[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 9.2.2007

KOM(2007) 51 slutlig

2007/0022 (COD)

Förslag till

EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV

om straffrättsliga påföljder till skydd för miljön

(framlagt av kommissionen) {SEK(2007) 160}{SEK(2007) 161}

MOTIVERING

BAKGRUND |

110 | Motiv och syfte För att säkerställa en hög miljöskyddsnivå, vilket är ett mål enligt EG-fördraget (artikel 174.2), måste det växande problemet med miljöbrottslighet åtgärdas. Detta förslag ersätter förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om skydd för miljön genom strafflagstiftning (2001/0076(COD), i dess lydelse efter den första behandlingen i Europaparlamentet, för att genomföra EG-domstolens slutsatser i dess dom av den 13 september 2005 (C-176/03, kommissionen mot rådet) som ogiltigförklarade rambeslut 2003/80/RIF om skydd för miljön genom straffrättsliga bestämmelser. Enligt domen får gemenskapen vidta åtgärder som har ett samband med medlemsstaternas straffrättsliga bestämmelser och som gemenskapslagstiftaren anser vara nödvändiga för att säkerställa att de bestämmelser som denne utfärdar i fråga om miljöskydd får full verkan. Gemenskapen och medlemsstaterna har antagit ett flertal rättsakter som syftar till att skydda miljön. Flera studier har dock visat[1] att medlemsstaternas nu gällande sanktioner inte alltid är tillräckliga för att effektivt genomföra gemenskapens politik för miljöskydd. Alla medlemsstater har inte satt i kraft straffrättsliga påföljder för alla allvarliga miljöbrott, även om endast straffrättsliga sanktioner kan ha tillräckligt avskräckande verkan av följande skäl: För det första är straffrättsliga påföljder en kraftfullare markering av ogillande från samhällets sida än administrativa påföljder eller civilrättsligt skadestånd. För det andra kan administrativa avgifter eller andra ekonomiska påföljder sakna avskräckande verkan, både om lagöverträdaren saknar tillgångar och i det motsatta fallet om denne har en mycket stark ekonomisk ställning. I sådana fall kan det krävas fängelsestraff. Dessutom ger straffrättslig lagföring (och ömsesidigt rättsligt bistånd mellan medlemsstaterna) tillgång till kraftfullare verktyg än vad förvaltnings- och civilrätten kan erbjuda och kan ge förfarandena ökad effekt. Slutligen finns det en ytterligare garanti för opartiskhet, eftersom de utredande myndigheterna, dvs. andra myndigheter än de som beviljat exploaterings- eller utsläppstillstånd, ansvarar för brottsutredningarna. Förutom att de tillämpliga sanktionsformerna skiljer sig åt från medlemsstat till medlemsstat finns det också betydande skillnader mellan nivåerna på de sanktioner som tillämpas på liknande eller identiska brott. Miljöbrott är ofta gränsöverskridande till sin natur eller i fråga om sina verkningar. Miljöbrottslingar kan därför för närvarande utnyttja de befintliga skillnaderna mellan medlemsstaternas bestämmelser till sin egen fördel. Problemet måste därför angripas genom åtgärder på gemenskapsnivå. Allmän bakgrund 1998 antog Europarådet konventionen om straffrättsliga påföljder till skydd för miljön. Europeiska rådet i Tammerfors i oktober 1999 efterlyste insatser för att enas om gemensamma definitioner, grunder för åtal och påföljder för ett begränsat antal sektorer, däribland miljöbrott. I februari 2000 lade Danmark fram ett initiativ till rambeslut om bekämpning av grova miljöbrott. Den 28 september 2000 enades rådet (rättsliga och inrikes frågor) om att sådana gemensamma bestämmelser om miljöbrott skulle införas. Den 13 mars 2001 antog kommissionen ett förslag till direktiv om skydd för miljön genom strafflagstiftning. Syftet med det föreslagna direktivet var att säkerställa en effektivare tillämpning av gemenskapens miljöskyddslagstiftning genom att i hela gemenskapen fastställa gemensamma miniminormer i hela gemenskapen för vad som skall utgöra miljöbrott. Europaparlamentet antog sitt betänkande om förslaget vid första behandlingen den 8 april 2002. Den 30 september 2002 antog kommissionen ett ändrat förslag som innerhöll flera av de ändringar som föreslagits av Europaparlamentet. Rådet diskuterade inte kommissionens förslag utan antog i stället den 27 januari 2003 på initiativ av Danmark rambeslut 2003/80/RIF om skydd för miljön genom straffrättsliga bestämmelser. EG-domstolen ogiltigförklarade detta rambeslut genom sin dom av den 13 september 2005 (C-176/03) på grund av åsidosättande av artikel 47 i fördraget om Europeiska unionen och fastställde att artiklarna 1–7 i rambeslutet, med hänsyn till deras syfte och innehåll, har till huvudsakligt ändamål att skydda miljön och att de med giltig verkan skulle ha kunnat antas med stöd av artikel 175 i EG-fördraget. Den 30 november 2005 antog kommissionen ett meddelande i vilket den redovisade sina synpunkter på konsekvenserna av domen i mål C-176/03, bland annat behovet av att anta ett nytt lagstiftningsförslag om miljöbrott. Med hänsyn till domen är det nödvändigt att dra tillbaka 2001 års förslag till direktiv om skydd för miljön genom strafflagstiftning och lägga fram ett nytt förslag som inbegriper innehållet i artiklarna 1–7 i det ogiltigförklarade rambeslutet. I detta förslag har vissa brottsbeskrivningar behövt ändras med hänsyn till utvecklingen av gemenskapens miljölagstiftning. Dessutom har några ytterligare inslag, som ansetts nödvändiga för att säkra ett effektivt miljöskydd, införts, däribland en tillnärmning av de påföljder som tillämpas på särskilt allvarliga miljöbrott. Som uppföljning av domstolens mål 176/03 avser kommissionen att senare under år 2007 lägga fram ett förslag till direktiv om ändring av direktiv 2005/35/EG om föroreningar förorsakade av fartyg och införandet av sanktioner för överträdelser. |

Gällande bestämmelser Även om miljölagstiftningen i flera olika fall kräver att medlemsstaterna skall anta avskräckande, effektiva och proportionerliga påföljder för brott mot miljölagstiftningen, finns det inga bestämmelser om krav på att medlemsstaterna skall anta specifikt straffrättsliga påföljder för allvarliga miljöbrott. |

Förenlighet med Europeiska unionens politik och mål på andra områden Det föreslagna direktivet är förenligt med de grundläggande rättigheterna och följer de principer som erkänns i bland annat Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. Det har särskilt utformats i enlighet med de principer om rättvisa som anges i kapitel VI i stadgan, och det syftar till att främja införlivandet med gemenskapens politik av en hög nivå på miljöskyddet enligt den princip om hållbar utveckling som anges i artikel 37 i stadgan. |

SAMRÅD MED BERÖRDA PARTER OCH KONSEKVENSANALYS |

Samråd med berörda parter |

Miljöbrottsproblemen har under flera år diskuterats i olika internationella och europeiska sammanhang. I november 2003 organiserade kommissionen en offentlig konferens om miljöbrott, och den gav sitt stöd till ett arbetsseminarium om frågan som genomfördes av Royal Institute of International Affairs i London under år 2002. Dessutom sammanträdde experter på det specifika brottet olaga handel med utrotningshotade arter av vilda djur och växter i Frankfurt 2001 och i Budapest 2004. Ytterligare samråd med berörda parter har inte ansetts vara vare sig nödvändigt eller genomförbart i detta fall. Sedan rambeslut 2003/80/RIF ogiltigförklarats av EG-domstolen den 13 september 2005 har det funnits ett rättsligt vakuum på miljöbrottsområdet som behövde åtgärdas så snabbt som möjligt. |

Extern experthjälp |

Ett antal arbetssammanträden, konferenser och expertsammankomster har genomförts på detta område under de senaste åren. De har tillfört information och bidragit till utformningen av detta förslag. |

Konsekvensanalys Flera alternativ har bedömts i konsekvensanalysen: inga åtgärder på EU-nivå, förbättrat samarbete mellan medlemsstaterna genom frivilliga initiativ, fullständig harmonisering av miljöbrottslagstiftningen och slutligen en begränsad tillnärmning av medlemsstaternas nationella bestämmelser om miljöbrott. Om man inte inför ny gemenskapslagstiftning, eller om man endast vidtar icke-bindande åtgärder, kan man inte säkerställa någon positiv utveckling av miljöskyddsnivån, och de befintliga svårigheterna med att behandla miljöbrott, som i väsentlig utsträckning har sitt upphov i skillnaderna mellan medlemsstaternas bestämmelser, skulle kvarstå oförändrade. En fullständig harmonisering av miljöbrottslagstiftningen skulle gå utöver vad som är nödvändigt och inte ta hänsyn till att straffrätten fortfarande är starkt påverkad av de respektive kulturella värderingarna i varje enskild medlemsstat, och att det därför krävs viss flexibilitet i genomförandet. För alternativet med en begränsad tillnärmning bedömdes tre olika möjliga åtgärder: en harmoniserad förteckning över allvarliga brott, en harmonisering av omfattningen av juridiska personers ansvar och en tillnärmning av nivåerna för påföljder för brott som begåtts under försvårande omständigheter. För alla dessa tre fall har de möjliga effekterna på nivån på miljöskyddet samt på det polisiära och rättsliga samarbetet bedömts vara mycket positiva, samtidigt som kostnaderna för företagen och ökningen av arbetsbelastningen för de offentliga myndigheterna skulle bli obetydliga. |

Konsekvensanalysrapporten finns tillgänglig på http://ec.europa.eu/governance/impact/index_en.htm. |

RÄTTSLIGA ASPEKTER |

Sammanfattning av den föreslagna åtgärden Genom det föreslagna direktivet fastställs gemensamma miniminormer för hela gemenskapen för handlingar som skall anses vara miljöbrott om de skett uppsåtligen eller minst av grov vårdslöshet. Även deltagande i och anstiftan till sådana handlingar skall betraktas som brottslig handling. Omfattningen av juridiska personers ansvar regleras i detalj. För fysiska personer skall det finnas effektiva, proportionerliga och avskräckande straffrättsliga påföljder, medan för juridiska personer påföljderna skall vara antingen straffrättsliga eller icke-straffrättsliga. En tillnärmning görs även av miniminivåerna för den övre gränsen för strafflatituden för brott som begåtts under vissa försvårande omständigheter, till exempel på grund av att följderna blivit särskilt allvarliga eller att en kriminell organisation medverkat. |

Rättslig grund Bestämmelserna i detta direktiv avser miljöskydd. Som rättslig grund har därför artikel 175.1 i EG-fördraget valts. |

Subsidiaritetsprincipen Subsidiaritetsprincipen är tillämplig i den mån som förslaget inte omfattas av gemenskapens exklusiva behörighet. |

Syftena med direktivet kan inte uppnås i tillräcklig grad av medlemsstaterna av följande skäl: |

Strängare påföljder i enskilda medlemsstater skulle inte vara någon effektiv lösning på problemet, eftersom förövarna lätt skulle kunna kringgå dessa medlemsstater och operera från platser med mildare lagstiftning. |

Förslagets syften kan uppnås lättare genom åtgärder på EU-nivå av följande skäl: |

Genom förslaget kommer miniminormer att föreskrivas på gemenskapsnivå för rekvisiten för allvarliga miljöbrott, för en likartad omfattning av juridiska personers ansvar inom gemenskapen och för påföljdsnivåerna för särskilt allvarliga miljöbrott Detta kommer att säkerställa att allvarliga fall av miljöbrott behandlas likartat i alla medlemsstater och att förövarna inte längre kan utnyttja de befintliga skillnaderna mellan de nationella bestämmelserna. Det kommer även att underlätta samarbetet mellan medlemsstaterna i fall vars verkningar sträcker sig över nationsgränserna. |

Gemenskapens miljöskyddspolitik måste genomföras fullt ut inom hela gemenskapen. Påföljderna måste därför tillnärmas. Miljöbrottens påverkan sträcker sig vanligen över nationsgränserna, eftersom de ofta är förenade med gränsöverskridande verksamheter och också ofta får gränsöverskridande verkningar, till exempel genom den förorening av miljön som de ger upphov till. |

Genom det föreslagna direktivet fastställs endast en miniminivå på harmoniseringen av de handlingar som skall betraktas som brott och en tillnärmning görs av miniminivåerna för de tillämpliga påföljderna för de allvarligaste fallen då resultatet av brottet är särskilt allvarligt eller brottet begås under försvårande omständigheter. |

Förslaget är därför förenligt med subsidiaritetsprincipen. |

Proportionalitetsprincipen Förslaget är förenligt med proportionalitetsprincipen av följande skäl: |

Den valda formen för åtgärden är ett direktiv, vilket ger medlemsstaterna en hög grad av flexibilitet i genomförandet. Enligt artikel 176 i EG-fördraget får medlemsstaterna behålla eller införa strängare skyddsåtgärder än de som föreskrivs i direktivet. De får till exempel införa ytterligare brottsbeskrivningar, utvidga räckvidden för straffbara handlingar till att även gälla fall av ren vårdslöshet och/eller införa ytterligare slag eller högre grader av påföljder. |

Genomförandet av direktivet medför inga väsentliga ekonomiska eller administrativa belastningar eftersom straffrätt och rättsliga strukturer redan finns i medlemsstaterna. En viss ytterligare belastning för medlemsstaterna skulle kunna bli följden av en möjlig ökning av antalet lagföringar, men samtidigt borde den avskräckande verkan av strängare påföljder leda till en minskning av antalet begångna brott och därigenom på längre sikt minska antalet straffprocesser. |

Val av regleringsform |

Föreslagen regleringsform: direktiv. |

Övriga regleringsformer skulle vara olämpliga av följande skäl: Ett direktiv är den lämpliga formen för denna åtgärd: Därigenom fastställs tvingande miniminormer för straffrättsliga påföljder till skydd för miljön, men medlemsstaterna kan utnyttja flexibilitet i införlivandet av direktivet med nationell straffrätt. |

BUDGETKONSEKVENSER |

Förslaget påverkar inte gemenskapens budget. |

ÖVRIGA UPPLYSNINGAR |

Jämförelsetabell Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texten till de nationella bestämmelser genom vilka direktivet införlivas tillsammans med en jämförelsetabell mellan dessa bestämmelser och bestämmelserna i detta direktiv. |

Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) Den förslagna rättsakten berör en EES-fråga och bör därför omfatta Europeiska ekonomiska samarbetsområdet. |

Närmare redogörelse för förslaget 1. Brottsbeskrivningar Brottsbeskrivningarna motsvarar i stort dem som anges i rambeslut 2003/80/RIF med beaktande av vissa av Europaparlamentets ändringar av det ursprungliga direktivförslaget som godtogs av kommissionen efter första behandlingen. Om en handling skall betraktas som brottslig är i flertalet fall avhängigt av dess resultat, dvs. om den orsakar eller sannolikt kan orsaka allvarlig skada på människor eller miljö. För alla brott utom ett är ett nödvändigt rekvisit att de skall ha begåtts ”olagligen”, vilket definieras som i strid med gemenskapslagstiftningen, medlemsstaternas lagar och andra författningar eller beslut som en behörig myndighet fattat i miljöskyddssyfte. I det enda fall som är oberoende av detta rekvisit (artikel 3 a) är resultatet, att människor tillfogas allvarlig skada eller dödas, av sådan dignitet att detta olaglighetsrekvisit inte krävs för att motivera en kriminalisering. Till skillnad från rambeslutet används i brottsbeskrivningarna termen ”materiell” i stället för ”omfattande” eller ”väsentlig” (artikel 3 a–b), eftersom denna term har ett större betydelseomfång. Kommissionen hade därför redan avvisat en av Europaparlamentets ändringar av det ursprungliga direktivförslaget. I enlighet med det ursprungliga förslaget har ett ytterligare brott avseende olagliga väsentliga skadeverkningar på skyddade livsmiljöer lagts till. Vidare har ett specifikt brott avseende olagliga avfallstransporter lagts till med beaktande av nyare gemenskapslagstiftning. Olagliga avfallstransporter bör anses som straffbara handlingar endast i allvarliga fall, nämligen då de avser icke försumbara kvantiteter och utförs i vinstsyfte. I flera brottsbeskrivningar ingår relativt vaga termer som ”väsentlig” eller ”allvarlig” skada. Dessa termer har inte definierats, och bedömningen av dem har överlåtits åt medlemsstaterna för tolkningar som bygger på deras respektive traditioner och rättsliga system. De handlingar brottsbeskrivningarna avser skall betraktas som brott när de sker uppsåtligen eller minst på grund av grov vårdslöshet, och även medhjälp och anstiftan skall omfattas av dessa beskrivningar. 2. Juridiska personers ansvar Som anges i rambeslutet bör medlemsstaterna säkerställa att juridiska personer kan ställas till ansvar för gärningar som begås till deras förmån av någon person som antingen handlar på deras vägnar eller på grund av brister i övervakning och kontroll har haft möjlighet att begå gärningen. Det anges inte om juridiska personers ansvar skall vara straffrättsligt. De medlemsstater som enligt sina respektive nationella rättsordningar inte erkänner straffrättsligt ansvar för juridiska personer är därför inte skyldiga att ändra sina nationella system. 3. Påföljder De påföljder som tillämpas på miljöbrott måste vara effektiva, proportionerliga och avskräckande, och detta för både fysiska och juridiska personer. Utöver detta krav är det på grund av de väsentliga skillnaderna mellan påföljderna enligt de respektive bestämmelserna i varje medlemsstat nödvändigt att, åtminstone för särskilt allvarliga fall, föreskriva en tillnärmning av strafflatituderna som står i proportion till omfattningen av brottet. Utan en sådan tillnärmning skulle förövarna kunna utnyttja kryphål i medlemsstaternas nationella rättsordningar. De försvårande omständigheter för vilka en tillnärmning av påföljderna föreskrivs avser fall då brottets verkningar varit särskilt allvarliga, till exempel då de medfört allvarlig skada för människor eller förorsakat deras död eller då de orsakat väsentliga skador på miljön samt då brottet begåtts inom ramen för en kriminell organisation. Sådana omständigheter anses redan i allmänhet vara särskilt försvårande enligt medlemsstaternas respektive straffrätt och har redan behandlats genom andra EU-instrument. Vad gäller fängelsestraff överensstämmer den föreslagna tillnärmningen enligt en trestegsskala med rådets (rättsliga och inrikes frågor) slutsatser av den 25–26 april 2002. Dessa skalor bygger på det subjektiva inslaget (grov vårdslöshet eller uppsåt) och på de respektive försvårande omständigheterna. Även bötesordningen för juridiska personer är utformad enligt en trestegsmetod som motsvarar den som rådet (rättsliga och inrikes frågor) utarbetat för fängelsestraff. Omfattningen av bötesbeloppen för juridiska personer motsvarar den som överenskommits av rådet för rambeslut 2005/667/RIF om föroreningar orsakade av fartyg. Alternativa påföljder föreslås för såväl fysiska som juridiska personer. Sådana påföljder kan i många fall vara mer effektiva än fängelsestraff eller böter. De avser bland annat skyldighet att återställa miljön till dess tidigare status, ställande under rättslig övervakning, förbud mot inledande av affärsverksamhet och offentliggörande av rättsliga beslut. Även om förverkande av föremål som härrör från brott i många fall kommer att vara ett viktigt redskap, har det inte ansetts nödvändigt att införa en särskild bestämmelse om detta, eftersom de flesta allvarliga miljöbrotten kommer att ligga inom tillämpningsområdet för rambeslut 2005/212/RIF om förverkande av vinning, hjälpmedel och egendom som härrör från brott. 4. Genomförandeperiod Med hänsyn till att särskilt artiklarna 3, 4 och 6 i stor utsträckning återger innehållet i artiklarna 2–6 i det ogiltigförklarade rambeslutet 2003/80/RIF har genomförandeperioden för medlemsstaterna satts till [18] månader. Genomförandeperioden för det rambeslutet upphörde den 27 januari 2005, så medlemsstaterna bör därför redan nu ha utfört en betydande del av det arbete som krävs för genomförandet av det nu föreslagna direktivet. |

1. 2007/0022 (COD)

Förslag till

EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV

om straffrättsliga påföljder till skydd för miljön

(Text av betydelse för EES)

EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV

med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 175.1,

med beaktande av kommissionens förslag[2],

med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande[3],

med beaktande av Regionkommitténs yttrande[4],

i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget[5], och

av följande skäl:

(1) Enligt artikel 174.2 i fördraget skall gemenskapens miljöpolitik syfta till en hög skyddsnivå.

(2) Gemenskapen är oroad över ökningen av miljöbrotten och effekterna av dessa, vilka allt oftare når utanför de staters gränser i vilka brotten begåtts. Dessa brott utgör ett hot mot miljön och bör därför bekämpas.

(3) Erfarenheterna har visat att de befintliga påföljdssystemen inte är tillräckliga för att uppnå ett fullständigt iakttagande av miljöskyddslagstiftningen.. Iakttagandet av bestämmelserna kan och bör förbättras genom införande av straffrättsliga påföljder, som är en kraftfullare markering av samhällets ogillande än administrativa påföljder eller civilrättsligt skadestånd.

(4) Gemensamma bestämmelser om straffrättsliga påföljder skulle göra det möjligt att inom och mellan medlemsstaterna använda effektivare utredningsmetoder och handräckningsformer än vid administrativt samarbete.

(5) Genom att ge rättsvårdande, i stället för administrativa, myndigheter i uppgift att utdöma påföljder läggs ansvaret för att lagföra miljöbrott på myndigheter som är oberoende av de myndigheter som beviljar exploaterings- och utsläppstillstånd.

(6) Om ett effektivt miljöskydd skall kunna uppnås, krävs det särskilt mer avskräckande påföljder för sådana verksamheter som skadar miljön och som normalt orsakar, eller sannolikt kan orsaka, väsentlig skada på luft, inklusive stratosfär, mark och vatten samt växter och djur, vilket även avser bevarandet av artrikedomen.

(7) Bristande uppfyllelse av en rättslig skyldighet att handla kan få samma verkan som ett aktivt beteende och bör därför även omfattas av motsvarande påföljder.

(8) Av detta skäl bör ett sådant uppförande betraktas som brottslig handling i hela gemenskapen om det sker uppsåtligen eller av grov vårdslöshet.

(9) Om ett effektivt miljöskydd skall uppnås, bör medhjälp och anstiftan till handlingar som skadar miljön också anses som brott.

(10) Miljöskadlig verksamhet bör kunna beivras genom effektiva, proportionerliga och avskräckande straffrättsliga påföljder, som även bör vara tillämpliga på juridiska personer i hela gemenskapen, eftersom miljöbrott i stor utsträckning begås i juridiska personers intresse eller för deras vinning.

(11) Dessutom är det på grund av de betydande skillnaderna mellan påföljdsnivåerna i medlemsstaterna nödvändigt att för vissa omständigheter föreskriva en tillnärmning av dessa latituder som står i relation till brottets svårighetsgrad.

(12) En sådan tillnärmning är särskilt viktig när brotten har allvarliga verkningar eller när brotten har begåtts i samarbete med organiserad brottslighet som i väsentlig utsträckning medverkar i miljöbrott.

(13) Eftersom det i detta direktiv föreskrivs minimibestämmelser har medlemsstaterna frihet att anta eller behålla strängare bestämmelser som syftar till ett effektivt miljöskydd genom straffrättslig lagstiftning.

(14) Medlemsstaterna bör underrätta kommissionen om genomförandet av detta direktiv, så att kommissionen kan bedöma direktivets verkningar.

(15) Eftersom målet för den föreslagna åtgärden, att säkerställa ett effektivare miljöskydd, inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna och det därför bättre kan uppnås på gemenskapsnivå, kan gemenskapen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördraget. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går detta direktiv inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå detta mål.

(16) Denna rättsakt respekterar de grundläggande rättigheter och iakttar de principer som erkänns såsom allmänna gemenskapsrättsliga principer, bland annat i Europeiska unionens stadga om grundläggande rättigheter.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1 Syfte

Genom detta direktiv fastställs straffrättsliga bestämmelser som syftar till ett effektivare miljöskydd.

Artikel 2 Definitioner

I detta direktiv avses med

(a) olaglig : i strid med gemenskapslagstiftningen, medlemsstaternas lagar och andra författningar eller beslut som en behörig myndighet fattat i miljöskyddssyfte,

(b) juridisk person : varje rättssubjekt som har denna status enligt tillämplig nationell lagstiftning, med undantag av stater eller andra offentliga organ under utövning av offentliga maktbefogenheter samt offentliga internationella organisationer.

Artikel 3 Brott

Medlemsstaterna skall säkerställa att följande handlingar utgör brott när de begås uppsåtligen eller minst av grov vårdslöshet:

(a) Att i luft, mark eller vatten bortskaffa, släppa ut eller införa en mängd material eller joniserande strålning som allvarligt skadar människor eller förorsakar deras död.

(b) Att i luft, mark eller vatten olagligen bortskaffa, släppa ut eller införa en mängd material eller joniserande strålning som orsakar eller kan orsaka att människor skadas allvarligt eller dödas, eller som medför väsentliga skador på luft-, mark- eller vattenkvaliteten eller på djur eller växter.

(c) Att olagligen behandla – inbegripet bortskaffande, lagring, transport, export och import – avfall, inbegripet farligt avfall, på ett sådant sätt att det medför eller kan medföra allvarlig skada för människor eller förorsaka deras död eller väsentligt skadar eller kan skada luft-, mark- eller vattenkvaliteten eller djur eller växter.

(d) Att olagligen bedriva verksamheten på en fabrik där farliga operationer utförs eller där farliga ämnen eller beredningar förvaras eller används så att det utanför denna fabrik medför eller kan medföra allvarlig skada för människor eller förorsaka deras död, eller väsentligt skadar eller kan skada luft-, mark- eller vattenkvaliteten eller djur eller växter.

(e) Att olagligen, enligt definitionen i artikel 2.35 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1013/2006[6], transportera avfall i vinstsyfte och i icke försumbar mängd, oavsett om det rör sig om en enstaka transport eller om flera transporter som förefaller kopplade till varandra.

(f) Att olagligen framställa, behandla, lagra, använda, transportera, exportera eller importera kärnämnen eller andra farliga radioaktiva ämnen som medför eller kan medföra allvarlig skada för människor eller förorsaka deras död eller som väsentligt skadar eller kan skada luft-, mark- eller vattenkvaliteten eller djur eller växter.

(g) Att olagligen inneha, samla in, skada, döda eller handla med fridlysta vilda djur eller växter, delar av sådana eller produkter som framställts av dem.

(h) Att olagligen väsentligt försämra en skyddad livsmiljö.

(i) Att olagligen handla med eller använda ozonnedbrytande ämnen.

Artikel 4 Medhjälp och anstiftan

Medlemsstaterna skall säkerställa att medhjälp eller anstiftan till de handlingar som avses i artikel 3 utgör brott.

Artikel 5 Påföljder

1. Medlemsstaterna skall säkerställa att de brott som avses i artiklarna 3 och 4 omfattas av effektiva, proportionerliga och avskräckande straffrättsliga påföljder.

2. Medlemsstaterna skall säkerställa att den maximala påföljden för de brott som avses i artikel 3 b–h är minst fängelsestraff i ett till tre år om brottet begåtts av grov vårdslöshet och orsakat betydande skada på luft, mark, vatten, djur eller växter.

3. Medlemsstaterna skall säkerställa att den maximala påföljdsnivån för följande brott är minst mellan två och fem års fängelse:

2. Det brott som avses i artikel 3 a, om det begåtts av grov vårdslöshet.

3. De brott som avses i artikel 3 b–f, om de begåtts av grov vårdslöshet och medfört att någon människa lidit allvarlig skada eller dödats.

4. De brott som avses i artikel 3 b–h, om brottet begåtts uppsåtligen och orsakat betydande skada på luft, mark, vatten, djur eller växter.

5. De brott som avses i artikel 3, om de begåtts inom ramen för en sådan kriminell organisation som avses i rambeslut [… om bekämpande av organiserad brottslighet][7].

4. Medlemsstaterna skall säkerställa att den maximala påföljdsnivån för följande brott är minst mellan fem och tio års fängelse:

6. Det brott som avses i artikel 3 a, om det begåtts uppsåtligen.

7. De brott som avses i artikel 3 b–f, om de begåtts uppsåtligen och medfört att någon människa lidit allvarlig skada eller dödats.

5. De straffrättsliga påföljder som föreskrivs genom denna artikel får vara förenade med andra påföljder eller åtgärder, däribland följande:

8. Hinder för en fysisk person från att inleda en verksamhet som kräver officiell auktorisation eller officiellt godkännande eller från att grunda, förvalta eller leda ett företag eller en stiftelse, om de sakförhållanden som lett till domen är sådana att det föreligger stor risk för att personen på nytt kan komma att ägna sig åt samma slag av brottslig verksamhet.

9. Offentliggörande av det rättsliga beslut som ligger till grund för domen eller för de påföljder eller åtgärder som tillämpats.

10. Skyldighet att återställa miljön till dess tidigare skick.

Artikel 6 Juridiska personers ansvar

1. Medlemsstaterna skall säkerställa att juridiska personer kan hållas ansvariga för sådana brott som avses i artikel 3, om brotten begåtts till deras förmån av någon person som agerat antingen enskilt eller som en del av den juridiska personens organisation och har en ledande ställning inom den juridiska personens organisation grundad på

11. befogenhet att företräda den juridiska personen,

12. befogenhet att fatta beslut på den juridiska personens vägnar, eller

13. befogenhet att utöva kontroll inom den juridiska personen.

Medlemsstaterna skall också säkerställa att juridiska personer kan hållas ansvariga för samröre i form av medhjälp eller anstiftan när sådana brott som avses i artikel 3 begåtts.

2. Medlemsstaterna skall också säkerställa att juridiska personer kan hållas ansvariga om en person som avses i punkt 1 brustit i tillsyn eller kontroll, och det därigenom blivit möjligt för en person som är underställd den juridiska personen att till dennas förmån begå något av de brott som avses i artikel 3.

3. Den juridiska personens ansvar enligt punkterna 1 och 2 skall inte utesluta lagföring av fysiska personer som är gärningsmän, anstiftare eller medhjälpare till de gärningar som avses i artikel 3.

Artikel 7 Påföljder för juridiska personer

1. Medlemsstaterna skall säkerställa att effektiva, proportionerliga och avskräckande påföljder, däribland straffrättsliga och administrativa böter, kan tillämpas på juridiska personer som befunnits ansvariga för sådana brott som avses i artikel 6.

2. För de böter som föreskrivs i punkt 1 skall följande belopp tillämpas:

14. Maximalt minst mellan 300 000 och 500 000 euro, i fall då ett brott som avses i artikel 3 b–h begåtts av grov vårdslöshet och orsakat betydande skada på luft, mark, vatten, djur eller växter.

15. Maximalt minst mellan 500 000 och 750 000 euro, i fall då

i) ett brott som avses i artikel 3 a begåtts av grov vårdslöshet, eller

ii) ett brott som avses i artikel 3 b–h

- begåtts av grov vårdslöshet och medfört att någon människa lidit allvarlig skada eller dödats, eller

- begåtts uppsåtligen och orsakat betydande skada på luft, mark, vatten, djur eller växter, eller då

iii) ett brott som avses i artikel 3 begåtts uppsåtligen inom ramen för en sådan kriminell organisation som avses i rambeslut [… om bekämpande av organiserad brottslighet].

16. Maximalt minst mellan 750 000 och 1 500 000 euro, i fall då

i) ett brott som avses i artikel 3 a begåtts uppsåtligen, eller

ii) ett brott som avses i artikel 3 b–f begåtts uppsåtligen och medfört att någon människa lidit allvarlig skada eller dödats.

Medlemsstaterna får tillämpa system där böterna är proportionella till den juridiska personens omsättning, till den ekonomiska vinning som uppnåtts eller förväntats genom brottets genomförande eller till något annat värde som är ett uttryck för den juridiska personens ekonomiska situation, förutsatt att systemet i fråga medger utdömande av maximala böter som minst motsvarar de i denna punkt angivna lägsta beloppen för maximala böter. En medlemsstat som väljer att tillämpa ett sådant system vid genomförandet av detta direktiv skall underrätta kommissionen om denna sin avsikt.

3. De medlemsstater som inte har antagit euron skall tillämpa den växelkurs mellan euron och deras valutor som offentliggörs i Europeiska unionens officiella tidning den […].

4. De påföljder som föreskrivs genom denna artikel får vara förenade med andra påföljder eller åtgärder, däribland följande:

17. Skyldighet att återställa miljön till dess tidigare skick.

18. Fråntagande av rätt till offentliga förmåner eller stöd.

19. Tillfälligt eller permanent näringsförbud.

20. Rättslig övervakning.

21. Rättsligt beslut om avveckling av verksamheten.

22. Skyldighet att vidta särskilda åtgärder för att undanröja följdverkningarna av sådana handlingar som de som medförde det straffrättsliga ansvaret.

23. Offentliggörande av det rättsliga beslut som ligger till grund för domen eller för de påföljder eller åtgärder som tillämpats.

Artikel 8 Rapportering

Medlemsstaterna skall senast den … och därefter vart tredje år till kommissionen överlämna information i form av en rapport om genomförandet av detta direktiv.

Kommissionen skall på grundval av dessa rapporter överlämna en rapport till Europaparlamentet och rådet.

Artikel 9 Genomförande

1. Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den […] De skall genast överlämna texterna till dessa bestämmelser till kommissionen tillsammans med en jämförelsetabell för dessa bestämmelser och bestämmelserna i detta direktiv.

När en medlemsstat antar dessa bestämmelser skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda.

2. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texten till de centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.

Artikel 10 Ikraftträdande

Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning .

Artikel 11 Adressater

Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

Utfärdat i Bryssel den

På Europaparlamentets vägnar På rådets vägnar

Ordförande Ordförande

[1] De viktigaste av dessa studier finns tillgängliga på GD Miljös webbplats för miljöbrottslighet, http://ec.europa.eu/environment/crime/index.htm#studies.

[2] EUT C […], […], s. […].

[3] EUT C […], […], s. […].

[4] EUT C […], […], s. […].

[5] EUT C […], […], s. […].

[6] EGT L 190, 12.7.2006, s. 1.

[7] EUT L […], […], s. […].