Yttrande från Regionkommittén om "Kommissionens meddelande till rådet, Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén - Mot en temainriktad strategi för markskydd"

(2003/C 128/07)

BAKGRUND

Europeiska kommissionens meddelande "Mot en temainriktad strategi för markskydd" (KOM(2002) 179 slutlig).

Kommissionens beslut av den 12 april 2002 att i enlighet med artikel 265.1 i EG-fördraget rådfråga Regionkommittén om detta ärende.

Presidiets beslut av den 12 mars 2002 att ge utskottet för hållbar utveckling i uppdrag att utarbeta yttrandet i ärendet.

Regionkommitténs yttrande om det sjätte handlingsprogrammet för miljön (CdR 36/2001 fin)(1).

Det utkast till yttrande (CdR 190/2002 rév. 2) som utskottet för hållbar utveckling antog den 12 december 2002. Föredragande var Corrie McChord, fullmäktigeordförande för Stirling Council Viewforth, UK-PSE.

Med beaktande av ovanstående antog Regionkommittén enhälligt följande yttrande vid sin 48:e plenarsession den 12 och 13 februari 2003 (sammanträdet den 12 februari).

1. Inledning

1.1. Regionkommittén välkomnar förslaget till en temainriktad strategi för markskydd, som är ett svar på kravet i den sjätte handlingsplanen för miljön "Miljö 2010: Vår framtid - vårt val - Sjätte miljöhandlingsprogrammet".

1.2. ReK framför ett antal särskilda kommentarer beträffande kommissionens meddelande och föreslår ett mer strukturerat tillvägagångssätt i utvecklingen av strategin med särskild betoning på följande:

- Fastställande av en strategi för en hållbar utveckling av europeisk mark.

- Utarbetande av en serie användarbaserade kvalitetsindikatorer och därtill kopplade mål samt ett pragmatiskt lokalt riskorienterat och kostnadseffektivt skyddsprogram.

- Samordning av åtgärder genom befintliga regleringsinstrument och incitament.

- Utarbetande av alternativ för fler kontroller i framtiden för att successivt komma till rätta med problem som existerat under en längre tid.

1.3. ReK anser att marken i Europa är av avgörande betydelse såväl för vår egen som för utomeuropeiska länders livsmiljö. Från marken får vi vår näring genom jordbruksproduktionen. Den innehåller även viktiga mineraler för skogsbruk och utvinning. Marken är en viktig del av landskapet, den utgör ett stöd för den biologiska mångfalden på land, den är viktig för yt- och grundvattnet och den har stor inverkan på atmosfären. Dessutom har den en viktig funktion som lagringsplats för råmaterial och den har en stor kulturell och social betydelse. Ändå har marken till viss del förstörts genom att vi har nonchalerat och försummat dess betydelse.

1.4. Denna situation har delvis uppstått på grund av att mark och jord i Europa inte i tillräcklig grad har skyddats i lag och därför kulturellt sett inte betraktas som en gemensam naturtillgång på samma sätt som floder, sjöar, hav och atmosfären. Det gör att frivilliga insatser eller lagstiftningsinitiativ för att skydda marken ofta blir föremål för konflikter. Därför måste man i samband med utformningen av en praktisk och effektiv markskyddsstrategi på EU-nivå vara medveten om och ta hänsyn till två faktorer: en korrekt och oundviklig exploatering av markytan å ena sidan och viljan att skydda och bevara en gemensam naturtillgång å andra.

1.5. ReK anser att tiden är inne att ta sig an denna utmaning och säkerställa en långsiktig och hållbar markanvändning i framtiden.

2. Regionkommitténs synpunkter

2.1. Definition (kapitel 2 i meddelandet)

2.1.1. ReK anser att definitionen bör vara så omfattande som möjligt. Tidigare har problem uppstått för att torv exempelvis undantagits från definitionen av mark på grund av dess fullständigt organiska uppbyggnad. Det är viktigt att man definierar begreppet mark för att säkerställa skydd av all markyta i Europa. Definitioner av andra miljöbegrepp ligger till grund för en sådan definition. Som exempel kan nämnas den åtskillnad mellan grundvatten och ytvatten som görs i paragraf 2.1 i den tyska lagen om markskydd.

2.2. Särskilda markfaktorer som är av betydelse för strategiutveckling (punkt 2.3 i meddelandet)

2.2.1. Av meddelandet framgår att man i Europa har identifierat över 320 jordarter, och kommissionen betonar att markskyddsstrategier alltid måste ha en stark lokal prägel. Detta är definitivt sant, men jord har dessutom en ytterst heterogen uppbyggnad med stora skillnader i sammansättning, ekologiska kombinationer och funktioner inom små horisontella och vertikala ytor. Därför måste man vara medveten om det ömsesidiga beroendet mellan olika marktyper, och i hög grad beakta detta när man utarbetar skyddsstrategin.

2.2.2. Mark är en resurs med en stor biologisk, i synnerhet mikrobiologisk, mångfald och innehåller bakterier och svampar som lever i samexistens med ytvegetationen och rotsystemen, och tillsammans med högre stående arter utgör ett komplext nät av näring. Dessa ekologiska kombinationer ligger till grund för viktiga miljöfunktioner som energiproduktion och omsättning av kol och näring samt bidrar till att skapa markstruktur. Av nya forskningsrön framgår att man har man kunnat påvisa viss återhämtningsförmåga inom jordekologin. Man har exempelvis kunnat bevisa att vissa nyckelarter, vars fortbestånd kan påverkas negativt av faktorer i naturen eller faktorer som orsakats av människan, kan ersättas av andra arter som kan utföra markens naturliga miljöfunktioner. Trots det blir det allt tydligare att vissa nyckelarter, exempelvis daggmasken (Lumbricus terrestris), är av avgörande betydelse för skapandet och bevarandet av markstrukturen i seminaturliga ekosystem. Det är av avgörande betydelse att de skyddsstrategier som utarbetas skapar garantier för att jorden bevarar hållbara miljöfunktioner och i synnerhet naturliga markfunktioner.

2.2.3. Markens återhämtningsförmåga är utan tvekan något som utvecklats till följd av de extrema förhållanden som marken utsätts för, till exempel översvämningar, torka, frost och upptining. I en praktisk och genomförbar skyddsstrategi måste utrymme ges för effekterna av dessa naturliga processer.

2.3. Det viktigaste hoten mot marken (punkt 3 i meddelandet)

2.3.1. I meddelandet ges en grundlig sammanfattning av de viktigaste hoten. Det kan dock vara värt att nämna att en minskning av andelen organiskt material och förlust av markstruktur i hög grad bidrar till erosion. Dessutom krävs det en sakkunnig översyn av punkt 3.2 i meddelandet beträffande gränsvärdet på 3,6 % organiskt material som indikator på ett förstadium till ökenbildning. Förlusten av permafrostområden ses också i växande utsträckning som ett hot, i likhet med dokumenterade bevis på förändrade vädermönster som leder till intensivare cykler av torka och översvämningar, och som i sin tur kan skapa erosion, i synnerhet höglandserosion.

2.3.2. Omfattningen och graden av Tjernobylolyckans effekter förefaller vara underskattade. Fortfarande innehåller stora vegetations- och markområden radioaktivt cesium, som har filtrerats bort mycket långsammare än man inledningsvis trodde, framför allt i torv- och sandmark som är fattig på kalium. Större mängder har tagits upp i vegetationen och förts vidare via livsmedelskedjan, och således påverkat boskaps- och jaktområden, t.ex. med avseende på rådjursjakt i bergsområden. Hur den biologiska mångfalden har påverkats är ännu okänt.

2.3.3. Det finns även risk för att patogent material införs via felaktiga markförvaltningsåtgärder, sprids genom naturliga livsmedelskedjor och slutligen når människan. Det är viktigt att frågor som rör biologisk säkerhet och livsmedelssäkerhet beaktas inom ramen för en strategi för markskydd.

2.3.4. Mer allmänna frågor som rör införande av främmande arter bör behandlas närmare. Det är viktigt att man är medveten om de potentiella effekterna av att införa genetiskt modifierade organismer i miljön och risken att genetiskt material släpps ut i marken. Dessutom förefaller det som vissa införda arter, exempelvis plattmasken från Nya Zeeland, leder till ett minskat antal vanliga daggmaskar, vilket får allvarliga konsekvenser för markstrukturen, markfunktionen och markformen. Spridningen av den japanska tusenfotingen (Fallopia japonica) är däremot främst en följd av förflyttning av jord.

2.3.5. En lämpligare beteckning på diffus förorening är kanske diffus markförstörelse, eftersom man tydligt kan påvisa effekterna. Stora landområden är drabbade av försurning och eutrofiering, vilket leder till förändringar i den naturliga vegetationen, faunan och floran och försämrad vattenkvalitet. Trots att omfattande insatser har gjorts för att minska utsläpp och deponering av svavel fortsätter kväveutsläpp från transport och jordbruk att skapa svåra problem. Atmosfäriskt nedfall av tungmetaller står för mellan 38 % och 97 % av den sammanlagda tillförseln av metall i jordbruksmark i Storbritannien. Det är viktigt att man fortsätter att övervaka och bedriva forskning kring atmosfäriskt nedfall av försurande slag, kväve och tungmetaller i marken.

2.3.6. I Europa är jorden på många håll rik på kol. Det är av avgörande betydelse att dessa kollager skyddas eftersom de kan bidra till att hålla klimatförändringarna i schack, i synnerhet som de ökande temperaturerna kommer att nödvändiggöra effektiva motåtgärder. Detta kan på ett värdefullt sätt bidra till prioriteringen i sjätte handlingsprogrammet för miljön om sätt att hantera klimatförändringarna.

2.3.7. Frågan om markförlust till följd av stadsområdenas expansion (hårdgöring av marken) behandlas inte på ett tillfredsställande sätt av kommissionen. Anslutningsfonderna för kandidatländerna är förknippade med vissa problem i detta avseende. När det är praktiskt möjligt bör man vända på den process som hårdgöringen av marken utgör. Utvecklingsplanering i europeiskt perspektiv (ESDP) bör föras fram på bredare front som ett led i ansträngningarna att tillämpa en integrerad markskyddsstrategi.

2.3.8. När det gäller översvämningar och jordskred sägs inget i kommissionens dokument om att allt färre människor bor i bergsområdena och på landsbygden, vilket särskilt rör sektorerna jordbruk och skogsbruk. Effekterna av kraftig nederbörd motverkas i allt mindre utsträckning av jordbruksverksamhet och rationell markplanering.

2.4. Medlemsstaternas åtgärder (punkt 5 i meddelandet)

2.4.1. Det är uppenbart att det föreligger stora skillnader i medlemsstaternas och kandidatländernas sätt att förhålla sig till mark- och jordskydd. I rapporten om markskyddspolitiken i Europeiska unionen från december 1998 sammanfattas de olika system som tillämpas. Det är oklart huruvida man till hundra procent har uppnått mervärdet av en mer samordnad politik på EU-nivå som leder till mer enhetliga standarder och gemensamt skydd av vattensystem i gränsöverskridande flodområden, enhetliga åtgärder för att minska diffus förorening och gränsöverskridande problem i samband med detta och samordnade insatser för att komma till rätta med globala hot såsom klimatförändringar.

2.4.2. I synnerhet är skillnaderna stora när det gäller de åtgärder som vidtagits för att hantera historiska problem med förorenad, utarmad och outnyttjad mark. Det är värt att notera att även om det kommande EU-direktivet om miljöansvar kommer att innebära övervakning av nya förorenade områden, kommer historiska föroreningsproblem inte att omfattas. I ett förslag till markstrategi måste man med nödvändighet ta upp frågan om hjälpinsatser, som är en fråga av största betydelse för framtiden. Hjälparbetet bör utföras på basis av gemensamma riskbaserade målsättningar. I fråga om sanering av tidigare förorenade områden skall lämpliga stimulansåtgärder vidtas i samarbete mellan offentliga och privata intressen, där man bortser från varje form av retroaktivt strikt ansvar. Saneringsinsatserna skall därvid vara förenliga med ekonomiska och miljömässiga hänsyn och i alla händelser baseras på riskanalyser.

2.5. Gemenskapens politik i fråga om markskydd (punkt 6 i meddelandet)

2.5.1. Hanterings- och avfallsreglering erbjuder ett direkt skydd av marken, om än i begränsad omfattning. Lagstiftning om vattenföroreningar och livsmiljö erbjuder däremot enbart ett indirekt skydd.

2.5.2. Det bör noteras att direktivet om avloppsslam i sig inte helt och hållet kan förhindra negativ markpåverkan, eftersom kontrollen är inriktad på att förhindra markföroreningar och smittspridning. Gödning med slam, i synnerhet i kombination med annat material såsom oorganiska och organiska gödningsmedel, kan leda till eutrofiering av marken. Vidare kan gödning med avloppsslam under olämpliga förhållanden resultera i hårdgödning och nedbrytning av den fysiska strukturen. Direktivet omfattar för närvarande inte annat avfall som används som gödning av jordbruksmark, exempelvis slam från pappersbruk, livsmedelsavfall, kalkavfall, gips och kompost. Alla dessa avfallstyper kan orsaka föroreningar och smittspridning om gödningen inte sköts väl.

2.5.3. Kraven i direktivet om badvatten har även lett till markförvaltningskontroller i områden där misslyckanden att uppnå den obligatoriska normen kan kopplas till diffus avrinning från jordbruk och undermarksflöde av fekala indikatororganismer.

2.5.4. ReK välkomnar de möjligheter Cafe (Clean Air for Europe), den gemensamma jordbrukspolitiken och ramdirektivet för vatten innebär när det gäller att stärka genomförandemekanismerna för markskydd. I synnerhet kommer meddelandet om planering och miljön helt att ligga i linje med kraven i det sjätte handlingsprogrammet för miljön att integrera miljöhänsyn i andra politikområden.

2.5.5. Det bör påpekas att transportkorridorer på ett positivt sätt kan bidra till den biologiska mångfalden, om de förvaltas på rätt sätt. Extensiva och ekologiskt skyddade landremsor kan fungera som transportkanaler, något som ofta saknas, framför allt i områden där intensivt jordbruk bedrivs.

2.5.6. Trots att det klart framgår att viss politik bidrar till att öka markskyddet, måste man vara medveten om att politikens roll i skyddet av marken ofta inte är uppenbar och att sambanden mellan de olika politikområdena inte är tillräckligt tydliga. Exempelvis kan man ifrågasätta nivån på det markskydd som erbjuds genom bedömning av nya och befintliga substanser, eftersom det enbart är ett begränsat antal kemikalier som undersöks och det inte görs någon heltäckande bedömning av dessa substansers inverkan på marken och dess komplexa ekologiska system.

2.5.7. Kommissionen beskriver god jordbrukssed som skall främjas och positiva miljöåtgärder inom jordbruket som vidtas för markskyddet. Det saknas emellertid tydliga riktlinjer för att med stöd av den gemensamma jordbrukspolitiken säkerställa en effektivare övergripande kontroll av marken.

2.6. Befintliga system för insamling av uppgifter om marken (punkt 7 i meddelandet)

2.6.1. Traditionella metoder för provtagning och analys av mark är ibland tidsödande och kräver stora resurser, delvis på grund av markens heterogena sammanställning (se punkt 3.2 i meddelandet) och delvis på grund av bristande kunskap om de komplexa fysiokemiska och ekologiska processer som bidrar till markens övergripande funktioner. Därför måste man samla in och analysera prov från ett stort antal utslagsgivande ämnen. För en sådan metod krävs att man snarast möjligt företar en grundläggande översyn i syfte att fastställa enklare och mer kostnadseffektiva och ekologiskt relevanta rapporteringssystem i linje med tydligt fastställda målsättningar som gäller för hela Europa. Kunskap och erfarenheter från befintliga övervakningssystem bör integreras i ett europeiskt system.

2.7. Den framtida utvecklingen (kapitel 8 i meddelandet)

2.7.1. ReK stöder förslaget att utvidga bilagorna i direktivet om livsmiljö till att även omfatta markskydd. Det bör påpekas att ett omfattande forskningsprogram om den biologiska mångfalden i marken pågår i Storbritannien, där den mest studerade avgränsade biten mark i världen kommer att finnas till hands under de kommande fem åren.

2.7.2. Det är uppenbart att insatser krävs för att säkerställa att miljöpolitiken, den gemensamma jordbrukspolitiken och annan relevant politik integreras i syfte att skapa ett mer samordnat, omfattande och systematiskt skyddssystem. För att detta verkligen skall ske krävs en styrgrupp inom kommissionen som ansvarar för verksamheten.

3. Regionkommitténs rekommendationer

3.1. ReK anser att en strategi i grunden bör innehålla en analys av den nuvarande situationen, en framtidsvision och en serie åtgärder i flera steg som kan vidtas för att uppnå denna framtidsvision. Detta bör kombineras med ett program för mätning och övervakning av framsteg och resultat.

3.2. Genom att sammanfatta många av drivkrafterna, påtryckningarna, effekterna och befintliga hjälpåtgärder ger kommissionen i sitt meddelande en rimlig analys av den nuvarande situationen.

3.3. Meddelandet erbjuder emellertid inte en framtidsvision för markkvaliteten i EU. Att utarbeta en sådan vision behöver inte nödvändigtvis vara svårt eller komplicerat, trots alla de olika markfunktioner och markformer som beskrivs ovan.

3.4. Framtidsvision

3.4.1. Generellt måste vi ha som målsättning att förhindra ytterligare markförstörelse och säkerställa att marken i Europa inom en generation är "sund nog för sitt ändamål", och därefter förvaltas på ett ekologiskt hållbart sätt. Genom formuleringen "sund nog för sitt ändamål" inför man pragmatism och realism i strategin, vilket är av avgörande betydelse för att strategin skall fungera i praktiken.

3.4.2. De olika funktionerna skulle kunna omfatta följande:

- Stöd för den biologiska mångfalden, dvs. de organismer som lever i marken och är beroende av den.

- Mellanlager och buffert för grund- och ytvatten för att bevara en hög ekologisk standard och en markkvalitet som är tillräckligt hög för andra slutändamål såsom rekreation, bad, vattenförsörjning.

- Jordbruks- och skogsproduktion.

- Bevarande av kollager.

- Mänsklig utveckling.

- Mänsklig bosättning.

- Lagringsplats för råmaterial.

3.4.3. Man bör utgå från de mest krävande funktionerna, eller en kombination av funktioner, och på bred bas fastställa syften och funktioner för samtliga markytor i Europa. System för markklassificering och bedömning av olika användningsområden bör integreras i strategin på basis av marktyp, belägenhet, klimat, altitud, läge och lutning.

3.5. Åtgärder för att uppnå framtidsvisionen

3.5.1. Av titeln "strategi för markskydd" framgår att man enbart avser att uppnå en stabil nivå, så att kvalitetsnivån inte fortsätter att sjunka i Europa. Det är en värdefull målsättning i sig. Av strategin måste dock tydligt framgå om man avser att begränsa sig till enbart denna, något begränsade, målsättning, eller om man avser att se längre och ange sätt och metoder som kan användas för att aktivt främja en kvalitetsförbättring och så småningom lösa problem som uppstått för längesedan och som kvarstår än i dag, exempelvis förorenad mark. För att strategin skall fylla sin funktion måste den åtminstone vara utformad så att hänsyn kan tas till de mer långsiktiga målsättningarna, att mål fastställs och att utrymme ges för en utvärdering av utvecklingen på ett mätbart sätt genom insamling av uppgifter och information. Vid utarbetandet av en strategi för markskydd och av nya bestämmelser bör man se till att subsidiaritetsprincipen strikt beaktas. Åtskilliga problem i samband med markskyddet kan lösas på nationell nivå eller bilateralt mellan medlemsstaterna och regionerna eller lokala organ med direkt behörighet på detta område.

3.5.2. Strategin måste utgå från ett helhetsperspektiv och integrera olika aspekter. Det vore olämpligt att, som kommissionen föreslår, utarbeta skilda initiativ om erosion, minskad andel organiskt material och föroreningar (i synnerhet beträffande avloppsslam, kompost och gruvavfall).

3.5.3. I definitionen av markanvändning måste utrymme ges för olika lokala och för ändamålet utformade standarder för markkvalitet. För vissa särskilda ändamål, exempelvis mänsklig bosättning eller mänsklig utveckling, kan dessa standarder fastställas med utgångspunkt i viktiga kemiska parametrar som är kopplade till nivån på befolkningens riskexponering på basis av den verksamhet som bedrivs. Detta ligger i linje med initiativet i sjätte ramprogrammet för miljön att koppla miljö till folkhälsa. För andra ändamål, till exempel stöd för den biologiska mångfalden, bör mer allmänna kvalitetsparametrar utvecklas genom ett forskningsprogram på EU-nivå. Det är av avgörande betydelse att enkla, kostnadseffektiva och ekologiska testtekniker blir tillgängliga. En möjlighet som skulle kunna nå framgång är enkla betningstester som man kan utarbeta på gemenskapsnivå för att fastställa den fysiologiska profilen hos mikrobiologiska kulturer, biosensorer eller biomarkörer. Med utgångspunkt i det kan man sedan utveckla en serie snabba och värdefulla standardiserade tester som kan avpassas mot nära nog naturliga jordar runtom i Europa för att skapa ett system som kan användas för att bedöma den ekologiska statusen i en bestämd jord. En sådan metod skulle helt ligga i linje med den exempelmetod som föreskrevs i ramdirektivet om vatten. I direktivet fastställs mål för utmärkt ekologisk kvalitet och hög ekologisk kvalitet på ytvatten. I de fall vattnet i hög grad påverkats av den mänskliga utvecklingen förväntades vattnet enbart uppnå hög ekologisk kvalitet.

3.5.4. Standardiserade metoder med lämpliga kvalitetskontroller är en förutsättning för att samordnade bedömningar av markkvaliteten skall kunna införas på EU-nivå.

3.5.5. Med utgångspunkt i en viss marks funktion och ändamål och en bedömning av markens kvalitet utifrån lämpliga standarder, bör man genom en lokal riskbedömningsanalys fastställa vilka jordar som bör prioriteras och vilka som kan skyddas på det mest kostnadseffektiva sättet. I detta avseende måste hänsyn tas till det tryck som jorden utsätts för.

3.5.6. Genom en sådan åtgärdsram på EU-nivå kommer man att skapa rättvisa villkor och främja en målinriktad hushållning med knappa resurser genom mer lokalt baserade handlingsplaner, i syfte att minimera miljökonsekvenserna.

3.5.7. I strategin bör även befintliga instrument identifieras. Vidare bör strategin innehålla förslag på hur dessa kan användas på effektivaste sätt, så att medlemsstaterna kan börja utveckla god praxis med utgångspunkt i allmänt erkända praktiska och effektiva metoder. När det gäller ramdirektivet om vatten kommer det till exempel att krävas åtgärder i flodavrinningsområden och delavrinningsområden för att bekämpa diffusa föroreningar. Många av dessa åtgärder kommer med nödvändighet att vara nära knutna till markförvaltningsfrågor och kan utnyttjas för att skydda eller förbättra markkvaliteten (som exempel kan ges de markförvaltningsavtal som lantbrukare i Frankrike använder). Dessa samordningsvinster måste utnyttjas till fullo innan man utarbetar nya lagstiftningssystem som kan komma att bli nödvändiga för att överbrygga klyftor.

3.5.8. En förutsättning för att strategin skall bli framgångsrik är att samtliga berörda parter görs aktivt delaktiga. Eftersom marken till största delen är privatägd är idén i sjätte handlingsplanen för miljön om att involvera marknaden mycket viktig. Nya sätt att involvera markförvaltare och andra samhällssektorer kommer att vara avgörande för strategins framgång. Detta bör utgöra ett viktigt led i strategin.

3.6. Arbetsplan och tidsplan

3.6.1. Det förefaller realistiskt att strategin publiceras 2004, eller åtminstone de delar av strategin som föreslagits. Man måste emellertid vara medveten om att vissa forskningsresultat som kan understödja strategin eventuellt inte är tillgängliga vid den tidpunkten. ReK vill än en gång betona att man skulle föredra en integrerad strategi framför en rad olika komponenter rörande påfrestningar, mark, region och åtgärder som inte hänger ihop. I detta sammanhang bör de befintliga bestämmelserna i regionerna och kommunerna och de kriterier som de grundas på tas i beaktande.

3.6.2. Någon löptid för strategin fastställs inte. Helst bör strategin sträcka sig långt in i framtiden, åtminstone 10 år, för att man skall kunna planera långsiktigt och för att möjligheter skall skapas för andra målsättningar än enbart skydd. Mer långtgående mål skulle exempelvis kunna omfatta hjälpåtgärder för att förbättra situationen samt utarbetande av rådgivnings- och lagstiftningsmaterial på basis av resultaten av övervakningen och analyserna av åtgärdernas effektivitet. Det är uppenbart att en utvärdering efter halva tiden kommer att krävas för en strategi som sträcker sig över tio år.

3.6.3. En övergripande strategi för markskydd, och i förlängningen förbättrad markkvalitet, kommer att ge kandidatländerna möjligheter att bevara ekologiskt värdefulla element i sina jord- och markförvaltningsmetoder och samtidigt förhindra att marken förstörs ytterligare på grund av den snabba utvecklingen efter anslutningen till Europeiska unionen. Kandidatländerna har även stora historiska problem med markföroreningar och markförstörelse som man måste ta itu med och försöka komma till rätta med genom ett löpande riskbaserat flerårigt åtgärdsprogram.

Bryssel den 12 februari 2003.

Regionkommitténs

ordförande

Albert Bore

(1) EGT C 357, 14.12.2001, s. 44