KOMMISSIONENS YTTRANDE enligt artikel 251.2 c i EG-fördraget om Europaparlamentets ändringar av rådets gemensamma ståndpunkt om förslaget till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV om att bekämpa sena betalningar vid handelstransaktioner MED ÄNDRING AV KOMMISSIONENS FÖRSLAG enligt artikel 250.2 i EG-fördraget

MOTIVERING

Enligt artikel 251.2 c andra meningen i EG-fördraget yttrar sig kommissionen härmed över de ändringar som föreslogs av Europaparlamentet vid den andra behandlingen.

Nedan presenteras kommissionen synpunkter på parlamentets 25 ändringsförslag. I enlighet med artikel 250.2 bifogas även kommissionen ändrade förslag, i vilket de 23 ändringsförslag har införts som kommissionen helt eller delvis har godkänt.

1. Bakgrund

Datum för överlämnande av förslaget till Europaparlamentet och rådet: den 23 april 1998

Datum för Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande: den 10 september 1998

Datum för Europaparlamentets första behandling: den 17 september 1998

Datum för överlämnande av det ändrade förslaget: den 30 oktober 1998

Datum för antagande av den gemensamma ståndpunkten: den 29 juli 1999

Datum för Europaparlamentets andra behandling: den 16 december 1999.

2. Syftet med kommissionens förslag

Sena betalningar får allvarliga följder för alla europeiska företag, eftersom deras betalningsflöde, lönsamhet och konkurrenskraft försvagas. Uppskattningsvis var fjärde konkurs orsakas av sena betalningar.

Sena betalningar är också ett hinder för att den inre marknaden skall bli framgångsrik. Enligt vissa rapporter skulle mer än 20 % av de europeiska företagen kunna öka sin export om de kunde få sina utländska kunder att betala i tid.

Kommissionens förslag till direktiv innehåller ett antal åtgärder för att bekämpa betalningsförseningar vid handelstransaktioner i Europeiska gemenskapen. Direktivet skall kunna tillämpas på sena betalningar mellan alla typer av företag samt den offentliga sektorn. Det innehåller ramlagstiftning för att hindra företag att betala för sent eller att tilltvinga sig orimligt långa betalningsfrister från sina samarbetspartners. Förfaranden för att driva in skulder blir dessutom snabbare och effektivare.

3. Kommissionens synpunkter på Europaparlamentets ändringsförslag

3.1. Allmänna anmärkningar

Rådet hade i sin gemensamma ståndpunkt i juli 1999 minskat ner antalet operationella artiklar i kommissionens förslag från sex till två. Kommissionen angav i sina synpunkter på den gemensamma ståndpunkten [1] att den gärna skulle se mer långtgående åtgärder för att bekämpa sena betalningar. Europaparlamentet är av samma uppfattning och har på nytt infört tre av de fyra artiklar som rådet hade låtit utgå.

[1] SEK(1999)1398 slutlig.

3.2. De föreslagna ändringarna

3.2.1. Ändringsförslag som kommissionen godkänt och införlivat i den konsoliderade text som följer

Kommissionen godkänner flertalet ändringsförslag, eftersom det därigenom blir möjligt att införa flera av de ursprungliga förslagen igen och avhjälpa brister i den gemensamma ståndpunkten (ändringsförslag 1, 3-17, 19, 21, 22, 24 och 26).

Parlamentet kräver med all rätt att räntenivån höjs med två procentenheter (ändringsförslag 16, artikel 3.1 d). Bankerna kräver mycket höga räntor (15-20 %) av de små och medelstora företagen när de behöver kontokrediter på grund av att deras kunder betalar sent. Den räntenivå som rådet angivit kompenserade dem inte helt och hållet för det.

Europaparlamentets ändringsförslag om rätt till ersättning (ändringsförslag 17, artikel 3.1 e) är befogat. Kostnaderna för att driva in mindre penningsummor kan bli mycket höga, och räntan på så små belopp täcker oftast inte kostnaderna för indrivningen. Gäldenären skall därför ersätta borgenären för de förluster han gjort till följd av gäldenärens betalningsförsening.

Genom den föreslagna skärpningen av klausulen mot missbruk (ändringsförslag 19, artikel 3.3-3.6) kan denna bestämmelse tillämpas i större utsträckning. Förslaget innehåller skyddsåtgärder liknande dem som avses i artikel 7 direktiv 93/13/EEG om oskäliga villkor i konsumentavtal [2]. Detta innebär att borgenärerna är bättre skyddade mot köpare som har en stark ställning och som försöker införa långa avtalsenliga betalningsperioder.

[2] EGT L 95, 21.4.1993, s. 29.

Kommissionen godkänner vissa ändringsförslag i princip men föredrar att omformulera dem (ändringsförslag 20 och 25).

Kommissionen välkomnar i synnerhet att ett antal bestämmelser för erkännande av äganderättsförebehåll i hela gemenskapen (ändringsförslag 20, artikel 4) införs igen. Kommissionen menar dock att artikel 4 inte bör begränsas till vissa varugrupper. Kommissionen skulle också vilja minska antalet rapporter som den skall utarbeta (ändringsförslag 25, artikel 8.5).

3.2.2. Ändringsförslag som kommissionen inte kan godkänna

Det är endast två av ändringsförslagen som kommissionen inte kan godkänna (ändringsförslag 2 och 23).

Ett nytt stycke om lättfördärvliga livsmedel skulle innebära att ett sektorsindelat tillvägagångssätt tillämpas, vilket bör undvikas (ändringsförslag 2).

Kommissionen stöder inte heller ändringsförslaget genom vilket tidsfristen för indrivning sänks från 90 till 60 dagar (ändringsförslag 23, artikel 7). Kommissionen hade visserligen föreslagit 60 dagar, men man bör komma ihåg att den tidsperiod under vilken gäldenären kan bestrida skulden inte ingick i det ursprungliga förslaget. Denna period ingår nu i tidsfristen på 90 dagar. En sänkning till 60 dagar skulle vara för ambitiöst, men kommissionen skulle kunna tänka sig en kompromiss mellan 60 och 90 dagar.

4. Slutsats

Kommissionen räknar med att direktivet kommer att innebära många fördelar för företagen, i synnerhet små och medelstora företag. Genom att minska antalet sena betalningar kommer företagens penningflöde att öka. Företagen kommer även att få lägre finansiella kostnader och det kommer administrativt sett att bli enklare att driva in skulder.

Direktivet kommer slutligen att få positiva konsekvenser för sysselsättningen, eftersom företagens ekonomi blir stabilare och det antal jobb som försvinner på grund av konkurser i Europa blir lägre.

1998/0099 (COD)

Ändrat förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV om att bekämpa sena betalningar vid handelstransaktioner

(Text av betydelse för EES)

EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 95 i detta,

med beaktande av kommissionens förslag [3],

[3] EGT C 168, 3.6.1998. s. 13 och EGT C 374, 3.12.1998, s. 4.

med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande [4],

[4] EGT C 407, 28.12.1998, s. 50.

enligt förfarandet i artikel 251 i fördraget [5], och

[5] Europaparlamentets yttrande av den 17 september 1998 (EGT C 313, 12.10.1998, s. 142), rådets gemensamma ståndpunkt av den 29 juli 1999 (EGT C 284, 6.10.1999, s. 1) och Europaparlamentets beslut av den 16 december 1999.

av följande skäl:

(1) Europaparlamentet uppmanade i sin resolution om det integrerade programmet för små och medelstora företag och hantverksföretag [6] kommissionen att lägga fram förslag inriktade på problemen med sena betalningar.

[6] EGT C 323, 21.11.1994, s. 19.

(2) Den 12 maj 1995 antog kommissionen en rekommendation om betalningsfrister vid handelstransaktioner [7].

[7] EGT L 127, 10.6.1995, s. 19.

(3) I sin resolution om kommissionens rekommendation om betalningsfrister vid handelstransaktioner [8] uppmanade Europaparlamentet kommissionen att omarbeta sin rekommendation till ett förslag till ett rådsdirektiv och att lägga fram det så snart som möjligt.

[8] EGT C 211, 22.7.1996, s. 43.

(4) Den 29 maj 1997 antog Ekonomiska och sociala kommittén ett yttrande över kommissionens grönbok "Offentlig upphandling inom Europeiska unionen: överväganden inför framtiden" [9], och rekommenderade att offentliga myndigheter skall iaktta en längsta betalningsfrist och betala dröjsmålsränta.

[9] EGT C 287, 22.9.1997, s. 92.

(5) Den 4 juni 1997 offentliggjorde kommissionen en handlingsplan för den inre marknaden, i vilken det underströks att sena betalningar är ett allt allvarligare hinder för att den inre marknaden skall bli en framgång.

(6) Den 17 juli 1997 publicerade kommissionen en rapport om betalningsförseningar vid handelstransaktioner [10] med en sammanfattande utvärdering av vad kommissionens rekommendation av den 12 maj 1995 hade givit för resultat.

[10] EGT C 216, 17.7.1997, s. 10.

(7) Långa betalningsperioder och sena betalningar medför att företag, särskilt små och medelstora, utsätts för betungande administrativa och ekonomiska bördor. Dessa problem utgör dessutom en huvudorsak till att företag kommer på obestånd som hotar deras fortsatta existens, och de leder till att många arbetstillfällen går förlorade.

(8) I vissa medlemsstater skiljer sig de avtalsenliga betalningsfristerna betydligt från genomsnittet i gemenskapen.

(9) Skillnaderna mellan medlemsstaterna i fråga om regler och praxis när det gäller betalningar utgör ett hinder för en väl fungerande inre marknad.

(10) Detta får till följd att handelstransaktioner mellan medlemsstaterna begränsas avsevärt. Detta strider mot artikel 14 i fördraget eftersom företagare skall kunna bedriva handel på hela den inre marknaden på sådana villkor som säkerställer att gränsöverskridande transaktioner inte medför större risker än inrikes försäljning. Det skulle leda till en snedvridning av konkurrensen om olika regler tillämpades på inrikes och gränsöverskridande transaktioner.

(11) Av den senaste statistiken framgår det att situationen med sena betalningar, milt uttryckt, inte har förbättrats i många medlemsstater sedan rekommendationen av den 12 maj 1995 antogs.

(12) Målet att förbättra situationen när det gäller sena betalningar på den inre marknaden kan inte i tillräcklig utsträckning uppnås av medlemsstaterna var för sig, utan kan bättre uppnås på gemenskapsnivå. Detta direktiv går inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå detta mål. Direktivet överensstämmer därför helt och hållet med subsidiaritetsprincipens och proportionalitetsprincipens krav i enlighet med artikel 5 i fördraget.

(13) Detta direktiv bör begränsas till betalningar som görs som ersättning vid handelstransaktioner och reglerar inte transaktioner med konsumenter, räntor i samband med andra betalningar, t.ex. betalningar enligt lagstiftningen om checkar och växlar eller betalningar av skadestånd.

(14) Det faktum att fria yrkesutövare omfattas av det här direktivet betyder inte att medlemsstaterna måste behandla dem som företag eller näringsidkare för syften som inte omfattas av detta direktiv.

(15) I detta direktiv ges enbart en definition av uttrycket "exekutionstitel", men de olika förfarandena för exekutiv verkställighet av en sådan titel och villkoren för att inställa eller avbryta verkställigheten av en sådan titel regleras inte.

(16) Sen betalning är ett avtalsbrott som har blivit ekonomiskt intressant för gäldenärer i de flesta medlemsstater genom att dröjsmålsräntan är låg och/eller indrivningsförfarandena långsamma. Det krävs en avgörande förändring för att vända denna utveckling och för att säkerställa att konsekvenserna av sena betalningar både avhåller från att betala sent och kompenserar borgenärer för de kostnader som uppstått.

(17) Det kan finnas kategorier av avtal där en längre betalningsperiod tillsammans med en inskränkning i avtalsfriheten eller en högre ränta kan vara motiverad.

(18) Det är nödvändigt att detta direktiv behandlar problemet med långa avtalsenliga betalningsfrister.

(19) Detta direktiv bör förbjuda missbruk av avtalsfriheten till borgenärens nackdel. Direktivet påverkar inte nationella bestämmelser med avseende på det sätt på vilket avtal ingås eller som reglerar giltighet av avtalsvillkor som är oskäliga för gäldenären.

(20) Äganderättsförbehåll för att påskynda betalning är idag ett instrument som begränsas av att nationell lagstiftning skiljer sig åt på ett antal punkter. Det är nödvändigt att se till att borgenärer kan göra gällande ett äganderättsförbehåll över hela gemenskapen genom att använda en standardklausul som erkänns av alla medlemsstater, och att alltför långa betalningsfrister och betalningsförseningar vid handelstransaktioner inte snedvrider den inre marknaden.

(21) De offentliga myndigheterna verkställer ett stort antal betalningar till företag. Sträng betalningsdisciplin från dessa myndigheters sida skulle efter hand påverka hela samhällsekonomin i rätt riktning. När det gäller offentlig upphandling brukar den avtalsslutande parten i sin tur förhala betalningarna till sina leverantörer och underleverantörer, genom att ofta tilltvinga sig alltför långa betalningsfrister vilket allvarligt skadar många företag, särskilt de små och medelstora företagen. I fråga om betalningar som görs av kommissionen har det redan fattats ett beslut om att ge vissa borgenärer rätt till dröjsmålsränta vid betalningsförseningar.

(22) Uttrycket "upphandlande myndigheter" bör överensstämma med definitionen i direktiv 92/50/EEG [11] och direktiv 93/37/EEG [12] och bör, i detta direktiv, även omfatta "upphandlande enheter" enligt direktiv 93/38/EEG [13].

[11] EGT L 209, 24.7.1992, s. 1.

[12] EGT L 199, 9.8.1993, s. 54.

[13] EGT L 199, 9.8.1993, s. 84.

(23) Konsekvenserna av sena betalningar kan endast verka avskräckande om de är förenade med indrivningsförfaranden som är snabba och effektiva för borgenären. I enlighet med icke-diskrimineringsprincipen i artikel 12 i fördraget bör dessa förfaranden vara tillgängliga för alla borgenärer som är etablerade i gemenskapen.

(24) I artikel 7 i detta direktiv krävs att indrivningsförfarandet av obestridda fordringar slutförs inom en kort tidsperiod i enlighet med nationell lagstiftning.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Tillämpningsområde

Bestämmelserna i detta direktiv skall gälla alla betalningar som görs som ersättning vid handelstransaktioner.

Artikel 2

Definitioner

I detta direktiv avses med

1. handelstransaktioner: transaktioner mellan företag eller mellan företag och offentliga myndigheter som leder till leverans av varor eller tillhandahållande av tjänster mot ersättning; företag: varje organisation som handlar inom sin oberoende ekonomiska eller yrkesmässiga verksamhet, även om det drivs av en ensam person,

2. sen betalning: överskrida den avtalsenliga eller lagstadgade tidsfrist för betalning,

3. den räntesats som Europeiska centralbanken använder för sin huvudsakliga refinansieringsoperation: den räntenivå som används vid sådana operationer när det handlar om fast återköpsränta. Om en huvudsaklig refinansieringsoperation har genomförts genom ett förfarande med rörlig återköpsränta skall denna räntenivå fastställas genom hänvisning till den marginalräntesats som återköpsräntan resulterar i. Detta gäller både upphandling med enhetlig ränta och upphandling med rörlig ränta.

4. äganderättsförbehåll: avtal, utan formkrav, om att säljaren behåller äganderätten till de berörda varorna tills full betalning erlagts; begreppet "säljare" skall inbegripa leverantören av varor som skall produceras eller tillverkas.

5. upphandlande myndigheter: enligt definitionen i direktiv 92/50/EEG och direktiv 93/37/EEG och omfattar även "upphandlande enheter" enligt direktiv 93/38/EEG.

6. offentliga upphandlingskontrakt: skriftliga avtal mot ersättning som sluts mellan en upphandlande myndighet enligt definitionen i punkt 5 och en näringsidkare som inte är upphandlande myndighet.

7. exekutionstitel: beslut, dom, utslag eller betalningsfastställelse som utfärdas av en domstol eller annan behörig myndighet antingen för omedelbar betalning eller betalning genom avbetalningar och som gör det möjligt för borgenären att erhålla betalning för sin fordran av gäldenären genom exekutiv verkställighet. Härunder inbegrips beslut, utslag, dom eller betalningsfastställelse som är preliminärt verkställbar(t) och förblir detta även om gäldenären överklagar den/det.

Artikel 3

Ränta vid sen betalning

1. Medlemsstaterna skall säkerställa att

(a) ränta i enlighet med punkt d skall betalas från dagen efter den förfallodag eller den betalningsperiod som fastställs i avtalet,

(b) om förfallodagen eller betalningsperioden inte fastställs i avtalet skall ränta automatiskt betalas utan att det krävs en påminnelse

(i) 21 dagar efter det att gäldenären mottagit fakturan eller en likvärdig begäran om betalning, eller

(ii) om det råder osäkerhet om tidpunkten för mottagande av fakturan eller en likvärdig begäran om betalning, 21 dagar efter tidpunkten för mottagande av varorna eller tjänsten, eller

(iii) om gäldenären mottar fakturan eller en likvärdig begäran om betalning innan varorna eller tjänsten mottagits, 21 dagar efter tidpunkten för mottagande av varorna eller tjänsten, eller

(iv) om ett förfarande för godkännande eller kontroll, genom vilket varornas eller tjänstens överensstämmelse med avtalet skall konstateras, föreskrivs i lag eller i avtalet och om gäldenären mottar fakturan eller en likvärdig begäran om betalning tidigare eller vid den tidpunkt då mottagandet eller kontrollen sker, 21 dagar efter den sistnämnda tidpunkten.

(c) borgenären skall vara berättigad till dröjsmålsränta om

(i) denne har fullgjort sina avtalsenliga och lagenliga skyldigheter och

(ii) inte har mottagit det förfallna beloppet i tid, dock inte om gäldenären inte är ansvarig för förseningen.

(d) Räntenivån för dröjsmålsränta ("den lagstadgade räntan") som gäldenären är skyldig att betala skall vara summan av den räntesats som Europeiska centralbanken har tillämpat vid sin senaste huvudsakliga refinansieringsoperation utförd före den första kalenderdagen under det aktuella halvåret ("referensräntan") plus åtminstone 8 procentenheter ("marginalen"), såvida inte annat anges i avtalet. För en medlemsstat som inte deltar i tredje etappen av Ekonomiska och monetära unionen skall referensräntan enligt ovan motsvaras av de styrräntor som fastställs av dess centralbank. I båda fallen skall referensräntan som gällde vid den första kalenderdagen under det aktuella halvåret gälla under de följande sex månaderna.

(e) Borgenären skall, förutom rätten till ränta, ha rätt till ersättning från gäldenären för de förluster han gjort till följd av gäldenärens betalningsförsening, vilket inkluderar följande kostnader:

(i) Borgenärernas kostnader för banklån eller kontokrediter, i den utsträckning dessa inte redan gottgjorts till fullo av rätten till ränta.

(ii) Administrativa kostnader för indrivningen som uppstår i borgenärernas verksamhet.

(iii) Kostnader för indrivning som utförts av indrivningsbyråer.

(iv) Kostnader för indrivning som uppstår till följd av domstolsförfaranden.

Medlemsstaterna får säkerställa att de ersättningar som kan krävas enligt punkterna ii, iii och iv ovan står i rimlig proportion till skulden i fråga.

2. För vissa kategorier av avtal som skall definieras i nationell lagstiftning, får medlemsstaterna fastställa den tidsfrist efter vilken ränta skall betalas till högst 60 dagar under förutsättning att de antingen avhåller avtalsparterna från att överskrida denna tidsfrist eller fastställer en obligatorisk räntesats som väsentligen överskrider den lagstadgade räntan.

3. Medlemsstaterna skall säkerställa att en överenskommelse om tidpunkt för betalning eller konsekvenserna av sen betalning som inte överensstämmer med bestämmelserna i punkt 1 b-d och punkt 2 antingen inte skall vara verkställbar eller ge upphov till skadeståndskrav om den, när alla omständigheter i fallet beaktas, inklusive gott handelsbruk och varans natur, är grovt oskälig mot borgenären. För att fastställa om en överenskommelse är grovt oskälig mot borgenären skall hänsyn tas till om gäldenären har objektiva skäl att avvika från bestämmelserna i punkt 1 b-d och punkt 2 eller om överenskommelsen främst syftar till att skaffa gäldenären ytterligare likviditet på borgenärens bekostnad. Om en sådan överenskommelse fastställs vara grovt oskälig skall de lagstadgade villkoren gälla, såvida inte de nationella domstolarna fastställer andra villkor som är skäliga.

4. Medlemsstaterna skall i borgenärers och konkurrenters intresse säkerställa att det finns lämpliga och effektiva medel för att förhindra fortsatt tillämpning av villkor som är grovt oskäliga enligt punkt 3.

5. De medel som avses i punkt 4 skall omfatta bestämmelser med vars hjälp personer eller organisationer som företräder små och medelstora företags intressen, enligt den definition av små och medelstora företag som anges i kommissionens rekommendation 96/280/EG [14], kan vidta rättsliga åtgärder i enlighet med den berörda nationella lagstiftningen vid domstolar eller vid behöriga administrativa myndigheter för att fastställa om de avtalsvillkor som ställts upp för allmän tillämpning är grovt oskäliga i den mening som avses i punkt 3, så att lämpliga och effektiva medel kan tillämpas för att förhindra fortsatt tillämpning av sådana villkor.

[14] EGT L 107, 30.4.1996, s. 4.

6. Med vederbörlig hänsyn till nationell lagstiftning kan de rättsliga åtgärder som anges i punkt 5 riktas separat eller samlat mot ett antal köpare från samma ekonomiska sektor eller deras sammanslutningar, vilka tillämpar eller rekommenderar tillämpning av samma allmänna avtalsvillkor eller liknande villkor.

Artikel 4

Äganderättsförbehåll

1. Medlemsstaterna skall sörja för att säljaren behåller äganderätten om parterna enats om att tillämpa ett äganderättsförbehåll. En sådan överenskommelse kan slutas i ett särskilt avtal, men som avtal gäller också en klausul om äganderättsförbehåll i säljarens standardkontrakt, om köparen inte har invänt mot den. Det skall inte finnas några andra formkrav.

2. Medlemsstaterna skall godkänna giltigheten av de klausuler som ingår i bilagan eller av klausuler med motsvarande verkan.

3. När förfallodagen har passerats utan att köparen har betalat kan säljaren kräva att varorna skall lämnas tillbaka. Medlemsstaterna skall sörja för att äganderättsförbehållet gäller mot tredje man, även när gäldenären har gått i konkurs eller är föremål för något liknande förfarande enligt medlemsstaternas lagstiftning. Senast när köparen tar varorna i besittning blir denne ansvarig för eventuell skada på eller förlust av varorna.

4. Medlemsstaterna får anta bestämmelser om delbetalningar som gäldenären redan gjort. Dessa bestämmelser kan begränsa eller utesluta tillämpningen av äganderättsförbehåll i följande fall:

(a) När en tredje part har förvärvat varan i fråga i god tro.

(b) När varan i fråga ingår i eller blandats med andra varor, förutom när varan kan lösgöras från de övriga varorna igen utan att detta innebär någon större skada på de övriga varorna.

Artikel 5

Öppenhet när det gäller offentliga kontrakt

Medlemsstaterna skall se till att anbudsinfordringarna och de offentliga upphandlingskontrakten innehåller noggranna uppgifter om vilka betalningsperioder och förfallodagar de upphandlande myndigheterna tillämpar, även om dessa förfallodagar och tidsfrister anges i allmänna avtalsvillkor som fastställts i lag. Särskilt skall tidsfrister fastställas för att fullgöra sådana administrativa rutiner som föregår betalning, såsom inlämningsförfaranden. Motsvarande öppenhetskrav skall, vid offentliga bygg- och anläggningsarbeten, tillämpas i förbindelserna mellan en huvudentreprenör och en underleverantör.

Artikel 6

Skyndsam betalning, frister och automatisk ränta

Medlemsstaterna skall säkerställa följande:

1. De upphandlande myndigheterna är skyldiga att betala avtalsreglerade fordringar enligt artikel 3.1 a - c inom en frist på högst 45 kalenderdagar, utom när kontraktet löper på ett större värde än 100 000 euro, då fristen får vara högst 60 kalenderdagar. Avtal om längre betalningsfrister får inte under några omständigheter förekomma. Huvudentreprenören vid offentlig upphandling är skyldig att ge sina leverantörer och underleverantörer minst lika gynnsamma villkor som huvudentreprenören får av den upphandlande myndigheten. Som säkerhet för att dessa villkor för leverantörer och underleverantörer iakttas är huvudentreprenören skyldig att låta utfärda en garanti till leverantören eller underleverantören som skall täcka alla utestående fordringar. Denna garanti skall falla ut till leverantören eller underleverantören 60 kalenderdagar efter det att huvudentreprenören erhållit fakturan från leverantören eller underleverantören. Samma villkor skall gälla mellan huvudentreprenören och den upphandlande myndigheten.

2. Borgenären får rätt till dröjsmålsränta från den upphandlande myndigheten på det utestående beloppet när betalningsfristen har överskridits. Dröjsmålsräntan skall beräknas på det sätt som anges i artikel 3.1 d, och den skall betalas automatiskt av den upphandlande myndigheten utan att något särskilt krav behöver framställas.

3. Den upphandlande myndigheten tillåts inte begära eller kräva att borgenären avsäger sig någon av rättigheterna enligt denna artikel, och inte heller får borgenären begära eller kräva att leverantörer eller underleverantörer avsäger sig dessa rättigheter.

Artikel 7

Indrivning av obestridda fordringar

1. Medlemsstaterna skall säkerställa att en exekutionstitel, oavsett skuldens storlek, normalt kan erhållas inom 90 kalenderdagar från den dag då borgenären gjorde en framställning eller lämnade in en ansökan vid domstol eller annan behörig myndighet, under förutsättning att gäldenären inte bestrider skulden eller ifrågasätter aspekter av förfarandet. Denna skyldighet skall fullgöras av medlemsstaterna i enlighet med respektive nationella lagar och andra författningar.

2. Enligt respektive nationella lagar och andra författningar skall samma villkor gälla för alla borgenärer som är etablerade i Europeiska gemenskapen.

3. Tidsfristen på 90 kalenderdagar i punkt 1 skall inte omfatta följande:

(a) Tidsfristerna för underrättelse och delgivning av handlingar.

(b) Eventuella förseningar som orsakats av borgenären, så som den tid som krävs för att korrigera ansökningar.

4. Denna artikel skall inte påverka bestämmelserna i Brysselkonventionen om domstols behörighet och verkställighet av domar på privaträttens område [15].

[15] Konsoliderad version i EGT L 27, 26.1.1998, s. 3.

Artikel 8

Överföring till nationell lagstiftning

1. Medlemsstaterna skall sätta i kraft de bestämmelser i lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den ........... [16] De skall genast underrätta kommissionen om detta.

[16] 24 månader efter detta direktivs ikraftträdande.

När en medlemsstat antar dessa bestämmelser skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av sådan hänvisning vid offentliggörandet. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda.

2. Medlemsstaterna får behålla eller sätta i kraft bestämmelser som är mer gynnsamma för borgenären än de bestämmelser som är nödvändiga för att följa detta direktiv.

3. Vid överföringen av detta direktiv får medlemsstaterna utesluta

(a) skulder som är föremål för ett insolvensförfarande mot gäldenären,

(b) avtal som har ingåtts före den .........*, och

(c) räntefordringar på belopp som inte överstiger fem euro.

4. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texterna till de centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.

5. Kommissionen skall tre år efter ........ [17] genomföra en översyn av bland annat den lagstadgade räntan, avtalsreglerade betalningsfrister och sena betalningar, för att bedöma inverkan på handelstransaktioner och hur lagstiftningen fungerar i praktiken. Resultatet av denna och andra översyner skall meddelas Europaparlamentet och rådet, och när så bedöms nödvändigt åtföljas av förslag till åtgärder för att förbättra direktivet.

[17] 24 månader efter detta direktivs ikraftträdande.

Artikel 9

Ikraftträdande

Detta direktiv träder i kraft samma dag som det offentliggörs i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.

Artikel 10

Adressater

Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

Utfärdat i Bryssel,

På Europaparlamentets vägnar På rådets vägnar,

Ordförande Ordförande

BILAGA

Förteckning över de klausuler som för ändamålet som avses i artikel 4 ovan skall erkännas i alla medlemsstater:

ES: // 'El vendedor conservará la propiedad de los bienes hasta el pago final.'

DA: // 'Varen forbliver sælgerens ejendom, indtil den er fuldstændig betalt.'

DE: // 'Die Ware bleibt bis zur vollständigen Bezahlung im Eigentum des Verkäufers.'

EL: // 'Ï ðùëçôÞò ðáñáêñáôåß ôçí êõñéüôçôá ôùí áãáèþí ìÝ÷ñé ôçí ðëÞñç åîüöëçóç ôïõ ôéìÞìáôïò.'

EN: // 'The goods remain the property of the seller until fully paid.'

FR: // 'Les marchandises restent la propriété du vendeur jusqu'au paiement complet.'

IT: // 'Le merci restano di proprietà del venditore fino al pieno pagamento.'

NL: // 'De waren blijven tot de volledige betaling eigendom van de verkoper.'

PT: // 'O vendedor conservará a propriedade dos bens até ao momento do pagamento final.'

FI: // 'Tavara on myyjän omaisuutta, kunnes kauppahinta on kokonaisuudessaan maksettu.'

SV: // 'Varorna förblir säljarens egendom tills de betalats helt och hållet.'