RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET, RÅDET, EUROPEISKA EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN SAMT REGIONKOMMITTÉN Årsrapport om stabilitetsinstrumentet 2012 /* COM/2013/0563 final/2 */





INNEHÅLLSFÖRTECKNING RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET, RÅDET, EUROPEISKA EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN SAMT REGIONKOMMITTÉN Årsrapport om stabilitetsinstrumentet 2012 1........... Inledning......................................................................................................................... 3 2........... Stabilitetsinstrumentets struktur........................................................................................ 3 3........... Genomförande av stabilitetsinstrumentet.......................................................................... 4 4........... Översikt av stabilitetsinstrumentet för perioden 2007–2012............................................. 5 5........... Stabilitetsinstrumentet – situationen under 2012............................................................... 6 6........... Reaktion på krissituationer eller framväxande kriser (artikel 3)......................................... 7 6.1........ Hur har stabilitetsinstrumentet använts för att reagera på kriser under 2012?..................... 7 6.2........ Vem deltar i krishanteringsinsatser inom ramen för stabilitetsinstrumentet?....................... 10 7........... Stöd inom ramen för stabila förhållanden för samarbete (artikel 4 i stabilitetsinstrumentet) 11 7.1........ Säkerhetshot (artikel 4.1).............................................................................................. 11 7.2........ Riskminimering i samband med kemiska, biologiska, radiologiska och nukleära (CBRN) material (artikel 4.2). 13 7.3........ Uppbyggande av kapacitet för att hantera situationen före och efter kriser (artikel 4.3)... 14 8........... Slutsats......................................................................................................................... 17 1. Inledning Efter stabilitetsinstrumentets sjätte år överlämnas denna årsrapport till Europaparlamentet, rådet, Ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén, i enlighet med rapporteringskraven i artikel 23 i förordning (EG) nr 1717/2006 av den 15 november 2006 om upprättande av ett stabilitetsinstrument.[1] Stabilitetsinstrumentet är ett viktigt instrument för den höga representanten/vice ordföranden. Det gör det möjligt att styra resurser till stöd för EU:s samlade insatser för att förhindra, begränsa och åtgärda efterverkningarna av kriser och säkerhetshot världen över. Rapporten ger en översikt över hur stabilitetsinstrumentet användes under 2012. Rapporten kompletteras av två arbetsdokument från kommissionens avdelningar som ger en omfattande och detaljerad uppdatering vad gäller både i) de akuta åtgärder för krishantering som inleddes eller pågick under 2012, som omfattas av artikel 3 i förordningen, och ii) de mer långsiktiga programmen inom ramen för stabilitetsinstrumentet, som omfattas av artikel 4.1, 4.2 och 4.3 i förordningen. De insatser inom ramen för stabilitetsinstrumentet som beskrivs i denna rapport genomförs av en lång rad olika organ, däribland FN-organ och andra internationella och regionala organ, organ i EU:s medlemsstater, icke-statliga organisationer och andra organisationer i det civila samhället. 2. Stabilitetsinstrumentets struktur Stabilitetsinstrumentet är ett av de viktigare instrumenten för externt bistånd som gör det möjligt för EU att inta en ledande roll när det gäller att genomföra insatser för att förhindra och reagera på krissituationer eller framväxande kriser runt om i världen. I sammanfattningen nedan redogörs för de typer av verksamhet som instrumentet enligt artiklarna 3 och 4 i förordningen kan användas till. Genom artikel 3 ges möjlighet att tillhandahålla ”bistånd som reaktion på krissituationer eller framväxande kriser”, t.ex. vid allvarliga politiska situationer och konfliktsituationer, större naturkatastrofer[2] och situationer som präglas av en komplex kombination av dessa båda scenarier. Denna typ av bistånd, som endast får användas om de traditionella instrumenten för externt bistånd[3] inte kan mobiliseras tillräckligt snabbt eller på ett tillfredställande sätt, utgörs av omedelbara exceptionella stödåtgärder[4] som sätts in när det uppstår en möjlighet till förebyggande, mildring eller lösning av kriser. Dessa åtgärder följs ibland av interimsprogram.[5] Åtgärder inom ramen för stabilitetsinstrumentet utgör ofta ett komplement till EU:s humanitära bistånd och bidrar dessutom till sammankopplingen av katastrof-, återanpassnings- och utvecklingsbistånd[6]. De kan även komplettera såväl insatser inom ramen för EU:s gemensamma säkerhets- och försvarspolitik (GSFP)[7] som andra typer av åtgärder och utgöra ett viktigt bidrag till EU:s samlade insatser på området konflikt- och krishantering. Stabilitetsåtgärderna utgör ett komplement till de traditionella biståndsinstrumenten, som på grund av sin räckvidd, strategiska planering och programplaneringscykel ofta inte är lämpliga för att hantera en krissituation eller framväxande kris. En av de viktigaste fördelarna med EU:s uppsättning instrument för externt bistånd är det faktum att den omfattar så många olika typer av instrument, vilket gör att unionen kan tillhandahålla specialanpassade lösningar för olika typer av situationer. Artikel 4 i förordningen avser den del av instrumentet som kan programplaneras och som inbegriper mer långsiktiga stabilitetsprogram inom följande tre prioriterade områden: · Säkerhetshot i ett transregionalt sammanhang (artikel 4.1). · Riskminimering i samband med kemiska, biologiska, radiologiska och nukleära (CBRN) material (artikel 4.2). · Uppbyggande av kapacitet för att hantera situationen före och efter kriser (artikel 4.3)[8]. 3. Genomförandet av stabilitetsinstrumentet Kommissionens tjänst för utrikespolitiska instrument (FPI) har ett mycket nära samarbete med Europeiska avdelningen för yttre åtgärder (nedan kallad Europeiska utrikestjänsten), ett självständigt EU-organ som inrättades i januari 2011[9]. Båda dessa tjänster leds av den höga representanten/vice ordföranden Catherine Ashton som i egenskap av vice ordförande för Europeiska kommissionen ansvarar för FPI. I artikel 9 i beslutet om hur den Europeiska utrikestjänsten ska organiseras och arbeta föreskrivs det att förvaltningen av unionens externa samarbete precis som tidigare ska tillhöra kommissionens ansvarsområde, under det att den höga representanten ges ansvaret för den övergripande politiska samordningen av instrumenten för det yttre biståndet, inklusive stabilitetsinstrumentet. Europeiska utrikestjänsten står således för den politiska styrningen av de åtgärder som företas i enlighet med artikel 3 i stabilitetsinstrumentet, samtidigt som den förbereder dessa åtgärder tillsammans med FPI som har ansvaret för genomförandet av överenskomna åtgärder. Europeiska utrikestjänsten står även för den strategiska programplaneringen i enlighet med artikel 4 genom strategidokumenten och de fleråriga vägledande programmen. De därmed sammanhängande årliga handlingsprogrammen fastställs och genomförs dock av GD DEVCO[10] (vad gäller artikel 4.1 och 4.2) respektive FPI (vad gäller artikel 4.3). Samarbetet mellan kommissionen och Europeiska utrikestjänsten granskas fortlöpande i syfte att maximera synergieffekterna och komplementariteten och ytterligare förbättra genomförandet av stabilitetsinstrumentet. 4. Översikt av stabilitetsinstrumentet för perioden 2007–2012 Stabilitetsinstrumentet har nu funnits i sex år och har hunnit bli ett väl etablerat och nödvändigt instrument i EU:s övergripande strategi för att kunna hantera hela konfliktcykeln med krisförebyggande, krishantering och återhämtningsinsatser på global nivå, för att kunna hantera säkerhetshot på nationell och regional nivå samt för att bygga upp kapacitet för att förebygga konflikter och hantera kriser. Under perioden 2007–2012 tillhandahölls 872 miljoner euro till omkring 243 insatser i cirka 70 länder eller regioner i hela världen till kortsiktig krishantering. I figur 1 nedan visas den geografiska fördelningen för perioden 2007–2012. Under samma period gjordes omkring 403,8 miljoner euro tillgängliga för den långsiktiga delen av stabilitetsinstrumentet som kan programplaneras och som inbegriper åtgärder inom ramen för artikel 4.1, 4.2 och 4.3. Figur 2 visar fördelningen av medlen mellan åtgärder för krishantering (artikel 3) och mer långsiktiga program (artikel 4) under denna period. 5. Stabilitetsinstrumentet – situationen under 2012 Den totala tillgängliga budgeten på 286,1 miljoner euro för stabilitetsinstrumentet för 2012[11] utnyttjades fullt ut och anslagen fördelades enligt följande: · 195,8 miljoner euro till insatser i krissituationer eller framväxande kriser (artikel 3). · 22 miljoner euro till transregionala hot (artikel 4.1). · 46,3 miljoner euro för riskminimering på CBRN-området (artikel 4.2) · 22 miljoner euro till kapacitetsuppbyggnad före och efter kriser (artikel 4.3). Genom regelbundna noter till kommittén för utrikes- och säkerhetspolitik hålls rådet underrättat om planerade nya artikel 3-åtgärder (reaktion på krissituationer) och uppdaterat om genomförandet av redan pågående åtgärder. Arbetsgruppen om konflikter, säkerhet och utveckling inom Europaparlamentets utrikesutskott, som inrättades inom ramen för den demokratiska kontrollen av stabilitetsinstrumentet, sammanträdde tre gånger, med deltagande av företrädare för kommissionen och Europeiska utrikestjänsten. Av figur 3 nedan framgår den geografiska fördelningen och att det krävdes omfattande och långsiktig finansiering genom stabilitetsinstrumentet för att hantera kriserna i Mellanöstern, Nordafrika samt Afrika söder om Sahara under 2012. I de följande två avsnitten ges konkreta exempel på stabilitetsprojekt under 2012. 6. Reaktion på krissituationer eller framväxande kriser (artikel 3) 6.1. Hur har stabilitetsinstrumentet använts för att reagera på kriser under 2012? Under 2012 hanterade EU flera stora kriser, inbegripet den arabiska vårens omvälvningar i Nordafrika och Mellanöstern, vilket i sin tur hade en direkt inverkan på stabiliteten i Sahelområdet. EU reagerade också på kriser i andra delar av världen, för vilka det krävdes verkningsfulla och snabba insatser i instabila situationer och/eller efter kriser. Dessa åtgärder syftade till att bidra till att stabilisera länderna och förbättra deras återhämtningsförmåga. I arbetsdokument I från kommissionens avdelningar som bifogas denna rapport anges de fullständiga uppgifterna för alla stabilitetsåtgärder som var under genomförande 2012. Nedanstående åtgärder är representativa för åtgärderna under 2012 och visar de många olikartade kriser som stabiliseringsinstrumentet togs i bruk för på olika platser världen över. · Under våren 2012 genomfördes intensiva diplomatiska ansträngningar för att förhindra en upptrappning av våldet i Syrien och det snabba utnyttjandet av FN:s övervakningsuppdrag i Syrien var en strategisk prioritering för EU. Finansieringen genom stabilitetsinstrumentet bidrog till att UNSMIS snabbt och säkert kunde inleda sin insats, exempelvis genom att se till att 25 pansarfordon omedelbart sändes till Damaskus. Efter att UNSMIS uppdrag upphört lämnades vissa av dessa fordon över till FN:s och Arabförbundets särskilda sändebud Lakhdar Brahimi och dennes stab. Stabilitetsinstrumentets stöd har också bidragit till att sammanföra medlemmar av oppositionen vid två evenemang i Bryssel och Kairo i syfte att hjälpa dem att skapa en mer enad hållning. Under andra hälften av året ökade antalet personer som lämnat sina hem och ett andra stödprogram inom ramen för stabilitetsprogrammet började tillhandahålla bistånd till myndigheter och samhällen i angränsande länder som hyser flyktingar. Stöd ges också till personer som har stannat kvar i Syrien. · Stöd gavs också till Libyen för att hjälpa till att utveckla den nationella kapaciteten när det gäller att reagera på krissituationer och skydda utsatta grupper, och vid röjning av oexploderad ammunition. Dessutom lämnades stöd till en behovsbedömning avseende integrerad gränsförvaltning, i syfte att bana väg för ett senare undersökningsuppdrag (gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken). Denna åtgärd gagnar inte bara Libyen utan hela Sahelregionen, och bidrar till att minska människohandeln och handeln med olagliga vapen. · Val har ofta en avgörande betydelse för återhämtning från kriser, och under 2012 var valstöd inom ramen för stabilitetsinstrumentet ett återkommande inslag i konfliktbenägna områden i olika regioner. Projekt startades i Guinea Bissau, Togo, Burkina Faso, Zimbabwe, Madagaskar, Kenya, Pakistan, Afghanistan och Haiti. Dessa stödåtgärder tillhandahåller främst stöd utanför ramen för redan planerade valperioder. Sådana konfliktförebyggande åtgärder banar också väg för komplementaritet med mer omfattande EU-strategier och andra instrument. · I början av 2012 uppmanades EU att stödja FN:s ansträngningar för att hantera ökande spänningar mellan den irakiska regeringen och de boende i Camp Ashraf, av vilka många har kopplingar till Iranska folkets mujahedin. Den snabba mobiliseringen av medel via stabilitetsinstrumentet gjorde det möjligt att genomföra en kompromisslösning. I slutet av 2012 hade en stor del av dem som tidigare bodde i Camp Ashraf flyttat till en ny anläggning och inlett förfaranden för permanent omlokalisering utanför Irak. Läget är visserligen fortsatt spänt, men finansieringen via stabilitetsinstrumentet har hjälpt den irakiska regeringen, de tidigare bosatta i Camp Ashraf och det internationella samfundet att nå framsteg på vägen mot en permanent lösning. · Trots bakslag fortgick Jemens övergångsprocess under 2012, och genom stabilitetsinstrumentet har EU tillsammans med FN och Världsbanken hjälpt beslutsfattarna i Jemen att fastställa landets behov efter den senaste konflikten. Reformer av den civila säkerhetssektorn är en prioritering för Jemens övergångsregering för att säkerhetstjänsten verkligen ska tillgodose allmänhetens säkerhetsbehov. Stödet från stabilitetsinstrumentet bidrog till att planera och utforma Jemens reformplaner. · I Sahel har man inom ramen för stabilitetsinstrumentet tillämpat en regional strategi för att bekämpa rådande säkerhetsproblem. I början av 2012 enades man om en åtgärd för att begränsa effekterna av den libyska krisen i de norra regionerna av Niger och Mali. Efter militärkuppen i Mali den 22 mars 2012 utökades stödet till att även omfatta andra delar av Niger som påverkats av krisen i Mali. Dessutom inrättades minröjningsprogram i Tchad och Libyen i syfte att bidra till en stabilisering av regionen och se till att säkerhetsstyrkorna ges tillträde till de områden som drabbats av minor och som ofta utgör en fristad för olaglig handel och terrorister. Alla dessa insatser överensstämmer med EU:s övergripande strategi för säkerhet och utveckling i Sahel och kompletterar andra pågående insatser i regionen inom ramen för olika EU-instrument, däribland åtgärder inom ramen för den gemensamma säkerhets- och försvarspolitiken. · I Afrika söder om Sahara tillhandahölls stöd pilotprojekt inriktade på stabilisering och snabb återhämtning i Somalia samt demobilisering av styrkorna i Centralafrikanska republiken. I Centralafrikanska republiken gavs stöd till den socioekonomiska återintegreringen av 5 000 demobiliserade soldater från de nationella väpnade styrkorna och röjning av oexploderad ammunition i de norra och östra delarna av landet (även om detta senare måste avbrytas till följd av andra händelser). · De fredsbyggande insatserna i Nigeria och Burundi omfattade konsolidering av stöd för att stärka strukturen för fred och konfliktlösning och bekämpa ungdomsarbetslösheten i Plateau State i Nigeria. Det är särskilt viktigt att bidra till att skapa fred och förebygga konflikter i Nigeria eftersom säkerhetssituationen i Plateau State också utgör en grogrund för extremistgrupper såsom Boko Haram att utvidga sin verksamhet i regionen. Stödet via stabilitetsinstrumentet bidrog också till mer omfattande ansträngningar för att upprätthålla freden i Burundi. · I april 2012 tillhandahölls omfattande stöd till reformprocessen i Myanmar/Burma, inbegripet tekniskt bistånd och rådgivande stöd till ministerier. Ytterligare stöd anslogs till inrättandet av fredscentrumet Myanmar Peace Centre i oktober, en plats för samordning av fredsförhandlande grupper och en öppen plattform för dialog mellan de olika aktörerna. Dessutom säkerställs att den bredare nationella och internationella allmänheten hålls informerad och förblir engagerad i fredsprocessen samt att det stöd som lokala och internationella aktörer erbjuder samordnas. Detta inledande stöd banade väg för ett omfattande stabilitetsprogram till stöd för fredsprocessen i Myanmar/Burma som pågick till 2013, inklusive strukturstöd och operativt stöd till fredscentrumet. En annan åtgärd inom ramen för stabilitetsinstrumentet i syfte att mildra hotet från minor kommer att bidra till internflyktingars och andra flyktingars återvändande samt skapa nödvändiga villkor för socioekonomisk utveckling i flera etniska områden i Myanmar/Burma. · Stabilitetsinstrumentet har sedan 2010 varit en del av EU:s omfattande engagemang i fredsprocessen i Mindanao i Filippinerna. Den filippinska regeringen och Moro Islamic Liberation Front (MILF) bad EU att inta en central roll när det gällde både att bistå de förhandlande parterna och medlaren i fredsförhandlingarna och att övervaka efterlevnaden av avtal som redan ingåtts. I mitten av 2012 förnyade EU sitt åtagande i fråga om fredsprocessen genom en uppföljningsåtgärd via stabilitetsinstrumentet. På så sätt kunde man fortsätta att stödja medlings- och övervakningsstrukturerna, samtidigt som man var tillräckligt flexibla för att möjliggöra uppföljningsåtgärder när en överenskommelse nåddes. För närvarande utvärderas de samlade konsekvenserna av det banbrytande fredsavtal som ingicks i oktober 2012, och stödet via stabilitetsinstrumentet kan delvis komma att omfördelas till ytterligare fredsstärkande insatser. På grund av dess framgång betraktas medlingen och övervakningen som inrättats i Filippinerna nu som en verkningsfull modell som kan tillämpas i andra konfliktsituationer, i synnerhet i regionen. Via stabilitetsinstrumentet finansieras åtgärder där viktiga aktörer från Filippinerna informerar exempelvis motparter i Myanmar/Burma. · I Nord- och Sydamerika ledde tillkännagivandet av fredsförhandlingarna för Colombia i augusti 2012 till förnyat hopp om att den mer än 50 år långa konflikten kan nå ett slut. Avgörande för ett eventuellt fredsavtal är de colombianska myndigheternas kapacitet att åtgärda problemen för dem som har utsatts för övergrepp och, i synnerhet, de många personer som har förlorat sin mark. En ny åtgärd via stabilitetsinstrumentet påbörjades i oktober 2012, samtidigt som fredssamtalen inleddes i Havanna. Denna åtgärd kommer att vara till hjälp när Colombias institutioner ska genomföra ny lagstiftning för att skydda brottsoffers rättigheter (lag 1448) bättre. Andra exempel på åtgärder i regionen är stöd för att komma tillrätta med de bakomliggande orsakerna till konflikter i Bolivia och gränstvister mellan Guatemala och Belize. · EU:s medlemsstater i kommittén för stabilitetsinstrumentet avgav ett positivt yttrande i fråga om interimsprogrammen som grundar sig på tidigare exceptionella stödåtgärder. Det innebär att man fortsätter att stödja katastrofberedskap i Haiti, en fredlig lösning av konflikten i Nagorno-Karabach, stabiliseringen av georgiska utbrytarrepubliker och den särskilda domstolen för Libanon. 6.2. Vem deltar i krishanteringsinsatser inom ramen för stabilitetsinstrumentet? Krishanteringsinsatser inom ramen för stabilitetsinstrumentet utarbetas i nära samarbete med en rad olika partner, bl.a. EU:s institutioner, EU:s medlemsstater, det civila samhället, offentliga förvaltningar, tredjeländer och andra. EU:s delegationer har en nyckelroll genom att de utfärdar varningar och utformar de första koncepten och alternativ för olika lösningar. Under 2012 fortsatte delegeringen[12] av det lokala genomförandet av flertalet nya åtgärder till EU-delegationerna, vilkas kunskaper om lokala behov och förutsättningar är avgörande för att insatserna ska bli en framgång. Detta innebär att kontrakt kan förhandlas fram med genomförandeorgan i god tid och att genomförandet av dessa ofta känsliga projekt kan övervakas på nära håll. EU-delegationerna ansvarade därför för 62 % av åtagandena och 80 % av betalningarna inom ramen för stabilitetsinstrumentet under 2012. Såsom framgår av figur 4 har stabilitetsinstrumentet haft ett brett spektrum av genomförandepartner för krishanteringsinsatser i enlighet med artikel 3 under åren 2007–2012. Icke-statliga aktörer genomförde 47 % av stabilitetsinstrumentets budget, varav 23 % genomfördes av icke-statliga organisationer. FN-organen fortsatte naturligtvis att vara en viktig genomförandepartner. Deras sakkunskaper och starka närvaro i länderna gjorde det möjligt för dem att reagera snabbt genom att använda sina starka lokala nätverk i de snabbt föränderliga miljöer där krishanteringsinsatser inom ramen för stabilitetsinstrumentet används. 7. Stöd inom ramen för stabila förhållanden för samarbete (artikel 4 i stabilitetsinstrumentet) Kommissionen svarar för den årliga programplaneringen och förvaltningen av stöd i enlighet med artikel 4 (stöd inom ramen för stabila förhållanden för samarbete). Den årliga SI-handlingsplanen för 2012 antogs enligt följande: artikel 4.1 (säkerhet och andra hot mot lag och ordning) i september 2012, artikel 4.2 (riskminimering i samband med kemiska, biologiska, radiologiska och nukleära material) i augusti 2012 och artikel 4.3 (uppbyggande av kapacitet för att hantera situationen före och efter kriser) i mars 2012. En detaljerad uppdatering vad gäller genomförandet av åtgärder enligt artikel 4.1, 4.2 och 4.3 ges i det arbetsdokument från kommissionens avdelningar som är bifogat denna årsrapport. 7.1. Säkerhetshot (artikel 4.1) De program som utarbetas med avseende på transregionala hot är inriktade på kapacitetsuppbyggnad, och utvecklas i nära samråd med de stödmottagande länderna. Vanligen förstärks den säkerhetsbevarande kapaciteten på nationell och regional nivå i syfte att möjliggöra ett effektivt globalt och transregionalt samarbete. Utifrån en skräddarsydd strategi identifierar man viktiga länder i en region och stärker kapaciteten hos lokala brottsbekämpande och säkerhetsbevarande enheter genom att inrätta eller vidareutveckla särskilda organ och myndighetsövergripande samarbete. Därefter inrättas regionala samordningsfunktioner, varvid man så långt som möjligt utnyttjar befintliga strukturer för att främja regionalt och transregionalt samarbete. Informationsutbyte stimuleras genom regionala informationssystem. Till de områden som berörs hör kampen mot människohandel, penningtvätt och andra former av organiserad brottslighet längs kokain- och heroinrutterna, olaglig handel med skjutvapen och explosiva material, en förstärkning av sjösäkerheten och sjöfartsskyddet längs viktiga sjöfartsrutter samt kapacitetsuppbyggnad i regioner som drabbats av terrorism. Under 2012 anslogs 22 miljoner euro till åtgärder inom dessa områden, varav totalt ca 14,2 miljoner euro betalades ut. I slutet av 2012 hade mer än 100 experter från offentliga och halvoffentliga specialistorganisationer i EU:s medlemsstater rekryterats med hjälp av expertstödsfunktionen[13] för att man skulle kunna dra nytta av deras specialistkunskaper och expertis och använda dem vid fastställandet och detaljplaneringen av stabilitetsåtgärder. De bidrog bl.a. till det årliga handlingsprogrammet för 2013 och till att man till fullo kunde genomföra åtgärder som fastställts i tidigare årliga handlingsplaner. Följande belyser de områden som omfattades: · I slutet av 2012 inrättades tre gemensamma arbetsgrupper för ingripande på flygplatser i Kap Verde, Senegal och Togo inom ramen för projektet Aircop i syfte att stödja kampen mot den organiserade brottsligheten längs kokainvägen. Ett nytt projekt startades för inrättandet av ett regionalt polisinformationssystem i Västafrika (Western Africa Police Information System, WAPIS) I, 2,2 miljoner euro under 2012) och genom ett avtal bekräftades EU:s fortsatta engagemang för att förebygga spridning av narkotikaprekursorer i Latinamerika och Västindien (PRELAC II, 3 miljoner euro under 2012). Ett avtal om ett projekt för att bekämpa penningtvätt i Västafrika undertecknades också. Projektet är inriktat på andra finansinstitut än banker och särskilda icke-finansiella företag och yrken i Ghana, Nigeria, Senegal och Kap Verde (1,8 miljoner euro under 2012). · Insatserna för att bekämpa den organiserade brottsligheten längs heroinvägen i tio länder, bl.a. Iran, Pakistan och Afghanistan, fortsatte. · Programmet för viktiga sjöfartsrutter på 16,5 miljoner euro (2 miljoner euro 2012) omfattar 17 kuststater i västra Indiska oceanen, Sydostasien och Guineabukten. Detta program ska förbättra informationsutbytet mellan kuststaterna och deras brottsbekämpande funktioner på sjöfartsområdet i syfte att få en säkrare sjöfart genom att inrikta sig på bekämpning av sjöröveri och väpnade rån till havs. · Flera projekt har till syfte att förebygga och bekämpa terrorism genom att bidra till de globala insatserna i kampen mot terrorismen, bl.a. genomförandet av FN:s strategi. Under 2012 fortsatte genomförandet av projektet Contre Terrorism Sahel med ett antal kapacitetsuppbyggande insatser i Niger och Mauretanien, samt insatser som syftar till att stärka det regionala samarbetet på detta område. En studie om den Nigeriabaserade gruppen Boko Haram påbörjades. Samarbetet med Pakistan syftar till att förbättra det straffrättsliga systemet i Punjab. I Sydostasien är man inom ramen för stabilitetsinstrumentet engagerad i ett gemensamt initiativ mot terrorism mellan EU och UNODC (FN:s drog- och brottsbekämpningsbyrå) på 2 miljoner euro. · It-brottslighet är en relativt ny form av befintliga globala och transregionala hot som inte längre kan hanteras ändamålsenligt utan att man tar itu med deras it-dimension. Under 2012 påbörjades ett projekt på 3 miljoner euro med Europarådet för att främja anslutning till och genomförande av den s.k. Budapestkonventionen och relaterad kapacitetsutveckling av brottsbekämpande och rättsliga myndigheter i mottagarländerna. Eftersom de flesta operativsystem för kritisk infrastruktur är nätverksanslutna kan de destabiliserande effekterna av en it-attack eller vid ett större fel på ett centralt informations- och kommunikationstekniknätverk bli förödande. Det är mot denna bakgrund som it-säkerhet kommer att tas upp inom ramen för stabilitetsinstrumentet (1,5 miljoner har avsatts till transregionalt samarbete och genomförande av internationella normer för riskmedvetenhet, sårbarhetsanalys, krisberedskap och larm- och följdhantering). · Förfalskade läkemedel utgör ett mycket stort hot mot folkhälsan och säkerheten eftersom de ofta innehåller beståndsdelar som är av dålig kvalitet, i fel dos eller utan verkan – och i vissa fall även giftiga. Även om detta är ett globalt hot är utvecklingsländerna särskilt utsatta. 4,2 miljoner euro har avsatts för att stärka den rättsliga ramen, främst genom Medicrimekonventionen, och kapaciteten att upptäcka och analysera misstänkta läkemedel liksom kapaciteten vad gäller polisutredningar och rättskipning för att störa och bryta upp de globaliserade kriminella nätverken. · I syfte att bekämpa olaglig anhopning av och handel med handeldvapen och lätta vapen och främja samordningen och genomförandet av internationella och regionala instrument inleddes nya projekt i samarbete med Regional Centre for Small Arms (Recsa, 2,7 miljoner euro), Centralamerikanska integrationssystemet (Sica, 2,3 miljoner euro) och Interpol (1,5 miljoner euro till databasem för insamling av uppgifter om förlorade och stulna vapen, iARMS). Dessa åtgärder kompletterar de pågående insatserna mot handeldvapen och lätta vapen i Afrika söder om Sahara och Sydamerika. 7.2. Riskminimering i samband med kemiska, biologiska, radiologiska och nukleära (CBRN) material (artikel 4.2). Historiskt sett har insatserna på de flesta områden främst inriktats på det tidigare Sovjetunionen. Under 2010 försökte man dock utvidga programmens geografiska räckvidd, vilket innebar att man lade till länder i Medelhavsområdet, Mellanöstern, Gulfstaterna, Sydostasien, Centralasien, Sydkaukasien och Afrika. Över 60 länder, utöver dem som var en del av det tidigare Sovjetunionen, är involverade. CBRN-programmet täcker olycksrisker på CBRN-området som hänför sig till rena olyckor, naturliga orsaker eller avsiktlig skada och har till syfte att förbättra säkerhetskulturen genom att sprida bästa praxis och höja säkerhetsmedvetandet. Fram till år 2010 täcktes olika områden separat.[14] Från och med 2010 har de centrum för expertis på CBRN-området (nedan kallade CBRN-centrum) som EU inrättat världen över inom ramen för stabilitetsinstrumentet gradvis utvecklats till att bli en enhetlig och integrerad plattform för åtgärder inom alla de områden som täcks, t.ex. gränsövervakning/illegal handel, exportkontroll, biosäkerhet och bioskydd, inbegripet civilskyddsåtgärder (beredskapsplanering, krisberedskap och reaktion). Syftet med dessa CBRN-centrum är att stärka strategierna för riskminimering på CBRN-området genom att utveckla specialanpassade stödpaket (13 åtgärder; 19 miljoner euro). Dessa kommer att utgöra ett viktigt redskap i kapacitetsuppbyggnaden, utarbetandet av enhetliga regionala strategier och förstärkningen av de nationella och regionala enheternas samarbete. Under 2012 inrättade EU CBRN-centrum i Sydostasien (Filippinerna), sydöstra Europa/Sydkaukasien/Ukraina (Georgien), Nordafrika (Algeriet), Afrikas atlantkust (Marocko), Mellanöstern (Jordanien) samt Öst- och Centralafrika (Kenya). De fem första regionala sekretariaten för lokala CBRN-centrum inledde sin verksamhet i slutet av 2011 och början av 2012. Dessutom har kontakter etablerats med Centralasien och länderna i Gulfstaternas samarbetsråd. Exempel på andra områden som fått stöd: · Stöd- och samarbetsåtgärder på området exportkontroll av produkter med dubbla användningsområden innebar att man kunde genomföra program med mer än 28 länder världen över. Samarbetet med Förenta staternas exportkontrollsystem EXBS[15] förstärktes. Under den andra hälften av 2013 planerar man att genomföra en utökning och förstärkning av dessa verksamheter i Mellanöstern. · Det har getts fortsatt stöd till omskolning och alternativ sysselsättning för vetenskapsmän och ingenjörer från det tidigare Sovjetunionen som tidigare har varit verksamma på vapenrelaterade områden. Detta stöd har tillhandahållits via de härför avsedda internationella vetenskapliga och tekniska centrumen STCU (Science and Technology Centre in Ukraine) och ISTC (International Science and Technology Centre). · Kampen mot illegal handel med CBRN-material och bedrägliga finansiella metoder fortsätter, bl.a. genom åtgärder i Centralasien, Sydostasien och Nordafrika. Det har ingåtts ett avtal med Internationella atomenergiorganet (IAEA) för att bidra till ett nytt laboratorium för kärnmaterial som ska användas av IAEA:s enhet för säkerhetsanalys i Seibersdorf i Österrike (5 miljoner euro 2012). 7.3. Uppbyggande av kapacitet för att hantera situationen före och efter kriser (artikel 4.3) I samband med att det årliga handlingsprogrammet för stabilitetsinstrumentets kapacitetsuppbyggnad före och efter kriser antogs i mars 2012[16] omvandlades flera viktiga aspekter av det nya strategidokumentet för 2012–2013 till konkreta åtgärder. De sex åtgärder som ingick i 2012 års handlingsprogram är uppdelade i fyra tematiska områden.[17] De bygger på tidigare arbete och på att det civila samhällets organisationer, regionala och internationella organisationer samt medlemsstaterna som deltar som genomförandepartner. De kan också användas för att tillämpa rådets slutsatser om konfliktförebyggande i praktiken.[18] När det gäller utveckling av verktyg och metoder för konfliktförebyggande är dessa bl.a. inriktade på tidig varning, analys av konfliktrisker, medling och övergripande frågor som jämställdhet och mänskliga rättigheter på alla områden som avser kort- och långsiktiga yttre åtgärder. Under 2012 utvecklades omkring 60 projekt, såväl inom pågående som nystartad verksamhet, för att bygga upp kapaciteten för krisberedskap och fredsbyggande insatser vid eventuella krissituationer och situationer efter konflikt. I följande avsnitt beskrivs några av resultaten av partnerskapet för fred under 2012. Ytterligare upplysningar finns i kommissionens arbetsdokument II. · Dialog med det civila samhället: Nätverket för dialog med det civila samhället[19] (CSDN) utgör ett viktigt forum för dialog mellan EU:s beslutsfattare och icke-statliga aktörer om fredsskapande åtgärder. Under 2012 hölls 11 möten om olika tematiska och landsspecifika frågor (däribland Syrien, Libyen och Mali) i syfte att bidra till EU:s beslutsfattande. Sedan 2010 har detta även lett till att omkring 50 rapporter, bakgrundsdokument, snabba rekommendationer/nyckeldokument, genomgång av litteratur och utbildningsmaterial har tagits fram för aktörer och beslutsfattare inom det civila samhället. Nätverket har också utmynnat i ett spin-off-projekt som finansieras genom EU-programmet ”Ett Europa för medborgarna”[20], och en s.k. CSDN Phase II i 2013 års handlingsprogram kommer att säkerställa fortsatt kontinuitet. · Uppbyggnad av kapaciteten hos lokala icke-statliga aktörer: Man enades om att 8,5 miljoner euro skulle anslås till projekt förvaltade av EU:s delegationer i Brasilien, El Salvador, Nicaragua, Haiti, Demokratiska republiken Kongo, Indien och Kirgizistan. Genom dessa projekt skapas kapacitet för det civila samhällets aktörer på lokal nivå inom en mängd olika fredsskapande teman: kvinnor, fred och säkerhet; barn, ungdomar, fred och säkerhet; medling, dialog och övergångsstrukturer för rättsskipning samt klimatförändringar, naturtillgångar och konflikter. Detta är en fortsättning av det stöd i tidigare årliga handlingsprogram som hittills har finansierat nationella säkerhetsmyndighetens projekt i 14 länder.[21] · Medling och dialog: Samarbetet med Bureau for Crisis Prevention and Recovery, inom ramen för FN:s utvecklingsprogram för krisförebyggande och återhämtning om upprättande av hållbara nationella mekanismer för intern medling och konflikthantering, har börjat ge konkreta resultat.[22] Regeringsföreträdare, politiska partier och det civila samhället i Bolivia, Tchad, Maldiverna, Nepal, Ghana, Guyana och Mauretanien utbildades i förhandlings- och medlingsteknik, och i att utbilda sina nationella motparter på dessa områden. EU gav också stöd till inrättandet av tre tjänster inom den beredskapsgrupp av medlingsexperter som lyder under enheten för medlingsstöd vid FN:s avdelning för politiska frågor (DPA). Dessa experter, som kan anlitas överallt i världen med 72 timmars varsel, har under 2012 tillhandahållit expertis till medlingsinsatser som leds av FN och FN:s medlemsstater samt andra internationella organisationer på regional och lokal nivå på ett antal platser, däribland Kenya, Algeriet, Irak, Centralafrikanska republiken, Togo, Libanon, Gabon och Fiji. Enheten för medlingsstöd fastställde också vilka tolv högre medlare från tjänstgöringslistan över medlare som under 2013 ska utses och utbildas till chefsmedlare för FN-processer. · Fredsbyggande och mänskliga rättigheter, med särskild inriktning på ungdomar och kvinnor: I Kosovo[23] fortsatte stabilitetsinstrumentet att främja hållbar fred genom att uppmuntra ungdomar att aktivera sig i det civila samhället och öka sitt politiska engagemang. Under 2012 genomfördes konfliktförebyggande insatser under ledning av ungdomar inom ramen för Kosovo Conflict Prevention Group. Insatserna var inriktade på finansiering av civilsamhällets verksamhet på lokal nivå, socialt arbete och ungdomars deltagande i beslutsfattande, särskilt i områden med olika etniciteter. Över 17 organisationer från det civila samhället fick ta del av de 21 skräddarsydda kurserna i konfliktförebyggande, informationsspridning, och penninginsamling. Det första partnerskapsprogrammet mellan EU och FN angående kvinnors deltagande i fredsbyggande verksamhet och verksamhet efter konflikter startades i februari 2012. Programmet bestod av flera initiativ, däribland ett öppet hus om kvinnors tillgång till rättvisa i Liberia, i närvaro av den särskilda representanten för FN:s generalsekreterare, framtagandet av en internetkampanj i Kosovo för 16 dagar av aktivism för att stoppa könsrelaterat våld och lansering av ett system för mikrostöd för det lokala civila samhället och ett öppet hus i Östtimor med inriktning på kvinnors ekonomiska självbestämmande. · Tidig varning och konfliktförebyggande: I samarbete med EU:s gemensamma forskningscentrum (JRC) och inom ramen för EU:s Afrikastrategi fortsatte stabilitetsinstrumentet att tillhandahålla tekniskt och vetenskapligt stöd till Afrikanska unionens system för tidig varning, Continental Early-Warning System, genom att bistå med tillförlitlig och aktuell information om potentiella och faktiska konfliktsituationer och situationer efter konflikter. Vid genomförandet av tre åtgärder använde sig dessutom Internationella krisgruppen (ICG), International Alert och Saferworld/Conciliation Resources av expertanalys, däribland från den nationella politiska eliten, lokal analys och perspektiv hos de folkgrupper som drabbats av konflikten. På så sätt ökade tillgången till fältbaserat konfliktförebyggande och konfliktlösningsstrategier för berörda EU-parter. Samarbetet med stiftelsen Kvinna till kvinna bidrog också med fältbaserad analys om kvinnors roll i fredsprocesser och fredsförhandlingar i enlighet med FN:s säkerhetsråds resolution 1325. Resultaten presenterades vid en särskild konferens i Europaparlamentet i oktober där man fastställde möjligheter att ge kvinnor en större roll i det konfliktförebyggande och fredsskapande arbetet. · Naturtillgångar och konflikter: Under 2012 offentliggjorde EU:s och FN:s partnerskap för konfliktförebyggande och hållbar förvaltning av mark- och naturresurser Toolkit and Guidance for preventing and managing land, natural resources and conflict, samt en ny forsknings- och utbildningshandbok om den roll som ekonomipolitik och konfliktförebyggande har i resursrika länder. Nämnda studie[24], som lades fram under den 67:e sessionen i FN:s generalförsamling, har fungerat som inspiration vid utarbetandet av ett utkast till generalförsamlings resolution om främjande av insyn i hela värdekedjan av naturresurser i syfte att främja en integrerad och hållbar tillväxt. Dessutom genomförde partnerskapet specialutbildning om mark- och naturresurser i samband med en rad internationella evenemang. Tvärvetenskaplig expertis användes i Afghanistan för att hjälpa regeringen med programplaneringen rörande naturresurser och markförvaltning för 2013. · Avväpning, demobilisering och återintegrering: När det gäller stöd till FN:s myndighetsövergripande arbetsgrupp för avväpning, demobilisering och återintegrering (Inter Agency Working Group on Disarmament, Demobilization and Reintegration, IAWG-DDR), möjliggjorde stödet från stabilitetsinstrumentet flera utbildningar för FN:s personal och samarbetspartner om avväpning, demobilisering och återintegrering och kön, utbildning i ämnet för lärare, ekonomisk återintegrering av ungdomar och barn, samt internetkurser. Dessutom finansierades landsspecifika kurser om avväpning, demobilisering och återintegrering i Nepal, södra Sudan och Elfenbenskusten, och nya verktyg för kursutvärdering testades. Ett offentligt onlineresurscentrum[25] för frågor kring avväpning, demobilisering och återintegrering och en plattform för kunskapsutbyte mellan berörda aktörer utvecklades. Tack vare ytterligare stöd till ett välfungerande IAWG-DDR-sekretariat förbättrades samordningen och sammanslagningen av resurser i fråga om processer kring avväpning, demobilisering och återintegrering, inom och utanför FN-systemet. · Stabiliseringsuppdrag för poliser och civila: Inom ramen för ENTRi (Europas nya utbildningsinitiativ för civil krishantering) ökades kompetensen hos den personal som avdelats till och arbetar med internationella krishanteringsuppdrag ytterligare under 2012, samtidigt som interoperabiliteten mellan och harmoniseringen av de 13 deltagande parternas utbildningsstrategier främjades. Under dess andra år anordnade ENTRi 19 kurser (förberedelse inför uppdrag och specialisering) för 407 experter av 53 olika nationaliteter. Förutom att genomföra utbildning har man även i samarbete med OSSE och FN ägnat sig åt att harmonisera kurser och upprätta internationella nätverk när det gäller utbildning i civil krishantering. Vidare erbjöds certifiering för att standardisera den övergripande kvaliteten på kurser som europeiska utbildningsinstitut erbjuder. Denna certifieringsprocess utgår från tidigare praxis och är inriktad på såväl kursinnehåll som utbildningsmetodik. Genom European Union Police Services Training (EUPST) byggde man vidare på framgångarna med det tidigare utbildningsprogrammet för EU:s polisstyrkor och främjade kapacitetsuppbyggnad hos polisstyrkor från länder i och utanför EU som deltar i EU:s och Afrikanska unionens stabiliseringsuppdrag. Under utbildningsprogrammets första år genomfördes utbildning på Guardia Civils utbildningscentrum i Logroño i Spanien där 301 polistjänstemän från EU:s och Afrikanska unionens medlemsstater (och från Kanada, Kroatien och Turkiet) deltog. 8. Slutsats De stabilitetsåtgärder som genomfördes under 2012 utgjorde ett komplement till andra EU-åtgärder inom ramen för geografiska och tematiska utvecklingsinstrument, humanitärt bistånd och uppdrag inom EU:s gemensamma säkerhets- och försvarspolitik och har bidragit väsentligt till EU:s insatser för att förhindra konflikter, bevara freden, reagera på kriser och stärka säkerheten internationellt, i enlighet med artikel 21 i fördraget om Europeiska unionen. Tack vare de många insatser som genomfördes inom ramen för stabilitetsinstrumentet kunde EU därför på ett påtagligt och synligt sätt agera i många krissituationer runt om i världen. Under 2012 hade den arabiska våren i Mellanöstern och Nordafrika, två år efter dess början, fortfarande konsekvenser, inte bara för regionens framtid utan även långt utanför de berörda länderna. Detta var en fortsatt stor utmaning, liksom de snabbt föränderliga situationerna i Afrika söder om Sahara och Asien.[26] Stabilitetsinstrumentet kommer även fortsättningsvis att vara ett av EU:s viktigaste redskap när det gäller att snabbt och målinriktat hjälpa dessa länder och regioner att övervinna de hinder som de ställs inför i sina ansträngningar att stärka fred och stabilitet. Mot bakgrund av den fortsatta politiska instabiliteten och det ökande antalet naturkatastrofer i många delar av världen är det nödvändigt att fortsätta att arbeta för ett mer effektivt och ändamålsenligt utnyttjande av tillgängliga EU-instrument. EU måste se till att insatser inom ramen för stabilitetsinstrumentet används som en del av det övergripande arbetet med krisförebyggande, krishantering och fredsskapande åtgärder. Det strategiska tillvägagångssätt som tillämpas i planeringen av långsiktiga insatser inom ramen för stabilitetsinstrumentet har börjat ge resultat i form av bättre förbindelser med viktiga aktörer i olika regioner och stabilare plattformar från vilka krishanteringsinsatser kan inledas. Genom sådana dynamiska och verkningsfulla konfliktförebyggande åtgärder kan de framtida behoven av krishantering och ingripande minska. [1] EUT L 327, 24.11.2006, s. 1. [2] Om stabilitetsinstrumentet kan komplettera EU:s humanitära bistånd och civilskyddsbistånd, som tillhandahålls eller samordnas av GD ECHO (humanitärt bistånd och civilskydd). [3] Instrumentet för stöd inför anslutningen, Europeiska grannskaps- och partnerskapsinstrumentet (EGPI), Finansieringsinstrumentet för utvecklingssamarbete, Europeiska utvecklingsfonden (EUF) och Europeiska instrumentet för demokrati och mänskliga rättigheter (EIDMR) osv. [4] Maximal löptid på 18 månader, med påskyndade förfaranden för antagande och genomförande när det gäller program på mindre än 20 miljoner euro, i enlighet med rådets förordning (EG, Euratom) nr 1605/2002 av den 25 juni 2002 med budgetförordning för Europeiska gemenskapernas allmänna budget, i dess ändrade lydelse, kallad budgetförordningen, och kommissionens förordning (EG, Euratom) nr 2342/2002 av den 23 december 2002 om genomförandebestämmelser för budgetförordningen, kallade genomförandebestämmelserna. [5] Program som grundar sig på exceptionella stödåtgärder och har till syfte att skapa förutsättningar för genomförande av EU:s samarbetspolitik. Dessa kan ha längre varaktighet än de exceptionella stödåtgärderna och tar längre tid att anta eftersom de har längre beslutsprocesser, vilka inbegriper kommittéförfaranden. [6] Meddelandet Att knyta samman katastrof-, återanpassnings- och utvecklingsbistånd. [7] (EU:s) gemensamma säkerhets- och försvarspolitik. [8] Även känt som stabilitetsinstrumentets ”partnerskap för fred”. [9] Rådets beslut 2010/427/EU av den 26 juli 2010 om hur den europeiska avdelningen för yttre åtgärder ska organiseras och arbeta (EUT L 201, 3.8.2010, s. 30). [10] Generaldirektoratet för utveckling och samarbete – EuropeAid (Europeiska kommissionen). [11] Se Instrument for Stability: Overview 2012 commitments and payments i kommissionens arbetsdokument II som bifogas den här rapporten. [12] Detta innebar att det rättsliga och finansiella ansvaret för användningen av EU-medel, inbegripet befogenheten att ingå och ändra kontrakt, överfördes från Europeiska kommissionens centrala avdelningar i Bryssel till den berörda delegationen. [13] Ramavtalet för expertstödsfunktionen (ESF) använder sig av specialister från offentliga eller halvoffentliga organisationer från hela EU. Sedan 2008 har experter från ungefär 60 organisationer i 17 medlemsstater utfört över 100 uppdrag. [14] Till exempel exportkontroll av produkter med dubbla användningsområden, illegal handel, kanalisering av vapenexperters kunskaper till fredlig verksamhet, säkerhetskultur. [15] Export Control and Related Border Security Assistance. [16] Det årliga handlingsprogrammet för 2012 antogs av Europeiska kommissionen den 20 mars 2012 och finns tillgängligt på http://www.eeas.europa.eu/ifs/docs/index_en.htm [17] Åtgärderna uppdelades tematiskt enligt följande: Förbättra kapaciteten hos icke-statliga aktörer, främja tidig varning, klimatförändringar, naturtillgångar och internationell säkerhet, förstärkt samarbete för uppbyggande av kapacitet för att hantera situationen före och efter kriser med EU:s medlemsstater. [18] Rådets slutsatser om konfliktförebyggande, 3101:a mötet i rådet (utrikes frågor) i Luxemburg den 20 juni 2011. [19] CSDN förvaltas av Europeiska sambandskontoret för fredsbyggande (European Peace-building Liaison Office, Eplo). [20] ”Europa för medborgarna ”, åtgärd 2 — aktivt civilt samhälle i Europa; Åtgärd: Stöd till projekt till vilka det civila samhällets organisationer tar initiativet. [21] Det årliga handlingsprogrammet för 2010: Bolivia, Nicaragua (regionalt), Pakistan, Jemen, Zimbabwe, Östtimor; Det årliga handlingsprogrammet för 2011: Burundi, Centralafrikanska republiken, Tchad, Guinea-Bissau, Liberia, Jordanien, Libanon, Salomonöarna. [22] Stabilitetsinstrumentets projekt Equipping National and Local Actors in Internal Conflict Management Processes with Skills for Dialogue and Constructive Negotiation genomförs av byrån i samarbete med EU:s delegationer i flera länder inom ramen för det årliga handlingsprogrammet för 2011. [23] Denna beteckning påverkar inte ståndpunkter om Kosovos status och är i överensstämmelse med FN:s säkerhetsråds resolution 1244/99 och med Internationella domstolens utlåtande om Kosovos självständighetsförklaring. [24] http://www.unep.org/disastersandconflicts/Introduction/EnvironmentalCooperationforPeacebuilding/OtherECPActivities/UNEUPartnership/tabid/54648/Default.aspx [25] http://unddr.org/meet-the-team/introduction_14.aspx [26] Europeiska rådets pressmeddelande (A 70/13) EU's Response to the ”Arab Spring”: The State-of-Play after Two Years, Bryssel den 8 februari 2013, s. 4.