden.

När de nationella organen deltar i finansieringen av gemenskapsåtgärden, i form av bidrag till det nationella organets administrationskostnader, kan detta betraktas som en viss garanti vid förvaltningen av gemenskapsmedlen. Generellt innebär det också att organet skall redovisa sina verksamheter och sin användning av medlen i enlighet med gällande nationella regler och att det kontrolleras av nationella instanser. Kommissionen bör ta hänsyn till detta och begränsa sin kontrollverksamhet till nya inslag som inte föreskrivs i nationell lagstiftning.

Erfarenheterna från utbildningsprogrammen visar att en flerårig finansieringsram i stor utsträckning skulle underlätta programplaneringen och genomförandet av de samfinansierade åtgärderna.

5.1.5. Frågan om det finns lämpliga organ på nationell nivå

I regel förutsätter användningen av denna form av utläggning att det finns organ som på nationell nivå som är verksamma på områden som gränsar till gemenskaps- programmet eller -åtgärden och som kan åta sig ytterligare uppgifter genom att använda sin egen infrastruktur och sina egna expertkunskaper.

5.1.6. Kostnadseffektivitet

Liksom vid all form av utläggning bör valet att förvalta anslag genom nationella organ uppfylla kriteriet om en sund förvaltning och kunna uppvisa en fördelaktig kostnadseffektivitet i förhållande till alternativa lösningar. Detta måste bedömas genom en analys i förhand.

När det för programmet/åtgärden fastställts vilka mål som skall uppnås, uppgifter som skall genomföras och resurser som är nödvändiga för genomförandet, bör man utföra en förhandsanalys av lösningens kostnadseffektivitet, med hänsyn tagen till de totala nödvändiga resurserna och de alternativa lösningarna för att genomföra programmet/åtgärden. I kriteriet kostnadseffektivitet skall dock hänsyn också tas till eventuella förbättringar av kvaliteten på förvaltningen av gemenskapsprogram.

5.2. Uppgifter

Tillämpningen av de kriterier som beskrivs i föregående avsnitt begränsar därmed det område inom vilket man kan använda de nationella organen. De uppgifter det är fråga om uppträder alltid i ett sent skede i programmets eller åtgärdens livscykel. De uppgifter som ett nationellt organ kan tilldelas vid förvaltningen är strikt reglerade eller tillämpas på ett mycket begränsat område, så att det nationella organet inte får någon marginal för skönsmässiga bedömningar när det gäller gemenskapsaspekterna i de beslut det skall fatta i samband med genomförandet av programmet eller åtgärden. De förvaltningsuppgifter som överlåts på det nationella organet är inte av ett sådant slag att de kan ändra de politiska val som kommissionen fattat.

Delegeringen är därmed mindre omfattande än i den föreslagna modellen med genomförandeorgan. Detta berättigas också genom det faktum att, även om de nationella organen åläggs en offentlig förvaltningsuppgift i samma utsträckning som genomförandeorganen, behåller kommissionen en långt större kontroll över genomförandeorganen än vad som möjligt när det gäller de nationella organen (se punkt 7 nedan).

I praktiken kommer framför allt följande uppgifter att kunna förvaltas genom nätverk:

- Förvaltning av hela eller delar av de olika etapperna i livscykeln för specifika projekt inom ramen för genomförandet av gemenskapsprogram. I princip får inte finansieringsbeslut delegeras, utom i särskilda fall som i starkt decentraliserade program som riktar sig till stora målgrupper, där gemenskapens intresse i mindre grad gäller valet av mottagare än en fragmenterad spridning av initiativet. Det inkluderar förvaltningen av kontrakt och ekonomisk förvaltning (inklusive utbetalningar), samordning och information och, i nämnda särskilda fall, även val av slutmottagare.

- Insamling, analys och överföring till kommissionen av alla de upplysningar som är nödvändiga för att vägleda genomförandet av gemenskapsprogrammet.

- Rekommendationer till kommissionen rörande genomförandet av gemenskapsprogrammet.

I den handling genom vilken kommissionen delegerar befogenheterna (se punkt 5.3.2 nedan) anges de villkor, kriterier, parametrar och regler som de nationella organen skall följa vid utförandet av de uppgifter som nämns ovan, samt reglerna för den kontroll som utövas av de avdelningar i kommissionen som är ansvariga för de gemenskapsprogram i vilkas förvaltning de nationella organen deltar.

Samordningen av nätverket förefaller vara avgörande och säkerställs i princip av kommissionen som bättre kan utföra dessa uppgifter, eftersom färre av dess resurser används till rena förvaltningsuppgifter då dessa delegerats till nationella organ inom ramen för deras förvaltning (omläggning av gemenskapens uppgifter i programförvaltningen).

Det kan inte uteslutas att, i de medlemsstater där det finns mer än ett nationellt organ, ett utav dem kan åta sig ansvaret som samordnare och organisatör på nationell nivå, genom att få till stånd ett samarbete mellan deltagarna i projektet. I varje händelse och oberoende av de rättsliga hinder som kan finnas på nationell nivå, till exempel vad gäller konfidentiella statistikuppgifter, kan den "samordnande medlemmen" i de nationella organen aldrig helt ersätta kommissionen på grund av de förpliktelser som åligger denna institution i enlighet med gemenskapsrätten.

5.3. Rättslig ram

5.3.1. Rättslig grund

Möjligheten att använda förvaltning genom nätverk skall ha stöd hos den lagstiftande myndigheten [7]. Detta stöd tar sig framför allt uttryck genom två följande former:

[7] Ett sådant stöd gör det dels möjligt att säkerställa öppenhet och klarhet kring den förvaltningsform som kommissionen föreslår för gemenskapsprogrammet i fråga och dels att samtliga planerade rättsliga ramar förankras i en bindande rättsakt av första rang, som ger den ökad stadga. Det bör dock påpekas att även om det inte finns någon sådan hänvisning i lagstiftningen kan man inte i teorin utesluta att kommissionen i vissa bestämda situationer kan komma att använda denna förvaltningsform.

* Endera fastställs i rättsakten om inrättandet av programmet eller åtgärden att förvaltningen skall utföras genom att använda nationella organ på grundval av rättsliga handlingar som skall utarbetas senare,

* eller antas särskilda rambestämmelser om förvaltning genom nätverk, som fastställer de generella principerna, reglerna och instrumenten för denna förvaltningsform.

Det verkar dock vara svårt att utarbeta rambestämmelser som täcker alla tänkbara situationer och som samtidigt fastställer gemensamma regler som är tillräckligt detaljerade. Man kan också fråga sig om det i praktiken finns tillräckligt många konkreta fall som berättigar den administrativa insatsen och de förhandlingar som är nödvändiga för att anta rambestämmelser.

Det förefaller som om det vore att föredra att det i rättsakten om inrättandet av programmet eller åtgärden anges en möjlighet att som förvaltningsform använda nationella organ. De rättsliga bestämmelserna kompletteras senare genom rättsliga handlingar (se följande avsnitt).

Beträffande eventuella åtgärder som inte har någon rättslig grund eller vars rättsliga grund inte uttryckligen ger möjlighet att använda nationella organ, kan sådana åtgärder eventuellt införlivas i befintliga eller nya program, vars rättsliga grund ger möjlighet att använda nationella organ.

5.3.2. Fastställande av respektive ansvarsområde och närmare former för förbindelserna mellan kommissionen och de nationella organen

I den modell som utvecklats på området utbildning och ungdomsfrågor (se bilaga 1), måste under alla omständigheter förbindelserna regleras genom förvaltningsavtal och decentraliserade åtgärder för att medel skall kunna ställas till de nationella organens förfogande. Erfarenheterna visar att en formalisering av bestämmelserna av kommissionens respektive medlemsstaternas ansvar i samband med driften av de nationella organen utgör ett av de framsteg som nåddes vid de nya programmens ikraftträdande: användningen av nätverksförvaltning åtföljs för närvarande av en tydlig definition av medlemsstaternas ansvar för driften av det organ de har utsett.

I detta sammanhang kan för övrigt en överdriven fokusering på det ansvar som åligger medlemsstaterna leda till att dessa bildar en form av barriär mellan kommissionen och de nationella organen, vilket skulle försvåra gemenskapens kontroll.

Det är därför viktigt med en balanserad fördelning av uppgifterna som gör det möjligt för kommissionen att utöva kontroll och följa upp programmen i realtid: de nationella organen skall direkt till kommissionen lämna en redovisning av sina verksamheter i samband med genomförandet av programmen. Det bör därför fastställas lämpliga bestämmelser om rapportering som gör det möjligt att sammanställa upplysningarna om programförvaltningen på gemenskapsnivå.

Förutom hänvisningen i den rättsliga grunden skall de rättsliga bestämmelserna innehålla följande rättsakter:

* Ett beslut från kommissionen om antagande av bestämmelser för ansvarsfördelningen mellan kommissionen och medlemsstaterna vad gäller nationella organ inom ramen för de allmänna riktlinjerna för programmets genomförande.

* Ett förvaltningsavtal som ingås mellan kommissionen och det nationella organet om ett årligt eller flerårigt arbetsprogram. I avtalet fastställs särskilt de nationella organens uppgifter och verksamheter, gemenskapens ekonomiska bidrag till de nationella organens administrationsutgifter och kommissionens riktlinjer vad gäller upplysningar om programmet och dess synlighet.

* Ett avtal om "decentraliserade åtgärder" avseende förvaltningen av de medel som avsatts till projektet och som träder i kraft efter förvaltningsavtalet, som fastställer reglerna vid överföring av driftsmedlen för de decentraliserade åtgärdernas genomförande, administrativa och ekonomiska regler för förvaltningen av unionens medel och närmare regler för kontroll som fastställer att de förvaltade medlen enbart är avsedda för projektmottagarna.

I översiktstabellen i bilaga 3 ges den potentiella användaren en form av praktisk handledning för de olika faserna i genomförandet. I denna handledning definieras uppgifterna för de tre huvudaktörerna, dvs. kommissionen, de nationella organen och medlemsstaterna, med utgångspunkt från den modell som redan tillämpas på utbildningsområdet. Denna modell skall givetvis anpassas för att ta hänsyn till eventuella särdrag på de berörda områdena.

5.4. Kontrollerna

Kommissionens beslut (se punkt 5.3.2 nedan) skall ange bestämmelser om ansvarsfördelningen mellan kommissionen och medlemsstaterna avseende de nationella organen inom ramen för de allmänna riktlinjerna för programgenomförandet. I beslutet fastställs riktlinjer för de interna kontroller som de nationella organen skall utföra och för principen om de nationella myndigheternas, kommissionens avdelningars och revisionsrättens rätt till tillgång till de handlingar som behandlar de nationella organens administrativa och ekonomiska förvaltning av gemenskapsmedel.

Kommissionen kontrollerar att de nationella organens utgifter är förenliga med de rättsliga bestämmelserna. Den kan för övrigt på plats före, efter eller under genomförandet hos de nationella organen, mottagarna eller medlemsstaterna, utföra kontroller av projekten och av förvaltnings- och kontrollsystemen. Kommissionen underrättar de nationella myndigheterna om resultaten av de kontroller och granskningar som genomförts samt om eventuella åtgärder som vidtagits.

I de rättsliga handlingar som används vid genomförandet av programmen, särskilt specifika avtal och standardavtal, skall det fastställas lämpliga bestämmelser för att säkerställa skyddet av gemenskapens ekonomiska intressen.

De nationella kontrollinstanserna kontrollerar förvaltnings- och kontrollsystemen, utan att detta påverkar kommissionens ansvar för genomförandet av gemenskapens allmänna budget. De underrättar kommissionen om resultaten från de kontroller och granskningar som genomförts samt om de åtgärder som vidtagits på nationell nivå.

Revisionsrätten har behörighet att granska de handlingar från de nationella organen som har anknytning till utgifter som företagits i gemenskapens namn. De nationella kontrollinstitutionerna eller om dessa inte har nödvändig behörighet, de behöriga nationella myndigheterna, lämnar på revisionsrättens begäran alla upplysningar som dessa förfogar över avseende transaktioner som helt eller delvis finansieras av gemenskapen samt avseende förvaltningen och kontrollen av sådana transaktioner.

6. Områden där nätverksförvaltning är genomförbar

Det finns andra områden än utbildning och ungdomsfrågor som ger viss möjlighet till att vidareutveckla och utvidga användningen av förvaltning genom nationella organ. Nedan ges några praktiska exempel.

6.1. Statistikområdet

På statistikområdet bör befogenheten som "nationellt organ" i princip överlåtas på de nationella statistiska organen, som skall sköta genomförandet av statistikuppgifter på nationell nivå. De nationella statistiska organen skulle, inom ramen för de metoder som antagits på gemenskapsnivå och med gemensamma normer och tidplaner, ingå i ett av kommissionen samordnat nätverk, som i och med detta bara skulle ha ett kontaktorgan per land. Uppgifterna i samband med gemenskapsprogrammen skulle således i ökad utsträckning kunna avgränsas samtidigt som som samstämmigheten och kvaliteten på de statistikuppgifter som de nationella organen producerar förbättras. Det är dock viktigt att kommissionen behåller kontrollen över det slutliga resultatet och överensstämmelsen med de europeiska normerna, samtidigt som samverkan uppnås med de nationella åtgärderna.

6.2. Forskning

När det gäller förvaltningen av nästa ramprogram för forskning, skulle man kunna överväga att använda nationella organ när det gäller förvaltningen av vissa av de delar som planeras i framtida program, särskilt när det är viktigt med närhet och när det inte förekommer några konflikter mellan de behöriga myndigheterna. Det bör dock påpekas att det inte i någon programdel finns några rambelopp per deltagande land. Vid ett eventuellt anlitande av nationella organ bör hänsyn tas till vissa viktiga inslag som kännetecknar förvaltningen av dessa program, särskilt frågan om konfidentialitet som inträder vid behandlingen av forskningsprojekt, samt eventuella svårigheter att hitta organ som kan garantera att inga intressekonflikter uppstår hos de organ som delegerats befogenheter i förhållande till mottagarna.

6.3. Innovativa åtgärder på strukturfondsområdet

När det gäller innovativa åtgärder kan det komma att visa sig nödvändigt att överföra vissa verksamheter till offentliga eller halvoffentliga regionala organ som skall ansvara för en sund förvaltning av åtgärderna. Kommissionen kommer då att underteckna ett finansieringsavtal som fastställer varje avtalsslutande parts rättigheter och skyldigheter.

7. Nationella organ och genomförandeorgan

Om de nationella organen jämförs med modellen för gemenskapens genomförandeorgan ger genomförandeorganen kommissionen flera ytterligare möjligheter att ha kontroll över verksamheten: kommissionen utser både direktören i organet och styrelsemedlemmarna och driftsbudgeten finansieras enbart genom gemenskapen.

Dessutom karaktäriseras genomförandeorganet av att tjänstemän från kommissionen utstationeras i dem och att de anställda omfattas av de förordningar och regler som tillämpas på tjänstemän och övriga anställda i Europeiska gemenskaperna.

Mot bakgrund av de specifika egenskaper som kännetecknar förvaltningen genom nationella organ, är omfattningen på de uppgifter och befogenheter som kommissionen kan delegera till dem mindre än dem som skulle kunna delegeras till de av kommissionen föreslagna genomförandeorganen. Med andra ord, ju större kontroll kommissionen har över de organ till vilka den "lägger ut" en del av förvaltningsuppgifterna, ju större blir behörigheten att fatta beslut och omfattningen på de uppgifter som delegeras (och en mindre noggrann specificering krävs vid fastställandet av uppgifterna). Och omvänt, ju mer avlägsen kontroll över det organ till vilket uppgifter delegerats, ju mindre blir behörigheten att fatta beslut och omfattningen på de uppgifter som kommissionen kan delegera (och en mer noggrann specificering krävs vid fastställandet av de nationella organens uppgifter och deras specifika åtgärdsområden).

I bilaga 4 lämnas en mer detaljerad jämförelse mellan de två förvaltningsformerna.

BILAGA 1 Nätverksmodellen på området utbildning och ungdomsfrågor

Den modell som utvecklats på området utbildning och ungdomsfrågor grundas på följande.

Rättslig grund

För att kommissionen skall kunna delegera genomförandet av ett program till ett nätverk av nationella organ skall denna förvaltningsform anges i rättsakten om inrättandet av programmet.

En tydlig definition av ansvarfördelningen

* I ett beslut från kommissionen fastställs ansvarsfördelningen mellan kommissionen och medlemsstaterna, som skall utse de behöriga organen [8]. I beslutet anges särskilt de minimivillkor som gäller för inrättandet av ett nationellt organ, det nationella organets uppgifter, ansvar för uppföljning och kontroll av de nationella organen, bestämmelser för urval av projekt, regler för kontroll och granskning av nationella organ och projekt, samt de nationella organens ekonomiska ansvar, särskilt vad gäller de avtal dessa ingår med slutmottagarna. De medlemsstater som utser de behöriga organen står som garanter för att organens förvaltning är ekonomiskt lönsam. Beslutet tillkännages varje medlemsstat [9] enligt innebörden i artikel 254 i EG-fördraget.

[8] "Bestämmelser rörande medlemsstaternas och kommissionens ansvarsfördelning när det gäller de nationella organen inom ramen för de allmänna riktlinjerna för programmets genomförande."

[9] Och varje tredje land som eventuellt är inblandad i programmet.

* I ett avtal mellan kommissionen och det nationella organet fastställs därefter de uppgifter och de verksamheter som det nationella organet skall åta sig att genomföra i programmet samt gemenskapens ekononomiska bidrag till de nationella organens administrationsutgifter, som bestäms på grundval av ett arbetsprogram, som i regel är årligt. Kommissionen finansierar därmed de nationella organens driftsbudget tillsammans med medlemsstaterna.

* Avtal om "decentraliserade åtgärder" ingås därefter (flera gånger om året beroende på de olika decentraliserade programdelar i vilkas förvaltning de nationella organen deltar) mellan kommissionen och varje nationellt organ för utbetalning av gemenskapsmedel till det nationella organ som förvaltar dem till förmån för medlemsstatens medborgare. Genom dessa avtal överför kommissionen driftsmedel till de nationella organen för att genomföra de decentraliserade åtgärderna i programmet.

Det finns två typer av förfaranden för att bestämma de rambelopp som ställs till de nationella organens förfogande: traditionellt har användningen av nätverksförvaltning avsett de programdelar som behandlar rörlighet. I och med genomförandet av den andra fasen i Leonardo-programmet omfattar nätverksförvaltningen också en programdel som består av finansiering av pilotprojekt.

I det första fallet (rörlighet, i allmänhet) fastställs i besluten om programmen de kriterier (som målgruppens storlek, avstånden mellan huvudstäderna, skillnader i levnadskostnader) som kommissionen använder för att bestämma det totala bidrag den beviljar varje nationellt organ som distribuerar medlen till programmets slutmottagare enligt riktlinjerna för programmet. I det andra fallet, pilotprojekt, har kommissionen ett direkt intresse vad gäller valen av projekt: urvalet görs på gemenskapsnivå (inbjudan att lämna förslag görs på gemenskapsnivå, även om själva inbjudan överförts till nationell nivå), inlämningen av projekt görs till kommissionen, utvärderingen görs av oberoende experter som utsetts av kommissionen, kommissionen väljer ut projekten efter yttrande från programkommittén) och det totala belopp som därefter tilldelas varje nationellt organ skall motsvara de bidragsbelopp det skall förvalta med hänsyn till de urvalda projekten. Dessa projekt skall ha inlämnats av avtalsslutande parter som är medborgare i medlemsstaten i fråga.

Vid förvaltning genom nätverk av nationella organ behåller kommissionens avdelningar den politiska kontrollen över programmet. För övrigt är kommissionen i hög grad närvarande under genomförandet av programmet: de finansieringsavtal som ingås mellan det nationella organet och slutmottagaren (partnerskapets samordnande och avtalsslutande part som genomför projektet) utformas efter de modeller som kommissionen infört.

I avtalen mellan kommissionen och varje nationellt organ fastställs bestämmelserna för den kontroll (inklusive granskningar på plats) som de nationella organen skall införa i förhållande till varje slutmottagare. Om det nationella organet inte uppfyller sina förpliktelser tas medlemsstatens subsidiära ansvar i anspråk. Det innebär att medlemsstaten kan ha intresse av att själv delta i kontrollen genom att verifiera förvaltnings- och kontrollsystemen för att säkerställa att de nationella organen använder gemenskapsmedlen på ett effektivt och korrekt sätt, utan att detta påverkar kommissionens ansvar.

Vad gäller programmen på området utbildning och ungdomsfrågor skall de nationella organens räkenskaper godkännas. Eftersom de nationella organen är juridiska personer i enlighet med nationell rätt, omfattas de bland annat av nationella redovisningsnormer.

BILAGA 2 Statistikområdet

Nätverk på statistikområdet

På statistikområdet finns ett faktiskt nätverk bestående av nationella instanser med ansvar för statistikuppgifter på olika områden som, genom samordning av Eurostat, tillhandahåller EU de statistikuppgifter den behöver. Även om det i de flesta fall finns ett gemenskapsstatistikprogram tillhandahåller instanserna kommissionen statistik som grundas på nationella undersökningar. Detta nätverk består dock inte av nationella organ enligt innebörden i det förvaltningsinstrument som används vid genomförandet av ett gemenskapsprogram.

På grundval av gemenskapsnormerna och enligt subsidiaritetsprincipen är det medlemsstaterna som skall samla in och förbehandla statistikuppgifterna, medan kommissionen skall analysera och sprida resultaten. Förbindelserna mellan gemenskapens administration och de nationella administrationerna bör i det här skedet vara såpass intensiva att de möjliggör en "nätverksstrategi", samtidigt som tillämpningen av ny teknik har en viss betydelse. Denna form av nätverk härrör dock snarare under mottagarnas (de nationella statistikorganen) konkreta genomförande av program eller projekt än under kommissionens förvaltningsansvar. Utöver de intensiva "traditionella" verksamheterna har olika arbetsformer, som är mer typiska för nätverksförvaltning blivit vanligt förekommande, eller håller på att utarbetas. Till exempel:

- Leadership Groups (LEG:s): På de områden där kommissionens roll som offentligt institution på gemenskapsnivå inte därmed äventyras, åtar sig grupper av nationella statistikorgan det förberedande arbetet i samband med gemenskapsprojekt (inventering av befintliga uppgifter, metodundersökning, osv.). De utarbetar handlingar, organiserar möten och skriver sammanfattningar. De får stöd från Eurostat som snarare agerar som rådgivare än som ledare.

- "Partnerskapsgruppen": Kommittén för det statistiska programmet, som består av de nationella statistikorganens generaldirektörer, har inrättat en undergrupp som sätts samman genom en fastställd turordning som följer rådets ordförandeskap. Dess ordförande är en nationell generaldirektör som Kommittén för det statistiska programmet valt ut. Eurostat deltar i kommittén och sköter sekretariatsuppgifterna. Partnerskapsgruppen förbereder dagordningen inför plenarmötena genom att understryka frågor av strategisk betydelse, införa punkter på dagordningen, undersöka om punkterna är mogna för att tas upp för diskussion samt övrig samordning. Eurostat behåller sina befogenheter i alla frågor som har med kommittésystemet att göra.

- Elektroniska forum: Mellan utdelningen av möteshandlingar och själva mötet utväxlar de nationella statistikorganen sina sammanställda ställningstaganden via ett elektroniskt forum som organiserats av Eurostat. Varje deltagare kommer därmed till mötet med kännedom om sina partners ställningstaganden och de kan under mötet inrikta sig på resterande problem.

- Teknikutbyten: När det gäller insamlingen av uppgifter (som snarare åligger medlemsstaterna än gemenskapen), har vissa medlemsstater utvecklat programvaror som de ställer till de andra medlemsstaternas förfogande. Dessa underhåller och utvecklar programvaran för samtliga deltagare.

- Distributionsnät (data-shops): Spridningen av statistikuppgifter om gemenskapen sammanställs och utförs genom de nationella distributionsnäten (data-shops), som befinner sig närmare medborgarna än gemenskapens organ. Distributionsnäten är också ansvariga för spridningen av nationella uppgifter: därmed kan viss samverkan utvecklas.

- Diverse gemensamma genomföranden: Publikationer, organisering av seminarier, inrättande av arbetsgrupper, samarbete med tredje land, utbildning och forskning på statistikområdet, osv.

Rättsliga ramar för nätverksförvaltning av det europeiska statistiska systemet

Femårigt statistikprogram (grundläggande rättsakt antagen av Europaparlamentet och rådet)

Programmets grundläggande rättsakt skall innehålla följande bestämmer:

(1) Det skall etableras ett nätverk inom vilket de nationella statistikorganen fyller funktionen som nationella organ, en beskrivning av uppgifterna samt delegering till kommissionen av befogenheterna att fatta beslut om de närmare bestämmelserna för nätverkets genomförande av statistikuppgifter.

(2) Medlemsstaterna skall anta nödvändiga åtgärder (lagstiftningsmässiga och administrativa) så att de nationella statistikorganen säkerställer samordning, förvaltning och uppföljning av de åtgärder i statistikprogrammet som anförtros åt de nationella organen och ser till att nätverket fungerar tillfredsställande.

(3) Kommissionen fastställer och beviljar ett ekonomiskt bidrag för de verksamheter som anförtrotts åt nätverket i samband med förvaltning, samordning och genomförande av statistikuppgifter.

Kommissionens beslut om inrättande av nätverk av nationella statistiska organ för genomförande av vissa statistikuppgifter

(1) I denna rättsakt utses de nationella statistikorganen till samordnare på nationell nivå.

(2) Kommissionen (Eurostat) skall säkerställa nätverkets samordning.

(3) Administrationsbudgeten täcker nätverkets administrativa kostnader. Den nationelle samordnaren (varje nationellt statistikorgan) i nätverket skall, genom lämpliga avtal som skall förhandsgodkännas av kommissionen, kunna ställa nödvändiga medel till förfogande för övriga medlemmar i det nationella nätverket. Samordnaren är ansvarig för förvaltningen av dessa medel gentemot kommissionen.

(4) Tillgången till nödvändiga medel bör kunna göras genom fleråriga ramavtal där man med enkla regler kan lyfta nödvändiga medel från det fastställda rambeloppet. De modeller som kommissionen fastställt (undergruppen GMN inom ramen för omarbetningen av handledningen för beviljande av bidrag) i samband med utgåvan om bidrag kommer att användas vid utbetalningen av medel.

(5) I nämnda avtal fastställs bestämmelserna för kontrollen av användningen av medlen.

De ökade kraven i gemenskapens politik kan emellertid inte längre uppfyllas genom denna typ av nätverk och det är, på många områden, nödvändigt att ändra på tillvägagångssättet och utforma gemenskapens undersökningar på central nivå och delegera genomförandet av dem till ett nätverk av organ på nationell nivå. Delegeringen skulle till stor del omfatta förvaltningsuppgifter och samordning av alla de nationella aktörer som deltar i dessa undersökningar.

Uppgifter som skulle kunna anförtros statistiknätverket (vägledande)

(1) Europeiska undersökningar som Handlingsplanen för EMU.

(2) Undersökningar om innovationer inom vetenskap och teknik.

(3) Benchmarking (uppföljning av Europeiska rådets möte i Lissabon).

(4) Undersökningar på det sociala området (uppföljning av Europeiska rådets särskilda möte i Luxemburg).

(5) Den sociala handlingsplan som antogs i Nice.

Undersökningarnas egenskaper är följande:

- Central planering på europeisk nivå.

- Gemensam metod.

- Synkroniserat genomförande.

- Fastställande av prioriteringar efter europeiska normer.

- Tidsplan för distribution fastställd på gemenskapsnivå.

Dessa undersökningar skall stödja politiskt prioriterade områden på europeisk nivå.

VÄGLEDNING FÖR ANVÄNDNING AV NATIONELLA ORGAN VID FÖRVALTNING AV GEMENSKAPSPROGRAM

Kontroll (check-list) av de kriterier som skall användas för att avgöra vilka gemenskapsprogram/-åtgärder som lämpar sig för förvaltning genom nationella organ

1. Samtidiga och metodiskt samordnade åtgärder på nationell nivå

2. Decentraliserade program, särskilt program som riktar sig till stora målgrupper, där närheten till mottagarna är avgörande

3. En bedömning av om en kritisk massa kan uppnås när det gäller de ekonomiska medel eller uppgifter som skall uppfyllas

4. Befintliga organ på nationell nivå som är verksamma på områden som gränsar till gemenskapsprogrammet/-åtgärden och som kan åta sig ytterligare uppgifter genom att använda sin egen infrastruktur och sina egna expertkunskaper

5. Rambelopp per land

6. Samfinansiering av planerade åtgärder

7. Ett begränsat tillämpningsområde vars genomförande kräver en teknisk värdering som knappast ger något utrymme för skönsmässig bedömning

8. Användningen av nätverk skall ge bättre kvalitet och/eller kostnadseffektivitet

Märk:

Med hänsyn till gemenskapsprogrammens eller -åtgärdernas särskilda egenskaper behöver inte alla dessa kriterier uppfyllas samtidigt och/eller i samma utsträckning. Alla kriterier är dock tillämpliga på samtliga gemenskapsprogram eller -åtgärder, med undantag för kriterium 4 (som inte nödvändigtvis behöver tillämpas samtidigt i alla berörda medlemsstater), 5 och 6.

Användningen av förvaltning genom nationella organ skall dock kunna uppvisa en gynnsam kostnadseffektivitet i förhållande till andra lösningar.

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

BILAGA 4

JÄMFÖRELSE MELLAN GENOMFÖRANDEORGAN OCH NATIONELLA ORGAN SOM BIDRAR TILL FÖRVALTNINGEN AV gemenskapSPROGRAM

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>

>Plats för tabell>