Främja goda metoder för frivilligt återvändande och återanpassning via det europeiska migrationsnätverket

Finansiera program för bistånd till frivilligt återvändande via Asyl-, migrations- och integrationsfonden

För att ytterligare öka antalet frivilliga återvändande finansierar kommissionen program för bistånd till frivilligt återvändande via Asyl-, migrations- och integrationsfonden i samarbete med både statliga och icke-statliga organisationer, däribland Internationella organisationen för migration. Kommissionen stödjer Europeiska nätverket för återanpassningsinstrument som ger återvändande stöd som avser återanpassning, sociala frågor och arbetsmarknad. Utöver finansieringsmöjligheterna via Asyl-, migrations- och integrationsfonden är en tydlig prioritering för EU:s finansiering av utvecklingssamarbetet och grannskapspolitiken att tillhandahålla finansiering som stödjer varaktigt återvändande och återanpassning. Den förvaltningsfond som ska lanseras vid EU-Afrikamötet om migration i Valetta (den 11–12 november 2015) bör ge viktig finansiering för att migranterna ska kunna återvända och återanpassa sig i sina hemländer.

Det är medlemsstaterna som har huvudansvaret för att utforma och genomföra program för frivilligt återvändande, men EU erbjuder finansiering av dessa program, och en ram för att utbyta goda metoder och öka det operativa samarbetet avseende frivilligt återvändande. Genom de nationella program som finansieras via Asyl-, migrations- och integrationsfonden under perioden 2014–2020 planerar medlemsstaterna att fördubbla antalet återvändande irreguljära migranter, antingen frivilligt eller med hjälp av tvång. Kommissionen uppmanar medlemsstaterna att utveckla effektiva system som enkelt ger irreguljära migranter tillgång till programmen för frivilligt återvändande. Programmen för bistånd till frivilligt återvändande bör utformas så att man undviker att skapa incitament för ytterligare irreguljär migration till Europa.

När det är möjligt är det alltid bäst att irreguljära migranter frivilligt återvänder till sina hemländer. Åtgärder för frivilligt återvändande och därmed sammanhängande återanpassning hjälper de återvändande personerna att etablera sig i sina hemländer och förebygger därmed förnyade försök till irreguljär migration. Detta alternativ anses i allmänhet vara mer kostnadseffektivt än återvändande som sker med tvång. Frivilligt återvändande kan också minska vissa tredjeländers ovilja att samarbeta i fråga om återtagande av landets egna medborgare. Under de senaste åren har allt fler av de som återvänder frivilligt återvänt från EU. År 2013 beräknar man att cirka 40 procent av alla som återvände gjorde detta frivilligt, vilket kan jämföras med 14 procent frivilliga återvändande år 2009.

Tillräckliga medel bör avsättas för att göra EU:s återvändandepolitik mer effektiv, i enlighet med europeiska rådets begäran av den 25–26 juni 2015. Asyl-, migrations- och integrationsfonden (AMIF) är en fortsättning på Europeiska återvändandefonden (2008–2013) och kommer att lämna väsentligt stöd till insatser för återvändande som vidtas i medlemsstaterna, som planerar att ägna över 800 miljoner euro åt återvändande i sina nationella program för perioden 2014–2020. Kommissionen kommer noggrant att överväga behovet av att öka de resurser som anslagits till insatser för återvändande på EU-nivå, framför allt finansieringen av Frontex insatser, och kommer att lägga förslag under de kommande åren.

Alla åtgärder i detta meddelande måste genomföras med respekt för de internationella åtagandena avseende mänskliga rättigheter, i synnerhet EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna, den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, FN:s flyktingkonvention från 1951 samt dess protokoll från 1967, samt principen om non-refoulement, såsom dessa normer fastställs i den tillämpliga EU-lagstiftningen. EU:s återvändandedirektiv ger precisa rättssäkerhetsgarantier för att ge de personer som återvänder ett effektivt skydd under hela förfarandet. I fråga om personuppgifter bör särskild omsorg ägnas åt fullständig tillämpning av gällande bestämmelser.

År 2014 var det under 40 procent av de irreguljära migranter som ombetts att lämna territoriet som faktiskt avreste. Ett av de mest effektiva sätten att hantera irreguljär migration är att systematiskt se till att de som inte längre har rätt att vistas i Europa återvänder, antingen frivilligt eller med hjälp av tvång. Det är möjligt att människor som inte är i behov av internationellt skydd skulle vara mindre benägna att riskera livet och sina tillgångar för att nå EU om de visste att de snabbt kommer att återsändas till sitt hemland.

Återvändandedirektivet ger även medlemsstaterna handlingsmarginal i situationer med särskilt kraftigt migrationstryck. Klausulen om nödsituationer ger medlemsstater som plötsligt ställs inför oväntat många anländande migranter viss handlingsmarginal i fråga om migranters placering i slutet förvar. Inom ramen för nationell lagstiftning och med respekt för vissa grundläggande garantier får medlemsstaterna även tillämpa förenklade förfaranden och snabbt återsändande av migranter som gripits eller hejdas i samband med att de irreguljärt passerat gränsen.

Kommissionen håller för närvarande på att utvärdera tillämpningen av direktivet och kommer att använda alla möjligheter att säkerställa en korrekt tillämpning, såväl avseende skyddet av de irreguljära migranternas rättigheter som med avseende på en fullständig och verkningsfull tillämpning av bestämmelserna om återvändande. Kommissionen kommer att bistå medlemsstaterna för att de ska kunna fullgöra sina skyldigheter. Kommissionen kommer vidare att inleda överträdelseförfaranden mot medlemsstater som inte till fullo rättar sig efter bestämmelserna, till exempel i fråga om skyldigheten att utfärda och verkställa beslut om återsändande. Vidare kommer kommissionen senast 2017 att lägga fram en andra rapport till Europaparlamentet och rådet och överväga om återvändandedirektivet bör omarbetas.

Medlemsstaternas rättsliga och administrativa ramar är också mycket viktiga för att skapa förutsättningar för en effektiv återvändandepolitik. De bör möjliggöra snabba insatser, först och främst identifikation av tredjelandsmedborgare som olagligen upprätthåller sig i landet, utfärdande och verkställande av beslut om återsändande och snabb rättslig prövning. Detta kräver att medlemsstaterna visar handlingsvilja och avsätter tillräckliga resurser för finansiering, personal och förläggningar, så att irreguljära migranter som ska återsändas inte avviker och vid behov även kan tas i förvar.

Olika praxis i medlemsstaterna när det gäller genomförandet av återvändandedirektivet hindrar EU:s återvändandesystem från att fungera effektivt, eftersom irreguljära migranter kan undvika återsändning genom att flytta till ett annat Schengenland. Statistiken tyder på att vissa medlemsstater inte systematiskt utfärdar beslut om återsändande av migranter i irreguljära situationer som gripits på landets territorium eller av personer vars asylansökningar inte beviljats.

Kommissionen kommer regelbundet att kartlägga och dela goda metoder när det gäller återvändande i nationell lagstiftning och förvaltningspraxis. Den handbok om återsändande som antas samtidigt som EU:s föreliggande handlingsplan för återvändande ger vägledning om goda metoder och rekommendationer för verkställande av återvändande på ett effektivt och humant sätt med full respekt för grundläggande rättigheter och de garantier som ges i tillämplig EU-lagstiftning. Samtidigt kommer Schengenutvärderingens systematiska bedömning av hur var och en av medlemsstaterna tillämpar EU:s bestämmelser om återvändande att underlätta kartläggning och undanröjande av brister. Dessa rapporter kommer att användas för att sprida kunskapen om goda metoder för att undanröja hinder för återvändande. Det europeiska migrationsnätverket ska vidare kartlägga goda metoder och hinder för återvändande i nationell lagstiftning och förvaltning för att hjälpa medlemsstaterna att göra sina system för återvändande mer effektiva.

En effektiv återvändandepolitik förutsätter att asylsystemen fungerar så att man kan se till att personer som inte har asylskäl snabbt avlägsnas från det europeiska territoriet. Direktivet om asylförfaranden tillåter redan påskyndad behandling av vissa ansökningar. Det så kallade gränsförfarandet ger möjligheter att ta asylsökande i förvar vid gränsen medan mycket korta tidsfrister gäller för prövningen av ansökan. Asylsökande bör snabbt och i alla stadier av asylansökan få information om möjligheterna att få bidrag till frivilligt återvändande, för att ge personer som fått avslag på asylansökan eller som valt att dra tillbaka ansökan får ett sunt alternativ och kan återvända till sina hemländer på ett värdigt sätt. När frivilligt återvändande inte är ett alternativ bör lämpliga åtgärder vidtas för att personer som fått avslag på asylansökan inte ska avvika.

Omedelbara åtgärder Utvärdera tillämpningen av återvändandedirektivet Schengenutvärdering av återvändandepolitiken (pågår) Åtgärder på medellång sikt Eventuellt se över återvändandedirektivet med utgångspunkt i den andra rapporten om genomförandet (senast 2017) Kartlägga goda metoder och hinder för återvändande i nationell lagstiftning och förvaltningspraxis med hjälp av det europeiska migrationsnätverket Inarbeta information om bidrag till frivilligt återvändande i asylförfarandet

3.Bättre informationsutbyte vid återsändande

De befintliga europeiska informationssystemen – i synnerhet Schengens informationssystem (SIS), informationssystemet för viseringar (VIS) och Eurodac – bör utnyttjas bättre för att göra EU:s återvändandepolitik mer effektiv.

I nuläget utbyter inte alla medlemsstater systematiskt information om beslut om återsändande eller om inreseförbud som utfärdas i fråga om migranter. Därför kan irreguljära migranter som enligt lag är skyldiga att lämna territoriet undvika att återvända genom att helt enkelt flytta till ett annat Schengenland. Om de grips måste ett nytt förfarande inledas, vilket ytterligare fördröjer personens återvändande. Därför är det i praktiken inte möjligt att säkerställa ömsesidigt erkännande av beslut om återsändande som utfärdats av en medlemsstat så att de verkställs inom hela EU.

Kommissionen kommer att föreslå ändringar i SIS för att öka systemets användning i samband med återsändande av irreguljära migranter. Först och främst kommer kommissionen att föreslå att göra det obligatoriskt för medlemsstaterna att registrera alla inreseförbud i SIS för att förebygga att migranter på nytt reser in till Schengenområdet via en annan medlemsstat än den medlemsstat som utfärdat inreseförbudet. Kommissionen kommer också att föreslå att medlemsstaterna ska föra in alla sina beslut om återsändande i SIS. Detta skulle göra det möjligt att spåra enskilda personer som försöker kringgå beslut om återsändande genom att flytta till en annan medlemsstat. Kommissionen kommer vidare att föreslå att man utvecklar ett centralt automatiskt identifikationssystem för fingeravtryck för SIS, för att göra lättare att identifiera personer som inte kan legitimera sig, till exempel irreguljära migranter.

Återvändande försvåras även av bristande kommunikation och samarbete mellan medlemsstaterna om personer som fått uppehållstillstånd i en medlemsstat men samtidigt är föremål för beslut om återsändande i en annan medlemsstat. Medlemsstaterna bör inrätta ett nätverk för nationella kontaktpunkter för att utbyta information om återkallande av uppehållstillstånd, i synnerhet när det gäller migranter som dömts för brott. Medlemsstaterna är dessutom skyldiga att föra in uppgifter om ogiltigförklarade handlingar, däribland uppehållstillstånd, i SIS så att de kan beslagtas. Kommissionen uppmanar medlemsstaterna att se till att denna skyldighet efterlevs systematiskt.

Det omarbetade förslaget om smarta gränser som kommissionen ska lägga fram i början av 2016 kommer att öka antalet återvändande, genom registrering av alla tredjelandsmedborgare som passerar gränserna. Därmed blir det lättare att spåra personer som stannar längre än tillåtet och identifiera personer som har förstört sina identitetshandlingar.

Kommissionen kommer även att utreda möjligheterna att utvidga Eurodacförordningens räckvidd och syfte , för att kunna använda uppgifterna i återvändandepolitiken. Syftet skulle vara att ge myndigheter i medlemsstaterna med ansvar för återvändande möjlighet att få information om huruvida en gripen irreguljär migrant tidigare gripits eller lämnat fingeravtryck i en annan medlemsstat. Sådana uppgifter kan underlätta identifikation av irreguljära migranter, vilket i sin tur underlättar återsändande.

Eftersom VIS-förordningen föreskriver lagring i VIS av biometriska uppgifter om tredjelandsmedborgare som ansöker om visering gör förordningen det lättare att identifiera viseringshavare. Under vissa strikt definierade förhållanden tillåter förordningen även överlämnande och utlämning av vissa uppgifter till myndigheter i tredjeland för att bekräfta identiteten på deras medborgare. Detta gör det lättare att utfärda resehandlingar som behövs för återvändande. Kommissionen håller för närvarande på att utvärdera tillämpningen av VIS, däribland användningen av den aktuella bestämmelsen, och kommer att rapportera om resultaten.