Yttrande om förslag till rådets direktiv om ändring av:

- Rådets direktiv 76/895/EEG av den 23 november 1976 om fastställande av gränsvärden för bekämpningsmedelsrester i och på frukt och grönsaker,

- Rådets direktiv 86/362/EEG av den 24 juli 1986 om fastställande av gränsvärden för bekämpningsmedelsrester i och på spannmål,

- Rådets direktiv 86/363/EEG av den 24 juli 1986 om fastställande av gränsvärden för bekämpningsmedelsrester i och på livsmedel av animaliskt ursprung, och - Rådets direktiv 90/642/EEG av den 27 november 1990 om fastställande av gränsvärden för bekämpningsmedelsrester i och på vissa vegetabiliska produkter, inklusive frukt och grönsaker (96/C 82/01)

Den 10 juli 1995 beslutade rådet att i enlighet med artikel 198 i fördraget om upprättande av den Europeiska gemenskapen att rådfråga Ekonomiska och sociala kommittén om ovan nämnda förslag.

Sektionen för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor, som var ansvarig för arbetet i frågan, antog sitt yttrande den 28 november 1995. Föredragande var María Sánchez.

Vid sin 331:a plenarsession den 20-21 december 1995 (sammanträdet den 20 december 1995) antog Ekonomiska och sociala kommittén enhälligt följande yttrande.

1. Bakgrund

1.1. Behovet av gemenskapslagstiftning för att harmonisera nationell lagstiftning om resthalter i bekämpningsmedel erkändes av rådets resolution av den 22 juli 1974. Fram till dess hade det argumenterats att upprättandet av gränsvärden för bekämpningsmedelsrester skulle skydda konsumenterna medan det i själva verket reste icke-tariffära handelshinder mellan medlemsländerna.

1.2. Rådets direktiv 76/895/EEG av den 23 november 1976 () om fastställande av gränsvärden för bekämpningsmedelsrester i och på frukt och grönsaker var gemenskapens första åtgärd i denna fråga.

En analys av direktiv 76/895/EEG visar att det föreskrivna "gränsvärdet för bekämpningsmedelsrester" inte utgör en verklig harmonisering av de rättsliga kraven på detta område, eftersom artikel 3.2 tillåter medlemsstaterna att sätta upp högre gränser i sin inhemska lagstiftning.

Det är också uppenbart att den tidens tekniska och vetenskapliga kunskaper inte kan jämföras med dagens och följaktligen att de beslut som fattades i viss mån tog hänsyn till ekonomiska och politiska intressen. I det nuvarande vetenskapliga kunskapsläget och med hänsyn till den allmänna opinionen kan detta direktiv dessutom betecknas som inte helt tillfredsställande med hänsyn till EU:s sociala och marknadsmässiga krav trots att direktivet på den tiden innebar ett steg framåt.

1.3. Rådets direktiv 86/362/EEG och 86/363/EEG av den 24 juli 1986 () om fastställande av gränsvärden för bekämpningsmedelsrester i och på spannmål och i och på livsmedel av animaliskt ursprung representerar ett avgörande steg mot verklig harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning genom att upprätta maximigränser som måste beaktas och övervakas av alla medlemsstater.

Man bör särskilt nämna direktiv 86/363/EEG som innefattar fastställande av gränsvärden för kött och mjölkprodukter.

Icke desto mindre har direktiven allvarliga brister. Trots utvidgningar i efterföljande ändringar till bilagorna verkar den allmänna målsättningen enbart vara att utestänga produkter från den inre marknaden som innehåller rester av bekämpningsmedel som förbjudits för användning inom jordbruket i europeiska gemenskapen men gör det möjligt för medlemsstaterna att exportera sådana produkter till tredje land. Bristen på hänvisningar till tekniska och vetenskapliga beaktanden talar för en fortsatt hög grad av politiska hänsynstaganden när man fastställer gränsvärden för bekämpningsmedelsrester.

1.4. Rådets direktiv 90/642/EEG av den 27 november 1990 () om fastställande av gränsvärden för bekämpningsmedelsrester i och på vissa vegetabiliska produkter, inklusive frukt och grönsaker, är en avsevärd förbättring jämfört med direktiv 76/895/EEG. För det första introducerar det en verklig harmonisering av nationella lagar på detta område och för det andra föreskriver det att de gränsvärdena måste fastställas separat för olika vegetabiliska produkter eller grupper av produkter för vilka något aktivt bekämpningsmedel används i framställningen eller bearbetningen. Det innehåller också regler för kontroll av resthalter i vegetabiliska produkter och föreskriver att samma krav skall tillämpas på vegetabiliska produkter som exporteras till tredje land.

Oaktat det framsteg som direktivet innebär innehåller det fortfarande brister. Genom att inte införa omedelbar harmonisering för alla bekämpningsmedel kan de skilda nationella lagarna för gränsvärden avsevärt hålla tillbaka genomförandet av en äkta inre marknad för vegetabiliska produkter. När det gäller bearbetade produkter framstår detta som omöjligt att lösa. Dessutom bibehåller direktivet en hög grad av politiskt inflytande i fastställandet av gränsvärden och innehåller inga tekniska kriterier för att beräkna dem. Direktivet kan beskrivas som ett misslyckande eftersom det, trots avsikterna att slutföra den inre marknaden, inte ens år 1995 lyckats avlägsna många av de befintliga hindren.

2. Allmänna synpunkter

2.1. Under giltighetstiden för samtliga direktiv, inklusive de olika ändringar som gjorts av dem, kan man sluta sig till att kommissionen, då den utformar förslag till gränsvärden, tillämpar vetenskapliga kriterier som helt uppfyller rådets krav. Kommissionens förslag till gränsvärden har i själva verket inte ändrats till lägre värden av rådet.

2.2. Antagandet av dessa direktiv har avslöjat problem som inte förutsågs i de tidigare direktiven. Ett särskild exempel på detta är antagandet av ett icke bestämt tillvägagångssätt i fall där det inte föreligger hälsorisker men där fullständiga uppgifter saknas för att fastställa gränsvärden för bekämpningsmedelsrester.

2.3. Rådets förfarande för att anta gränsvärden har helt klart hindrat tillämpningen av direktiven. Varje lista över antagna gränsvärden betyder nästan ett års arbete för kommissionens personal att genomdriva. Efter antagandet tar införandet i medlemsstaterna ytterligare ett år. Proceduren är mycket stel och halverar kommissionens kapacitet för att fastställa gränsvärden.

2.4. Inga framsteg har ännu gjorts för att inbegripa bearbetade produkter. Konsumtionsnivåerna kräver ett fullständigt hälsoskydd för konsumenterna via harmoniseringsåtgärder. Direktiv 91/414/EEG fastslår att man bör ta hänsyn till resthalter i bearbetade produkter, men detta direktiv innehåller inga bestämmelser för fastställande eller övervakning av gränsvärden. I frånvaro av sådana gemensamma gränsvärden inom EU för resthalter kan man konstatera att konsumenterna inte har tillräcklig information för att kunna avgöra vilka skäl som föranlett de nationella myndigheterna att fastställa gränsvärden, om det är av hälsoskäl eller för att skydda den ekonomiska och marknadsmässiga aspekten av den nationella jordbruks- och livsmedelssektorn.

2.5. Medlemsstaterna har utan tvivel infört program för att kontrollera bekämpningsmedelsrester i linje med konsumtionsmönstret hos den egna befolkningen. Icke desto mindre kan inte konsumenterna anse att deras krav har tillgodosetts förrän man tillämpar samordnande direktiv som täcker hela skalan av europeiska mönster och förhållanden. Direktiven får inte medföra någon ökning av medlemsstaternas offentliga utgifter utan hellre optimera de resurser som öronmärkts för detta syfte. Sådana kontroller skulle nu kunna samordnas med dem som föreskrivs i direktiv 93/99/EEG om ökade åtgärder för kontroll av livsmedel.

2.6. Diversifiering av grödan hindras indirekt. En detaljerad analys av de gränsvärden som redan upprättats i enlighet med direktiv 90/642/EEG avslöjar att de viktigaste grödorna, dvs de som är mest spridda inom EU, har gränsvärden för nästan alla angivna bekämpningsmedel, medan de mer "hantverksmässiga" grödorna, som odlas i liten skala och som i framtiden skulle kunna utgöra en lösning för jordbruket i glesbygd, mycket väl kan bli utan medel att skydda sig mot skadliga organismer, eftersom det inte görs någon privat undersökning av vilka bekämpningsmedel som kan användas. Denna situation kommer att bli ännu vanskligare när man reviderat alla gränsvärden som fastställts under direktiv 76/895/EEG.

3. Särskilda synpunkter

ESK godkänner de ändringar som införts av kommissionen i de direktiv som granskats, men vill att följande observationer görs.

3.1. Direktivens tillämpningsområde

3.1.1. ESK anser att den föreslagna utvidgningen av direktivens tillämpningsområde till torkade, bearbetade och sammansatta produkter är förmånlig för konsumenterna eftersom gränsvärderna, med utgångspunkt i de använda jordbruksråvarorna, nu kommer att vara tvingande för alla dessa produkter.

3.1.2. Tillämpningen av gränsvärden på produkter som är avsedda att exporteras till tredje land är också ett positivt steg. Icke desto mindre föreskrivs undantag från tillämpningen av dessa gränsvärden när destinationslandets lagstiftning kräver en speciell behandling.

3.1.3. ESK anser att undantag från direktivets tillämpningsområde för de angivna produkterna när de inte är avsedda som livsmedel skall kontrolleras strängt för att garantera att sådana undantag inte under några omständigheter innebär en hälsorisk för konsumenterna.

3.2. Fastställande av gränsvärden för bekämpningsmedelsrester

3.2.1. Den föreslagna ändringen av förfarandet för att fastställa gränsvärden har två stora fördelar, dels sammanfattar den alla direktivens olika förfaranden och dels förenklar den dem. I de fall rådet måste ingripa skall beslutet fattas inom fjorton dagar (brådskande förfarande) eller maximalt inom tre månader.

3.2.2. På denna punkt vill ESK betona att kommissionen fastställer ett förfarande där den har befogenhet att, där detta är lämpligt, föreslå rådet gränsvärden för godkännande eller ändring. Detta kan ske utan att kommissionen behöver informera Ständiga kommittén för växtskydd, antingen för att kommittén har avgivit ett ogynnsamt yttrande eller för att den inte avgivit något yttrande inom tidsfristen.

Detta förfarande måste ta hänsyn till det redan granskade direktiv 91/414/EEG som hänvisar till ADI-förfarandet (Admissible Daily Intake).

3.2.3. Ytterligare en viktig punkt är definitionen av ursprungs- och destinationsmedlemsstat för att kunna fastställa införsel och tillfälliga gränsvärden. Detta är av största betydelse i händelse av en konflikt mellan medlemsstaterna.

3.3. Att lösa konflikter mellan medlemsstater

3.3.1. Hittills har tvister mellan medlemsstater om de gränsvärden som skall tillämpas på deras produkter lösts genom bilaterala förhandlingar, och importländerna har frivilligt accepterat utgången av dessa.

3.3.2. I avvaktan på harmonisering av de nationella lagarna om fastställande av gränsvärden anser ESK att det föreslagna sättet för att lösa konflikter är en praktisk lösning eftersom det kan underlätta den fria rörligheten för varor samtidigt som den garanterar konsumenthälsoskyddet.

3.3.3. ESK tycker inte att det finns någon grund för att utesluta konflikter som kan uppstå över bearbetade produkter. Kommittén uppmanar till att de skall omfattas av kommissionens ansvarsområde.

3.3.4. Detta system verkar rimligt, för kommissionen måste ta hänsyn till den rapport som utarbetas av sakkunniga i de länder som är inblandade i konflikten eftersom beslutet som kommissionen fattat är tillämpligt på alla medlemsstater när det publiceras i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.

Man bör också påpeka att det bästa sättet att lösa en konflikt mellan medlemsstater skulle vara att låta skiljedomsförfarandet stå i proportion till de intressen som står på spel som sträcker sig utanför medlemsstaternas gränser.

4. Slutsatser

4.1. Konsumenterna är berättigade till förfaranden som sätter fullt skydd av deras intressen högre än EU:s allmänna intressen.

4.2. Samtidigt som det är fel att fatta beslut som rör fastställande av gränsvärden på politisk nivå är det också fel att denna befogenhet nästan i sin helhet lämnas över till kommissionen. Dessutom, med tanke på stelhet i rådets förfaranden för att faställa gränsvärden för gemenskapen, skulle det vara mycket lämpligt om dessa fastställdes och sedan kontrollerades genom ett kommittéförfarande, typ 3-b, (med säkerhetsnät) och därigenom garantera ett tillräckligt mått av kontroll över kommissionens åtgärder.

4.3. En ansenlig mängd vegetabiliska produkter konsumeras i bearbetad eller sammansatt form. Kommissionen bör därför uppmanas att så snart som möjligt förbereda korrigerande mekanismer för att räkna ut gränsvärden för bekämpningsmedelsrester i bearbetade och sammansatta produkter. Likaså måste dessa produkter omfattas av förfarandet för konfliktlösning (som skyddar tillämpningen av fördragets artiklar 30 till 36) och kontroll.

4.4. Diversifiering av grödan måste uppmuntras i motsats till de restriktioner som tillämpningen av de nuvarande direktiven orsakat. Med hänsyn till de troliga svårigheterna med att säkra särskilda uppgifter om småskaliga grödor måste man fullt ut utnyttja den forskning som gjorts liksom möjligheterna att extrapolera uppgifter som erhållits för andra grödor i tredje land.

4.5. ESK anmodar kommissionen att stödja införandet av forskningsprogram som underlättar tillgängligheten av de bekämpningsmedel som inte skadar människors hälsa, och som utvecklar nya odlingsmetoder, och då särskilt miljövänliga jordbruksmetoder, som gör det möjligt för krisdrabbade regioner att utvecklas.

I detta hänseende vore det tillrådligt att skapa en internationell byrå för utbyte av information om bekämpningsmedel.

Bryssel den 20 december 1995.

Ekonomiska och sociala kommitténs

ordförande

Carlos FERRER

() EGT nr L 340, 9. 12. 1976.

() EGT nr L 221, 7. 8. 1986.

() EGT nr L 350, 14. 12. 1990.