1.4.4

Detta är anledningen till att vi här vill citera en omfattande del av hans ”Position Paper I”, som skulle utgöra inledningen till arbetet med detta yttrande och som lär ha varit ett av hans sista arbeten. ”1. De olikheter som försäkringslagstiftningen i Europa uppvisar utgör ett allvarligt hinder för en enhetlig europeisk försäkringsmarknad. Detta konstaterade gruppen redan i inledningen av sitt arbete. Även EESK framhåller med all tydlighet att så är fallet i sitt initiativyttrande ’Konsumenterna på försäkringsmarknaden’ av den 29 januari 1998 (EGT C 95, 30.3.1998, s.72; se t.ex. punkt 1.6 och punkt 2.1.9 andra stycket). Under den tid som förflutit sedan dess tycks kommissionen själv ha kommit till denna insikt (se meddelandet från kommissionen till Europaparlamentet och rådet av den 12 februari ’En mer samordnad europeiska avtalsrätt – en handlingsplan’, KOM(2003) 68 slutlig, EGT C 63, 15.3.2003, s. 1, hädanefter kallad handlingsplanen (se t.ex. punkterna 27, 47–48 och 74). 2. Harmonisering av lagstiftning kan generellt endast genomföras på grundval av komparativrättsliga studier, vilket naturligtvis också gäller för lagstiftning på området för försäkringsavtal. Målet för gruppens arbete är ’restatement-lösning’. Vad menas med ’restatement’? Ordet är en avledning av ’to restate’, som betyder återupprepa eller hävda. Inom juridiken är ’restatement’ en fackterm som används i USA. Den beskriver – som fackfolk väl känner till – en kodifiering av lagstiftning som hämtats från olika men i stort sett likartade källor och som har systematiserats och sammanförts med en bästa möjliga lösning som mål. Detta arbete bedrivs i privat regi, vid sidan av lagstiftningsinstanserna, av American Law Institute. Likheterna i källtexterna beror i USA:s fall på att det finns en gemensam lagstiftningsgrund (Common Law) för de (skilda) civilrättsliga lagstiftningarna i de olika staterna. Inom den europeiska försäkringslagstiftningen har likheterna till stor del att göra med ämnesområdet ’försäkring’. Ämnesområdet skapar till följd av sin inneboende karaktär likartade lagstiftningsbehov. Det finns några riktlinjer för att finna en ’bästa lösning’ för lagstiftning på området för försäkringsavtal som man bör tänka på. För det första bör man ta hänsyn till att det avgörande för all lagstiftning på området för försäkringsavtal är att tillhandahålla en lagstiftningsram som garanterar att försäkringsgivaren hanterar risker på ett effektivt sätt och att man därmed får en välfungerande försäkringsverksamhet. För det andra är det viktigt att parternas motsatta intressen noggrant balanseras mot varanda. I detta avseende bör man uppmärksamma den moderna tendensen att garantera försäkringstagaren ett förhållandevis höggradigt skydd. 3. Den kodifiering som vår grupp tänker sig inriktas på tvingande regler (respektive delvis tvingande, för att tillgodose försäkringstagarens intressen). Vad ligger till grund för detta? Man måste komma ihåg att de ’konkreta bestämmelser’ som reglerar försäkringsavtal till största delen inte står att finna i lagsamlingar utan i standardiserade avtalsvillkor. Att ta hänsyn till detta innebär inte bara att man är medveten om den verkliga situationen utan också att man försvarar principen om avtalsfrihet. Å andra sidan ligger den ansvarsfulla uppgiften att begränsa denna frihet på lagstiftaren. Detta måste göras för att upprätthålla den allmänna ordningen och för att skydda försäkringstagaren (eller försäkringsavtalets förmånstagare). Särskild uppmärksamhet bör ägnas sådana avtalsklausuler som kan leda till förlust av försäkringsskyddet. Det tekniska förfarandet för att uppnå dessa mål är att fastställa (delvis) tvingande regler för försäkringsavtal. De problem som därmed uppstår i samband med inre marknaden beskrivs i handlingsplanen på följande sätt: ’Med tiden har medlemsstaterna utvecklat bestämmelser som påverkar de formuleringar och villkor som får eller inte får ingå i ett försäkringsavtal eller något annat avtal om finansiella tjänster. Omfattningen av dessa skillnader i bestämmelser kan påverka de produkter som erbjuds över gränserna’. Det är mycket riktigt så att om man vill främja en inre försäkringsmarknad är det nödvändigt att harmonisera/enhetliggöra dessa begränsningar av friheten för försäkringsavtal. Följden skulle då bli att alla (standard)avtal som följer sådana enhetliga normer skulle kunna erbjudas i fri konkurrens i alla europeiska länder och sålunda leda till en öppen marknad. Det är just denna målsättning som projektgruppen har för sitt arbete. 4. Projektgruppens kompetens vad gäller komparativrättsliga studier är tillgodosedd genom gruppens sammansättning. Där ingår sakkunniga som täcker in 16 rättsordningar (både inom och utanför EU) på området för försäkringsavtal. 5. En fråga man kan ställa sig är huruvida kodifieringen skall ersätta befintliga nationella bestämmelser eller införa ytterligare en särskild modell (för närvarande en 16:e sådan) för gränsöverskridande avtal. Problemet behandlas i handlingsplanen, där man för fram en diskussion om s.k. frivilliga instrument. Vi skall här inte vidare beröra denna fråga. 6. Komparativrättsliga studier av försäkringsavtalsrätten måste genomföras i nära samband med den allmänna avtalsrätten. Projektgruppen uppfyller detta krav genom att kontinuerligt särskilt beakta och följa de så kallade Lando/Beale-principerna. Dessutom har projektgruppen ett nära samarbete med ’Study Group on a European Civil Code’ (prof. Christian von Bar och prof. Hugh Beale). Inom ramen för denna organisation ansvarar gruppen särskilt för försäkringsavtalsrätt”.