SV (...PICT...)|EUROPEISKA KOMMISSIONEN| Bryssel den 12.5.2010 SEK(2010) 595 slutlig Rekommendation till RÅDETS YTTRANDE om Cyperns uppdaterade stabilitetsprogram för 2009-2013 MOTIVERING 1. Allmän bakgrund Stabilitets- och tillväxtpakten syftar till att genom sunda offentliga finanser stärka förutsättningarna för prisstabilitet och stark hållbar tillväxt som kan bidra till ökad sysselsättning. Vid reformen av pakten 2005 konstaterades det att den hade visat sig användbar för att förankra budgetdisciplin. Däremot ansågs det viktigt att genom en reform stärka paktens effektivitet och ekonomiska underbyggnad och säkerställa de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet. I synnerhet medförde reformen större flexibilitet, när det gäller att tillämpa reglerna för förfarandet vid alltför stora underskott. Särskilt gäller detta definitionen av ”undantagsvis” och fastställandet av tidsfrister för korrigeringen av ett alltför stort underskott. Medlemsstaterna ska för rådet och kommissionen lägga fram stabilitets- eller konvergensprogram och årliga uppdateringar av dessa, enligt rådets förordning (EG) nr 1466/97 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken EGT L 209, 2.8.1997, s. 1. De dokument som det hänvisas till i texten återfinns på http://ec.europa.eu/economy_finance/sgp/index_en.htm. , som utgör en del av stabilitets- och tillväxtpakten. De medlemsstater som redan har infört den gemensamma valutan lägger fram (uppdaterade) stabilitetsprogram och de medlemsstater som ännu inte har gjort det lägger fram (uppdaterade) konvergensprogram.[1] EGT L 209, 2.8.1997, s. 1. De dokument som det hänvisas till i texten återfinns på http://ec.europa.eu/economy_finance/sgp/index_en.htm. I enlighet med förordningen yttrade sig rådet om Cyperns första stabilitetsprogram den 4 mars 2008, på grundval av en rekommendation från kommissionen och efter att ha hört Ekonomiska och finansiella kommittén. Enligt förordningen ska de uppdaterade stabilitets- och konvergensprogrammen bedömas av kommissionen och granskas av kommittén. Vid behov kan de även granskas av rådet, enligt samma förfarande som ovan. 2. Bakgrund till bedömningen av det uppdaterade programmet Kommissionen har granskat den senaste uppdateringen av Cyperns stabilitetsprogram, som lades fram 1 april 2010, och har antagit en rekommendation till rådets yttrande om den. Som bakgrund till bedömningen av den finanspolitiska strategin i det uppdaterade stabilitetsprogrammet sammanfattas i denna motivering följande: (1) Kommissionens meddelande av 26 november 2008 (”En ekonomisk återhämtningsplan för Europa”). (2) Ekofinrådets slutsatser av den 20 oktober 2009 om ”Exitstrategin”. (3) Den senaste bedömningen av landets ställning när det gäller paktens preventiva aspekt (en sammanfattning av rådets yttrande om den föregående uppdateringen av stabilitetsprogrammet). 2.1. Kommissionens meddelande av den 26 november 2008 (”En ekonomisk återhämtningsplan för Europa”) Då den globala finansiella och ekonomiska krisen fått en omfattning utan tidigare motstycke, föreslog Europeiska kommissionen en ekonomisk återhämtningsplan för Europa Meddelande från kommissionen till Europeiska rådet av den 26 november 2008. . I denna föreslås ett samordnat makroekonomiskt konjunkturutjämnande svar på krisen, i form av ett ambitiöst åtgärdspaket för att stödja ekonomin. Det utgörs av följande: i) En omedelbar finanspolitisk stimulans på 200 miljarder euro (1,5 % av EU:s BNP), bestående av dels en ökning av medlemsstaternas budgetar på 170 miljarder euro (cirka 1,2 % av EU:s BNP), dels ett EU-stöd i storleksordningen 30 miljarder euro (cirka 0,3 % av EU:s BNP) för omedelbara åtgärder. Ett antal prioriterade åtgärder baserade på Lissabonstrategin som är utformade för att anpassa våra ekonomier till långsiktiga utmaningar, med fortsatta strukturreformer för att öka den potentiella tillväxten. I planen föreslogs att den finanspolitiska stimulansen differentieras, så att den anpassas till de offentliga finansernas hållbarhet och konkurrenskraften i de olika medlemsstaterna. Särskilt i medlemsstater utanför euroområdet med betydande yttre och inre obalanser bör finanspolitiken främst syfta till att korrigera dessa. Planen godkändes av Europeiska rådet den 11 december 2008. [2] Meddelande från kommissionen till Europeiska rådet av den 26 november 2008. 2.2. Ekofinrådets slutsatser av den 20 oktober 2009 om ”Exitstrategin” Den branta nedgången i den ekonomiska aktiviteten har hejdats och tecken på en begynnande återhämtning börjar kunna skönjas, särskilt att finansmarknaderna stabiliseras och tillförsikten ökar. Den 20 oktober 2009 drog rådet därför slutsatsen att eftersom återhämtningen är bräcklig, är det ännu inte dags att avbryta det stöd regeringarna gett ekonomin och finanssektorn. Det behövs också en samordnad exitstrategi för de brett upplagda stimulanspolitiska åtgärderna. I en sådan strategi bör man finna en jämvikt mellan stabiliserings- och hållbarhetsambitioner och beakta såväl samspelet mellan de olika politiska instrumenten som diskussionerna på global nivå. Om en sådan strategi snabbt kan utformas och göras känd, skulle det bidra till att stärka förtroendet för vår politik på medellång sikt och till att förankra förväntningarna. Utöver avvecklingen av stimulansåtgärderna i den europeiska återhämtningsplanen för Europa krävs det en omfattande finanspolitisk konsolidering för att hejda och i förlängningen vända skuldökningen och återupprätta en sund finansiell ställning. Även på kort sikt är det eftersträvansvärt att öka de offentliga finansernas effektivitet och ändamålsenlighet och att intensifiera strukturreformerna, eftersom detta kommer att bidra till att man främjar skuldminskning och en potentiell ökning av produktionen. Rådet var enigt om följande principer för den finanspolitiska exitstrategin: i) Strategin bör samordnas länderna emellan inom ramen för en konsekvent tillämpning av stabilitets- och tillväxtpakten. ii) Man måste upphöra med de finanspolitiska stimulansåtgärderna vid rätt tidpunkt, mot bakgrund av de särskilda förhållandena i varje land. iii) Konsolideringstakten bör vara ambitiös och i de flesta medlemsstater betydligt högre än riktmärket på 0,5 % av BNP per år i strukturella termer. iv) Strategin bör ges trovärdighet genom åtgärder som höjer de offentliga finansernas kvalitet och ambitiösa strukturreformer som kan öka sysselsättningen och tillväxten. 2.3. Rådets bedömning av den föregående uppdateringen I sitt yttrande av den 3 april 2009 sammanfattade rådet sin bedömning av den föregående uppdateringen av stabilitetsprogrammet för perioden 2008-2012 på följande sätt: Sammantaget är slutsatsen att ”den finanspolitiska inriktningen 2009 kommer att bli expansiv till följd av att man beslutat om betydande stimulansåtgärder under 2009 i linje med den ekonomiska återhämtningsplanen för Europa. Under de påföljande åren beräknas saldot i de offentliga finanserna fortlöpande försämras. De förmodade lättnaderna i finanspolitiken förefaller inte vara motiverade mot bakgrund av de relativt goda ekonomiska utsikterna och den föreliggande stora externa obalansen. Mot bakgrund av den starkt försämrade globala konjunkturen är den finanspolitiska strategin dessutom förenad med betydande nedåtrisker, genom att de tillväxtantaganden som ligger till grund för programmets makroekonomiska scenario är optimistiska. Mot bakgrund av de stora externa obalanserna bör upprätthållandet av en ansvarsfull finanspolitik och en förstärkning av hållbarheten i de offentliga finanserna prioriteras högt. En avgörande utmaning för finanspolitiken i Cypern består därför i att ha kontroll över de löpande utgifterna och undvika en finanspolitik som förstärker konjunktursvängningarna. Vidare är det viktigt att främja de offentliga finansernas kvalitet också för att understödja en smidig anpassning av ekonomin mot bakgrund av dess rådande obalanser”. Mot bakgrund av denna bedömning uppmanas Cypern till följande: i) Att genomföra finanspolitiken för 2009 som planerat i linje med den ekonomiska återhämtningsplanen för Europa och inom ramen för stabilitets- och tillväxtpakten, samtidigt som en ytterligare försämring av de offentliga finanserna under 2009 i förhållande till målet undviks. ii) Att vända den beräknade ökningen av budgetunderskottet från 2010 och framåt genom begränsa ökningen av utgifterna i syfte att säkerställa en sund ställning i de offentliga finanserna på medellång sikt. iii) Att mot bakgrund av de beräknade effekterna av en åldrande befolkning på de offentliga finanserna stärka de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet genom att fullfölja reformerna av pensions- och hälso-/sjukvårdssystemen.” Rekommendation till RÅDETS YTTRANDE om Cyperns uppdaterade stabilitetsprogram för 2009-2013 EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR AVGETT DETTA YTTRANDE med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken EGT L 209, 2.8.1997, s. 1. De dokument som det hänvisas till i texten återfinns på http://ec.europa.eu/economy_finance/sgp/index_en.htm. , särskilt artikel 5.3 (i fråga om stabilitetsprogrammet),[3] EGT L 209, 2.8.1997, s. 1. De dokument som det hänvisas till i texten återfinns på http://ec.europa.eu/economy_finance/sgp/index_en.htm. med beaktande av kommissionens rekommendation, och efter att ha hört ekonomiska och finansiella kommittén. HÄRIGENOM FRAMFÖRS FÖLJANDE. (1) Den [dag månad 2010] granskade rådet Cyperns uppdaterade stabilitetsprogram för perioden 2009–2013. (2) För 2009 konstaterades en nedgång i den ekonomiska aktiviteten med 1,7 %. Svag inhemsk efterfrågan och en ogynnsam omvärldsutveckling tyngde kraftigt ned tillväxten. Hushållen höga skuldsättning i förening med strama utlåningsvillkor, ett försämrat arbetsmarknadsläge och negativa förtroendeeffekter ledde till en nedgång i den privata konsumtionen Samtidigt noterades en kraftig korrigering när det gäller investeringsutvecklingen, i förening med fallande efterfrågan på fastigheter från utlandet, lågt kapacitetsutnyttjande och omstruktureringar av företagens balansräkningar. Den offentliga konsumtionen var den enda efterfrågekomponent som gav positiva bidrag till den ekonomiska aktiviteten, huvudsakligen i kraft av det stimulanspaket på 1 % av BNP som genomfördes i linje med den ekonomiska återhämtningsplanen för Europa. Nedgången i den ekonomiska aktiviteten, den vikande tillgångsboomen och ett mindre skatteintensivt tillväxtmönster har, utöver dessa diskretionära åtgärder, satt de offentliga finanserna under betydande tryck. Detta har lett till att 2008 års överskott i de offentliga finanserna på 0,9 % av BNP har vänts till en underskott på 6,1 % av BNP. Krisen har också satt fokus på ackumuleringen av stora obalanser i de utrikes affärerna, vilket avspeglar dels den privata sektorns låga nettosparande, dels försämringen i den offentliga sektorns nettoställning och även förlorad konkurrenskraft. En svag inhemsk efterfrågan och trög återhämtning i utlandet väntas dämpa återhämtningsutsikterna. BNP-tillväxten väntas sjunka ytterligare, om än i lägre takt, under 2010 och uppvisa en svag återhämtning under 2011. Cypern står därmed inför utmaningen att stärka tillväxten i en situation med en skör global ekonomisk återhämtning och samtidigt åtgärda existerande makroekonomiska obalanser genom en fortsatt ansvarsfull finanspolitik. Långsiktigt behöver landet förbättra de offentliga finansernas hållbarhet mot bakgrund av en åldrande befolkning. (3) Trots att en stor del av den konstaterade reala BNP-nedgången i samband med krisen är konjunkturellt betingad, har även den potentiella produktionen påverkats negativt. På medellång sikt kan krisen också påverka den potentiella tillväxten genom lägre investeringar, begränsningar i tillgången på krediter och stigande strukturell arbetslöshet. Dessutom kommer konsekvenserna av den ekonomiska krisen att förstärka de ogynnsamma effekter befolkningens åldrande har på den potentiella tillväxten och de offentliga finansernas hållbarhet. Mot denna bakgrund kommer det vara ytterst viktigt att öka takten i strukturreformarbetet för att på så sätt främja den potentiella tillväxten. Det är närmare bestämt viktigt för Cypern att genomföra reformer på arbetsmarknadsområdet, i synnerhet för att förbättra möjligheterna till livslångt lärande, särskilt med avseende på lågutbildade äldre arbetstagare och arbetslösa samt att säkerställa att de reformer som planeras på områdena för teknisk utbildning och yrkesutbildning genomförs snabbt och effektivt. Det finns vidare ett behov av att koppla löneutvecklingen närmare till produktivitet, sysselsättningstillväxt och konkurrenskraft. (4) Enligt programmets bakomliggande makroekonomiska scenario beräknas den reala BNP-tillväxten öka från -1,7 % under 2008 till 0,5 % under 2010 varefter en återhämtning till en genomsnittlig tillväxttakt på knappt 2,6 % under den återstående programperioden väntas. Mot bakgrund av tillgängliga uppgifter Bedömningen beaktar särskilt kommissionens vårprognos 2010, men även andra uppgifter som har blivit tillgängliga sedan dess. verkar scenariot baseras på optimistiska tillväxtantaganden under hela programperioden. Särskilt den privata konsumtionen väntas följa en gynnsam trend, underbyggd av något optimistiska antaganden om sysselsättnings- och lönetillväxt. I programmet väntas de reala fastighetsinvesteringarna fortsätta att sjunka under den närmaste tiden framåt och återhämta sig under programperiodens andra hälft. Prognosindikatorer tyder emellertid på en kraftigare korrigering inom konstruktionssektorn på medellång sikt än i programmets beräkningar. Trots att de ekonomiska utsikterna har förbättrats innebär vidare den bräckliga återhämtningen för Cyperns främsta handelspartners att det finns icke negligerbara nedåtrisker i programmets makroekonomiska scenario. Nedgången i den ekonomiska aktiviteten under 2009 ledde till en betydande, om än ofullständig, korrigering av underskottet i de utrikes affärerna, som likväl låg på en fortsatt hög nivå, 8,5 % av BNP, och i programmet beräknas år 2013 åter snabbt öka till 12,9 % av BNP i takt med att importen åter väntas ta fart på nytt. Obalanserna i de utrikes affärerna kommer troligen att hämma den ekonomiska tillväxten på medellång sikt. Ett högt negativt sparande i den offentliga sektorn kommer att behöva finansernas genom skuldsättning i utlandet eller ökat inhemskt privat sparande. Justeringen av bytesbalansunderskottet skulle därför antingen medföra högre skuldfinansieringskostnader eller kräva ett högre sparande i den privata sektorn. Det sistnämnda skulle leda till lägre tillväxt i ekonomin till följd av lägre privat konsumtion eller lägre privata investeringar (utträngningseffekten). Inflationsberäkningarna i programmet förefaller vara realistiska. [4] Bedömningen beaktar särskilt kommissionens vårprognos 2010, men även andra uppgifter som har blivit tillgängliga sedan dess. (5) Enligt programmet försämrades saldot i de offentliga finanserna kraftigt under 2009, och redovisade ett underskott på 6,1 % av BNP jämfört med ett överskott på 0,9 % av BNP 2008, vilket i huvudsak avspeglar krisens effekter på de offentliga finanserna, men också effekten av de stimulansåtgärder på 1½ % av BNP som regeringen antog i enlighet med den ekonomiska återhämtningsplanen för Europa. Enligt programmet planeras en stram finanspolitik i syfte att korrigera det alltför stora underskottet med utgångspunkt i det antagna tillväxtscenariot. (6) Enligt uppdateringen är underskottsmålet för 2010 6 % av BNP. I 2010 års budgetlag (som godkändes av parlamentet den 24 december 2009) angavs underskottsmålet till 4,5 % av BNP grundat på ett förväntat underskottsutfall 2009 på omkring 3 % av BNP. Med tanke på att det slutliga utfallet för 2009 blev ett underskott å 6 % av BNP skulle budgetlagen implicera ett ännu högre underskott. Programmet innehåller dock åtgärder som syftar till att förhindra en ytterligare försämring av budgetsituationen och stabilisera underskottet på 2009 års nivå. I uppdateringen beräknas inkomstkvoten stiga med omkring 1¼ procentenheter under 2010 jämfört med utfallet 2009. De offentliga utgifterna väntas öka med 1¼ procentenhet av BNP. De primära utgifterna planeras att stiga ytterligare främst som en följd av ytterligare ökade sociala transfereringar, subventioner och offentliga lönekostnader. Enligt den senaste uppdateringen beräknas den trendmässiga minskningen i räntebetalningar att fortsätta, vilka väntas sjunka med ¼ procentenhet av BNP, trots den stigande skuldstocken. De offentliga investeringarna väntas ligga kvar på 2009 års nivåer. Programmet innebär att den finanspolitiska inriktningen, mätt enligt det strukturella saldot (dvs. i konjunkturrensade termer inklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder), kommer att bli stramare under 2010 med i storleksordningen ½ % av BNP. (7) Huvudmålet med programmets finanspolitiska strategi på medellång sikt är att senast 2013 få ner underskottet under referensvärdet 3 % av BNP. I programmet beräknas det nominella budgetunderskottet minska till 4,5 % av BNP år 2011 och sedan minska ytterligare till 6,1 % år 2012, för att slutligen komma ned till 2,5 % år 2013. Primärsaldot väntas följa ett motsvarande mönster och nå ett saldo i balans vid utgången av perioden, från ett underskott på 3,7 % av BNP 2010. Det strukturella saldot, beräknat med den allmänt vedertagna metoden, skulle fortsätta att förbättras efter 2010 och komma ned till cirka 3½ % av BNP år 2011, något under 3 % år 2012 och 2¼ % år 2013. Den årliga finanspolitiska ansträngningen skulle i genomsnitt ligga på 3/4 % av BNP per år under perioden 2010-2013. Tyngdpunkten i justeringen tycks ligga i början av perioden, även om åtgärder som vidtas under 2010 först kommer att få full effekt 2011. Åtgärder som vidtas inom ramen för den ekonomiska återhämtningsplanen för Europa kommer först fasas ut till utgången av 2010. Konsolideringen planeras att uppnås främst genom åtgärder som rör budgetens inkomstsida, vilken beräknas att öka med 2,6 procentenheter av BNP mellan 2010 och 2013, medan utgiftsnedskärningar väntas bidra med en ytterligare procentenhet av BNP. Bland de inkomstförstärkande åtgärderna ingår bekämpandet av skatteflykt, en stadsplaneringsanmesti, harmonisering av lägsta punktskattesatser på oljeprodukter och tillämpning av nedsatt mervärdesskatt på livsmedel och läkemedel samt utdelningsinkomst från halvstatliga organisationer. När det gäller åtgärder på utgiftssidan planeras huvuddelen av justeringen uppnås genom en förbättrad kontroll av driftsutgifter och minskade löpande transfereringar. I programmet anges att man vill komma överens med arbetsmarknadens parter om att inrikta konsolideringsansträngningarna på de sociala transfereringarna och på att begränsa den offentliga lönebudgetens storleken och ökningstakt. I det uppdaterade programmet bekräftas åtagandet att uppnå det medelfristiga målet för de offentliga finanserna, det vill säga ett budgetsaldo i balans i strukturella termer (dvs. i konjunkturrensade termer exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder. Det medelfristiga målet för de offentliga finanserna avspeglar stabilitets- och tillväxtpaktens mål. De strukturella saldon som motsvarar programmets underskottsmål tyder på att det medelfristiga målet inte kommer att nås under programperioden. (8) Utfallen för de offentliga finanserna kan komma att bli sämre än enligt programmets uppsatta mål. Särskilt uppdateringens beräknade makroekonomiska scenario förefaller vara baserat på optimistiska tillväxtantaganden för hela programperioden. På inkomstsidan är riskerna för de offentliga finanserna större 2010-2011 än under tidigare år och förknippas med en eventuellt kraftigare nedgång i ekonomin och omfördelning av den ekonomiska tillväxtens sammansättning mot en tillväxt som är mindre skatteintensiv. Mot bakgrund av den väntade måttliga återhämtningen i ekonomin och trycket på att stimulera den inhemska efterfrågan genom ökade offentliga utgifter är risken för potentiella budgetöverskridanden inte försumbar. Dessa risker sammanhänger främst med vanan att lägga fram utgiftsökande tilläggsbudgetar under årets lopp vilka, förutom den avsedda omfördelningen av budgetmedel, har lett till en ökning i löpande utgifter. Dessutom kan de sociala transfereringarna komma att bli högre än vad som planeras med tanke på den senaste tidens dåliga resultat när det gäller efterlevnaden av budgetmål och avsaknaden av fungerande budgetstyrningsmekanismer liksom de något optimistiska beräkningarna för sysselsättningstillväxten (vilket påverkar arbetslöshetsberäkningarna). (9) Den offentliga bruttoskulden beräknas till 56,2 % av BNP år 2009, jämfört med 48,4 % året tidigare. Bidragande orsaker till ökningen av skuldkvoten är förutom det högre underskottet och den lägre BNP-tillväxten även en stock-/flödesjustering på motsvarande 1 % av BNP. Den senare avspeglar en ackumulering av offentliga tillgångar, till följd av överfinansiering mot slutet av 2009 för att möta betalningsförpliktelser som avser början av januari 2010. Skuldkvoten beräknas öka under programperioden, framför allt till följd av fortsatta om än sjunkande primära underskott. Skuldkvoten kommer att överskrida referensvärdet 60 % av BNP under 2010 och beräknas ligga kvar över referensvärdet under resten av programperioden. Den beräknas öka till omkring 63 % av BNP 2011 och 2012 och därefter minska något. Nedåtriskerna för de finanspolitiska målen och det makroekonomiska scenariot gör att skuldkvoten troligtvis kommer att utvecklas mindre gynnsamt i förhållande till programmets beräkningar. (10) De långsiktiga effekterna av den åldrande befolkningen på de offentliga finanserna är betydligt högre än för EU-länderna i genomsnitt, framför allt på grund av den relativt stora ökningen av pensionsutgifternas andel av BNP under de närmaste årtiondena eftersom pensionssystemet fortfarande befinner sig i en uppbyggnadsfas. I programmet diskuteras en i april 2009 inledd pensionsreform som beräknas något reducera ökningstakten i pensionsutgifterna och, mer väsentligt, öka uttagsprocenten i socialförsäkringsavgifterna. Reformen avser att förbättra pensionssystemets långsiktiga balans och minska riskerna beträffande hållbarheten, vilket dock inte har någon effekt på den övergripande bedömningen. De offentliga finansernas ställning 2009, såsom de beräknas i programmet, innebär att de finanspolitiska effekterna av befolkningens åldrande på hållbarhetsgapet förstärks. En förbättring av det primära saldot på medellång sikt och genomförandet av ytterligare åtgärder för att begränsa den betydande ökningen av de åldersrelaterade utgifterna, särskilt pensions- och sjukvårdsutgifter, skulle bidra till att minska riskerna för de offentliga finansernas hållbarhet, som i kommissionens hållbarhetsrapport för 2009 I rådets slutsatser från den 10 november 2009 om de offentliga finansernas hållbarhet ”anmodar rådet medlemsstaterna att rikta uppmärksamhet mot hållbarhetsorienterade strategier i sina kommande stabilitets- och konvergensprogram” och ”uppmanar kommissionen att tillsammans med Kommittén för ekonomisk politik samt Ekonomiska och finansiella kommittén vidareutveckla metoder för bedömning av de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet i god tid före nästa hållbarhetsrapport”, som väntas 2012. bedömdes vara höga. Beräkningar av skulden på medellång sikt, som utgår ifrån att BNP-tillväxten endast gradvis kommer att återgå till prognosvärdena före krisen och att även skatterna kommer att återgå till nivåerna före krisen och inkluderar den beräknade ökningen i åldersrelaterade utgifter, visar att programmets finanspolitiska strategi nominellt sett och utan ytterligare förändringar av den ekonomiska politiken i det närmaste skulle vara tillräcklig för att stabilisera skuldkvoten till år 2020.[5] I rådets slutsatser från den 10 november 2009 om de offentliga finansernas hållbarhet ”anmodar rådet medlemsstaterna att rikta uppmärksamhet mot hållbarhetsorienterade strategier i sina kommande stabilitets- och konvergensprogram” och ”uppmanar kommissionen att tillsammans med Kommittén för ekonomisk politik samt Ekonomiska och finansiella kommittén vidareutveckla metoder för bedömning av de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet i god tid före nästa hållbarhetsrapport”, som väntas 2012. (11) Cypern har på senare år överskridit sina budgetmål, om än i en situation med hög ekonomisk aktivitet och skatteintensiv sammansättning av tillväxten. Budgetramverket har den senaste tiden förbättrats genom införandet av ett system för ekonomistyrning, Financial Management Accounting System (FIMAS), det stegvisa införandet av en 3-årig medelfristig budgetram (MTBF) samt införandet av programbudgetering (PPB). Emellertid har hittillsvarande praxis att anta tilläggsbudgetar under det löpande året lett till en ökning av löpande utgifter utöver den avsedda omfördelningen av offentliga medel. Enligt programmet beräknas denna praxis komma att upphöra när den nya budgetramen fullt ut genomförts. Den kommer att leda till en mer effektiv och rationell budgetprocess och bidra till att hålla utgifterna under kontroll. Samtidigt avser det nya budgetförfarandet skapa en solid grund för att omfördela utgifter till förmån för tillväxtfrämjande verksamhet i enlighet med de prioriteringar som anges i det nationella reformprogrammet. Det nya ramverket har dock fortfarande endast börjat att genomföras och väntas först 2012 vara helt infört. Det antas därför få full effekt först på medellång sikt. Helt avgörande för en framgångsrik och varaktig konsolidering av de offentliga finanserna kommer att vara att det nya ramverket genomförs utan dröjsmål. (12) I programmet erkänns hur viktig de offentliga finansernas kvalitet är för att främja den potentiella tillväxten och säkerställa deras långsiktiga hållbarhet. I programmet betonas särskilt de effekter en treårig budgetram och programbudgetering när de genomförts fullt ut kommer att ha att uppnå en bättre allokering av medel till högprioriterade, tillväxtfrämjande områden i förening med en bättre kontroll av utgifter för icke produktiva ändamål. På utgiftssidan inbegriper programmet en översyn av nyligen genomförda projekt för att höja nivån på infrastrukturen med hjälp av offentlig-privata partnerskap, liksom åtgärder för att förbättra utbildningsväsendet genom ökad användning av datorer i grundskole- och gymnasieundervisningen samt förbättringar i forskningsinstitut och akademiska institutioner. Det uppdaterade programmet inbegriper också allokeringen av medel för att omvandla offentliga sjukhus till självstyrande enheter och antagandet av en nationell hälsostrategi med målet att höja effektiviteten genom en reglerad konkurrens och genom att hålla tillbaka kostnaderna. Detta förefaller vara väsentligt för att kontrollera de förväntade utgiftsökningar som sammanhänger med en åldrande befolkning. På inkomstsida understryks i programmet de positiva effekter som införandet av den medelfristiga budgetramen har haft är det gäller att öka tillförlitligheten och känsligheten i de medelfristiga inkomstprognoserna. Mot bakgrund av instabiliteten i skatteelasticiterna som ett resultat av de senaste årens kraftiga uppgång i tillgångspriser anger de cypriotiska myndigheterna att inkomstberäkningarna anpassats för att beakta effekterna av tillgångspriser och BNP-tillväxtens sammansättning. I programmet noteras också myndigheternas löpande övervakning av skatte- och förmånssystemet för att se till att det ska löna sig att arbeta samtidigt som socialt utsatta grupper ska garanteras stöd. (13) Med beaktande av de risker som omgärdar de ovan nämnda målen för de offentliga finanserna, kan strategin att bibehålla en ackommoderande finanspolitik även under 2010 generellt sett anses vara i linje med den ekonomiska återhämtningsplanen för Europa. De negativa effekterna av den ekonomiska krisen gör att det offentliga underskottet beräknas ligga kvar på 6% av BNP även 2010, för att därefter gradvis minska under referensvärdet 3 % av BNP. Även om man i programmets strategi förutser en genomsnittlig årlig finanspolitisk ansträngning på ¾ procentenhet av BNP under perioden 2010-2013, är detta förenat med nedåtrisker. Med beaktande av riskerna kan därför den finanspolitiska ansträngningen visa sig vara otillräcklig för att senast 2013 få ned underskottet under referensvärdet 3 % av BNP som planerat. Vidare förefaller konsolideringsstrategin i programmet i stor utsträckning baseras på inkomstförstärkande åtgärder i förening med minimala utgiftsnedskärningar. I programmet beräknas faktiskt kostnadskvoten stabiliseras på en nivå år 2013 som är högre än 2009 års utfall. Åtgärder som skulle kunna vända denna utvecklig är fortfarande föremål för diskussioner med arbetsmarknadens parter och, därigenom, förenade med risker kring hur och när de kommer att genomföras. Utvecklingen av skuldkvoten, som från och med 2010 planeras överskrida 60 % av BNP kan därför även komma att bli mindre gynnsam än enligt det uppdaterade programmets beräkningar. (14) När det gäller uppgiftskraven i uppförandekoden för stabilitets- och konvergensprogram innehåller programmet samtliga obligatoriska och frivilliga uppgifter. Sammantaget är slutsatsen att Cyperns offentliga finanser har försämrats betydligt som ett resultat av konjunkturnedgången och den expansiva inriktningen av finanspolitiken som en följd av att man beslutat om betydande stimulansåtgärder i linje med den ekonomiska återhämtningsplanen för Europa. Detta har lett till att 2008 års överskott i de offentliga finanserna på 0,9 % av BNP har vänts till en underskott på 6,1 % av BNP år 2009. I programmet beskrivs en konsolideringsbana med start 2010 som syftar till att senast 2013 få ned underskottet i de offentliga finanserna under referensvärdet 3 % av BNP. Anpassningen planeras emellertid främst uppnås genom att budgetens inkomstsida förstärks, medan utgiftskvoten väntas ligga kvar på historiskt höga nivåer. Mot bakgrund av den svaga konjunkturåterhämtningen är den finanspolitiska strategin dessutom förenad med betydande nedåtrisker, genom att de tillväxtantaganden som ligger till grund för programmets makroekonomiska scenario är optimistiska. Mot bakgrund av de stora inhemska och externa obalanserna bör upprätthållandet av en ansvarsfull finanspolitik och en förstärkning av hållbarheten i de offentliga finanserna prioriteras högt. Genomförandet av ett effektivt flerårigt budgetramverk skulle därför vara ett väsentligt instrument i ansträngningarna att uppnå konsolideringsplanerna och budgetmålen. Att förbättra kvaliteten på de offentliga finanserna är också viktigt för att bidra till en smidig justering av ekonomin mot bakgrund av de obalanser den kännetecknas av, bland annat genom att höja BNP-potentialen, förbättra konkurrenskraften och ytterligare minska de externa obalanserna. Mot bakgrund av denna bedömning uppmanas Cypern till följande: i) Begränsa underskottet 2010 till högst 6 % av BNP, om nödvändigt genom att förstärka konsolideringsåtgärderna, särskilt om den makroekonomiska utvecklingen visar sig bli gynnsammare än enligt programmets scenario, samt vidta åtgärder i rätt tid för att utforma en konsolideringsstrategi med större betoning på utgiftsbegränsningar, utnyttja möjligheter att gå längre i den aviserade finanspolitiska ansträngningen för att i snabbare takt konsolidera de offentliga finanserna och åter få ned bruttoskuldkvoten under referensvärdet. ii) Införa ett effektivt, flerårigt finanspolitiskt ramverk såsom planerat för att säkerställa att budgetmålen efterlevs inom den offentliga sektorn och strikt begränsa utgifterna på medellång sikt. iii) Förbättra de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet genom att införa reformåtgärder för att få kontroll över pensions- och sjuk/hälsovårdsutgifter i syfte att bromsa den beräknade ökningen i åldersrelaterade utgifter. Jämförelse av nyckeltal i makroekonomiska beräkningar och budgetberäkningar | |2008|2009|2010|2011|2012|2013| Real BNP (förändring i %)|SP april 2010|3 ,6|-1 ,7|0 ,5|1 ,5|3,0|3,2| |KOM maj 2010|3 ,6|-1 ,7|-0 ,4|1 ,3|i.u.|i.u.| |SP febr. 2009|3 ,8|2 ,1|2 ,4|3 ,0|3,2|i.u.| HIKP-inflation (%)|SP april 2010|4 ,4|0 ,2|2 ,7|2 ,0|2,0|2,0| |KOM maj 2010|4 ,4|0 ,2|2 ,7|2 ,5|i.u.|i.u.| |SP febr. 2009|4 ,4|2 ,0|2 ,5|2 ,5|2,5|i.u.| Produktionsgap 1 (i % av potentiell BNP)|SP april 2010|2 ,9|-1 ,3|-2 ,4|-2 ,5|-1,6|-0,5| |KOM maj 2010|3 ,4|-0 ,7|-2 ,1|-1 ,6|i.u.|i.u.| |SP febr. 2009|0 ,8|-0 ,1|-0 ,6|-0 ,5|-0,2|i.u.| Finansiellt nettosparande (saldo i bytes- och kapitalbalans) (i % av BNP)|SP april 2010|-17 ,7|-8 ,5|-11 ,5|-12 ,2|-12,6|-12,9| |KOM maj 2010|-17 ,6|-8 ,2|-6 ,8|-6 ,7|i.u.|i.u.| |SP febr. 2009|-12 ,4|-12 ,1|-11 ,5|-10 ,9|-10,2|i.u.| Offentliga intäkter (i % av BNP)|SP april 2010|43 ,5|40 ,3|41 ,6|42 ,8|43,6|44,2| |KOM maj 2010|43 ,5|40 ,3|41 ,2|41 ,3|i.u.|i.u.| |SP febr. 2009|45 ,3|43 ,8|44 ,0|44 ,4|44,8|i.u.| Offentliga utgifter (i % av BNP)|SP april 2010|42 ,6|46 ,4|47 ,6|47 ,2|47,0|46,7| |KOM maj 2010|42 ,6|46 ,4|48 ,3|49 ,0|i.u.|i.u.| |SP febr. 2009|44 ,3|44 ,6|45 ,5|46 ,3|47,1|i.u.| Saldo i de offentliga finanserna (i % av BNP)|SP april 2010|0 ,9|-6 ,1|-6 ,0|-4 ,5|-3,4|-2,5| |KOM maj 2010|0 ,9|-6 ,1|-7 ,1|-7 ,7|i.u.|i.u.| |SP febr. 2009|1 ,0|-0 ,8|-1 ,4|-1 ,9|-2,2|i.u.| Primärt saldo (i % av BNP)|SP april 2010|3 ,7|-3 ,6|-3 ,7|-2 ,1|-1,0|0,1| |KOM maj 2010|3 ,7|-3 ,6|-4 ,4|-4 ,8|i.u.|i.u.| |SP febr. 2009|3 ,9|1 ,5|0 ,8|0 ,2|-0,2|i.u.| Konjunkturrensat saldo 1 (i % av BNP)|SP april 2010|-0 ,2|-5 ,6|-5 ,1|-3 ,5|-2,8|-2,3| |KOM maj 2010|-0 ,4|-5 ,8|-6 ,3|-7 ,1|i.u.|i.u.| |SP febr. 2009|0 ,7|-0 ,8|-1 ,2|-1 ,7|-2,1|i.u.| Strukturellt saldo 3 (i % av BNP)|SP april 2010|-0 ,2|-5 ,6|-5 ,2|-3 ,6|-2,9|-2,3| |KOM maj 2010|-0 ,4|-5 ,8|-6 ,3|-7 ,1|i.u.|i.u.| |SP febr. 2009|0 ,7|-0 ,8|-1 ,2|-1 ,7|-2,1|i.u.| Offentlig bruttoskuld (i % av BNP)|SP april 2010|48 ,4|56 ,2|61 ,0|63 ,2|63,1|62,3| |KOM maj 2010|48 ,4|56 ,2|62 ,3|67 ,6|i.u.|i.u.| |SP febr. 2009|49 ,3|46 ,8|45 ,4|44 ,2|44,2|i.u.| Anmärkning :| 1 Programmens produktionsgap och konjunkturrensade saldon har räknats om av kommissionen, med utgångspunkt från uppgifterna i dessa.| 2 Baserat på en beräknad potentiell tillväxt på 2,0 %, 2,8 %, 2,8 %, 2,8 % respektive 2,8 % under perioden 2009-2013.| 3 Konjunkturrensat saldo exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder. Engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder uppgår till motsvarade 0,1 % av BNP för åren 2010, 2011 och 2012 (samtliga utgiftsminskande) enligt det senaste programmet. Kommissionens höstprognos 2010 innehåller inga engångsåtgärder eller andra tillfälliga åtgärder.| Källor :| Stabilitetsprogrammet (SP), kommissionens vårprognos 2010 (KOM) och kommissionens beräkningar.| [1] EGT L 209, 2.8.1997, s. 1. De dokument som det hänvisas till i texten återfinns på http://ec.europa.eu/economy_finance/sgp/index_en.htm. [2] Meddelande från kommissionen till Europeiska rådet av den 26 november 2008. [3] EGT L 209, 2.8.1997, s. 1. De dokument som det hänvisas till i texten återfinns på http://ec.europa.eu/economy_finance/sgp/index_en.htm. [4] Bedömningen beaktar särskilt kommissionens vårprognos 2010, men även andra uppgifter som har blivit tillgängliga sedan dess. [5] I rådets slutsatser från den 10 november 2009 om de offentliga finansernas hållbarhet ”anmodar rådet medlemsstaterna att rikta uppmärksamhet mot hållbarhetsorienterade strategier i sina kommande stabilitets- och konvergensprogram” och ”uppmanar kommissionen att tillsammans med Kommittén för ekonomisk politik samt Ekonomiska och finansiella kommittén vidareutveckla metoder för bedömning av de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet i god tid före nästa hållbarhetsrapport”, som väntas 2012. ES (...PICT...)|COMISIÓN EUROPEA| Bruselas, 12.5.2010 SEC(2010) 595 final Recomendación de DICTAMEN DEL CONSEJO sobre el programa de estabilidad actualizado de Chipre (2009-2013) EXPOSICIÓN DE MOTIVOS 1. Contexto general El Pacto de Estabilidad y Crecimiento tiene por objetivo lograr unas finanzas públicas saneadas como medio de reforzar las condiciones para la estabilidad de precios y para un crecimiento fuerte, sostenible y generador de empleo. La reforma del Pacto realizada en 2005, aunque reconocía la utilidad de éste como elemento estabilizador de la disciplina fiscal, pretendía reforzar su eficacia y sus fundamentos económicos y salvaguardar la sostenibilidad de la hacienda pública a largo plazo. En particular, la reforma introdujo una mayor flexibilidad en la aplicación de las normas que rigen el procedimiento de déficit excesivo, especialmente en lo que se refiere a la definición de las «circunstancias especiales» y al establecimiento de plazos para la corrección de los déficit excesivos. El Reglamento (CE) nº 1466/97 del Consejo relativo al reforzamiento de la supervisión de las situaciones presupuestarias y a la supervisión y coordinación de las políticas económicas DO L 209 de 2.8.1997, p. 1. Los documentos a que se hace referencia en este texto pueden consultarse en la siguiente dirección electrónica: http://ec.europa.eu/economy_finance/sgp/index_en.htm. , que forma parte del Pacto de Estabilidad y Crecimiento, establece que los Estados miembros han de presentar al Consejo y a la Comisión programas de estabilidad o de convergencia y las correspondientes actualizaciones anuales (los Estados miembros que ya han adoptado la moneda única deben presentar programas de estabilidad (actualizados), y los Estados miembros que aún no la han adoptado, programas de convergencia (actualizados)).[1] DO L 209 de 2.8.1997, p. 1. Los documentos a que se hace referencia en este texto pueden consultarse en la siguiente dirección electrónica: http://ec.europa.eu/economy_finance/sgp/index_en.htm. De conformidad con el Reglamento, el Consejo emitió su dictamen sobre el primer programa de estabilidad de Chipre el 4 de marzo de 2008, basándose en una recomendación de la Comisión y previa consulta al Comité Económico y Financiero. De acuerdo con el Reglamento, los programas de estabilidad y de convergencia han de ser evaluados por la Comisión y examinados por el Comité mencionado, y, siguiendo el procedimiento indicado, los programas actualizados pueden ser examinados por el Consejo. 2. Contexto de la evaluación del programa actualizado La Comisión ha examinado la actualización más reciente del programa de estabilidad de Chipre, presentada el 1 de abril de 2010, y ha adoptado una recomendación de dictamen del Consejo sobre ella. Con el fin de establecer el marco en el que se evalúa la estrategia presupuestaria del programa de estabilidad actualizado, en los siguientes apartados se resumen: (1) La Comunicación de la Comisión de 26 de noviembre de 2008 («Un Plan Europeo de Recuperación Económica»). (2) Las conclusiones del Consejo de Asuntos Económicos y Financieros de 20 de octubre de 2009 sobre la «estrategia de salida de la crisis». (3) La evaluación más reciente de la situación del país respecto del componente preventivo del Pacto de Estabilidad y Crecimiento (síntesis del dictamen del Consejo sobre la anterior actualización del programa de estabilidad). 2.1. Comunicación de la Comisión de 26 de noviembre de 2008 («Un Plan Europeo de Recuperación Económica») Ante la gravedad sin precedentes de la crisis que afectó a los mercados financieros y a la economía mundial en 2008-2009, la Comisión Europea preconizó un Plan Europeo de Recuperación Económica Comunicación de la Comisión al Consejo Europeo de 26 de noviembre de 2008. . El Plan proponía la coordinación de una respuesta macroeconómica anticíclica frente a la crisis, en forma de una ambiciosa serie de medidas de respaldo de la economía, a saber: i) un impulso presupuestario inmediato por importe de 200 000 millones de euros (1,5% del PIB de la UE), consistente en una ampliación presupuestaria por parte de los Estados miembros de 170 000 millones de euros (en torno al 1,2% del PIB de la UE), y financiación de la UE en apoyo de acciones inmediatas por un importe del orden de 30 000 millones de euros (aproximadamente el 0,3% del PIB de la UE), y ii) una serie de acciones prioritarias, fundamentadas en la Estrategia de Lisboa y concebidas para adaptar nuestras economías a los retos a largo plazo, sin dejar de aplicar las reformas estructurales destinadas a aumentar el potencial de crecimiento. El Plan propugnaba que el estímulo fiscal variase entre Estados miembros en función de su situación respectiva en materia de sostenibilidad (o margen de maniobra) de las finanzas públicas, y de competitividad. En particular, en el caso de los Estados miembros que presenten desequilibrios externos e internos significativos, la política presupuestaria debería centrarse esencialmente en la corrección de dichos desequilibrios. El Plan de Recuperación fue aprobado por el Consejo Europeo el 11 de diciembre de 2008. [2] Comunicación de la Comisión al Consejo Europeo de 26 de noviembre de 2008. 2.2. Conclusiones del Consejo de Asuntos Económicos y Financieros de 20 de octubre de 2009 sobre la «estrategia de salida de la crisis» Tras observarse los primeros indicios de recuperación, en particular, la interrupción de la caída de la actividad económica, la estabilización de los mercados financieros y la mejora de la confianza, el Consejo concluyó, el 20 de octubre de 2009, que, aunque dada la fragilidad de la recuperación, aún no había llegado el momento de que los gobiernos abandonasen su apoyo a la economía y al sector financiero, era necesario preparar una estrategia coordinada de abandono de las políticas generalizadas de estímulo. Dicha estrategia debería llevar a un equilibrio entre los objetivos de estabilización y de sostenibilidad, y tener en cuenta la interacción entre los diferentes instrumentos, así como los debates a nivel mundial. La concepción y la comunicación tempranas de esta estrategia contribuirían a reforzar la confianza en las políticas a medio plazo y consolidarían las expectativas. Además del abandono de las medidas de estímulo del Plan Europeo de Recuperación Económica (PERE), sería necesario un substancial esfuerzo de saneamiento fiscal para interrumpir y finalmente invertir la tendencia de aumento de la deuda y volver a situaciones presupuestarias sólidas. El aumento de la eficiencia y eficacia de las finanzas públicas y la intensificación de la reforma estructural serían convenientes incluso a corto plazo, ya que contribuirían a favorecer el crecimiento potencial y la reducción de la deuda. El Consejo aprobó los siguientes principios para la estrategia presupuestaria de salida de la crisis: i) la estrategia deberá coordinarse entre países de cara a una aplicación coherente del Pacto de Estabilidad y Crecimiento; ii) será necesario abandonar oportunamente las medidas de estímulo presupuestario, teniendo en cuenta las circunstancias específicas de cada país; iii) el ritmo de saneamiento deberá ser ambicioso y superar claramente en la mayoría de países la referencia de una tasa anual del 0,5% del PIB en términos estructurales; y iv) la credibilidad de la estrategia deberá respaldarse con medidas encaminadas a fomentar la calidad de las finanzas públicas y ambiciosos esfuerzos de reforma estructural tendentes a aumentar el empleo y el potencial de crecimiento. 2.3. Evaluación realizada en el dictamen del Consejo sobre la actualización anterior En su dictamen de 3 de abril de 2009, el Consejo resumió su evaluación de la anterior actualización del programa de estabilidad, referente al periodo 2008-2012, de la forma siguiente: «La conclusión general es que la política presupuestaria será expansionista en 2009 debido a la adopción de importantes medidas de estímulo en 2009 conformes al Plan Europeo de Recuperación Económica. Para los años siguientes, se prevé que el saldo presupuestario siga deteriorándose. La supuesta relajación de la política presupuestaria no parece justificada teniendo en cuenta las perspectivas económicas relativamente favorables y la existencia de un amplio desequilibrio externo. Por otra parte, en el contexto de un acusado deterioro del marco económico mundial, la estrategia presupuestaria está sometida a riesgos significativos de revisión a la baja, al ser optimistas las hipótesis de crecimiento subyacentes en el escenario macroeconómico del programa. A la luz de los elevados desequilibrios externos, deberá darse una alta prioridad al mantenimiento de políticas prudentes y al reforzamiento de la sostenibilidad presupuestaria. Por consiguiente, un importante reto para la política presupuestaria de Chipre consiste en controlar los gastos corrientes y evitar una orientación procíclica. Por otro lado, el fomento de la calidad de la hacienda pública también es importante con vistas a respaldar un ajuste armonioso de la economía a la vista de los desequilibrios a los que tiene que hacer frente en la actualidad». A la luz de la anterior evaluación, el Consejo instó a Chipre a: «i) aplicar la política presupuestaria para 2009 tal como estaba previsto conforme al Plan Europeo de Recuperación Económica y en el marco del Pacto de Estabilidad y Crecimiento, evitando al mismo tiempo un nuevo deterioro de la hacienda pública en 2009 con respecto al objetivo; ii) invertir el aumento previsto del déficit presupuestario en 2010 y años posteriores, limitando el incremento de los gastos con objeto de garantizar una situación presupuestaria sólida a medio plazo; iii) teniendo en cuenta las repercusiones que se prevé que tenga en el gasto público el envejecimiento de la población, reforzar la sostenibilidad a largo plazo de las finanzas públicas prosiguiendo la reforma de los sistemas de pensiones y de asistencia sanitaria». Recomendación de DICTAMEN DEL CONSEJO sobre el programa de estabilidad actualizado de Chipre (2009-2013) EL CONSEJO DE LA UNIÓN EUROPEA, Visto el Tratado de Funcionamiento de la Unión Europea, Visto el Reglamento (CE) nº 1466/97 del Consejo, de 7 de julio de 1997, relativo al reforzamiento de la supervisión de las estrategias presupuestarias y a la supervisión y coordinación de las políticas económicas DO L 209 de 2.8.1997, p. 1. Los documentos a que se hace referencia en este texto pueden consultarse en la siguiente dirección electrónica: http://ec.europa.eu/economy_finance/sgp/index_en.htm. , y, en particular, su artículo 5, apartado 3,[3] DO L 209 de 2.8.1997, p. 1. Los documentos a que se hace referencia en este texto pueden consultarse en la siguiente dirección electrónica: http://ec.europa.eu/economy_finance/sgp/index_en.htm. Vista la recomendación de la Comisión, Previa consulta al Comité Económico y Financiero, HA EMITIDO EL PRESENTE DICTAMEN: (1) El [ DD MM de 2010], el Consejo examinó el programa de estabilidad actualizado de Chipre, que abarca el periodo 2009-2013. (2) En 2009, la actividad económica disminuyó un 1,7%. Esta ha sido la primera vez en los últimos 35 años que la economía chipriota se ha contraído. La débil demanda interna y un adverso marco exterior han pesado considerablemente sobre el crecimiento. En particular, el alto nivel de endeudamiento de las economías domésticas junto con unas condiciones crediticias restrictivas, un empeoramiento de las perspectivas del mercado de trabajo y unos efectos negativos sobre la confianza llevaron a una disminución del consumo privado. Paralelamente, la inversión sufrió un fuerte ajuste, en el marco de una caída de la demanda extranjera de vivienda, un bajo nivel de utilización de la capacidad y la reestructuración de la situación contable de las empresas. El consumo público fue el único componente de la demanda que respaldó la actividad económica, debido en parte al conjunto de medidas de estímulo aplicadas conforme al PERE, equivalentes al 1,5% del PIB. Además de estas medidas discrecionales, la contracción de la actividad económica, la desaparición gradual del periodo de auge de los activos y un crecimiento menos generador de ingresos tributarios han sometido la hacienda pública a unas presiones significativas. Como consecuencia de ello, se ha pasado de un superávit del 0,9% del PIB en 2008 a un déficit equivalente al 6,1% del PIB en 2009. La crisis también ha puesto de relieve la acumulación de grandes desequilibrios externos, que reflejan no sólo el bajo nivel de ahorro neto del sector privado sino también un deterioro del saldo presupuestario de las administraciones públicas y pérdidas de competitividad. Se prevé que la débil demanda interna y la lenta recuperación de la economía internacional afectarán a las perspectivas de recuperación. Se prevé que el PIB siga contrayéndose en 2010, aunque en menor medida, y se recupere moderadamente en 2011. Por ello, a medio plazo Chipre afronta el reto de fomentar el crecimiento, en un contexto de débil recuperación de la economía mundial, y abordar los desequilibrios macroeconómicos existentes manteniendo una política fiscal prudente. A largo plazo, el país deberá reforzar la sostenibilidad de su hacienda pública, a la luz del envejecimiento de la población. (3) Aunque gran parte de la disminución del PIB en el contexto de la crisis es de carácter cíclico, el nivel de producción potencial también ha sido afectado negativamente. Por otra parte, la crisis también puede afectar al potencial de crecimiento a medio plazo a través de una menor inversión, restricciones de crédito y un aumento del desempleo estructural. Además, el impacto de la crisis económica agrava los efectos negativos del envejecimiento de la población sobre el potencial de producción y la sostenibilidad de las finanzas públicas. En este contexto, será esencial acelerar las reformas estructurales con el fin de respaldar el crecimiento potencial. En particular, es importante que Chipre emprenda reformas en el área del mercado de trabajo, especialmente encaminadas a reforzar las oportunidades de aprendizaje permanente, sobre todo de los trabajadores poco cualificados, los trabajadores de edad y los desempleados, y a garantizar la aplicación oportuna y eficaz de las reformas planeadas de la formación profesional y técnica. Por otro lado, es necesario vincular más las subidas salariales a la productividad, al aumento del empleo y a la competitividad. (4) Según el escenario macroeconómico subyacente en el programa, el PIB real pasaría de experimentar una disminución del 1,7% en 2008 a crecer un 0,5% en 2010, y a continuación crecería a una tasa media de aproximadamente el 2,6% durante el resto del período que abarca el programa. Partiendo de la información disponible, el escenario parece basarse en hipótesis de crecimiento optimistas para todo el período cubierto por el programa La evaluación tiene en cuenta las previsiones de la primavera de 2010 de los servicios de la Comisión, así como otros datos de que se ha dispuesto desde entonces. . En particular, se espera que el consumo privado siga una tendencia favorable, impulsado por unas hipótesis sobre empleo y subidas salariales un tanto optimistas. Según el programa, la inversión en el sector de la construcción disminuiría a corto plazo y se recuperaría en la según la mitad del periodo que abarca el programa. Sin embargo, indicadores prospectivos sugieren que a medio plazo se producirá una corrección en el sector de la construcción más fuerte que la prevista en el programa. Por otra parte, a pesar de las mejores perspectivas económicas, la debilidad de la recuperación de los principales socios comerciales de Chipre implica riesgos no desdeñables para el escenario macroeconómico del programa. Debido a la contracción de la actividad económica, en 2009 tuvo lugar una corrección significativa, aunque parcial, del déficit exterior, que, no obstante, se mantiene a un nivel elevado (8,5% del PIB) y, según el programa, aumentaría considerablemente, hasta el 12,9% del PIB en 2013, habida cuenta del repunte previsto de las importaciones. El desequilibrio externo probablemente afectará al crecimiento económico a medio plazo. El elevado nivel de desahorro del sector público debería financiarse con deuda exterior o con ahorro privado nacional. De esta forma, la corrección del desequilibrio de la balanza por cuenta corriente requeriría un aumento del coste de financiación de la deuda o mayores ahorros del sector privado. En este último caso, el crecimiento de la producción sería menor, como consecuencia de una disminución de la inversión o el consumo privados (efecto de exclusión). Las previsiones de inflación del programa parecen realistas. [4] La evaluación tiene en cuenta las previsiones de la primavera de 2010 de los servicios de la Comisión, así como otros datos de que se ha dispuesto desde entonces. (5) Según el programa, el saldo de las administraciones públicas se deterioró considerablemente en 2009, alcanzando un déficit del 6,1% del PIB, frente al superávit del 0,9% del PIB registrado en 2008. Este deterioro fue principalmente la consecuencia del efecto de la crisis sobre las finanzas públicas, aunque también fue causado por las medidas de estímulo, de un importe equivalente al 1,5% del PIB, que el Gobierno adoptó de conformidad con el Plan Europeo de Recuperación Económica (PERE). Según el programa, y teniendo en cuenta el escenario de crecimiento, la política fiscal será restrictiva con vistas a corregir el déficit excesivo en 2013 a más tardar. (6) Según la actualización, el objetivo presupuestario para 2010 es un déficit equivalente al 6% del PIB. El presupuesto para 2010 (aprobado por el Parlamento el 24 de diciembre de 2009) fijaba como objetivo un déficit equivalente al 4,5% del PIB basándose en una estimación de déficit en 2009 de aproximadamente el 3% del PIB. Teniendo en cuenta que el resultado final de déficit para 2009 representaba un 6% del PIB, el presupuesto implicaría un déficit incluso superior. No obstante, el programa incluye medidas encaminadas a impedir un mayor deterioro presupuestario y a estabilizar el déficit al nivel de 2009. La actualización prevé para 2010 un aumento del ratio ingresos/PIB de aproximadamente 1,25 puntos porcentuales respecto de 2009. Se prevé que el gasto público aumente en 1,25 puntos porcentuales del PIB. Los gastos primarios aumentarían más, impulsados principalmente por un nuevo aumento de los subsidios y transferencias sociales y de la masa salarial del sector público. Según la actualización, los pagos de intereses seguirían su tendencia decreciente, disminuyendo un cuarto de punto porcentual del PIB, a pesar de la tendencia creciente de la deuda. La inversión pública se mantendría al nivel de 2009. Globalmente, la política presupuestaria que implica el programa, medida por el saldo estructural (saldo ajustado en función del ciclo excluidas las medidas puntuales y otras medidas de carácter temporal), será restrictiva en 2010, con un efecto de reducción del déficit estructural del orden de medio punto porcentual del PIB. (7) El principal objetivo de la estrategia presupuestaria del programa a medio plazo es situar el déficit de las administraciones públicas por debajo del valor de referencia del 3% del PIB en 2013 a más tardar. Según el programa, el déficit presupuestario nominal disminuiría, pasando del 6,1% del PIB en 2010 al 4,5% del PIB en 2011 y el 3,4% del PIB en 2012, para finalmente alcanzar el 2,5% en 2013. Se espera que el saldo primario siga una evolución similar y alcance una situación de equilibrio al final del periodo, partiendo de un déficit del 3,7% del PIB en 2010. El déficit estructural, calculado aplicando la metodología común, seguiría mejorando a partir de 2010, hasta alcanzar aproximadamente el 3,5% del PIB en 2011, una cifra ligeramente inferior al 3% en 2012 y el 2,25% en 2013. El esfuerzo presupuestario medio anual equivaldría a tres cuartos de punto porcentual del PIB en el periodo 2010-2013. El ajuste se concentraría en los primeros años, aunque las medidas adoptadas en 2010 no dejarán sentir todos sus efectos hasta 2011. Por otra parte, las medidas adoptadas en el marco del PERE sólo se abandonarán a final de 2010. El saneamiento se realizaría principalmente por el lado de los ingresos, que se prevé aumenten en 2,6 puntos porcentuales del PIB de 2010 a 2013, mientras que la reducción de los gastos contribuiría en otro punto porcentual del PIB. Entre las medidas por el lado de los ingresos cabe citar la lucha contra la evasión fiscal, una amnistía en materia de planificación urbana, una armonización de los impuestos especiales mínimos sobre los productos petroleros y la aplicación del tipo reducido del IVA a los alimentos y a los productos farmacéuticos, así como a los dividendos de organizaciones semiestatales. En cuanto a las medidas por el lado de los gastos, la mayor parte del ajuste que contempla el programa provendría de un control de los gastos de funcionamiento y una reducción de las transferencias corrientes. El programa cita el establecimiento de objetivos para las transferencias sociales y el control del tamaño y de la tasa de crecimiento de la masa salarial del sector público como medidas de gasto que podrían permitir el saneamiento una vez que se alcance el consenso entre los interlocutores sociales. La actualización confirma el compromiso con el objetivo presupuestario a medio plazo del país, consistente en una situación de equilibrio para el saldo estructural (saldo ajustado en función del ciclo excluidas las medidas puntuales y otras medidas de carácter temporal). El objetivo a medio plazo refleja adecuadamente los objetivos del Pacto. Los saldos estructurales que corresponden a los objetivos de déficit del programa implican que el objetivo a medio plazo no se alcanzará durante el periodo cubierto por el mismo. (8) Los resultados presupuestarios podrían ser peores que los previstos en el programa. En particular, el escenario macroeconómico de la actualización parece basarse en hipótesis de crecimiento optimistas para todo el período cubierto por el programa. Por el lado de los ingresos, los riesgos para las finanzas públicas, particularmente en 2010-2011, son superiores a los de años anteriores, estando asociados a la posibilidad de un menor crecimiento económico y de una reorientación del mismo hacia una composición menos generadora de ingresos tributarios. Teniendo en cuenta la moderada recuperación económica prevista y la presión para estimular la demanda interna mediante un aumento del gasto público, existen riesgos no desdeñables de posibles excesos en los gastos, principalmente asociados a la práctica de presentar en el transcurso del ejercicio presupuestario presupuestos suplementarios que aumentan los gastos. Estos presupuestos suplementarios, aparte de cumplir el objetivo de reasignar los fondos, han implicado un incremento de los gastos corrientes. Por otra parte, las transferencias sociales pueden resultar superiores a las previstas dados los resultados observados recientemente y la ausencia de un mecanismo de fijación de objetivos, así como unas previsiones un tanto optimistas en materia de aumento del empleo (y, por consiguiente, de desempleo). (9) El ratio deuda pública bruta/PIB se estima en el 56,2% del PIB en 2009, frente al 48,4% del año anterior. Aparte del aumento del déficit y la disminución del crecimiento del PIB, un ajuste stock-flujo equivalente a un punto porcentual del PIB contribuyó al aumento del ratio de deuda, y refleja una acumulación de activos públicos, debido a un exceso de financiación a final de 2009 encaminado a cumplir las obligaciones que aparecerían en enero de 2010. Se prevé que el ratio de deuda aumente a lo largo del periodo cubierto por el programa, impulsado principalmente por la persistencia de déficit primarios, aunque con tendencia decreciente. El ratio de deuda rebasará el valor de referencia del 60% del PIB en 2010 y se prevé que se mantenga por encima de dicho valor a lo largo de todo el periodo que abarca el programa, aumentando hasta alrededor del 63% del PIB en 2011 y 2012 y disminuyendo ligeramente a continuación. Teniendo en cuenta los riesgos de revisión a la baja del escenario macroeconómico y de los objetivos presupuestarios, la evolución del ratio de deuda podría ser menos favorable que la prevista en el programa. (10) Los efectos del envejecimiento de la población sobre el presupuesto a largo plazo serán significativamente superiores a la media de la UE, debido principalmente a que durante las próximas décadas se producirá un aumento relativamente elevado de la proporción que los gastos en pensiones representan en el PIB, lo que a su vez se deberá en parte al hecho de que el sistema de pensiones se encuentra aún en una fase de desarrollo. El programa discute una reforma de las pensiones introducida en abril de 2009, que se prevé disminuirá ligeramente el aumento de los gastos en pensiones y reducirá de forma más significativa el aumento de las tasas de cotización a la seguridad social. La reforma mejoraría el equilibrio a largo plazo del sistema de pensiones y reduciría los riesgos para la sostenibilidad, aunque sin afectar a la evaluación global. La situación presupuestaria de 2009, según la estimación del programa, viene a sumarse a las repercusiones presupuestarias del envejecimiento de la población en la brecha de sostenibilidad. La mejora del saldo primario a medio plazo y la aplicación de nuevas medidas encaminadas a frenar el incremento sustancial de los gastos derivados del envejecimiento de la población, especialmente de los gastos en pensiones y en asistencia sanitaria, contribuirían a reducir los riesgos para la sostenibilidad de las finanzas públicas, que, según el informe de sostenibilidad de 2009 de la Comisión En las conclusiones del Consejo de 10 de noviembre de 2009 relativas a la sostenibilidad de las finanzas públicas, «el Consejo insta a los Estados Miembros a que, en sus futuros programas de estabilidad y convergencia, centren su atención en las estrategias orientadas a la sostenibilidad»; asimismo, «invita a la Comisión a que, junto con el Comité de Política Económica y el Comité Económico y Financiero, desarrolle métodos adicionales de evaluación de la sostenibilidad a largo plazo de las finanzas públicas, antes del próximo informe sobre sostenibilidad», que está previsto para 2012. , eran elevados. Según las previsiones de deuda a medio plazo —que suponen que la recuperación de las tasas de crecimiento del PIB hacia los valores previstos antes de la crisis sólo tendría lugar gradualmente y que los ratios de ingresos tributarios volverían a los niveles anteriores a la crisis, e incluyen el aumento previsto de los gastos derivados del envejecimiento de la población—, la estrategia presupuestaria prevista en el programa, tal como se presenta, y sin ningún otro cambio de la política económica, casi sería suficiente para estabilizar el ratio deuda/PIB de aquí a 2020.[5] En las conclusiones del Consejo de 10 de noviembre de 2009 relativas a la sostenibilidad de las finanzas públicas, «el Consejo insta a los Estados Miembros a que, en sus futuros programas de estabilidad y convergencia, centren su atención en las estrategias orientadas a la sostenibilidad»; asimismo, «invita a la Comisión a que, junto con el Comité de Política Económica y el Comité Económico y Financiero, desarrolle métodos adicionales de evaluación de la sostenibilidad a largo plazo de las finanzas públicas, antes del próximo informe sobre sostenibilidad», que está previsto para 2012. (11) En los últimos años, Chipre ha superado sus objetivos presupuestarios, aunque en un contexto de floreciente actividad económica y un crecimiento particularmente generador de ingresos tributarios. Recientemente se ha mejorado el marco presupuestario con la adopción del sistema contable de gestión financiera (FIMAS) y la introducción gradual de un marco presupuestario a medio plazo trienal y de una planificación presupuestaria basada en los programas y en los resultados (PPB). Sin embargo, la práctica de adoptar presupuestos suplementarios en el transcurso del ejercicio presupuestario ha implicado un aumento de los gastos corrientes al margen del objetivo de reasignación de los fondos. Según el programa, se espera que, cuando se aplique plenamente, el nuevo marco presupuestario ponga fin a esta práctica y lleve a un proceso presupuestario más eficaz y eficiente que contribuya al control del gasto. Al mismo tiempo, el nuevo proceso presupuestario sentaría una sólida base para la reasignación de gastos en favor de actividades impulsoras del crecimiento que sean compatibles con las prioridades establecidas por el programa nacional de reforma. No obstante, la aplicación del nuevo marco acaba de iniciarse y el mismo no será plenamente operativo hasta 2012. Por lo tanto, sólo podrá ser eficaz a medio plazo. La aplicación oportuna del nuevo marco será esencial para un saneamiento fructífero y duradero de las finanzas públicas. (12) En cuanto a la calidad de las finanzas públicas, el programa reconoce su importancia como medio de fomentar el potencial de crecimiento y garantizar la sostenibilidad a largo plazo de las mismas. En particular, el programa constata los efectos que, cuando se apliquen plenamente, tendrán el marco presupuestario a medio plazo y la PPB sobre una mejora de la asignación de recursos a sectores altamente prioritarios e impulsores del crecimiento, en combinación con un mejor control de los gastos no productivos. Por el lado de los gastos, el programa incluye una revisión de los recientes proyectos de mejora de infraestructuras, a través de asociaciones público-privadas, así como medidas tendentes a mejorar el nivel educativo, mediante un aumento de la utilización de los ordenadores en la enseñanza primaria y secundaria y mejoras en los centros de investigación y las instituciones académicas. La actualización también incluye la asignación de fondos para la reestructuración de los hospitales públicos en unidades autónomas y la adopción de un sistema sanitario nacional, con el objetivo de mejorar su eficacia mediante una regulación de la competencia y un control de los costes. Esto parece esencial como medio de controlar el aumento de los gastos que se derivarán del envejecimiento de la población. Por el lado de los ingresos, el programa hace hincapié en los efectos positivos que la introducción del marco presupuestario a medio plazo tendría sobre la mejora de la precisión y la sensibilidad de las previsiones de ingresos a medio plazo. Las autoridades observan que, teniendo en cuenta la inestabilidad de las elasticidades tributarias en los últimos años, derivada del periodo de expansión de los activos, las previsiones de ingresos se revisaron para tener en cuenta los efectos de los precios de los activos y de la composición del crecimiento del PIB. El programa también señala el constante control del sistema tributario y de prestaciones por parte de las autoridades para que compense trabajar, garantizando al mismo tiempo el apoyo a los grupos sociales vulnerables. (13) Globalmente, teniendo en cuenta los riesgos para los objetivos presupuestarios mencionados anteriormente, la estrategia de mantener una política fiscal expansionista también en 2010 puede considerarse en consonancia con el PERE. Sin embargo, como consecuencia de los efectos negativos derivados de la crisis económica, se prevé que el déficit de las administraciones públicas se mantenga en el 6% del PIB en 2010, para, a continuación, reducirse gradualmente hasta situarse por debajo del valor de referencia del 3%. Aunque la estrategia del programa prevé un esfuerzo presupuestario medio anual de tres cuartos de punto porcentual del PIB en el periodo 2010-2013, dicha previsión está sometida a riesgos, por lo que el esfuerzo presupuestario podría no ser suficiente para situar el déficit por debajo del valor de referencia del 3% del PIB en 2013 a más tardar, según lo planeado. Por otro lado, la estrategia de saneamiento contenida en el programa parece basarse en gran parte en medidas de aumento de los ingresos, previendo medidas mínimas de reducción de los gastos. De hecho, el programa prevé para 2013 una estabilización del ratio gasto/PIB a un nivel superior al registrado en 2009. Las medidas que podrían invertir esta situación aún se están debatiendo con los interlocutores sociales, por lo que existe incertidumbre acerca de sus modalidades y calendario de aplicación. Como consecuencia de ello, la evolución del ratio de deuda, que rebasaría el 60% del PIB a partir de 2010, también podría ser menos favorable que la prevista en la actualización. (14) En cuanto a los requisitos en materia de datos que establece el código de conducta para los programas de estabilidad y de convergencia, el programa proporciona todos los datos obligatorios y opcionales. La conclusión general es que las finanzas públicas de Chipre se han deteriorado significativamente a causa de la recesión económica y de una política fiscal expansionista, plasmada en la adopción de importantes medidas de estímulo conformes con el PERE. Como consecuencia de ello, las finanzas públicas pasaron de un superávit del 0,9% del PIB en 2008 a un déficit equivalente al 6,1% del PIB en 2009. El programa presenta una senda de saneamiento a partir de 2010 tendente a situar el saldo de las administraciones públicas por debajo del valor de referencia del 3% del PIB de aquí a 2013. No obstante, el ajuste se realizaría principalmente por el lado de los ingresos, mientras que el ratio gastos/PIB se mantendría en máximos históricos. Por otra parte, en el contexto de una débil recuperación de la economía mundial, la estrategia presupuestaria está sometida a riesgos significativos de revisión a la baja, al ser optimistas las hipótesis de crecimiento subyacentes en el escenario macroeconómico del programa. A la luz de los altos desequilibrios internos y externos, debe ser prioritario mantener unas políticas prudentes y reforzar la sostenibilidad de las finanzas públicas. Por lo tanto, el control de los gastos corrientes aplicando un marco presupuestario plurianual eficaz sería un instrumento esencial para favorecer la realización de los planes de saneamiento y los objetivos presupuestarios. Además, también es importante mejorar la calidad de las finanzas públicas con vistas a apoyar un ajuste armonioso de la economía, dados los desequilibrios que ésta afronta, particularmente aumentando el PIB potencial, fomentando la competitividad y reduciendo más los desequilibrios externos. A la luz de la anterior evaluación, se insta a Chipre a: i) limitar el déficit en 2010 a un máximo del 6% del PIB, si es necesario reforzando las medidas de saneamiento, especialmente en caso de que la evolución macroeconómica resulte menos favorable que la prevista en el programa, y tomar oportunamente medidas encaminadas a definir una estrategia de saneamiento más basada en la reducción del gasto; aprovechar las oportunidades de superar el esfuerzo presupuestario anunciado, a fin de acelerar el saneamiento presupuestario y la reducción del ratio de deuda pública bruta para situarlo de nuevo por debajo del valor de referencia. ii) aplicar, según lo previsto, un marco presupuestario plurianual eficaz con el fin de garantizar el cumplimiento de los objetivos presupuestarios y contener firmemente el gasto a medio plazo; iii) mejorar la sostenibilidad de las finanzas públicas a largo plazo aplicando medidas de reforma encaminadas a controlar los gastos en pensiones y asistencia sanitaria, con objeto de frenar el incremento previsto de los gastos derivados del envejecimiento de la población. Comparación de las principales previsiones macroeconómicas y presupuestarias | |2008|2009|2010|2011|2012|2013| PIB real (% variación)|PE Abr 2010|3,6|-1,7|0,5|1,5|3,0|3,2| |COM May 2010|3,6|-1,7|-0,4|1,3|–|–| |PE Feb 2009|3,8|2,1|2,4|3,0|3,2|–| Inflación IPCA (%)|PE Abr 2010|4,4|0,2|2,7|2,0|2,0|2,0| |COM May 2010|4,4|0,2|2,7|2,5|–|–| |PE Feb 2009|4,4|2,0|2,5|2,5|2,5|–| Brecha de producción 1 (% del PIB potencial)|PE Abr 2010|2,9|-1,3|-2,4|-2,5|-1,6|-0,5| |COM May 2010|3,4|-0,7|-2,1|-1,6|–|–| |PE Feb 2009|0,8|-0,1|-0,6|-0,5|-0,2|–| Saldo neto de las operaciones financieras con el resto del mundo (% del PIB)|PE Abr 2010|-17,7|-8,5|-11,5|-12,2|-12,6|-12,9| |COM May 2010|-17,6|-8,2|-6,8|-6,7|–|–| |PE Feb 2009|-12,4|-12,1|-11,5|-10,9|-10,2|–| Ingresos de las administraciones públicas (% del PIB)|PE Abr 2010|43,5|40,3|41,6|42,8|43,6|44,2| |COM May 2010|43,5|40,3|41,2|41,3|–|–| |PE Feb 2009|45,3|43,8|44,0|44,4|44,8|–| Gastos de las administraciones públicas (% del PIB)|PE Abr 2010|42,6|46,4|47,6|47,2|47,0|46,7| |COM May 2010|42,6|46,4|48,3|49,0|–|–| |PE Feb 2009|44,3|44,6|45,5|46,3|47,1|–| Saldo presupuestario de las administraciones públicas (% del PIB)|PE Abr 2010|0,9|-6,1|-6,0|-4,5|-3,4|-2,5| |COM May 2010|0,9|-6,1|-7,1|-7,7|–|–| |PE Feb 2009|1,0|-0,8|-1,4|-1,9|-2,2|–| Saldo primario (% del PIB)|PE Abr 2010|3,7|-3,6|-3,7|-2,1|-1,0|0,1| |COM May 2010|3,7|-3,6|-4,4|-4,8|–|–| |PE Feb 2009|3,9|1,5|0,8|0,2|-0,2|–| Saldo presupuestario ajustado en función del ciclo 1 (% del PIB)|PE Abr 2010|-0,2|-5,6|-5,1|-3,5|-2,8|-2,3| |COM May 2010|-0,4|-5,8|-6,3|-7,1|–|–| |PE Feb 2009|0,7|-0,8|-1,2|-1,7|-2,1|–| Saldo estructural 3 (% del PIB)|PE Abr 2010|-0,2|-5,6|-5,2|-3,6|-2,9|-2,3| |COM May 2010|-0,4|-5,8|-6,3|-7,1|–|–| |PE Feb 2009|0,7|-0,8|-1,2|-1,7|-2,1|–| Deuda pública bruta (% del PIB)|PE Abr 2010|48,4|56,2|61,0|63,2|63,1|62,3| |COM May 2010|48,4|56,2|62,3|67,6|–|–| |PE Feb 2009|49,3|46,8|45,4|44,2|44,2|–| Notas :| 1 Brechas de producción y saldos ajustados en función del ciclo recalculados por los servicios de la Comisión partiendo de los datos del programa.| 2 Sobre la base de un potencial de crecimiento estimado del 2,0% en 2009, y del 2,8% en cada uno de los años del periodo 2010-2013.| 3 Saldo presupuestario ajustado en función del ciclo excluidas las medidas puntuales y otras medidas de carácter temporal. Las medidas puntuales y otras medidas de carácter temporal representarán el 0,1% del PIB en 2010, 2011 y 2012 (reducción del déficit en todos los casos) según el programa más reciente. Según las previsiones de la primavera de 2010 de los servicios de la Comisión no hay medidas puntuales u otras medidas de carácter temporal.| Fuente :| Programa de estabilidad (PE); previsiones de los servicios de la Comisión (COM) de la primavera de 2010; cálculos de los servicios de la Comisión.| [1] DO L 209 de 2.8.1997, p. 1. Los documentos a que se hace referencia en este texto pueden consultarse en la siguiente dirección electrónica: http://ec.europa.eu/economy_finance/sgp/index_en.htm. [2] Comunicación de la Comisión al Consejo Europeo de 26 de noviembre de 2008. [3] DO L 209 de 2.8.1997, p. 1. Los documentos a que se hace referencia en este texto pueden consultarse en la siguiente dirección electrónica: http://ec.europa.eu/economy_finance/sgp/index_en.htm. [4] La evaluación tiene en cuenta las previsiones de la primavera de 2010 de los servicios de la Comisión, así como otros datos de que se ha dispuesto desde entonces. [5] En las conclusiones del Consejo de 10 de noviembre de 2009 relativas a la sostenibilidad de las finanzas públicas, «el Consejo insta a los Estados Miembros a que, en sus futuros programas de estabilidad y convergencia, centren su atención en las estrategias orientadas a la sostenibilidad»; asimismo, «invita a la Comisión a que, junto con el Comité de Política Económica y el Comité Económico y Financiero, desarrolle métodos adicionales de evaluación de la sostenibilidad a largo plazo de las finanzas públicas, antes del próximo informe sobre sostenibilidad», que está previsto para 2012. ET (...PICT...)|EUROOPA KOMISJON| Brüssel 12.5.2010 SEK(2010) 595 lõplik Soovitus: NÕUKOGU ARVAMUS Küprose ajakohastatud stabiilsusprogrammi kohta aastateks 2009–2013 SELETUSKIRI 1. Üldine taust Stabiilsuse ja kasvu pakt põhineb eesmärgil tagada riigi rahanduse usaldusväärsus, mis on vajalik hindade stabiilsuse ning töökohtade loomist soodustava tugeva ja püsiva majanduskasvu tagamiseks. Pakti reformimisel 2005. aastal tunnistati selle kasulikkust eelarvedistsipliini kehtestamisel, kuid püüti tugevdada selle tõhusust ja majanduslikku mõju ning kindlustada riigi rahanduse pikaajaline jätkusuutlikkus. Eelkõige muudeti sellega paindlikumaks ülemäärase eelarvepuudujäägi menetlust reguleerivate eeskirjade kohaldamine, eriti seoses „erandlike asjaolude” määratlusega ja ülemäärase eelarvepuudujäägi kõrvaldamiseks kehtestatud tähtaegadega. Nõukogu määruses (EÜ) nr 1466/97 eelarveseisundi järelevalve ning majanduspoliitika järelevalve ja kooskõlastamise tõhustamise kohta, EÜT L 209, 2.8.1997, lk 1. Käesolevas tekstis osutatud dokumendid on kättesaadavad järgmisel veebilehel: http://ec.europa.eu/economy_finance/sgp/index_en.htm. mis moodustab osa stabiilsuse ja kasvu paktist, on sätestatud, et iga liikmesriik peab esitama nõukogule ja komisjonile stabiilsus- või lähenemisprogrammi ning selle iga-aastase ajakohastatud versiooni. Ühisraha kasutusele võtnud liikmesriigid esitavad (ajakohastatud) stabiilsusprogrammi ning ühisraha veel mitte kasutavad liikmesriigid esitavad (ajakohastatud) lähenemisprogrammi.[1] EÜT L 209, 2.8.1997, lk 1. Käesolevas tekstis osutatud dokumendid on kättesaadavad järgmisel veebilehel: http://ec.europa.eu/economy_finance/sgp/index_en.htm. Vastavalt määrusele esitas nõukogu 4. märtsil 2008. aastal komisjoni soovituse põhjal ja pärast konsulteerimist majandus- ja rahanduskomiteega Küprose esimese stabiilsusprogrammi kohta oma arvamuse. Määrusega nähakse ette, et komisjon peab ajakohastatud stabiilsus- ja lähenemisprogramme hindama ning komitee peab neid kontrollima, samas kui nõukogul on õigus ajakohastatud programme eespool nimetatud menetluse kohaselt kontrollida. 2. Ajakohastatud programmi hindamise taust Komisjon on kontrollinud Küprose viimast ajakohastatud stabiilsusprogrammi, mis esitati 1. aprillil 2010. aastal, ja on vastu võtnud soovituse nõukogu sellekohase arvamuse kohta. Selleks et anda ülevaade asjaoludest, mille põhjal on ajakohastatud stabiilsusprogrammis esitatud eelarvestrateegiat hinnatud, tehakse allpool kokkuvõte järgmistest dokumentidest: (1) komisjoni 26. novembri 2008. aasta teatis („Euroopa majanduse elavdamise kava”); (2) majandus- ja rahandusküsimuste nõukogu 20. oktoobri 2009. aasta järeldused väljumisstrateegia kohta; (3) viimane hinnang riigi seisundile stabiilsuse ja kasvu pakti ennetavate sätete alusel (eelmise ajakohastatud stabiilsusprogrammi kohta nõukogu poolt esitatud arvamuse kokkuvõte). 2.1. Komisjoni 26. novembri 2008. aasta teatis („Euroopa majanduse elavdamise kava”) Finantsturge ja maailma majandust aastatel 2008–2009 tabanud kriisi enneolematut ulatust silmas pidades on Euroopa Komisjon koostanud Euroopa majanduse elavdamise kava (avaldatud pealkirja all „Euroopa majanduse taastamise kava”) Komisjoni 26. novembri 2008. aasta teatis Euroopa Ülemkogule. . Sellega nähti majanduse toetamiseks ette rida antitsüklilisi koordineeritud makromajandusmeetmeid, mis seisnevad järgmises: i) kohe eraldatavad eelarvelised vahendid summas 200 miljardit eurot (1,5 % ELi SKPst), millest liikmesriigid annavad 170 miljardit eurot (ligikaudu 1,2 % ELi SKPst) ning EL koheste meetmete toetamiseks 30 miljardit eurot (ligikaudu 0,3 % ELi SKPst); ning ii) mitmed esmatähtsad meetmed, mis põhinevad Lissaboni strateegial ning mis peaksid aitama Euroopa riikide majandustel toime tulla pikaajaliste probleemidega, rakendades jätkuvalt struktuurireforme potentsiaalse majanduskasvu suurendamiseks. Kavaga nähti ette, et eri liikmesriikides tuleb vastavalt asjaomaste liikmesriikide olukorrale rakendada eri fiskaalstiimuleid, võttes aluseks riigi rahanduse jätkusuutlikkuse ja konkurentsivõime. Eriti euroalasse mittekuuluvad liikmesriigid, kellel on suuri probleeme sisemise ja välise tasakaalustamatusega, peaksid oma eelarvepoliitika suunama eelkõige tasakaalustamatuse vähendamisele. Euroopa Ülemkogu kiitis kava heaks 11. detsembril 2008. [2] Komisjoni 26. novembri 2008. aasta teatis Euroopa Ülemkogule. 2.2. Majandus- ja rahandusküsimuste nõukogu 20. oktoobri 2009. aasta järeldused väljumisstrateegia kohta Arvestades esimesi märke kriisist taastumise kohta, eelkõige majandustegevuse järsu languse peatumist, finantsturgude stabiliseerumist ja usalduse teatavat taastumist, otsustas nõukogu 20. oktoobril 2009, et majandustegevuse elavnemise vaoshoitust arvesse võttes ei ole valitsustel veel õige aeg lõpetada majanduse ja finantssektori toetamist, kuid koostada tuleks majanduse ulatuslikust stimuleerimisest loobumise koordineeritud strateegia (väljumisstrateegia). Strateegia puhul peeti vajalikuks leida kesktee stabiliseerimisvajaduse ja jätkusuutlikkuse vahel, võttes arvesse eri meetmete vastastikust mõju ning ülemaailmsel tasandil kujunevaid seisukohti. Sellise strateegia varajane koostamine ja üldsusele teatavaks tegemine aitaks nõukogu hinnangul suurendada usaldust keskpika perioodi majanduspoliitika vastu ning pakkuda ootustele pidepunkti. Lisaks Euroopa majanduse elavdamise kavaga ettenähtud stimuleerivate meetmete lõpetamisele nõudis nõukogu liikmesriikidelt ka eelarve märkimisväärset konsolideerimist, et peatada võlakoorma kasv, alustada võimaluse korral selle kahandamist ning taastada usaldusväärne eelarvepositsioon. Riikide rahanduse tõhususe ja mõjususe suurendamist ning struktuurireformide hoogustamist peeti vajalikuks ka lühikeses perspektiivis, kuna see aitaks kiirendada SKP potentsiaalset kasvu ning vähendada võlakoormat. Nõukogu leppis kokku väljumisstrateegia järgmistes põhimõtetes: i) väljumisstrateegiat tuleks riikidevaheliselt koordineerida stabiilsuse ja kasvu pakti järjekindla rakendamise raames; ii) on vaja ajastada stimuleerivate fiskaalmeetmete võtmise lõpetamine, võttes arvesse riigispetsiifilisi asjaolusid; iii) eelarvet tuleks konsolideerida piisavalt kiiresti, st et enamikes liikmesriikides parandatakse struktuurset eelarvepositsiooni aastas selgelt üle 0,5 % SKPst; ja iv) strateegia usaldusväärsust tuleks toetada riigi rahanduse kvaliteeti parandavate meetmete ning ambitsioonikate struktuurireformidega tööhõive ja potentsiaalse majanduskasvu suurendamiseks. 2.3. Eelmisele ajakohastatud programmile nõukogu arvamuses antud hinnang Eelmisele ajakohastatud stabiilsusprogrammile, mis hõlmas aastaid 2008–2012, andis nõukogu 3. aprilli 2009. aasta arvamuses järgmise kokkuvõtliku hinnangu. Nõukogu leidis, et „2009. aastal on eelarvepoliitika ekspansiivne, kuna kooskõlas Euroopa majanduse elavdamise kavaga võetakse siis märkimisväärseid stimuleerivaid meetmeid. Järgmistel aastatel peaks struktuurne eelarvepositsioon halvenema. Eelarvepoliitika lõdvendamine ei tundu olevat õigustatud, võttes arvesse suhteliselt häid majandusväljavaateid ja välist tasakaalustamatust. Üleilmse majanduskeskkonna järsu halvenemise taustal võib eelarveseisund kujuneda strateegias kavandatust märksa halvemaks, kuna programmi makromajandusliku stsenaariumi aluseks on olnud soodsad kasvuprognoosid. Suurt välist tasakaalustamatust silmas pidades peaks põhiliseks prioriteediks olema säilitada range eelarvepoliitika ja tugevdada selle jätkusuutlikkust. Seepärast peaks Küprose eelarvepoliitika põhiülesanne olema kontrollida jooksvaid kulusid ja vältida protsüklilisust. Lisaks on oluline riigi rahanduse kvaliteedi parandamine, et toetada tasakaalustamata majanduse sujuvat kohandamist.” Sellist hinnangut silmas pidades kutsus nõukogu Küprost üles: „i) rakendama 2009. aasta eelarvepoliitikat kooskõlas Euroopa majanduse elavdamise kavaga ning stabiilsuse ja kasvu pakti raames, vältides samal ajal riigi rahanduse edasist halvenemist 2009. aastal võrreldes eesmärgiga; ii) lõpetama eelarvepuudujäägi suurenemise 2010. aastal ja pärast seda, piirates kulude suurenemist, et tagada kindel eelarvepositsioon keskpika perioodi jooksul; iii) silmas pidades elanikkonna vananemise prognoositud mõju valitsemissektori kuludele, tugevdama riigi rahanduse pikaajalist jätkusuutlikkust pensioni- ja tervishoiusüsteemi reformimisega.” Soovitus: NÕUKOGU ARVAMUS Küprose ajakohastatud stabiilsusprogrammi kohta aastateks 2009–2013 EUROOPA LIIDU NÕUKOGU, võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, võttes arvesse nõukogu 7. juuli 1997. aasta määrust (EÜ) nr 1466/97 eelarveseisundi järelevalve ning majanduspoliitika järelevalve ja kooskõlastamise tõhustamise kohta, EÜT L 209, 2.8.1997, lk 1. Käesolevas tekstis osutatud dokumendid on kättesaadavad järgmisel veebilehel: http://ec.europa.eu/economy_finance/sgp/index_en.htm. eriti selle artikli 5 lõiget 3 (stabiilsusprogrammid),[3] EÜT L 209, 2.8.1997, lk 1. Käesolevas tekstis osutatud dokumendid on kättesaadavad järgmisel veebilehel: http://ec.europa.eu/economy_finance/sgp/index_en.htm. võttes arvesse komisjoni soovitust, olles konsulteerinud majandus- ja rahanduskomiteega ON ESITANUD KÄESOLEVA ARVAMUSE: (1) Nõukogu vaatas [pp. kk 2010] läbi Küprose ajakohastatud stabiilsusprogrammi, mis hõlmab aastaid 2009–2013. (2) Majandustegevus vähenes 2009. aastal 1,7 %. Esimest korda viimase 35 aasta jooksul oli Küprose majanduskasv negatiivne. Vähene sisenõudlus ja ebasoodne väliskonjunktuur avaldasid majanduskasvule suurt survet. Eratarbimise vähenemise põhjusteks olid eelkõige kodumajapidamiste suur võlakoorem, karmimad laenutingimused, halvenev olukord tööturul ja tarbijate usalduse kadumise negatiivne mõju. Samal ajal aga tehti investeeringutes tõsiseid korrektiive, arvestades välisnõudluse vähenemist eluasemeturul, tootmisvõimsuse vähest rakendamist ja ettevõtete bilansside restruktureerimist. Valitsemissektori tarbimine oli ainus nõudluspoole komponent, mis osaliselt toetas majandustegevust Euroopa majanduse elavdamise kava kohase stimuleerivate meetmete paketiga, mille maht on 1½ % SKPst. Lisaks sellistele suvakohastele meetmetele on riigi rahandusele avaldanud tugevat survet majandustegevuse vähenemine, varade hinnabuumi hääbumine ja maksutulu vähenemine. Seetõttu muutus riigi rahanduse olukord ning 2008. aasta ülejääk 0,9 % SKPst muutus puudujäägiks 6,1 % SKPst. Kriisi käigus on ilmnenud ka üha suurem väline tasakaalustamatus, mis ei kajastu mitte üksnes erasektori säästude väikeses netojäägis, vaid ka valitsemissektori eelarve netopositsiooni halvenemises ja konkurentsivõime vähenemises. Tagasihoidlik sisenõudlus ja välisnõudluse loid kasv peaksid nõrgestama majanduse elavnemise väljavaateid. Prognooside kohaselt peaks SKP kasv 2010. aastal veelgi vähenema, kuigi vähemal määral, ja seejärel 2011. aastal pisut taastuma. Seepärast on Küprose keskpika perioodi ülesanne tagada jätkusuutlik majanduskasv maailmamajanduse mõningase elavnemise ajal ja samal ajal vähendada makromajanduslikku tasakaalustamatust tänu range rahanduspoliitika säilitamisele. Pikemas perspektiivis peab silmas pidama elanikkonna vananemisest tingitud vajadust tugevdada riigi rahanduse jätkusuutlikkust. (3) Kuigi suur osa reaalse SKP täheldatud vähenemisest kriisi ajal on tsükliline, on see mõjutanud negatiivselt ka potentsiaalse SKP taset. Samuti võib kriis mõjutada potentsiaalset kasvu ka keskpika perioodi jooksul väiksemate investeeringute, piiratud laenutingimuste ja suurenenud struktuurse tööpuuduse tõttu. Lisaks suurendab majanduskriis elanikkonna vananemise negatiivset mõju potentsiaalsele SKP-le ja riigi rahanduse jätkusuutlikkusele. Seepärast on oluline kiirendada struktuurireforme eesmärgiga toetada potentsiaalset kasvu. Küprose jaoks on eriti oluline viia ellu tööturureformid, et parandada eelkõige madala kvalifikatsiooniga ja eakamate töötajate ning töötute elukestva õppe võimalusi ning tagada tehnilise ja kutsehariduse valdkonnas kavandatud reformide õigeaegne ja tegelik rakendamine. Peale selle on vaja muuta palgakasv sõltuvaks tootlikkusest, tööhõivekasvust ja konkurentsivõimest. (4) Programmi aluseks oleva makromajandusliku stsenaariumiga nähakse ette, et reaalne SKP kasvab 2009. aasta –1,7 %-lt 2010. aastal 0,5 %-le, suureneb seejärel keskmiselt ligikaudu 2,6 %-le ja püsib sellisel tasemel ülejäänud programmiperioodi jooksul. Praegu olemas oleva teabe alusel hinnates Eelkõige on hindamisel võetud arvesse komisjoni talituste 2010. aasta kevadprognoosi, kuid samuti muud hiljem saadud teavet. tundub, et selline stsenaarium põhineb eeldustel, et majanduskasv on soodne kogu programmiperioodi jooksul. Eelkõige prognoositakse eratarbimise liiga soodsat arengut, tuginedes mõnevõrra liiga optimistlikule tööhõive- ja palgakasvule. Programmi järgi jääb ehitussektorisse tehtavate investeeringute tegelik kasv lühiajaliselt negatiivseks, ent taastub seejärel programmiperioodi teisel poolel. Tulevikku suunatud näitajad annavad siiski tunnistust sellest, et keskpika perioodi jooksul tuleb ehitussektoris teha programmis kavandatust suuremaid korrektsioone. Parematest majandusväljavaadetest hoolimata ohustab programmis esitatud makromajanduslikku stsenaariumi oluliselt ka asjaolu, et Küprose põhiliste kaubanduspartnerite majandus elavneb vaoshoitult. Majandustegevuse vähenemise tõttu 2009. aastal korrigeeriti välist puudujääki oluliselt, ehkki osaliselt, ent sellele vaatamata on puudujääk endiselt suur, s.o 8,5 % SKPst, ja programmi kohaselt peaks see 2013. aastaks uuesti järsult suurenema 12,9 %ni SKPst, kuna import eeldatavalt taastub. Väline tasakaalustamatus võib mõjutada keskpika perioodi majanduskasvu. Avaliku sektori ülekulutusi tuleb rahastada välisvõlaga või erasektori säästudega. Seega kaasneksid jooksevkonto puudujäägi vähendamisega suuremad kulud laenude rahastamise tõttu või suurem säästmine erasektoris. Viimane tähendaks väiksemat SKP kasvu, kuna eratarbimine või investeeringud vähenevad (väljatõrjumine). Programmi inflatsiooniprognoos tundub olevat realistlik. [4] Eelkõige on hindamisel võetud arvesse komisjoni talituste 2010. aasta kevadprognoosi, kuid samuti muud hiljem saadud teavet. (5) Vastavalt programmile suurenes valitsemissektori puudujääk 2009. aastal oluliselt ja jõudis 0,9 % suurusest puudujäägist 2008. aastal 6,1 % suuruse puudujäägini, milles peamiselt kajastus kriisi mõju riigi rahandusele, kuid mis oli ka tingitud Euroopa majanduse elavdamise kava kohaselt valitsuse poolt võetud stimuleerivatest meetmetest, mille maht ulatus 1 %ni SKPst. Programmi kohaselt on eelarvepoliitika piirav, silmas pidades eelarvepuudujäägi kõrvaldamist 2013. aastaks eeldatava majanduskasvu tingimustes. (6) Ajakohastatud programmis on 2010. aastaks seatud eelarvepuudjäägi eesmärk 6 % SKPst. 2010. aasta eelarveseaduses (mille parlament kiitis heaks 24. detsembril 2009) seati puudujäägieesmärgiks 4,5 % SKPst, lähtudes 2009. aastaks prognoositud puudujäägist, s.o ligikaudu 3 % SKPst. Arvestades asjaolu, et 2009. aasta tegelik puudujääk oli 6 % SKPst, võib eelarveseadusega kaasneda veelgi suurem puudujääk. Ent programm sisaldab ka meetmeid, mille eesmärk on peatada eelarvepositsiooni edasine halvenemine ja stabiliseerida puudujääk 2009. aastaga samale tasemele. Ajakohastatud programmis prognoositakse, et võrreldes 2009. aastaga suureneb tulude suhe SKPsse ligikaudu 1¼ protsendipunkti võrra. Avaliku sektori kulud peaksid suurenema 1¼ protsendipunkti võrra SKPst. Esmased kulud peaksid edaspidi kasvama põhiliselt sotsiaalsiirete, toetuste ja avaliku sektori palkade edasise suurenemise tõttu. Ajakohastatud programmiga nähakse ette, et hoolimata põhivõla suurenemisest vähenevad intressimaksed jätkuvalt ¼ protsendipunkti võrra SKPst. Riiklikud investeeringud peaksid jääma 2009. aasta tasemele. Üldiselt võib öelda, et programmis kavandatud eelarvepoliitiline hoiak, mõõdetuna struktuurse eelarvepositsioonina (s.t tsükliliselt kohandatud eelarvepositsioon, v.a ühekordsed ja muud ajutised meetmed), on 2010. aastal karmim nii umbes ½ % SKPst. (7) Programmi keskpika perioodi eelarvestrateegia põhieesmärk on saavutada 2013. aastaks selline valitsemissektori eelarve positsioon, et puudujääk on allpool kontrollväärtust 3 % SKPst. Programmi järgi väheneb nominaalne puudujääk 2011. aastal 4,5 %-le SKPst (eelmise aasta 6,1 %-lt SKPst) ja 2012. aastal 3,4 %-le SKPst ning jõuab seejärel 2013. aastaks 2,5 %ni SKPst. Esmane eelarvepositsioon peaks arenema analoogselt ning jõudma 2010. aasta puudujäägist 3,7 % SKPst tasakaalu programmiperioodi lõpuks. Ühiselt kokku lepitud meetodil arvutatav struktuurne puudujääk peaks pärast 2010. aastat jätkuvalt vähenema ning jõudma 2011. aastal tasemele ligikaudu 3½ % SKPst, 2012. aastal tasemele veidi alla 3 % SKPst ja 2013. aastal tasemele 2¼ % SKPst. Ajavahemikul 2010–2013 tugevdatakse eelarvet aastas keskmiselt ¾ % SKPst. Eelarvet kohandatakse perioodi algul, kuigi 2010. aastal võetud meetmete kogumõju ilmneb alles 2011. aastal. Euroopa majanduse elavdamise kava raames võetud meetmete kohaldamine lõpetatakse järk-järgult 2010. aasta lõpuks. Konsolideerimine peaks saavutatama põhiliselt eelarve tulupoolel, mis ajavahemikus 2010–2013 peaks suurenema 2,6 protsendipunkti võrra SKPst, samas kui tänu kulude kahandamisele peaks lisanduma veel üks protsendipunkt SKPst. Tulude suurendamise meetmed hõlmavad võitlust maksudest kõrvalehiilimise vastu, linnaplaneerimisega seotud vabastusi, naftasaaduste minimaalsete aktsiisimäärade ühtlustamist, alandatud käibemaksumäära kohaldamist toiduainete ja ravimite suhtes ning riigiosalusega organisatsioonidest saadavat dividenditulu. Kulusid käsitlevate meetmete puhul on enamik programmiga ettenähtud kohandustest seotud tegevuskulude kontrollimise ja jooksvate siirete vähendamisega. Programmi kohaselt on sotsiaalsiirete suunamine ning avaliku sektori palkade suuruse ja kasvu kiiruse pidurdamine konsolideerimisele kaasa aitavad kulukategooriad, juhul kui sotsiaalpartnerid saavutavad omavahel konsensuse. Ajakohastatud programmis kinnitatakse kohustust järgida riigispetsiifilist keskpika perioodi eelarve-eesmärki, milleks on struktuurselt tasakaalus eelarvepositsioon (s.t tsükliliselt kohandatud eelarvepositsioon, v.a ühekordsed ja muud ajutised meetmed). Keskpika perioodi eesmärk on kooskõlas stabiilsuse ja kasvu pakti eesmärkidega. Programmis esitatud puudujäägieesmärkidele vastav struktuurne eelarvepositsioon osutab, et programmiperioodi jooksul ei saavutata keskpika perioodi eesmärki. (8) Eelarve täitmine võib olla programmiga ettenähtust halvem. Eelkõige lähtutakse ajakohastatud programmis makromajandusliku stsenaariumi prognoosimisel liiga soodsatest majanduskasvu eeldustest kogu programmiperioodi jooksul. Tulude poolel on riigi rahandusega seotud riskid eelkõige 2010.–2011. aastal suuremad kui eelmistel aastatel ja neid seostatakse majanduskasvu võimaliku järsema aeglustumisega ning majanduskasvu komponentide hulgas suureneb vähem maksutulu andvate komponentide osakaal. Silmas pidades majanduse eeldatavat mõõdukat elavnemist ja survet suurendada sisenõudlust suuremate riiklike kulutuste kaudu, on ülekulude oht täiesti olemas. Need riskid on põhiliselt seotud asjaoluga, et aasta jooksul on kombeks esitada kulusid suurendavaid lisaeelarveid ning lisaks vahendite kavandatud ümberjaotamisele suurenevad koos sellega ka jooksvad kulud. Sotsiaalsiirded võivad osutuda eeldatust suuremaks, arvestades hiljutisi arengutendentse, tõhusat eesmärkide seadmise süsteemi puudumist ja pisut liiga optimistlikke prognoose tööhõive kasvu kohta (sellest tulenevalt ka töötusega seoses). (9) Valitsemissektori koguvõla suhe SKPsse on 2009. aastal hinnanguliselt 56,2 % SKPst, mis on suurem kui eelneval aastal, kui võla suhe oli 48,4 % SKPst. Lisaks puudujäägi suurenemisele ja SKP kasvu aeglustumisele oli võla suhte suurenemine tingitud võlakoormuse ja eelarvepositsiooni muutumisest 1 protsendipunkti võrra SKPst. Viimati nimetatud asjaolu annab tunnistust valitsemissektori varade akumuleerumisest, mille põhjuseks on ülerahastamine 2009. aasta lõpul, et täita 2010. aasta jaanuari alguse kohustusi. Prognoosi kohaselt suureneb võla suhe programmiperioodi jooksul. Selle peamine põhjus on jätkuvalt suur esmane puudujääk, mis siiski väheneb. Võla suhe ületab 2010. aastal kontrollväärtuse 60 % SKPst ja prognooside järgi peaks see olema kontrollväärtusest suurem kogu programmiperioodi jooksul. 2011. ja 2012. aastaks prognoositakse võla suhteks 63 % SKPst ja edaspidi peaks see pisut vähenema. Arvestades makromajandusliku stsenaariumi ja eelarve-eesmärkide täitmisega seotud ohte, võib võla suhe areneda programmis kavandatust ebasoodsamalt. (10) Elanikkonna vananemisest tulenev pikaajaline eelarvemõju on ELi keskmisest märgatavalt suurem peamiselt seepärast, et pensionikulude osakaal SKPs suureneb järgmiste kümnendite jooksul suhteliselt palju, kuna praegu alles töötatakse välja pensioniskeemi. Programmis pööratakse tähelepanu 2009. aasta aprillis kehtestatud pensionireformile, tänu millele peaksid pensionikulud mõnevõrra vähenema ja sotsiaalkindlustusmaksete määrad märkimisväärselt suurenema. Kõnealuse reformiga tagatakse pensionisüsteemi pikaajaline tasakaalustatus ja vähendatakse jätkusuutlikkusega seotud riske, ent üldhinnangut see sellegipoolest ei mõjuta. Programmis 2009. aastaks prognoositud eelarvepositsioonis suurendab elanikkonna vananemise mõju eelarvele jätkusuutlikkuse mahajäämust veelgi. Esmase eelarvepositsiooni parandamine keskpikas perspektiivis ja selliste täiendavate meetmete rakendamine, mille eesmärk on vähendada elanikkonna vananemisega seotud kulude, eelkõige pensioni- ja tervishoiukulude märkimisväärset kasvu, aitaksid kahandada riigi rahanduse jätkusuutlikkusega seotud riske, mis komisjoni 2009. aasta aruandes jätkusuutlikkuse kohta 10. novembri 2009. aasta järeldustes liikmesriikide rahanduse jätkusuutlikkuse kohta „kutsub nõukogu liikmesriike üles pöörama oma tulevastes stabiilsus- ja lähenemisprogrammides suuremat tähelepanu jätkusuutlikkusele suunatud strateegiatele” ning „kutsub komisjoni arendama koos majanduspoliitika komitee ning majandus- ja rahanduskomiteega edasi meetodeid riigi rahanduse pikaajalise jätkusuutlikkuse õigeaegseks hindamiseks järgmise jätkusuutlikkust käsitleva aruande jaoks”, mis on ette nähtud koostada 2012. aastal. olid hinnatud kõrgeteks. Keskpika perioodi võlaprognoosid, mille kohaselt taastub SKP kasv tasapisi enne kriisi prognoositud tasemele, maksusuhe jõuab jälle kriisieelsele tasemele ja elanikkonna vananemisega seotud kulud prognoositavalt suurenevad, osutavad sellele, et programmis esitatud eelarvestrateegia nominaalväärtuses võetuna, juhul kui poliitikat ei muudeta, on enam-vähem piisav, et stabiliseerida võla suhe SKPsse 2020. aastaks.[5] 10. novembri 2009. aasta järeldustes liikmesriikide rahanduse jätkusuutlikkuse kohta „kutsub nõukogu liikmesriike üles pöörama oma tulevastes stabiilsus- ja lähenemisprogrammides suuremat tähelepanu jätkusuutlikkusele suunatud strateegiatele” ning „kutsub komisjoni arendama koos majanduspoliitika komitee ning majandus- ja rahanduskomiteega edasi meetodeid riigi rahanduse pikaajalise jätkusuutlikkuse õigeaegseks hindamiseks järgmise jätkusuutlikkust käsitleva aruande jaoks”, mis on ette nähtud koostada 2012. aastal. (11) Küpros on viimaste aastate jooksul ületanud oma eelarve-eesmärke, hoolimata asjaolust, et majandustegevus on olnud elav ja maksutulu osakaal majanduskasvus on olnud suur. Hiljuti on eelarveraamistikku täiendatud sellega, et võeti vastu finantshaldussüsteem ning järk-järgult on rakendatud kolmeaastast keskpika perioodi eelarveraamistikku ning programmi- ja tulemuspõhist eelarvestamist. Tava võtta aasta jooksul vastu lisaeelarveid on siiski suurendanud jooksvaid kulusid rohkem, kui rahaliste vahendite ümberjaotamisega kavandati. Programmi kohaselt peaks tänu uue eelarvestamisraamistiku täielikule rakendamisele olukord paranema ning eelarvestamine peaks muutuma tulemuslikumaks ja tõhusamaks ning aitama kaasa kulude vähendamisele. Samal ajal peaks uus eelarvestamiskord tagama kindla aluse kulude ümberjaotamiseks majanduskasvu soodustavatele tegevusvaldkondadele vastavalt riiklikus refo