Under arbetet med rapporten uppmanades medlemsstaterna att lämna sina erfarenheter och sin bedömning av åtgärderna. För att säkerställa att synpunkter från företag beaktades ombads berörda företag, via expertgruppen för mervärdesskatt, att lämna sina synpunkter.

Kommissionen har på senare tid lagt fram två lagstiftningsförslag till stöd för medlemsstaternas bedrägeribekämpning. Det första är ett förslag om administrativt samarbete på mervärdesskatteområdet som skulle stärka samarbetet mellan medlemsstaterna för att effektivt bekämpa gränsöverskridande bedrägeri. Det andra är ett förslag om ett slutgiltigt system för mervärdesskatt som i slutändan skulle begränsa risken för gemenskapsinternt bedrägeri via skenföretag, eftersom det skulle innebära beskattning där transporten av varorna avslutas och därmed avskaffa undantaget för gemenskapsinterna tillhandahållanden och förvärv av varor.

Gemenskapsinternt bedrägeri via skenföretag innebär att ett företag köper varor från en annan medlemsstat där varorna är mervärdesskattebefriade och sedan säljer dem vidare och inkluderar mervärdesskatt på fakturan till kunden. När företaget tagit emot mervärdesskattebetalningen från kunden försvinner företaget innan det har betalat in mervärdesskatten till skattemyndigheterna. Samtidigt kan kunden, som agerat i god eller ond tro, dra av den mervärdesskatt som betalats till leverantören i sin mervärdesskattedeklaration. Möjligheten att använda förfarandet för omvänd betalningsskyldighet enligt artikel 199a i mervärdesskattedirektivet förefaller vara ett användbart verktyg för medlemsstaterna för att bekämpa denna typ av bedrägeri på deras territorier inom de känsliga områden som anges. Om företaget är skyldigt att använda omvänd betalningsskyldighet för dessa inhemska tillhandahållanden kan det inte debitera mervärdesskatt på fakturan och inte få betalt för mervärdesskatt från kunden, och företaget kan följaktligen inte försvinna med mervärdesskattebeloppet.

Syftet med rapporten är enligt artiklarna 199a och 199b att ge medlemsstaterna möjlighet att snabbt angripa problem med gemenskapsinternt bedrägeri via skenföretag: i artikel 199a genom en möjlighet att tillämpa förfarandet för omvänd betalningsskyldighet för de angivna tillhandahållandena och i artikel 199b genom att ställa ett snabbare förfarande till förfogande för att införa förfarandet för omvänd betalningsskyldighet i händelse av plötsligt och omfattande bedrägeri.

Enligt artikel 199a.3 i mervärdesskattedirektivet ska de medlemsstater som tillämpar förfarandet lämna en rapport till kommissionen senast den 30 juni 2017 på grundval av utvärderingskriterierna i artikel 199a.2 c.

Bedömningen av åtgärden i artikel 199a inriktades främst på följande fem frågor: 1) Anser du att den tillämpade åtgärden är/har varit ändamålsenlig och effektiv för att bekämpa bedrägeri? 2) Anser du att åtgärden har varit nödvändig för att bekämpa bedrägeri? Vilka skulle följderna när det gäller mervärdesskatt ha varit om din medlemsstat inte hade infört åtgärden? 3) Förekom någon överflyttning av bedrägerier till andra varor och tjänster när åtgärden infördes? 4) Kunde du konstatera att mervärdesskattebedrägerier överflyttades till andra länder efter att åtgärden införts för inhemska transaktioner? 5) Ökade beskattningsbara personers kostnader för regelefterlevnad till följd av införandet av åtgärden, och, om så var fallet, anser du att kostnaderna är proportionerliga i förhållande till åtgärdens fördelar?

Nästan alla medlemsstater besvarade frågeformuläret och lämnade sina bedömningar av åtgärden. Även berörda parter lämnade sina synpunkter, exempelvis ett antal större företag, konsultföretag, mindre revisionsbyråer och några akademiker.

3.2.1Åtgärdens ändamålsenlighet för bedrägeribekämpning

3.2.1.1Medlemsstaternas bedömning

Medlemsstaterna anser i allmänhet att åtgärden är ett mycket ändamålsenligt och effektivt verktyg för att bekämpa mervärdesskattebedrägeri i de aktuella sektorerna eller för att förebygga att bedrägeri inträffar.

Ett antal medlemsstater påpekade att införandet av förfarandet för omvänd betalningsskyldighet ledde till att gemenskapsinternt bedrägeri via skenföretag minskade betydligt eller försvann helt inom de angivna sektorerna. Införandet av förfarandet för omvänd betalningsskyldighet i de angivna sektorerna bidrog till att medlemsstaternas intäktsförlusterna minskade väsentligt på grund av gemenskapsinternt bedrägeri via skenföretag och ledde till förbättrad uppbörd av mervärdesskatt. Förutom att gemenskapsinternt bedrägeri via skenföretag försvann bidrog åtgärden även till att minska antalet företag på den ”svarta” marknaden och återställde rättvis konkurrens i sektorn.

Vissa medlemsstater framhöll att förfarandet för omvänd betalningsskyldighet inte är helt bedrägerisäkert, eftersom det ger möjligheter för andra sätt att undvika mervärdesskatt. Samtidigt påpekade de emellertid att det kan vara ett effektivt sätt att minimera bedrägerier inom vissa områden.

Alla medlemsstater som tillämpar förfarandet för omvänd betalningsskyldighet för inhemska transaktioner med utsläppsrätter angav att det fungerade mycket effektivt för att stoppa särskilt aggressiva former av bedrägeri. Man påpekade att marknaden för utsläppsrätter för växthusgaser är särskilt sårbar för bedrägeri på grund av utsläppsrätternas stora rörlighet och de stora belopp som står på spel, och att åtgärden gör det möjligt för medlemsstaterna att förhindra förekomsten av dessa mervärdesskattebedrägerier. Förfarandet ansågs också effektivt när det gäller att begränsa kommande förluster av mervärdesskatteintäkter, varför vissa medlemsstater infört det som en förebyggande åtgärd när det förekom tecken på bedrägeririsker i den aktuella sektorn.

3.2.1.2De berörda parternas bedömning

Berörda parter anser att åtgärden är effektiv för att bekämpa mervärdesskattebedrägeri, framför allt karusellbedrägeri och gemenskapsinternt bedrägeri via skenföretag.

Åtgärden tycks ha lett till att bedrägerier har upphört i ett antal fall, till att minska risken för att företag blir delaktiga i karusellbedrägeri och till att sektorn har rensats från oförklarligt låga priser, vilket har återskapat likvärdiga villkor för ärliga företag.

Några berörda parter betonade att den omvända betalningsskyldigheten bara är effektiv som en kortsiktig lösning men inte på lång sikt. Den är en generell åtgärd mot bedrägerier som tillämpas på alla företag i en sektor som måste hantera komplicerade regler om efterlevnad. Eftersom genomförandet inte sker enhetligt på EU-nivå skapas dessutom ytterligare en börda för företag som arbetar i flera medlemsstater, eftersom faktureringsreglerna skiljer sig åt beroende på huruvida den berörda medlemsstaten har valt att införa omvänd betalningsskyldighet för interna transaktioner för de varor eller tjänster som företaget handlar med. Dessa berörda parter insisterar på att EU:s mervärdesskattedirektiv ska genomföras på ett standardiserat och harmoniserat sätt i den nationella lagstiftningen och att ett robustare och mer bedrägerisäkert system för mervärdesskatt i EU behövs.

Några berörda parter framhöll att åtgärden var mycket effektiv för att bekämpa bedrägeri med utsläppsrätter för växthusgaser.

3.2.2Åtgärdens nödvändighet för bedrägeribekämpning

3.2.2.1Medlemsstaternas bedömning

Medlemsstaterna anser i allmänhet att införandet av omvänd betalningsskyldighet i de aktuella sektorerna var nödvändigt och oumbärligt för att bekämpa bedrägeri. Om åtgärden inte hade införts i de specifika fallen skulle risken ha varit stor för bedrägeri och omfattande förluster för de offentliga finanserna.

Ett antal medlemsstater påpekade att sedvanlig revision var otillräcklig i de flesta av fallen, och att den omvända betalningsskyldigheten därför var nödvändig för att göra det möjligt att bekämpa bedrägeri i de specifika sektorerna. Enligt vissa medlemsstater skulle man i avsaknad av förfarandet för omvänd betalningsskyldighet ha varit tvungna att i betydande grad förlita sig på operativa resurser. Resultatet av ett sådant tillvägagångssätt är ofta retrospektivt och det finns inga garantier för att det skulle vara framgångsrikt.

Framför allt när det gäller utsläppsrätter för växthusgaser påpekade medlemsstaterna att den omvända betalningsskyldigheten var nödvändig för att bekämpa mervärdesskattebedrägeri och för att undvika ytterligare förluster för statsbudgetarna. Utan den omvända betalningsskyldigheten för inhemska transaktioner skulle sannolikt bedrägeriet ha fortsatt, eftersom konventionella kontrollresurser och kontrollåtgärder inte hade räckt till för att komma till rätta med det.

Vissa medlemsstater framhöll att det endast var möjligt att motverka internationella bedrägerier med utsläppsrätter för växthusgaser genom att införa gemensamma regler på en bredare nivå och att samma effekt inte uppnås genom att omvänd betalningsskyldighet införs i en eller ett fåtal medlemsstater.

3.2.2.2De berörda parternas bedömning