ARBETSDOKUMENT FRÅN KOMMISSIONENS AVDELNINGAR - BEDÖMNING AV EFFEKTERNA AV AVTALET OM VETENSKAPLIGT OCH TEKNISKT SAMARBETE MELLAN EUROPEISKA GEMENSKAPEN OCH FÖRENTA STATERNA (AVTAL IEAOCT2002-6003) {KOM(2003)569 slutlig}

Lägesrapport med inriktning på de strategiska aspekterna i det arbete som utförts av en expertgrupp

INNEHÅLL

Sammanfattning

1. Inledning

2. Metodik

3. Beskrivning av expertgruppens arbete

4. Bedömning av avtalets effekter

Förvaltningen av avtalet och samverkan med olika myndigheter och organ

Effekter på praktisk verksamhetsnivå

Effekter i senare led ("downstream")

Framtiden

5. Nuläget och framtidssträvanden

Avtalet som helhet

Vetenskapligt sammanhang

Näringslivssammanhang

Politiska aspekter

Frågor på praktisk verksamhetsnivå

Mervärde och jämförande analys (benchmarking)

6. Slutsatser och rekommendationer

Bilagor

Litteraturhänvisningar

Sammanfattning

i) Enligt avtalet om vetenskapligt och tekniskt samarbete mellan Europeiska gemenskapen och Amerikas förenta staters regering (i fortsättningen benämnt EU-USA-avtalet eller bara avtalet) skall resultaten av avtalet och dess effekter granskas innan det förlängs senare i år. En grupp av tre utomstående experter har därför tagit sig an denna uppgift, och resultaten beskrivs i denna rapport. Syftet har varit att bedöma avtalet och de underordnade tillämpningsavtal med genomförande bestäm melser som upprättats för att underlätta genomförandet av avtalet inom vissa sektorer och med vissa amerikanska organ. Gruppen har därvid gjort skrivbords undersökningar, styrda (strukturerade) intervjuer och två studieresor till USA. Enligt uppdragsbeskrivningen bestod gruppens huvudsakliga uppgift i att bedöma hur EU-USA-avtalet bidragit till det vetenskapliga och tekniska samarbetet mellan EU och USA jämfört med den ursprungliga målsättningen.

ii) Det är nedslående att konstatera att bara ett fåtal projekt - omkring 140 stycken - i femte ramprogrammet har amerikanska samarbetspartner. Flertalet av dessa projekt ingår i granskningen. Kommissionen har lämnat utförliga uppgifter om projekten, och informationen har analyserats på olika sätt av en av de två ledamöter i gruppen som tagit på sig ansvaret för det arbete som rör projektens karaktär och de organisationer som utsetts till att delta i dem. Gruppens ledamöter var emellertid inte några vetenskapliga bedömare utan hade till uppgift att bedöma de rutiner och processer som införts som en följd av avtalet och hur effektiva de var. De övriga ledamöterna i gruppen var i huvudsak ansvariga för aspekter med politisk inriktning och för aspekter på avtalets förvaltning. Här ingick även annan verksamhet som workshopar, informationsmöten och den gemensamma rådgivande gruppens verksamhet (Joint Consultative Group, i fortsättningen benämnd JCG). JCG ansvarar för förvaltningen av avtalet.

iii) Särskild uppmärksamhet ägnades medvetenheten och kännedomen om avtalet, i både EU och USA. Resultatet var på det hela taget nedslående, i synnerhet i Europa. På ministerie- och myndighetsnivå i USA - framför allt där tillämpningsavtal hade upprättats - var medvetenheten större, men den var som regel begränsad till just dessa kretsar. Man måste ta olika initiativ för att förbättra denna situation, både i form av introduktionsåtgärder för att på förhand beskriva vilka möjligheter som erbjuds, och i form av efterföljande information om vilka resultat som uppnåtts, allt riktat till väl utvalda målgrupper. Rapporten innehåller en del förslag om detta.

iv) Kännedomen om avtalet skulle utan tveka förbättras om dess dragningskraft på forskarsamhället och andra intressenter kunde ökas och avtalet kunde fås att uppfattas mer konkret. Ett sätt att åstadkomma detta skulle kunna vara att knyta någon form av finansiering till verksamheten inom ramen för avtalet, t.ex. "groddkapital" ("seedcorn fund"). Syftet skulle vara att stimulera till deltagande. En annan arbetsmodell skulle kunna vara att de två parterna i avtalet arbetar tillsammans för att fastställa forskningsprogram som representerar en gemensam position inom vetenskapen för EU och USA under de kommande åren. På det området görs vissa framsteg, och i rapporten presenteras också konkreta förslag. Genom att arbeta på dessa sätt skulle man öka avtalets värde för Europa, "det europeiska mervärdet". Det är för närvarande inte så stort som det skulle kunna vara, delvis beroende på den dåliga kännedomen om de möjligheter som avtalet erbjuder.

v) JCG:s möten anses ha en funktion för diskussion och beslut om samarbetsområden samt om behovet av olika tillämpningsavtal och av andra initiativ med syftet att få avtalet att fungera i praktiken. Mötena får emellertid ingen omfattande publicitet, och kännedomen om dem är liten hos dem som inte är direkt inblandade. Expertgruppen var besviken över de resultat JCG uppvisar. JCG behöver arbeta på ett mer återkommande och aktionsbaserat sätt eller som en projektgrupp ("task force"). På de årliga mötena skulle då JCG inte behöva göra mera än att fatta beslut om alternativ som läggs fram, eftersom beredningsarbetet redan är gjort. Detta skulle leda till intressantare initiativ, som - när de sprids till rätta vetenskapliga kretsar - skulle skapa större engagemang och därigenom medvetenhet om avtalet som helhet, i synnerhet om man dessförinnan har genomfört en omfattande bearbetning av opinionen.

vi) Den åtskillnad som görs mellan EU-USA-avtalet och andra likartade avtal med enskilda medlemsstater behöver klargöras, eftersom det råder viss förvirring om detta i USA. Även om kraftiga ansträngningar har gjorts tidigare "ute på fältet", behöver medlemsstaterna fortfarande informeras bättre och bibringas en positiv inställning till EU-USA-avtalet och de olika initiativ som tas och verksamheter som bedrivs inom ramen för avtalet. Detta är av särskild betydelse för förverkligandet av initiativet till "det europeiska området för forskningsverksamhet" och för de mål som sattes upp vid Lissabonmötet.

vii) Expertgruppen kom fram till att avtalet har haft praktisk nytta, även om den skulle ha velat se mer konkreta resultat som kunde kopplas direkt till avtalets existens. De positiva effekterna låg huvudsakligen på det rent vetenskapliga planet och var i många fall resultatet av förhandlingar om tillämpningsavtal. Bland effekterna ingår bl.a. faktorer som uppnående av kritisk massa, erfarenhet av olika tillvägagångssätt samt tillgång till olika datamängder. Det är svårt att avgöra om sådana slags vinster skulle ha uppkommit ändå, men man fick intrycket att avtalet i många fall hade haft direkt effekt på omfattningen av det vetenskapliga samarbete som uppnåtts. Avtalet är emellertid inget instrument för forskningsfinansiering utan är av rättsligt-organisatoriskt slag. På projektnivå innebär det att avtalet har en underlättande funktion som kanske inte alltid värdesätts av dem som är direkt verksamma inom forskningen. Det råder ingen tvekan om att detta syfte att underlätta verksamheten är betydelsefullt i USA, och som sådant uppskattas det av dem som har administrativa uppgifter inom forskningsverksamheten.

viii) Den mest konkreta effekten var de vinster som uppstod på det vetenskapliga planet som en följd av deltagande i projekt. Men avtalet omfattar också andra verksamhetsformer - t.ex. workshopar, konferenser och andra forum för informationsutbyte - som forskarsamhället tycks värdesätta. När det gäller effekterna på den näringslivsinriktade forskningen var situationen mer komplicerad. I alla händelser verkar den direkta kännedomen om avtalet skifta något - i vissa fall i sådan grad att man tycktes föredra bilaterala avtal. Men i de fall där näringslivssamarbete ingick i projekten uppträdde de deltagande organisationerna som delar av globala företag, och den allmänna nivån på deltagandet verkade inte avvika särskilt mycket jämfört med erfarenheterna i allmänhet från ramprogrammet.

ix) Avtalet ger möjlighet att - utöver de effekter avtalet har direkt på det vetenskapliga planet - uppnå effekter i senare led ("downstream") genom att påverka relationer, t.ex. inom näringslivet och i fråga om statlig politik. Ur näringslivssynpunkt tar det tid att omvandla resultat från vetenskaplig och teknisk verksamhet till varor och tjänster som kan släppas ut på marknaden, och i regel var sådana resultat ännu inte tillräckligt konkreta eller möjliga att bedöma. På det politiska området måste man acceptera åtskillnaden mellan vetenskaplig verksamhet och den politiska beslutsprocessen och den olika karaktär förhållandet mellan dem har i olika länder. Trots detta skulle en del effekter kunna åstadkommas inom det här området i framtiden, t.ex. i fråga om påverkan på miljön.

x) En annan fråga - när det gäller resultaten av avtalet och hur det fungerar - rör ömsesidigheten (de inbördes lika möjligheterna) i fråga om de bägge sidornas deltagande och huruvida de befinner sig i balans med varandra. Även om detta inte framstår som någon stor fråga råder det vissa oklarheter i fråga om en del amerikanska ministerier och myndigheter, oklarheter som man skulle vinna på att reda ut. En annan fråga som rör avtalets funktion och som har lett till problem är kontraktsförhandlingar med inslag som ansvar, revision och forumklausuler (domstolsbehörighet). Dessa problem torde minska i betydande grad i sjätte ramprogrammet och som en följd av de tillämpningsavtal som nu löper. När det gäller förvaltningen av avtalet kommer det i framtiden att finnas ett behov av att göra en bättre intern jämförande analys (benchmarking) av avtalets effekter med tillämpning av överenskomna kriterier. Syftet skulle vara att skapa en tydligare förståelse om vad som förväntas och i vilken mån detta uppnås. Genom ett sådant arbetssätt skulle man också i hög grad underlätta framtida externa bedömningar, t.ex. av den typ som expertgruppen genomfört.

xi) Under de första fem år som granskningen omfattar har avtalets effektpotential inte utnyttjats fullt ut. I framtiden krävs mer dynamiska tillvägagångssätt. Arbetet med dessa, som innebär ett återupplivande av en tidigare verksamhet, kommer i viss mån att behöva utvecklas strategiskt och bör anknyta till nya politiska perspektiv som ser dagens ljus i både EU och USA. Genom större medvetenhet om avtalet blir det möjligt att inte bara bygga på och befästa nuvarande kunskaper. Man får också möjlighet att genom informationsutbyte införliva de nya forskningsfält som kan leda till upprättandet av forskningsprogram inom olika områden för de kommande 25 åren. Kartläggning av forskningsbehov genom framtidsstudier och liknande prognosticering på ett resultatinriktat sätt torde visa sig vara ett fruktbart samarbetsområde. Inom mer karaktäristiska forskningsområden kan det - för att få igång verksamhet inom ramen för EU-USA-avtalet i vissa av ramavtalets program - krävas att man särskilt specificerar ansökningsomgångar för forskningsverksamhet eller använder sig av avgränsad finansiering ("ring-fencing"). Syftet med detta är att i så stor utsträckning som möjligt utnyttja de inneboende möjligheter EU-USA-avtalet har.

xii) Nedan följer centrala rekommendationer som utarbetats som ett resultat av undersökningen:

* Man bör göra allt för att påskynda samarbetsprocessen.

* Man bör dra nytta av den mängd olika verksamheter som täcks av avtalet.

* Man bör fastställa målområden för informationsspridning inom berörda sektorer, och man måste ta initiativ för sådan spridning.

* Kommissionen bör se till att medlemsstaterna informeras bättre och uppmuntras till en positiv inställning till avtalet i egenskap av intressenter.

* Man behöver ytterligare klargöra vissa aspekter av den ömsesidighet i verksamheten som under olika omständigheter går att uppnå i USA.

* JCG behöver utnyttjas bättre som medel för kommunikation så att forskarsamhället och andra kretsar får kännedom om resultaten av dess överläggningar.

* Riktad finansiering bör inrättas av båda parter i form av "groddkapital" för användning i vissa bestämda projekt.

* Avtalet bör förlängas. En förutsättning för detta bör dock vara att man fastlägger en strategi som på ett genomtänkt sätt bygger på den grund som lagts under de första fem åren. Syftet är att bättre utnyttja de potentiella möjligheterna hos avtalet.

* EU:s delegation i Washington DC bör i samverkan med medlemsstaternas ambassader särskilt anstränga sig att för USA:s statliga myndigheter förklara den väsentliga skillnaden mellan EU-USA-avtalet och medlemsstaternas bilaterala avtal.

* Målen för avtalet bör redovisas mer öppet sett ur förvaltningssynpunkt, och man bör komma överens om kriterier för bedömningen av huruvida målen har uppnåtts eller inte.

* Kommissionen bör se till att den har upprättat direkt kommunikation på erforderlig nivå med viktigare amerikanska ministerier. Bägge sidor skall ha en kontaktperson på högre tjänstemannanivå för avtalet.

* Betydelsen av funktioner för spridning av kunskap om avtalet bör bedömas löpande för att ta tillvara tillfällen som dyker upp där man kan utöka kontakter och deltagande inom ramen för avtalet. På så sätt skapar man publicitet kring avtalet och når fram till kretsar som kan vara intresserade.

1. Inledning

1.1 Avtalet om vetenskapligt och tekniskt samarbete mellan Europeiska gemenskapen och Amerika förenta staters regering ("Agreement for scientific and technological cooperation between the European Community and the Government of the United States of America") gick tidigare under den korta engelska beteckningen "EC-USA S&TA" men är numera allmänt känt som "EU-USA S&T Agreement" (i fortsättningen benämnt EU-USA-avtalet eller enbart avtalet på svenska). Det undertecknades för över fem år sedan - närmare bestämt den 5 december 1997 - och godkändes av rådet den 13 oktober 1998. Det tog omkring två år av ganska krävande förhandlingar att nå dit. Flera medlemsstater i EU hade egna bilaterala överenskommelser, officiella avtal eller samförståndsavtal i olika former med USA innan EU-USA-avtalet upprättades. Man tog därför hänsyn till dessa bilaterala uppgörelser under förhandlingarna. Avtalet sågs som ett erbjudande om en möjlighet att öppna ett nytt kapitel i det transatlantiska samarbetet genom att bygga en bro mellan system för forskning och utveckling (FoU) på bägge sidor av Atlanten. De förhoppningar och strävanden som är knutna till avtalet finns uttryckta i dess text (se bilaga 1), och avtalet ansågs utgöra ett bra exempel på det utökade samarbetet mellan USA och EU. Strävandena presenterades på två introduktionskonferenser, den ena i juni 1998 i Washington och den andra i juni 1999 i Stuttgart. Syftet med konferenserna var inte inbördes beundran, utan de skulle fungera som ett medel att bedöma vilka framsteg som gjorts och rikta in forskarsamhällets uppmärksamhet på de möjligheter som erbjöds genom det växande transatlantiska tekniskt-vetenskapliga samarbetet.

1.2 Sedan dess har det gått fem år, och det är dags att förlänga avtalet. Enligt den ursprungliga avtalstexten förutsätter en sådan förlängning att de två parterna har genomfört en granskning under det sista året av den löpande femårsperioden (artikel 12). Det är av detta skäl som den aktuella bedömningen av avtalets effekter har genomförts. För detta ändamål bildades en grupp bestående av tre utomstående experter. Ordföranden är en finländsk vetenskapsman och ytterligare två vetenskapliga ledamöter ingår - en från Frankrike och en från Förenade kungariket, av vilka den senare fungerar som rapportör. (Ledamöterna finns förtecknade i bilaga 2, och där finns också beskrivningen av gruppens uppdrag.)

1.3 EU-USA-avtalet sågs som ett brett ramavtal för samarbete som skulle göra det möjligt för framstående vetenskapsmän och forskningsinstitutioner på båda sidor av Atlanten att samarbeta inom ett brett spektrum av forskningsverksamhet och sätta igång nya gemensamma program (1). Avtalet ansågs vara betydelsefullt i globaliseringens tidsålder och centralt för ekonomiska intressen och handelsintressen, t.ex. i frågor som informationsdatabaser, immateriell egendom (intellektuell äganderätt) och överenskomna normer. Samtidigt utgjorde det en viktig politisk signal om att knytandet av starkare transatlantiska förbindelser låg i båda parters intresse. Ur politisk synpunkt var EU-USA-avtalet ett uppfyllande av ett åtagande som gjorts av EU-kommissionens ordförande Jacques Santer och USA:s president Bill Clinton 1995 när de undertecknade en ny transatlantisk agenda.

1.4 Från början ställde sig en del ändå frågan varför det var nödvändigt med ett avtal om tekniskt-vetenskapligt samarbete mellan EU och USA (2) i en situation då många medlemsstater hade omfattande och mångåriga samarbetsförbindelser med USA. Svaret på frågan anknöt i själva verket till EU:s ramprogram, som spelade en allt viktigare roll när det gällde att ta itu med de strategiska frågor som samhället står inför. Många av dessa problem är likartade på båda sidor av Atlanten. I början av EU-USA-avtalets existens fanns det redan flera forskningsavtal med deltagande av EU och USA, t.ex. inom kärnklyvning, termonukleär fusion och bioteknik. EU-USA-avtalets inriktning var emellertid ämnesrelaterad. Att det fanns ett ömsesidigt intresse för ett mycket bredare samarbete konstaterades på hög politisk nivå i den nya transatlantiska agendan genom att man framförde ett konkret krav på ett omfattande samarbetsavtal inom vetenskap och teknik. Vid den tidpunkten utgjorde det här avtalet således bara en del av ett mycket mer vittomfattande politiskt projekt.

1.5 I det då positiva och konstruktiva sammanhang som avtalet skulle förhandlas fram i kunde det kanske verka förvånande att förhandlingarna till slut ändå gick så trögt under omkring två år. Till stor del berodde detta på de skillnader som fanns mellan avtalets två parter när det gällde forskningsverksamhet. De amerikanska FoTU-systemen är starkt decentraliserade med många olika organ inblandade, medan ett enda organ är knutet till det europeiska ramprogrammet. Ramprogrammet bygger på harmoniserade regler och uteslutande på öppna ansökningsomgångar. Dessutom skilde sig åsikterna åt beträffande bestämmelser om immateriell egendom (intellektuell äganderätt). Det rådde också tveksamhet om huruvida det var någon bra idé med utländskt deltagande i respektive FoTU-program på båda sidor av Atlanten, eftersom lagbestämmelser och praxis i USA i fråga om tillträde till federala program verkar vara mer restriktiva än vad som gäller för EU:s ramprogram. Det fanns också skillnader när det gällde vilken betydelse "top-down"- respektive "bottom-up"-modellen skulle tillmätas. I "top-down"-modellen beslutar ansvariga tjänstemän på båda sidor inom vilka områden samarbete anses vara önskvärt. I "bottom-up"-modellen föreslår forskare spontant samarbetsprojekt utan att några forskningspolitiskt ansvariga dessförinnan har uppmuntrat till att utarbeta projekt som skulle välkomnas uppifrån.

1.6 För att få EU-USA-avtalet att fungera väl fanns det i praktiken behov av att inom dess ram förhandla fram kompletterande tillämpningsavtal med olika amerikanska organ med ansvar för olika områden. Genom avtalet skulle på så sätt samarbetet kunna bli konkret verklighet och inte bara politiskt önsketänkande. Ett resultat av dessa tillämpningsavtal är samfinansiering, en modell där vardera sidan anslår egna medel till parter som deltar i ett föreslaget samarbetsprojekt. Stora ansträngningar har gjorts med berörda organ för att enas om denna finansieringsmodell för genomförandet av samarbetsprojekt.

1.7 Sedan de fem år som gått efter det att avtalet trädde i kraft har de förhållanden som låg bakom det naturligtvis genomgått förändringar. Vid den tidpunkt då avtalet upprättades var fjärde ramprogrammet på väg att ersättas av femte ramprogrammet, där man hade lättat på reglerna för deltagande av forskare från länder utanför EU. Nu har sjätte ramprogrammet inletts, och det bör ses som ett viktigt instrument för "det europeiska området för forskningsverksamhet" och dess betydelse på det internationella planet. Det planerade framtida deltagandet av internationella aktörer i forskningsprojekt får således ännu större omfattning. På det politiska planet har däremot idén om ett transatlantiskt brobyggande mellan Europa och USA på senare tid blivit mer omdiskuterad. Den vilja de amerikanska regeringarna har haft att stödja eller främja en sammanhållning i Europa ifrågasätts nu i sådan utsträckning att en del observatörer uppenbarligen anser att det i USA:s politik numera ingår ett mål om att splittra Europa i stället för att öppet stödja en sammanhållen, tillförlitlig och jämbördig plattform på andra sidan Atlanten. För ögonblicket är detta en situation stadd i förändring, men det är i ett sådant sammanhang som man måste tänka igenom en eventuell förlängning av EU-USA-avtalet.

2. Metodik

2.1 Expertgruppen saknade resurser att göra en kvantitativ analys av EU-USA-avtalets resultat och effekter under de första fem åren det varit i kraft. En sådan analys hade under alla omständigheter varit synnerligen svår att genomföra, eftersom det inte fanns några jämförelsemått (benchmarking-indikatorer) angivna i avtalet som skulle kunna användas för att övervaka dess funktion och de framsteg som gjorts. Man skulle därför ha behövt konstruera sådana jämförelsekriterier. Men hur önskvärt det än vore med sådana kriterier tar det lång tid att utarbeta dem. Analysen blev därför nödvändigtvis något subjektiv, men förhoppningen var att få fram en del indikationer på hur avtalet fungerat, om var svårigheterna kan finnas och var det skulle tänkas finnas utrymme för förbättringar i framtiden (se bilaga 2).

2.2 Expertgruppen använde sig därför av följande metoder: i) Skrivbordsundersökningar av dokument och underlag från kommissionens ansvariga och från andra källor. ii) Styrda (strukturerade) intervjuer och enkätutfrågningar av personer i kommissionen - och i förekommande fall personer utanför kommissionen - som varit inblandade i ett brett spektrum av vetenskapliga, industriella och politiska sektorer samt i projekt av betydelse i sammanhanget. iii) Två studieresor till USA för diskussioner med ansvariga i regeringen, organ och ministerier som ansvarar för genomförandet av avtalet samt med ett antal utvalda forskare som deltar i projekt inom ramen för EU-USA-avtalet. Tyvärr räckte inte de pengar som anslagits till undersökningen till för liknande personliga diskussioner på laboratorier som deltar i avtalet i Europa.

2.3 Under de tidiga stadierna av undersökningen användes Cordis databas som källa till information om pågående projekt med amerikanska samarbetspartner. Denna information utökades och ersattes senare så gott som helt med information som levererades och sammanställdes direkt från kommissionens källor, och ännu längre fram från intervjuer med enskilda uppdragstagare (avtalsparter). Med denna information som underlag ordnade de ansvariga i kommissionen så att expertgruppen kunde intervjua personer inom olika områden av ramprogrammet, beroende på tillgången på intervjuoffer. De intervjuade personerna sträckte sig därför från programdirektörer ner till tjänstemän på lägre befattningar. Där det var möjligt kontaktade man också nyckelpersoner utanför kommissionen, t.ex. universitetsrektorer, chefer för forskningsinstitut och FoTU-administratörer, liksom personer som arbetade med projekt i deltagande europeiska organisationer. Man fick också fram en betydande mängd information genom telefonsamtal och e-postkommunikation samt genom direktkontakt med organisationer, som t.ex. EIRMA ("European Industrial Research Management Association" - en sammanslutning för frågor om ledning av europeisk industriforskning) och IRI ("Industrial Research Institute Inc." - en sammanslutning av forskningschefer i USA). En förteckning över personer som intervjuats i Europa och upplägget av intervjuerna återfinns i bilaga 3. Det bör emellertid framhållas att en del personer inom vissa sektorer ibland föredragit att förbli anonyma, och detta önskemål måste respekteras.

2.4 De två studieresor till USA som gjordes var för sig av två ledamöter av expertgruppen var starkt beroende av bistånd från personalen på EU-delegationen i Washington DC när det gällde att hitta ansvariga i regeringsorganen att föra diskussionerna med. Vi vill uttrycka vår tacksamhet för denna hjälp, liksom för den tid den mängd olika personer ägnat expertgruppens ledamöter för intervjuerna i USA. De har lämnat ett värdefullt bidrag till expertgruppens arbete. På initiativ av de två deltagande ledamöterna i expertgruppen gjordes besök på några institutioner, som - enligt vad man kommit fram till i skrivbordsundersökningarna - deltog i projekt. Diskussioner fördes där med olika forskare. En förteckning över personer som intervjuats i USA liksom exempel på hur intervjuerna var upplagda återfinns i bilaga 4.

3. Beskrivning av expertgruppens arbete

3.1 Redan från start bedrev expertgruppen sitt arbete på två nivåer. Två ledamöter tog ansvar för de projekt som ingick som en integrerad del av det arbete som utfördes inom ramen för EU-USA-avtalet. Den tredje ledamoten koncentrerade sig på det strategiska sammanhang i vilket sådan verksamhet bör betraktas. Dessa två arbetssätt sammanfördes sedan mot slutet av undersökningen. Det skedde å ena sidan genom att de som från början arbetade på projektnivå sökte mer information om det strategiska perspektiv som projekten borde betraktas i. Å andra sidan såg man till att det från början strategiinriktade arbetssättet kompletterades genom att man tog fram konkret projektinformation som exempel.

3.2 Vilka projekt som skulle väljas ut för en mer ingående undersökning fastställdes först på basis av information som kommissionen lämnat till expertgruppens ordförande och som härrörde från olika typer av projekt. Därefter ställdes en mer förfinad analys till förfogande i form av kalkylblad ("spreadsheet") som komplettering till tidigare sökningar som gjorts i Cordis databas. Det händer emellertid att den databasen inte är riktigt uppdaterad, i synnerhet i fråga om förändringar på personalsidan. Den är därför inte så tillförlitlig som vore önskvärt för en undersökning som denna.

3.3 En ledamot i expertgruppen tog ansvaret för att analysera karaktären hos hela mängden av utvalda projekt, vissa aspekter av informationen om projektet samt att sammanställa uppgifterna. Här ingick att fastställa de vetenskapliga ämnesområden som ingick i ramprogrammets områden och delområden, typer av åtgärder och aktuella ansökningsomgångar, graden av samordning mellan EU och USA i fråga om ansökningsomgångarna, graden av framgång, typer av organisationer som lämnat in förslagen samt de olika deltagande uppdragstagarna (avtalsparterna) och var de hörde hemma geografiskt (se bilagorna 5 och 6). Det var emellertid inte möjligt att göra en systematisk analys av den typ av förslag med amerikanskt deltagande som sorterades bort i bedömningsprocessen. Bedömningen av "top-down"-modellens effektivitet var därför begränsad.

3.4 På strategisk nivå fick man fram information om effekterna av andra inslag inom ramen för avtalet. Det kunde röra sig om workshopar och informationsmöten, fastställande av forskningsområden som kunde utgöra grunden för tänkbara projekt (t.ex. inom nanoteknik och vätgasteknik) samt den roll JCG (se punkterna 4.1 och 4.2) har enligt avtalet för att få projekten till stånd. Man försökte subjektivt avgöra huruvida kontakterna hade stimulerats som en följd av EU-USA-avtalet, eller om de hade funnits dessförinnan. En ledamot i gruppen koncentrerade sig på ett övergripande sätt på områden knutna till politik och reglering, t.ex. miljön, en annan ledamot inriktade sig i första hand på industriprojekt och deras genomförande, och en tredje ägnade sig särskilt åt vetenskapligt samarbete och dess resultat.

3.5 Förutom att analysera de olika introduktionsåtgärder som omfattas av avtalet och som skulle kunna leda till samarbete i form av inlämning av projektförslag, både inom ramen för ramprogrammet och till berörda genomförande organ i USA, har man gjort försök att utvärdera den efterföljande verksamheten, t.ex. de olika typerna av resultat som uppnåtts och den spridning av dem som genomförts i anslutning till pågående eller slutfört forskningsarbete. I verkligheten pågick fortfarande arbetet i många projekt, men trots detta var det vanligtvis möjligt att skaffa sig en förståelse för vilken karaktär resultaten sannolikt skulle ha och hur de skulle kunna vara av betydelse i ett visst sammanhang - internationellt, i medlemsstaterna eller i USA.

3.6 Till sin art skilde sig resultaten av dessa analyser starkt åt, beroende på om verksamheten undersökts på projektnivå eller i ett mer övergripande perspektiv. Det var inte förvånande att de som deltog i arbete på projektnivå betraktade värdet av det samarbete som uppnåtts inom ramen för EU-USA-avtalet i väldigt hög grad utifrån den vetenskap som ingick i deras eget projekt, och här fanns det en del anmärkningsvärda positiva inslag. I diskussioner med politiskt ansvariga och högre chefer såsom programdirektörer tenderade man huvudsakligen att lyfta fram fördelarna eller nackdelarna med samarbetet i ett större sammanhang. Även om det fanns konkreta områden som betraktades som värdefulla och fruktbärande, fanns det andra områden där begränsningar och olika slags verksamhetsrelaterade svårigheter utgjorde verkliga problem som kunde kräva mer aktiva ingripanden för att lösas.

3.7 Man ägnade särskild uppmärksamhet åt frågan om kännedomen om avtalets existens, både i Europa och USA. Här var resultaten i regel nedslående. Det gäller i synnerhet Europa, där kännedomen om avtalet är så dålig att det under diskussioner med en del medlemsstater framfördes önskemål om att få information om det. På ministerie- och myndighetsnivå i USA var kännedomen om avtalet bättre, men även här betraktas avtalet snarare som ett rättsligt instrument eller hjälpmedel avsett att underlätta verksamheten än som ett vetenskapligt initiativ som man kan bygga vidare på. Det verkar som om man inte lyckats särskilt väl med att sprida kännedom om EU-USA-avtalet i forskarsamhället. Orsaken är att dess positiva effekter inte är tillräckligt konkreta för dem som bedriver vetenskaplig forskning och måste söka anslag till den. Avtalet ses snarare som ett byråkratiskt instrument som det är bra att ha tillgång till, även om det inte bidrar på något konkret sätt till genomförandet av själva forsknings verksamheten.

3.8 I bilaga 7 finns analyser av de resultat som rör medvetenheten om, fördelarna med och de positiva effekterna av EU-USA-avtalet. Det måste erkännas att expertgruppens begränsade resurser gjorde att analyserna inte kunde bli systematiska och baseras på stora urval. Det vore därför oklokt att tillmäta dem någon större betydelse. De utgör snarare en form av anekdotisk information som man kan dra en del lärdomar av.

4. Bedömning av avtalets effekter

Förvaltningen av avtalet och samverkan med olika myndigheter och organ

4.1 JCG har den centrala funktionen att på strategisk nivå förvalta avtalet mellan de två parterna. Den uppgiften beskrivs i själva avtalet. JCG sammanträder årligen, vartannat år i Europa och vartannat i USA. Det senast planerade mötet har skjutits upp på begäran av den europeiska sidan, men dessförinnan har minst två möten ägt rum. JCG består av ett begränsat antal officiella företrädare med lika antal från bägge parter. För samordningen av och hjälpen med samarbetet inom ramen för avtalet i dess helhet bistås JCG av amerikanska utrikesministeriet ("Department of State") när verksamheten bedrivs i USA, och av Europeiska kommissionen när verksamheten bedrivs i Europeiska gemenskapen.

4.2 JCG:s möten är till för att diskutera och besluta om områden för samarbete och om behovet av ändamålsenliga tillämpningsavtal med berörda amerikanska myndigheter i syfte att få igång fungerande verksamhet inom de utvalda forskningsområdena. Mötena får emellertid i regel inte någon omfattande publicitet, och kännedomen om dem och vad de leder till är liten hos dem som inte är direkt inblandade. Det är synd, eftersom det är på JCG-mötena man - utöver att lägga fram en långsiktig strategisk vision - kan fastställa bredden och djupet av EU-USA-avtalet relaterat till praktisk forskningsverksamhet. Detta skulle kunna ha en mycket konkret betydelse för forskarsamhället, liksom för det politiska arbetet, och man behöver dra nytta av det. Bättre information från JCG:s möten - om deras dagordningar, slutsatser av överläggningar samt om beslutade åtgärder - skulle också öka medvetenheten om EU-USA-avtalet i medlemsstaterna i Europa (se punkterna 3.7 och 4.4). Ytterligare ett tecken på att JCG:s möten inte får tillräcklig publicitet var att det var klart svårt att hitta uttömmande dokumentation om dem.

4.3 På det hela taget var kännedomen om själva EU-USA-avtalet relativt god på myndighets- och ministerienivå. Hos sådana myndigheter och ministerier där man upprättat tillämpningsavtal var kännedomen ännu större. Det verkar som om man fäster särskilt värde vid avtalets bilaga om immateriell egendom (där benämnd "intellektuell äganderätt"). Det råder emellertid viss förvirring i USA när det gäller att skilja mellan EU och medlemsstaterna, och särskilt mellan detta avtal och de avtal - eller motsvarande samförståndsavtal - som kan finnas mellan enskilda medlemsstater och USA, i synnerhet om avtalen dessutom gäller enbart bestämda regionala nivåer. Om man vill att EU-USA-avtalet skall få verkligt genomslag, måste denna åtskillnad vara tydlig och tonvikten måste ligga på det mervärde som kan uppnås genom att avtalet omfattar hela EU ("den europeiska dimensionen").

4.4 I Europa verkar det på EU-nivå sannolikt att EU-USA-avtalet kommer att få ett större erkännande inom ramen för sjätte ramprogrammet, i synnerhet genom den framträdande plats som "det europeiska området för forskningsverksamhet" fått. I regel har det emellertid varit svårt att se tecken på någon större medvetenhet i Europa. Okunnigheten är särskilt stor på medlemsstatsnivå, där bristen på information om avtalet har lett till klagomål. Hos uppdragstagarna (avtalsparterna), dvs. på den nivå där man genomför olika projekt, fanns kännedom om den hjälp och förenkling som EU-USA-avtalet innebär framför allt bland projektsamordnare, precis som man kunde förvänta sig. För projekt med amerikanska samarbetspartner kan det framhållas att Frankrike har de flesta samordnarna, följt av Tyskland och Förenade kungariket. Deltagandet i sådana projekt är störst i Tyskland, följt av Frankrike och Förenade kungariket.

Effekter på praktisk verksamhetsnivå

4.5 På projektnivå innebär EU-USA-avtalet en förenkling. Men de som är direkt engagerade i forskningen vill kanske inte alltid medge detta, eftersom det är fullt möjligt för vetenskapsmän, som bedrivit internationellt samarbete tidigare, att engagera amerikanska samarbetspartner i ansökningar till ramprogrammet utan att man nödvändigtvis behöver upprätta något tillämpningsavtal inom ramen för EU-USA-avtalet. Tillämpningsavtal är emellertid värdefulla hjälpmedel när det gäller att dra största möjliga nytta av de möjligheter som finns inbyggda i EU-USA-avtalet. Genom tillämpningsavtalen fastställer man vilka intressen som finns för olika forskningsområden och skapar medvetenhet inom dessa för att utveckla så mycket samarbete som möjligt - t.ex. genom möten, workshopar eller gemensamma projekt. Mest betydelsefullt är att tillämpningsavtalen bildar en kanal för genomförandet av samordnade ansökningsomgångar inom olika fastställda ämnesområden. På så sätt kan man sammanföra oberoende finansieringskanaler i USA och EU till gagn för vetenskapen på projektnivå.

4.6 I vissa fall tycks det som om vissa amerikanska organisationer, t.ex. NASA och NIH ("National Institutes of Health" - myndighet för de nationella sjuk- och hälsovårdsinstituten i USA), medvetet har beslutat att inte ha något att göra med EU-USA-avtalet eller dess underordnade tillämpningsavtal. Det är naturligtvis upp till varje enskild myndighet eller enskilt ministerium att göra ett sådant strategiskt ställningstagande. Men det faktum att man kommit fram till att man inte vill delta, eller anser att tillämpningsavtalen inom ramen för EU-USA-avtalet inte är ändamålsenliga, bör, även om det är nedslående, inte ses som en nedvärdering av EU-USA-avtalet i sin helhet. De myndigheter och ministerier som ingått tillämpningsavtal inom ramen för EU-USA-avtalet är förtecknade i bilaga 8.

4.7 Man kan konstatera att EU-USA-avtalet haft positiva effekter för utvecklingen av vetenskaplig kunskap. Det gäller i synnerhet inom forskarsamhället, och då framför allt där det är representerat i den akademiska världen och på forskningsinstitutioner i den offentliga sektorn, där det ofta förekommit tidigare samarbete med EU-partner genom ramprogramsavtal. Dessa effekter verkar vara ett resultat av faktorer som uppnående av kritisk massa, erfarenheter av olika sätt att arbeta och tillgången till olika datamängder. Det kan hända att EU-USA-avtalet inte direkt lett till sådana effekter utan snarare att det på ett mer passivt sätt gjort det lättare att uppnå dem. Det är också så att olika verksamheter har lett till olika slags effekter. Aktiva forskare verkar värdesätta de möjligheter som erbjuds genom workshopar, konferenser och andra utbytesforum som är ett direkt resultat av EU-USA-avtalet eller som underlättas av det. Ibland har samarbetsprojekt uppstått som resultat av sådan utbytesverksamhet. I andra riktningen skulle resultat från projekt kunna behövas som drivkraft för verksamheter i workshopform vilka annars kanske bara skulle finnas på det vetenskapspolitiska planet. Värda att nämnas är också de två evenemang - ett i USA och ett i Europa - som anordnades för lanseringen av EU-USA-avtalet och som hade formen av en kombinerad workshop och konferens.

4.8 Det förvånar inte att det under projektens löptid kan uppstå olika begränsningar eller andra problem - utöver dem som konstaterats redan vid starten - som påverkar det vetenskapliga samarbetet. Samordnarens roll för ledningen av projektet är av avgörande betydelse när det gäller att komma till rätta med dessa problem. Men det är också viktigt att deltagarna träffas, angriper problemen tillsammans och bedömer hur projektet framskrider och de resultat som kan förväntas. Effekterna av en sådan rörlighet eller flexibel samverkan mellan enskilda forskare i projekt verkar vara mer begränsade. Lösningen på detta kan helt enkelt vara att skapa större medvetenhet om behovet av en god budgetplanering så att denna rörlighet bland forskarna kan uppstå lättare. En ökad rörlighet skulle i detta sammanhang också innebära att de vetenskapliga deltagarna i samarbetet under vissa perioder skulle kunna arbeta i partnerlaboratorier.

4.9 När det gällde effekterna för industriforskningen var problemen fler, och den direkta kännedomen om EU-USA-avtalet inom näringslivet verkade skifta något. Där man kände till avtalet verkade man inte värdesätta det särskilt högt. Men där det fanns projekt i vilka det ingick industriellt samarbete framstod det som om de deltagande avtalsparterna ofta var delar eller filialer av globala företag (t.ex. IBM, Motorola, Siemens och Thales). Små eller medelstora företag, som var verksamma enbart inom snabbväxande högteknologiska sektorer, deltog i mindre omfattning, men man kan föreställa sig att sådana företag skulle kunna ha de största möjligheterna att dra nytta av den typ av samarbete som erbjuds. Generellt är det kanske så att företag har lättare att förstå bilaterala avtal och att de därför värdesätts mer än ett avtal på EU-nivå. I det här sammanhanget är det är möjligt att den främsta motivationen för näringslivet att delta är tillgången till finansiering som kan bidra till att man kan spara tid och på så sätt skaffa sig en position på marknaden. Man behöver undersöka ytterligare om dessa två former av avtal kan komplettera varandra och i så fall i vilken utsträckning. Det är också värt att framhålla forskning av betydelse för lagstiftning och reglering, forskning om normer och måttstockar och forskning med anknytning till skyldigheter enligt internationella konventioner och till liknande ansvarsområden, eftersom sådan forskning har effekter för näringslivets branscher och utvecklingen av handeln. Sådana forskningsinsatser kan ses som faktorer som ger effekter i senare led ("downstream impact factors").

Effekter i senare led ("downstream")

4.10 Frågan om huruvida mervärdeseffekter uppstår som ett resultat av själva existensen av EU-USA-avtalet är av avgörande betydelse för dess berättigande. Att bedöma mervärde i samband med vetenskaplig forskning innebär alltid svårigheter, eftersom det inte är helt lätt att ta hänsyn till jämförelsefaktorer. Den kritiska massa och mångfald i deltagandet som uppnåtts är betydelsefulla faktorer i ramprogramsprojekt med amerikanska samarbetspartner, något som framgår av punkt 4.7 ovan. Utöver detta innebär konfrontationen med olika arbetsmodeller och metoder i Europa respektive USA en möjlighet att stimulera innovationsverksamhet och öka kunskaperna snabbare än vad som skulle vara fallet om man förlitade sig enbart på kommunikation av mer traditionellt slag.

4.11 En annan fråga som ofta dyker upp rör den ömsesidighet eller inbördes lika möjligheter som uppnåtts inom ramen för EU-USA-avtalet och huruvida det råder balans mellan deltagandet från EU och USA. I det stora hela framstår detta inte som någon viktig fråga. Det faktum att det finns olika tillämpningsavtal som båda sidor anslutit sig till kan ses som bevis för det intresse som finns på båda sidor att delta inom olika områden - både sådana som man räknar med kommer i framtiden och sådana där verksamhet redan pågår. Detta i sig innebär att det föreligger en ömsesidighet i fråga om intressen och att det faktiskt finns förväntningar. När det gäller verksamhetsnivån bör man emellertid medge att det hos vissa amerikanska myndigheter och ministerier, som inte begär in forskningsförslag genom den typ av "bottom-up"-förfaranden som NSF ("National Science Foundation" - USA:s nationella forskningsstiftelse) tillämpar, tycks finnas ett underförstått krav på att forskningsprojekt som skall finansieras måste vara inriktade på amerikanska inhemska frågor som står på dagordningen, och detta oavsett om projektet har utländskt deltagande eller ej. I själva verket skulle enligt amerikansk lagstiftning sedvanlig praxis påbjuda att sådan forskning måste utföras i USA. Man har emellertid funnit tecken som tyder på att om en utländsk avtalspart skulle komma in i ett forskningsprojekt, som finansieras utifrån, skulle sådana svårigheter minimeras. Det förefaller dock fortfarande råda viss oklarhet här. Det är också enbart realistiskt att konstatera, att en större rörlighet hos vetenskapsmän (t.ex. genom forskarutbyte) skulle kunna leda till att amerikanska organisationer rekryterade unga europeiska forskare. Men EU-USA-avtalet öppnar också för en rörelse i andra riktningen, som motvikt för balansens skull. Det är EU:s uppgift att skapa bästa möjliga förutsättningar för detta uppnås genom att förverkliga "det europeiska området för forskningsverksamhet".

4.12 EU-USA-avtalet erbjuder möjlighet att åstadkomma effekter i senare led ("downstream") - utöver de effekter som fås direkt på det vetenskapliga planet - på förbindelser, både inom näringslivet och när det gäller statlig politik. Det har hittills varit svårt att finna belägg för några effekter i detta större sammanhang. Det är svårt att bedöma värdet av vetenskapligt och tekniskt samarbete när det gäller förhoppningar om förbättringar i det transatlantiska informationsutbytet, och det kan hända att alla effekter, som förväntas i senare led ("downstream") när det gäller gemensamma politiska åtgärder, bara är önsketänkande. Man måste inse att det vetenskapliga arbetet måste skiljas från den politiska beslutsprocessen, och här kan faktiskt själva gränssnittet eller formen av förbindelser ha olika karaktär hos de två deltagande parterna. I alla händelser skulle man kanske kunna åstadkomma en del effekter på det här området, t.ex. i fråga om miljöpåverkan, utan att tolkningarna av den nuvarande internationella lagstiftningen påverkas. Vidare är vetenskap och teknik en verksamhet som hela tiden åstadkommer positiva effekter i en miljö med specialister som arbetar tillsammans, även i mer besvärliga politiska miljöer. Vilka de aktuella tolkningarna än är när det gäller internationella politiska bedömningar i Europa och USA, verkar det finnas kvar en äkta entusiasm för samarbete i både det amerikanska och europeiska forskarsamhället. Mer konkret bör det också framhållas att EU-USA-avtalet har en effekt som ett resultat av det unika sätt på vilket det i praktiken kan sammanföra finansiering från båda parter för att ge stöd åt vetenskapliga insatser som man gemensamt kommit överens om. I detta avseende utgör EU-USA-avtalet en rättslig grund som man kan bygga vidare på.

Framtiden

4.13 Under de första fem åren som omfattas av granskningen har EU-USA-avtalets möjligheter att åstadkomma effekt inte utnyttjats fullt ut. Men den omständigheten erbjuder ett tillfälle att införa arbetsmodeller och tillvägagångssätt som i framtiden kan bygga på tidiga erfarenheter och på så sätt åstadkomma något riktigt värdefullt. Man måste bygga ut de befintliga nätverken - både de som förhandlats fram mellan ansvariga tjänstemän inom ramen för tillämpningsavtal och de som finns på projektnivå mellan vetenskapsmän - och upprätta nya nätverk i framtiden på den internationella vetenskapliga spetskompetensnivå som är normen för både USA och Europa. EU:s och USA:s värderingar och prioriteringar kan skilja sig åt, men huvudprinciperna är desamma. Behovet av vetenskaplig forskning finns där ändå, oberoende av vilka skillnaderna är, och detta kan bara leda till bättre information och ge oss möjlighet att dra nytta av de tolkningar som blir resultatet. Rent konkret måste världens två starkaste forskarsamhällen gripa det tillfälle som erbjuds dem för att staka ut nya vägar för vetenskaplig forskning. Det kan göras med hjälp av framtidsstudier eller prognosarbete med syftet att fastställa ett framtida program för vetenskapen och bestämma reglerna för det framtida deltagandet i det. Genom att jobba på det sättet kommer man inte bara att få ut största möjliga effekter av samarbetsprojekten inom ramen för EU-USA-avtalet i framtiden, utan man kommer också att skapa nya effekter.

4.14 Till sist den viktigaste aspekten: Potentialen hos EU-USA-avtalet i framtiden måste omsättas i verklighet genom att det skapas större medvetenhet om avtalet - genom hänvisning både till det arbete som genomförs inom ramen för det och till möjligheter det erbjuder - på ett sätt som gör att dess effekter oundvikligen kommer att öka. För detta kommer det att krävas att JCG arbetar på ett mer aktionsbaserat sätt, eller på ett sätt som mer liknar en projektgrupps arbetssätt, för att komma fram med initiativ och åstadkomma resultat av dem. Det kommer också att krävas ett ökat återkommande informationsutbyte, liksom ett mindre beroende av JCG:s formella och förutbestämda möten.

5. Nuläget och framtidssträvanden

Avtalet som helhet

5.1 Det tog omkring två år att förhandla fram EU-USA-avtalet, men resultatet är ett dokument som öppnar dörren till omfattande områden för samarbetsprojekt. Man tillämpar flexibla principer, och funktioner och verksamhet specificeras med viss vaghet. Bilagan om immateriell egendom (intellektuell äganderätt) är konkret och bra. Avtalets spelrum när det gäller verksamhetsaspekten uppvägs av de olika underordnade tillämpningsavtal som upprättas för att främja samarbetsprojekt inom bestämda områden med ansvariga amerikanska organ. Enligt mångas förmenande kan EU betrakta EU-USA-avtalet som ett av dess viktigaste avtal av detta slag, eftersom det skapar förutsättningar för ett gemensamt engagemang tillsammans med den kanske mäktigaste och mest framgångsrika demokratiska FoTU-baserade ekonomin i världen. Från början väckte avtalet förväntningar om utsikter för ett nytt kapitel i det transatlantiska samarbetet. Men vid tidpunkten då EU-USA-avtalet undertecknades hade det då aktuella femte ramprogrammet öppnats för världen utanför EU - en process som nu har utvidgats ytterligare i sjätte ramprogrammet som en följd av inrättandet av "det europeiska området för forskningsverksamhet". Därför kan man med viss rätt säga att man försökte kämpa för att ge avtalet ett visst existensberättigande som byggde på mera än att det rättsligt skulle underlätta saker som man redan var kapabel att uträtta.

5.2 Det är nedslående att konstatera hur litet antalet projekt med amerikanska deltagare är i femte ramprogrammet - bara omkring 140, dvs. ca 1 % av det totala antalet. En förteckning över de omkring 120 projekt som tagits upp i den här undersökningen återfinns i bilaga 9. Men efterhand som mer tillämpningsavtal träder i kraft kan man räkna med en viss ökning av antalet projekt och annan verksamhet som bedrivs i samarbetsform. Denna utveckling är välkommen, eftersom EU-USA-avtalet är en bra grund för upprättandet av ett bredare och djupare samarbete, framför allt när det gäller forskningsprojekt. Ett skäl till varför denna möjlighet inte har utnyttjats i så stor utsträckning som man kunde ha hoppats är den relativt dåliga kännedomen om avtalet, framför allt i Europa. Men det gäller också kännedomen i USA om själva ramprogrammet liksom om de möjligheter att delta i det som underlättas av EU-USA-avtalet. Denna situation förvärras ytterligare av den omständighet att avtalet inte erbjuder någon konkret finansiering för aktiva forskare, en finansiering som skulle kunna öka avtalets underlättande roll och innebära en viss drivkraft för igångsättande av gemensamma projekt.

5.3 I framtiden behöver man därför göra insatser inte bara för att i betydande omfattning och på konkreta sätt bidra till ökad kännedom om EU-USA-avtalet på båda sidor av Atlanten, utan också för att bygga ut förbindelser som skulle göra det möjligt att bättre fastlägga ett forskningsprogram som bildar en gemensam vetenskaplig position för Europa och USA under de kommande åren - det skulle kunna omfatta bistånd till utvecklingsländer genom forskningsinsatser, samhällsbehov som kräver forskningsinsatser och fastläggandet av nya forskningsprogram. Efter 11 september-händelserna 2001 skedde en markant förändring av det politiska sammanhanget kring EU-USA-avtalet i USA liksom av förbindelserna mellan USA och Europa. På det praktiska planet är rutinerna för ansökan om visum till USA nu strängare, något som i sig kan begränsa rörligheten. Under de omedelbara efterdyningarna av 11 september-händelserna var möjligheten att resa med flyg utan tvekan begränsad som en följd av fruktan för terroristattacker. När det gäller intressefokuseringen ägnas bioterrorism och den inre säkerheten nu stor uppmärksamhet i USA, liksom i ständigt ökande grad i Europa. I Europa har dock livsmedelssäkerheten fortfarande högre prioritet, något som återspeglar att det råder en viss skillnad i prioriteringarna. I detta nya sammanhang kan EU-USA-avtalet erbjuda en särskild möjlighet att fungera som hävstång för att stärka förbindelserna med USA, och det bör vara uppenbart att världens två största demokratiska kapitalistiska ekonomier med hög vetenskaplig kompetens här har gemensamma intressen.

Vetenskapligt sammanhang

5.4 Expertgruppen bestod inte av några vetenskapliga bedömare. Den ägnade sig i stället åt den process som inletts som en följd av EU-USA-avtalet, dess resultat samt de effekter det hittills hade haft. I samband med en del besök på forskningsinstitutioner tittade man ändå närmare på en rad projekt för att skapa sig en bild på verksamhetsplanet. På det hela taget var denna positiv, och i en del fall möttes man av verklig entusiasm för att utveckla samarbetet ännu mera inom ramen för avtalet och att fastställa arbetsområden och omfattningen av initiativ som skulle föra avtalet framåt. USA har visserligen sina egna prioriteringar, av vilka en del - enligt vad som påpekats ovan - har påverkats av nyligen inträffade händelser. Men det gäller även Europa, och genom diskussioner och bättre tilldelning av uppgifter utanför JCG:s ram borde det i framtiden vara möjligt att få fram olika initiativ inom ramen för EU-USA-avtalet vilka kommer att vara av stort intresse för forskarsamhället och värdefulla inom politiska områden. En del av dessa initiativ håller redan på att genomföras eller är på väg att växa fram, och de är utan tvekan mycket intressanta ur vetenskaplig synpunkt. Det rör sig t.ex. om nanoteknik, s.k. vätgasekonomi och cybersäkerhet. Det innebär att acceptansen av vardera sidans ömsesidiga påverkan på vetenskapen håller på att växa fram i takt med att de förbindelser som underlättas av EU-USA-avtalet gör framsteg. Det är dock inte bara möjligt att bygga på och befästa den nuvarande kunskapen. Det är också möjligt att genom informationsutbyte införliva de nya forskningsfält som kan leda till upprättandet av forskningsprogram inom olika områden för de kommande 25 åren eller ännu längre.

5.5 Att dirigera genomförandet av EU-USA-avtalet i större utsträckning kan emellertid vara svårt på det sätt avtalet nu fungerar. Det går visserligen att upprätta tillämpningsavtal med berörda partnerorgan i USA för att åstadkomma framsteg inom olika områden av gemensamt intresse. Men utöver detta är det med den "bottom-up"-karaktär som präglar behovet av att utarbeta förslag till ramprogrammet och till amerikanska organisationer som "National Science Foundation" (NSF) - förslag som huvudsakligen rör forskning som drivs av nyfikenhet - svårt att se hur på förhand fastställda verksamhetsområden skulle kunna leda till samarbete "ute på fältet", om det saknas tillgång till konkret finansiering. Till skillnad från NSF använder sig en del amerikanska organ inte av metoden med ansökningsomgångar för inlämning av förslag från forskarsamhället, vilka sedan granskas av kollegor på samma vetenskapliga nivå ("peer review"). I stället anslår de medel till vissa verksamhetsområden, huvudsakligen "problemorienterad" forskning. När det gäller dessa organ måste man därför ägna vederbörlig uppmärksamhet åt områden som är centrala för det amerikanska inhemska forskningsprogrammet och för vilka det därigenom kan finnas medel anslagna på förhand.

5.6 I fråga om EU kan bedrivande av verksamhet inom ramen för EU-USA-avtalet inom vissa områden av ramprogrammet kräva att man bättre specificerar de olika ansökningsomgångarna eller de avgränsade medel ("ring-fencing") som skulle kunna användas som groddkapital för "uppfödning" av den typ av projekt man letar efter. I ett sådant sammanhang bör man motstå frestelsen att ge tillämpningsavtalen alltför vida ramar för att inrymma fler tänkbara verksamhetsområden. I stället skulle det vara till större gagn att lägga fast snävare områden för deltagandet i olika initiativ och ge dem omfattande publicitet. Annars torde det inte finnas några konkreta för- eller nackdelar med att lägga fram förslag inom ramprogrammet - utom att det vore på sin plats att utlysa en speciell ansökningsomgång som i praktiken öppet skulle kunna välkomna samarbete med USA.

Näringslivssammanhang

5.7 Den nuvarande situationen ur näringslivssynpunkt i fråga om EU-USA-avtalet är svårare att beskriva, trots det faktum att det transatlantiska FoTU-samarbetet på näringslivsområdet fortsätter att växa (3). En del branscher kan ha individuellt fastlagda forskningsprogram till skillnad från de framtidsinriktningar med rent vetenskaplig utgångspunkt som man finner vid universitet och högskolor och på forskningsinstitut i den offentliga sektorn. Till skillnad från den offentliga sektorn är företag mer känsliga för marknadsaspekter än de länder som deltar i samarbetet, och de kan känna oro inför samarbete med hänsyn till marknadskonkurrens eller möjligheter till marknadsacceptans. Områden där sådana faktorer kan ha betydelse är bl.a. flygteknik, genetisk modifierade organismer (GMO), humangenomik och vissa delar av informationstekniken. Även om faktorer som möjligheten att skaffa sig tillgång till information av kommersiellt värde kan spela en negativ roll i industriellt känsliga sektorer, bör upprätthållandet av deltagande och samarbete inom FoTU fortfarande betraktas som viktigt och fruktbärande, t.ex. i fråga om telekomstandarder, och detta exemplifieras inom en rad näringslivsbaserade projekt med amerikanska samarbetspartner inom femte ramprogrammet. I själva verket avviker omfattningen av näringslivets deltagande inom ramen för EU-USA-avtalet inte särskilt mycket från omfattningen av dess deltagande i ramprogrammet i sin helhet.

5.8 Det tar tid att omsätta FoTU-resultat i kommersiellt gångbara varor eller tjänster. Man har i regel ännu inte hunnit så långt med sådana resultat att de är konkreta eller möjliga att bedöma inom ramen för EU-USA-avtalet. Ändå finns det områden som t.ex. bioteknik, där dialog och utbyte värdesätts högt och är fruktbärande som ett resultat av den projektgrupp inom bioteknik som bildades före EU-USA-avtalet. Även om detta arbetssätt ur många aspekter bör ses som en utomordentligt bra modell, är dess egentliga syfte inte att skapa samarbetsprojekt. Detta gör att man kan sätta viss tilltro till det faktum att de typer av samarbete som är upptagna i EU-USA-avtalet - som t.ex. projektgrupper, gemensamma studier och undersökningar, gemensamt anordnade seminarier, konferenser, symposier och workshopar samt utbildning av forskare och experter - är värdefulla i sig själva, utöver det värde som deltagandet i samordnade och gemensamma forskningsprojekt representerar.

Politiska aspekter

5.9 I punkterna 5.3 och 5.4 ovan har diskuterats på vilket sätt forskningsinsatser kan bedrivas i samarbete inom ramen för EU-USA-avtalet på områden där det finns gemensamma politiska målsättningar och en vilja att arbeta tillsammans. I många fall beror svårigheterna här på den "bottom-up"-modell som en del amerikanska organ tillämpar när de skaffar fram forskningsanslag, också via de olika ansökningsomgångarna för ramprogrammet. Även om workshopar och andra former av utbyte kan ha en stimulerande effekt för användning av lämpliga "bottom up"-modeller, finns det andra vägar öppna för politiska beslutsfattare, som t.ex. att agera i överensstämmelse med inhemska forskningsprogram i USA och att utforma ordentliga specifikationer av prioriteringarna för ansökningsomgångarna i sjätte ramprogrammet. Amerikanska regeringstjänstemän hävdar att all amerikansk forskning har politisk innebörd, och i de fall inriktningen tydligt framgår av offentligt tillgänglig information kommer forskare som jobbar enligt "bottom-up"-modellen vanligtvis att visa respons. Men ytterligare en viktig faktor när det gäller att åstadkomma sådan respons är hur bra det befintliga nätverksbyggandet fungerar. Det är inte säkert att workshopar i sig själva är tillräckliga för att åstadkomma projekt av tillfredsställande kvalitet, men förmågan hos de enskilda deltagande vetenskapsmännen och omfattningen av deras akademiska nätverksbyggande kan göra det. Därför är en satsning på de sistnämnda faktorerna ett värdefullt inslag när det gäller att få fram vetenskapliga förslag som är i linje med politiska målsättningar.

5.10 För framtiden torde - såsom redan nämnts - kartläggningen av forskningsbehov genom framtidsstudier och liknande prognosarbete på praktisk nivå visa sig vara ett fruktbart område för samarbete mellan två av världens mäktigaste ekonomier som baserar sin verksamhet på vetenskap och forskning. En enighet om betydelsen av sådana framtida forskningsprogram kommer sannolikt i sig själv att leda till politiska beslut som innebär att medel ställs till förfogande och på så sätt lockar till vetenskapliga insatser. Ett sådant tillvägagångssätt skulle också leda till omfattande kännedom och publicitet om EU-USA-avtalet, något som det är i mycket stort behov av. Ett tillämpningsavtal med ett amerikanskt ministerium på hög regeringsnivå, där ministeriet är inriktat på verksamhet just inom detta område, skulle innebära en intressant utveckling.

Frågor på praktisk verksamhetsnivå

5.11 Initialproblemen i samband med avtalsförhandlingar med amerikanska organisationer håller successivt på att övervinnas, och i sjätte ramprogrammet bör de ha minskat betydligt för de projekt som bedrivs inom ramen för tillämpningsavtal. Dessa avtal utgör fortfarande ett centralt inslag för ett framgångsrikt genomförande av EU-USA-avtalet på det praktiska planet. Skälet till det är att man övergått till samordnade ansökningsomgångar inom fastställda ämnesområden av gemensamt intresse. Förhoppningsvis kommer detta framöver att leda fram till gemensamma ansökningsomgångar i verklig mening. Förhandsinformationen om samordnade ansökningsomgångar i form av brev adresserade till forskarkollegor - något som tillämpas av "National Science Foundation" (NSF) - och publicering på webbplatsen Cordis i syfte att informera om arbetsprogrammen, har blivit bättre under den tid avtalet varit i kraft. Ändå återstår mycket att göra, framför allt i Europa, där tillgången till information om EU-USA-avtalet fortfarande är alltför begränsad. Dessutom är det, som redan nämnts, inte möjligt att utlysa gemensamma ansökningsomgångar tillsammans med en del amerikanska organ, eftersom man inte tillämpar sådana förfaranden för att skaffa fram förslag om vetenskapliga projekt. Andra tillvägagångssätt, där man ansöker om amerikanska anslag till amerikanska deltagare i ett visst föreslaget projekt genom tillämpningsavtal med sådana organ, måste vara tydligt fastställda och åtföljas av beviljade ansökningar till ramprogrammet.

5.12 Satsningen på information och medvetenhet i efterföljande led är mycket sparsam och utgör för närvarande en stor brist i genomförandet av EU-USA-avtalet. Man måste utforma särskilt inriktade initiativ för att öka medvetenheten. Det kan t.ex. ske på följande sätt: i) användning av lätt igenkännbara grafiska symboler eller utformningar som gör att man kopplar ihop de aktuella projekten med avtalet; ii) publicering av tillräckligt med information om JCG:s möten; iii) tillkännagivande om olika konferenser och workshopar som hålls inom ramen för EU-USA-avtalet, t.ex. med hjälp av berörda specialistsammanslutningar samt vetenskapliga och tekniska tidskrifter; iv) utmärkning av utvalda laboratorier eller personer med en speciell beteckning (t.ex. "EU-USA-forskare" och "Laboratorium med deltagande i EU-USA-avtalet"); v) främjande av meningsutbyte mellan de olika samarbetspartnerna i ramprogramsprojekt på en speciellt inrättad webbplats, varvid syftet skall vara att bilda en gemenskap av dessa parter och uppmuntra till att utvidga den.

Mervärde och jämförande analys (benchmarking)

5.13 Både skattebetalare och politiskt ansvariga behöver ofta få reda på vilket mervärde som uppnåtts till följd av olika initiativ som krävt insatser och resurser. När det gäller initiativ i den offentliga sektorn med internationellt deltagande är man inte främmande för ett sådant krav, och det är berättigat att fråga vilket mervärde som uppnås genom ett EU-USA-avtal, mätt både absolut och i jämförelse med likvärdiga bilaterala avtal med medlemsstater. Detta är svårt att mäta, eller t.o.m. bedöma subjektivt. Det verkar med säkerhet vara så att i vissa sektorer - framför allt i dem där näringslivet deltar - kännedomen om bilaterala avtal är större än om de tillämpningsavtal som är i kraft inom ramen för EU-USA-avtalet.

5.14 Eftersom kännedomen om EU-USA-avtalet ofta är så dålig, kan det hända att mervärdet inte är tillräckligt konkret och därigenom omöjligt att fastställa, trots att mervärdet kan finnas även i de fall då kännedomen om avtalet inte är märkbar. Å andra sidan kan man förvänta sig att uppnående av kritisk massa, nya typer av sakkunskap och en rad olika deltaganden, utbyte av data samt stimulering av kontakter genom samarbete med en mängd olika länder innebär att ytterligare en komponent läggs till den intellektuella verksamheten. Detta kommer i sin tur att öka summan av mänskligt vetande, förbättrar människors livskvalitet och höjer den ekonomiska tillväxten. Att bedöma sådana effekter är lättare när man arbetar med en väl specificerad målinriktning, och lyckligtvis är detta något som blir allt vanligare inom de olika tillämpningsavtalen inom ramen för EU-USA-avtalet. Det finns också utrymme för att åstadkomma ett betydande mervärde på det politiska planet genom satsning på ett starkt vetenskapligt deltagande mellan EU och USA i en värld som håller på att bli allt mer komplex och innebär allt större utmaningar för demokratiska länder med marknadsekonomier. EU-USA-avtalet behöver spela en central roll genom möta sådana utmaningar, erbjuda nya möjligheter till meningsutbyten och nya typer av gemensamma insatser. Det är därför uppmuntrande att ett första möte i denna anda - med orientering mot framtidsutsikter - kommer att anordnas i Cambridge, Förenade kungariket, längre fram under detta år. Temat för mötet kommer att vara genomik.

5.15 Dessutom måste resultaten av EU-USA-avtalet undergå en bättre jämförande analys (benchmarking), så att man bättre förstår vad som förväntas av det, vilka kriterier som bör användas för att bedöma i hur hög grad förväntningarna har uppfyllts samt hur man skall komma till rätta med eventuella brister. Detta kan ske i form av en intern process, som genomgår extern revision enbart vid en förlängning av avtalet. Men en sådan extern revision skulle underlättas betydligt om det fanns tillgång till någon form av jämförande analys eller "scorekort" där avtalets resultat har bedömts löpande. Man behöver enas om en rad kriterier som omspänner vetenskap, politik, förvaltning, ledning, insatta resurser och åstadkomna resultat ("inputs" och "outputs") och de olika yrkeskompetenser som behövs för att prestera dessa.

6. Slutsatser och rekommendationer

6.1 I den uppdragsbeskrivning som expertgruppen fick för att göra denna bedömning av EU-USA-avtalets effekter sades att gruppen måste visa vad avtalet tillfört FoTU-samarbetet mellan EU och USA jämfört med vad man planerat. Här inställer sig en viktig fråga: Har det skett någon ökning av samarbetet med ett givet land, eller har det inte skett någon förändring? I det senare fallet, vilken effekt har då avtalet haft? Enligt uppdragsbeskrivningen skulle expertgruppen genom sin undersökning också bidra till förberedandet av den ståndpunkt kommissionen skall inta när det är dags att förlänga avtalet. Expertgruppen skall också ange om avtalet behöver ändras eller förbättras, eller om dess nuvarande form är tillfredsställande. I undersökningen ingick bl.a. följande kortfattat beskrivna uppgifter: att bedöma de pågående verksamheterna i FoTU-samarbetet i förhållande till de olika särskilda programmen; att bedöma i hur hög grad de pågående verksamheterna i samarbetet har lagt grunden för intensivare och närmare förbindelser som gör att man kan planera nya former av partnerskap ("Från deltagande till samarbete och partnerskap"); att dra både övergripande strategiska och mer konkreta slutsatser om tillkommande behov; att utarbeta rekommendationer för genomförandet av framtida bedömningar av avtalets effekter; att fastställa i vilken grad medlemsstaternas samarbete sker i form av ett EU-inslag i EU-USA-avtalet och på så sätt bidrar konkret till "det europeiska området för forskningsverksamhet"; att analysera omfattningen och kvaliteten på den ömsesidighet i samarbetet som uppnåtts (bilaga 2).

Expertgruppen har kommit fram till ett antal slutsatser och utarbetat REKOMMENDATIONER, både med anknytning till de fastställda uppgifterna för undersökningen och mer allmänt. Rekommendationerna presenteras nedan.

6.2 Det finns konkreta positiva effekter som kan kopplas till existensen av EU-USA-avtalet. För närvarande är dessa effekter huvudsakligen knutna till det vetenskapliga planet, och till stor del är de resultatet av framförhandlandet av olika tillämpningsavtal inom ramen för EU-USA-avtalet. Man bör se avtalets centrala roll som att det underlättar amerikanska partners deltagande i samarbetet. Men värdet av följande inslag bör också nämnas: utbyte av data, förbindelser med laboratorier i en rad olika länder, erfarenhet av nya arbetsmodeller samt andra faktorer som driver på innovationsverksamhet. Frågan huruvida dessa inslag i utvecklingen skulle ha uppkommit utan avtalet är svår att bedöma, men man har fått intrycket att det faktum att avtalet funnits har haft en direkt inverkan på det vetenskapliga samarbete som uppnåtts, t.ex. som ett resultat av brevet som "National Science Foundation" skickat ut till forskarkollegor. Det var svårare att fastställa de effekter som rör näringsliv och politik. När det gäller näringslivet tar det tid för kommersiellt gångbara varor och tjänster att utvecklas, och därför kommer man att se effekterna först under kommande år. Positiva effekter på det politiska planet kan komma att visa sig tidigare. Det gäller framför allt inom områden som miljövetenskap, där man kan räkna med en allt mer ökande verksamhet inom ramen för ett tillämpningsavtal som ingåtts helt nyligen. Sannolikheten för effekter i senare led ("downstream") bör dock inte glömmas bort, eftersom effekter inte enbart kan ses som nya varor och tjänster. Man bör också räkna in politiska förändringar som kan leda till att man tar till sig nya föreställningar och idéer.

6.3 Totalt sett skulle emellertid expertgruppen velat se mer konkret fastställda effekter som skulle kunna knytas direkt till avtalets existens. Utan tvekan är grunden nu lagd för ytterligare framsteg. Därför REKOMMENDERAS att alla ansträngningar görs för att påskynda samarbetsprocessen inom ramen för avtalet, bygga på de möjligheter det erbjuder och utnyttja dess potential mer aktivt. Man måste också hålla i minnet att det faktum att EU-USA-avtalet omfattar ett helt spektrum av verksamheter är en av dess värdefulla egenskaper. Avtalet handlar inte bara om gemensamma samarbetsprojekt. Man fann exempel där andra former av verksamhet värdesattes av forskarsamhället. Också här behöver man utnyttja de möjligheter som erbjuds. Därför REKOMMENDERAS att man drar fördel av den mängd olika verksamheter som avtalet omfattar. Det kan t.ex. ske genom att man bildar särskilda projektgrupper och aktionsgrupper för att föra tänkandet framåt och främja verksamhet inom områden av ömsesidig nytta.

6.4 Bristen på medvetenhet om avtalet, framför allt i Europa, är ett viktigt konstaterande och en källa till besvikelse. Det som var särskilt bekymrande var att medvetenheten om avtalet var svag i EU:s medlemsstater. Den betydelse EU-USA-avtalet har, liksom det förhållande medlemsstaterna har till det - båda omständigheterna satta i relation till "det europeiska området för forskningsverksamhet" och slutsatserna från Europeiska rådets möte - understryker behovet av bättre komplementaritet i detta sammanhang. För Europa, både på EU-nivå och medlemsstatsnivå, är det viktigt med öppna metoder för samordning för att åstadkomma internationellt vetenskapligt samarbete. Visserligen har konkreta insatser gjorts tidigare "på fältet", men medlemsstaterna behöver fortfarande informeras bättre och bibringas en positiv inställning till EU-USA-avtalet och till de olika verksamheter och initiativ som genomförs inom ramen för det. Därför REKOMMENDERAS att man ringar in målområden för informationsspridning inom sektorer av intresse (vetenskap, näringsliv och myndigheter). En rad olika initiativ måste tas enligt exemplen i punkt 5.12. Kommissionen måste se till att medlemsstaterna orienteras bättre om EU-USA-avtalet och uppmuntras till att se positivt på det i egenskap av intressenter och aktörer.

6.5 Frågan om det ömsesidiga förhållandet mellan USA och EU som parter i avtalet har väckts tidigare, men man har inte ansett den vara av någon större betydelse. Det faktum att de olika tillämpningsavtalen existerar är i sig självt ett bevis på åtagandet från båda sidor att inleda samarbete inom överenskomna ämnesområden via utsedda organisationer. Detta åtagande är i sig självt ömsesidigt, och man kan därför anta att det inte finns någon risk för att flödet är enkelriktat eller att det råder obalans i fråga om vinsterna av samarbetet. För en del amerikanska myndigheter och ministerier, som undertecknat tillämpningsavtal, framstår det emellertid som ett krav att den FoTU-verksamhet som genomförs helt och hållet skall vara inriktad på det amerikanska inhemska forskningsprogrammet. Därför kan det behövas ytterligare analys av de berörda arbetsområdena för att se hur utländskt samarbete kan fylla en uppgift i detta sammanhang. Dessutom verkar amerikansk lagstiftning i huvudsak kräva att allt sådant forskningssamarbete bedrivs inom USA. Det kan vara möjligt att anpassa ett sådant krav för amerikanska avtalsparter, men det råder oklarheter här. Därför REKOMMENDERAS att man under JCG:s ledning ytterligare klargör olika aspekter av den ömsesidighet i förhållandet EU-USA som i vissa bestämda fall kan uppnås inom ramen för avtalet. Vidare förmår amerikanska forskningsinstitutioner uppenbart att locka till sig unga europeiska forskare för arbete i USA, i en första instans inom ramen för EU-USA-avtalet. Men EU kan på samma sätt locka till sig unga amerikanska forskare för arbete i Europa. Detta forskarutbyte har stor betydelse för uppbyggnaden av "det europeiska området för forskningsverksamhet". Det är därför EU:s uppgift att se till att en sådan ömsesidig forskarrörlighet blir verklighet genom att sprida kännedom om den.

6.6 Ytterligare en aspekt av kännedomen om avtalet rör den gemensamma rådgivande gruppen (JCG) som inrättats inom ramen för EU-USA-avtalet. Expertgruppen var besviken över vad JCG presterat och bekymrad över att det uppenbarligen var så svårt att skaffa fram information om dess möten. Man har fått intrycket att JCG är alltför stelt uppbyggt och att gruppen är meningsfull huvudsakligen bara för dem som är direkt engagerade i den. Därför REKOMMENDERAS att JCG utnyttjas bättre som medel för kommunikation så att forskarsamhället och andra berörda kretsar får kännedom om gruppens verksamhetsprogram och resultaten av dess överläggningar. JCG bör uppmuntra till att en vidare krets lämnar bidrag till dessa överläggningar så att gruppen får möjlighet att utforska ett spektrum av olika åsikter. Det finns konkreta bevis från fältet på att det vid forskningsinstitutioner i USA finns en vilja att samarbeta, och man måste finna vägar att engagera personer därifrån. Inom näringslivet skulle genomslagskraften mycket väl kunna förbättras genom mer aktivt samråd med näringslivets FoTU-organisationer som t.ex. IRI och EIRMA. När det gäller förvaltningen av avtalet är JCG:s årliga formella möten inte tillräckligt effektiva. Effektiviteten måste förbättras genom kontakter och kommunikation i mer återkommande omfattning, i kombination med insats av små arbetsgrupper eller projektgrupper som rapporterar tillbaka till JCG med förslag till åtgärder som underlag för beslut. På liknande sätt måste det i de styrkommittéer som ansvarar för de olika tillämpningsavtalen finnas aktiva sakkunniga från varje forskningsområde. Styrkommittéerna måste se till att deras arbetsprogram och resultaten från mötena får omfattande spridning.

6.7 Kännedomen om EU-USA-avtalet skulle utan tvekan öka om man kunde göra det mer lockande för forskarsamhället och andra berörda parter. Det är föga troligt att detta skulle kunna ske om det inte finns medel anslagna på vedertaget sätt för dem som vill delta. Man kan säga att det finns tre sätt som kan komma i fråga för anslag av medel till verksamheter inom ramen för EU-USA-avtalet. Ett sätt innebär att man finansierar projekt inom ramen för tillämpningsavtal genom att i avtalet enas om att i en ansökningsomgång för ramprogrammet - i vilken man också anger vilket amerikanskt organ som skall delta i verksamheten - specificera ett avgränsat budgetanslag ("ring-fencing") för verksamhet av ett visst slag som skulle leda till samarbete med en eller flera amerikanska partner. Ett annat sätt är att anslå medel för deltagande i workshopar eller till grupper som arbetar med handlingsplaner, varifrån det skulle kunna komma fram förslag till gemensamma projekt inom i förväg fastställda områden. Ett tredje sätt är att upprätta ett kontrakt baserat på ett antaget förslag för att se till att det finns tillräckligt med medel för forskarutbyte inom kontraktets löptid. Detta gäller framför allt amerikansk personal som deltar i projektplaneringsmöten eller andra ledningsmöten i Europa. Därför REKOMMENDERAS att sådana anslag - lika för båda parter - inom ramen för EU-USA-avtalet bör komma från en för ändamålet speciellt inrättad fond med "groddkapital" ("seedcorn fund"). En sådan fond skulle underlätta ovannämnda verksamheter. Eftersom det verkar finnas en vilja ute på fältet inom forskarsamhället i USA att samarbeta med europeiska kollegor i forskningsprojekt, kan man räkna med att en sådan tillgång på "katalytisk" finansiering i hög grad skulle stimulera till ökad verksamhet.

6.8 EU-USA-avtalet är ett av flera FoTU-avtal mellan EU och andra länder. Men det förstnämnda avtalet är unikt på två punkter. För det första är det ett avtal med en av de mest framgångsrika FoTU-baserade ekonomierna som världen känner. Det innebär att det finns möjlighet till ett samarbete inom banbrytande spetsforskning i en grad och omfattning som knappast skulle gå att uppnå någon annanstans. För det andra har avtalet en unik karaktär som gör att det - framför allt genom dess underordnade tillämpningsavtal - omspänner en process i vilken avtalets två parter vardera bidrar med anslag till en gemensam vetenskapligt satsning baserad på samarbete.

6.9 Som redan påpekats bildar EU-USA-avtalet en plattform med betydande inneboende möjligheter som kräver ett mer dynamiskt utnyttjande. Formen för denna återupplivade verksamhet behöver utvecklas på det strategiska planet och bör knyta an till nya politiska perspektiv som håller på att växa fram i både USA och Europa. Beroende på den höga nivån på forskarsamhällena hos de två berörda parterna är möjligheten för vad som skulle kunna kallas "inringande av nya forskningsfält" inom vetenskapen en realitet och potentiellt betydelsefull. I de fall man ringar in sådana forskningsfält skulle båda parterna betraktas som naturliga långsiktiga intressenter. Därför bör praktiskt inriktade och visionära eller förutseende verksamheter av detta slag betraktas som potentiella områden för framtida FoTU-initiativ som skulle medverka till att knyta samman parterna. Annan slags forskning skulle kunna mer vara en fråga om "konsoliderande verksamhet" på områden som redan är väl etablerade i vetenskapsvärlden men som kräver mer resurser och bättre målinriktning. Vetenskapliga lösningar på utvecklingsländernas behov är en sådan kategori. En annan kategori är nya och förbättrade forskningsinriktningar för att angripa samhällsfrågor och problem i industriländer, som i USA och i länderna i Europa. Av alla nyss nämnda skäl och av andra som beskrivs i hela detta avsnitt REKOMMENDERAS därför att avtalet förlängs, men att man som en del av förlängningsprocessen förbinder sig att staka ut en strategi, som i praktiken bygger på de grundvalar som lagts under avtalets första fem år samt att man bättre utnyttjar avtalets möjligheter efter att det förlängts.

6.10 Man har i USA uttryckt oro rörande vissa verksamhetsrelaterade begränsningar som man fått erfara när man bildat gemensamma projekt inom ramen för EU-USA-avtalet. Det gäller framför allt kontrakt, revisionsrutiner, rättsliga krav och ansvar i ramprogramsavtal. Sådana verksamhetsrelaterade problem har i vissa fall varit mycket kännbara, äventyrat igångsättandet av projekt och kommit till högre amerikanska regeringstjänstemäns kännedom. Det är viktigt att sådana frågor som rör arbetsprocesser och rutiner inte utgör något hot i framtiden för den strategiska utvecklingen och EU-USA-avtalets värde för FoTU-verksamheten. Man har gjort framsteg i sjätte ramprogrammet och när det gäller de tillämpningsavtal som är av betydelse för att lösa sådana frågor. Man räknar därför med att de inte kommer att vara så framträdande i framtiden. Trots det finns det en risk för svårigheter på det här området. När det gäller problem av den här typen kan man därför inte överskatta betydelsen av att upprätthålla återkommande kontakter i stället för att förlita sig på JCG:s årliga överläggningar.

6.11 Även på verksamhetsplanet deltar en del välrenommerade amerikanska vetenskapliga organisationer, t.ex. NIH ("National Institutes of Health") och NASA i bristande omfattning inom ramen för avtalet. Därför REKOMMENDERAS att man bör försöka lösa detta problem genom att upprätta förbindelser med hjälp av tillämpningsavtal. Dessa bör vara konkreta och väl inriktade på gemensamma problem och vetenskapliga intressen av betydelse i sammanhanget.

6.12 Man behöver informera effektivare om skillnaden mellan å ena sidan EU-USA-avtalet och å andra sidan olika bilaterala och liknande avtal. Man kan märka en viss brist på insikt om EU och dess förhållande till medlemsstaterna. Det gick så långt att man ofta betraktade EU och medlemsstaterna som två grupperingar som var avgränsade från varandra och saknade samband, och som kanske i själva verket hade samma status och format, medan de i fråga om vetenskapliga resurser och sakkunskap skulle betraktas som om den ena utgjorde en värdefull beståndsdel av den andra. Det kommer inte att bli lätt att bedöma mervärde sett ur europeisk synpunkt ("europeiskt mervärde") om det är svårt att fastställa vad det egentligen är. Därför REKOMMENDERAS att EU:s delegation i Washington DC i samverkan med medlemsstaternas ambassader gör olika insatser för att informera amerikanska myndigheter om den väsentliga skillnaden mellan EU-USA-avtalet och medlemsstaternas bilaterala avtal.

6.13 Det finns behov av bättre jämförande analys (benchmarking) av avtalet så att man internt kan göra en löpande övervakning av resultaten i förhållande till olika kriterier. Detta skulle inte bara vara värdefullt i sig, utan också vara till stort gagn för framtida bedömningar av avtalets effekter. Därför REKOMMENDERAS att målen för avtalet redovisas mer öppet ur förvaltningssynpunkt. Vidare bör beslut om kriterierna för att genom övervakningsförfaranden bedöma huruvida målen uppfyllts eller ej fattas så att det blir mer praktiskt genomförbart att utföra intern mätning av resultaten. Här skall ingå en effektivt fungerande databasregistrering av all verksamhet som bedrivs inom ramen för EU-USA-avtalet. Därför måste man förädla de data som rör genomförandet av verksamheter inom ramen för avtalet för att göra det lättare att göra interna jämförande analyser och externa bedömningar av avtalets effekter vid de tidpunkter då det är aktuellt med förlängning.

6.14 Ett meningsutbyte med USA:s regering på lämplig tjänstemannanivå anses ha avgörande betydelse för ett effektivt genomförande av EU-USA-avtalets mål. I det sammanhanget måste man göra åtskillnad mellan två olika slag av kontakter: å ena sidan rena arbetskontakter med tjänstemän i viktigare amerikanska ministerier i frågor som rör den praktiska verksamheten, och å andra sidan strategiska kontakter på högre nivå med sådana ministerier som skulle kunna bidra till att främja målen och effektiviteten i samarbetet mellan de två parterna. Därför REKOMMENDERAS att kommissionen ser till att den har upprättat direkt kommunikation på erforderlig nivå med viktigare amerikanska ministerier och att det på så sätt på bägge sidor finns en kontaktperson på hög nivå för frågor om avtalet. Själva personerna är naturligtvis viktiga när det gäller att främja deltagande på hög ledningsnivå, men kommissionen får inte tveka att sörja för det samhälleliga sammanhang som krävs för denna uppgift. Därför REKOMMENDERAS också att betydelsen av funktioner för att skapa publicitet bör bedömas löpande med avseende på tillfällen som kan begagnas för att utöka förbindelser och engagemang inom ramen för EU-USA-avtalet så att det som en följd av detta får publicitet och når fram till berörda kretsar.

Bilagor

Kommer att åtfölja den slutliga rapporten.

Litteraturhänvisningar

1. Eizenstat, S. Opening Remarks. New Vistas in Transatlantic Science and Technology Cooperation. Washington DC, June 1998. National Research Council ISBN 0-309-06197-0.

2. Gerold, R. The European Union Vista in Transatlantic Science and Technology Cooperation. New Vistas in Transatlantic Science and Technology Cooperation. Washington DC, June 1998. National Research Council ISBN 0-309-06197-0.

3. The UK Research and Development Scoreboard 2002. Department of Trade & Industry, London (www. innovation.gov.uk/projects/rd_scoreboard).