(...PICT...)

MOTIVERING

1. Bakgrund

Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/48/EG av den 14 juni 2006 rörande rätten att starta och driva verksamhet i kreditinstitut innehåller bestämmelser som har nära anknytning till samordningen av nationella bestämmelser om behörighet att utöva verksamhet i kreditinstitut och tillhörande tillsynsbestämmelser (bl.a. om verksamhetstillstånd, om utövande av etableringsfriheten, om vilka befogenheter tillsynsmyndigheterna har i hem- respektive värdmedlemsstaten samt om tillsynen av kreditinstitut). I det direktivet, direktiv 2006/49/EG, och framför allt i bilagorna till dessa, fastställs emellertid även tillsynskrav. För att ytterligare tillnärma de rättsliga bestämmelser som följer av införlivande av direktiven 2006/48/EG och 2006/49/EG i nationell lagstiftning och för att säkerställa att samma tillsynskrav är direkt tillämpliga på dem, vilket är väsentligt för den inre marknadens funktion, är dessa tillsynskrav föremål för ett förslag till en förordning [inserted by OP], som tillsammans med detta förslag bildar ett lagstiftningspaket.

Detta förslag innehåller följande nyheter: bestämmelser om sanktioner, effektiv företagsstyrning och bestämmelser som ska förhindra en övertro på externa kreditbetyg. I denna motivering behandlas därför endast dessa nyheter. Övriga delar av detta direktiv återger befintlig lagstiftning eller utgör anpassningar till den föreslagna förordningen. För att skapa ökad tydlighet slås dessutom bestämmelserna om kreditinstitut respektive värdepappersföretag – varav de sistnämnda behandlas i direktiv 2006/49/EG. Detta beskrivs mer utförligt i kapitel 5 nedan. Ändringar med anledning av Basel III-avtalet behandlas i förslaget till förordning, undantaget de bestämmelser om kapitalbuffertar som ingår i detta förslag till direktiv. Därför är det endast målen och de rättsliga aspekterna när det gäller kapitalbuffertar som behandlas i denna motivering. Det allmänna sammanhanget med avseende på Basel III och resultaten av konsekvensbedömningen och de offentliga samråden förklaras utförligt i förslaget till förordning.

1.1. Motiv och syfte

1.1.1. Sanktioner

Effektiva, proportionella och avskräckande sanktionssystem är avgörande för att se till att EU:s regler för bankverksamhet efterlevs, för att skydda användare av banktjänster och för att skapa bankmarknader som präglas av säkerhet, stabilitet och integritet.

Analysen av nationella sanktionssystem inom de områden som omfattas av detta direktiv och av förordningen har visat att det finns skillnader och brister i reglerna om nationella myndigheters befogenheter att besluta om sanktioner och utredningar.

Om sanktionerna skiljer sig åt och är alltför svaga finns det en risk att de i realiteten inte kan förhindra överträdelser av detta direktiv och av förordningen samt att garantera en effektiv tillsyn och likvärdiga konkurrensvillkor. Kommissionen föreslår därför att skärpa och tillnärma medlemsstaternas regler om administrativa sanktioner och åtgärder genom att föreskriva tillräckligt avskräckande administrativa sanktioner för de allvarligaste överträdelserna av detta direktiv och av förordningen, lämpliga bestämmelser om vilka personer som ska omfattas av administrativa sanktioner, bestämmelser om offentliggörande av sanktioner och mekanismer som uppmuntrar rapportering av överträdelser.

1.1.2. Företagsstyrning

Som högnivågruppen om den finansiella tillsynen i EU konstaterade i den rapport som offentliggjordes den 25 februari 2009 fanns det flera, ofta inbördes relaterade, orsaker på både makro- och mikroekonomisk nivå som bidrog till kollapsen på finansmarknaderna hösten 2008 och till den efterföljande kreditåtstramningen, framför allt uppbyggnaden av alltför stora risker i det finansiella systemet. Denna riskuppbyggnad berodde delvis på brister i de finansiella institutens, särskilt bankernas, företagsstyrning. Även om styrningssystemen inte var bristfälliga hos alla banker har Baselkommittén för banktillsyn talat om ”flera brister och misstag när det gäller företagsstyrningen”.

Det råder allmän enighet kring att det behövs förändringar på detta område. Företag, behöriga myndigheter och internationella organ (OECD, rådet för finansiell stabilitet (FSB) och Baselkommittén för banktillsyn (BCBS)) har sett över sina nuvarande rutiner och riktlinjer eller håller på att göra detta. Att förbättra företagsstyrningen är en prioriterad fråga för kommissionen, särskilt inom ramen för dess finansmarknadsreform och program för krisförebyggande.

1.1.3. Övertro på externa kreditbetyg

En övertro på externa kreditbetyg är när finansiella institut och institutionella investerare uteslutande eller slentrianmässigt förlitar sig på kreditvärderingsinstituts kreditbetyg och försummar sina egna skyldigheter när det gäller tillbörlig aktsamhet och riskhantering. En övertro på kreditbetyg kan leda till ett flockbeteende bland de finansiella aktörerna, t.ex. till att de samtidigt säljer skuldinstrument som har nedgraderats till ett lägre betyg än ”investment grade”, vilket kan påverka den finansiella stabiliteten – i synnerhet om de få stora kreditvärderingsinstituten gör samma felbedömningar.

1.1.4. Procyklikalitet i institutens utlåningspolicy

Procykliska effekter är sådana effekter som tenderar att följa konjunkturcykelns riktning och förstärka denna. En aspekt av kapitalkrav baserade på nuvarande risk är att de varierar under konjunkturcykeln. Förutsatt att kreditinstituten kan uppfylla dessa krav, finns det inga uttryckliga lagstiftningshinder vad gäller den riskbörda de kan ta på sig och därmed inte heller vad gäller skuldsättningsgraden.

1.2. Allmän bakgrund

1.2.1. Sanktioner

I sitt meddelande 2010 om att förstärka sanktionssystemen i den finansiella tjänstesektorn [1] förutser kommissionen ett lagstiftningsinitiativ för att fastställa gemensamma minimistandarder för vissa nyckelfaktorer i sanktionssystemen, vilka ska anpassas till de olika sektorernas specifika förutsättningar.

För det första finns det skillnader mellan medlemsstaternas sanktioner för de allvarligaste överträdelserna av kapitalkravsdirektivet, av t.ex. auktorisationskrav, tillsynskrav och rapporteringsskyldigheter, och sanktionerna verkar inte alltid vara tillräckligt effektiva, proportionella och avskräckande.

För det andra tillämpas sanktionerna i lite olika grad i olika medlemsstater, även när deras banksektorer är ungefär lika stora, och i vissa medlemsstater har sanktioner inte tillämpats på mer än ett år, vilket kan vara tecken på att kontrollen av att EU-reglerna efterlevs är svag.

1.2.2. Företagsstyrning

I sitt meddelande av den 4 mars 2009 [2] meddelade Europeiska kommissionen att man skulle i) granska de finansiella institutens regler och metoder när det gäller företagsstyrning med anledning av den finansiella krisen och ii) i förekommande fall utfärda rekommendationer eller förslag till lagstiftningsåtgärder för att åtgärda brister i företagsstyrningssystemet inom denna viktiga sektor av ekonomin.

I juni 2010 offentliggjorde kommissionen en grönbok om företagsstyrning i finansiella institut och om ersättningspolicy [3] samt ett åtföljande arbetsdokument [4] där man analyserade bristerna i arrangemangen för företagsstyrning inom sektorn för finansiella tjänster och föreslog hur man skulle kunna gå vidare.

Resultatet av detta offentliga samråd visade att det fanns en bred enighet bland olika offentliga myndigheter och medlemsstater om var bristerna fanns. Även Europaparlamentet har i sin rapport om ersättning till ledningen i börsnoterade företag och ersättningspolicy inom sektorn för finansiella tjänster erkänt vikten av att normerna och metoderna för företagsstyrning i de finansiella instituten stärks [5]. I sitt yttrande om grönboken om företagsstyrning i finansiella institut och om ersättningspolicy [6] välkomnar Ekonomiska och sociala kommittén kommissionens grönbok och stöder de föreslagna åtgärderna.

1.2.3. Övertro på externa kreditbetyg

På internationell nivå har FSB nyligen utfärdat principer för att motverka myndigheters och finansiella institut övertro på externa kreditbetyg [7]. Enligt dessa principer ska hänvisningar till sådana kreditbetyg i lagstiftningen strykas eller ersättas om andra lämpliga standarder för kreditvärdighet finns tillgängliga och bankerna göra egna kreditvärdighetsbedömningar. De föreslagna bestämmelserna överensstämmer med FSB:s principer.

1.2.4. Kapitalbuffertar:

De kapitalbevarande och mer specifikt de konjunkturutjämnande buffertarna är avsedda att dämpa risken för procyklikalitet och risken för alltför hög skuldsättningsgrad som beskrivs i 1.1.4 ovan.

1.3. Gällande gemenskapsbestämmelser

Enligt direktiv 2006/48/EG om rätten att starta och driva verksamhet i kreditinstitut ska kreditinstitut ha robusta arrangemang för företagsstyrning. I direktivet anges dock inte närmare hur dessa styrningsformer ska ser ut i detalj.

För att motverka en övertro på externa kreditbetyg har direktiv 2006/48/EG kompletterats med en skyldighet för bankerna att själva iaktta tillbörlig aktsamhet när det gäller de underliggande tillgångarna för värdepapperiseringsexponeringar.

1.4. Förenlighet med Europeiska unionens politik på andra områden

Inom ramen för reformen av den europeiska tillsynsarkitekturen, höjningen av kapitalkraven och förbättringen av krishanterings- och krislösningsarrangemang är den föreslagna reformen av företagsstyrningen i kreditinstitut en väsentlig del av en övergripande reform av den finansiella tjänstesektorn. Reformen av företagsstyrningen bör även ses mot bakgrund av kommissionens meddelande nyligen om att förstärka sanktionssystemen i den finansiella tjänstesektorn.

Kommissionen har inlett ett horisontellt initiativ för att uppmuntra branschen att öka den kvinnliga representationen i styrelserna, och kommer efter ett år att göra en utvärdering av om de självreglerande initiativen har fått önskad effekt. Om så inte är fallet kommer den att överväga att vidta lagstiftningsåtgärder. Eftersom konsekvensbedömningen visar att denna fråga är relevant inom banksektorn, kan den strategi som valts i nuläget sägas vara en bottom-up-strategi. Om man efter den bredare utvärderingen om ett år anser att det finns ett behov av lagstiftning måste dock den strategi som valts inom sektorn anpassas.

2. Resultat av samråd med berörda parter och av konsekvensbedömningarna

2.1. Samråd med berörda parter

2.1.1. Sanktioner

Kommissionen genomförde ett offentligt samråd som avslutades den 19 februari 2011 om de åtgärder som planeras för att förstärka och tillnärma sanktionssystemen i den finansiella sektorn [8], inbegripet om de frågor som är relevanta inom banksektorn enligt en undersökning som Europeiska banktillsynskommittén genomfört rörande nationella sanktionssystem inom denna sektor [9].

Kommissionen mottog svar från ett flertal olika håll, inklusive ett betydande antal intressenter inom banksektorn (tillsynsmyndigheter, centralbanker, banker och bankföreningar), som lämnade synpunkter om behovet av EU-åtgärder inom detta område, vilken grad av harmonisering som krävs, de konkreta åtgärder som har föreslagits och deras potentiella för- och nackdelar.

De planerade åtgärderna för att tillnärma och stärka sanktionssystemen diskuterades även med medlemsstaterna vid ett möte i Kommittén för finansiella tjänster den 17 januari 2011.

2.1.2. Företagsstyrning

Initiativet och konsekvensbedömningen är resultatet av en omfattande och kontinuerlig process med dialog och samråd med alla viktigare intressenter, inklusive värdepapperstillsynsmyndigheter, marknadsaktörer (emittenter, finansiella mellanhänder och investerare) samt konsumenter.

Frågeformulär om företagsstyrning skickades ut till ett tvärsnitt bestående av tio stora börsnoterade banker och försäkringsföretag etablerade i EU. Utöver frågeformulären gjordes trettio uppföljande intervjuer med styrelseledamöter, bolagsjurister, finansdirektörer, ansvariga för riskhantering och ekonomichefer.

Frågeformulär skickades även till europeiska banktillsynsmyndigheter som handlade om deras syn på och roll när det gäller företagsstyrning i finansiella institut. Likaså mottog ett tvärsnitt av de största europeiska sammanslutningarna av institutionella investerare och aktieägare ett frågeformulär som handlade om deras praxis och förväntningar när det gäller företagsstyrning i finansiella institut. Ett uppföljande möte hölls med omkring trettio investerare den 2 februari 2010.

Genom grönboken inleddes sedan ett offentligt samråd mellan den 2 juni 2010 och den 1 september 2010 om tänkbara sätt att hantera brister i företagsstyrningen i finansiella institut. Svaren och analyserna av dem finns på kommissionens webbplats [10].

2.1.3. Övertro på externa kreditbetyg

Kommissionen genomförde ett offentligt samråd om frågor beträffande externa kreditbetyg, bl.a. om övertro på sådana betyg. Samrådet avslutades den 7 januari 2011 och gav 93 svar. Det inkom flera förslag om bl.a. incitament till användning av interna modeller och krav på att företag ska ha en egen riskhantering och inte uteslutande eller slentrianmässigt förlita sig på externa kreditbetyg. Svaren och analyserna av dem finns på kommissionens webbplats [11].

2.1.4. Kapitalbuffertar

Kapitalbuffertarna ingår i BCBS-överenskommelsen från 2010 och har därmed varit föremål för ett brett samråd både inom ramen för Baselavtalet och genom kommissionens egna samråd.

2.2. Extern experthjälp

2.2.1. Sanktioner

Europeiska banktillsynskommitténs undersökning 2008 [12] visade vilka administrativa sanktioner som föreskrivs i nationell lagstiftning och hur de i praktiken tillämpas av banktillsynsmyndigheterna. Under 2011 har kommissionen samlat in ytterligare information om de sanktioner som föreskrivs i nationell lagstiftning för de allvarligaste överträdelserna av kapitalkravsdirektivet.

De föreslagna åtgärderna grundar sig på denna information och svaren från det offentliga samrådet.

2.2.2. Företagsstyrning

Som en del av samrådsförfarandet och under utarbetandet av grönboken anordnade kommissionen även en offentlig konferens den 12 oktober 2009 i vilken flera intressenter deltog. Diskussionerna handlade främst om styrelsens roll och kompetens, styrningsfrågor relaterade till intern kontroll och riskhantering samt aktieägarnas, tillsynsmyndigheternas och revisorernas respektive roller.

Grönboken grundar sig också på analyser och undersökningar som offentliga eller privata organisationer har gjort eller håller på att göra på internationell, europeisk och nationell nivå. Kommissionens avdelningar har i sitt arbete fått råd från Europeiskt företagsstyrningsforum (ECGF) och den särskilda rådgivande gruppen för företagsstyrning, som består av ledamöter från ECGF och andra välrenommerade experter på företagsstyrning.

2.2.3. Övertro på externa kreditbetyg

Kommissionen deltar aktivt i det arbete som bedrivs av FSB. Kommissionen deltar dessutom i Baselkommittén för banktillsyn, som via sina arbetsgrupper för likviditet och för kreditbetyg och värdepapperisering också arbetar för att motverka en övertro på externa kreditbetyg.

2.2.4. Kapitalbuffertar

Undergrupper inom CRDTG-arbetsgruppen (Capital Requirements Directive Transposition Group), vars medlemmar utses av Europeiska bankkommittén, har även utfört arbete rörande kapitalbuffertar på teknisk nivå.

2.3. Konsekvensbedömning

2.3.1. Sanktioner

Meddelandet om att förstärka sanktionssystemen i den finansiella tjänstesektorn åtföljdes av en konsekvensbedömning där de viktigaste metoderna för att tillnärma och förstärka sanktionssystemen när det gäller överträdelser av reglerna om finansiella tjänster, inbegripet inom banksektorn, analyserades. I en andra konsekvensbedömning görs en mer ingående granskning av specifika problem när det gäller kapitalkrav.

Det främsta syftet med de föreslagna åtgärderna är att efterlevnaden av EU:s bankregler ska förbättras genom att de nationella sanktionssystemen blir effektivare och mer avskräckande. För detta krävs att följande operativa mål kan nås:

· - Regelverket om sanktioner ska förstärkas och tillnärmas genom

– fastställande av tillräckliga administrativa sanktioner för de allvarligaste överträdelserna av kapitalkravsdirektivet,

– införande av lämpliga bestämmelser om vilka personer som ska omfattas av administrativa sanktioner, och

– offentliggörande av sanktioner.

· Mekanismerna för att upptäcka överträdelser ska förstärkas och tillnärmas genom

– effektiva mekanismer som uppmuntrar rapportering av överträdelser.

2.3.2. Företagsstyrning

Det övergripande syftet med detta initiativ är att säkerställa en effektivare riskhantering i de europeiska kreditinstituten och värdepappersföretagen. De planerade åtgärderna bör bidra till att förebygga ett överdrivet risktagande av enskilda kreditinstitut som i slutändan kan leda till en uppbyggnad av alltför stora risker i det finansiella systemet. För att uppnå detta är initiativet inriktat på följande operativa mål:

– Att effektivisera styrelsernas riskövervakning.

– Att ge riskhanteringsfunktionens en högre status.

– Att se till att tillsynsmyndigheternas har en effektiv övervakning av riskhanteringen.

För att uppnå dessa mål har kommissionen valt att förbättra det befintliga regelverket.

Kraven beträffande styrelsens sammansättning och valet av styrelseledamöter kommer att leda till att styrelsens agerande, behörighet och tidsmässiga åtagande blir mer lämpliga och göra det lättare att hålla den ansvarig. Välinformerade och kompetenta styrelser och en stark riskhanteringsfunktion kommer att göra det lättare för kreditinstituten att upptäcka och hantera risker som är under uppsegling och på så sätt begränsa ett överdrivet risktagande. Kraven på informationsgivning kommer att leda till större öppenhet och därmed till en mer välinformerad marknad och bättre marknadsdisciplin.

Att öppna upp styrelsen för mer skiftande kandidater kan ge personer som tidigare inte har haft tillträde till styrelserummen möjlighet att bli styrelseledamöter. Det skulle utöka urvalet av lämpliga kandidater för platser i styrelsen och förbättra expertisen. Det betyder att förslagets eventuella negativa effekter på urvalet lämpliga kandidater inte förväntas vara betydande.

Strängare krav på EU-nivå kan ha en negativ inverkan på de europeiska kreditinstitutens konkurrenskraft på internationell nivå. Den eventuella försämringen av konkurrenskraften till följd av strängare krav bör emellertid lindras av de positiva effekterna för investerare, insättare och andra intressenter. En bättre riskhantering skulle öka banksektorns motståndskraft.

Förslaget skulle varken medföra betydande kostnader för kreditinstituten eller ha betydande verkningar på utlåningsverksamheten.

2.3.3. Övertro på externa kreditbetyg

En allmän del om övertron på kreditbetyg som omfattar de föreslagna nyheterna kommer att ingå i den kommande konsekvensbedömningen av det nya initiativet om kreditvärderingsinstitut (som väntas i början av juli 2011).

2.3.4. Kapitalbuffertar

Eftersom kapitalbuffertarna ingår i Baselavtalet genomförs konsekvensbedömningen tillsammans med alla de övriga åtgärderna och beskrivs närmare i förordningen som åtföljer detta direktiv.

3. Budgetkonsekvenser

Förslaget påverkar inte EU-budgeten.

4. Rättsliga aspekter på förslaget

4.1. Rättslig grund

Den rättsliga grunden för detta förslag är artikel 53.1 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt. Direktiven 2006/48/EG och 2006/49/EG, som ersätts genom detta direktiv och den föreslagna förordningen [inserted by OP], bildar tillsammans ett instrument som är väsentligt för att förverkliga den inre marknaden när det gäller dels etableringsfrihet, dels frihet att tillhandahålla tjänster för kreditinstitut och värdepappersföretag. Detta förslag ersätter direktiv 2006/48/EG och 2006/49/EG när det gäller samordningen av nationella bestämmelser om verksamhetstillstånd, om förvärv av kvalificerade innehav, om utövande av etableringsfriheten och friheten att tillhandahålla tjänster, om vilka befogenheter tillsynsmyndigheterna har i hem- respektive värdmedlemsstaten, om startkapital och om tillsynen av kreditinstitut och värdepappersföretag Förslagets huvudsakliga mål och syfte är att samordna nationella bestämmelser rörande behörighet att utöva verksamhet i kreditinstitut och värdepappersföretag samt styrelseformer och tillsynsbestämmelser i samband med detta. Förslaget grundar sig därför på artikel 53.1 i EUF-fördraget.

Detta förslag kompletterar den föreslagna förordning [inserted by OP], genom vilken enhetliga och direkt tillämpliga tillsynskrav för kreditinstitut och värdepappersföretag inrättas, eftersom sådana krav är nära förbundna med finansmarknadernas funktion när det gäller en rad tillgångar som innehas av kreditinstitut och värdepappersföretag; förslaget grundar sig på artikel 114 i EUF-fördraget.

4.2. Subsidiaritet

I enlighet med principerna om subsidiaritet och proportionalitet som fastställs i artikel 5 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt kan målen för den planerade åtgärden inte i tillräcklig utsträckning uppnås av medlemsstaterna och kan därför bättre tillgodoses på EU-nivå. Bestämmelserna går inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå de uppställda målen. Endast genom EU-åtgärder kan man säkerställa att samma krav ställs på kreditinstitut och företag som är verksamma i mer än en medlemsstat och därmed skapa likvärdiga konkurrensvillkor, minska regelsystemens komplexitet, undvika obefogade kostnader för att uppfylla olika krav i samband med gränsöverskridande verksamhet, främja ytterligare integration av EU-marknaden och bidra till en eliminering av riskerna för regelarbitrage. Genom EU-åtgärder säkras även en hög grad av finansiell stabilitet i EU.

4.3. Efterlevnad av artiklarna 290 och 291 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt

Den 23 september 2009 antog kommissionen ett förslag till förordning om inrättande av en europeisk bankmyndighet (EBA), en förordning om inrättande av en europeisk försäkrings- och tjänstepensionsmyndighet (EIOPA) och en förordning om inrättande av en europeisk värdepappers- och marknadsmyndighet (ESMA) [13]. I detta sammanhang vill kommissionen påminna om sitt uttalande avseende artiklarna 290 och 291 i EUF-fördraget i samband med antagandet av förordningarna om inrättande av de europeiska tillsynsmyndigheterna: ”När det gäller processen för antagande av regleringsstandarder framhåller kommissionen den unika karaktären hos sektorn för finansiella tjänster, i enlighet med Lamfalussy-strukturen och uttryckligen erkänd i förklaring 39 i EUF-fördraget. Emellertid hyser kommissionen allvarliga tvivel huruvida begränsningarna av dess roll vid antagandet av delegerade akter och genomförandeåtgärder är i linje med artiklarna 290 och 291 i EUF-fördraget.”

5. Närmare redogörelse

5.1. Samverkan och överensstämmelse mellan lagstiftningspaketets olika delar

This Directive forms a package with the proposed Regulation [inserted by OP]. This package would replace Directives 2006/48/EC and 2006/49/EC. Det betyder att både direktivet och förordningen ska tillämpas på både kreditinstitut och värdepappersföretag. För närvarande är de sistnämnda endast ”bifogade” direktiv 2006/48/EG genom direktiv 2006/49/EG. En stor del av det sistnämnda direktivet utgörs helt enkelt av hänvisningar till direktiv 2006/48/EG. Genom att bestämmelserna för båda typerna av verksamhet slås samman i lagstiftningspaketet blir dessa tydligare. Dessutom införlivas de omfattande bilagorna till båda direktiven i den normativa delen, vilket ytterligare förenklar tillämpningen av dem.

Tillsynskrav som är direkt tillämpliga på banker och värdepappersföretag anges i förslaget till förordning. I förslaget till direktiv fastställs liksom tidigare bestämmelser rörande auktorisering av kreditinstitut, utövande av etableringsfriheten och den fria rörligheten för tjänster. Detta gäller inte värdepappersföretag eftersom motsvarande rättigheter och skyldigheter fastställs i direktiv 2004/39/EG (marknader för finansiella instrument). I direktivet fastställs också liksom tidigare de allmänna principerna för tillsynen av kreditinstitut och värdepappersföretag, vilka riktar sig till medlemsstaterna och deras behöriga myndigheter. Detta omfattar särskilt informationsutbyte, ansvarsfördelning mellan tillsynsmyndigheter i hem– respektive värdmedlemsstaten, samt utövandet av sanktionsbefogenheter (som är ett nytt inslag). Direktivet innehåller fortfarande bestämmelser som reglerar den tillsyn av kreditinstitut och värdepappersföretag som görs av medlemsstaternas behöriga myndigheter. Dessa bestämmelser kompletterar de allmänna tillsynskraven enligt förordningen om kreditinstitut och värdepappersföretag genom individuella arrangemang som fastställs av de behöriga myndigheterna på grundval av resultaten från den fortlöpande tillsynen av enskilda kreditinstitut och värdepappersföretag. I direktivet skulle fastställas olika tillsynsarrangemang och de behöriga myndigheterna själva få besluta vilket arrangemang de skulle införa. Det handlar bl.a. om interna processer inom kreditinstitut och värdepappersföretag om framför allt riskhantering och de nya kraven på företagsstyrning.

5.2. Sanktioner

Medlemsstaterna bör se till att lämpliga administrativa sanktioner och åtgärder kan tillämpas på överträdelser av banklagstiftningen. Enligt direktivet måste de därför följa nedan angivna minimiregler.

För det första bör administrativa sanktioner och åtgärder vara tillämpliga på de kreditinstitut och de fysiska eller juridiska personer som bär ansvaret för en överträdelse. Dessa skulle omfatta kreditinstitut, värdepappersföretag och enskilda, beroende på vad som är tillämpligt.

Vid överträdelser av centrala bestämmelser i direktivet och förordningen bör de behöriga myndigheterna för det andra ha tillgång till en minimiuppsättning administrativa sanktioner och åtgärder. Denna skulle bl.a. omfatta återkallelse av auktorisering, förbud mot fortsatt verksamhet, offentlig varning, avskedande av ledningen och administrativa böter.

För det tredje bör den maximinivå för administrativa böter som fastställs i nationell lagstiftning överstiga vinsten av överträdelsen, om denna kan fastställas, och under alla omständigheter inte understiga den nivå som anges i direktivet (10 procent av det berörda kreditinstitutet totala årliga omsättning, när det rör sig om en juridisk person, 5 miljoner euro eller 10 procent av den berörda enskilda personens årsinkomst när det rör sig om en fysisk person).

För det fjärde bör de kriterier som behöriga myndigheter beaktar när de fattar beslut om typen och graden av sanktion i ett visst fall åtminstone omfatta de kriterier som anges i direktivet (t.ex. vinsten av överträdelsen eller förluster som drabbat tredje parter, den ansvariga personens samarbetsvilja etc.).

För det femte bör sanktioner och tillämpade åtgärder offentliggöras i enlighet med detta direktiv.

Slutligen bör det införas lämpliga mekanismer för uppmuntra rapportering av överträdelser inom kreditinstitut och värdepappersföretag.

Detta förslag omfattar inte straffrättsliga sanktioner.

5.3. Företagsstyrning

Styrelsen för ett kreditinstitut eller värdepappersföretag som helhet bör kontinuerligt avsätta tillräckligt med tid och inneha lämpliga kunskaper, färdigheter och erfarenheter för att kunna förstå verksamheten vid ett kreditinstitut och de främsta risker verksamheten utsätts för. Alla ledamöter i styrelsen bör ha tillräckligt gott anseende och ha de individuella kvaliteter och det oberoende tänkande som gör att de på ett konstruktivt sätt kan ifrågasätta och övervaka den verkställande ledningens beslut. För att undvika grupptänkande och främja ett kritiskt ifrågasättande bör styrelserna för kreditinstitut präglas av en tillräcklig mångfald vad gäller ålder, kön, geografiskt ursprung samt utbildnings- och yrkesbakgrund för att få fram olika slags synpunkter och erfarenheter. Balansen mellan könen är särskilt viktig för att säkra en tillfredsställande representation av den demografiska verkligheten.

För att säkra en effektiv riskövervakning och riskkontroll bör styrelsen ha ansvaret för och kunna ställas till svars för kreditinstitutets eller värdepappersföretagets övergripande riskstrategi och för att riskhanteringssystemen är tillfredsställande med hänsyn till kreditinstitutets riskprofil. Med tanke på hur viktigt det är med sund riskhantering i kreditinstitut bör styrelsen i egenskap av övervakande organ inrätta en separat riskkommitté som särskilt ska hantera riskfrågor och bereda dessa frågor för beslut i styrelsen. Riskkommittén bör bistå styrelsen i dess riskövervakande roll, men det slutliga ansvaret för riskstrategin bör även i fortsättningen vila på styrelsen.

För att ge den verkställande ledningen och styrelsen fullständig inblick i riskerna bör kreditinstitut och värdepappersföretag ha en oberoende riskhanteringsfunktion som ska kunna ge en konkret och heltäckande överblick över alla riskerna i ett kreditinstitut. Riskhanteringsfunktionen bör ha tillräcklig tyngd och auktoritet för att kunna påverka strategiska beslut om riskhantering och kunna vända sig direkt till styrelsen.

5.4. Övertro på externa kreditbetyg

Kreditinstitut och värdepappersföretag ska vara skyldiga att ha egna sunda kriterier för att bevilja krediter och processer för kreditbeslut. Detta gäller oavsett om instituten beviljar lån till kunder eller om de ådrar sig värdepapperiseringsexponeringar. Externa kreditbetyg får i dessa processer användas som en faktor bland andra, men inte vara allenarådande. De interna metoderna får framför allt inte uteslutande eller slentrianmässigt utgå från externa kreditbetyg.

När de lagstadgade kapitalkraven för banker ska beräknas används bedömningar av kreditvärderingsinstitut i vissa fall som grund för att skilja mellan kapitalkrav utifrån risker och inte för att fastställa själva kapitalbeloppet. Kapitalkravsreglerna som helhet ger bankerna ett incitament att använda interna i stället för externa kreditbetyg, även i samband med beräkningen av de lagstadgade kapitalkraven.

Enligt den föreslagna bestämmelsen skulle kreditinstitut och värdepappersföretag med betydande kreditriskexponering eller ett betydande antal motparter vara tvungna att utveckla och använda interna modeller i stället för den standardiserade metoden som bygger på externa kreditbetyg.

Dessutom föreslås att Europeiska bankmyndigheten (EBA) varje år ska offentliggöra information om de åtgärder som institut och tillsynsmyndigheter har vidtagit för att motverka en övertro på externa kreditbetyg och rapportera om graden av samstämmighet i tillsynen.

5.5. Kapitalbuffertar

På grundval av Basel III-avtalet införs genom detta förslag två kapitalbuffertar vid sidan av kraven: en kapitalbevarande buffert och en konjunkturutjämnande kapitalbuffert.

Den kapitalbevarande bufferten uppgår till 2,5 % av riskvägda tillgångar, är ständigt tillämplig och måste uppfyllas med kapital av högsta kvalitet.

Den är avsedd att garantera institutets kapacitet att absorbera förluster under kritiska perioder som kan löpa över flera år. Instituten kommer att förväntas bygga upp sådant kapital under goda ekonomiska tider. Kreditinstitut som inte når upp till buffertmålet kommer att omfattas av begränsningar vad gäller diskretionära utdelningar av vinst till dess att målet uppnåtts.

Den konjunkturutjämnande kapitalbufferten är ett medel att uppnå det bredare makroekonomiska målet att skydda banksektorn och realekonomin mot de systemomfattande risker som uppstår i och med en boom/bust-utveckling (högkonjunktur följd av krasch) vid snabbt stigande kredittillväxt, och mer allmänt till följd av olika andra strukturella variabler eller vid banksektorns exponering för andra riskfaktorer förknippade med risker som hotar den finansiella stabiliteten. Den kommer att tillämpas genom att den buffert som fastställts genom den kapitalbevarande bufferten justeras uppåt med ytterligare högst 2,5 %.

Den konjunkturutjämnande kapitalbufferten fastställs av de nationella myndigheterna för lån som ges till fysiska och juridiska personer inom medlemsstaten. Den kan fastställas till mellan 0 % och 2,5 % för riskvägda tillgångar och måste uppfyllas medelst kapital av högsta kvalitet. Om motiverat kan myndigheterna fastställa en buffert som överstiger 2,5 %. Tillämpning av den konjunkturutjämnande kapitalbufferten kommer att krävas under perioder av mycket kraftig kredittillväxt, men inte vid konjunkturnedgång. Europeiska systemrisknämnden bör utfärda rekommendationer för hur de nationella myndigheterna ska fastställa bufferten och för övervakningen av den, samt för fall då bufferten får överstiga 2,5 %. Så länge den konjunkturutjämnande bufferten fastställts under 2,5 % måste medlemsstaterna ömsesidigt erkänna och tillämpa kapitalkravet på banker inom den egna medlemsstaten. För delar av bufferten som överstiger 2,5 % kan myndigheterna välja att godta den bedömning som gjorts av deras motsvarigheter och tillämpa den högre bufferten eller låta den stanna vid 2,5 % för auktoriserade institut i den egna medlemsstaten.

Kreditinstitut och värdepappersföretag med ett kapitalinnehav som understiger bufferten kommer att omfattas av restriktioner vad gäller vinstutdelning, utbetalning av dividend från tilläggsinstrumentet för primärkapital och utbetalning av rörliga ersättningar och diskretionära pensionsförmåner. Vidare kommer dessa institut att vara tvungna att lägga fram bevarandeplaner för sina tillsynsmyndigheter där de visar buffertarna snabbt kommer att fyllas på.

2011/0203 (COD)

Förslag till

EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV

om behörighet att utöva verksamhet i kreditinstitut och om tillsyn av kreditinstitut och värdepappersföretag samt om ändring av Europaparlamentets och rådet direktiv 2002/87/EG om extra tillsyn över kreditinstitut, försäkringsföretag och värdepappersföretag i ett finansiellt konglomerat

(Text av betydelse för EES)

EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV

med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 53.1,

med beaktande av Europeiska kommissionens förslag,

efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten,

med beaktande av Europeiska centralbankens yttrande [14],

med beaktande av europeiska datatillsynsmannens yttrande [15],

i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet, och

av följande skäl:

(1) Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/48/EG av den 14 juni 2006 [16] om rätten att starta och driva verksamhet i kreditinstitut och Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/49/EG [17] av den 14 juni 2006 om kapitalkrav för värdepappersföretag och kreditinstitut (nedan kallade institut) har flera gånger ändrats på väsentliga punkter. Många av bestämmelserna i direktiven 2006/48/EG och 2006/49/EG är tillämpliga både på kreditinstitut och på värdepappersföretag. För att skapa ökad tydlighet och se till att dessa bestämmelser tillämpas på ett enhetligt sätt vore det lämpligt att samla dem i ny lagstiftning som ska tillämpas på både kreditinstitut och värdepappersföretag. För att bli mer tillgängliga, bör bestämmelserna i bilagorna till dessa direktiv ingå i den normativa delen i denna nya lagstiftning.

(2) Den nya lagstiftningen bör bestå av två olika rättsakter. Detta direktiv bör innehålla bestämmelser om verksamhetstillstånd, förvärv av kvalificerade innehav, utövande av etableringsfriheten och friheten att tillhandahålla tjänster, vilka befogenheter tillsynsmyndigheterna har i hem- respektive värdmedlemsstaten, startkapital och om tillsynen av kreditinstitut och värdepappersföretag Detta direktivs huvudsakliga mål och syfte är att samordna nationella bestämmelser rörande behörigheten att utöva verksamhet i kreditinstitut och värdepappersföretag samt styrelseformer och tillsynsbestämmelser i samband med detta. Vid sidan av dessa bestämmelser innehöll direktiven 2006/48/EG och 2006/49/EG även tillsynskrav för kreditinstitut och värdepappersföretag. Dessa krav bör ingå i en förordning som fastställer enhetliga och direkt tillämpliga tillsynskrav för kreditinstitut och värdepappersföretag, eftersom sådana krav är nära förbundna med finansmarknadernas funktion när det gäller en rad tillgångar som innehas av kreditinstitut och värdepappersföretag. Detta direktiv bör därför läsas i förening med den förordningen. De två rättsakterna bör tillsammans utgöra den rättsliga ram som styr bankverksamheterna och tillsynsreglerna för kreditinstitut och värdepappersföretag.

(3) De allmänna tillsynskraven som fastställs i förordning [inserted by OP] kompletteras med individuella arrangemang som beslutas av de behöriga myndigheterna på grundval av deras fortlöpande tillsyn av varje enskilt kreditinstitut och värdepappersföretag. Olika tillsynsarrangemang bör fastställas i direktivet och de behöriga myndigheterna bör själva få besluta vilket arrangemang de bör införa. När det gäller sådana individuella arrangemang rörande likviditet bör de behöriga myndigheterna ta hänsyn till de principer som fastställs i riktlinjerna om likviditet som har getts ut av Europeiska banktillsynskommittén [18].

(4) Enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/39/EG av den 21 april 2004 om marknader för finansiella instrument [19] får värdepappersföretag som är auktoriserade av de behöriga myndigheterna i hemmedlemsstaten och föremål för tillsyn av dessa myndigheter, grunda filialer och fritt tillhandahålla tjänster i andra medlemsstater. Det direktivet ger sålunda bestämmelser om samordning av de regler som styr auktorisation av och verksamhet i värdepappersföretag. I direktivet fastställs dock varken de belopp som dessa företag måste ha i startkapital eller en gemensam ram för övervakning av de risker som företagen löper, vilket därför bör fastställas i detta direktiv.

(5) Detta direktiv bör utgöra det väsentliga instrumentet för uppbyggnad av den inre marknaden med utgångspunkt från såväl etableringsfriheten för kreditinstitut som friheten för sådana institut att tillhandahålla finansiella tjänster.

(6) En väl fungerande inre marknad kräver inte endast lagstiftning utan även ett nära och regelbundet samarbete och avsevärt förbättrad konvergens mellan lagstiftnings- och tillsynsmetoderna hos medlemsstaternas behöriga myndigheter.

(7) Genom Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1093/2010 av den 24 november 2010 om inrättande av en europeisk tillsynsmyndighet (Europeiska bankmyndigheten) [20] inrättades EBA. Detta direktiv bör beakta EBA:s roll och funktion enligt den förordningen och de förfaranden som ska följas när uppgifter delegeras till EBA.

(8) Åtgärderna för att samordna tillsynen över kreditinstitut bör, både för att ge skydd för sparmedel och för att skapa lika konkurrensvillkor för instituten, vara tillämpliga på alla av dem. Skälig hänsyn bör dock tas till objektiva skillnader i fråga om institutens verksamhetsbetingelser och till deras ändamål, enligt det som föreskrivs i nationell lagstiftning.

(9) Åtgärderna bör därför ha en så omfattande räckvidd som möjligt och gälla alla institut vars verksamhet består i att ta emot återbetalbara medel från allmänheten, genom insättningar eller i annan form såsom fortlöpande utgivning av obligationer och andra jämförbara värdepapper, samt att bevilja kredit för egen räkning. Det bör dock ges möjlighet till undantag för vissa kreditinstitut på vilka detta direktiv inte är tillämpligt. Direktivets bestämmelser bör inte påverka tillämpningen av nationell lagstiftning som innehåller föreskrifter om särskild, kompletterande auktorisation för kreditinstitut att bedriva visst slags verksamhet eller att genomföra vissa typer av transaktioner.

(10) Det är lämpligt att genomföra harmonisering som är nödvändig och tillräcklig för att säkra ett ömsesidigt erkännande av system för auktorisering och tillsyn, en harmonisering som möjliggör en enda licens som erkänns i hela unionen, och tillämpning av principen om hemlandstillsyn.

(11) Principerna om ömsesidigt erkännande och hemlandstillsyn kräver att de enskilda medlemsstaternas behöriga myndigheter inte bör bevilja auktorisation eller bör återkalla auktorisationen i sådana fall där verksamhetsplanen, lokaliseringen av verksamheterna eller den faktiskt utövade verksamheten klart visar att ett kreditinstitut har valt rättssystemet i en viss medlemsstat i syfte att undgå de strängare normer som gäller i en annan medlemsstat inom vars område det bedriver eller har för avsikt att bedriva sin huvudsakliga verksamhet. Om detta inte klart framgår, men den största delen av samtliga tillgångar hos enheter i en bankgrupp är lokaliserade i en annan medlemsstat vars behöriga myndigheter har ansvaret för att utöva gruppbaserad tillsyn, bör ansvaret för att utöva gruppbaserad tillsyn endast ändras med dessa behöriga myndigheters godkännande.

(12) De behöriga myndigheterna bör inte bevilja eller upprätthålla auktorisation för ett kreditinstitut om effektiv tillsyn förhindras av att institutet har nära förbindelser med en annan fysisk eller juridisk person. De kreditinstitut som redan är auktoriserade bör också uppfylla de behöriga myndigheternas krav med avseende på sådana nära förbindelser.

(13) Hänvisningen till tillsynsmyndigheternas effektiva utförande av sitt uppdrag omfattar gruppbaserad tillsyn som bör utövas över ett kreditinstitut eller värdepappersföretag när bestämmelserna i unionsrätten föreskriver det. I sådana fall bör de myndigheter hos vilka tillstånd söks kunna avgöra vilka myndigheter som är behöriga att utöva gruppbaserad tillsyn över det kreditinstitutet eller värdepappersföretaget.

(14) Kreditinstitut som auktoriserats i en hemmedlemsstat bör ha tillstånd att inom hela unionen bedriva vissa eller samtliga verksamheter som anges i bilaga I till detta direktiv genom etablering av filialer eller genom direkt tillhandahållande av tjänster.

(15) Principen om ömsesidigt erkännande bör även göras tillämplig på de verksamheter som anges i bilaga I till detta direktiv och som bedrivs av finansiella institut som är dotterbolag till kreditinstitut, förutsatt att sådana dotterbolag omfattas av gruppbaserad tillsyn över moderföretagen och uppfyller vissa bestämda villkor.

(16) En värdmedlemsstat bör, när etableringsrätten eller friheten att tillhandahålla tjänster utnyttjas, kunna tillämpa särskild nationell lagstiftning eller andra föreskrifter på institut som inte är auktoriserade som kreditinstitut i hemmedlemsstaten och med avseende på verksamheter som inte är angivna i bilaga I till detta direktiv, förutsatt att, för det första, sådana föreskrifter inte redan täcks av förordning [inserted by OP], står i överensstämmelse med unionsrätten och är motiverande av hänsyn till det allmännas bästa och för det andra, att de ifrågavarande instituten eller verksamheterna inte är underkastade likvärdiga lagbestämmelser eller föreskrifter i hemmedlemsstaten.

(17) Utöver förordning [inserted by OP] i vilken fastställs direkt tillämpliga tillsynskrav för kreditinstitut och värdepappersföretag bör medlemsstaterna se till att det inte finns några hinder för att verksamhet som är föremål för ömsesidigt erkännande kan bedrivas på samma sätt som i hemmedlemsstaten, förutsatt att verksamheten inte står i strid med rättsliga bestämmelser till skydd för det allmännas bästa i värdmedlemsstaten.

(18) De regler som gäller för filialer till kreditinstitut med huvudkontor utanför unionen bör vara enhetliga i samtliga medlemsstater. Det är viktigt att se till att sådana regler inte är gynnsammare än de som gäller för filialer till kreditinstitut från en annan medlemsstat. Unionen bör kunna sluta överenskommelser med tredjeländer om tillämpning av regler som tillförsäkrar sådana filialer samma behandling inom hela unionens område. Filialer till kreditinstitut som är auktoriserade i tredjeländer bör inte åtnjuta frihet att tillhandahålla tjänster eller frihet att etablera sig i andra medlemsstater än de medlemsstater där de är etablerade.

(19) Avtal bör slutas mellan unionen och tredjeländer så att den gruppbaserade tillsynen kan utövas över ett så stort geografiskt område som möjligt.

(20) Ansvaret för tillsyn av ett kreditinstituts finansiella status, särskilt beträffande soliditet, bör ligga hos hemmedlemsstaten. Övervakning av marknadsrisker bör utövas i nära samverkan mellan de behöriga myndigheterna i hem- och värdmedlemsstaterna.

(21) Värdmedlemsstatens myndigheter bör få information om verksamhet som bedrivs på dess område. Tillsynsåtgärder bör vidtas av hemmedlemsstatens myndigheter utom om värdlandet har skyldighet att vidta säkerhetsåtgärder.

(22) En väl fungerande inre bankmarknad kräver inte endast rättsliga bestämmelser utan även ett nära och regelbundet samarbete och betydligt ökad samstämmighet i reglerings- och tillsynspraxis mellan medlemsstaternas behöriga myndigheter. För detta bör överväganden om problem rörande enskilda kreditinstitut och ömsesidigt informationsutbyte äga rum hos EBA. Detta förfarande för ömsesidigt informationsutbyte bör inte i något fall ersätta bilateralt samarbete. Värdmedlemsstaternas behöriga myndigheter bör i krissituationer, på eget initiativ eller på initiativ av en hemmedlemsstats behöriga myndigheter, alltid kunna kontrollera att verksamheten vid ett i värdmedlemsstaten etablerat kreditinstitut bedrivs i överensstämmelse med tillämpliga lagar och i enlighet med principer om sund förvaltning, god redovisningssed och tillfredsställande internkontroll.

(23) Det är lämpligt att tillåta utbyte av information mellan de behöriga myndigheterna och myndigheter eller organ som genom sin verksamhet bidrar till att stärka stabiliteten för det finansiella systemet. För att bevara informationens konfidentiella karaktär bör antalet mottagare hållas mycket begränsat.

(24) Vissa överträdelser, såsom bedrägeri eller insiderhandel, tenderar att påverka det finansiella systemets stabilitet och även integriteten. Det är nödvändigt att fastställa under vilka förutsättningar informationsutbyte kan tillåtas i sådana fall.

(25) När det föreskrivs att informationen endast får offentliggöras med de behöriga myndigheternas uttryckliga medgivande bör dessa få ställa stränga krav om villkor för medgivandet.

(26) Utbyte av information mellan de behöriga myndigheterna och centralbanker och andra organ med liknande funktion i egenskap av monetära myndigheter och, där det är lämpligt, andra offentliga myndigheter med ansvar för tillsyn över betalningssystem och enheter inom nationella förvaltningen, bör också auktoriseras.

(27) För att stärka tillsynen över institut och skyddet för deras kunder bör revisorerna vara skyldiga att omgående rapportera till de behöriga myndigheterna om de under fullgörandet av sitt uppdrag får kännedom om förhållanden som riskerar att allvarligt påverka ett instituts finansiella ställning eller dess förvaltnings- och redovisningsorganisation. Av samma skäl bör medlemsstaterna också se till att denna skyldighet gäller vid alla tillfällen då en revisor upptäcker sådana omständigheter vid fullgörandet av sitt uppdrag i ett företag som har nära förbindelser med ett kreditinstitut. Revisorernas skyldighet att i motiverade fall underrätta de behöriga myndigheterna om vissa förhållanden och beslut rörande ett institut som de upptäcker vid fullgörandet av sitt uppdrag hos ett icke-finansiellt företag, bör i sig inte ändra karaktären för deras uppdrag hos detta företag och inte heller det sätt på vilket de bör fullgöra sina uppgifter där.

(28) För att säkerställa att skyldigheterna enligt detta direktiv och förordning [inserted by OP] efterlevs av institut, dem som i praktiken kontrollerar deras affärsverksamhet och ledamöterna i institutets styrelse, samt för att säkerställa att de är föremål för liknande behandling i hela unionen, bör medlemsstaterna vara skyldiga att föreskriva administrativa sanktioner och åtgärder som är effektiva, proportionella och avskräckande. De administrativa sanktioner och åtgärder som fastställs i medlemsstaterna bör uppfylla vissa centrala krav när det gäller mottagarna, kriterier som bör beaktas när en sanktion eller åtgärd tillämpas, offentliggörande av sanktioner eller åtgärder, centrala sanktioneringsbefogenheter och nivåer för administrativa böter.

(29) Särskilt gäller att de behöriga myndigheterna bör få befogenheter att ålägga böter som är tillräckligt stora för att balansera de fördelar som kan förväntas och vara avskräckande även för större institut och deras chefer.

(30) För att säkerställa enhetlig tillämpning av sanktioner i alla medlemsstater, vid fastställandet av typen av administrativa sanktioner eller åtgärder och nivån för administrativa böter, bör det krävas att medlemsstaterna ser till att de behöriga myndigheterna beaktar alla relevanta omständigheter.

(31) För att se till att sanktionerna har en avskräckande effekt på målgruppen bör sanktionerna som regel offentliggöras, utom under vissa väldefinierade omständigheter.

(32) För att de behöriga myndigheterna ska kunna upptäcka överträdelser bör de ha nödvändiga undersökningsbefogenheter och inrätta effektiva mekanismer för att uppmuntra rapportering av potentiella eller faktiska överträdelser. Dessa mekanismer bör inte påverka tillbörligt skydd av anklagade personer.

(33) Detta direktiv bör hänvisa till både administrativa sanktioner och administrativa åtgärder för att ge täckning för alla åtgärder som vidtas efter att en överträdelse har begåtts och vars syfte är att förebygga nya överträdelser, oavsett om åtgärderna enligt nationell lagstiftning kvalificeras som en sanktion eller en åtgärd.

(34) Detta direktiv bör inte påverka tillämpningen av bestämmelser om straffrättsliga sanktioner i medlemsstaternas lagstiftning.

(35) Medlemsstaterna bör se till att kreditinstitut och värdepappersföretag har internt kapital som är tillräckligt i fråga om kvantitet, kvalitet och fördelning med hänsyn till de risker som de är eller kan komma att bli exponerade för. Likaså bör medlemsstaterna se till att kreditinstitut och värdepappersföretag har strategier och metoder för att utvärdera om det interna kapitalet är tillräckligt och för att upprätthålla det på en tillräcklig nivå.

(36) De behöriga myndigheterna bör anförtros säkerställandet av att instituten är väl organiserade och har tillräcklig kapitalbas med hänsyn till de risker som instituten är eller kan bli exponerade för. I detta sammanhang får de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna också ta hänsyn till de risker som delar av institutens balansräkningar är exponerade för, i syfte att fastställa adekvata egna medel.

(37) För att säkerställa att kreditinstitut som är verksamma i flera medlemsstater inte utsätts för oproportionerliga krav till följd av att de behöriga myndigheterna i de enskilda medlemsstaterna utövar sitt ansvar rörande auktorisation och tillsyn, är det väsentligt att samarbetet mellan de behöriga myndigheterna ökas i betydande grad. I detta sammanhang bör den samordnande tillsynsmyndigheten få en starkare roll. EBA bör ge sitt stöd till och bidra till sådant ökat samarbete.

(38) För att garantera konsekvent marknadsdisciplin inom hela unionen bör de behöriga myndigheterna offentliggöra information om verksamhet som bedrivs i kreditinstitut och värdepappersföretag. Denna information bör vara tillräcklig för att det ska vara möjligt att jämföra de strategier som tillämpas av de olika behöriga myndigheterna i medlemsstaterna och den bör komplettera de krav avseende institutens offentliggörande av teknisk information som anges i förordningen.

(39) Gruppbaserad tillsyn över institut syftar till att skydda insättarnas och investerarnas intressen och säkerställa stabilitet i det finansiella systemet. För att den gruppbaserade tillsynen ska vara effektiv bör den tillämpas på alla bankgrupper, inbegripet sådana där moderföretaget inte är ett kreditinstitut eller värdepappersföretag. Medlemsstaterna bör förse de behöriga myndigheterna med de rättsliga instrument som krävs för att genomföra sådan tillsyn.

(40) I företagsgrupper med blandad verksamhet där moderföretaget kontrollerar minst ett dotterkreditinstitut bör de behöriga myndigheterna ges möjlighet att bedöma den ekonomiska ställningen för kreditinstitutet eller värdepappersföretaget i en sådan grupp. De behöriga myndigheterna bör minst ha möjlighet att från alla företag inom en grupp få in den information som behövs för att genomföra tillsynen. Samarbete bör etableras mellan myndigheter med ansvar för tillsyn över olika finansiella sektorer när det gäller tillsyn av företagsgrupper som bedriver olika typer av finansiell verksamhet.

(41) Medlemsstaterna bör kunna förvägra eller återkalla en auktorisation att driva bankrörelse om vissa strukturer i en företagsgrupp anses vara olämpliga för bedrivande av bankrörelse på grund av att effektiv tillsyn av dessa strukturer inte är möjlig. De behöriga myndigheterna bör därför ha de befogenheter som krävs för att säkerställa sund och aktsam ledning av kreditinstitut.

(42) Unionsdimensionen bör beaktas på lämpligt sätt i de behöriga myndigheternas mandat. De behöriga myndigheterna bör därför vederbörligen beakta effekten av sina beslut på stabiliteten i samtliga berörda medlemsstaters finansiella system. Om inget annat föreskrivs i nationell lagstiftning bör denna princip tjäna för att främja den finansiella stabiliteten i hela unionen men det bör inte vara rättsligt bindande för de behöriga myndigheterna att uppnå ett visst resultat.

(43) Brister i företagsstyrningen i flera institut har bidragit till ett överdrivet och oförsiktigt risktagande inom banksektorn, vilket lett till enskilda instituts fallissemang och till systemproblem i medlemsstaterna och globalt. De mycket allmänna bestämmelserna om institutens företagsstyrning och det faktum att en stor del av dem inte är bindande utan i allt väsentligt bygger på frivilliga uppförandekoder har inte främjat en effektiv tillämpning av sunda företagsstyrningsmetoder av kreditinstituten. På grund av avsaknaden av effektiva kontroller inom instituten har det inte funnits någon faktisk övervakning av ledningens beslutsfattande, vilket har främjat kortsiktiga och alltför riskabla ledningsstrategier. De behöriga myndigheternas oklara roll i övervakningen av företagsstyrningen i institut har lett till en otillräcklig tillsyn av de interna styrningsmetodernas effektivitet.

(44) För att ta itu med de potentiellt skadliga effekterna av dåligt utformade företagsstyrningssystem på sund riskhantering, bör medlemsstaterna införa principer och normer för att säkerställa en effektiv övervakning från styrelsens sida, främja en sund riskkultur på alla nivåer i kreditinstitut och värdepappersföretag och göra det möjligt för de behöriga myndigheterna att övervaka de interna styrsystemens tillräcklighet. Dessa principer och normer bör gälla med beaktande av karaktären, omfattningen och komplexiteten hos institutets verksamhet.

(45) För att övervaka styrelsens åtgärder och beslut på ett verkningsfullt sätt bör institutens styrelser avsätta tillräckligt med tid för att utföra sina uppgifter och för att förstå institutets verksamhet, dess viktigaste riskexponeringar samt verksamhetens konsekvenser och riskstrategin. Att inneha ett alltför stort antal styrelseuppdrag samtidigt skulle hindra en ledamot av styrelsen att avsätta den tid som krävs för att utöva denna tillsynsroll. Det är därför nödvändigt att begränsa det antal uppdrag som en ledamot i ett kreditinstituts styrelse får inneha samtidigt inom olika enheter.

(46) Den bristande övervakningen från styrelsens sida när det gäller ledningsbeslut beror delvis på fenomenet grupptänkande. Detta fenomen uppstår bland annat på grund av brist på mångfald i styrelsernas sammansättning. För att främja oberoende åsikter och ett kritiskt ifrågasättande bör styrelserna för kreditinstitut präglas av en tillräcklig mångfald vad gäller ålder, kön, geografiskt ursprung samt utbildnings- och yrkesbakgrund för att få fram olika slags synpunkter och erfarenheter. Balansen mellan könen är särskilt viktig för att säkra en representation som motsvarar befolkningen. Styrelser som präglas av större mångfald bör kunna övervaka ledningen mer effektivt och därmed bidra till förbättrad risktillsyn och motståndskraftigare kreditinstitut. Därför bör mångfald vara ett av kriterierna för styrelsens sammansättning.

(47) En ersättningspolicy som uppmuntrar till ett överdrivet risktagande kan undergräva en sund och effektiv riskhantering i kreditinstitut och värdepappersföretag. G-20 åtog sig att tillämpa FSB:s principer för god praxis och genomförandestandarder när det gäller ersättning (FSB:s principer och standarder) för att komma till rätta med de potentiellt skadliga effekterna av dåligt utformade ersättningsstrukturer på en sund riskhantering och kontroll av enskilda personers riskbenägenhet. Detta direktiv har som syfte att genomföra internationella principer och standarder på europeisk nivå genom att införa en uttrycklig skyldighet för kreditinstitut och värdepappersföretag att inrätta och upprätthålla en ersättningspolicy och ersättningspraxis som är förenliga med effektiv riskhantering för personalkategorier som i sitt arbete utför uppgifter som i väsentlig utsträckning påverkar företagets riskprofil.

(48) För att säkerställa att kreditinstitut och värdepappersföretag följer en sund ersättningspolicy är det lämpligt att specificera klara principer om företagsstyrning och strukturen för ersättningspolicy. Ersättningspolicyn bör särskilt anpassas till kreditinstitutets eller värdepappersföretagets riskbenägenhet, värden och långfristiga intressen. För detta bör bedömningen av de resultatbaserade ersättningsdelarna basera sig på resultatet på lång sikt och beakta de aktuella och framtida risker som är förknippade med det resultatet. För att säkerställa att utformningen av ersättningspolicyn införlivas i kreditinstitutets riskhantering bör styrelsen i egenskap av övervakande organ anta och regelbundet se över ersättningspolicyn. Bestämmelserna om ersättning återspeglar skillnaderna mellan olika typer av kreditinstitut och värdepappersföretag på ett proportionerligt sätt, enligt storlek, intern organisation samt verksamhetens karaktär, omfattning och komplexitet, och särskilt gäller att det kanske inte är rimligt för vissa typer av värdepappersföretag att efterleva alla principer.

(49) Eftersom dåligt utformade modeller för ersättningspolicy och incitamentssystem kan medföra oacceptabel ökning av de risker som kreditinstitut och värdepappersföretag är exponerade för, bör snabba motåtgärder och vid behov lämpliga korrigerande åtgärder vidtas. Därför är det lämpligt att se till att de behöriga myndigheterna har befogenheter att ålägga berörda enheter att genomföra kvalitativa eller kvantitativa åtgärder för att hantera problem rörande ersättningspolicy som har kommit fram vid tillsyn.

(50) Bestämmelserna om ersättning ska inte påverka det fulla utövandet av grundläggande rättigheter som är garanterade genom artikel 153.5 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, allmänna principer i nationell avtalsrätt och arbetsrätt, lagstiftning om aktieägarnas rättigheter och deltagande och allmänna skyldigheter för det berörda institutets styrelse samt i tillämpliga fall arbetsmarknadsparternas rätt att ingå och tillämpa kollektivavtal i enlighet med nationell lagstiftning och praxis.

(51) Kapitalkraven för kreditrisk och marknadsrisk bör endast i den omfattning det är nödvändigt basera sig på externa kreditbetyg. Om kreditrisken är betydande bör instituten därför i regel försöka tillämpa metoder baserade på interna värderingar eller interna modeller. Däremot kan standardiserade metoder som bygger på externa kreditbetyg användas om kreditrisken inte är så betydande, vilket typiskt är fallet för mindre komplexa institut, för immateriella exponeringar eller i fall där användningen av interna metoder skulle leda till oskälig belastning.

(52) När det gäller tillsyn över likviditet bör ansvaret ligga hos hemmedlemsstaterna så snart som detaljerade kriterier för kravet på likviditetstäckning börjar gälla. Det är därför nödvändigt att genomföra samordning av tillsynen inom detta område för att fram till den tidpunkten kunna införa tillsyn som görs av hemmedlemsstaten. För att säkerställa effektiv tillsyn bör hem- och värdmedlemsstatens myndigheter vidare samarbeta när det gäller likviditetsområdet.

(53) När de likvida tillgångarna i ett institut inom en grupp i ett stressläge uppväger likviditetsbehovet i ett annat institut i gruppen, bör de behöriga myndigheterna göra undantag från kravet på likviditetstäckning och i stället tillämpa dessa krav på gruppbasis.

(54) Åtgärder som vidtas enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/24/EG av den 4 april 2001 om rekonstruktion och likvidation av kreditinstitut [21] bör inte stå i konflikt med åtgärder som vidtas enligt detta direktiv. Tillsynsåtgärderna får inte leda till diskriminering mellan kreditorer från olika medlemsstater.

(55) Mot bakgrund av finanskrisen och de konjunkturförstärkande mekanismer som bidrog till att den uppstod och som förstärkte dess effekter, utfärdade FSB, Baselkommittén för banktillsyn och G20 rekommendationer för att mildra de konjunkturförstärkande effekterna av finansiell reglering. I december 2010 utfärdade Baselkommittén nya globala regleringsstandarder för bankkapitalkrav, däribland regler som innebär krav på upprätthållande av kapitalbevarande och konjunkturutjämnande kapitalbuffertar.

(56) Det är därför lämpligt att vid sidan av övriga kapitalbaskrav kräva att kreditinstitut och värdepappersföretag innehar en kapitalbevarande buffert och en konjunkturutjämnande kapitalbuffert för att säkra att kreditinstituten och värdepappersföretagen under perioder av ekonomisk tillväxt ackumulerar en kapitalbas som kan absorbera förluster under kritiska perioder. Den konjunkturutjämnande bufferten skulle sålunda byggas upp när den sammanlagda kredittillväxten bedöms vara förknippad med uppkomsten av en systemomfattande risk, och sedan utnyttjas under kritiska perioder.

(57) För att garantera att de konjunkturutjämnande buffertarna verkligen återspeglar den risk som banksektorn utsätts för vid en alltför stor kredittillväxt, bör kreditinstituten och värdepappersföretagen beräkna sina institutspecifika buffertar som det viktade genomsnittet av de konjunkturutjämnande buffertvärden som gäller i de länder där de har sina kreditexponeringar. Varje medlemsstat bör därför utse en myndighet med ansvar för att varje kvartal fastställa det konjunkturutjämnande buffertvärdet för exponeringar i den medlemsstaten. Detta buffertvärde bör också beakta ökningar i skuldsättningsnivåerna och förändringar i skuldsättningen som andel av BNP i den medlemsstaten, samt andra variabler som är relevanta vid bedömning av risker som hotar den finansiella stabiliteten.

(58) För att främja samstämmighet på internationell nivå vid fastställandet av de konjunkturutjämnande buffertvärdena har Baselkommittén utarbetat en metod som grundar sig på förhållandet mellan skuldsättningsnivåerna och BNP. Detta bör tjäna som en gemensam utgångspunkt för de berörda nationella myndigheterna när de beslutar om buffertvärden, men bör inte ge upphov till ett automatiskt fastställande av buffertvärde eller vara bindande för den utsedda myndigheten. De utsedda myndigheterna skulle framför allt kunna ta hänsyn till strukturella variabler och banksektorns exponering för alla eventuella andra riskfaktorer knutna till de risker som hotar den finansiella stabiliteten.

(59) För att uppnå samstämmig tillämpning och garantera makrotillsyn i hela unionen bör europeiska systemrisknämnden (ESRB) utveckla principer som skräddarsytts för unionens ekonomi och bör även vara ansvarig för övervakningen av deras tillämpning. Detta direktiv bör inte hindra ESRB från att vidta de åtgärder som den anser nödvändiga enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1092/2010 av den 24 november 2010 om makrotillsyn av det finansiella systemet på EU-nivå och om inrättande av en europeisk systemrisknämnd [22].

(60) Medlemsstaternas beslut om konjunkturutjämnande buffertvärden bör samordnas i så stor utsträckning som möjligt. I detta avseende bör ESRB, på de nationella myndigheternas begäran, underlätta diskussioner dem emellan om deras föreslagna buffertvärden. För att främja en konsekvent strategi när det gäller de faktorer på vilka myndigheterna grundar dessa beslut och för att garantera att de konjunkturutjämnande buffertvärdena fastställs i enlighet med den inre marknadens grundprinciper, bör de utsedda myndigheterna även vara skyldiga att meddela ESRB och EBA så snart de beaktar andra variabler än avvikelser vad gäller skuldsättningen som andel av BNP i förhållande till dess långsiktiga utvecklingstrend och ESRB:s riktlinjer om detta, och till följd av detta fastställer ett buffertvärde som är högre än vad det skulle ha varit om inte dessa variabler hade beaktats. Syftet med anmälan skulle vara att ESRB och EBA då kan bedöma vilka variabler det rör sig om och huruvida buffertvärdet har fastställts i enlighet med den inre marknadens principer.

(61) När ett kreditinstitut eller ett värdepappersföretag inte helt uppfyller de krav som gäller för en kapitalbevarande buffert och eventuella kompletterande konjunkturutjämnande buffertar, bör det vara skyldigt att vidta åtgärder som garanterar att det kan återställa sin kapitalbas inom rimlig tid. För att skydda kapitalbasen bör det införas proportionella restriktioner för diskretionär vinstutdelning, inklusive utdelningsbetalningar och utbetalning av rörliga ersättningar. För att se till att sådana institut och företag har en trovärdig strategi för att återställa nivån av egna medel bör de vara skyldiga att utarbeta och med de behöriga myndigheterna komma överens om en kapitalbevarandeplan där det fastställs hur utdelningsrestriktionerna kommer att tillämpas samt andra åtgärder som institutet eller företaget avser att vidta för att garantera full efterlevnad av buffertkraven.

(62) Tekniska standarder för finansiella tjänster bör garantera en konsekvent harmonisering och ett lämpligt skydd för insättare, investerare och konsumenter i hela unionen. EBA är ett organ som har ytterst specialiserade expertkunskaper på området, och det bör därför vara ändamålsenligt och lämpligt att det anförtros uppgiften att utarbeta utkast till tekniska standarder för tillsyn och genomförande som inte inbegriper policyval, vilka sedan läggs fram för kommissionen.

(63) Kommissionen bör genom delegerade akter anta EBA:s utkast till tekniska standarder för tillsyn på områdena verksamhetstillstånd och förvärv av betydande innehav i kreditinstitut, informationsutbyte mellan behöriga myndigheter, utövande av etableringsfriheten och friheten att tillhandahålla tjänster, tillsynssamarbete, företagsledning, ersättningspolicy och kreditinstitutens och värdepappersföretagens mekanismer för intern kontroll, övervakning av blandade finansiella holdingbolag och tillsynsgranskning, i enlighet med artikel 290 i EUF-fördraget och i enlighet med artiklarna 10–14 i förordning (EU) nr 1093/2010.

(64) Kommissionen bör också vara bemyndigad att genom genomförandeakter anta tekniska standarder för genomförande på områdena verksamhetstillstånd och förvärv av betydande innehav i kreditinstitut, informationsutbyte mellan behöriga myndigheter, tillsynssamarbete, särskilda tillsynskrav och tillsynsmyndigheternas offentliggörande av information, i enlighet med artikel 291 i EUF-fördraget och i enlighet med artikel 15 i förordning (EU) nr 1093/2010. EBA bör ges i uppdrag att utarbeta förslag till tekniska standarder och lägga fram dem för kommissionen.

(65) För att säkerställa enhetliga villkor för genomförandet av detta direktiv bör kommissionens tilldelas genomförandebefogenheter. Dessa befogenheter bör utövas i enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 182/2011 om fastställande av allmänna regler och principer för medlemsstaternas kontroll av kommissionens utövande av sina genomförandebefogenheter [23].

(66) För specificering av kraven enligt detta direktiv bör befogenheterna att anta akter enligt artikel 290 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt delegeras till kommissionen när det gäller att klargöra definitionerna och terminologin som används i detta direktiv, utöka listan över verksamheter som är föremål för ömsesidigt erkännande i bilagan, förbättra informationsutbytet rörande filialer till kreditinstitut och anpassning av bestämmelserna rörande deras interna styrsystem, metoder och rutiner. Det är av särskild betydelse att kommissionen genomför lämpliga samråd under sitt förberedande arbete, även på expertnivå.

(67) När kommissionen utarbetar och upprättar delegerade akter bör den se till att relevanta dokument samtidigt, punktligt och på lämpligt sätt översänds till Europaparlamentet och rådet.

(68) Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/138/EG av den 25 november 2009 om upptagande och utövande av försäkrings- och återförsäkringsverksamhet (Solvens II) [24] är relevant när kvalificerade innehav förvärvas i ett kreditinstitut.

(69) Hänvisningar i befintliga nationella lagar och andra författningar till de direktiv som upphävs genom detta direktiv bör anses som hänvisningar till detta direktiv.

(70) Europaparlamentets och rådets direktiv 2007/64/EG av den 13 november 2007 om betaltjänster på den inre marknaden och om ändring av direktiven 97/7/EG, 2002/65/EG, 2005/60/EG och 2006/48/EG samt upphävande av direktiv 97/5/EG [25], Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/65/EG av den 13 juli 2009 om samordning av lagar och andra författningar som avser företag för kollektiva investeringar i överlåtbara värdepapper (fondföretag) [26], Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/110/EG av den 16 september 2009 om rätten att starta och driva affärsverksamhet i institut för elektroniska pengar samt om tillsyn av sådan verksamhet, om ändring av direktiven 2005/60/EG och 2006/48/EG och om upphävande av direktiv 2000/46/EG [27], Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/87/EG av den 16 december 2002 om extra tillsyn över kreditinstitut, försäkringsföretag och värdepappersföretag i ett finansiellt konglomerat [28] och Europaparlamentets och rådets direktiv om förvaltning av alternativa investeringsfonder samt om ändring av direktiven 2003/41/EG och 2009/65/EG hänför sig till bestämmelserna i direktiven 2006/48/EG och 2006/49/EG som behandlar kraven på baskapital och som nu fastställs i förordning [inserted by OP]. Därför bör hänvisningarna i dessa direktiv till direktiven 2006/48/EG och 2006/49/EG anses som hänvisningar till bestämmelserna rörande krav på baskapital i den förordningen.

(71) För att göra det möjligt att utarbeta tekniska standarder för att säkerställa att de institut som utgör del av ett finansiellt konglomerat tillämpar lämpliga beräkningsmetoder för bestämning av kapital som krävs på en konsoliderad grund, bör direktiv 2002/87/EG ändras enligt detta.

(72) För att den inre bankmarknaden ska fungera med ökande effektivitet och för att unionsmedborgarna ska ha tillfredsställande insyn, är det nödvändigt att de behöriga myndigheterna offentliggör information om hur detta direktiv genomförs, på ett sätt som möjliggör meningsfulla jämförelser.

(73) När det gäller tillsyn över likviditet bör det förekomma en period inom vilken medlemsstaten övergår till ett rättsligt system som omfattar tillämpning av detaljerade kriterier för kravet på likviditetstäckning.

(74) Europaparlamentets och rådets direktiv 95/46/EG av den 24 oktober 1995 om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter [29] och Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 45/2001 av den 18 december 2000 om skydd för enskilda då Europeiska unionens institutioner och organ behandlar personuppgifter och om den fria rörligheten för sådana uppgifter [30] är tillämpliga på behandlingen av personuppgifter inom ramen för denna förordning.

(75) Eftersom målen för detta direktiv, nämligen fastställandet av bestämmelser i fråga om behörighet att utöva verksamhet i kreditinstitut och tillsynen över kreditinstitut och värdepappersföretag, inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna och de därför på grund av den föreslagna åtgärdens omfattning och verkningar bättre kan uppnås på Europeiska unionens (nedan kallad unionen) nivå, kan unionen anta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går detta direktiv inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå dessa mål.

(76) Skyldigheten att införliva detta direktiv i nationell lagstiftning bör bara gälla de bestämmelser som har ändrats i väsentlig utsträckning jämfört med tidigare direktiv.

(77) Direktiv 2006/48/EG om rätten att starta och driva verksamhet i kreditinstitut och Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/49/EC av den 14 juni 2006 bör därför upphävas.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

Avdelning I Syfte, tillämpningsområde och definitioner (...)29

Avdelning II Behöriga myndigheter (...)32

Avdelning III Krav avseende behörighet att utöva verksamhet i kreditinstitut (...)34

Kapitel 1 Allmänna krav avseende behörighet att utöva verksamhet i kreditinstitut (...)34

Kapitel 2 Kvalificerat innehav i ett kreditinstitut (...)39

Avdelning IV Startkapital i värdepappersföretag (...)45

Avdelning V Bestämmelser om etableringsfrihet och frihet att tillhandahålla tjänster (...)48

Kapitel 1 Allmänna principer (...)48

Kapitel 2 Rätten att etablera kreditinstitut (...)49

Kapitel 3 Utövande av friheten att tillhandahålla tjänster (...)52

Kapitel 4 Befogenheter för värdmedlemsstatens behöriga myndigheter (...)52

Avdelning VI Förbindelser till tredjeländer (...)56

Avdelning VII Tillsyn (...)58

Kapitel 1 Principer för tillsyn (...)58

Avsnitt I Behörighet för hemmedlemsstat respektive värdmedlemsstat (...)58

Avsnitt II Utbyte av information och tystnadsplikt (...)62

Avsnitt III Skyldigheter för personer ansvariga för den lagenliga kontrollen av årsbokslut och sammanställd årsredovisning (...)68

Avsnitt IV Tillsynsbefogenheter, befogenheter att utdöma sanktioner och rätt att överklaga (...)69

Kapitel 2 Granskningsprocesser (...)75

Avsnitt I Intern process för bedömning av kapitaltäckning (...)75

Avsnitt Styrformer, metoder och rutiner i institut (...)75

Underavsnitt 1 Allmänna principer (...)75

Underavsnitt 2 Tekniska kriterier för organisation och riskhantering (...)77

Underavsnitt 3 Styrning (...)83

Avsnitt III Tillsyn och utvärdering (...)89

Avsnitt IV Tillsynsåtgärder (...)95

Avsnitt V Tillämpningsnivå (...)97

Kapitel 3 Gruppbaserad tillsyn (...)99

Avsnitt I Principer för gruppbaserad tillsyn (...)99

Avsnitt II Finansiella holdingföretag och blandade finansiella holdingföretag (...)108

Kapitel 4 Kapitalbuffertar (...)112

Avsnitt I Kapitalbevarande och konjunkturutjämnande buffertar (...)112

Avsnitt II Fastställande och beräkning av konjunkturutjämnande kapitalbuffertar (...)113

Avsnitt III Kapitalbevarande åtgärder (...)120

Avdelning VIII De behöriga myndigheternas upplysningsplikt (...)125

Avdelning IX Delegerade akter och genomförandeakter (...)128

Avdelning X Ändring av direktiv 2002/87/EG (...)130

Avdelning XI Övergångsbestämmelser och slutbestämmelser (...)131

Kapitel 1 Övergångsbestämmelser om tillsyn av kreditinstitut som utövar etableringsfriheten och friheten att tillhandahålla tjänster (...)131

Kapitel 2 Övergångsbestämmelser om kapitalbuffertar (...)135

Kapitel 3 Slutbestämmelser (...)136

Bilaga I Förteckning över verksamheter som är föremål för ömsesidigt erkännande (...)139

Bilaga II Jämförelsetabell (...)141

Avdelning I

Syfte, tillämpningsområde och definitioner

Artikel 1

Syfte

I detta direktiv fastställs regler enligt vilka medlemsstaterna måste nå gemensamma resultat inom följande områden:

a) Behörighet att utöva verksamhet i kreditinstitut och värdepappersföretag (nedan kallade institut).

b) Tillsynsbefogenheter och verktyg för de behöriga myndigheternas tillsyn av instituten.

c) Behöriga myndigheters tillsyn av institut utifrån risker som inte omfattas av de enhetliga regler som anges i förordning [inserted by OP].

d) Offentliggörandekrav för behöriga myndigheter inom området reglering och tillsyn av institut.

Artikel 2

Räckvidd

1. Artikel 34 och avdelning VII kapitel 3 ska gälla för finansiella holdingföretag, blandade finansiella holdingföretag och holdingföretag med blandad verksamhet med huvudkontor i unionen.

2. De institut som inte omfattas av detta direktiv enligt denna artikel punkt 3, dock med undantag för medlemsstaternas centralbanker, ska behandlas som finansiella institut vid tillämpning av artikel 34 och avdelning VII kapitel 3.

3. Detta direktiv ska inte tillämpas på följande:

(1) Behörighet att utöva verksamhet i värdepappersföretag i den mån detta regleras genom direktiv 2004/39/EG.

(2) Centralbanker.

(3) Postgiroinstitut.

(4) I Belgien, ”Institut de Réescompte et de Garantie/Herdiscontering– en Waarborginstituut”.

(5) I Danmark, ”Dansk Eksportfinansieringsfond”, ”Danmarks Skibskredit A/S” och ”Kommunekredit”.

(6) I Tyskland, ”Kreditanstalt für Wiederaufbau”, företag som med stöd av ”Wohnungsgemeinnützigkeitsgesetz” är erkända för genomförande av statlig bostadspolitik och som inte huvudsakligen bedriver bankverksamhet samt företag som i enlighet med samma lag anses som allmännyttiga bostadsföretag.

(7) I Grekland, ”Ταμείο Παρακαταθηκών και Δανείων” (Tamio Parakatathikon kai Danion).

(8) I Spanien, ”Instituto de Crédito Oficial”.

(9) I Frankrike, ”Caisse des dépots et consignations”.

(10) I Irland, ”credit unions” och ”friendly societies”.

(11) I Italien, ”Cassa Depositi e Prestiti”.

(12) I Lettland, ”krājaizdevu sabiedrības”, företag som är erkända enligt ”krājaizdevu sabiedrību likums” som kooperativa företag som utför finansiella tjänster enbart för sina medlemmar.

(13) I Litauen, ”kredito unijos” förutom ”Centrinė kredito unija”.

(14) I Ungern, ”Magyar Fejlesztési Bank Rt.” och ”Magyar Export-Import Bank Rt.”.

(15) I Nederländerna, ”Nederlandse Investeringsbank voor Ontwikkelingslanden NV”, ”NV Noordelijke Ontwikkelingsmaatschappij”, ”NV Industriebank Limburgs Instituut voor Ontwikkeling en Financiering” och ”Overijsselse Ontwikkelingsmaatschappij NV”.

(16) I Österrike, företag som är godkända som allmännyttiga byggnadsföretag och ”Österreichische Kontrollbank AG”.

(17) I Polen, ”Spółdzielcze Kasy Oszczędnościowo – Kredytowe” och ”Bank Gospodarstwa Krajowego”.

(18) I Portugal, ”Caixas Económicas” som fanns den 1 januari 1986, med undantag av, å ena sidan, dem som blivit aktiebolag samt, å andra sidan, ”Caixa Económica Montepio Geral”.

(19) I Finland, ”Teollisen yhteistyön rahasto Oy/Fonden för industriellt samarbete AB” och ”Finnvera Oyj/Finnvera Abp”.

(20) I Sverige, ”Svenska Skeppshypotekskassan”.

(21) I Förenade kungariket, ”National Savings Bank”, ”Commenwealth Development Finance Company Ltd”, ”Agricultural Mortgage Corporation Ltd”, ”Scottish Agricultural Securities Corporation Ltd”, ”Crown Agents for overseas governments and administrations”, ”credit unions” och ”municipal banks”.

(22) I Slovenien, ”SID-Slovenska izvozna in razvojna banka, d.d. Ljubljana”.

Artikel 3

Förbud för företag som inte är kreditinstitut att driva rörelse som omfattar att från allmänheten ta emot insättningar eller andra återbetalbara medel

4. Medlemsstaterna ska förbjuda personer eller företag som inte är kreditinstitut att driva rörelse som omfattar att från allmänheten ta emot insättningar eller andra återbetalbara medel.

5. Punkt 1 ska inte gälla mottagande av insättningar eller andra medel i fall då återbetalningsskyldigheten ligger hos en medlemsstat eller dess regionala eller lokala myndigheter eller offentliga internationella organ i vilka en eller flera medlemsstater ingår, inte heller i fall som är särskilt omfattade av nationell lagstiftning eller av regler antagna av unionen, allt under förutsättning att verksamheten är underkastad regler och övervakning till skydd för insättare och investerare.

Artikel 4

Definitioner

1. De definitioner som anges i artikel 4 i förordning [inserted by OP] ska gälla.

2. I detta direktiv gäller också följande definitioner:

(a) företag som tillhandahåller anknutna tjänster: ett företag vars huvudsakliga verksamhet består i att äga eller förvalta fast egendom, tillhandahålla datatjänster eller bedriva annan liknande verksamhet som har samband med ett eller flera kreditinstituts huvudsakliga verksamhet.

(b) risk för alltför hög skuldsättningsgrad: den risk som beror på ett instituts sårbarhet på grund av dess skuldsättningsgrad (dvs. skulder/eget kapital) eller eventuella skuldsättningsgrad och som kan kräva oplanerade korrigeringar av dess affärsplan, däribland framtvingad utförsäljning av tillgångar som kan leda till förluster eller värderingsjusteringar för de kvarvarande tillgångarna.

(c) interna metoder: de metoder som avses i artiklarna138.1, 216, 220, 301.2, 277, 352, och 254.3 i förordning [inserted by OP].

Avdelning II

Behöriga myndigheter

Artikel 5

Behöriga myndigheter – utnämning och befogenheter

1. Medlemsstaterna ska utse behöriga myndigheter som ska utföra de ålägganden som föreskrivs i detta direktiv. Medlemsstaterna ska underrätta kommissionen och EBA om detta och i förekommande fall ange hur åläggandena har fördelats mellan myndigheterna.

2. Medlemsstaterna ska se till att de behöriga myndigheterna övervakar institutens verksamhet när det gäller att bedöma efterlevnaden av kraven i detta direktiv och förordning [inserted by OP].

3. Medlemsstaterna ska se till att lämpliga åtgärder vidtas så att de behöriga myndigheterna kan få tillgång till den information som krävs för att kunna bedöma om instituten uppfyller dessa krav.

4. Medlemsstaterna ska se till att de behöriga myndigheterna har den sakkunskap, de resurser, den operativa kapacitet och det oberoende som krävs för att utföra de tillsyns- och granskningsfunktioner som fastställs i detta direktiv och i förordning [inserted by OP]. De berörda myndigheterna ska ges alla tillsyns- och granskningsbefogenheter som de behöver för att utföra sina uppgifter.

5. Medlemsstaterna ska kräva att instituten förser hemmedlemsstatens behöriga myndigheter med all information som behövs för bedömning av efterlevnad av de regler som har antagits enligt detta direktiv och förordning [inserted by OP]. Medlemsstaterna ska också se till att det finns interna kontrollrutiner, administrativa förfaranden och redovisningsförfaranden för instituten så att det vid varje tidpunkt är möjligt att granska deras efterlevnad av reglerna.

6. Member States shall ensure that institutions shall register all their transactions and document systems and processes, which are subject to this Directive and Regulation [inserted by OP] in such a manner that the competent authorities are able to verify compliance with the requirements of this Directive and Regulation [inserted by OP] at all times.

Artikel 6

Samordning inom medlemsstater

Om en medlemsstat har mer än en behörig myndighet med befogenhet att utöva tillsyn över kreditinstitut, värdepappersföretag och finansiella institut, ska medlemsstaten vidta nödvändiga åtgärder för att ordna för en samordning mellan dessa myndigheter.

Artikel 7

Samarbete med Europeiska bankmyndigheten (EBA)

När de behöriga myndigheterna fullgör sina skyldigheter ska de beakta samstämmighet i tillsynsverktyg och tillsynspraxis när de tillämpar de lagar, andra författningar och administrativa krav som antagits enligt detta direktiv. Medlemsstaterna ska därför se till att

a) de behöriga myndigheterna deltar i EBA:s aktiviteter,

b) de behöriga myndigheterna gör sitt bästa för att efterleva de riktlinjer och rekommendationer som EBA ger ut enligt artikel 16 i förordning (EG) nr 1093/2010,

c) de nationella uppdrag som de behöriga myndigheterna tilldelas inte hindrar dem från att fullgöra sina uppgifter som medlemmar i EBA eller enligt detta direktiv och förordning [inserted by OP].

Artikel 8

Tillsynens europeiska dimension

De behöriga myndigheterna i en viss medlemsstat ska vid fullgörandet av sina allmänna plikter vederbörligen beakta den potentiella effekten av sina beslut för det finansiella systemets stabilitet i alla övriga berörda medlemsstater och framför allt i kritiska situationer, på grundval av de uppgifter som är tillgängliga vid den relevanta tidpunkten.

Avdelning III

Krav avseende behörighet att utöva verksamhet i kreditinstitut

Kapitel 1

Allmänna krav avseende behörighet att utöva verksamhet i kreditinstitut

Artikel 9

Auktorisation

1. Medlemsstaterna ska kräva att kreditinstitut har erhållit auktorisation innan de inleder sin verksamhet. Utan att det påverkar tillämpningen av artiklarna 10–14 ska medlemsstaterna fastställa de villkor som ska gälla för auktorisationen och anmäla dem till EBA.

2. EBA ska utarbeta förslag till tekniska standarder när det gäller följande:

a) Specificering av de uppgifter som ska lämnas till de behöriga myndigheterna i samband med ansökan om auktorisation av kreditinstitut, inbegripet verksamhetsplanen enligt artikel 10.

b) Specificering av villkoren för att uppfylla kravet enligt artikel 13.

c) Specificering av de krav som är tillämpliga på aktieägare och medlemmar med kvalificerade innehav.

d) Specificering av faktorer som kan hindra den behöriga myndigheten från att utöva en effektiv tillsyn enligt artikel 14.

Till kommissionen delegeras befogenhet att anta de tekniska standarder för tillsyn som avses i leden a–d i första stycket i enlighet med förfarandet i artiklarna 10–14 i förordning (EU) nr 1093/2010.

3. EBA ska utarbeta förslag till tekniska standarder för genomförande när det gäller standardformulär, mallar och förfaranden för sådant överlämnande av uppgifter.

Kommissionen ges befogenhet att anta de tekniska standarder för genomförande som avses i första stycket i enlighet med artikel 15 i förordning (EU) nr 1093/2010.

4. EBA ska skicka de förslag till tekniska standarder som avses i punkterna 2 och 3 till kommissionen senast den 31 december 2015.

Artikel 10

Verksamhetsplan och organisationsstruktur

Medlemsstaterna ska kräva att det till varje ansökan om auktorisation fogas en verksamhetsplan med angivelse av den tilltänkta verksamhetsinriktningen och beskrivning av kreditinstitutets organisationsstruktur.

Artikel 11

Ekonomiska behov

Medlemsstaten får inte kräva att det vid prövning av en auktorisationsansökan ska tas hänsyn till marknadens ekonomiska behov.

Artikel 12

Startkapital

1. Oberoende av de villkor som gäller enligt andra allmänt tillämpliga bestämmelser i nationell lag, ska de behöriga myndigheterna inte bevilja auktorisation i fall då kreditinstitutet inte har en särskild egen kapitalbas eller då startkapitalet är mindre än fem miljoner euro.

2. Startkapitalet ska bestå av kapital och reserver enligt det som anges i artikel 24 a–e i förordning [inserted by OP].

3. Medlemsstaterna får besluta att kreditinstitut som inte uppfyller villkoren rörande en särskild egen kapitalbas men som existerade den 15 december 1979 får fortsätta att bedriva verksamhet. Medlemsstaterna får befria dessa företag från skyldighet att uppfylla villkoren enligt artikel 13.1 första stycket.

4. Medlemsstaterna får, om följande villkor är uppfyllda, bevilja auktorisation för särskilda kategorier av kreditinstitut vars startkapital är mindre än det som anges i punkt 1:

a) Startkapitalet ska uppgå till minst en miljon euro.

b) De berörda medlemsstaterna ska anmäla sina skäl för att utnyttja denna möjlighet till kommissionen och till EBA.

Artikel 13

Praktisk ledning av affärsverksamheten och huvudkontorets belägenhet

1. De behöriga myndigheterna ska bevilja auktorisation endast under förutsättning att verksamheten i kreditinstitutet i praktiken leds av minst två personer.

De ska inte bevilja auktorisation om dessa personer inte är tillräckligt väl ansedda eller saknar tillräcklig erfarenhet för att kunna fullgöra sina uppgifter.

2. Medlemsstaterna ska kräva följande:

a) Kreditinstitut som är juridiska personer och som enligt den nationella lagstiftningen har ett registrerat säte ska ha sitt huvudkontor i samma medlemsstat som det registrerade sätet.

b) Andra kreditinstitut ska ha sitt huvudkontor i den medlemsstat som har auktoriserat institutet och i vilken kreditinstitutet i praktiken bedriver sin verksamhet.

Artikel 14

Aktieägare och medlemmar

1. De behöriga myndigheterna ska inte bevilja auktorisation för att inleda verksamhet i kreditinstitut om de inte fått information om vilka aktieägare eller medlemmar, fysiska eller juridiska personer, som direkt eller indirekt har kvalificerade innehav, och om storleken av sådana innehav.

Vid bedömningen av om kriterierna är uppfyllda för kvalificerat innehav ska hänsyn tas till rösträtter enligt artiklarna 9 och 10 i direktiv 2004/109/EG [31] såväl som villkoren för aggregering av dessa enligt artikel 12.4 och 12.5 i det direktivet.

Medlemsstaterna ska inte beakta de rösträtter eller andelar som värdepappersföretag eller kreditinstitut kan inneha till följd av garantiverksamhet för finansiella instrument eller placering av finansiella instrument på grundval av ett fast åtagande enligt avsnitt A punkt 6 i bilaga I till direktiv 2004/39/EG, förutsatt att dessa rättigheter inte utövas eller på annat sätt utnyttjas för att ingripa i emittentens förvaltning och avyttras inom ett år efter förvärvet.

2. De behöriga myndigheterna ska inte bevilja auktorisation om de med hänsyn till behovet av sund och ansvarsfull ledning av kreditinstitut bedömer att lämpligheten hos aktieägare eller medlemmar inte är tillfredsställande.

3. Om det finns nära förbindelser mellan kreditinstitut och andra fysiska eller juridiska personer ska de behöriga myndigheterna endast bevilja auktorisation om dessa förbindelser inte hindrar myndigheterna från att utöva en effektiv tillsyn.

De behöriga myndigheterna ska inte bevilja tillstånd om ett tredjelands lagar och andra författningar som gäller för en eller flera fysiska eller juridiska personer till vilka kreditinstitutet har nära förbindelser eller om svårigheter vid tillämpningen av dessa bestämmelser hindrar myndigheterna från att utöva en effektiv tillsyn.

De behöriga myndigheterna ska kräva att kreditinstituten förser dem med de uppgifter som krävs för fortlöpande övervakning av att bestämmelserna i denna punkt efterlevs.

Artikel 15

Avslag på ansökan om auktorisation

Om en behörig myndighet inte beviljar auktorisation ska den underrätta den sökande och lämna motivering till sitt beslut inom sex månader från det att ansökan mottogs eller, om ansökan var ofullständig, inom sex månader från att den sökande lämnat in den information som krävs för beslut.

Under alla förhållanden ska beslut fattas inom tolv månader från det att ansökan mottogs.

Artikel 16

Samråd med behöriga myndigheter i andra medlemsstater

1. Innan auktorisation beviljas för ett kreditinstitut ska den behöriga myndigheten i följande fall samråda med behöriga myndigheter i den andra berörda medlemsstaten:

a) Kreditinstitutet i fråga är dotterföretag till ett kreditinstitut som är auktoriserat i en annan medlemsstat.

b) Kreditinstitutet i fråga är syskonföretag till ett kreditinstitut som är auktoriserat i en annan medlemsstat.

c) Kreditinstitutet i fråga står under ägarkontroll av samma fysiska eller juridiska personer som har ägarkontrollen över ett kreditinstitut auktoriserat i en annan medlemsstat.

2. Innan auktorisation beviljas för ett kreditinstitut ska den behöriga myndigheten i följande fall samråda med den behöriga myndighet som i den andra berörda medlemsstaten har ansvar för tillsynen över försäkringsföretag eller värdepappersföretag:

a) Kreditinstitutet i fråga är dotterföretag till ett försäkringsföretag eller ett värdepappersföretag som är auktoriserat i unionen.

b) Kreditinstitutet i fråga är syskonföretag till ett försäkringsföretag eller ett värdepappersföretag som är auktoriserat i unionen.

c) Kreditinstitutet i fråga står under ägarkontroll av samma fysiska eller juridiska person som har ägarkontrollen över ett försäkringsföretag eller ett värdepappersföretag som är auktoriserat i unionen.

3. De relevanta behöriga myndigheter som avses i punkterna 1 och 2 ska samråda med varandra särskilt när de bedömer aktieägarnas lämplighet och det goda anseendet och erfarenheten hos styrelseledamöter som deltar i ledningen för en annan enhet i samma grupp. De ska förse varandra med alla sådana uppgifter om aktieägarnas lämplighet och styrelseledamöternas goda anseende och erfarenhet som är relevanta när det gäller att bevilja auktorisation och att fortlöpande bedöma efterlevnaden av villkoren för verksamheten.

Artikel 17

Filialer till kreditinstitut auktoriserade i andra medlemsstater

En värdmedlemsstat ska inte kräva auktorisation eller kapitaltillskott fråga om filialer till kreditinstitut som är auktoriserade i andra medlemsstater. För etablering och tillsyn av sådana filialer ska bestämmelserna i artiklarna 35, 36.1–3, 37, 40–46, 49, 73 och 74 gälla.

Artikel 18

Återkallelse av auktorisation

För att de behöriga myndigheterna ska få återkalla en beviljad auktorisation till ett kreditinstitut måste något av följande fall föreligga:

a) Kreditinstitutet utnyttjar inte auktorisationen inom tolv månader, avstår uttryckligen från auktorisationen eller har inte bedrivit någon verksamhet på minst sex månader, och den berörda medlemsstaten har inga gällande bestämmelser om att en auktorisation ska upphöra att gälla i sådana fall.

b) Kreditinstitutet har erhållit auktorisationen på grundval av oriktiga uppgifter eller på något annat sätt i strid mot gällande regler.

c) Kreditinstitutet uppfyller inte längre de villkor på vilka auktorisationen har beviljats.

d) Kreditinstitutet har inte längre tillräcklig kapitalbas eller kan inte längre förväntas fullgöra sina skyldigheter gentemot kreditorerna och särskilt, har inte längre säkerhet för anförtrodda medel.

e) Kreditinstitutet omfattas av något annat fall där det i nationell lag föreskrivs att auktorisationen måste återkallas.

f) Kreditinstitutet begår en av de överträdelser som avses i artikel 67.1.

Artikel 19

Namn på kreditinstitut

Ett kreditinstitut får i sin verksamhet, oavsett vilka regler som gäller i värdmedlemsstaten beträffande användningen av orden ”bank”, ”sparbank” och andra banknamn, inom unionens hela område använda samma namn som institutet använder i den medlemsstat där huvudkontoret finns. Om det finns risk för förväxling får värdmedlemsstaten med tanke på förtydligande kräva att namnet åtföljs av förklarande uppgifter.

Artikel 20

Anmälan om auktorisation och återkallelse av auktorisation till Europeiska bankmyndigheten (EBA)

1. De behöriga myndigheterna ska anmäla varje auktorisation som beviljas enligt artikel 9 till EBA.

2. En förteckning med namnet på alla kreditinstitut som har beviljats auktorisation ska offentliggöras på EBA:s webbplats och uppdateras regelbundet.

3. Myndigheten med ansvar för gruppbaserad tillsyn ska förse de berörda behöriga myndigheterna och EBA med all information rörande institutgruppen i enlighet med artiklarna 14.3, 73.1 och 104.2, särskilt i fråga om gruppens rättsliga och organisatoriska struktur och styrningen.

4. För varje kreditinstitut som inte har det kapital som anges i artikel 12.1 ska namnet åtföljas av en anmärkning om detta.

5. De behöriga myndigheterna ska anmäla varje återkallande av auktorisation till EBA tillsammans med skälen till beslutet.

Artikel 21

Undantag för kreditinstitut som är permanent underställda en central enhet

1. De behöriga myndigheterna kan bevilja undantag för ett kreditinstitut som uppfyller villkoren enligt artikel 9 i förordning [inserted by OP] från kraven enligt artiklarna 10, 12 och 13.1 i detta direktiv under de förutsättningar som anges i artikel 9 i den förordningen.

2. I fråga om undantag som de behöriga myndigheterna beviljar enligt artikel 9 i förordning [inserted by OP] ska artiklarna 17, 33, 34, 35, 36.1–3 och 39–46 i detta direktiv gälla för den helhet som består av den centrala enheten och de underställda instituten.

Kapitel 2

Kvalificerat innehav i ett kreditinstitut

Artikel 22

Anmälan och bedömning av tilltänkta förvärv

1. Medlemsstaterna ska kräva att alla fysiska eller juridiska personer (nedan kallade tilltänkta förvärvare), eller sådana personer som handlar i samförstånd, som har fattat ett beslut om att direkt eller indirekt förvärva ett kvalificerat innehav i ett kreditinstitut eller om att ytterligare öka, direkt eller indirekt, ett kvalificerat innehav i ett kreditinstitut, varigenom andelen av röstetalet eller kapitalet kommer att överstiga 20 procent, 30 procent eller 50 procent eller så att kreditinstitutet kommer att få ställning som dotterföretag (nedan kallat tilltänkt förvärv), först skriftligen underrättar de behöriga myndigheterna för det kreditinstitut i vilket de avser att förvärva eller ytterligare öka ett kvalificerat innehav om storleken på det tilltänkta innehavet samt lämnar relevanta uppgifter enligt artikel 23.4. Medlemsstaterna behöver inte tillämpa tröskelvärdet 30 procent om de tillämpar ett tröskelvärde på en tredjedel enligt artikel 9.3 a i direktiv 2004/109/EG.

2. De behöriga myndigheterna ska skicka ett skriftligt mottagningsbevis till en tilltänkt förvärvare utan dröjsmål och under alla förhållanden senast två arbetsdagar efter mottagandet av den obligatoriska underrättelsen samt efter ett eventuellt därpå följande mottagande av sådan information som avses i punkt 3.

De behöriga myndigheterna ska göra bedömningen enligt artikel 23.1 (nedan kallad bedömningen) inom sextio arbetsdagar (nedan kallad bedömningsperioden) från datum för det skriftliga mottagningsbeviset för underrättelsen och alla de bifogade handlingar som medlemsstaten kräver enligt förteckningen i artikel 23.4.

När de behöriga myndigheterna utfärdar det skriftliga mottagningsbeviset ska de samtidigt underrätta den tilltänkta förvärvaren om den dag då bedömningsperioden löper ut.

3. De behöriga myndigheterna får under bedömningsperioden vid behov och inte senare än den femtionde arbetsdagen i bedömningsperioden begära ytterligare uppgifter som krävs för att slutföra bedömningen. En sådan begäran ska vara skriftlig och ska klart ange vilka ytterligare uppgifter som krävs.

Bedömningsperioden ska avbrytas mellan det datum då de behöriga myndigheterna begär in uppgifter och det datum då svar tas emot från den tilltänkta förvärvaren. Avbrottet får inte överskrida tjugo arbetsdagar. Om de behöriga myndigheterna därefter begär ytterligare uppgifter för komplettering eller förtydligande, vilket de själva får besluta om, får detta inte leda till att bedömningsperioden avbryts.

4. De behöriga myndigheterna får förlänga det avbrott som avses i punkt 3 andra stycket till högst trettio dagar om den tilltänkta förvärvaren är etablerad eller omfattas av regler utanför unionen eller är en fysisk eller juridisk person som inte omfattas av tillsyn enligt detta direktiv eller direktiven 2009/65/EG, 2009/138/EG eller 2004/39/EG.

5. Om de behöriga myndigheterna efter avslutad bedömning beslutar att motsätta sig det tilltänkta förvärvet, ska de inom två arbetsdagar och inom bedömningsperioden skriftligen underrätta förvärvaren om detta och ange skälen till beslutet. Om inget annat föreskrivs i nationell lagstiftning kan en lämplig motivering av beslutet göras tillgänglig för allmänheten och i så fall på den tilltänkta förvärvarens begäran. Detta ska inte hindra en medlemsstat från att ge den behöriga myndigheten b