Det tekniska stödet omfattar reformer av samhällsstyrning och offentlig förvaltning, offentlig ekonomisk förvaltning, företagsklimat, arbetsmarknader, hälso- och sjukvård och socialtjänst, finanssektor samt tillgång till finansiering. Det bygger på god praxis från hela EU och sakkunskap från internationella organisationer, den privata sektorn och kommissionen. Praktiskt stöd och vägledning lämnas under hela reformprocessen, från förberedelser till utformning, genomförande och utvärdering av reformerna. Det bidrar till att genomföra reformerna i programmen för ekonomisk anpassning och för prioriteringarna i den ekonomiska styrningen, särskilt i de landsspecifika rekommendationerna inom den europeiska planeringsterminen, samt åtgärder som gäller unionsrättens tillämpning.

Stödprogrammet för strukturreformer finansierar på begäran skräddarsytt tekniskt stöd till medlemsstaterna för att hjälpa dem med reformer. Programmet har en budget på 142,8 miljoner euro för perioden 2017–2020 och hjälper medlemsstaterna att genomföra de reformer som de anser nödvändiga för att göra sina ekonomier mer konkurrenskraftiga och investeringsvänliga. Stödet är tillgängligt för alla EU:s medlemsstater, är efterfrågestyrt och kräver ingen medfinansiering. Programmet genomförs av kommissionens stödtjänst för strukturreformer (SRSS) i samarbete med andra tjänstegrenar inom kommissionen. Stödtjänsten för strukturreformer har hittills hjälpt 15 medlemsstater att genomföra över 150 projekt. Under stödprogrammet 2018 har stödtjänsten fått in 444 ansökningar om stöd från fler än 20 medlemsstater, vilket lett till en betydande överefterfrågan på stödprogrammets medel på 30,5 miljoner euro för 2018.

Mer konvergens och inkludering är särskilt relevant för euroområdets medlemsstater. Reformer för att öka konkurrensen på produktmarknaderna, förbättra företagsklimatet och förbättra institutionerna främjar ekonomisk motståndskraft i euroländerna. Mer integration på den inre marknaden har visat sig vara en viktig drivkraft för tillväxt. Minskade skillnader i konkurrenskraft kräver också starkare grundläggande tillväxtfaktorer och snabbare produktivitetstillväxt i de länder som släpar efter. Snabbare reallönetillväxt i euroområdet som helhet skulle bidra till att hålla den inhemska efterfrågan uppe.

Motståndskraft och konvergens

Som nämns i de fem ordförandenas rapport och i diskussionsunderlaget om fördjupningen av EMU, är konvergens mot mer motståndskraftiga ekonomiska strukturer i medlemsstaterna en viktig faktor för ett långsiktigt framgångsrikt EMU. De senaste åren har visat att bristande motståndskraft hos en eller flera ekonomier i euroområdet kan få avsevärda och långvariga effekter på inkomsterna och sysselsättningen i de berörda länderna, i andra länder och i euroområdet som helhet. Detta gäller särskilt de länder som har samlat på sig sårbarheter tidigare.

Ekonomins förmåga att dämpa effekterna av en chock påverkas av graden av riskdelningen genom finansmarknaderna. I detta avseende har den inre marknaden visat sig vara en viktig drivkraft för konvergens som kan bidra till att öka motståndskraften genom att fungera som en stötdämpare vid oförutsägbara chocker. En välkapitaliserad banksektor och en fullt utbyggd kapitalmarknadsunion behövs för att stärka kapaciteten att absorbera chocker. Väl fungerande arbetsmarknadsinstitutioner och konkurrenskraftiga produkt- och tjänstemarknader kan även bidra till att möta de chocker och långsiktiga strukturförändringar som påverkar våra samhällen. Regeringarna kan också stödja anpassningen genom ändamålsenliga och effektiva utgifter och intäkter, vilket skapar budgetutrymme i goda tider.

Real konvergens av levnadsstandard och inkomstnivåer är av central betydelse för att nå EU:s mål om ekonomisk och social sammanhållning och full sysselsättning. Under EMU:s första tio år ökade realinkomsterna betydligt och de euroländer som i början hade lägre levnadsstandard hann i kapp, räknat i BNP per capita. Dock bröts denna tendens under den kris som började 2008 (figur 1). Läget har förbättrats de senaste åren, men endast i mycket blygsam skala om man enbart betraktar de ursprungliga euroländerna. Arbetslöshetstalen utjämnades också i euroområdet före krisen, men skillnaderna blev större efter krisen (figur 2). Från och med 2013 började arbetslöshettalen återigen att variera mindre mellan länderna, men skillnaderna är fortfarande större än före krisen.

Skillnader i den ekonomiska strukturen är en förklaring till att den reala konvergensen har utvecklats så här. De delar av euroområdet som har effektivare produkt- och arbetsmarknader och offentliga förvaltningar klarade sig bättre under krisen. En mer kraftfull och kontinuerlig process av strukturreformer i lämplig prioritetsordning för att åtgärda långsiktiga strukturförändringar skulle stärka ekonomiernas motståndskraft. Motståndskraftiga ekonomiska strukturer behövs för att stödja real konvergens och göra den långsiktigt hållbar. De bör kompletteras av åtgärder som främjar produktiviteten och tillväxtpotentialen på medellång och lång sikt, samt en lämplig makroekonomisk politik.