Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Kommissionens meddelande `Förslag till riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik 1998`"

(98/C 19/28)

Den 3 oktober 1997 översände kommissionsledamoten Pádraig Flynn följande dokument till Ekonomiska och sociala kommittén, med kommentaren att han räknade med kommitténs stöd ovannämnda meddelande.

I anslutning till 1997 års gemensamma sysselsättningsrapport - som bygger på de flerårsprogram som medlemsstaterna anmält - och rapporten Sysselsättning i Europa 1997 (KOM(97) 479 slutlig), som också överlämnats till kommittén, är detta förslag till riktlinjer ett viktigt bidrag till det extraordinarie Europeiska rådet i Luxemburg den 20-21 november och dess uppföljningsåtgärder enligt det nya förfarande som föreskrivs i sysselsättningsavdelningen.

Vid sitt sammanträde den 1 oktober 1997 beslutade plenarförsamlingen i enlighet med artiklarna 11.4 och 19.1 i arbetsordningen att tillsätta en underkommitté för att bereda ärendet.

Med hänsyn till de mycket snäva tidsmarginalerna och till att kommittén måste leverera material till sysselsättningstoppmötet har underkommittén utarbetat yttrandet enligt ett förfarande för brådskande ärenden, och i linje med det yttrande som antogs redan den 1 oktober 1997 om "Europeiska rådet om sysselsättning" (CES 991/97) och som översänts till Europeiska rådets ordförande.

Underkommittén antog sitt utkast till yttrande den 21 oktober 1997. Föredragande var Hendrika van den Burg.

Vid sin 349:e plenarsession den 29-30 oktober 1997 (sammanträdet den 30 oktober 1997) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med rösterna 123 för, 7 mot och 13 nedlagda röster.

1. Allmänna kommentarer

1.1. Ekonomiska och sociala kommittén ser positivt på kommissionens förberedande arbeten: rapporten Sysselsättning i Europa 1997 och den gemensamma sysselsättningsrapporten med all dess bakomliggande forskning och statistik, vilket utmynnar i det förslag till sysselsättningspolitiska riktlinjer som skall diskuteras vid sysselsättningstoppmötet i november. Dokumenten bör ses både som ett bidrag till de framgångar som man hoppas att det extraordinarie toppmötet skall röna och som ett första försök att tillämpa det föregripande förfarandet enligt det nya fördragets sysselsättningsavdelning

1.2. I det tidigare yttrandet om Europeiska rådet om sysselsättning (CES 991/97) betonade kommittén att det var viktigt med ett helhetsgrepp som bland annat innefattade vida makroekonomiska ramvillkor. Sysselsättningstoppmötet bör vara något mer än en konferens om medlemsstaternas arbetsmarknadspolitik. Toppmötet måste lägga fram en fast sysselsättningsinriktad grundval som skall integreras med den makroekonomiska politik som skisseras i de allmänna ekonomiska riktlinjer som formuleras varje år med utgångspunkt i artikel 103.

1.3. Kommittén noterar att det är kommissionen som helhet som har lagt fram detta riktlinjeförslag och lagt tonvikten vid arbetsmarknadspolitiken. Vi ser fram emot lika betydelsefulla bidrag till toppmötet på andra politikområden, särskilt beträffande en långsiktigt hållbar tillväxt och investeringar samt på skatteområdet. Vi har uppmärksammat Europeiska investeringsbankens insatser för att presentera en vidareutveckling av det program som Europeiska rådet i Amsterdam initierade, och konstaterat att ekofinrådet och medlemsstaterna anser det alltmer akut att lägga fram åtgärder, bl.a. på beskattningsområdet, som kan förbättra sysselsättningsläget i medlemsstaterna. Den pakt för tillväxt och sysselsättningspolitik som kommittén vill att toppmötet skall besluta om bör omfatta detta bredare åtagande.

1.3.1. När det gäller framtida formulering av sysselsättningspolitiska riktlinjer inom ramen för fördragets förfarande är det direkt avgörande att samtliga berörda politikområden behandlas. De områden som kräver speciell uppmärksamhet i framtiden får inte definieras och begränsas på förhand. Kommittén rekommenderar verkligen att sysselsättningsriktlinjerna ges ett sådant intregrerat och brett innehåll.

1.4. Jean-Claude Juncker har deklarerat att han tänker ta initiativ till att rådsordförande-"trojkan" skall ha ett möte på toppnivå varje halvår med de ledande företrädarna för de europeiska arbetsmarknadsparterna. Detta föranleder kommittén att än en gång betona sin uppmaning att samordna bidragen från alla aktörer som nämns under sysselsättningsavdelningen, och etablera effektiva förfaranden och samla strukturer för framtida samarbete på området för europeisk sysselsättningspolitik. Ett förslag om detta bör utarbetas till toppmötet, med åtföljande åtgärder. Ekonomiska och sociala kommittén vill för sin del gärna ta itu med de åtgärder som föreslogs i det tidigare yttrandet.

1.5. Kommittén noterar med tillfredsställelse att man kallat till gemensamt sammanträde för ekofinrådet och socialministerrådet före toppmötet, vilket vi förespråkat. Detta gemensamma rådsmöte skulle kunna:

- bedöma dagens makroekonomiska och sysselsättningsmässiga situation och utarbeta en skiss till sysselsättningspolitiska åtgärder som skall integreras med den makroekonomiska sektorsöverripande politiken i syfte att främja tillväxtens sysselsättningsintensitet;

- integrera de politikområden som bör behandlas vid toppmötet;

- utveckla en löpande och verksam metod för samarbete, bland annat med avseende på de roller som olika rådgivande organ skulle kunna spela.

2. Särskilda kommentarer

2.1. I sitt tidigare yttrande begärde kommittén att man skulle lägga fast "klara målsättningar, bedömningskriterier, lämpliga tidsplaner och kontrollmekanismer som är kopplade till nationella rapporter och utvärderingar" (CES 991/97, punkt 2.1.3). Kommittén välkomnar de tydliga mål som kommissionen satt upp för de kommande fem åren, avseende dels den genomsnittliga ökningen av sysselsättningsgraden i EU, dels sänkningen av arbetslöshetsnivån. Dessa mål kan ses som en operationell tillämpning av artikel 2 i fördraget. Som endast kan leda till resultat om EU och medlemsstaterna faktiskt genomför de nödvändiga sysselsättningspolitiska åtgärderna och lyckas bibehålla den nuvarande och förväntade årliga ekonomiska tillväxten motsvarande ungefär 3 % av BNP. Kommittén vill ånyo framhålla att detta åtagande är nödvändigt om man skall kunna uppnå målen, vad gäller såväl en kombination av tillväxtstimulerande makroekonomiska politiska åtgärder som de åtgärder som föreslagits dels för att tillväxten skall bli mer sysselsättningsintensiv, dels för att förstärka de arbetssökandes medverkan och förbättra återintegreringen av dem som har en svag ställning på arbetsmarknaden.

2.2. Kommittén noterar att det i förslaget till riktlinjer inte ställs upp specifika mål anpassade till situationen i de enskilda medlemsstaterna. Det är uppenbart att de olika sociala förhållandena och omständigheterna i skilda länder leder till att särskilda mål måste ställas upp för varje enskild medlemsstat och att en lämplig kombination av politiska åtgärder måste utformas med tonvikten lagd på den enskilda medlemsstatens särskilda behov. Tillsammans kommer dessa program för de olika medlemsstaterna att leda till ökad sammanhållning och konvergens inom EU, och de bör medföra att de genomsnittliga EU-övergripande målen uppnås.

2.3. Kommittén välkomnar den strategiska metod som kommissionen valt, nämligen att medlemsstaterna bör koncentrera sig på följande fyra huvudsakliga åtgärdsområden:

- företagsamhet;

- anställningsbarhet;

- anpassningsförmåga;

- lika möjligheter.

Dessa åtgärder måste integreras i en strategi som skapar både flexibilitet och trygghet.

Kommittén håller med om att det är viktigt med välavvägda angreppsmetoder med avseende på de förändringar som måste genomföras. Under de fyra rubrikerna har de största utmaningarna beskrivits på ett sätt som kopplar samman ekonomiska och sociala krav. Kommittén understryker att man måste anlägga en helhetssyn i stället för att begränsa sig till att "välja och vraka" mellan enskilda insatser. Alla medlemsstater kommer givetvis att utforma sin egen kombination av mål och åtgärder, men i varje enskilt fall är det absolut nödvändigt att man uppnår en noggrann jämvikt mellan flexibilitet och trygghet.

2.4. Kommittén sätter också värde på den kvantitativa metoden i flera avsnitt i förslaget till riktlinjer rörande styrmedel, tex graden av deltagande i yrkesutbildning och arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Även i detta sammanhang krävs en differentiering och specificering anpassad till varje enskild medlemsstat. Mot denna bakgrund borde kvantifieringen upprätta en riktig jämvikt mellan ambition och verklighetsinsikt.

2.5. Kommittén noterar att det finns en koppling mellan kapitlet om företagande och den åtgärdsplan som utformats av EIB. EIB kommer att spela en betydelsefull roll när det gäller att ge stimulans till tillväxt och investeringar, särskilt i små och medelstora företag. Kommittén skulle vilja uppmana EIB att bli mer positiv till risktagande och i högre grad koncentrera sig på projekt som kan främja sysselsättningsintensiteten och arbetets kvalitetsaspekter, varvid full hänsyn givetvis måste tas till projektens ekonomiska livskraft.

2.6. Man kan inte nog framhålla betydelsen av utbildning och yrkesutbildning som ingår i det åtgärdsområde som rör anställningsbarhet och av en ökning av arbetstagarnas kompetens inom EU. Det är absolut nödvändigt att regeringarna, arbetsmarknadens parter och andra relevanta socioekonomiska aktörer gör största möjliga ansträngningar på detta område, såväl när det gäller makroekonomiska aspekter på konkurrenskraft och innovationsförmåga som enskilda arbetstagares intressen. Kommittén vill särskilt på nytt rikta en uppmaning till arbetsmarknadens parter att sluta (ram-)avtal om tex praktik och villkoren för livslångt lärande, och vi noterar i detta sammanhang att det är av särskild vikt att man ser till att enskilda företag - och branschorganisationer där så är lämpligt - medverkar och att man främjar engagemang på decentraliserad nivå. Samtidigt vill vi framhålla vikten av att det allmänna utbildningssystemet förnyas och anpassas till dessa utmaningar. Ministerrådet (utbildningsfrågor) skulle eventuellt kunna uppmanas att ytterligare diskutera frågorna om anställningsbarhet och livslångt lärande.

2.7. I samband med anpassning av arbetsorganisationen nämns förändringar i anställningskontrakten. Man betonar med rätta att det är absolut nödvändigt med större och fördjupad trygghet för att arbetsmarknadens flexibilitet skall kunna öka. Även i detta sammanhang är det angeläget att främja både välavvägda (ram-)avtal mellan arbetsmarknadens parter på olika nivåer och initiativ från kommissionen och medlemsstaterna avsedda att anpassa och förnya lagstiftningen, särskilt den som rör situationen för arbetstagare som har "icke-normala" arbetsvillkor. Kommittén föreslår att kommissionen utarbetar ett nytt åtgärdsprogram på det sociala området, där man skulle kunna presentera sina egna initiativ, varvid man skulle kunna utnyttja de möjligheter som erbjuds av det sociala kapitlet, som nu är helt inarbetat i det nya fördraget, och vi uppmanar arbetslivsorganisationerna att ta sitt fulla ansvar i detta avseende.

2.8. Vad beträffar det åtgärdsområde som rör lika möjligheter görs en koppling mellan arbetsmarknaden och olika demografiska villkor. Det står helt klart att om man utvecklade de politiska åtgärder som syftar till ökad harmoni mellan arbetsliv och familjeliv, skulle detta kunna ge viktiga impulser till en högre sysselsättningsgrad och till ett genombrott i frågan om könssegregering i arbetet. I detta sammanhang vill kommittén ånyo hänvisa till sitt yttrande om arbetstid från oktober 1995 (), där vi efterlyste välavvägda alternativ för minskning och omorganisering av arbetstiden, inklusive främjande av möjligheter till differentierade arbetstidsalternativ på frivillig basis, särskilt inom de branscher, yrken och administrativa nivåer där långa arbetsveckor är det normala. En högre differentiering av arbetstiden skulle samtidigt kunna underlätta en ökad harmoni mellan arbetsliv och familjeliv, en omfördelning av sysselsättningen och en flexibilitet i arbetsorganisationen. Man kan förvänta sig att medlemsstaterna kommer att utforma mer genomarbetade och kvantifierade mål rörande villkoren för denna fjärde handlingslinje, t.ex. utveckling av tillgången på god barnomsorg. Slutligen är det av avgörande betydelse att man uppmuntrar kvinnorna att differentiera sina utbildningsval i syfte att främja lika möjligheter mellan kvinnor och män.

2.9. Beskattning

I det tidigare ESK-yttrandet lades särskild tonvikt på beskattning som ett styrmedel för att ge stimulans till att skapa nya arbetstillfällen och minska arbetslösheten. I den gemensamma rapporten ges flera exempel på olika medlemsstaters åtgärder när det gäller beskattning - särskilt sådana åtgärder som främjar anställning av lågutbildade arbetslösa och åtgärder som innebär att man använder det sociala trygghetssystemet för att främja skapandet av "kompletterande" arbetstillfällen för dessa kategorier. Kommittén skulle vilja uppmana toppmötet dels att utse en expertgrupp som skall utvärdera och bedöma denna typ av åtgärder, dels att skyndsamt lägga fram förslag till ett mer strukturerat synsätt. Kommittén skulle vilja uppmana toppmötet dels "att inleda en utvärdering och bedömning av sådana åtgärder, t.ex. genom att inrätta en expertgrupp, dels att skyndsamt lägga fram förslag till ett mer strukturerat angreppssätt för att sänka de indirekta arbetskraftskostnaderna i syfte att öka tillväxtens sysselsättningsintensitet".

2.10. Investeringspolitik

2.10.1. Kommittén understryker betydelsen av att främja investeringar i EU. Toppmötet bör uppmana medlemsstaterna att vidta alla nödvändiga åtgärder i detta avseende. Detta kan bara leda till att ekonomin och förtroendet stärks, vilket är nödvändiga förutsättningar för att skapa sysselsättning

2.10.2. Kommittén har framhållit EIB:s roll och ser fram emot att få ta del av EIB:s särskilda åtgärdsprogram från Amsterdam. Kommittén rekommenderar att banken tar hjälp av arbetsmarknadens parter och andra organisationer och experter som är verksamma på arbetsmarknadsområdet när kvantitativa och kvalitativa kriterier skall utformas för sysselsättningsintensiva investeringar. Kommittén begär att bli rådfrågad om framtida arbeten på detta område.

Bryssel den 30 oktober 1997.

Ekonomiskda och sociala kommitténs ordförande

Tom JENKINS

() EGT C 18, 22.1.1996.