Regionkommitténs yttrande om "Första lägesrapporten om den ekonomiska och sociala sammanhållningen - Slutsatser och kommande steg"

(2003/C 66/03)

BAKGRUND

Kommissionens meddelande "Första lägesrapporten om den ekonomiska och sociala sammanhållningen" (KOM(2002) 46 slutlig).

Kommissionens beslut av den 1 februari 2002 att i enlighet med artikel 265 första stycket i EG-fördraget rådfråga Regionkommittén i detta ärende.

Presidiets beslut av den 6 februari 2002 att ge utskottet för territoriell sammanhållningspolitik i uppdrag att utarbeta detta yttrande.

Regionkommitténs yttrande av den 14 november 2001 om "Andra rapporten om den ekonomiska och sociala sammanhållningen" (CdR 74/2001 fin)(1).

Regionkommitténs yttrande av den 15 februari 2001 om "Den europeiska regionalpolitikens struktur och mål i samband med utvidgningen och globaliseringen - en första diskussion" (CdR 157/2000 fin)(2).

Regionkommitténs yttrande av den 13 april 2000 om "Sjätte periodiska rapporten om den sociala och ekonomiska situationen i Europeiska unionens regioner" (CdR 388/1999 fin)(3).

Resultaten från Regionkommitténs seminarium om "Partnerskapsprincipen" på Madeira den 10 och 11 januari 2000, som hölls inom ramen för seminarieserien "Genomförandet av reformen av strukturfonderna 2000-2006 - Lokala och regionala myndigheters bidrag".

Regionkommitténs yttrande av den 14 januari 1999 om "Utvecklingsplanering i europeiskt perspektiv (ESDP)" (CdR 266/98 fin)(4).

Det utkast till yttrande (CdR 101/2002 rév.) som utskottet för territoriell sammanhållningspolitik antog den 24 juni 2002 (föredragande: Vito D'Ambrosio, regionpresident i Marche, I-PSE).

Vid sin 46:e plenarsession den 10 oktober 2002 antog Regionkommittén följande yttrande.

Del I: Situation och tendenser i regionerna

1.1. Regionkommittén vill uttrycka sin uppskattning över att kommissionen har färdigställt en första lägesrapport om den ekonomiska och sociala sammanhållningen, och att denna rapport ger en både vid och detaljerad översikt över den diskussion om sammanhållningspolitikens framtid som håller på att utvecklas inom EU.

1.2. De resultat som uppnåtts på sammanhållningsområdet under de senaste åren är positiva, och EU:s regionalpolitik har fått positiva effekter på förstärkningen av den ekonomiska och sociala sammanhållningen inom hela gemenskapen. Kommittén vill även erinra om att sammanhållningspolitiken enligt fördragen är ett redskap för att förverkliga principerna om solidaritet, samarbete och omfördelning, och att den utgör en av hörnstenarna för EU:s befolkningars och territoriers integration.

1.3. De framsteg som gjorts i de nuvarande medlemsstaternas olika områden är dock mycket varierande, och även om vissa medlemsstater har kommit i kapp när det gäller BNP per capita kvarstår stora regionala skillnader som fördjupas och ger anledning till oro för att de eftersatta regionernas marginalisering skall öka.

1.4. Såsom redan påpekats i yttrandet om andra sammanhållningsrapporten kommer utvidgningen att förvärra den geografiska obalansen inom EU. I politiken för ekonomisk, social och territoriell sammanhållning behöver man därför även ta hänsyn till globaliseringens effekter på ekonomin och dess följdverkningar i form av en successiv liberalisering av den internationella handeln.

1.5. Regionkommittén efterlyser en förstärkning av sammanhållningspolitikens regionala dimension, något som definieras i artikel 158 i fördraget, där det anges att en harmonisk utveckling inom hela gemenskapen skall ske genom att skillnaderna mellan de olika regionernas utvecklingsnivåer minskar.

1.6. Den europeiska regionalpolitiken bör betraktas som en övergripande politik som syftar till hållbar utveckling och i vilken alla de olika politikområdena bör sammanfalla. Detta gäller särskilt den gemensamma jordbrukspolitiken samt politiken på områdena transport och energi, konkurrens, miljö, forskning och utveckling, innovation, utbildning och yrkesutbildning.

1.7. Kommittén uppmanar kommissionen att göra en omfattande insats för att dessa politikområden skall inriktas på sammanhållning, eftersom sammanhållningen spelar en så viktig roll i EU-befolkningarnas och de geografiska områdenas integrationsprocess.

1.8. Vidare uppmanas kommissionen att ge politiken för fysisk planering en djupare utvecklingsdimension, på grundval av vad som åstadkommits inom utvecklingsplaneringen i europeiskt perspektiv (ESDP) och europeiska ministerkonferensen för regional utvecklingsplanering, och att främja åtgärder för att komma till rätta med obalansen mellan centrum och periferi, genom utveckling av samarbetsförbindelser mellan städer, landsbygdsområden och randområden. Målet skall vara en polycentrisk utveckling i EU.

1.9. Det är nödvändigt att i högre grad och på ett bättre sätt involvera medlemsstaterna och de regionala och lokala myndigheterna i utformningen av sammanhållningspolitiken, som en självklar tillämpning av subsidiaritetsprincipen och utan att detta innebär en "åternationalisering" av den regionala utvecklingspolitiken.

1.10. Den regionala dimensionen främjar genomförandet av jämställdhetspolitiken och är en grundförutsättning för att en verklig ekonomisk och social sammanhållning skall kunna uppnås.

Del II: Utveckling av diskussionen

2.1. Regionkommittén konstaterar att kommissionen betraktar 0,45 procent av gemenskapens samlade BNP som en miniminivå för finansiering av sammanhållningspolitiken och framhåller att den nya regionalpolitiken bör grunda sig på ett närmare samband mellan åtgärderna för utveckling av regioner och de nödvändiga finansiella medlen.

2.2. Det är lämpligt att behålla det nuvarande kriteriet för att en region skall betraktas som eftersatt, och framför allt den tröskel för inkomst per capita som medger status som mål 1-region (75 procent av gemenskapens genomsnittliga BNP per capita). Regionkommittén anmodar dock kommissionen att beakta möjligheten att införa ytterligare kompletterande kriterier som tar hänsyn till särskilda omständigheter.

2.3. Kommittén ser positivt på att åtgärder för eftersatta regioner prioriteras i kommissionens förslag, och delar åsikten att en politik med två olika hastigheter inte är lämplig på detta område eftersom skillnaderna mellan regioner inte kan reduceras till en enkel uppdelning i medlemsstater och kandidatländer.

2.4. ReK uppmanar kommissionen att för de regioner som skall utgå ur mål 1 sörja för en lämplig successiv avveckling, med ett ökat stöd om det rör sig om en uteslutning av statistiska orsaker på grund av utvidgningen, eller ge dem möjlighet till mål 2-status.

2.5. Till skillnad från vad som anges i andra sammanhållningsrapporten tas frågan om mål 2-regioner inte upp i den första lägesrapporten. Kommittén vill framhålla att det är berättigat att bibehålla ett gemenskapsstöd till regioner som inte betraktas som eftersatta, både därför att problemen med omställning och ekonomisk utveckling kvarstår i många områden och därför att strukturfonderna är ett oundgängligt stödinstrument för att utnyttja hela EU:s regionala utvecklingspotential, som innebär ett oumbärligt mervärde.

2.6. Kommittén vill erinra om att den uttryckt sitt stöd för det ställningstagande kommissionen gjort i andra sammanhållningsrapporten, enligt vilken syftet med det nya mål 2 är att komma till rätta med obalansen mellan olika geografiska områden. ReK anser för övrigt att man vid utarbetandet av regionalpolitiken i framtiden bör ta särskild hänsyn till regioner med permanenta geografiska nackdelar.

2.7. Kommittén uppmanar kommissionen att integrera de olika anslag och åtgärder som riktar sig till eftersatta regioner, på ett sätt som även främjar strategier för strukturutveckling på grundval av tidigare erfarenheter (på områdena transport, kommunikationer, vatten- och elnät samt forskning och teknisk utveckling) och uppvärdering av lokala resurser (mänskliga, kulturella och sociala resurser samt naturresurser). Regionerna (eller andra behöriga förvaltningsnivåer) bör få befogenheter att göra ett geografiskt och tematiskt urval för stödtilldelningen, efter det att ett allmänt kriterium för fördelning mellan länder och regioner som tar hänsyn till den nuvarande tilldelningen har tillämpats. Generellt sett är det önskvärt att den del av medlen i strukturfonderna som riktas till det nya mål 2 inte är mindre än den andel som tilldelats under pågående programperiod.

2.8. ReK föreslår att kommissionens åtgärder på detta område genomförs genom tilldelning av anslag vars storlek avgörs av hur allvarliga de olika fenomenen är, och att gränsöverskridande, internationellt och interregionalt samarbete främjas på de områden där detta är möjligt, med hänsyn till sådana prioriteringar som anges av den regionala styrelsenivån som är förenliga med gemenskapsmålen.

2.9. Kommittén upprepar vad den i sitt yttrande om andra sammanhållningsrapporten hävdat om vikten av att integrera de olika nuvarande stödinstrumenten (mål 2, mål 3 etc.), vilket dock alltid måste ske med en regional utgångspunkt.

2.10. Det är viktigt att det gränsöverskridande, internationella och interregionala samarbetet bekräftas och förstärks som ett praktiskt redskap inte enbart för regionalpolitiken, utan även för genomförandet av en mer balanserad utveckling i hela EU:s territorium. Särskilt samarbetet över EU:s yttre gränser blir viktigare efter utvidgningen. Med utgångspunkt från det tydliga europeiska mervärdet av transnationellt samarbete bör unionens alla insatser rymma möjligheter att växla upp lokala och regionala utvecklingsprojekt till transnationella samarbeten där så är önskvärt.

2.11. ReK rekommenderar kommissionen att så beslutsamt som möjligt fortsätta förenklingen av förfarandena, en förenkling som är tänkt att leda till verklig subsidiaritet och är i överensstämmelse med principen om partnerskap, genom att det görs tydlig åtskillnad mellan kommissionens roll (fastställande av allmänna principer och tekniskt stöd för att genomföra dem) och uppgifterna för medlemsstaternas olika myndigheter (programplanering och förvaltning av anslag).

2.12. Kommittén uppmanar kommissionen att göra allt den kan för att åstadkomma en striktare och effektivare samordning mellan de olika instrumenten för strukturstöd (ERUF, EUGFJ och ESF), och politiken för dessa instrument bör sammanfalla och integreras så att territoriernas ekonomiska och sociala sammanhållning kan utvecklas.

2.13. Det är viktigt att all sektorsrelaterad politik med stark regional prägel samt konkurrens- och skattepolitiken också bidrar till att sammanhållningsmålet uppnås. När det gäller regionstödet vill kommittén inför utvidgningen uppmana kommissionen

a) att bedöma om det är lämpligt att i det nuvarande EU med 15 medlemsstater behålla räckvidden för de områden som berörs i f.d. artikel 87.3 a och artikel 87.3 c i fördraget, detta för att förebygga ytterligare obalans, och

b) att främja en förenkling av förfarandena för att erhålla regionstöd.

Bryssel den 10 oktober 2002.

Regionkommitténs

ordförande

Albert Bore

(1) EGT C 107, 3.5.2002, s. 27.

(2) EGT C 148, 18.5.2001, s. 25.

(3) EGT C 226, 8.8.2000, s. 30.

(4) EGT C 93, 6.4.1999, s. 36.