EUROPEISKA KOMMISSIONEN Bryssel den 1.9.2022 COM(2022) 433 final RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET Andra årsrapporten om granskning av utländska direktinvesteringar i unionen



{SWD(2022) 219 final}



INLEDNING Denna rapport är den andra årsrapporten från Europeiska kommissionen om tillämpningen av EU:s förordning om granskning av utländska direktinvesteringar (förordningen). Rapporten täcker år 2021 och ger insyn i hur granskningen av utländska direktinvesteringar fungerar i EU och i utvecklingen vad gäller nationella granskningssystem. Den bidrar till att fastställa unionens ansvar på ett område där insyn i enskilda transaktioner varken är möjligt eller lämpligt med tanke på de säkerhetsintressen som står på spel. Rapporten är baserad på de 27 medlemsstaternas rapporter och andra källor och innehåller följande fyra kapitel: ·Kapitel 1 om trender och siffror vad gäller utländska direktinvesteringar i EU. ·Kapitel 2 om utvecklingen av lagstiftning i medlemsstaterna. ·Kapitel 3 om medlemsstaternas granskningsverksamhet vad gäller utländska direktinvesteringar. ·Kapitel 4 om EU:s samarbetsstruktur för granskning av utländska direktinvesteringar. Denna årsrapport antas samtidigt med årsrapporten om kontroll av export av produkter med dubbla användningsområden. Granskning av utländska direktinvesteringar och kontroll av export är båda viktiga verktyg vid kontroller av strategisk handel och investeringar i syfte att säkerställa säkerheten i Europeiska unionen.



KAPITEL 1 – UTLÄNDSKA DIREKTINVESTERINGAR I EUROPEISKA UNIONEN – TRENDER OCH SIFFROR Under 2021 ökade de globala utländska direktinvesteringarna igen efter den nedgång 2020 som blev en följd av covid-19-pandemin. Det globala inflödet kom upp i ett värde av 1,5 biljoner euro (figur 1), vilket innebar en ökning med mer än 52 % jämfört med 2020 och med mer än 11 % jämfört med 2019 års nivåer före pandemin. EU bidrog till den globala återhämtningen 2021 med 117 miljarder euro i ingående utländska direktinvesteringar, vilket motsvarade 8 % av den globala nivån (2019 var den 27 %). Detta är en minskning med 31 % jämfört med 2020 års nivåer och en minskning med 68 % jämfört med 2019. EU:s resultat är en följd av nedgången i ingående utländska direktinvesteringar i Irland, Tyskland och Luxemburg och avyttringar i Nederländerna. Starka aktiemarknader och förnyat förtroende för företagen ledde 2021 till en ökning i antalet sammanslagningar och förvärv och nyetableringstransaktioner globalt, dock ännu inte i EU:s 27 medlemsstater (figur 1) trots nedgången i aggregerade inflöden av utländska direktinvesteringar. Antalet förvärv och nyetableringsinvesteringar ökade i EU med 32 % respektive 12 % jämfört med 2020. Förvärven låg emellertid kvar på 9 % under 2019 års nivå. Nyetableringsinvesteringarna var 39 % lägre jämfört med året före pandemin.

Ökningarna i ackumulerade utländska transaktionsflöden i EU:s 27 medlemsstater bekräftar att medlemsstaterna är öppna för utländska investeringar trots den avmattning som covid-19-pandemin ledde till (figur 2) med en genomsnittlig ökning på över 2 100 förvärv och 3 200 nyetableringsinvesteringar per år under de senaste fem åren. Figur2: Antal ackumulerade transaktioner i EU:s 27 medlemsstater årligen 2015-2021 Källa: Gemensamma forskningscentrumets beräkningar utifrån data från Bureau van Dijk, framtagna den 22 februari 2022. Data för 2015 motsvarar inflödena av utländska direktinvesteringar 2015 medan data för de följande åren motsvarar den ackumulerade summan av årliga inflöden. Data per år och utländsk jurisdiktion visar en ökning av antalet transaktioner och projekt för de flesta ursprungsländer 2021 (figur 3). USA var den största utländska investeraren 2021 med 32,3 % av alla förvärv och 39,4 % av nyetableringsinvesteringarna följt av Förenade kungariket med 25,6 % respektive 20,9 %. Undantag värda att notera är Kina och Japan som båda ligger kvar under sina nivåer 2020. I synnerhet för Kina med 2,3 % av alla utländska förvärv 2021 (en minskning från 3,4 % 2020) och 6 % av nyetableringsinvesteringarna (en minskning från 7,1 % 2020) ökade inte transaktionerna trots att man tillkännagett stora sammanslagningar och förvärv och nyetableringsinvesteringar som ökade värdet på Kinas investeringar till 9 miljarder euro 2021 (från 6,5 miljarder euro 2020).



Strikt kapitalkontroll i Kina och koncentrationen av investeringar till viktiga industrisektorer påverkade Kinas transaktioner i negativ riktning 2021 . Under 2021 kom de flesta jurisdiktionerna upp i samma nivåer när det gäller förvärv av aktieposter som före pandemin. Vissa av dem kom till och med upp i högre nivåer än 2019. Nyetableringar låg dock fortfarande på en lägre nivå än 2019. Det enda undantaget i sammanhanget är offshore-länder (som tillsammans uppgick till 133 projekt 2021, vilken är en ökning från 106 under 2019) och Ryssland (med 46 projekt 2021, vilket är en ökning från 20 under 2019). Analytiker hade gjort bedömningen att utvecklingen 2022 skulle bli positiv eftersom man förväntade sig att pandemins värsta fas var över. De förhoppningarna håller dock snabbt på att grusas med det osäkra företagsklimat som följer på Rysslands oprovocerade och oberättigade invasion av Ukraina. De ekonomiska effekterna av den kraftiga ökningen av kostnaderna för energi (som påverkade ekonomin redan före invasionen) och råvaror, och omfattningen av de ekonomiska konsekvenserna för störningar i leveranskedjan, i synnerhet för kritiska råvaror och kritiska tekniska lösningar, kommer tillsammans med lägre global aktivitet och handel, som ännu inte har utvärderats fullt ut, att påverka hur transaktionerna framskrider i EU och potentiellt leda till att den initiala positiva uppskattningen för 2022 revideras nedåt.





Ytterligare uppgifter Mer information om ovanstående siffror finns i avsnitt 1 i det åtföljande arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar. Där finns också ytterligare uppgifter om påverkan och återhämtning per medlemsstat och sektor, utländska investerares ursprung och utländska staters andelar i utländska investerare i EU.



KAPITEL 2 – LAGSTIFTNINGSUTVECKLING I MEDLEMSSTATERNA 2021 EU:s förordning om granskning av utländska direktinvesteringar och medlemsstaternas granskningssystem EU:s förordning om granskning av utländska direktinvesteringar kräver inte att medlemsstaterna ska inrätta nationella granskningssystem, men kommissionen fortsätter att uppmuntra medlemsstaterna, både på politisk och teknisk nivå, att införa, anpassa och genomföra nationella granskningssystem. I 2020 års vägledning till medlemsstaterna om hur granskningen av utländska direktinvesteringar ska användas i tider av folkhälsokris och ekonomisk sårbarhet i EU uppmanade kommissionen nyligen medlemsstaterna att inrätta ett komplett granskningssystem. Även 2022 års vägledning till medlemsstaterna om utländska direktinvesteringar från Ryssland och Belarus innehåller denna uppmaning. Kommissionen främjar aktivt denna utveckling i alla medlemsstater genom att stödja arbetet med att anpassa de nationella lagstiftningsprocesserna. Under hela 2021 har kommissionen bistått medlemsstaterna med vägledning i politiska och tekniska frågor samt tekniska möten och informationsutbyte, inbegripet utbyte av bästa praxis. Trots detta regelbundna samarbete och ett antal viktiga likheter mellan de nationella granskningssystemen uppvisar medlemsstaterna dock betydande skillnader när det gäller vad som utgör formell granskning av en utländsk direktinvestering, tillämpliga tidsfrister, sektorspecifik täckning, anmälningskrav och andra inslag. Kommissionen fortsätter därför att stödja anpassningen av nationella granskningssystem och förväntar sig att samtliga EU:s 27 medlemsstater snart kommer att ha infört ett nationellt granskningssystem för utländska direktinvesteringar. Nationella granskningssystem i samtliga 27 medlemsstater krävs för att skydda unionen mot potentiellt riskabla utländska investeringar från tredjeländer. Sådana system skulle säkerställa att alla 27 medlemsstater och kommissionen granskar relevanta utländska direktinvesteringar och härigenom skyddar medlemsstaternas och unionens kollektiva säkerhet såväl som säkerheten på den inre marknaden och den mycket höga grad av ekonomisk integration som den inre marknaden möjliggör. Översikt över medlemsstater som har ett granskningssystem eller som är i färd med att inrätta ett sådant Den globala pandemin och den senaste tidens störningar i de globala försörjningskedjorna har satt fokus på vissa nyckelindustriers avgörande betydelse, t.ex. hälso- och sjukvård och energi. Många medlemsstater har därför infört nya nationella granskningssystem eller uppdaterat och utvidgat redan befintliga system. Under 2021 införde tre medlemsstater nya granskningssystem och sex medlemsstater ändrade redan befintliga system. I slutet av 2021 hade sju medlemsstater redan inlett samråds- eller lagstiftningsprocesser för att inrätta ett nationellt granskningssystem. 2021 hade två tredjedelar av EU:s medlemsstater ett granskningssystem för utländska direktinvesteringar på plats. Granskning av utländska direktinvesteringar spelar en allt större roll i EU. Kartan nedan ger en överblick av det nuvarande rättsliga läget i EU:s medlemsstater. Utvecklingen i EU:s medlemsstater 2021 - granskningssystem för utländska direktinvesteringar Situationen för 25 av 27 medlemsstater i EU är i nuläget följande: ·Har redan ett nationellt granskningssystem för utländska direktinvesteringar. ·Har antagit ett nytt nationellt system för granskning av utländska direktinvesteringar.

·Har ändrat ett redan befintligt system. ·Har inlett en samråds- eller lagstiftningsprocess som väntas resultera i antagandet av ett nytt system eller ändringar av ett befintligt system. Nedan tabell ger en överblick av samtliga 27 medlemsstaters rättsliga situation och utveckling 2021. Medlemsstater med ett befintligt nationellt system för granskning av utländska direktinvesteringar Österrike, Finland, Malta, Polen, Portugal, Slovenien, Spanien Medlemsstater som ändrade ett redan befintligt system Frankrike, Tyskland, Ungern, Italien, Lettland, Litauen Medlemsstater som inledde en samråds- eller lagstiftningsprocess som väntas resultera i ändringar av ett befintligt system Nederländerna, Rumänien Medlemsstater som har antagit ett nytt nationellt system för granskning av utländska direktinvesteringar Tjeckien, Danmark, Slovakien Medlemsstater som inledde en samråds- eller lagstiftningsprocess som väntas resultera i antagandet av ett nytt system Belgien, Kroatien, Estland, Grekland, Irland, Luxemburg, Sverige. Medlemsstater utan ett offentligt rapporterat pågående initiativ Bulgarien, Cypern De flesta ändringar av nationell lagstiftning rörde följande tre områden: uppgradering av granskningsförfaranden, utvidgning av områden som redan omfattas och förlängning av giltighetstiden för nationella system. Frankrike sänkte till exempel gränsen vid vilken investeringar från investerare utanför EU granskas och kräver nu också att investerare lämnar in EU:s underrättelseformulär ”Formulär B” tillsammans med andra dokument. Tyskland gjorde ett antal ändringar av förfaranden (lade t.ex. till 16 nya grupper av ärenden som gäller ny/känslig teknik ), tillämpade nya gränser för förvärv av kapital och rösträtter som kräver att en anmälan görs samt införde nya krav för investerare. Italien utvidgade tillämpligheten för sina befintliga granskningssystem. Lettland utvidgade bl.a. de nationella myndigheternas befogenheter att begära in ytterligare information från investerarna. Litauen ändrade bl.a. sin förteckning över företag och strategisk infrastruktur som landet anser vara av betydelse. I sin lagstiftning lade Ungern till ytterligare verksamheter som målföretag ägnar sig åt och som kräver att en anmälan görs av planerade transaktioner. Slutligen har flera andra medlemsstater informerat om att de är i färd med att planera för ändringar av sina befintliga systemen. Mer utförlig information om de rättsliga aspekterna av medlemsstaternas utveckling av sina nationella granskningssystem finns i det åtföljande arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar. Kommissionen har även en förteckning över uppdateringar av nationell lagstiftning.

KAPITEL 3 – MEDLEMSSTATERNAS GRANSKNINGAR AV UTLÄNDSKA DIREKTINVESTERINGAR Genom förordningen om granskning av utländska direktinvesteringar inrättas en samarbetsstruktur för sådan granskning mellan kommissionen och EU:s medlemsstater. Beslutet om vilka investeringar som ska granskas, godkännas, villkoras eller blockeras fattas emellertid av den medlemsstat i vilken investeringen äger rum. Detta kapitel bygger på - och sammanställer - uppgifter som lämnats av medlemsstaterna om ärenden som granskats inom ramen för deras nationella lagstiftning och granskningssystem under 2021. På nationell nivå har man över lag mottagit ett stor antal ansökningar om godkännande under 2021. I enlighet med artikel 5 i förordningen, i vilken medlemsstaternas rapporteringsskyldighet regleras, har medlemsstaterna rapporterat in 1 563 ansökningar om godkännande och ärenden på eget initiativ under 2021. Figur 6 - Medlemsstaternas granskning av utländska direktinvesteringar Källa: Rapportering från medlemsstaterna. Det finns en tydlig tendens mot att formellt granska fler ärenden. Av 1 563 ansökningar om godkännande och ärenden på eget initiativ granskades 29 % av ärendena formellt. Detta tycks vara ett tecken på en ökning av andelen formellt granskade ärenden jämfört med 2020. Det skulle kunna förklaras med att de nationella myndigheterna är mer uppmärksamma på det de anser vara potentiellt ”kritiskt” men även en förändring i investeringsnivåerna generellt. Ungefär 71 % av alla ansökningar bedömdes inte vara relevanta för granskning eller krävde inte någon formell granskning eftersom de helt uppenbart inte påverkade säkerheten eller den allmänna ordningen. Antalet ansökningar om godkännande är också mycket ojämnt fördelade mellan EU:s medlemsstater. Fyra medlemsstater stod för ungefär 70 % av alla ansökningar om godkännande och ärenden på eget initiativ 2021. Av de ärenden som granskades formellt 2021 och för vilka medlemsstater har rapporterat ett beslut, godkändes majoriteten (73 %) utan tillhörande villkor, vilket innebär att transaktionen godkändes utan att investeraren behövde vidta några ytterligare åtgärder. 23 % av besluten godkändes dock med tillhörande villkor eller riskreducerande åtgärder. I dessa ärenden har de nationella granskningsmyndigheterna förhandlat om vissa åtgärder, garantier och åtaganden från investerarens sida innan man godkänner den planerade utländska direktinvesteringen. I slutändan blockerade nationella myndigheter transaktioner i endast 1 % av de ärenden som det fattats beslut om och ytterligare 3 % av transaktionerna drogs tillbaka av parterna. Figur 7 – Beslut som blivit föremål för underrättelse i ärenden gällande utländska direktinvesteringar

Källa: Rapportering från medlemsstaterna. Sammanfattningsvis kan man mot bakgrund av ovanstående slutsatser konstatera följande: ·Jämfört med 2020 har medlemsstaterna 2021 ansett att de ansökningar som mottagits var känsligare eftersom andelen formellt granskade ärenden har ökat. ·Antalet ansökningar om godkännande är ojämnt fördelade mellan medlemsstaterna där fyra länder står för ungefär 70 % av alla mottagna ansökningar. I den första årsrapporten var andelen 86,5 %. Detta talar för en ökad spridning av granskningarna mellan medlemsstaterna. ·Under 2021 godkändes de flesta transaktioner, för vilka ett beslut rapporterats, utan tillhörande villkor (73 % medan det i den första rapporten var 79 %). ·23 % av de ärenden som blivit föremål för beslut medförde emellertid riskreducerande åtgärder (vilket är en betydande minskning – med 12 % – jämfört med i den senaste rapporten). ·Endast 1 % av transaktionerna blockerades av medlemsstaterna (jämfört med något fler tidigare, dvs. 2 % i den första rapporten) vilket bekräftar att Europeiska unionen även fortsättningsvis är öppen för utländska direktinvesteringar och att medlemsstaterna bara avslår ärenden som utgör ett allvarligt hot mot säkerheten och den allmänna ordningen.



KAPITEL 4 – EU:s SAMARBETSSTRUKTUR FÖR GRANSKNING AV UTLÄNDSKA DIREKTINVESTERINGAR 1.Underrättelser och andra åtgärder som antagits enligt förordningen om granskning av utländska direktinvesteringar Kapitel 3 sammanfattar granskningsverksamhetens omfattning på nationell nivå. Det handlar om de investeringar som på nationell nivå har konstaterats uppfylla villkoren för granskning enligt förordningen om granskning av utländska direktinvesteringar. Under 2021 lämnade 13 medlemsstater in totalt 414 underrättelser, i enlighet med artikel 6 i förordningen om granskning av utländska direktinvesteringar, jämfört med elva medlemsstater under den period som omfattas av den första årsrapporten. Fem medlemsstater, närmare bestämt Österrike, Frankrike, Tyskland, Italien och Spanien, svarade för mer än 85 % av de underrättelserna. De transaktioner för vilka underrättelse lämnats varierar kraftigt i fråga om sektorer för investeringsmålet, den yttersta investerarens ursprung och transaktionens värde. De fem sektorerna med flest antal transaktioner var IKT, tillverkning, finansiella tjänster, grossist- och detaljhandel samt bygg och anläggning (i den första årsrapporten ingick ”bygg och anläggning” i kategorin ”andra”). De tre första sektorerna är desamma som i den första årsrapporten men i en annan ordning. Källa: Underrättelser från medlemsstaterna. Vad gäller transaktionernas värde konstateras att merparten av samtliga transaktioner låg under 500 miljoner euro men det enskilda intervall som innehöll flest transaktioner var intervallet > 500 miljoner euro (34 %).

Källa: Underrättelser från medlemsstaterna. Värdeskalan för de transaktioner för vilka underrättelse skett är bred, där det lägsta transaktionsvärdet ligger på 1 euro och det högsta på 29–31 miljarder euro. Enligt förordningen om granskning av utländska direktinvesteringar ska utländska direktinvesteringar bedömas i två möjliga faser. Alla transaktioner som blivit föremål för underrättelse bedöms i fas 1, och endast ett begränsat antal går vidare till fas 2. Fas 2 innebär en mer detaljerad bedömning av ärenden som eventuellt kan påverka säkerheten eller den allmänna ordningen i mer än en medlemsstat eller utgöra risker för projekt eller program av unionsintresse. Fas 2-ärenden skulle slutligen kunna avslutas av kommissionen som avger ett yttrande om ärendet i fråga.



Av de 414 fall som anmälts avslutades 86 % av ärendena av kommissionen i fas 1, varefter återstående 11 % (14 % i den föregående rapporten) gick vidare till fas 2 och ytterligare information begärdes från den underrättande medlemsstaten. 3 % av dessa ärenden var fortfarande pågående vid brytdatumet för den här rapporten, dvs. ännu inte avslutade i fas 1 eller 2. Den ytterligare information som kommissionen begärde vid inledningen av fas 2 varierar kraftigt, beroende på transaktionen och detaljnivån och kvaliteten på den information som ligger till grund för underrättelsen. Den information som begärs in omfattar vanligen ett eller flera av följande element: uppgifter om målföretagets produkter och/eller tjänster; eventuell klassificering av en eller flera produkter som produkter med dubbla användningsområden; kunder, alternativa leverantörer och marknadsandelar; investerarens inflytande över målföretaget efter transaktionen; portfölj av immateriella rättigheter och företagets FoU-verksamhet; andra faktorer som definierar investeraren och investerarens strategi. Denna information krävs för en bättre bedömning av målets kriticitet eller de potentiella hot som investeraren utgör. De sektorer som huvudsakligen berördes av fas 2-ärenden var tillverkning, IKT och finansiella tjänster. Tillverkning och IKT stod för 76 % av alla fas 2-ärenden. IKT-sektorn ökade kraftigt från 17 % i den tidigare rapporten till 32 % i den här rapporten.



Figur 11 - Sektorer som huvudsakligen berördes av fas 2-ärenden 2021 I den största sektorn, tillverkning, ingår kritisk infrastruktur och/eller teknik, dvs. utrustning inom områdena försvar, flyg- och rymdfart, hälsa (inbegripet läkemedel) samt halvledarutrustning. Försvar och flyg- och rymdfart svarar för nästan hälften av underrättelserna inom den sektorn (45 %).

Nio medlemsstater stod för 47 fas 2-ärenden. För alla fas 2-ärenden har den genomsnittliga tiden för medlemsstater att inkomma med den information som begärts varit 22 kalenderdagar (jämfört med 31 kalenderdagar i den första rapporten), med en variation på mellan 3 och 101 kalenderdagar (jämfört med mellan 2 och 101 kalenderdagar i den första rapporten). I förordningen om granskning av utländska direktinvesteringar fastställs inte någon tidsfrist inom vilken medlemsstaterna ska svara men de tidsfrister som anges i förordningen suspenderas tills fullständig information har erhållits. I de 414 ärenden som anmäldes till kommissionen 2021 kom de yttersta investerarna huvudsakligen från fem länder, närmare bestämt Förenta staterna, Förenade kungariket, Kina, Caymanöarna och Kanada. Ryssland stod för mindre än 1,5 % av ärendena och Belarus för 0,2 %. Av alla anmälda ärenden 2021 utgjorde 28 % utländska direktinvesteringar som omfattade flera jurisdiktioner (jämfört med 29 % i den första rapporten), då de berörde flera medlemsstater. De sektorer som huvudsakligen berördes av sådana underrättelser var IKT, tillverkning, grossistförsäljning och detaljhandel samt finansiella tjänster.

Tabell - Utländska direktinvesteringar som omfattar flera jurisdiktioner och sektorer som huvudsakligen berörs IKT 39 % Tillverkning 20 % Grossistförsäljning och detaljhandel 11 % Finansiella tjänster 9 % Övrigt 32 % Förutom de ärenden för vilka underrättelser mottagits enligt artikel 6 i förordningen har kommissionen under 2021 inte tillämpat artikel 7 i förordningen (vilket den tidigare gjort och som också anges i den första rapporten). Enligt artikel 7 får kommissionen på eget initiativ granska investeringar som kommer till dess kännedom och som är relaterade till en medlemsstat, oberoende av om den medlemsstaten har något eget granskningssystem. Vad gäller utfärdandet av kommissionens yttranden, oavsett om det sker enligt artikel 6, 7 eller 8 i förordningen, är dessa yttranden konfidentiella enligt artikel 10 i förordningen. Information om yttranden i enskilda ärenden i denna rapport kan därför inte offentliggöras. Yttranden har utfärdats i mindre än 3 % av alla anmälda ärenden (samma siffra som i den första årsrapporten) och utfärdas endast när och om omständigheterna i ett enskilt ärende kräver det, mer specifikt beroende på investerarens riskprofil och ett investeringsmåls kriticitet. När riskreducerande åtgärder rekommenderas är de proportionella och specifika för de risker och den kriticitet som identifierats. Kommissionens yttranden kan också bestå i ett utbyte av relevant information med en granskande medlemsstat, och kan också innehålla förslag om riskreducerande åtgärder för att hantera identifierade risker. Det är slutligen den medlemsstat i vilken transaktionen genomförs som fattar beslut om transaktionen men medlemsstaten ska vederbörligen beakta kommissionens yttrande. Mot bakgrund av ovanstående uppgifter kan samma centrala slutsatser dras som i den första årsrapporten. För det första fortsätter handläggningen av ärenden genom hela EU:s samarbetsstruktur att fungera bra. Av 414 anmälda ärenden 2021 kunde den stora majoriteten (86 %) avslutas i fas 1, dvs. mycket snabbt. Endast 11 % av de anmälda ärendena (jämfört med 14 % under den period om omfattas av den tidigare rapporten) avslutades i fas 2, och mindre än 3 % av ärendena krävde ett yttrande från kommissionen. För det andra syns en tendens till att medlemsstaterna diversifierar granskningarna mer. Fyra medlemsstater stod för ungefär 70 % av alla ansökningar om godkännande 2021 medan denna siffra var 86,5 % i den första årsrapporten.