KOMMISSIONENS TILLKÄNNAGIVANDE

Riktlinjer för att säkerställa att Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna respekteras vid genomförandet av de europeiska struktur- och investeringsfonderna

(2016/C 269/01)

Innehåll

Bilagor

1. INLEDNING

Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (nedan kallad stadgan) blev juridiskt bindande för EU när Lissabonfördraget trädde i kraft i december 2009, och har nu samma rättsverkan som EU-fördragen. Det innebär att EU:s institutioner, organ och byråer i alla sina åtgärder, samt medlemsstaterna när de tillämpar unionsrätten, har en juridisk skyldighet att respektera de grundläggande rättigheterna i stadgan.

Syftet med dessa riktlinjer är att visa medlemsstaterna hur viktigt det är att stadgan beaktas vid genomförandet av de europeiska struktur- och investeringsfonderna (nedan kallade ESI-fonderna) och att erbjuda ett praktiskt verktyg i form av en checklista som ska hjälpa medlemsstaterna att kontrollera att de följer stadgan vid genomförandet av ESI-fonderna.

I riktlinjerna redogörs för stadgans innehåll, rättsliga status och tillämplighet, både i allmänhet och i relation till ESI-fonderna. Här redogörs även för kontrollen av efterlevnaden av stadgan i relation till ESI-fonderna och vad en överträdelse av bestämmelserna i stadgan kan få för konsekvenser. Dessutom innehåller riktlinjerna rekommendationer till de berörda parterna om hur de kan bedöma om en viss åtgärd är förenlig med stadgan, och de lyfter fram åtgärder inom ESI-fonderna som anses utgöra åtgärder för genomförande av unionsrätten.

2. STADGAN OM DE GRUNDLÄGGANDE RÄTTIGHETERNA: INNEHÅLL OCH RÄTTSSTATUS

2.1 Stadgans innehåll

Stadgan innehåller rättigheter och principer ordnade under sex avdelningar: Värdighet, Friheter, Jämlikhet, Solidaritet, Medborgarnas rättigheter samt Rättskipning. Tabellen nedan innehåller samtliga artikelrubriker uppdelade per avdelning.

Stadgan finns att läsa in sin helhet på

http://eur-lex.europa.eu/legal-content/SV/TXT/?uri=CELEX:12012P/TXT

Förklaringar avseende stadgan om de grundläggande rättigheterna anger hur stadgans bestämmelser ska tolkas och finns i sin helhet på

http://eur-lex.europa.eu/legal-content/SV/TXT/?uri=CELEX%3A32007X1214%2801%29

För att skapa större medvetenhet om grundläggande rättigheter har Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheter (FRA) utvecklat ett användarvänligt onlineverktyg, Charterpedia. Där finns information om internationell lagstiftning, EU-lagstiftning och nationell konstitutionell lagstiftning som gäller grundläggande rättigheter för varje ämne, avsnitt och artikel i stadgan (1).

2.2 Stadgans rättsstatus och tillämplighet

2.2.1 Stadgans rättsstatus

Genom Lissabonfördraget fick stadgan samma rättsverkan som EU-fördragen. Den är rättsligt bindande och respekten för de grundläggande rättigheterna i stadgan är en juridisk skyldighet.

I enlighet med artikel 51.1 i stadgan riktar sig bestämmelserna i den till unionens institutioner, organ och byråer, med beaktande av subsidiaritetsprincipen, samt till medlemsstaterna när de tillämpar unionsrätten. Det innebär att de måste respektera rättigheterna och iaktta principerna i stadgan samt främja tillämpningen av dem, i enlighet med sina respektive befogenheter, när de antar och tillämpar regler. Enligt artikel 6.1 i EU-fördraget och artikel 51.2 i stadgan utvidgar bestämmelserna i stadgan på intet sätt unionens befogenheter såsom de definieras i fördragen.

Kravet att respektera rättigheterna i stadgan är endast bindande för medlemsstaterna så länge de handlar inom unionsrättens tillämpningsområde. För medlemsstaternas del gäller stadgan för alla uttryck för staten. Den är med andra ord tillämplig på centrala, regionala, lokala och andra offentliga myndigheter vid tillämpning av unionsrätten.

Vid genomförande av ESI-fonderna omfattar unionsrätten samtliga åtgärder som medlemsstaterna vidtar för tillämpningen av de gällande förordningarna. Stadgan kan därmed vara tillämplig för ESI-fondernas stödmottagare, oavsett juridisk form, som i enlighet med en åtgärd antagen av en medlemsstat har fått i uppdrag att tillhandahålla en offentlig tjänst under statlig tillsyn, och som i detta syfte har särskilda befogenheter utöver de regler som vanligen tillämpas på förhållandet mellan enskilda.

Även om respekt för de grundläggande rättigheterna i stadgan är en juridisk skyldighet, anges det i stadgan ingen juridisk skyldighet att aktivt sprida kunskap om dessa rättigheter. Medlemsstaterna uppmuntras dock att, om de så önskar, göra detta.

2.2.2 Stadgans tillämplighet

Enligt artikel 51.1 i stadgan riktar den sig till medlemsstaterna endast när de tillämpar unionsrätten.

I enlighet med domstolens fasta rättspraxis om tolkningen av dessa bestämmelser innebär ”medlemsstater som tillämpar unionsrätten” inte att medlemsstaterna automatiskt tillämpar unionsrätten om de ger ut stöd från ESI-fonderna, oavsett vilken ”nationell åtgärd” eller ”nationell lagstiftning” som ligger bakom den akt som en klagande eller sökande kritiserar.

För att avgöra om en nationell åtgärd omfattar tillämpning av unionsrätten måste enligt domstolens fasta praxis bland annat följande prövas:

Ovanstående resonemang ska föras, med nödvändiga justeringar, för alla nationella åtgärder som innebär en tillämpning av unionsrätten, oavsett om det handlar om en lagstiftningsåtgärd eller inte.

Dessutom har domstolen bekräftat att både inom sammanhållningspolitiken och andra områden innebär ”tillämpning av unionsrätten” att det måste föreligga ett visst mått av anknytning utöver det förhållandet att de ämnesområden som avses har ett nära samband eller att ett av dessa ämnesområden har en indirekt inverkan på ett annat.

Detta innebär att man i ett konkret fall måste titta på om en viss nationell åtgärd är avsedd att tillämpa en unionsrättslig bestämmelse.

I avsnitt 3 och bilaga I redogörs för hur unionsrätten ska tillämpas vid genomförande av ESI-fonderna.

3. STADGANS ROLL VID GENOMFÖRANDE AV ESI-FONDERNA

Vid genomförandet av sammanhållningspolitiken gäller bestämmelserna i stadgan för grundläggande rättigheter enligt de villkor som anges nedan.

Principen om icke-diskriminering har förstärkts genom Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 (2) (nedan kallad förordningen om gemensamma bestämmelser), som inrättar en efterhandskontroll av de åtgärder som vidtagits för att säkerställa att principen beaktas.

Enligt artikel 7 i förordningen om gemensamma bestämmelser ska medlemsstaterna och kommissionen se till att jämställdhet mellan kvinnor och män samt principen om icke-diskriminering beaktas vid utformning och genomförande av program.

I fråga om principen om icke-diskriminering på grund av funktionshinder och principen om integrering av personer med funktionshinder bör det noteras att EU är part i FN-konventionen om rättigheter för personer med funktionsnedsättning (3). Unionens ratificering av denna konvention medför juridiska konsekvenser för förvaltningen av ESI-fonderna, och dessa beskrivs i bilaga II.

Enligt artikel 4.2 i förordningen om gemensamma bestämmelser ska kommissionen och medlemsstaterna säkerställa att stödet från ESI-fonderna är förenligt med relevant politik och de övergripande principer som avses i bl.a. artikel 7 i förordningen om gemensamma bestämmelser och med unionens prioriteringar.

Den rättsliga ramen för sammanhållningspolitiken har dessutom förstärkts för att säkerställa att medlemsstaterna har ett fungerande system för handläggning av klagomål, t.ex. sådana som gäller överträdelser av stadgan.

Följande EU-förordningar och EU-direktiv innehåller bestämmelser som innebär att stadgan måste tillämpas vid genomförande av ESI-fonderna:

Vid genomförande av ESI-fonderna tillämpar medlemsstaterna unionsrätten när de fastställer en strategi för insatserna och utarbetar programdokument (1), inrättar system för förvaltning, övervakning och kontroll (2) och genomför program (3) inom de förordningar som nämns under punkterna 1–3. Därför bör medlemsstaterna säkerställa att de följer stadgan i följande situationer (4):

3.1 Fastställande av en strategi för insatserna för ESI-fonderna och utarbetande av programdokument (t.ex. utformning av strategiska ramar, partnerskapsöverenskommelser och program)

Medlemsstaterna anses handla inom unionsrätten om de antar lagar eller utarbetar dokument utifrån en skyldighet som ingår i förordningen om gemensamma bestämmelser eller i dess delegerade akter eller genomförandeakter. Detta omfattar bl.a. upprättandet av en partnerskapsöverenskommelse eller ett operativt program.

När medlemsstaterna utarbetar sådana handlingar måste de kontrollera med hjälp av checklistan för de grundläggande rättigheterna att innehållet överensstämmer med bestämmelserna i stadgan. Innehållet i handlingarna ska respektera och följa rättigheterna och principerna i stadgan.

De i det här sammanhanget mest relevanta rättigheterna och principerna är likhet inför lagen, icke-diskriminering, jämställdhet mellan kvinnor och män, integrering av personer med funktionshinder, rätten till egendom samt miljöskydd.

3.2 Inrättande av system för förvaltning, övervakning och kontroll

Medlemsstaterna anses handla inom unionsrättens tillämpningsområde när de inrättar de system och förfaranden för förvaltning, övervakning och kontroll av ESI-fonderna som krävs enligt förordningen om gemensamma bestämmelser eller, om de inte är ett uttalat krav, när de inrättar sådana strukturer för tillämpning av fondspecifika regler, förordningen om gemensamma bestämmelser, deras delegerade akter eller genomförandeakter. Detta omfattar utnämning av behöriga myndigheter och förmedlande organ, fastställande av deras arbetsrutiner, inrättande av en övervakningskommitté och antagande av riktlinjer för förfaranden.

De nationella myndigheterna bör säkerställa att rättigheterna och principerna i stadgan respekteras när de vidtar ovanstående åtgärder. De i det här sammanhanget mest relevanta bestämmelserna är framför allt artiklarna 7, 8, 41 och 47 i stadgan.

Artikel 47 erkänner rätten till ett effektivt rättsmedel och till en opartisk domstol, samt rätten att höras. Artikel 7 handlar om att respektera privatlivet och familjelivet. Artikel 8 handlar om skydd av personuppgifter medan artikel 41 handlar om myndigheters skyldighet att kunna motivera sina beslut.

Rätten till ett effektivt rättsmedel och en opartisk domstol (korrekt rättsförfarande) måste säkerställas vid samtliga förfaranden som inrättas för att genomföra bestämmelserna i förordningen om gemensamma bestämmelser, fondspecifika regler eller förordningens delegerade akter eller genomförandeakter.

Följande arrangemang inom det gränsöverskridande samarbetsprogrammet mellan Estland och Lettland har behandlats i EU-domstolens mål C-562/12, Liivimaa Lihaveis MTÜ mot Eesti-Läti programmi 2007–2013, Seirekomitee. Seirekomitee, ett organ som består av representanter från båda medlemsstaterna i fråga, fattade de slutgiltiga besluten vid den kvalitativa utvärderingen av projektansökningar inom samarbetsprogrammet. Kommittén hade även antagit en programguide i vilken det angavs att kommitténs beslut inte kunde överklagas vid en nationell domstol. Trots att det inte fanns någon tydlig hänvisning till antagande av en programguide vare sig i den tillämpliga lagstiftningen för programperioden 2007–2013 eller i några av EU:s genomförandebestämmelser, kom domstolen fram till att det var tydligt att programguiden hade antagits i syfte att tillämpa EU-lagstiftningen och att den var bindande för var och en som ansökte om stöd genom programmet. Därmed bedömdes att stadgan, och dess artikel 47, var tillämpliga i detta fall. Domstolen ansåg att en bestämmelse i programguiden om att beslut att avslå en stödansökan inte kan överklagas till en nationell domstol utgör en överträdelse av artikel 47.

När det gäller själva formen för partnerskapet, är de mest relevanta rättigheterna och principerna i stadgan bl.a. icke-diskriminering, språklig mångfald, jämställdhet mellan kvinnor och män och integrering av personer med funktionshinder. Vid upprättande av regler för t.ex. medlemskap är de viktigaste rättigheterna och principerna bl.a. icke-diskriminering, språklig mångfald och jämställdhet mellan kvinnor och män.

I fråga om övervakningskommitténs funktion och skyldigheter vid inrättandet av ett system för förvaltning, övervakning och kontroll är de viktigaste rättigheterna och principerna i stadgan bl.a. skydd av personuppgifter, icke-diskriminering, språklig mångfald, jämställdhet mellan kvinnor och män, integrering av personer med funktionshinder, likhet inför lagen och rätten till ett effektivt rättsmedel och till en opartisk domstol.

3.3 Genomförande av program och konkreta åtgärder som fastställs i en projektbeskrivning vid genomförande av ESI-fonderna

Genomförande av programmen kräver att en förvaltningsmyndighet eller ett förmedlande organ (5) utför vissa uppgifter. Dessa uppgifter är alla åtgärder som tillämpar unionsrätten, t.ex. att utlysa ansökningsomgångar, välja ut insatser, underteckna stödavtal, följa upp genomförandet, kontrollera betalningsansökningar från stödmottagare, genomföra kontroller på plats, övervaka de förmedlande organens arbete, skicka betalningsansökningar samt sammanställa och lämna in rapporter.

Även de attesterande myndigheternas ansvarsområde omfattar, enligt artikel 126 i förordningen om gemensamma bestämmelser, åtgärder för tillämpning av unionsrätten. Det gäller även revisionsmyndigheter när dessa fastställer en revisionsstrategi, genomför revisioner, skriver revisionsberättelser och kontrollrapporter.

Såsom anges i avsnitt 2.2 om stadgans rättsstatus kan stadgan även gälla för vissa stödmottagare, om de villkor som anges i avsnitt 2.2 uppfylls (dvs. att medlemsstaten antar en åtgärd som gör dessa stödmottagare, oavsett juridisk form, ansvariga för att tillhandahålla en offentlig tjänst under statlig tillsyn – för detta specifika syfte har mottagaren särskilda befogenheter utöver dem som beskrivs i de regler som i vanliga fall styr förhållandet mellan enskilda) (6).

De nationella myndigheterna bör i sitt arbete säkerställa att rättigheterna och principerna i stadgan respekteras. De i det här sammanhanget mest relevanta rättigheterna och principerna är rätt till ett effektivt rättsmedel och till en opartisk domstol, rätt till skydd av personuppgifter, rätt till likhet inför lagen och jämställdhet mellan kvinnor och män, rätt till icke-diskriminering och barnets rättigheter, rätt till integrering av personer med funktionshinder och en hög miljöskyddsnivå, språklig mångfald, säkra arbetsförhållanden, yttrandefrihet och informationsfrihet, mötes- och föreningsfrihet, rätt till utbildning, näringsfrihet, rätt till egendom, skydd vid avlägsnande, utvisning och utlämning samt rätt till skydd för privatlivet och familjelivet.

3.4 Hur kan stadgan tillämpas på sammanhållningspolitiken och varför är den relevant för de statliga myndigheter som förvaltar ESI-fonderna?

En överträdelse av en grundläggande rättighet i stadgan ska prövas av medlemsstaternas domstolar och Europeiska unionens domstol (nedan kallad domstolen).

Bestämmelser i unionsrätten och i nationell lagstiftning baserad på unionsrätten måste tolkas i enlighet med skyldigheterna i stadgan, för att rättigheterna i den ska skyddas. Om en nationell domstol är tveksam i fråga om tillämpningen av stadgan eller tolkningen av dess bestämmelser kan den – eller måste, om det rör sig om en nationell domstol som utgör sista instans – begära ett förhandsavgörande från domstolen. Domstolens förhandsavgörande hjälper den nationella domstolen att fatta beslut i ärendet. Nationella domstolar använder sig regelbundet av detta förfarande, vilket stöder utvecklingen av en rättspraxis för tillämpning av stadgan och ger de nationella domstolarna en större roll i upprätthållandet av stadgan.

I egenskap av fördragens väktare har kommissionen en viktig roll i arbetet med att förhindra överträdelser av rättigheterna och principerna i stadgan, och den kan inleda överträdelseförfaranden mot medlemsstater som inte tillämpar stadgan.

Eftersom stadgan endast är tillämplig för medlemsstaterna vid tillämpning av unionsrätten kan kommissionen inte inleda ett överträdelseförfarande på grund av att en nationell lag inte respekterar stadgan, om den nationella lagen i fråga inte tillämpar unionsrätten. I de fall där stadgan inte gäller säkerställs ändå de grundläggande rättigheterna på nationell nivå genom medlemsländernas författningar eller författningstraditioner samt genom de internationella konventioner som de har ratificerat och vilkas efterlevnad garanteras av de nationella domstolarna.

För ESI-fonderna krävs det dessutom, enligt artikel 6 i förordningen om gemensamma bestämmelser, att insatser som stöds av fonderna följer kraven i gällande unionslagstiftning och nationell lagstiftning som tillämpar denna. Om en medlemsstat inte respekterar stadgan när den vidtar åtgärder för tillämpning av unionsrätten, kan detta utgöra en oriktighet från en ekonomisk aktörs sida (artikel 2.36 i förordningen om gemensamma bestämmelser). Kommissionen kommer därför att, när så är lämpligt, göra bruk av de medel som står den till buds för att säkerställa att EU-medlen brukas med respekt för stadgan. Detta inkluderar, vid behov, avbrutna betalningsfrister, inställda utbetalningar och finansiella korrigeringar samt överträdelseförfaranden i enlighet med artikel 258 i EUF-förordningen.

De nationella myndigheternas ansvar att säkerställa att de grundläggande rättigheterna respekteras och skyddas är särskilt viktigt i fråga om klagomål till medlemsstaterna om eventuella överträdelser av stadgan. Vad gäller övervakningen av tillämpningen och genomförandet av stadgan i medlemsstaterna, är det enligt artikel 74.3 i förordningen om gemensamma bestämmelser medlemsstatens skyldighet att inrätta effektiva arrangemang för hantering av klagomål från juridiska eller fysiska personer om ESI-fonderna. Klagomål som rör ESI-fonderna kan även skickas direkt till kommissionen.

4. BEDÖMNING AV ÖVERENSSTÄMMELSE MED STADGAN – CHECKLISTA FÖR GRUNDLÄGGANDE RÄTTIGHETER

Nationella myndigheter som ansvarar för genomförandet av ESI-fonderna ombeds att noga bedöma om åtgärderna (kommande eller redan vidtagna) verkligen omfattas av unionsrätten och kontrollera om de kan få konsekvenser för de grundläggande rättigheterna i stadgan.

För att göra detta enklare har kommissionen tagit fram en checklista, som dock inte är obligatorisk att följa.

I. KONTROLLERA om den planerade nationella åtgärden innebär tillämpning av unionsrätten och därmed omfattas av stadgans tillämpningsområde.

Observera att detta inte behöver göras för sådana åtgärder och handlingar som enligt riktlinjerna utgör tillämpning av unionsrätten.

II. KONTROLLERA om det finns en risk för överträdelse av de grundläggande rättigheterna.

Om det visar sig att åtgärden begränsar en absolut rätt bör den uteslutas redan i detta skede, eftersom absoluta rättigheter inte får begränsas och det därmed inte behövs en mer djupgående analys i enlighet med punkterna 3–6.

Om det visar sig att den planerade åtgärden inte har någon väsentlig inverkan på de grundläggande rättigheterna eller endast får positiva konsekvenser för de grundläggande rättigheterna, finns det ingen anledning att fortsätta analysen med punkterna 5 och 6. Om åtgärden får negativa konsekvenser, kontrollera även följande:

Om samtliga frågor besvaras med ett ja, kan begränsningen av den grundläggande rättigheten i fråga anses legitim.

För att visa hur denna checklista ska användas ges nedan ett exempel utifrån mål C-401/11, Blanka Soukupová mot Ministerstvo zemědělství, och domstolens resonemang i sin dom av den 11 april 2013.

Medlemsstaten i fråga hade skapat ett system för stöd till förtidspensionering för jordbrukare, delfinansierat av Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket. Den definition av ”pensionsålder” som krävdes för att kunna ta del av stödet ingick i den nationella lagstiftningen. Den nationella lagstiftningen fastslog en pensionsålder som varierade beroende på sökandes kön och, om det rörde sig om en kvinna, antalet barn.

En analys enligt ovanstående checklista ser ut på följande sätt:

(1) http://fra.europa.eu/sv/charterpedia

(2) Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 av den 17 december 2013 om fastställande av gemensamma bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden, Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling och Europeiska havs- och fiskerifonden, om fastställande av allmänna bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden och Europeiska havs- och fiskerifonden samt om upphävande av rådets förordning (EG) nr 1083/2006 (EUT L 347, 20.12.2013, s. 320).

(3) Konventionen om rättigheter för personer med funktionsnedsättning (som antogs av FN:s generalförsamling genom dess resolution 61/106 av den 13 december 2006 och trädde i kraft den 3 maj 2008, efter dess tjugonde ratificering): https://www.un.org/development/desa/disabilities/conference-of-states-parties-to-the-convention-on-the-rights-of-persons-with-disabilities-2.html

(4) Exempel på medlemsstaters åtgärder som anses utgöra en tillämpning av unionsrätten återges inom den rättsliga ramen för programperioden 2014–2020. Sedan 2009 har det dock varit obligatoriskt att tillämpa bestämmelserna i stadgan, bland annat vid genomförande av ESI-fonderna och enligt villkoren i dessa riktlinjer.

(5) T.ex. de lokala åtgärdsgrupper (LAG) som avses i artikel 34.1 och 125 i förordningen om gemensamma bestämmelser och som fungerar som förmedlande organ.

(6) Den checklista som finns i avsnitt 4 i dessa riktlinjer kan användas för att bedöma om en viss åtgärd utförd av dessa stödmottagare innebär en tillämpning av unionsrätten.

BILAGA II

Grundläggande rättigheter i EU utöver stadgan

Stadgan är förenlig med Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna (Europakonventionen) som har antagits inom ramen för Europarådet. I den mån som stadgan omfattar rättigheter som utgår från den konventionen, ska deras innebörd och räckvidd vara desamma som i konventionen (artikel 52.3 i stadgan) (1).

För att skydda integreringen av personer med funktionshinder (artikel 26 i stadgan) ratificerade EU i december 2010 FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning. Det innebär att även denna konvention utgör en ”integrerad del av EU:s rättsordning” (2). Dessutom har internationella avtal som undertecknats av Europeiska unionen företräde framför sekundärrätten. Därmed ska sekundärrätten tolkas på ett sätt som helt stämmer överens med FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning (3). Eftersom både EU och dess medlemsstater är separata avtalsslutande parter, och samtliga har befogenheter inom de områden som omfattas av FN-konventionen, är konventionen i EU:s fall ett s.k. blandat avtal. Samtliga bestämmelser i konventionen som omfattas av EU:s befogenhet är bindande för EU-institutionerna. Dessutom är medlemsstaterna enligt unionsrätten skyldiga att tillämpa konventionen i de fall där dess bestämmelser hör till EU:s befogenheter. Tillämpning av konventionen inom de områden som inte omfattas av EU:s befogenhet är medlemsstaternas ansvar. Trots att unionen och medlemsstaterna har olika befogenheter är de skyldiga att samarbeta och vara lojala mot varandra vid fullgörandet av de skyldigheter som ingår i sådana blandade avtal. I sitt uttalande vid ratificeringen gav EU en lista till FN på unionsrättsakter genom vilka framgick ”räckvidden av det område inom vilket gemenskapen är behörig, i enlighet med fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen (…)”. I uttalandet nämns uttryckligen rådets förordning (EG) nr 1083/2006 av den 11 juli 2006 om allmänna bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden och Sammanhållningsfonden samt om upphävande av förordning (EG) nr 1260/1999 (4). För att hjälpa medlemsstaterna att fullgöra sina skyldigheter inom ramen för FN-konventionen har EU-kommissionen tagit fram två handledningar (5) och ett antal verktyg för avinstitutionalisering (6).

Vad gäller förbudet att diskriminera någon utifrån t.ex. ras, hudfärg och etniskt eller socialt ursprung (artikel 21 i stadgan) har kommissionen sammanställt en handledning om hur man kan minska segregationen genom bosättning och utbildning för marginaliserade grupper (7).

För att skydda miljön och de grundläggande processuella rättigheterna har gemenskapen undertecknat och, genom rådets beslut 2005/370/EG (8), godkänt Uneces konvention om tillgång till information, allmänhetens deltagande i beslutsprocesser och tillgång till rättslig prövning i miljöfrågor (den s.k. Århuskonventionen). Därmed utgör bestämmelserna i denna konvention en integrerad del av EU:s rättsordning (9). Dessutom har de företräde över EU:s sekundärrätt, vilket innebär att sekundärrätten måste tolkas i enlighet med Århuskonventionen (10).

Dessutom kan artikel 7 i EU-fördraget tillämpas om det finns en klar risk för att en medlemsstat allvarligt överträder unionens värden som anges i artikel 2 (och som bland annat omfattar respekt för de mänskliga rättigheterna och likhet inför lagen). Förfarandet kan leda till tillfälligt upphävande av vissa rättigheter som medlemsstaten i fråga har till följd av tillämpningen av fördragen.

Notera även att de allmänna principer för unionsrätten som fastslås i EU-domstolens rättspraxis är ytterligare en källa till grundläggande rättigheter i EU:s primärrätt. I enlighet med artikel 6 i EU-fördraget och domstolens rättspraxis är de tillsammans med stadgan fortsatt relevanta för säkerställandet av de grundläggande rättigheterna inom EU:s rättssystem.

De allmänna principerna gäller alltid, tillsammans med stadgan, när en medlemsstat handlar inom unionsrättens tillämpningsområde. Exempelvis är artikel 41 i stadgan om rätten till god förvaltning inte riktad till medlemsstaterna utan endast till unionen. I de fall där medlemsstaterna agerar inom unionsrättens tillämpningsområde kan dock den allmänna principen om god förvaltning fortfarande gälla.

(1) Presstjänsten hos Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna (Europadomstolen) har sammanställt faktablad utefter tema för domstolens rättspraxis och pågående mål. Faktabladen är väldigt användbara när man är osäker på hur vissa grundläggande rättigheter ska tolkas, och finns på

http://www.echr.coe.int/Pages/home.aspx?p=press/factsheets&c=#n1347890855564_pointer

Särskilt intressant är det nyligen publicerade faktabladet om miljöfrågor och Europakonventionen som ger en överblick över frågor om bland annat föroreningar (i form av lukter, buller och förorenade ångor) som i vissa fall har inneburit en överträdelse av artikel 8 i Europakonventionen om rätt till skydd för privat- och familjeliv, som även omfattas av artikel 7 i stadgan (ordalydelsen är liknande i artikel 8 i Europakonventionen och artikel 7 i stadgan):

http://www.echr.coe.int/Documents/FS_Environment_ENG.pdf

(2) Se t.ex. domstolens dom av den 11 april 2013 i de förenade målen C-335/11 och C-337/11, HK Danmark, punkt 30.

(3) Se t.ex. domstolens dom av den 11 april 2013 i de förenade målen C-335/11 och C-337/11, HK Danmark, punkt 29.

(4) EUT L 210, 31.7.2006, s. 25.

(5) Common European Guidelines on the Transition from Institutional to Community Based Care, http://www.deinstitutionalisationguide.eu/wp-content/uploads/2016/04/GUIDELINES-Final-English.pdf, och Thematic guidance note on Transition from Institutional to Community-based Care (Deinstitutionalisation), http://ec.europa.eu/regional_policy/sources/docgener/informat/2014/guidance_deinstitutionalistion.pdf

(6) Toolkit on the Use of European Union Funds for the Transition from Institutional to Community Based Care, http://www.deinstitutionalisationguide.eu/wp-content/uploads/2016/04/Toolkit-07-17-2014-update-WEB.pdf

(7) http://ec.europa.eu/regional_policy/sources/docgener/informat/2014/thematic_guidance_fiche_segregation_en.pdf

(8) EUT L 124, 17.5.2005, s. 1.

(9) Mål C-240/09, Lesoochranárske zoskupenie REU 2011, s. I-1255, punkt 30.

(10) Se fotnot 3.