RAPPORT om fullgörandet av skyldigheterna i konventionen om kärnsäkerhet

(framlagt av kommissionen)

Sammanfattning

Enligt artikel 30.4 i konventionen om kärnsäkerhet är Europeiska atomenergigemenskapen (Euratom) en regional organisation. Euratom anslöt sig till konventionen den 31 januari 2000 sedan konventionen trätt i kraft för Euratoms samtliga 15 medlemsstater.

Rapporten är indelad enligt de riktlinjer som fastlagts av de avtalsslutande parterna till konventionen (INFCIRC/572/Rev. 1):

Avsnitt 1 - Inledning: Översikt av Euratoms förhållande till sina medlemsstater och av villkoren i Euratoms förklaring i enlighet med artikel 30.4 iii i konventionen.

Avsnitt 2 - Genomförande av konventionen: Genomgång av artiklar som nämns i ovannämnda förklaring.

Avsnitt 3 - Åtgärder som planer för att öka säkerheten: Euratoms aktuella ramprogram för forskning och utbildning

1. INLEDNING

1.1 Europeiska atomenergigemenskapen (i fortsättningen även "benämnd" Euratom) upprättades genom ett särskilt fördrag ("Fördraget om upprättandet av Europeiska atomenergigemenskapen"), som undertecknades i Rom den 25 mars 1957. Det är Euratom, Europeiska kol- och stålgemenskapen samt Europeiska gemenskapen (tidigare Europeiska ekonomiska gemenskapen) som tillsammans utgör Europeiska gemenskaperna.

Fördraget om Europeiska unionen antogs i Maastricht 1992. Därigenom bildades en union med de Europeiska gemenskaperna som grund, och benämningen Europeiska unionen (EU) är sedan dess vedertagen.

Fördraget om upprättandet av Europeiska atomenergigemenskapen (Euratomfördraget) har reviderats åtskilliga gånger sedan det antogs. Det beror främst på att medlemsstaterna blivit fler och på att olika förfaranden behövt ändras. De senaste ändringarna som trätt i kraft infördes genom Amsterdamfördraget, som undertecknades den 2 oktober 1997.

1.2 Euratom uppfyller de krav för anslutning till kärnsäkerhetskonventionen som ställs i artikel 30.4 i konventionen. Anslutningen genomfördes genom ett beslut av kommissionen den 16 november 1999 [1], som fattades efter rådets godkännande 1998, allt i enlighet med artikel 101 i Euratomfördraget. Den 31 januari deponerades anslutningsinstrumenten hos generaldirektören för Internationella atomenergiorganet (IAEA). I enlighet med artikel 31.2 i konventionen trädde den sedan i kraft den 30 april 2000.

[1] Kommissionens beslut 1999/819/Euratom av den 16 november 1999 om Europeiska atomenergigemenskapens (Euratom) anslutning till 1994 års konvention om kärnsäkerhet, EGT L 318, 11.12.1999, s. 20.

Denna rapport från Europeiska atomenergigemenskapen är den första i sitt slag om de åtgärder som Euratom i enlighet med artikel 5 i konventionen har vidtagit för att uppfylla alla skyldigheter som anges i den. Den kompletterar de rapporter som lämnats in av de medlemsstater i Euratom vilka är avtalsslutande parter till konventionen.

1.3 Euratom innehar inga kärnenergianläggningar såsom de definieras enligt artikel 2.1 i konventionen [2], men det finns sådana på det territorium som Euratomfördraget omfattar. Ansvaret för säkerheten hos en sådan anläggning ligger på den medlemsstat på vars territorium den är belägen.

[2] Med kärnenergianläggning i den aktuella konventionen avses - och den definitionen gäller samtliga avtalsslutande parter - varje markbaserat kärnkraftverk, som är avsett för civila ändamål och står under respektive medlemsstats domsrätt, och hit räknas även sådana anläggningar för förvaring, hantering och bearbetning av radioaktivt material vilka är belägna på samma anläggningsområde som kärnkraftverket och som är direkt knutna till driften av det. Ett sådant kärnkraftverk upphör att vara en kärnenergianläggning när alla kärnbränsleelement för all framtid har avlägsnats från reaktorhärden och på ett säkert sätt lagrats i enlighet med godkända förfaringssätt och ett program för avveckling har godkänts av tillsynsorganet.

Euratoms ansvar framgår av nedanstående punkter. Tyngdpunkten ligger på skyddet av hälsan hos personalen och hos befolkningen i allmänhet mot de risker som uppstår till följd av joniserande strålning.

1.4 I anslutningsinstrumenten ingick den förklaring som krävs enligt konventionens artikel 30.4 iii. Förklaringen har följande lydelse:

"Förklaring av Europeiska atomenergigemenskapen i enlighet med kärnsäkerhetskonventionens artikel 30.4 iii

Följande stater är för närvarande medlemmar i Europeiska atomenergigemenskapen: Konungariket Belgien, Konungariket Danmark, Förbundsrepubliken Tyskland, Hellenska republiken, Konungariket Spanien, Franska republiken, Irland, Italienska republiken, Storhertigdömet Luxemburg, Konungariket Nederländerna, Republiken Österrike, Portugisiska republiken, Republiken Finland, Konungariket Sverige och Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland.

Gemenskapen förklarar att den omfattas av artiklarna 15 och 16.2. I den utsträckning de områden som omfattas artiklarna 15 och 16.2 berörs, är även artiklarna 1-5, 7.1, 14 ii och 20-35 tillämpliga på gemenskapen.

Gemenskapen har befogenheter, som den delar med ovannämnda medlemsstater, inom de områden som omfattas av artiklarna 15 och 16.2 i konventionen i enlighet med artikel 2 b samt de tillämpliga artiklarna i avdelning II i kapitel 3 om hälsoskydd i Fördraget om upprättandet av Europeiska atomenergigemenskapen. [3]

[3] Detta stycke ligger för närvarande i EG-domstolen för behandling. Resultatet kan bli att en ny förklaring måste avges som ersättning för den gamla. EGT C 100, 10.4.1999, s. 9.

1.5. Signatärstaterna till Euratomfördraget har avgett en förklaring i ingressen till fördraget. Där säger de bland annat att de

- "är angelägna om att skapa sådana förhållanden i säkerhetshänseende att farorna för befolkningens liv och hälsa avlägsnas,

- "önskar att andra länder deltar i detta arbete och att samarbete kommer till stånd med internationella organisationer som är sysselsatta med atomenergins fredliga utveckling".

Dessa förklaringar överenstämmelser helt med målen i artikel 1 i konventionen.

I praktiken är artikel 1, läst i sammanhang med artikel 2, "Definitioner", främst inriktad på konventionens tre mål, nämligen

- att uppnå och vidmakthålla en god kärnsäkerhet,

- att genom riktig konstruktion, lokalisering och drift av kärnenergianläggningar skydda befolkningen och miljön mot joniserande strålning,

- att förebygga olyckor samt att mildra deras strålningseffekter.

1.6. I artikel 2 i Euratomfördraget faststlås att gemenskapen, för att fullgöra sin uppgift, bland annat skall bedriva följande verksamhet i enlighet med Euratomfördragets bestämmelser:

- Främja forskning och säkerställa spridning av teknisk information,

- uppställa enhetliga säkerhetsnormer för befolkningens och arbetstagarnas hälsoskydd samt övervaka tillämpningen av dessa normer,

- upprätta sådana förbindelser med andra länder och internationella organisationer som är ägnade att ägna framsteg i samband med den fredliga användningen av kärnenergin [4].

[4] Enligt artiklarna 101-103 i Euratomfördraget har Euratom rätt att förhandla om och ingå avtal och kontrakt med tredje land, internationella organisationer eller medborgare i tredje land.

I kapitel 3 "Hälsoskydd" i avdelning 2 av Euratomfördraget föreskrivs att en rad olika detaljbestämmelser skall utarbetas, som gör att de grundläggande normer som nämns i artikel 2 b fastställs, sätts i verket och tillämpas. Kapitlet har behållits oförändrat ända sedan Euratomfördraget trädde i kraft 1958.

Genom artikel 37 i Euratomfördraget åläggs Euratom direkt ansvar för skyddet mot de faror som kan uppstå till följd av joniserande strålning från deponering av radioaktivt avfall. Artikeln lyder så här:

"Varje medlemsstat skall tillhandahålla kommissionen sådana allmänna upplysningar om varje plan för deponering av radioaktivt avfall av alla slag, som gör det möjligt att fastställa om planens genomförande kan medföra radioaktiv kontamination av vatten, jord eller luft i någon annan medlemsstat.

Kommissionen skall efter att ha hört den expertgrupp som avses i artikel 31 yttra sig inom sex månader."

För att kommissionens yttrande skall få full verkan måste den stat som utfärdar ett tillstånd för kärnergianläggningar ha getts kännedom om yttrandet innan tillståndet utfärdats. Kommissionens yttranden offentliggörs i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.

En omfattande samling av Euratomlagstiftning om strålskydd har antagits och uppdaterats under årens lopp.

Rådets direktiv 96/29/Euratom [5] är kärnan i denna lagstiftning (i fortsättningen benämns direktivet "det grundläggande säkerhetsdirektivet"). Den gällande Euratomlagstiftningen har kompletterats med en samling EG-förordningar som reglerar importen av jordbruksprodukter från tredje land. Det är en följd av Tjernobylolyckan och syftar till att skydda hälsan hos dem som konsumerar sådana produkter.

[5] Rådets direktiv 96/29/Euratom av den 13 maj 1996 om fastställande av grundläggande säkerhetsnormer för skydd av arbetstagarnas och allmänhetens hälsa mot de faror som uppstår till följd av joniserande strålning. EGT L 159, 29.6.1996 s. 1.

Enligt artikel 161 i Euratomfördraget råder följande förhållande mellan den lagstiftning som antagits av Euratom och de nationella lagar och andra bestämmelser som antagits av medlemsstaterna:

"För att fullgöra sina uppgifter skall rådet och kommissionen enligt bestämmelserna i detta fördrag utfärda förordningar och direktiv, fatta beslut samt avge rekommendationer och yttranden.

En förordning skall ha allmän giltighet. Den skall till alla delar vara bindande och direkt tillämplig i varje medlemsstat.

Ett direktiv skall med avseende på det resultat som skall uppnås vara bindande för varje medlemsstat till vilken det är riktat, men skall överlåta åt de nationella myndigheterna att bestämma form och tillvägagångssätt för genomförandet.

Ett beslut skall till alla delar vara bindande för dem som det är riktat till.

Rekommendationer och yttranden skall inte vara bindande."

Enligt artikel 164 i Euratomfördraget skall verkställigheten av rådets och kommissionens förordningar, direktiv och beslut följa de civilprocessrättsliga regler som gäller i den medlemsstat inom vars territorium verkställigheten sker.

2. GENOMFÖRANDE AV KONVENTIONEN

Genomgång av artiklar av betydelse i sammanhanget

I enlighet med den ovannämnda förklaring, behandlar det här avsnittet artiklar 15 och 16(2) i konventionen, och i den mån de går om områdena under dessa artiklar, också artiklar 1-5, artikel 7(1), artikel 14(ii) och artiklar 20-35. Artiklarna ställs i relation till kapitel 3 i Euratomfördraget och tillhörande gemenskapslagstiftning.

2.1. Artikel 7 i konventionen - Lagstiftning och övrigt regelverk

I Euratomfördraget - i första hand kapitel 3 "Hälsoskydd" i avdelning 2 - fastställs skyldigheter som är bindande för såväl Euratom och dess institutioner som för medlemsstaterna. I artiklarna 31-32 i Euratomfördraget fastställs det förfarande som skall följas när man utarbetar gemenskapslagstiftning om de grundläggande normerna för strålskydd.

Tre av Euroatoms fem institutioner [6] - Europaparlamentet, rådet och kommissionen - deltar i förfarandet. Även Ekonomiska och sociala kommittén är inkopplad med rådgivande ställning. Revisionsrätten sörjer för att Euratomfördraget tolkas och tillämpas på lagligt sätt.

[6] Euratoms institutioner - Europaparlamentet, rådet, kommissionen, EG-domstolen och revisionsrätten - är gemensamma för Europeiska kol- och stålgemenskapen, Europeiska gemenskapen och Europeiska unionen.

De viktigaste inslagen i Euratoms lagstiftning om strålskydd finns sammanfattade i avsnitt 1 av denna rapport.

2.2. Artikel 15 i konventionen - Strålskydd

2.2.1. Enligt artikel 2 b i Euratomfördraget skall Euratom fastställa enhetliga säkerhetsnormer för befolkningens och arbetstagarnas hälsoskydd samt övervaka tillämpningen av dessa normer. Enligt artikel 218 skall de grundläggande normerna fastställas inom ett år efter det att fördraget har trätt i kraft. Därigenom betonas den betydelse som normerna har för Euratom. De fastställdes för första gången 1959, och de gällande säkerhetsnormerna är fastställda i det grundläggande säkerhetsdirektivet [7].

[7] Se fotnot 5.

Direktivet går tillbaka på 1990 års rekommendation från Internationella strålskyddskommissionen (ICRP), och det är förenligt med "International Basic Safety Standards for Protection against Ionising Radiation and for the Safety of Radiation Sources" (internationella grundläggande säkerhetsnormer för skydd mot joniserande strålning och för säkerheten hos strålkällor). Normerna har getts ut av Internationella atomenergiorganet, som också stött projektet. Ytterligare fem internationella organisationer inom strålskyddsområdet har gemensamt stött projektet.

Det grundläggande säkerhetsdirektivet är indelat i tio avdelningar:

>Plats för tabell>

2.2.2. Optimering enligt ALARA-principen

Enligt artikel 6 är det obligatoriskt att följa de allmänna principerna för strålskydd: berättigandet, optimering och begränsning av stråldosen. I artikel 6.3 a behandlas optimering:

"Som ett led i optimeringen skall all bestrålning hållas på en så låg nivå som rimligen är möjligt med hänsyn till ekonomiska och sociala faktorer."

2.2.3. Dosgränser

I det grundläggande säkerhetsdirektivet fastställs dosgränser för personal, praktikanter (lärlingar), studerande och enskilda personer bland allmänheten som utsätts för strålning. De aktuella artiklarna är följande:

"Artikel 9 - Dosgränser för arbetstagare som utsätts för strålning

1. Gränsen för den effektiva dosen för arbetstagare som utsätts för strålning skall vara 100 millisievert (mSv) under en sammanhängande femårsperiod, med en effektiv dos på högst 50 mSv under ett enda år. Medlemsstaterna får fastställa en årlig dosgräns.

2. Utan att de påverkar tillämpningen av punkt 1 skall

a) gränsen för ekvivalent dos för ögonlinsen vara 150 mSv per år,

b gränsen för ekvivalent dos för huden vara 500 mSv per år. Denna gräns skall gälla för dosen jämnt fördelad över en yta på 1 cm oavsett hur stor yta som utsätts för bestrålning,

c) gränsen för ekvivalent dos för händer, underarmar, fötter och vrister vara 500 mSv per år.

Artikel 11 - Dosgränser för lärlingar och studerande

1. Dosgränserna för lärlingar och studerande som är 18 år gamla eller äldre och som under sina studier måste använda källor skall vara desamma som de dosgränser som fastställs i artikel 9 för arbetstagare som utsätts för strålning.

2. Gränsen för effektiv dos för lärlingar och studerande mellan 16 och 18 år som under sina studier måste använda källor skall vara 6 mSv per år.

Utan att de påverkar tillämpningen av denna dosgräns skall

a) gränsen för ekvivalent dos för ögonlinsen vara 50 mSv per år,

b) gränsen för ekvivalent dos för huden vara 150 mSv per år. Denna gräns skall gälla för dosen jämnt fördelad över en yta på 1 cm oavsett hur stor yta som utsätts för strålning,

c) gränsen för ekvivalent dos för händer, underarmar, fötter och vrister 150 mSv per år.

3. Dosgränserna för lärlingar och studerande för vilka bestämmelserna i punkterna 1 och 2 inte gäller skall vara desamma som de dosgränser för de enskilda personer ur befolkningen som anges i artikel 13.

Artikel 13 - Dosgränser för enskilda personer ur befolkningen

1. Utan att de påverkar tillämpningen av artikel 14 skall dosgränserna för enskilda personer ur befolkningen vara de som fastställs i punkterna 2 och 3.

2. Gränserna för effektiv dos skall vara 1 mSv per år. Under särskilda omständigheter får emellertid en högre effektiv dos tillåtas under ett enda år, förutsatt att medelvärdet under fem år i följd inte överstiger 1 mSv per år.

3. Utan att de påverkar tillämpningen av punkt 2

a) gränsen för ekvivalent dos för ögonlinsen vara 15 mSv per år,

b) skall gränsen för dosekvivalenten för huden vara 50 mSv per år jämnt fördelat över en yta på 1 cm av huden oavsett hur stor yta som utsätts för bestrålning."

2.2.4. Villkor för utsläpp av radioaktivt material

Som nämns i inledningen till denna rapport är artikel 37 i Euratomfördraget tillämplig på utsläpp av radioaktivt material i samband med omhändertagande av avfall från kärnenergianläggningar.

I artikel 4.1 a i det grundläggande säkerhetsdirektivet sägs bland annat att det krävs förhandstillstånd för "drift och nedmontering av anläggningar inom den nukleära bränslecykeln".

När det gäller verksamheter som medför risk för att allmänheten utsätts för joniserande strålning sägs följande i artiklarna 43-44 i det grundläggande säkerhetsdirektivet: "Medlemsstaterna skall tillämpa de grundläggande principerna när det gäller åtgärder för skydd av befolkningen". I artikel 44 sägs bland annat följande:

"Med skyddsåtgärder för befolkningen under normala förhållanden vid förfaranden som kräver förhandstillstånd avses alla åtgärder och undersökningar för att upptäcka och eliminera de faktorer som, i samband med någon verksamhet som innefattar exponering för joniserande strålning, kan komma att medföra en risk för att befolkningen utsätts för bestrålning som inte kan förbises från strålskyddssynpunkt. Sådana skyddsåtgärder skall omfatta följande uppgifter:

a) Undersökning och godkännande från strålskyddssynpunkt av planer för anläggningar som medför risk för bestrålning samt av den föreslagna placeringen av sådana anläggningar inom det berörda territoriet.

b) Godkännande av att sådana nya anläggningar tas i drift under förutsättning att det finns tillräckligt skydd mot all strålning eller radioaktiv kontamination som kan komma att sträcka sig utanför anläggningens område, när det är relevant under beaktande av demografiska, meteorologiska, geologiska, hydrologiska och ekologiska villkor.

c) Undersökning och godkännande av planer för utsläpp av radioaktivt spillvatten.

Dessa uppgifter skall utföras i enlighet med regler som de behöriga myndigheterna fastställer på grundval av omfattningen av risken för strålning."

Enligt artikel 49 i det grundläggande säkerhetsdirektivet skall medlemsstaterna i fråga om verksamheter som omfattas av direktivet beakta att det kan uppstå nödsituationer som medför risk för strålning. En bedömning av de exponeringar för strålning som är tänkbara vid sådana nödsituationer skall göras.

Uppskattningar och registrering av de doser befolkningen utsätts för från kärnenergianläggningar, såsom de definieras i konventionen, skall göras i enlighet med artikel 45:

"De behöriga myndigheterna skall

a) säkerställa att dosuppskattningar i samband med verksamheter som avses i artikel 44 görs på ett så realistiskt sätt som möjligt för befolkningen som helhet och för kritiska grupper i befolkningen på alla platser där sådana kan förekomma,

b) besluta om hur ofta bedömning skall göras och vidtas alla nödvändiga åtgärder för att identifiera kritiska grupper i befolkningen med beaktande av de sätt på vilka radioaktiva ämnen faktiskt kan överföras

c) med beaktande av strålningsriskerna säkerställa att uppskattningarna av befolkningens doser omfattar

- bedömning av doserna till följd av extern bestrålning med angivande av, om så är lämpligt, typen av strålning,

- bedömning av intaget av radionuklider med angivande av radionuklidernas karaktär och, om det är nödvändigt, deras fysikaliska och kemiska tillstånd samt bestämning av dessa radionukliders aktivitet och koncentrationer,

- bedömning av de doser som de kritiska grupperna i befolkningen kan komma att erhålla samt specificering av dessa gruppers karakteristika,

d) kräva arkivering av journaler rörande mätningar av extern bestrålning, uppskattningar av intag av radionuklider och radioaktiv kontamination samt resultaten av bedömningen av de doser som har erhållits av de kritiska grupperna och befolkningen."

2.2.5. Kontroller

Medlemsstaterna skall kontrollera strålskyddet i enlighet med artikel 35 i Euratomfördraget. Där sägs att varje medlemsstat "skall inrätta de anläggningar som behövs för fortlöpande kontroll av radioaktivitetsnivån i luft, vatten och jord samt för kontroll av att de grundläggande normerna följs.

Kommissionen skall ha tillträde till dessa kontrollanläggningar; den får kontrollera deras funktion och effektivitet."

Resultaten av de kontroller som medlemsstaterna gör i enlighet med artikel 35 skall med jämna mellanrum meddelas till kommission i enlighet med artikel 36 i Euratomfördraget. Med hjälp av sin rekommendation 2000/473/Euratom [8] vill kommissionen försäkra sig om att de rapporterade uppgifterna är enhetliga, jämförbara och tydligt redovisade samt att de överlämnas i tid. Kommissionen offentliggör med jämna mellanrum sammanfattningar av uppgifterna från medlemsstaterna. Kommissionen begagnar sig också av sin rätt att inspektera kärnenergianläggningarna enligt artikel 35 i Euratomfördraget.

[8] Kommissionens rekommendation 2000/473/Euratom av den 8 juni 2000 om tillämpningen av artikel 36 i Euratomfördraget när det gäller övervakning av radioaktivitetsnivån i miljön för att bedöma exponeringen av befolkningen som helhet. EGT L 191, 27.7.2000, s. 37.

I artikel 46 i det grundläggande säkerhetsdirektivet föreskrivs följande:

"Såvitt avser hälsoskyddet för befolkningen skall alla medlemsstater upprätta ett system för inspektion för att upprätthålla respekten för de bestämmelser som införs i enlighet med detta direktiv och för att inleda övervakningsåtgärder på strålskyddsområdet."

2.3. Artikel 16 i konventionen - Olycksberedskap

Två rättsakter i EG-lagstiftningen handlar enbart om skyldigheten att informera berörda myndigheter och allmänheten i samband med nödsituationer som medför risk för strålning.

2.3.1 I rådets beslut 87/600/Euratom [9] fastställs en rutin för snabbt informationsutbyte mellan berörda myndigheter i händelse av en nödsituation som medför risk för strålning. Rutinen "skall vara tillämplig på tillkännagivandet och tillhandahållandet av information närhelst en medlemsstat beslutar om omfattande åtgärder för att skydda befolkningen i händelse av en nödsituation som medför risk för strålning" (artikel 1 i beslutet).

[9] Rådets beslut 87/600/Euratom av den 14 december 1987 om en gemenskapsordning för ett snabbt informationsutbyte i händelse av en nödsituation som medför risk för strålning. EGT L 371, 30.12.1987, s. 76.

I artikel 2.1 i beslutet fastställs vad den medlemsstat skall göra som vidtagit åtgärderna enligt artikel 1. Den skall

"a) utan dröjsmål meddela kommissionen och de medlemsstater som berörs eller troligen kan komma att beröras av åtgärderna samt meddela anledningen till att de vidtas,

b) omgående förse kommissionen och de medlemsstater som berörs eller troligen kommer att beröras med tillgänglig information som är relevant för att eventuella, förväntade konsekvenser av strålning i dessa stater skall kunna begränsas till ett minimum."

I artikel 2.2 sägs att medlemsstaterna bör meddela att den "omgående avser att vidta sådana åtgärder som avses i artikel 1".

I beslutet anges också vad informationen skall omfatta. Den information som först lämnats skall kompletteras med jämna mellanrum.

Informationen som den drabbade medlemsstaten lämnar till kommissionen och som den inte själv lämnat till alla övriga medlemsstater, skall kommissionen vidarebefordra till de medlemsstater som ännu inte blivit underrättade.

Beslutet gäller Euratoms medlemsstater, men i enlighet med ett avtal mellan Euratom och Schweiz omfattas även detta land [10].

[10] Avtalet träffat genom skriftväxling i juni 1995. EGT L 335, 13.12.1995, s. 4.

Beslutet är förenligt med konventionen om tidig information vid en kärnenergiolycka, något som bevisats i flera övningar som medlemsstater genomfört i samarbete med IAEA.

2.3.2. Rådets direktiv 89/618/Euratom [11] handlar hur allmänheten skall informeras om hälsoskyddsåtgärder och om förhållningsregler vid nödsituationer som medför risk för strålning.

[11] Rådets direktiv 89/618/Euratom av den 27 november 1989 om information till allmänheten om hälsoskyddsåtgärder och förhållningsregler i händelse av en nödsituation som medför risk för strålning. EGT L 357, 7.12.1989, s. 31.

Informationen är av två slag:

- Beredskapsinformation till befolkningsgrupper för vilka medlemsstaterna har gjort upp insatsplaner för nödsituationer.

- Information direkt i samband med en nödsituation som kan medföra risk för strålning. Informationen ges till de befolkningsgrupper som löper risk att drabbas och för vilka särskilda skyddsåtgärder har vidtagits.

3. ÅTGÄRDER SOM PLANERAS FÖR ATT ÖKA SÄKERHETEN

I enlighet med artikel 7 i Euratomfördraget bedriver Euratom forskning och utbildning inom områden med anknytning till artiklarna 15 och 16.2 i konventionen.

Euratoms femte ramprogram för forskning och utbildning (1998-2002) på kärnenergiområdet [12] håller nu på att genomföras.

[12] Rådets beslut av den 25 januari 1999 om att antaga ett forsknings- och utbildningsprogram (Euratom) på kärnenergiområdet (1998-2002). EGT L 64, 12.3.1999, s. 142.

I programmet ingår indirekta insatser som görs av institutioner för forskning och utveckling i medlemsstaterna, och direkta insatser av Gemensamma forsknings-centret hos kommissionen.

De indirekta insatserna ligger huvudsakligen inom nyckelåtgärden "Kärnklyvning" samt inom den s.k. generiska (övergripande) delarna av strålningsvetenskaperna.

Nyckelåtgärden "Kärnklyvning" är indelad i olika områden: "Driftssäkerheten vid befintliga anläggningar", "Bränslecykelns säkerhet", "Säkerhet och effektivitet hos framtida system" och "Strålskydd". Målen är a) att se till att personal och allmänhet skyddas mot strålning och att radioaktivt avfall hanteras och slutförvaras på ett säkert och ändamålsenligt sätt, b) att utveckla nya lösningar som är beständiga och som kan ge fördelar på längre sikt - både ekonomiskt, säkerhetsmässigt och miljömässigt -, samt c) att verka för att upprätthålla god sakkunskap och kompetens inom kärnkraftsteknik och kärnsäkerhet.

Målen för de generiska forskningsinsatserna inom strålningsvetenskaperna är att befästa och vidareutveckla den kunskap och kompetens som är av avgörande betydelse för en säker användning av kärnklyvning och för andra industriella och medicinska tillämpningar med joniserande strålning. Där ingår bland annat hantering av naturliga strålkällor. Forskningen skall också vara en bidragande faktor för ett harmoniserat införande av de grundläggande säkerhetsnormerna inom strålskyddsområdet och för ett ytterligare befästande av dem.

Gemensamma forskningscentrets uppdrag är att tillhandahålla vetenskapligt och tekniskt stöd för politiken av EU. Enligt detta uppdrag inriktas GFS:s aktiviteter inom direkta åtgärder på följande: bearbetning och förvaring av avfallet; strålskydd; reaktorsäkerhet; kontroll av klyvbara material och stöd för icke-spridning; metrologi angående radioelement.