RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN OM TILLÄMPNINGEN AV KOMPENSATIONSSYSTEMET FÖR DE EXTRA KOSTNADER VID AVSÄTTNINGEN AV VISSA FISKERIPRODUKTER FRÅN AZORERNA, MADEIRA, KANARIEÖARNA OCH DE FRANSKA DEPARTEMENTEN GUYANA OCH RÉUNION SOM ÄR EN FÖLJD AV DESSA OMRÅDENS LÄGE I GEMENSKAPENS YTTERSTA RANDOMRÅDEN

Inledning

1. Syftet med föreliggande rapport

I enlighet med artikel 6 i rådets förordning (EG) nr 1587/98 av den 17 juli 1998 om att upprätta ett kompensationssystem för de extra kostnader vid avsättningen av vissa fiskeriprodukter från Azorerna, Madeira, Kanarieöarna och de franska departementen Guyana och Réunion som är en följd av dessa områdens läge i gemenskapens yttersta randområden [1], ändrad genom förordning (EG) nr 579/2002 [2], skall kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén överlämna en rapport om tillämpningen av de åtgärder som föreskrivs, samt vid behov föreslå lämpliga åtgärder.

[1] EGT L 208, 24.7.1998

[2] EGT L 89, 5.4.2002

I denna rapport beskrivs, inom ramen för denna bestämmelse, vilka resultat som uppnåtts genom stödsystemet för avsättning av vissa produkter i de berörda regionerna. Vidare redogörs för de svårigheter som fiskesektorn för närvarande står inför beträffande arter som är föremål för betydande fluktuationer i avsättningen. Dessutom presenteras vilka konsekvenser EU:s åtgärder kan få på området.

2. Rättslig ram för EU:s åtgärder

Rådet har genom besluten 89/687/EEG [3], 91/314/EEG [4] och 91/315/EEG [5] inrättat särskilda program, som är inriktade på de yttersta randområdenas avlägsna läge och ökaraktär. Dessa utgör en lämplig ram för tillämpningen av åtgärder inom de olika verksamhetsområden som bör beaktas särskilt i fråga om det förstärkta stöd som krävs för att minska de beständiga begränsningar som utmärker dessa regioner (programmen Poseidom, Poseican och Poseima).

[3] EGT L 399, 30.12.1989

[4] EGT L 171, 29.6.1991

[5] EGT L 171, 29.6.1991

Syftet med programmen är att man vid genomförandet av EU:s politik skall ta hänsyn till de särskilda omständigheter och svårigheter som följer av regionernas avlägsna läge och ökaraktär. Sålunda påverkas det sociala och ekonomiska livet av att regionerna är ekonomiskt beroende av några få produkter på små marknader. Dessutom präglas de av att vara EU-regioner och samtidigt omgivna av utvecklingsländer.

Som ett uttryck för den solidaritet EU känner med dessa de mest avlägset belägna regionerna, som är absolut nödvändig för deras integration i den inre marknaden, har programmen utformats som referensramar för att i praktiken omsätta EU:s politik i dessa regioner.

Enligt artikel 299.2 i EG-fördraget har det visat sig nödvändigt att anta särskilda åtgärder för dessa regioner, och här nämns fiskesektorn uttryckligen [6].

[6] Den fullständiga texten för denna bestämmelse har följande lydelse: "Bestämmelserna i detta fördrag skall gälla för de franska utomeuropeiska departementen, Azorerna, Madeira och Kanarieöarna. Rådet skall dock med beaktande av den strukturella, sociala och ekonomiska situationen i de franska utomeuropeiska departementen och på Azorerna, Madeira och Kanarieöarna, vilken förvärras av dessas avlägsna belägenhet, ökaraktär, ringa storlek, besvärliga terräng- och klimatförhållanden samt ekonomiska beroende av ett fåtal produkter, vilka faktorer på grund av sin bestående natur och sammanlagda verkan allvarligt hämmar områdenas utveckling, med kvalificerad majoritet på förslag av kommissionen och efter att ha hört Europaparlamentet besluta om specifika åtgärder för att särskilt fastställa villkoren för hur detta fördrag skall tillämpas beträffande dessa områden, inklusive den gemensamma politiken. Rådet skall, när det beslutar om de relevanta åtgärder som avses i andra stycket, beakta sådana områden som tull- och handelspolitik, skattepolitik, frizoner, jordbruks- och fiskepolitik, villkor för leverans av råvaror och viktiga konsumtionsvaror, statligt stöd samt villkor för tillgång till strukturfonder och övergripande gemenskapsprogram. Rådet skall besluta om de åtgärder som avses i andra stycket med beaktande av de yttersta randområdenas särdrag och särskilda begränsningar, utan att undergräva integriteten och sammanhanget hos gemenskapsrätten, inklusive den inre marknaden och den gemensamma politiken."

Det finns i själva verket flera faktorer som motiverar insatser på EU-nivå, såsom de exklusiva ekonomiska zonernas sträckning och de arbetstillfällen som skapas inom sektorn, som tar hänsyn till fiskesektorns betydelse samt de svårigheter som följer av regionernas avlägsna läge.

1. Del I

1. Systemet för stöd till avsättning av vissa fiskeriprodukter

Bristen på regionala marknader och merkostnaderna för transporter medför bestående begränsningar för marknadsplatsernas tillgänglighet. Dessa fem randområden befinner sig i samma situation.

EU har därför bestämt sig för att ingripa till förmån för producenterna i dessa regioner för att stödja avsättningen av fiskeriprodukter. Sålunda infördes ett system redan 1992 [7], som haft avsevärd framgång. Systemet har förlängts vid ett flertal tillfällen och nu senast genom rådets förordning (EG) nr 1587/98, som ändrades genom förordning (EG) nr 579/2002. Genom den ändring som infördes med den sistnämnda förordningen skall systemet vara i kraft till den 31 december 2002. Detta har gjort det möjligt att stödja avsättningen av de mest berörda arterna genom saluföring utomlands på villkor som är jämförbara med dem som gäller för de ekonomiska aktörer som verkar på det europeiska fastlandet.

[7] Commission decision of 30 July 1992 on the grant of Community aid for certain specific measures implementing the programme Poseima - EGT L 248, 28.8.1992 [Den svenska versionen finns inte tillgänglig]

2. Nuvarande system

I det nu rådande systemet, som antogs genom rådets förordning (EG) nr 1587/98, tar man hänsyn till att Europeiska unionens fiskesektor har svårigheter som ytterligare förvärras genom de kostnader som uppkommer för att transportera fiskeriprodukterna till marknaderna, därför att regionerna i de yttersta randområdena är avlägset och isolerat belägna.

I systemet beaktar man även att EU:s särskilda program, som är inriktade på regionernas avlägsna belägenhet och ökaraktär, är en del av EU:s politik för att bidra till att hantera regionernas speciella begränsningar och utvecklingssvårigheter. Dessutom betonas det hantverksmässiga fiskets och kustfiskets stora sociala och ekonomiska betydelse.

Systemet innebär att de extra avsättningskostnader som är en följd av det avlägsna läget kompenseras i fråga om följande fiskeriprodukter:

- Tonfisk och bottenlevande arter (Azorerna)

- Tonfisk och makrill som levereras till den lokala industrin samt hårstjärt (Madeira)

- Tonfisk som är avsedd att saluföras färsk eller fryst, sardiner och makrill för infrysning eller bearbetning, vattenbruksprodukter och bläckfiskprodukter (Kanarieöarna).

- Räkor (Franska Guyana)

- Tonfisk och svärdfisk, som saluförs färsk (Réunion)

I enlighet med den ändring som infördes genom förordning (EG) nr 579/2002 för att ta hänsyn till eventuella förändringar av villkoren för de olika arternas avsättning och särdrag, kan kommissionen förutom kompensationsbeloppen, såsom varit fallet hittills, numera anpassa de kvantiteter som föreskrivs för de olika arterna inom ramen för de övergripande ekonomiska bestämmelser som fastställs för varje region.

Del II

Situationen för fiskesektorn i de regioner som berörs av systemet. Systemets framtida utveckling.

1. Azorerna

Ögruppen Azorerna består av nio öar, som delas in i tre grupper: den västra (Flores och Corvo), den centrala (Terceira, Graciosa, São Jorge, Pico och Faial) och den östra (São Miguel och Santa Maria). Den sträcker sig i ett bälte på omkring 630 gånger 130 km i västlig/nordvästlig - ostlig/sydostlig riktning och tillhör den sydliga delen av Internationella havsforskningsrådets område X.

Azorerna, som ligger 1 600 km från det portugisiska fastlandets kust och 4 000 km från Förenta staternas östkust, kännetecknas av sin geografiska isolering.

Till ökaraktären kommer även den stora spridningen av öar inom själva ögruppen. De mest närliggande öarna är Faial och Pico, på sex kilometers avstånd, och de mest fjärmade är Santa Maria och Corvo, åtskiljda med nästan 630 km.

Öarnas stora utspridning, deras avskildhet från varandra och deras avstånd från fastlandet ger dem en särskilt vidsträckt exklusiv ekonomisk zon (938 000 km ).

Regionens fiskesektor

Fiskesektorn i regionen omfattar främst två slags verksamhet: fångst av tonfisk, som nästan helt är avsedd för konservindustrin, och som i sin tur säljer produkten till Portugals fastland och vissa europeiska länder, samt fångst av vissa bottenlevande arter, som främst säljs till det europeiska fastlandet och Förenta staterna.

Sektorn för bearbetning av fiskeriprodukter, som ansvarar för avsättningen, ger ett stort antal arbetstillfällen. I detta avseende är konservindustrin för tonfisk den viktigaste verksamheten med nästan 90 % av antalet anställda inom sektorn.

Fångstverksamheten är koncentrerad till fiskezoner med mindre djup än 600 meter. Härifrån kommer nästan samtliga bottenlevande och pelagiska arter, dit tonfisk hör. Följaktligen är regionen beroende av ett fåtal fiskezoner, eftersom det inte finns någon kontinentalsockel.

Fiskeflottan består av småbåtar som fiskar i närheten av kusten eller i de mer avlägsna zoner, där de pelagiska resurserna finns samlade (svärdfisk och tonfisk). I fiskeflottan används redskap som är mycket miljövänliga (krokar och spön).

Beträffande avsättningen av de olika arter som omfattas av kompensationssystemet bör man nämna att fisken säljs i olika produktformer, som medför sinsemellan olika kostnader. Sålunda har följande produktformer identifierats närmare: beredd tonfisk, bottenlevande arter som saluförs färska, pelagiska arter som saluförs frysta, bottenlevande och pelagiska arter som saluförs beredda.

De svårigheter som aktörerna inom sektorn i regionen ställs inför har att göra med att de måste importera materiel, redskap och vissa råvaror. Dessutom har det visat sig nödvändigt att anlita fackmän utifrån för reparation och underhåll av utrustningen. Till detta kommer de förseningar som inträffar i samband med leverans av utrustning eller i utförandet av tjänster, och som särskilt drabbar de öar som inte har någon direkt flygförbindelse med fastlandet.

De extra kostnader som avsättningen av olika produktformer medför har att göra med följande faktorer:

- lufttransport av färsk fisk

- sjötransport av fryst fisk i fryscontainer

- sjötransport av konserverad tonfisk i container

- reparation och underhåll av fartygen samt lön till besättningen

- köp av agn.

Villkor för avsättningen av de arter som omfattas av systemet

Såsom framgår av den tabell som bifogas rapporten är tillämpningen av systemet tillfredsställande i fråga om tonfisk. I detta sammanhang bör man notera att variationer förekommer till följd av denna arts särskilda egenskaper och även till följd av yttre faktorer som, under de senaste åren, bestämts av sådana variationer (det kan vara klimatvariationer som påverkar artens beteende och visst illegalt fiske i Guineabukten som skadar de rikliga bestånd som traditionellt funnits i regionen). Genom att använda den mekanism som föreskrivs i artikel 2 i förordning (EG) nr 2844/98 [8], och tillsammans med de fångster som faktiskt tas upp, har det dock varit möjligt att återställa utnyttjandet av systemet till de nivåer som fastställdes när systemet infördes.

[8] Kommissionens förordning (EG) nr 2844/98 av den 22 december 1998 om tillämpningsföreskrifter till rådets förordning (EG) nr 1587/98 - EGT L 354, 30.12.1998.

De bottenlevande fiskar som valdes ut för att införas i det nuvarande systemet var de arter som vid den tiden avyttrades i betydande kvantiteter. Men utvecklingen av verksamheten har därefter visat att ett större antal arter av denna typ faktiskt avsatts, vilket även gäller pelagiska arter (små pelagiska arter).

Under perioden 1998-2001 landades 5 748 ton bottenlevande och pelagiska arter i regionen per år i genomsnitt. Under sådana omständigheter är det nödvändigt att systemet anpassas efter de extra kostnaderna och de kvantiteter som verkligen avsätts samt efter den produktform som används vid avsättningen av dessa arter.

Beträffande bottenlevande arter har en begäran framställts om att anpassa respektive belopp för år 2002, på grundval av artikel 2.6 i förordning (EG) nr 1587/98, i den lydelse som införs genom förordning (EG) nr 579/2002, med beaktande av hur de extra kostnaderna utvecklats och i avsikt att helt använda det årliga finansiella belopp som fastställts för dessa arter.

2. Madeira

Madeira ligger i nordöstra delen av Atlanten. Om man mäter avståndet från kust till kust ligger ön Las Palmas, som hör till Kanarieöarna, närmast på omkring 400 km, medan avståndet till Cap Sim, på den afrikanska kusten, är knappt 625 km och till Lissabon omkring 950 km.

Detta geografiska läge gör att ögruppen Madeira hör till de regioner som ligger längst bort från det europeiska fastlandet och Europeiska unionen.

Regionen består av en arkipelag av öarna Madeira och Porto Santo, som är bebodda, och en samling mindre öar som kallas "Desertas" och "Selvagens".

Ögruppens yta är närmare 779 km . Samtliga öar är vulkaniska med klippiga och branta kuster, och med en kuperad relief präglad av kraftiga sluttningar. På Madeira, som är arkipelagens största ö, bor nästan hela befolkningen. Endast omkring 34 % av öns yta kan användas för jordbruk eller annan mänsklig verksamhet.

Av befolkningen är 1 522 personer verksamma i fiskerinäringen. Verksamheten är koncentrerad till ett fåtal områden på ön, där sysselsättningsalternativen är ytterst få. De båtar som används är mycket små och bara halva flottan är motoriserad. Flertalet båtar kan inte gå så långt ut eftersom navigationsutrustningen fortfarande är bristfällig och säkerhetsförhållandena samt möjligheten att ta hand om fångsten ombord är otillfredsställande. Fiskeredskapen är mycket selektiva. Den fisk som är avsedd för lokal industri fryses in i kylanläggningar, som finns i fem av de nio fiskehamnarna, medan överskottet går till konservfabriker på Azorerna och Portugals fastland.

Under perioden 1998-1999 inrättades ett centrum för vattenbruk i Calheta, som EU medfinansierade inom ramen för Poseima-programmet [9]. Syftet med investeringen var att möta den växande efterfrågan på fisk och att minska fiskeansträngningen för vissa lokala arter. Ytterligare två vattenbruksanläggningar är i full gång: en i Baia de Abra och en annan i Seixal.

[9] Kommissionens beslut av den 30 juli 1992 (92/448/EG) - EGT L 248, 28.8.1992.

För tonfiskens del har tillämpningen av systemet inneburit att verksamheten kunnat upprätthållas i industrianläggningarna genom lokala fångster och att råvara köpts in på gemenskapsmarknaden. Under perioden 1998-2001 understeg utnyttjandenivån referenskvantiteten på grund av industrins anskaffningssvårigheter, som hör ihop med yttre faktorer liknande dem som iakttagits för Azorerna. För år 2002 beräknas 4 000 ton levereras till industrin (industrianläggningarnas kapacitet att ta vara på fångsten är cirka 5 000 ton per år).

Beträffande hårstjärt finns det två industrianläggningar för filtrering. Verksamheten har visat sig mycket framgångsrik i fråga om externa marknader. En av dessa anläggningar planerar att införa ny förpackningsteknik och att öka produktionskapaciteten. Under år 2000 använde dessa anläggningar omkring 1 734 ton råvara. Det finns även andra anläggningar med mindre produktion och på det hela taget ser framtiden för denna delsektor mycket ljus ut eftersom andra investeringsprojekt finns.

Under perioden 1998-2001 landades i genomsnitt 4 261 ton av denna art per år.

Makrill bearbetas i en industrianläggning som ger arbete åt 50 anställda. Tillämpningen av systemet för denna art har gjort det möjligt att nå regelbundenhet i landningen och medfört att de fem fångstfartygen är lönsamma. Under senare år har fångsterna i stor utsträckning varierat. Industrin har därför tvingats vända sig till marknaden på det portugisiska fastlandet. Skälen till att systemet utnyttjats i så liten omfattning har att göra med nya variationer i artens migration och med att det nuvarande systemet inte räknar med att kunna skaffa råvaror utanför regionen eller råvaror som inte har regionalt ursprung. Det bör dock påpekas att den nämnda industrianläggningen kan ta emot 400-500 ton om året. Under perioden 1998-2001 landades i genomsnitt 695 ton av denna art per år.

Framtidsutsikterna för vattenbruk ser goda ut i regionen. Såsom redan nämnts har EU medfinansierat Centro de Maricultura da Calheta (Centrum för vattenbruk i Calheta). En annan anläggning som är i full gång består av en flytande konstruktion. Även en tredje anläggning är i bruk. Produktionen i denna sektor förväntas uppgå till i genomsnitt 1 134 ton per år.

3. Kanarieöarna

Arkipelagen består av sju öar som är indelade i de två provinserna Las Palmas och Santa Cruz. Den sammanlagda ytan är 7 273 km, vilket motsvarar 1,44 % av Spaniens yta.

Ögruppens ostligaste punkt ligger 115 km från den afrikanska kusten och dess mest nordliga punkt 1 100 km från Cádiz, som är den närmast belägna spanska hamnen. Madrid, som med sina 172 000 ton per år är den viktigaste konsumentmarknaden för fisk i Spanien, ligger 1 600 km bort.

Fisket är en grundläggande ekonomisk resurs för Kanarieöarna och spelar därmed en viktig roll. På vissa öar, som Lanzarote, är fiske den näst viktigaste näringen, efter turism.

De olika öarnas kuster är vanligtvis branta, så det är ont om vikar och bukter. Det finns ingen platå eller sockel som förenar öarna, och på somliga ställen är det åtskiljande havet mer än 1 000 meter djupt. Havsbotten består av klippor och lava och är översållad av kratrar, vilket omöjliggör trålning som är vanligt förekommande i andra hav.

Kanarieöarnas flotta fiskar främst i tredjeländers vatten. Tonfisken är den mest lönsamma resursen för det hantverksbetonade fisket. Högsjöflottan fångar bläckfisk, sardiner och kummel.

Fiskeavtalet mellan EU och Marocko förlängdes inte, vilket fått allvarliga konsekvenser för fisket och dess angränsande verksamhet i land.

Framförallt har sardinsektorn gjort stora förluster i fråga om infrastruktur och arbetstillfällen.

Tonfiskfisket är skonsamt för resurserna eftersom metoderna är selektiva. Fångstnivåerna har varit stabila under de senaste åren, med undantag för den period då flottan låg still på grund av att fiskeavtalet mellan EU och Marocko inte förlängdes. Det bör påpekas att fångsterna, som tas upp av en hantverksbetonad fiskeflotta i närheten av kusterna, ibland uppvisar variationer till följd av tonfiskens flyttningsmönster.

Delsektorn för sardiner och makrill

För närvarande, och mot bakgrund av delsektorns beroende av fiske i marockanska vatten, är situationen i det närmaste lamslagen och produktionen mycket begränsad jämfört med de nivåer som uppmätts under föregående år.

Under dessa omständigheter kan man endast stödja bearbetningsindustrin genom att tillämpa kompensationssystemet på råvaror som tagits upp av tredjeländers fartyg, och som levererats till industrin och avsatts på Europas fastland.

När det gäller "sardiner och makrill som är avsedda för beredning" och "vattenbruksprodukter", har en begäran om anpassning lämnats in för åren 2001 och 2002 på grundval av artikel 2.6 i förordning (EG) nr 1587/98, i den lydelse som införs genom förordning (EG) nr 579/2002, med hänsyn till följande situation: på grund av att fiskeavtalet mellan Europeiska unionen och Marocko inte förlängdes har den på Kanarieöarna baserade fiskeflottan inte kunnat producera eller avyttra dessa arter. Följaktligen har kompensationssystemet inte tillämpats på de två arterna under åren 2001 och 2002. I övrigt har sektorn för vattenbruk ökat sin produktionskapacitet under dessa år.

Vattenbruksprodukter

När fiskeavtalet med Marocko inte förlängdes, skapade den regionala förvaltningen förutsättningar för utveckling av delsektorn vattenbruk för att ge alternativ sysselsättning och socioekonomisk stabilitet till de områden som drabbades hårdast av att avtalet inte förlängdes. De investeringar som gjorts under senare år har sålunda gjort det möjligt för delsektorn att utvecklas. Produkterna har ökat i värde och betydande kvantiteter sålts. Under åren 1999 och 2000 startade sju nya företag tillverkning, vilket motsvarar en fördubbling av antalet företag i delsektorn.

Enligt uppgifter från behöriga myndigheter beräknas produktionen uppgå till 2 500 ton 2001, vilket motsvarar verksamhet vid 13 företag med en produktionskapacitet på 3 200 ton per år. Under 2002 väntade 16 företag på förvaltningens tillstånd att sätta igång verksamhet med en sammanlagd produktion beräknad till 3 930 ton per år. För perioden 2002-2006 beräknas produktionen uppgå till i genomsnitt 4 400 ton per år.

Bläckfisk och bottenlevande arter

Denna delsektor är fortfarande den viktigaste i regionen, såväl i volym som i värde. Fångsterna sker främst i området kring Kanarieöarna och Sahara, mellan Cap Bojador och Kap Verde (i Senegals, Mauretaniens och Guinea-Bissaus vatten). Förutom bläckfisk fiskas även bottenlevande arter med samma redskap. De fångster som flottan tar hem är uteslutande, och i lika stora kvantiteter, avsedda för externa marknader (Japan och länder inom EU). Hälften av EU-exporten är avsedd för det spanska fastlandet. Produktionen har mött allvarliga hinder på grund av att avtalet med Marocko inte förlängdes. Emellertid har verksamheten nyligen spritt sig till andra fiskevatten som finns tillgängliga i form av avtal som EU slutit i ovannämnda region, vilket redan under år 2002 bidrog till att mycket goda fångstnivåer åter uppnåddes. Enligt tillgängliga uppgifter registrerade man under årets åtta första månader en produktion i storleksordningen 20 000 ton.

4. Franska Guyana

Det franska departementet Guyana ligger vid ekvatorn mellan Surinam och Brasilien och har en yta på 83 534 km2. Förutom en kraftig demografisk utveckling är befolkningen mycket ung. Större delen av befolkningen lever på kusten och vid de stora gränsfloderna. Hälften av invånarna bor i Cayenne.

Franska Guyanas exklusiva ekonomiska zon täcker en yta på 130 140 km2. Guyana har en rätlinjig, låg kust, som vanligen utgörs av mangroveträsk, med flodmynningar av varierande storlek. Kontinentalsockeln är vidsträckt (40 000 km2) och sluttar svagt ner mot djuphavet. Kustens fysiska miljö, med tillskott av sötvatten från omfattande flodmynningar, är gynnsam för stora fiskpopulationer och det finns trålbara områden.

Följande två typer av resurser finns i dessa vatten:

- Räkor, som departementets fiskeansträngning främst är koncentrerad till på grund av den rikliga tillgången på kontinentalsockeln.

- Fisk, som främst fångas hantverksmässigt med inriktning på så kallad vitfisk.

Räkfiske

Räkfisket är departementets tredje viktigaste exportnäring och står för mer än en fjärdedel av exportintäkterna samt sysselsätter 810 personer och är den enda av sitt slag i hela EU. Nästan hela exportproduktionen är avsedd för de europeiska marknaderna (84 %) och den västindiska (12 %).

Vid slutet av 2000 bestod flottan av 63 räktrålare med frysanläggningar. Vissa rederier har tillgång till bearbetningsanläggningar i land för sortering, förpackning och spedition av räkor. På somliga fiskefartyg sorteras, fryses och förpackas produkterna ombord medan de i andra fall fryses för att bearbetas i land.

Enligt tillgängliga uppgifter uppgick den genomsnittliga produktionen under perioden 1998-2000 till 3 660 ton per år. Det bör påpekas att ända till 1998 översteg den sammanlagda fångsten 4 000 ton. Den nedgång som registrerats sedan 1999 beror till stor del på de mycket ogynnsamma väderförhållandena. Det föll exceptionellt stora mängder nederbörd under första halvåret 2000. Sedan slutet av detta år har väderförhållandena dock förbättrats och fångsterna har successivt kunnat återgå till normala nivåer.

Hantverksmässigt fiske av vitfisk

Denna del av sektorn berör det kustfiske som bedrivs inom en zon på 12 sjömil av lokala fiskare (hantverksfiskare eller små redare), som verkar över hela den guyanska kusten.

Verksamheten sysselsätter 300 personer (varav 240 personer ombord). Bearbetning och saluföring av fisk från hantverksmässigt fiske (och bifångster från räktrålare) sköts av oberoende lokala fiskgrossister och av kooperativ. År 2000 uppgick den volym fisk som bearbetats av fiskgrossister till 650 ton. Av denna kvantitet exporterades 100 ton färsk och 500 ton fryst fisk. Den färska fisken exporteras med flyg till Europas fastland. Den frysta fisken exporteras i container med båt, främst till Europa och Antillerna.

Vid slutet av 2000 hade flottan 104 fiskebåtar som drevs av oberoende hantverksfiskare.

Sektorn för vattenbruk

Från 1993 har man gradvis återgått till att utnyttja dammar och anläggningar som byggts några år tidigare.

De företag och odlare som nu är etablerade där, sysslar med odling av räkor, malartade fiskar (atipa) och andra arter såsom akvariefiskar samt annan fisk som är avsedd att användas som livsmedel.

Idag sysselsätter denna sektor direkt ett drygt dussin personer. De arter som i större utsträckning avsätts utomlands är jätteräkor och akvariefiskar. Dessa arter skickas till 95 % till andra franska departement i Antillerna och till det europeiska fastlandet. Enligt tillgängliga uppgifter för 1999 uppgick produktionen av jätteräkor till 23 ton per år och produktionen av akvariefiskar till 5 ton (1 million fiskar à 5 gram).

5. Réunion

Réunion ligger i Indiska oceanen, 160 km öster om Mauritius och 700 km väster om Madagaskar. Réunions exklusiva ekonomiska zon täcker en yta på 318 300 km och det finns ingen kontinentalsockel. Ytan uppgår till 2 570 km , befolkningen till 710 000 invånare och arbetslösheten till 40 %. Réunion ligger 9 180 km från Paris. Réunion ligger mitt i en oceanisk zon som utmärks av förekomsten av delade bestånd av pelagiska, överexploaterade arter.

Fisket i Réunion befinner sig idag i snabb tillväxt och utvecklingen sedan tio år visar på långtgående förändringar. Sedan 1991 vittnar fångsterna, främst de stora pelagiska fiskarna (tonfisk, svärdfisk, guldmakrill och spjutfisk), om ett uppsving för fisket. Detta beror på den verksamhet som bärs upp av småskaligt fiske kring särskilda fångstanordningar, införandet av långrevsfiske och utveckling av djuphavsfiske i sydliga vatten.

Réunions fiske sysselsätter närmare tusen yrkesverksamma.

Saluföringen av fiskeriprodukter utanför Réunion är idag en ekonomisk realitet. Denna sektor är den senaste öppningen för handel utanför ön, efter sockerrör.

Beträffande tonfisk och svärdfisk uppgick den volym som avyttrades utomlands till i genomsnitt 1 098 ton per år under perioden 1998-2001. Det bör dock påpekas att de kvantiteter som avsattes under åren 1999, 2000 och 2001 översteg de kvantiteter som det nuvarande systemet fastställt (de uppgick till 1 168,9 ton, 1 641 ton respektive 1 201 ton).

Beträffande andra arter som verkligen avyttrats bör man framhålla att spjutfisk, haj och guldmakrill nyligen dykt upp (i färsk och fryst form) och att de numera utgör en intressant kommersiell marknad. Enligt tillgängliga uppgifter för 2001 avyttrades följande kvantiteter: 34 ton spjutfisk, 11,9 ton haj och 6,3 ton guldmakrill.

Slutsats och framtidsutsikter

Systemet har under hela sin tillämpningstid skapat en bestående stabilitet som gör det möjligt för de berörda ekonomiska aktörerna att bedriva sin verksamhet på liknande villkor som deras motsvarigheter på det europeiska fastlandet. Systemet avsevärt främjat möjligheterna att behålla arbetstillfällen inom regioner där det finns få alternativ. De fördelar systemet innebär för aktörerna har gjort det möjligt för de olika berörda sektorerna att bibehålla lämpliga nivåer på produktion och utvecklingstakt. Det är inte troligt att orsakerna till de extra höga produktionskostnaderna ändras, eftersom de beror på själva avståndet till de yttersta randområdena.

Den utveckling som skett inom fiskesektorn i de regioner som berörs av systemet beträffande produktionsvillkor och avsättning av produkterna har beskrivits i föregående kapitel. Med hänsyn till denna utveckling bör man överväga en anpassning av systemets juridiska ram för att på lämpligt sätt hålla fast vid de mål som ligger till grund för dess inrättande.

Uppgifter per region om de kvantiteter som dragit nytta av kompensationssystemet för extra kostnader (i ton)

AZORERNA

>Plats för tabell>

MADEIRA

>Plats för tabell>

KANARIEÖARNA

>Plats för tabell>

FRANSKA GUYANA

>Plats för tabell>

REUNION

>Plats för tabell>