Bygg- och rivningsavfall är det största avfallsflödet i viktprocent i EU, och står för över 800 miljoner ton per år, vilket motsvarar 32 % av den totala avfallsmängden.

Det finns en stor potential för att förbättra resurseffektiviteten i hanteringen av detta avfallsflöde. Det består av en blandning av olika material, inklusive inert, icke-inert, icke-farligt och farligt avfall. Det består främst av en mineralfraktion (sten, kakel, betong osv.), som är förhållandevis tung och lätt att återvinna, men av lågt värde. Det innehåller också material med positivt marknadsvärde (metaller) eller potentiellt värde om det samlats in separat i rena fraktioner (exempelvis plast).

I ramdirektivet om avfall fastställs ett mål för 2020 på 70 % för förberedelse för återanvändning, materialåtervinning och annan återvinning för detta avfallsflöde. Medlemsstaternas resultat varierar betydligt, då över hälften uppger att de redan uppfyllt målet för 2020 för perioden 2013–2015, och vissa medlemsstater har redan uppnått över 90 % återvinning. Cypern, Grekland, Slovakien, och Sverige ligger dock fortfarande under 60 %. Det finns fortfarande en viss osäkerhet när det gäller uppgifter som vissa medlemsstater rapporterat.

En färsk studie av hur bygg- och rivningsavfall hanteras i EU identifierade följande nyckelåtgärder.

Ruta 2: Hantering av bygg- och rivningsavfall §Främja förebyggandet av avfall genom smart utformning som förlänger livslängden för byggnader, återanvändning och förbättrad planering och logistik på byggarbetsplatser. §Främja metoder för selektiv rivning och sortering vid källan. §Utnyttja EU-vägledning (granskningar före rivning samt styrprotokoll). §Använd ekonomiska instrument för att omdirigera avfallsflödet från deponier. §Fyllmaterial begränsas till sådana som är i linje med definitionen i ramdirektivet om avfall. §Uppmuntra användning av återvunna produkter genom kvalitetsintyg och/eller kriterier för när avfall upphör att vara avfall. §Öka användningen av miljöanpassad offentlig upphandling som kräver återvunnet innehåll. §Förbättra kvaliteten på statistik.

4.Farligt avfall

Farligt avfall är ett relativt litet avfallsflöde (mindre än 4 %av det totala avfallet), men dess förvaltning är avgörande för att förhindra allvarliga negativa effekter på miljön och människors hälsa.

Ramdirektivet om avfall inkluderar krav på märkning, registerföring, spårning och kontroll från produktion till slutliga destination, samt ett förbud mot blandning av farligt avfall med annat avfall eller andra ämnen eller material.

Analysen av hanteringen av farligt avfall i EU, inklusive PCB/PCT, tyder på att det finns allvarliga brister i genomförandet av viktiga rättsliga skyldigheter. Dessa inkluderar bristande planering, inkonsekvenser och luckor i de statistiska uppgifterna om generering och hantering av avfall, och felklassificering av avfall. Studien innehåller detaljerade, landsspecifika rekommendationer, som kan sammanfattas i en allmän förteckning över prioriterade åtgärder.

Ruta 3: Hantering av farligt avfall §Förbättra kvaliteten på planer för avfallshantering baserat på tillförlitliga och jämförbara uppgifter, så att farligt avfall täcks i tillräcklig omfattning samt att mer ingående information om avfallshanteringskapaciteten finns. §Anta heltäckande, tillförlitlig och driftskompatibel elektronisk dokumentering och spårning, och integrera den inom nationella system för statistik och EU:s uppgifter om transport av avfall. §Återspegla avfallshierarkin och blandningsförbudet i den nationella lagstiftningen, riktlinjer om behandlingsalternativ, tillståndsvillkor, och se till att de verkställs. §Skapa, publicera, sprid och använd tydliga och harmoniserade riktlinjer för klassificering av avfall och dess förvaltning, även om avfallshierarkin. Utnyttja kommissionens tekniska vägledning för klassificering av avfall. §Inrätta ett övergripande system av oanmälda och samordnade inspektioner. Vidta åtgärder mot otillåtna aktörer på alla nivåer. §Etablera och verkställ det gemensamma ansvaret för avfallsproducenter och andra operatörer inom kedjan för hantering av farligt avfall. §Fortsätta att arbeta för att få bort PCB/PCT från avslutade samt öppna ansökningar.

5.Avfall från elektriska eller elektroniska produkter (WEEE)

Cirka 10 miljoner ton (0,4 % av den totala avfallsmängden) av avfall från elektriska eller elektroniska produkter (WEEE) uppskattas ha genererats i EU under 2014 – en siffra som förväntas stiga till mer än 12 miljoner ton till 2020. Detta avfallsflöde består av en komplex blandning av olika material och komponenter, inklusive ämnen som, om de inte hanteras på rätt sätt, utgör stora risker för miljön och människors hälsa. Dessutom tar produktionen av modern elektronik knappa och dyrbara resurser i anspråk.

Direktiv 2012/19/EU syftar till att förbättra insamling, behandling och materialåtervinning av WEEE. Under perioden 2013–2015 ökade mängden utrustningsavfall som samlats in från privata hushåll i EU-28 med 8 %. 2014 samlades i genomsnitt 6,21 kg utrustningsavfall per person in från privata hushåll.2015 uppfyllde 23 medlemsstater minimimålet att samla in 4 kg elektriska eller elektroniska hushållsprodukter per person. Sverige och Danmark samlade in så mycket som 12 kg medan Cypern, Lettland, Malta och Rumänien missade målet med en betydande marginal.

Sedan 2016 har varje medlemsstat varit skyldig att uppfylla ett mål på insamling av 45 % av all såld utrustning från 2019. Det målet kommer att vara 65 % av den utrustning som säljs eller 85 % av allt genererat elektroniskt avfall varje år. Medlemsstaterna kommer att kunna välja ett av dessa två likvärdiga metoder för att mäta målen.

Kommissionen genomförde en insats för att öka efterlevnaden för elektriska eller elektroniska produkter för att identifiera de huvudsakliga bristerna i genomförandet och utbyta god praxis. Denna studie producerade både rekommendationer som gäller alla medlemsstater samt landsspecifika rekommendationer för vissa medlemsstater.

Ruta 4: Hantering av avfall från elektrisk och elektronisk utrustning §Engagera alla politiska nivåer (kommunal, regional och nationell nivå) §Inför (eller stärk) kontroller i alla led av förvaltningskedjan, och anordna inspektioner för att motverka illegal verksamhet som inte uppfyller kraven. §Förbättra datakvaliten, även genom kvalitetskontroll och spårbarhet för allt utrustningsavfall. §Förbättra principen om utökat producentansvar (EPR), åtminstone i enlighet med de allmänna minimikrav som anges i det ändrade ramdirektivet om avfall. §Förbättra insamlingen genom att outvidga infrastrukturerna för insamling, oöka konsumenternas medvetenhet, oförtydliga överföringen av äganderätten till avfall från elektriska eller elektroniska produkter i förvaltningskedjan och okontrollera att alla insamlare följer ett system för kontroll av efterlevnad. §Se till att de hanteringskrav som anges i direktivet följs: överväg att anta minimikvalitetsnormer för behandling av avfall från elektriska eller elektroniska produkter. §Inför/utveckla mekanismer för att utbyta produktrelaterad information som är relevant för återvinning och förberedelse av återanvändning mellan producenter och återvinnare (t.ex. 14R - Information till återvinnare - plattform). §Inrätta ett nätverk för "förberedelse för återanvändning" bestående av registrerade och auktoriserade/certifierade operatörer på nationell nivå. §Överväga att anta ett separat mål för "förberedelse för återanvändning" på nationell nivå.

6.Förpackningsavfall

2015 uppgick den totala mängden förpackningsavfall som genererats i EU till 85 miljoner ton, vilket är ungefär 3,4 % av den totala avfallsmängden. Mängden avfall har ökat långsamt under de senaste åren.

Förpackningsdirektivet fastställer specifika mål för förpackningsavfall som ska uppnås senast i slutet av 2008 (med förlängda tidsfrister för vissa medlemsstater – alla löpte ut 2015): övergripande mål för återvinning och materialutnyttjande (60 % respektive 55 %) tillsammans med materialspecifika återvinningsmål (60 % för papper och kartong, 60 % för glas, 50 % för metall, 22,5 % för plast och 15 % för trä).