Samtidigt som en högre grad av clearing via korrekt reglerade och övervakade centrala motparter stärker systemets stabilitet överlag innebär riskkoncentrationen att en central motparts fallissemang kan få mycket kraftiga konsekvenser, även om sannolikheten för fallissemang är låg. Med tanke på de centrala motparternas centrala position i det finansiella systemet ger deras ökande systemvikt anledning till oro. De centrala motparterna har själva blivit en källa till systemrisk, eftersom ett fallissemang för en central motpart skulle kunna vålla betydande störningar i det finansiella systemet och få systemviktiga effekter. Exempelvis skulle storskaliga och okontrollerade avslutanden och slutavräkningar av kontrakt som clearas av centrala motparter kunna medföra problem med likviditet och säkerheter på hela marknaden, vilket medför instabilitet på marknaden för underliggande tillgångar och i det finansiella systemet i allmänhet. Liksom vissa andra finansiella mellanhänder kan en central motpart också drabbas av ”rusningar” till följd av att clearingmedlemmar förlorar förtroendet för dess solvens. Detta skulle kunna vålla en likviditetschock för motparten när den försöker fullgöra sina skyldigheter att återlämna huvudsäkerheten, dvs. initialsäkerheten. Effekterna av en central motparts fallissemang till följd av ökad riskkoncentration kommer också att förstärkas genom den växande sammankopplingen mellan centrala motparter både direkt och indirekt via deras medlemmar (vanligtvis stora globala banker) och kunder.

De centrala motparternas verksamhet kommer att fortsätta att öka under de kommande åren. Krav på obligatorisk clearing införs sannolikt för ytterligare tillgångsklasser och incitamenten att begränsa risker och kostnader leder troligen till ökad frivillig clearing. Förslaget i maj 2017 om att ändra Emir-förordningen på ett riktat sätt för att förbättra dess ändamålsenlighet och proportionalitet kommer att förstärka denna trend, genom att skapa ytterligare incitament för centrala motparter att erbjuda motparter central clearing av derivat. Slutligen kommer fördjupade och mer integrerade kapitalmarknader till följd av kapitalmarknadsunionen att ytterligare öka behovet av gränsöverskridande clearing i EU, vilket ökar de centrala motparternas betydelse och grad av sammankoppling inom det finansiella systemet.

Vid utgången av 2015 clearades ca 60 % av samtliga OTC-räntederivat centralt, medan motsvarande siffra vid utgången av 2009 var 36 % . Central clearing har likaledes ökat i betydelse på kreditderivatmarknaden (kreditswappar), där andelen utestående kreditswappar som clearas via centrala motparter har ökat stadigt sedan uppgifter om detta först rapporterades; vid utgången av juni 2016 uppgick andelen till 37 % medan den uppgick till 10 % vid utgången av juni 2010 .

Under de fem år som gått efter det att Emir-förordningen antogs har de centrala motparternas verksamhetsvolym – i EU och resten av världen – ökat kraftigt, i fråga om både omfattning och utbredning. Detta är ett tecken på att lagstiftningen fungerar och fyller sitt syfte.

Centrala motparter har blivit allt viktigare efter antagandet av Emir-förordningen och kommer att växa ytterligare under de kommande åren

För det första är detta förslag förenligt med det kommissionsförslag till förordning om återhämtning och resolution av centrala motparter som antogs i november 2016. Genom det förslaget eftersträvas att myndigheter på EU-nivå och nationella myndigheter är väl förberedda på att hantera situationer där centrala motparter hamnar på obestånd, upprätthålla den finansiella stabiliteten och undvika att kostnader för omstrukturering och resolution av centrala motparter på obestånd övervältras på skattebetalarna. Genom kommissionens förslag vill man säkerställa att, i det osannolika scenario där centrala motparter står inför allvarliga problem eller fallissemang, de kritiska funktionerna hos centrala motparter säkras samtidigt som den finansiella stabiliteten upprätthålls och det undviks att kostnaderna för omstrukturering och resolution av centrala motparter på obestånd övervältras på skattebetalarna. Den krishanteringsram för återhämtning och resolution av centrala motparter som ingår i förslaget baseras på de bästa möjliga arrangemang för krisförebyggande (dvs. för reglering och övervakning av centrala motparter) som finns inom ramen för Emir-förordningen. Genom att ytterligare stärka tillsynen av centrala motparter enligt Emir-förordningen borde risken, låt vara att den inte är stor, för att behöva tillgripa återhämtnings- och resolutionsåtgärder minska ytterligare. De anpassningar och förbättringar av tillsynen som införs genom detta förslag behöver också återspeglas på lämpligt sätt i det lagstiftningsförslag om återhämtning och resolution av centrala motparter som är under behandling. Riktade ändringar kan också bli nödvändiga för att beakta den nya rollen för exekutivorganet för frågor om centrala motparter inom kollegier enligt Emir-förordningen och sedermera i resolutionskollegier.

Dessa problem växer troligen under de kommande åren eftersom kapitalmarknadernas globala karaktär innebär att centrala motparter från tredjeland lär få allt större betydelse. Utöver de 28 centrala motparter från tredjeland som redan godkänts av Esma har ytterligare 12 centrala motparter från tio jurisdiktioner ansökt om godkännande och väntar på kommissionens beslut om likvärdighet för deras reglerings- och tillsynsramar.

Detta förslag relaterar också till och är förenligt med kommissionens pågående arbete för att vidareutveckla kapitalmarknadsunionen. Behovet av att ytterligare utveckla och integrera EU:s kapitalmarknader framhävdes i meddelandet om kapitalmarknadsunionen från september 2016. En enhetligare tillsyn över centrala motparter på EU-nivå kan stödja utvecklingen av fördjupade och bättre integrerade kapitalmarknader, eftersom mer effektiva och motståndskraftiga centrala motparter är väsentliga för en väl fungerande kapitalmarknadsunion. För att uppnå detta uppmanade kommissionen i sitt meddelande om halvtidsöversynen av kapitalmarknadsunionen, vilket antogs den 8 juni 2017, till starkare befogenheter för Esma i syfte att främja en mer ändamålsenlig och konsekvent tillsyn i hela EU och utanför EU. De större och mer likvida finansmarknader som skapas genom kapitalmarknadsunionen kommer likaledes att leda till att ännu fler transaktioner clearas via centrala motparter, vars systemvikt då stärks. Med hänsyn till de potentiellt ökade volymerna och de befintliga möjligheterna till regel- och tillsynsarbitrage krävs ytterligare förstärkning av tillsynsramen för att uppnå en stark och stabil kapitalmarknadsunion.

En konsekvensbedömningsrapport godkändes av nämnden för lagstiftningskontroll den 2 juni 2017. Den hade lagts fram för nämnden den 22 maj och denna lämnade via ett skriftligt förfarande ett antal rekommendationer till förbättringar. En ny konsekvensbedömning lades därför fram för nämnden den 30 maj. Följande ändringar av konsekvensbedömningen gjordes för att beakta nämndens rekommendationer:

För det tredje beaktar förslaget de synpunkter angående enhetligare tillsyn som inkommit inom samrådet om halvtidsöversynen av kapitalmarknadsunionen, vilket var öppet under perioden 20 januari 2017–17 mars 2017. Målet med det samrådet var att få in synpunkter från berörda parter på hur det nuvarande programmet för kapitalmarknadsunionen skulle kunna uppdateras och fullbordas, så att det utgör en stark policyram för utveckling av kapitalmarknaderna. Det samrådet genererade 178 svar.

För det andra bygger förslaget på de synpunkter som specifikt gäller Emir-förordningen och tillsynen över centrala motparter som inkommit inom ramen för det samråd om de europeiska tillsynsmyndigheternas verksamhet som var öppet under perioden 21 mars 2017–17 maj 2017. Målet med det samrådet var att få en tydligare överblick över de områden där de europeiska tillsynsmyndigheternas ändamålsenlighet och effektivitet skulle kunna förstärkas och förbättras.

När det gäller ändamålsenligheten hos Emir-förordningens tillsynsram för centrala motparter som är etablerade i EU visar den praktiska erfarenheten att samarbetet mellan kollegiemedlemmar i den nuvarande strukturen har gjort det möjligt att framföra synpunkter från de olika tillsynsmyndigheterna för de aktörer som är involverade i central clearing, vilket bidragit till målet om en enhetligare tillsyn och likvärdiga villkor mellan centrala motparter som är etablerade i EU. Det finns dock problem avseende konsekvensen mellan medlemsstaterna angående tillsyn över centrala motparter, vilket tyder på att det kan behövas ett mer ändamålsenligt tillvägagångssätt för gränsöverskridande tillsyn över centrala motparter. I synnerhet graden av samarbete mellan kollegiemedlemmar varierar avsevärt beroende på kollegiets roll i beslutsprocessen. Esma noterar att kollegierna för centrala motparter i allmänhet har underlättat ett tvåvägssamarbete under auktorisationsprocessen: å ena sidan har de nationella behöriga myndigheter som har ordföranderollen fått vettiga och konstruktiva synpunkter från kollegiemedlemmar till hjälp inför deras riskbedömning, samtidigt som kollegiemedlemmar fått den information de behövt för att rösta om antagandet av ett gemensamt yttrande. Graden av samarbete var dock lägre när det inte fanns något behov av ett sådant yttrande. Esma ser således en risk för att kollegierna för centrala motparter efter auktorisationen enbart blir ett forum för informationsutbyte snarare än ett ändamålsenligt övervakningsverktyg. Inledande observationer tyder också på att i) olika kollegiemedlemmar medverkar i olika hög grad i kollegiets diskussioner och att ii) den tillsynsstrategi som tillämpas av de nationella behöriga myndigheter som har ordföranderollen i kollegiet varierar i betydande mån, till och med i fall som rör jämförbara centrala motparter. De gemensamma mallar som tagits fram av Esma för att främja enhetlig tillsyn mellan nationella behöriga myndigheter som har ordföranderollen har inte lyckats lösa det problemet, eftersom de nationella behöriga myndigheterna utövar sina befogenheter på olika sätt. Förbättringar kan således ske i fråga om att få en mer konsekvent tillsyn över centrala motparter på EU-nivå, skapa mer likvärdiga villkor i EU och uppnå en enhetligare tillsyn.

Med hänsyn till det antal centrala motparter från tredjeland som ska övervakas antingen indirekt eller direkt och typen av och svårighetsgraden i de arbetsuppgifter som ska utföras för centrala motparter i kategori 1 respektive 2 uppskattas det antal heltidsekvivalenter som behövs till omkring 49. De ytterligare kostnaderna relaterade till de alternativ som föredras för tillsyn över centrala motparter bör sammanlagt uppgå till cirka 7 miljoner euro per år.

En kärna av personal kommer att behövas för att inrätta den europeiska tillsynsmekanismen och göra den operativ så att den kan utföra den dagliga tillsynen över de 17 centrala motparter som för närvarande är etablerade i EU. Om man antar att samtliga centrala motparter från tredjeland som ansöker om godkännande slutligen blir godkända, kommer omkring 40 centrala motparter från tredjeland att omfattas av exekutivorganets behörighet – antingen indirekt via övervakning och informationsutbyte (centrala motparter i kategori 1) eller, utöver detta, genom mer direkt tillsyn över de centrala motparter i kategori 2 som utgör potentiellt mer betydande risker.

Detta måste emellertid vägas mot nyttan av ett bättre förebyggande av kriser. Näringslivet, inbegripet små och medelstora företag och mikroföretag, kommer sammantaget att gynnas av en ökad stabilitet hos centrala motparter och ett fortsatt genomförande av centrala motparters kritiska funktioner om en kris skulle uppstå i framtiden som leder till att de står inför allvarliga problem eller fallissemang. Risken för en sådan kris borde minskas ytterligare genom att de relevanta myndigheterna i EU får en förstärkt förmåga att förhindra uppbyggnad av systemrisk hos centrala motparter etablerade i EU och att begränsa spridning av skadliga finansiella störningar via centrala motparter från tredjeland. Detta initiativ borde alltså reducera risken för negativa återverkningar av en kris i finanssektorn – exempelvis recession eller minskad vilja och/eller förmåga hos banksektorn att tillhandahålla den reala ekonomin finansiering – som tenderar att kraftigt inverka på små och medelstora företag och deras förmåga att få finansiering.

I den nya artikel 44a fastställs att exekutivorganet ska vara sammansatt av i) permanenta medlemmar, inbegripet en oberoende ordförande och två ledamöter med rösträtt, och en företrädare för ECB och en för kommissionen utan rösträtt och ii) medlemmar som är specifika för varje enskild central motpart, däribland en företrädare för den behöriga myndigheten i den medlemsstat där den centrala motparten är etablerad, som ska ha rösträtt, och en företrädare för relevant(a) utgivande centralbank(er), som inte ska ha rösträtt. De permanenta medlemmarna bör delta i samtliga möten för exekutivorganet. De specifika medlemmarna bör delta där det krävs och är lämpligt avseende centrala motparter under deras tillsyn. Ordföranden får även, som observatörer, inbjuda andra medlemmar i det nuvarande tillsynskollegiet enligt artikel 18 i Emir-förordningen och företrädare för myndigheter för centrala motparter från tredjeland godkända av Esma, för att säkerställa att andra relevanta myndigheters synpunkter beaktas i tillräcklig mån av exekutivorganet. Närvaron av oberoende permanenta medlemmar och medlemmar som är specifika för respektive central motpart säkerställer att exekutivorganets beslut är konsekventa, avpassade och proportionella för hela EU och att relevanta nationella behöriga myndigheter, utgivande centralbanker och observatörer är involverade i beslutsprocessen för frågor som rör en central motpart som är etablerad i en medlemsstat. Vid beslut om en central motpart från tredjeland bör enbart de permanenta medlemmarna i exekutivorganet och de relevanta utgivande centralbankerna för unionens valutor delta i beslutsprocessen.

Genom artikel 1.2 införs en ny punkt 1a i artikel 6 i Esma-förordningen, för att inrätta ett exekutivorgan för frågor om centrala motparter under tillsynsstyrelsen (nedan kallat exekutivorganet för frågor om centrala motparter eller enbart exekutivorganet) inom Esma när det gäller tillsyn över centrala motparter från EU och tredjeland.

5.2.1.Inrättande av ett exekutivorgan för frågor om centrala motparter under Esmas tillsynsstyrelse

Genom leden a och b i artikel 2.6 ersätts punkterna 1 och 3 i artikel 21 i Emir-förordningen angående översyn och utvärdering av auktoriserade centrala motparter. I den nya artikel 21.1 föreskrivs att en behörig myndighets översyn och utvärdering av huruvida en central motpart efterlever Emir-förordningen ska ske i samverkan med Esma. I den nya artikel 21.3 anges att Esma ska fastställa hur ofta sådana översyner och utvärderingar ska göras och hur ingående de ska vara, och det anges också att personal från Esma ska inbjudas att delta i kontroller på plats. Det föreskrivs också att den behöriga myndigheten till Esma ska vidarebefordra all information som den mottar från en central motpart och att den behöriga myndigheten ska begära all information som efterfrågas av Esma men som Esma inte själv kan erhålla från den berörda centrala motparten.

Genom artikel 2.3 ändras artikel 18 i Emir-förordningen, för att klargöra ansvarsfördelningen mellan myndigheter inom kollegiet. I den nya artikel 18.1 anges att ordföranden i exekutivorganet ska vara kollegiets ordförande och leda dess arbete. I det nya led a i artikel 18.2 i Emir-förordningen fastställs att de permanenta medlemmarna i exekutivorganet ska närvara i kollegiet i stället för Esma. I det nya led c i artikel 18.2 i Emir-förordningen anges att ECB i enlighet med rådets förordning (EU) nr 1024/2013 i tillämpliga fall ska läggas till de behöriga myndigheter som ansvarar för tillsynen över de clearingmedlemmar hos den centrala motparten som är etablerade i de tre medlemsstater som ger de sammanlagt största bidragen under en ettårsperiod till den obeståndsfond för den centrala motparten som avses i artikel 42.

Genom artikel 1.12 ändras artikel 53 i Esma-förordningen, för att fastställa samspelet mellan exekutivorganet och de uppgifter som utförs av Esmas verkställande direktör. Genom artikel 1.12 a ändras punkt 2 i artikel 53, för att ange att den verkställande direktören ska beakta exekutivorganets vägledning vid genomförandet av Esmas årliga arbetsprogram under förvaltningsstyrelsens kontroll. Genom artikel 1.12 b ändras punkt 4 i artikel 53, för att fastställa att den verkställande direktören ska erhålla exekutivorganets godkännande för de uppgifter som ingår i dess ansvar vid utarbetandet av det fleråriga arbetsprogrammet och innan det överlämnas till förvaltningsstyrelsen. Genom artikel 1.12 c ändras punkt 7 i artikel 53, för att fastställa att den verkställande direktören ska erhålla exekutivorganets godkännande för de uppgifter som ingår i dess ansvar vid utarbetandet av ett utkast till rapport om Esmas verksamhet och innan det överlämnas till förvaltningsstyrelsen.

Under de fem år som gått efter det att Emir-förordningen antogs har de centrala motparternas verksamhetsvolym – i EU och resten av världen – ökat kraftigt, i fråga om både omfattning och utbredning. Central clearing har ökat i betydelse i fråga om ränte- och kreditderivat. De centrala motparternas snabbt växande roll i det globala finansiella systemet återspeglar inte bara införandet av kraven på central clearing för olika tillgångsklasser utan även att central clearing i ökande grad börjat användas frivilligt mot bakgrund av marknadsaktörernas växande medvetenhet om nyttan av central clearing. Enligt Emir-förordningen måste redan vissa räntederivat och kreditswappar clearas centralt i linje med liknande krav i andra G20-länder. Kapitalreglerna för banker har också ändrats för att ge incitament till central clearing och göra bilateral clearing dyrare relativt sett, samtidigt som bilaterala transaktioner omfattas av krav på ytterligare säkerhet sedan mars 2017. Detta har fått till följd att clearingen har ökat men också att den nu är koncentrerad till ett tämligen begränsat antal globala centrala motparter.

iii) För att Esma ska kunna utöva sitt nya tillsynsansvar måste även den centrala motparten från tredjeland ge ett skriftligt samtycke till att Esma får tillgång till all information som den centrala motparten innehar och tillträde till den centrala motpartens lokaler, på begäran. Detta måste givetvis kunna verkställas i tredjelandet i fråga och således behöver ett rättsligt yttrande som bekräftar detta finnas till hands.

Esma kommer att kunna fastställa en annan kategori av centrala motparter från tredjeland som, i motsats till centrala motparter i kategori 1, bedöms vara systemviktiga eller sannolikt kommer att bli systemviktiga inom en nära framtid för unionens och medlemsstaternas finansiella och ekonomiska stabilitet (”centrala motparter i kategori 2”). Detta föreskrivs i artikel 2.9 c genom vilken punkt 2a införs i artikel 25 i Emir-förordningen.

Genom artikel 2.9 c ersätts artikel 25.5 i Emir-förordningen, för att föreskriva att Esma minst vartannat år måste se över godkännandet av en central motpart från tredjeland som har utvidgat området för sin verksamhet och sina tjänster i unionen. Bestämmelser om återkallelse av beslut om godkännande av en central motpart från tredjeland har flyttats till de nya artiklarna 25m och 25n (se nedan).

Hittills har artikel 49 föreskrivit, utöver den oberoende validering som den centrala motparten ska erhålla, två separata valideringar av den nationella behöriga myndigheten och Esma vid betydande förändringar av de modeller och parametrar som en central motpart har antagit för att fastställa sina marginalsäkerhetskrav, bidrag till obeståndsfonden, krav på säkerheter och andra mekanismer för riskkontroll. Genom led b i artikel 2.11 införs de nya punkterna 1a, 1b, 1c, 1d, 1e och 1f i artikel 49 i Emir-förordningen, för att klargöra under vilka villkor en central motpart kan erhålla validering av betydande ändringar av sina modeller och parametrar. Enligt punkt 1a är en validering av den nationella behöriga myndigheten tillräcklig, eftersom det genom artikel 2.7 införs en ny artikel 21a i Emir-förordningen, där det fastställs att Esma ska ge ett förhandsgodkännande av nationella behöriga myndigheters valideringsbeslut inom ramen för artikel 49 i Emir-förordningen. En separat validering av Esma är således inte längre nödvändig. Om en central motpart planerar att anta en betydande ändring av modeller och parametrar ska den hos den behöriga myndigheten ansöka om validering av denna ändring. Den behöriga myndigheten ska i samråd med Esma göra en riskbedömning av den centrala motparten och lämna en rapport till kollegiet, som då ska anta ett majoritetsyttrande. När ett sådant yttrande har antagits ska den behöriga myndigheten underrätta den centrala motparten om huruvida valideringen har beviljats eller avslagits. I de nya punkterna anges också en rättslig grund för ett preliminärt antagande av en betydande ändring av modeller eller parametrar, om det behövs.

(11)För att säkerställa en enhetlig tillsynsmetod och ta hänsyn till de olika uppdrag som innehas av myndigheter som deltar i tillsynen av centrala motparter bör exekutivorganet för frågor om centrala motparter bestå dels av permanenta medlemmar, dels av medlemmar som är specifika för varje central motpart. De permanenta medlemmarna bör vara ordföranden för exekutivorganet för frågor om centrala motparter och två ledamöter som böra agera oberoende och objektivt i hela unionens intresse. Därutöver bör de företrädare som utses av kommissionen och ECB också vara permanenta medlemmar. De medlemmar som är specifika för varje central motpart bör utgöras av en företrädare för de nationella behöriga myndigheterna i den medlemsstat där den centrala motparten är etablerad, som utsetts i enlighet med förordning (EU) nr 648/2012, och en företrädare för den eller de relevanta utgivande centralbankerna. Ordföranden för exekutivorganet för frågor om centrala motparter bör kunna bjuda in medlemmar av tillsynskollegiet och företrädare för myndigheter med ansvar för centrala motparter från tredjeland som godkänts av Esma som observatörer för att säkerställa att exekutivorganet tar hänsyn till synpunkter från andra relevanta myndigheter. De permanenta medlemmarna bör delta i alla möten i exekutivorganet för frågor om centrala motparter, men de medlemmar som är specifika för varje central motpart och observatörerna bör endast delta när detta är nödvändigt och lämpligt för centrala motparter som står under deras tillsyn. Att exekutivorganet för frågor om centrala motparter har både oberoende permanenta medlemmar och medlemmar som är specifika för varje central motpart bör säkerställa att de beslut som fattas är konsekventa, lämpliga och proportionella i hela unionen och att berörda nationella behöriga myndigheter, utgivande centralbanker och observatörer är delaktiga i beslutsfattandet i frågor som rör en central motpart som är etablerad i en medlemsstat.

(32)För att säkerställa att den eller de utgivande centralbankerna verkligen är delaktiga i processen bör systemviktiga centrala motparter från tredjeland även uppfylla eventuella ytterligare krav som dessa centralbanker anser är nödvändiga. Den eller de utgivande centralbankerna bör ge Esma en bekräftelse på om den centrala motparten uppfyller de ytterligare kraven så snart som möjligt, och under alla omständigheter inom 180 dagar från dagen för den centrala motpartens ansökan till Esma.

(22)För att göra det möjligt för Esma att fullgöra sitt uppdrag avseende centrala motparter på ett effektivt sätt bör centrala motparter från både unionen och tredjeland betala tillsynsavgifter för Esmas tillsyn och administration. Avgifterna bör omfatta avgifter för ansökan om auktorisation av centrala motparter i unionen, avgifter för ansökan om godkännande av centrala motparter från tredjeland och årliga avgifter för de uppgifter som faller under Esmas ansvar. Kommissionen bör genom en delegerad akt närmare ange vilken typ av avgifter som ska betalas, i vilka fall de ska betalas, hur stora avgiftsbeloppen ska vara och hur de ska betalas av auktoriserade och sökande centrala motparter i unionen och godkända centrala motparter från tredjeland.

c) en reglerad marknad enligt artikel 4.1.14 i direktiv 2004/39/EG,

”6. Om fullständiga eller korrekta uppgifter inte finns tillgängliga eller inte görs tillgängliga i tid enligt punkterna 1 eller 5 får myndigheten genom en vederbörligen motiverad begäran begära in uppgifter direkt från

”1a. Ett exekutivorgan för frågor om centrala motparter under tillsynsstyrelsen som ska ha de uppgifter som anges i artikel 44b.”.

Ordföranden får när så är lämpligt och nödvändigt bjuda in följande aktörer till exekutivorganet för frågor om centrala motparters möten som observatörer:

ii) en företrädare per relevant utgivande centralbank, som avses i artikel 18.2 h i förordning (EU) nr 648/2012, för varje central motpart etablerad i unionen för vilken exekutivorganet för frågor om centrala motparter sammankallas (utan rösträtt).

i) en företrädare per behörig myndighet för respektive central motpart etablerad i unionen för vilken exekutivorganet för frågor om centrala motparter sammankallas (med rösträtt),

Kommissionen ska för Europaparlamentets godkännande lämna in ett förslag till utseende av ordförande och ledamöter för exekutivorganet för frågor om centrala motparter, som avses i artikel 44a.1 a. Efter det att förslaget godkänts ska rådet anta ett genomförandebeslut för att utse ordförande och ledamöter för exekutivorganet för frågor om centrala motparter, som avses i artikel 44a.1 a. Rådet ska besluta med kvalificerad majoritet.

c) de uppgifter som avses i artikel 5.1 första stycket, artikel 9.3 första stycket, artiklarna 9.4, 17.2, 17.3, 18.1, 20.2, 20.6, 21c, 23, 24, 29.3, 38.5, 48.3, 49.1 och 54.3 i förordning (EU) nr 648/2012.

”4. Verkställande direktören ska utarbeta ett flerårigt arbetsprogram i enlighet med artikel 47.2. För de uppgifter och befogenheter som anges i artikel 44b.1 måste verkställande direktören ha fått samtycke från exekutivorganet för frågor om centrala motparter innan arbetsprogrammet kan lämnas in till förvaltningsstyrelsen.".

”2. Verkställande direktören ska ha ansvaret för att genomföra myndighetens årliga arbetsprogram under tillsynsstyrelsens och exekutivorganet för frågor om centrala motparters vägledning och förvaltningsstyrelsens kontroll.”.

För de uppgifter och befogenheter som anges i artikel 44b.1 måste verkställande direktören ha fått samtycke från exekutivorganet för frågor om centrala motparter innan arbetsprogrammet kan lämnas in till förvaltningsstyrelsen.”.

Den behöriga myndigheten ska till Esma vidarebefordra all information som den mottagit från den centrala motparten, och från berörd central motpart begära sådan information som Esma efterfrågar som den inte kan lämna.”.

Om ECB är medlem av kollegiet i enlighet med artikel 18.2 a, c och h ska den ha följande antal röster:

”c) De behöriga myndigheter som ansvarar för tillsynen av den centrala motpartens clearingmedlemmar som är etablerade i de tre medlemsstaterna med de sammanlagt största bidragen under en ettårsperiod till den centrala motpartens obeståndsfond, som avses i artikel 42, i tillämpliga fall inbegripet ECB i enlighet med rådets förordning (EU) nr 1024/2013.

(c)Punkt 2 c ska ersättas med följande:

3. Esma ska till behöriga myndigheter överlämna all relevant information som kan leda till antagandet av ett sådant beslut som avses i punkt 1 och får begära särskilda tillsynsåtgärder, inbegripet upphävande av auktorisation. Behöriga myndigheter ska informera Esma om eventuella åtgärder som myndigheterna sedan vidtar eller underlåter att vidta.

c) Årliga avgifter kopplade till Esmas uppgifter i enlighet med denna förordning.

a) Den centrala motpartens verksamhets art, storlek och komplexitet, inbegripet det aggregerade värdet av varje unionsvaluta som clearas av den centrala motparten, eller den i clearingverksamhet verksamma centrala motpartens aggregerade exponering mot sina motparter.

b) Följderna av att den centrala motparten fallerar eller drabbas av störningar för finansmarknaderna, finansinstitut eller det finansiella systemet som helhet, eller för den finansiella stabiliteten i unionen eller för en eller flera av medlemsstaterna.

c) Strukturen på den centrala motpartens clearingmedlemskap.

d) Den centrala motpartens förhållande till, beroende av eller annan interaktion med andra finansmarknadsinfrastrukturer, andra finansinstitut och det finansiella systemet som helhet bemärkelse.

Kommissionen ska [inom sex månader från och med ikraftträdandet av denna förordning] anta en delegerad akt i enlighet med artikel 82 för att närmare ange de kriterier som fastställs i första stycket.

2b. Om Esma fastställer att en central motpart är systemviktig eller sannolikt kommer att bli systemviktig (central motpart i kategori 2) i enlighet med punkt 2a får Esma endast godkänna den centrala motparten om följande villkor utöver villkoren i artikel 25.2 a, b, c och d är uppfyllda:

a) Den centrala motparten uppfyller vid tidpunkten för godkännandet, och därefter fortlöpande, kraven i artikel 16 och i avdelningarna IV och V. Esma ska i enlighet med artikel 25a.2 ta hänsyn till i vilken utsträckning den centrala motpartens uppfyllnad av dessa krav motsvaras av den centrala motpartens uppfyllnad av jämförbara krav i tredjelandet.

b) Den centrala motparten uppfyller alla krav som de utgivande centralbankerna – som avses i punkt 3 f och som efter det samråd som avses i samma punkt har lämnat en skriftlig bekräftelse till Esma inom 180 dagar från inlämnandet av ansökan – infört i samband med utövandet av penningpolitik. Om den relevanta utgivande centralbanken inte har lämnat ett skriftligt svar till Esma inom tidsfristen får Esma betrakta detta kriterium som uppfyllt.

c) Den centrala motparten har till Esma gett sitt ovillkorliga skriftliga samtycke, undertecknat av den centrala motpartens juridiska ombud, att inom 72 timmar efter en begäran, till Esma lämna alla dokument, register, all information och all data som den centrala motparten innehar vid tidpunkten, och att Esma får tillgång till alla den centrala motpartens lokaler, samt ett motiverat yttrande från en oberoende jurist som bekräftar att det samtycke som getts är giltigt och verkställbart enligt relevant tillämplig lag.

d) Den centrala motparten har vidtagit alla nödvändiga åtgärder och förfaranden som säkerställer effektiv uppfyllnad av de krav som anges i leden a och c.

e) Kommissionen har inte antagit en genomförandeakt i enlighet med punkt 2c.

2c. Esma får, efter överenskommelse med relevanta utgivande centralbanker och i proportion till den centrala motpartens systemvikt i enlighet med punkt 2a, konstatera att den centrala motparten har så stor systemvikt att uppfyllnad av de villkor som anges i punkt 2b inte i tillräcklig utsträckning säkerställer den finansiella stabiliteten i unionen eller en eller flera av medlemsstaterna och därför inte bör godkännas. I sådana fall ska Esma rekommendera att kommissionen antar en genomförandeakt som bekräftar att den centrala motparten inte bör godkännas enligt punkt 2b.

Efter utfärdande av den rekommendation som avses i första stycket får kommissionen anta en genomförandeakt som förklarar att den centrala motparten i fråga inte ska godkännas enligt punkt 2b och att den endast får tillhandahålla clearingtjänster i unionen efter det att den beviljats auktorisation i enlighet med artikel 14.”.

(c)Punkt 5 ska ersättas med följande:

”5. Esma ska efter samråd med de myndigheter och enheter som avses i punkt 3 se över godkännandet av en central motpart som är etablerad i ett tredjeland om denna centrala motpart har utvidgat området för sin verksamhet och sina tjänster i unionen, dock minst vartannat år. Denna översyn ska genomföras i enlighet med i punkterna 2, 3 och 4.”.

(d)Punkt 6 ska ersättas med följande:

”6. Kommissionen får anta en genomförandeakt enligt artikel 5 i förordning (EU) nr 182/2011 som fastställer

a) att den rättsliga och tillsynsmässiga ramen i ett tredjeland säkerställer att de centrala motparter som är auktoriserade i detta tredjeland fortlöpande följer rättsligt bindande krav som är likvärdiga med de krav som fastställs i avdelning IV i den här förordningen,

b) att dessa centrala motparter fortlöpande är föremål för effektiv tillsyn och verkställighet i detta tredjeland,

c) att tredjelandets regelverk föreskriver ett effektivt likvärdigt system för godkännande av de centrala motparter som är auktoriserade i enlighet med tredjeländers rättsordningar.