Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av rådets direktiv 91/308/EEG av den 10 juni 1991 om åtgärder för att förhindra att det finansiella systemet används för tvättning av pengar"

(2000/C 75/10)

Den 5 oktober 1999 beslutade rådet i enlighet med artikel 262 i EG-fördraget att rådfråga Ekonomiska och sociala kommittén om ovannämnda förslag.

Sektionen för Ekonomiska och monetära unionen, ekonomisk och social sammanhållning, som ansvarat för det förberedande arbetet i ärendet, antog sitt yttrande den 10 januari 2000. Föredragande var Robert Pelletier.

Vid sin 369:e plenarsession den 26- 27 januari 2000 (sammanträdet den 26 januari) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 81 röster för, 11 emot och 10 nedlagda röster.

1. Inledning

1.1. I sitt yttrande av den 19 september 1990 om det första direktivet om åtgärder för att förhindra att det finansiella systemet används för tvättning av pengar(1) gav Ekonomiska och sociala kommittén sitt fulla stöd till en ökad bekämpning av grov brottslig verksamhet som fördöms av det internationella samfundet, och i synnerhet sådan verksamhet som är kopplad till handel med narkotika.

1.2. Flera synpunkter som framfördes i det yttrandet vann gehör.

1.3. Kommittén stödde även införandet av åtgärder som grundar sig på att man utnyttjar information som erhålls i och med att tvättningen måste ske via banksystem och finansiella institut i allmänhet.

1.4. Sedan det första direktivet genomfördes 1991 har rådet, kommissionen och Europaparlamentet så gott som oupphörligen efterlyst en ökad bekämpning av den organiserade brottsligheten samt att man skall inrätta ett övergripande åtgärdsprogram med konkreta rekommendationer (se bland annat Europeiska rådets resolutioner i Dublin från december 1996 och den handlingsplan som antogs av Europeiska rådet i Amsterdam i juni 1997).

1.5. Alldeles nyligen handlade en stor del av rekommendationerna från Europeiska rådet i Tammerfors den 15- 16 oktober 1999 om bekämpning av brottslighet på gemenskapsnivå.

1.6. Förutom dessa rekommendationer som syftar till att öka samarbetet mellan medlemsstaternas myndigheter, har rådet ägnat ett kapitel åt särskilda åtgärder för att bekämpa tvättning av pengar och rekommenderat att förslaget till ändring av det direktiv som ligger till grund för detta yttrande skall antas så snart som möjligt.

1.7. Kommissionen publicerade nyligen ett mycket viktigt meddelande om Europeiska unionens handlingsplan för narkotikabekämpning (2000- 2004)(2) som kommittén kommer att utarbeta ett yttrande om.

2. Allmänna kommentarer

2.1. På grund av sin omfattning stör tvättningen av pengar det internationella finansiella systemet.

2.2. De pengar som är föremål för denna verksamhet har ett mycket varierande ursprung. Det är uppseendeväckande när det handlar om förskingring av Internationella valutafondens medel till länder som Ryssland, men svårare att avslöja när ursprunget finns att söka i omfattande finansiella montage gjorda av specialister i nära kontakt med "offshore-paradis", som står utanför den kontroll som EU och en del av västvärlden sedan ett decennium tillbaka försöker att etablera.

2.3. Förstärkningen av insatserna till följd av direktivet från 1991 för att bekämpa tvättning av pengar är onekligen ansenlig.

2.4. Man måste emellertid se såväl EU:s konkreta insatser som unionens avsikter i förhållande till de resultat som uppnåtts i fråga om handelns omfattning och beräkningen av de inkomster som den ger.

2.5. I kommitténs yttrande från 1990 uppgick narkotikahandeln enligt tillgänglig information till mellan 300 och 500 miljarder dollar. Denna handel har inte minskat, utan uppgår för närvarande till 8 % av världshandeln enligt statistik från FN och information om penningtvätt från Finansiella aktionsgruppen (FATF). Penningtvätten uppgår årligen till mellan 2 och 5 % av världens BNP, det vill säga till mer än 1000 miljarder dollar.

2.6. Eftersom gemenskapens och medlemsstaternas insatser är inriktade på tvättning av pengar med koppling till narkotikahandel tenderar man att glömma att det är absolut nödvändigt att bekämpa dess upprinnelse, det vill säga narkotikaförsäljningen ute på gatan; all tvättning av pengar har sitt ursprung i detaljförsäljning till missbrukare.

2.7. Bekämpningen av penningtvätt kan inte skiljas från de insatser som riktar sig mot de personer som inkasserar pengar, antingen verksamheten försiggår inom ramen för den organiserade brottsligheten med omfattande strukturer eller den sker på en lägre och diffusare nivå med langare som inkasserar en mängd mindre belopp som motsvarar priset på den narkotika som säljs till missbrukarna och vars summa ligger till grund för penningtvätten(3).

2.8. Kommittén är medveten om att polisens och rättsväsendets bekämpning av denna handel främst är en fråga för de enskilda länderna och att detta inte tillhör området för det direktiv som kommittén ombetts granska. Inte desto mindre beklagar kommittén att man i direktivet inte framhåller det uppenbara samband som finns mellan polisens och rättsväsendets bekämpning av denna handel och bekämpningen av den penningtvätt som har sitt ursprung i denna. Denna koppling är nödvändig. De finansiella mellanhänderna kan trots sina samarbetsinsatser inte ersätta polis- och rättsväsendet, och det är inte heller deras roll.

2.9. Det förefaller som om Europeiska rådet i Tammerfors i oktober 1999 slagit in på denna linje, då man uppmanar till "inrättandet av en europeisk aktionsgrupp med europeiska polischefer som i samarbete med Europol skall utbyta erfarenheter, bästa praxis och information om aktuella tendenser i gränsöverskridande brottslighet samt bidra till planeringen av operativa åtgärder"(4).

2.10. Redan i yttrandet från 1990 konstaterade kommittén att "en harmonisering av de förebyggande åtgärderna mot drogmissbruk är ett nödvändigt komplement till förslaget till direktiv"(5).

2.11. Kommittén delar helt kommissionens uppfattning att FATF:s insatser bör omfatta så många länder som möjligt för att skapa ett världsomspännande nätverk för penningtvättsbekämpning.

2.12. FATF:s insatser för att fastställa kriterier för identifiering av länder och jurisdiktioner som kan anses vara "icke samarbetsvilliga" i kampen mot penningtvätt är i detta avseende grundläggande för handlingsplanen. FATF håller på att utarbeta en lista över dessa länder som enligt planerna skall publiceras i mitten av år 2000.

2.13. Vid Europeiska rådet i Tammerfors framhöll man att det är nödvändigt att ingå avtal med offshore-centrum i tredje land för att garantera ett effektivt och öppet samarbete i enlighet med de rekommendationer som FATF gjort på området.

2.14. Kommittén är övertygad om att bekämpningen av penningtvätt bör ske på världsomspännande nivå och beklagar att rådet och kommissionen inte ger insatser i samarbete med FN och Internationella valutafonden (IMF) större plats.

2.15. Vid sitt senaste årsmöte i Tammerfors i september 1999 gav IMF än en gång uttryck för sin vilja att bekämpa organiserad brottslighet, narkotikahandel och tvättning av pengar. Kommittén anser att det krävs ett ökat samråd mellan EU och IMF, eftersom valutafonden är det enda organ som på det internationella planet kan införa bekämpningsåtgärder som är jämförbara med EU:s.

2.16. Kommittén stöder förslaget om att Europeiska unionen skall ställa mycket höga krav och att man skall gå ett steg längre än den uppdaterade versionen av de 40 ursprungliga FATF-rekommendationerna genom att försöka få vissa yrkesgrupper att delta mer aktivt i kampen mot penningtvätt. Det bör noteras att de yrkesgrupper inom finanssektorn som omfattas av direktivet från 1991 har varit tvungna att som vägledning för sin personal utarbeta en uppförandekodex och detaljerade föreskrifter om hur direktivet bör tillämpas. Det råder ingen tvekan om att de nya yrkesgrupper som omfattas av direktivet bör ges samma information.

2.17. Kommittén anser att EU:s regler mot penningtvätt ovillkorligen skall gälla som en del av gemenskapslagstiftningen för ansökarländerna. Det räcker inte att ansökarländerna rent formellt överför direktivet till sin lagstiftning som gällande gemenskapsrätt, utan de bör även vidta konkreta åtgärder för att säkerställa tillämpningen (förstärkning inom polis- och rättsväsende, deltagande i FATF:s, Interpols och Tracfins arbete m.m.).

2.18. En ökning av kommissionens tekniska stöd till ansökarländerna på detta område bör utgöra en viktig del av partnerskapsavtalen.

2.19. Kommittén vill i synnerhet göra kommissionen uppmärksam på övergången till euron, eftersom det är en känslig period då det finns risk för växling av tvättade pengar. Fastän gränsen för belopp som skall deklareras fastställts till 15000 euro, kommer det att vara mycket lätt att kringgå denna regel genom att göra transaktioner som inte överstiger gränsbeloppet i flera olika institut. Hur som helst kommer det att bli svårt att skilja mellan tesaurerade sedlar (som inte cirkulerar reguljärt utan används informellt som betalningsmedel eller sparform i tredje land) och tvättade pengar.

2.20. Effektiv kontakt mellan de utredande myndigheterna och bankerna skulle förbättra både bankpersonalens motivation och kvalitetsrapporterna. Det skulle också göra det möjligt för banker att bedöma om deras utbildningsinsatser är tillräckliga. Dessutom skulle man genom effektiv feedback kunna hindra banker att av misstag utföra penningtvättstransaktioner. På det hela taget skulle ett effektivt feedbacksystem leda till bättre resultat i kampen mot penningtvätt.

2.21. Naturligtvis får de nationella myndigheterna inte bryta mot kravet på tystnadsplikt i samband med en utredning. Effektiv feedback bör åtminstone omfatta allmän information och statistiska uppgifter. Det bästa hade varit om denna feedback även omfattade vissa specifika konfidentiella uppgifter till den behöriga myndigheten, exempelvis bekräftelse på att man underrättats om en misstänkt transaktion, information om det beslut den behöriga myndigheten har fattat i enlighet med kravet på tystnadsplikt samt en kopia av alla juridiska beslut som hänger samman med ett särskilt fall.

3. Genomförandet av 1991 års direktiv

3.1. Kommittén kan konstatera att kommissionen i sina två rapporter till rådet och Europaparlamentet(6) anser att medlemsstaterna på ett framgångsrikt sätt har genomfört direktivet från 1991 och att den finansiella sektorn, i synnerhet bankerna, har gjort stora ansträngningar för att hindra att pengar som härrör från illegal verksamhet kommer in i det finansiella systemet.

3.2. Information från företrädare för FATF liksom rapporten från IMF bekräftar kommissionens iakttagelser.

3.3. Bankernas noggrannare kontroll har lett till att de som ägnar sig åt penningtvätt försöker hitta alternativa sätt att dölja pengarnas kriminella ursprung, och detta utgör en stor utmaning inte bara för EU utan för hela det internationella samfundet.

4. Handlingsplanen för bekämpande av den organiserade brottsligheten

4.1. Direktivets motivering tyder på att rådet ger sitt fulla stöd till kommissionens handlingsplan.

4.2. Man bör notera att det skett stora framsteg i fråga om förbudet mot penningtvätt i och med att penningtvätt har kriminaliserats i samtliga medlemsstater.

5. Förbudet mot penningtvätt

5.1. Mot bakgrund av FATF:s rekommendation från 1996 godkände rådet den 3 december 1998 tillämpningen av artikel 6 i Strasbourgkonventionen som handlar om penningtvätt. Bestämmelsen innebär att tvätt av pengar som utgör vinning från grova brott, det vill säga brott med ett maximistraff på mer än ett års fängelse eller ett lägsta straff på minst sex månaders fängelse, kriminaliseras. Detta utgör stora framsteg för brottsbekämpningen som ursprungligen endast omfattade kriminalitet kopplad till narkotikahandel.

6. Vilka verksamheter inom finanssektorn omfattas?

6.1. I enlighet med Europaparlamentets rekommendationer specificeras definitionen av finansiell institution i förslaget till direktiv; definitionen utsträcks till att innefatta växlings- och överföringskontor samt investeringsföretag enligt definitionen i investeringstjänstedirektivet.

7. Vilka verksamheter utanför finanssektorn omfattas?

7.1. Mot bakgrund av slutsatserna från Europeiska rådet i Dublin i december 1996 och FATF:s årliga rapporter som noterar penningtvättarnas ständigt ökande användning av andra finansiella institutioner än banker och av icke-finansiella affärsverksamheter, vilket anses återspegla en situation där bankerna i högre grad iakttar åtgärderna mot penningtvätt, föreslår kommissionen tillsammans med Europaparlamentet att yrkesgrupper och företagskategorier som kan bli involverade i verksamhet som gäller penningtvätt skall inbegripas i direktivets tillämpningsområde.

7.2. Europaparlamentet föreslog i en resolution i mars 1999 en påtaglig utvidgning av direktivets tillämpningsområde, som skulle omfatta fastighetsmäklare, konsthandlare, auktionsförrättare, kasinon, valutaväxlingsföretag, penningöverföringsföretag, notarier, redovisningsansvariga, advokater, skatterådgivare och revisorer.

7.3. De olika instanser som behandlat frågan om penningtvätt, bland annat FN:s kontor för narkotikakontroll och högnivågruppen om organiserad brottslighet (som inrättades vid Europeiska rådets möte i Dublin), har kunnat konstatera att man i större utsträckning använder specialister, i synnerhet jurister, för att bygga upp komplicerade nätverk av skalbolag, "trust funds" m.m. som redskap för att gömma brottsligt intjänade medel och dölja ursprunget(7).

7.4. Kommissionen har tagit med flertalet av de verksamheter som Europaparlamentet nämnt, dock med starka reservationer i fråga om att inkludera konsthandlare och auktionsförrättare, med tanke på svårigheterna att avgränsa sådana verksamheter exakt och att kontrollera hur föreskrivna regler tillämpas. Det bör påpekas att reglerna innebär kundidentifikation och rapportering om eventuella misstankar om penningtvätt till behöriga myndigheter i medlemsstaterna.

7.5. Kommissionen anser dessutom att en utvidgning av direktivet till att omfatta konsthandlare också skulle leda till frågan om huruvida samma regler bör tillämpas på alla som handlar med värdefulla föremål, till exempel försäljare av lyxbilar, juvelerarbutiker eller frimärks- och mynthandlare.

7.6. I fråga om advokater intar man i direktivet en försiktig attityd med hänsyn till deras tystnadsplikt. Advokater skulle vara undantagna från alla krav på identifiering eller rapportering i samband med att de företräder eller försvarar sina klienter i rättssaker.

7.7. Bortsett från dessa tillfällen skall medlemsstaterna kunna ge advokaterna möjlighet att meddela sitt advokatsamfund eller annan yrkesorganisation misstanke i stället för att vända sig till de normala myndigheterna med ansvar för penningtvättsbekämpning. Det bör påpekas att i vissa medlemsstater är advokater behöriga att utföra finansiella transaktioner och inneha kontanter för sina klienters räkning, vilket försvårar direktivets tillämplighet på denna yrkeskategori.

7.8. Det behövs emellertid lämpliga sanktioner i de fall då en rapport inte lämnas till det berörda advokatsamfundet, fastän så borde ha skett.

7.9. Utvidgningen av bestämmelserna i direktivet till att omfatta notarier och oberoende jurister gäller endast finansiella transaktioner eller företagstransaktioner där risken för penningtvätt är hög.

8. Kundidentifikation vid anonyma transaktioner

8.1. I förslaget till direktiv gäller samma rekommendationer för kundidentifikation vid anonyma transaktioner. En viss tveksamhet består i fråga om hur direktivet skall tillämpas på transaktioner via Internet.

8.2. Europeiska rådet i Amsterdam framhöll i sitt åtgärdsprogram avseende organiserad brottslighet att tekniska innovationer såsom Internet och elektroniska banker är mycket effektiva verktyg i samband med grova brott, bedrägeri och korruption. Man underströk att åtgärder för att förebygga och bekämpa denna kriminella verksamhet nästan alltid ligger steget efter(8).

8.3. Elektronisk överföring av medel (via Internet) är omedelbar och - med hjälp av enkel teknik som alla kan lära sig - lätt att dölja utan att lämna spår. Det räcker med att transaktioner passerar genom ett land som inte är villigt att samarbeta eller involverar brevlådeföretag för att kontrollen inom EU skall lamslås.

8.4. Detta leder till att det snarare är aktörerna på finansmarknaderna än överföringarna som bör kontrolleras. Kommittén framhöll detta i sitt yttrande av den 27 januari 1999(9) om lagstiftningen avseende utgivarna av e-pengar, som är ett område med mycket slappa bestämmelser.

8.5. Kommittén delar kommissionens uppfattning att banker bör anta lämpliga förfaranden för att kunna identifiera kunder i samband med anonyma finansiella transaktioner. Kommittén anser emellertid inte att bilagan till det föreslagna direktivet är ett lämpligt instrument för att uppnå detta mål.

8.6. Att banken inte har direkt kontakt med kunden utgör inte något hinder för tillbörlig legitimation i form av ett juridiskt bevis såsom föreskrivs i artikel 3 i direktivet från 1991 och som är praxis i banker. Legitimationen kan till exempel överlämnas åt en fullmaktsinnehavare eller pålitlig tredje part (exempelvis ett annat kreditinstitut eller finansiellt institut, en notarie eller ambassad) eller ske genom rekommenderat brev.

8.7. Elektroniska signaturer bör också betraktas som bevis, i synnerhet efter det att direktivet om en gemensam ram för elektroniska signaturer nyligen antogs. Enligt kommitténs uppfattning rättfärdigar utvecklingen av anonyma finansiella transaktioner inte nya identifikationsbestämmelser.

8.8. Däremot är flexibilitet absolut nödvändigt för att klara av den snabba utvecklingen inom distansbanksektorn. Denna flexibilitet garanteras genom det vaga begreppet "bevis". Det enda som bör krävas av banker är att de vid anonyma transaktioner har erhållit lämpliga identifikationsbevis av sina kunder. Bankerna bör själva besluta om identifikationsmetod. Generellt innehåller bilagan goda exempel på metoder som kan tillämpas för att identifiera kunder i samband med anonyma finansiella transaktioner, men bilagan skulle snabbt bli inaktuell eftersom det ständigt utvecklas nya distansbankfunktioner och identifikationsmetoder.

8.9. Om man skulle enas om att behålla bilagan anmodar kommittén de europeiska myndigheterna att tydligt framhålla att bilagan inte är av bindande karaktär och att den bör betraktas som en vägledning med begränsade metoder för identifikation av kunder i samband med anonyma finansiella transaktioner. I och med bilagans icke-bindande karaktär säkerställs den nödvändiga flexibiliteten i de identifikationsmetoder som tillämpas vid anonyma finansiella transaktioner.

9. Informationsutbyte

9.1. Kommissionen planerar för ett utbyte av information om penningtvätt och föreslår att det skall ske inom ramen för ett utbyte av handlingar om olaglig verksamhet som berör Europeiska gemenskapernas finansiella intressen (en utvidgning som är föremål för kritiska kommentarer i analysen av de enskilda artiklarna).

10. Behov av regelbunden granskning av Europeiska unionens åtgärder på detta område

10.1. Kommissionens regelbundna rapportering om direktivets genomförande kommer endast att rikta sig till rådet och Europaparlamentet. Vi anser inom kommittén att vi besitter en hög kompetens på detta område och beklagar att vi inte kommer att rådfrågas när det gäller det fortsatta arbetet med detta direktiv som kommittén fått på remiss.

11. Synpunkter på de enskilda artiklarna

- Artikel 1 (ersätter artikel 1 i direktiv 91/308/EEG)

1) Utvidgningen av direktivets tillämpningsområde till att omfatta växlingskontor och överföringskontor, försäkringsföretag (inom ramen för de verksamheter som direktivet omfattar) och investmentbolag föranleder inte några invändningar, då det innebär en komplettering av definitionerna i direktiv 77/780/EEG som legat till grund för förslaget.

2) Man bör framhålla vikten av att direktivet omfattar inom gemenskapen belägna filialer till kreditinstitut med huvudkontor inom eller utanför gemenskapen.

3) Kommittén anser att direktivets bestämmelser även bör tillämpas på filialer eller dotterbolag till kreditinstitut i gemenskapen som är belägna i tredje land och i synnerhet i länder som inte vidtagit likvärdiga tillsyns- och bekämpningsåtgärder avseende penningtvätt (offshoreländer, skatteparadis osv.).

4) Punkt E)- definition av "brott".

Genom att definitionen har utvidgats till att omfatta "bedrägeri, korruption eller varje annan olaglig verksamhet som skadar eller som sannolikt kan skada Europeiska gemenskapernas finansiella intressen" finns det risk för att man ålägger finansinstituten en alltför långtgående skyldighet att rapportera misstankar, som i hög grad går utanför förstahandsmålsättningen att bekämpa narkotikahandel och organiserad brottslighet. Man kan befara att personalen på sådana institut av rädsla för eventuellt straffrättsligt ansvar inte systematiskt anmäler alla transaktioner som på något sätt förefaller misstänkta eller abnorma.

5) Uttrycket "som skadar eller som sannolikt kan skada Europeiska gemenskapernas finansiella intressen" kan även omfatta momsskattefusk eller bedrägeri i samband med återbetalningar enligt GJP, användning av strukturfondsmedel eller alla de subventioner som EU beviljar.

6) Även denna form av bedrägeri faller inom särskilda institutioners behörighetsområde (statliga myndigheters och specialiserade gemenskapsorgans skattekontroll)(10). Denna avvikelse riskerar i praktiken att skada hela processens effektivitet.

7) Artikel 280 i Amsterdamfördraget utgör rättslig grund för bekämpning av bedrägeri som skadar Europeiska gemenskapernas ekonomiska intressen. Den gör det möjligt för rådet att på förslag av kommissionen kunna vidta "nödvändiga åtgärder för att ge effektivt och likvärdigt skydd i medlemsstaterna".

- Artikel 2 a

1) Kommittén ställer sig tveksam till huruvida det är lämpligt att undanta konsthandlare och auktionsförrättare från förteckningen över berörda yrkesgrupper. De varor som dessa mellanhänder handlar med kan representera mycket stora belopp, som ofta betalas kontant och utan någon kontroll av köparens identitet. Det är så gott som säkert att i synnerhet auktioner utgör en diskret och lätt kanal för penningtvätt.

Kundidentifiering bör därför ske vid kontanta transaktioner som överstiger 15000 euro.

2) Att i den franska versionen låta "comptables" ingå under punkt 3) i förteckningen tycks alltför omfattande, eftersom det kan inbegripa avlönade redovisningsansvariga som arbetar inom ett företag, bland annat i banker. Det vore korrektare att skriva "expert comptable". [Detta berör inte den svenska översättningen, där man korrekt använder begreppet "revisorer"].

- Artikel 3.2, andra stycket

1) I andra stycket i artikel 3.2 i förslaget till direktiv hänvisar man till en bilaga för en definition av de exakta förfarandena för kundidentifikation vid anonyma finansiella transaktioner.

2) Vissa av förfarandena i denna bilaga förefaller tunga eller svåra att genomföra i praktiken, som till exempel:

- Skyldigheten att genomföra den första betalningen i transaktionen via ett konto som öppnats i kundens namn hos ett kreditinstitut i Europeiska unionen eller i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet [punkt v) b] eller i ett av de länder som omfattas av direktivet.

- De olika kontroller som skall genomföras om motparten hör hemma utanför Europeiska unionen och Europeiska ekonomiska samarbetsområdet [punkt vi) b].

3) Mer allmänt sett ingriper kommissionen direkt i själva organisationen via finansinstituten och deras kontrollförfaranden, vilket innebär en onödig inblandning som saknar grund. I direktivet och dess bilaga uttrycks inte klart vilka förfaranden som skall tillämpas för identifikation av transaktioner på Internet.

- Artikel 7

1) Skyldigheten att rapportera om misstänkta transaktioner är grundläggande i förslaget till direktiv. Den bör kopplas till objektiva kriterier som ger vägledning om vilka typer av transaktioner som medför rapporteringsskyldighet; på grund av de misstänkta aktiviteternas karaktär kan dessa emellertid inte vara definitiva.

- Artikel 12.2

1) Stryk följande i den första meningen i artikel 12.2: "som skadar eller som sannolikt kan skada Europeiska gemenskapernas finansiella intressen" (se punkt 4- 6 i kommentarerna till artikel 1).

2) Den nya definitionen av kreditinstitut (artikel 1 A) och den åttonde beaktandesatsen verkar medföra att en misstänkt penningtvättstransaktion endast måste anmälas i det land där det behöriga institutet är beläget (kreditinstitutets huvudkontor, filial eller dotterbolag). Kommittén välkomnar denna bestämmelse men rekommenderar att den förtydligas i direktivtexten genom att artikel 6 kompletteras med en ny punkt för att undanröja alla eventuella tvetydigheter.

12. Slutsatser

12.1. Tillgänglig information bland annat från FATF och banksektorn har visat att man i huvudsak nått målsättningarna i direktivet från 1991 när det gäller att reducera effekterna av användningen av det finansiella systemet för tvättning av pengar.

12.2. De ändringar som gjorts i förhållande till 1991 års direktiv kompletterar de ursprungliga åtgärderna genom att bekämpningen även omfattar aktörer som kan misstänkas ha koppling till tvättning av pengar.

12.3. Det är förståeligt att framgången med tillämpningen av åtgärderna i direktivet från 1991 lett till att Europaparlamentet, rådet och kommissionen vill att kriminaliseringen skall utvidgas till att omfatta inte bara organiserad brottslighet kopplad till narkotikahandel utan även grova brott. Kriminaliseringen omfattar emellertid inte samma områden som kravet på rapportering.

12.4. När det gäller kravet på rapportering delar kommittén kommissionens åsikt att det finns risk för att en sådan utvidgning är alltför långtgående och att den kan "komplicera det aktiva deltagandet och engagemanget" från berörda yrkesgrupper.

12.5. Det finns ingen gemensam definition av begreppet "allvarlig lagöverträdelse". Varje land upprättar sin egen lista över sådana överträdelser. ESK konstaterar med intresse att kontrollmyndigheterna (FATF, Tracfin i Frankrike) prioriterar begreppet organiserad brottslighet som är mer precist än det begrepp kommissionen har valt.

12.6. Det finns en påtaglig risk för att de organ som verkar för att bekämpa och förhindra tvättning av pengar, exempelvis Tracfin, kommer att bli överhopade och följaktligen delvis handlingsförlamade på grund av alltför många rapporteringar om misstankar. När vissa erfarenheter vunnits och förutsatt att finansinstituten får ordentlig feedback om effekten av sina rapporter är det möjligt att antalet misstänkta transaktioner sjunker. Berörda myndigheter måste emellertid ställa rimliga resurser till förfogande så att uppföljningsåtgärderna kan genomföras snabbt och effektivt.

12.7. Insatser som begränsar sig till EU är inte effektiva och skulle till och med kunna leda till konkurrenssnedvridningar till förmån för finansiella institut i tredje land och skada den fria rörligheten för kapital som är en av EU:s grundvalar.

12.8. Kommittén beklagar att förslaget till direktiv - som i huvudsak är inriktat på att öka EU:s förmåga att bekämpa penningtvätt - inte ger det internationella samarbete som är nödvändigt tillräckligt stor plats.

12.9. Målsättningen borde vara att i största möjliga mån se till att EU:s åtgärder för bekämpning av penningtvätt utsträcks till att omfatta framför allt länder som är kända för att vara inblandade i denna kriminella verksamhet.

12.10. Internationella finansiella institut som FN, Internationella valutafonden (IMF), Världsbanken, Europeiska investeringsbanken (EIB) och Europeiska banken för återuppbyggnad och utveckling (EBRD), borde i samarbete med Europeiska kommissionen upprätta en stadga eller en uppförandekodex som i huvudsak innefattar FATF:s rekommendationer, och tillämpningen av denna skulle vara ett villkor för ekonomiskt stöd(11).

12.11. Offshore-centrum - vilka står i centrum för den olagliga handeln och är den svaga länken vid bekämpningen - som inte tillämpar uppförandekodexen eller som sätter sig emot den insyn i transaktioner som bland annat avskaffandet av banksekretessen innebär, bör stängas ute från internationella system för valutaöverföring som till exempel SWIFT. Detta kommer att kunna ske inom kort med hjälp av den förteckning som FATF håller på att utarbeta över icke samarbetsvilliga länder.

12.12. Internationella valutafonden (IMF) är det enda organ som kan föreskriva detta och kommittén rekommenderar rådet och kommissionen att upprätta kontakter med IMF i syfte att etablera effektiva sanktioner mot länder och finansiella institut som motsätter sig ett samarbete för att bekämpa penningtvätt.

12.13. Genomförandet av dessa sanktioner bör anförtros åt internationella myndigheter med uppgift att reglera finans- och banksystemet, till exempel Internationella regleringsbankens (BIS) och centralbankerna.

12.14. Kommittén upprepar sin önskan att få delta i uppföljningen av direktivets tillämpning.

Bryssel den 26 januari 2000.

Ekonomiska och sociala kommitténs

ordförande

Beatrice Rangoni Machiavelli

(1) EGT C 332, 31.12.1990.

(2) KOM(1999) 239 slutlig.

(3) Se kommissionens meddelande om Europeiska unionens handlingsplan för narkotikabekämpning (2000- 2004) och Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande EGT C 51, 23.2.2000.

(4) Slutsatserna från Europeiska rådet i Tammerfors den 15- 16 oktober 1999.

(5) Se punkt 1.5 i yttrandet om rådets förslag till direktiv om åtgärder för att förhindra att det finansiella systemet används för tvättning av pengar, EGT C 332, 31.12.1990, s. 86.

(6) KOM(95) 54 slutlig och KOM(1998) 401 slutlig.

(7) Se "Drug money in a changing world: Economic reform and criminal finance", FN:s program för narkotikakontroll 1996, som visar den nyckelroll som "internationella företag" särskilt i Karibien spelar då de utnyttjas av kriminella organisationer på grund av att det är näst intill omöjligt att reda ut ursprunget till de stora tillgångar som de förvaltar.

(8) Inledningen till handlingsplanen mot organiserad brottslighet - Amsterdam den 28 april 1997.

(9) EGT C 101, 12.4.1999.

(10) Se kommissionens arbetsprogram 1998- 1999 om bedrägeribekämpning KOM(1998) 278 slutlig och kommitténs yttrande (R/CES 748/99 rév.) under utarbetande.

(11) FN:s generalförsamling gjorde den 10 juni 1998 ett ställningstagande och lade fram en handlingsplan mot tvättning av pengar som i stor utsträckning stämmer överens med EU:s målsättningar.

BILAGA

till Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande

(i enlighet med artikel 47.3 i arbetsordningen)

Följande ändringsförslag avslogs men fick minst en fjärdedel av rösterna:

Punkt 11

Ändra texten enligt följande:

"4) Punkt E)- definition av 'brott':

Att definitionen utvidgas till att omfatta 'bedrägeri, korruption eller varje annan olaglig verksamhet som skadar eller som sannolikt kan skada Europeiska gemenskapernas finansiella intressen' är ett logiskt steg. Man måste dock inse att finansinstitut och andra instanser som utfärdar rapporter kanske inte kan göra mer än att identifiera ovanliga transaktioner som ger upphov till vissa misstankar. Det är inte finansinstitutens uppgift att fungera som myndighet med utredningsansvar. Eftersom det finns anledning att förvänta sig ett stort antal rapporter, åtminstone i ett tidigt skede, bör man komma överens med finansinstituten om en uppförandekodex i syfte att göra rapporterna mer målinriktade. Dessutom bör de nationella myndigheterna utveckla ett system för feedback till finansinstituten med avseende på resultatet av deras rapporter, så att finansinstituten kan vidareutveckla sin sakkunskap när det gäller att delta i kampen mot kriminellt betingad penningtvätt."

Resultat från omröstning

Emot: 43, För: 30, nedlagda: 10.

Ny punkt 12.16

Lägg till följande nya punkt:

" 12.16 Kommittén konstaterar att rådsdirektivet särskilt lyfter fram att penningtvätt är en funktion av narkotikahandel. Därmed bortser man från att tvätt av pengar från kriminell och terroristanknuten verksamhet, och från smuggling över nationsgränser på grund av skiftande skattenivåer, får mycket allvarligare effekter på ekonomin än narkotikalangning i många regioner, och dessa förhållanden behöver betonas starkare i direktivet."

Motivering

Fokuseringen på knarkhandeln som ledande negativ drivkraft bakom denna del av den svarta ekonomin ger intrycket att rådsdokumentet i alltför hög grad byggs upp på att de destruktiva effekterna av narkotikamissbruk är så laddade och frånstötande; "vanlig hederlig kriminell" penningtvätt slipper lindrigt undan. Betydelsen av att föra in farhågor om skiftande skattenivåer kommer att öka efter utvidgningen, då sannolikt en majoritet av medlemsstaterna kommer att stå utanför eurozonen.

Resultat från omröstning

Emot: 49, För: 36, nedlagda: 10.