SV    SV  EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 11.10.2004 
KOM(2004) 651 slutlig 
. 
MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN  TILL EUROPAPARLAMENTET 
OCH RÅDET 
Europeisk avtalsrätt och översynen av gemenskapens regelverk: 
Utvecklingen i framtiden 
. 
 
SV 2   SV 1. I NLEDNING  
I detta meddelande redogörs för kommissionens  uppföljning av handlingsplanen från 
20031 mot bakgrund av reaktionerna från EU-institutionerna, medlemsstaterna och 
intressenterna. I meddelandet beskrivs hur  den gemensamma referensramen kommer 
att utvecklas för att förbättra samstämm igheten i fråga om EU:s nuvarande och 
framtida regelverk. Dessutom behandlas särski lda planer för de de lar av regelverket 
som är relevanta för konsumentskyddet, i linje med strategin för konsumentpolitiken 
2002 –2006. Meddelandet visar också vilka insa tser som planeras för att främja 
standardavtalsklausuler på EU -nivå och syftar även till at t fortsätta diskussionen om 
huruvida det är lämpligt att införa ett frivilligt instrument. 
Europaparlamentet2 och rådet3 har antagit resolutioner som välkomnar 
handlingsplanen och understryker att det fi nns ett behov av att engagera alla 
intressenter, särskilt när det gäller att utarbeta den gemensamma referensramen. Europaparlamentet har begärt att den geme nsamma referensramen ska vara färdig 
senast i slutet av 2006 och att den ska införas snabbt. Rådet har också konstaterat att det är lämpligt att på EU-nivå införa al lmänna avtalsvillkor som utarbetats av 
avtalsparterna med beaktande av europeiska och nationell bestämmelser. Dessa institutioner har också begä rt att kommissionen fortsätt er att överväga möjligheten 
att införa ett frivilligt instrument. 
Hittills har 122 svar på samrådet inkomm it. Kommissionen har med de svarandes 
tillstånd publicerat svaren oc h en sammanfattning av dem
4. Två seminarier om 
avtalsrätt anordnades i juni 2003 för att skapa engagemang bland intressenterna5. 
Ytterligare ett seminarium om standard avtalsklausuler anordnades i januari 20046. 
Kommissionen och Europaparlamentet anor dnade dessutom en gemensam konferens 
i april 20047. 
2. U TVECKLINGEN I FRAMTIDEN  
2.1 Förbättra gemenskapens befintliga och framtida regelverk (åtgärd 1 i 
handlingsplanen) 
 De som yttrat sig om handlingsplanen ansåg att det fanns ett behov av att skapa 
bättre och mer konsekvent lagstiftning på det avtalsrättsliga området. Det 
betonades att den gemensamma referensra men skulle kunna bidra till detta mål. 
Eftersom det finns ett starkt stöd fö r detta kommer kommissionen att föra 
vidare arbetet med den gemensamma referensramen. 
                                                 
1  Alla dokument som rör europeisk avtalsrätt finns på kommissionens webbplats: 
http://europa.eu.int/comm/consumers/cons_int/s afe_shop/fair_bus_pract/cont_law/index_en.htm   
2 Se fotnot 1. 
3 Se fotnot 1. 
4 Se fotnot 1. 
5 Se fotnot 1. 
6 http://europa.eu.int/comm/internal_market/contractlaw/2004workshop_en.htm  
7 Se fotnot 1. 
 
SV 3   SV 2.1.1 Syftet med den gemensamma referensramen 
 I handlingsplanen anges en ra d olika problem med det nuvarande 
regelverket. Det gäller främst följande: 
● I direktiven används abstrakta juridiska termer som antingen inte 
definieras eller som ges en alltför vid definition. 
● Det finns områden där man inte kan lösa problemen i praktiken 
genom att tillämpa direktiven. 
● Det finns skillnader mellan de olika ländernas 
tillämpningslagstiftning efte rsom konsumentskyddsdirektiven 
bygger på minimiharmonisering. 
● Gemenskapens avtalsrättsliga lagstiftning är inte konsekvent. 
 För det första behöver e tt policybeslut fattas om behovet att ändra de 
befintliga direktiven för att lösa dessa problem. Komm issionen kommer 
då att om lämpligt använda den gemensamma referensramen som ”verktygslåda” när förslag läggs fram för att förbättra kvaliteten och 
samstämmigheten i fråga om det nuvarande regelverket och framtida 
rättsakter som rör avtalsrätt. Refe rensramen kommer också att användas 
för att förenkla lagstiftningen
8. Den gemensamma referensramen 
kommer att ge tydliga definitioner på juridiska termer, grundläggande 
principer och konsekventa mallar för avtalsrättsliga bestämmelser på 
grundval av såväl gemenskapens rege lverk och de bästa lösningar som 
används i medlemsstaternas rättsordningar.  
                                                 
8 Detta initiativ faller inom ramen för kommissionens meddelande ”Uppdatera och förenkla 
gemenskapens lagstiftning” (KOM(2003) 71) och syftar till att förenkla lagstiftningen. 
 
SV 4   SV  Exempel: översyn av EU:s konsumentlagstiftning   
 Kommissionens främsta mål är att st ärka konsumenternas och företagens 
förtroende för den inre marknaden genom att skapa en gemensam hög nivå på konsumentskyddet, undanröj a hindren för den inre marknaden 
och förenkla regelverket
9. Åtta konsumentskyddsdirektiv10 kommer att 
ses över för att avgöra om de uppnår dessa mål, särskilt med avseende på de bestämmelser om minimiharm onisering som de innehåller. 
 Vid denna översyn kommer man att bedöma i vilken utsträckning de 
nuvarande direktiven – både som helhet och vart och ett för sig – i 
praktiken har uppfyllt kommissionens mål för konsumentskyddet och den inre marknaden. Det är inte bara direktiven i sig som kommer att granskas, utan även hur de tillämpas  och hur de berörda marknaderna ser 
ut (t.ex. nationella genomföra ndebestämmelser, rättspraxis, 
självreglering, kontroll av efterlevna den, efterlevnaden i praktiken samt 
utvecklingen i fråga om affärsmetoder, teknik och konsumenternas förväntningar).  
 Översynen kommer särskilt att behandla följande frågor: 
● Är den skyddsnivå som krävs i di rektiven tillräckligt hög för att 
skapa förtroende bland konsumenterna? 
● Är den harmonisering som skett tillräcklig för att undanröja 
hindren för den inre marknaden och undvika en snedvridning av 
konkurrensen för företag och konsumenter?  
● Innebär dagens regelverk att ma n håller företagens administrativa 
börda till ett minimum och främjar konkurrensen? 
● Tillämpas direktiven på  ett effektivt sätt?  
● Finns det betydande skillnader, inkonsekvenser eller 
överlappningar mellan de åtta direktiven?  
● Vilket/vilka direktiv bör prioriteras högst i reformarbetet? 
 Vissa specifika frågor väcks också: 
● Har direktiven rätt tillämpningsområde? Ställs rätt krav på den 
information som ska tillhandahållas innan avtal sluts?  
● Bör bestämmelserna om ”ångervecka” i direktiven om 
hemförsäljning, tidsdelat boen de och distansförsäljning 
harmoniseras och standardiseras?  
                                                 
9 EGT C 137, 8.6.2002, s. 2. 
10 Direktiven 85/577, 90/314, 93/13, 94/47, 97/7, 98/6, 98/27, 99/44.  
 
SV 5   SV ● Behöver konsumentavtalslagstiftnin gen harmoniseras ytterligare?  
● Finns det utrymme för en sammanslagning av vissa direktiv för att 
undvika inkonsekvenser mellan dem? 
 Följande åtgärder planeras i samband med översynen av 
konsumentlagstiftningen: 
● Skapa en offentlig databas över gemenskapens regelverk som även 
inbegriper nationell lagstiftning och rättspraxis. Detta projekt kommer också att leda fram till en jämförande analys av hur direktiven genomförts i praktiken.  
● Tillsätta en ständig arbetsgrupp med sakkunniga från 
medlemsstaterna som ska fungera som ett forum för informationsutbyte och debatt om genomförandet av gemenskapens regelverk.  
● Utarbeta rapporter om genomf örandet av direktiven om 
prismärkning, distansförsäljning, försäljning av konsumentvaror 
och förbudsförelägganden. Samråd kommer att ske med intressenterna och rapporten kommer att följas upp med lämpliga 
seminarier.  
 Kommissionen kommer mot bakgrund av  de projekt och rapporter som 
färdigställs att överväga om det är nödvändigt att lägga fram förslag om 
ändring av befintliga direktiv. Denna diagnosfas förväntas vara 
avslutad senast i slutet av 2006. Ev entuella förslag som läggs fram 
kommer om lämpligt att beakta det arbete som lagts ned på förslaget till gemensam referensram och kommer att åtföljas av konsekvensanalyser. 
 
 
SV 6   SV  Det är också önskvärt att rådet oc h Europaparlamentet får möjlighet att 
använda den gemensamma referensra men när de lägger fram ändringar 
av kommissionens förslag. Detta skulle vara i linje med det gemensamma målet att skapa EU-lagstiftning av hög kvalitet
11 och EU-institutionernas 
engagemang för att främja en enkel, tydlig och konsekvent EU-lagstiftning
12.  
2.1.2 Andra tänkbara användningsområden för den gemensamma 
referensramen 
 Nationella lagstiftare kan använda den gemensamma referensramen när 
de införlivar de avtalsrättsliga EU -direktiven i nationell lagstiftning. De 
kan också utnyttja den gemensamma  referensramen när de antar 
lagstiftning på de områden av avtalsrä tten som inte regleras på EU-nivå. 
 En annan möjlighet som Europaparlamentet föreslår är att den 
gemensamma referensramen används vid skiljedomsförfaranden. Skiljedomaren skulle via den gemensamma referensramen kunna hitta opartiska och väl avvägda lösningar för att lösa tvister mellan avtalsparterna. 
 Den gemensamma referensramen kan också spela en roll när det gäller att 
genomföra andra åtgärder enligt hand lingsplanen. Europaparlamentet har 
t.ex. framhållit att den gemensamma referensramen kan utvecklas till en uppsättning standardavtalsklausuler som ställs till de praktiskt 
verksamma juristernas förfogande. Ko mmissionen instämmer i att det är 
önskvärt att den gemensamma referensramen får största möjliga spridning i samband med genomförande t av åtgärd 2 i handlingsplanen. 
Den gemensamma referensramen skulle också sannolikt utgöra grunden 
för utarbetandet av ett even tuellt frivilligt instrument. 
 Kommissionen överväger förslage t att integrera den gemensamma 
referensramen i de avtal som kommi ssionen sluter med uppdragstagare. 
Den gemensamma referensramen kan användas parallellt med tillämplig 
nationell lagstiftning. Kommissione n kan också uppmuntra andra 
institutioner och organ att använda den gemensamma referensramen när 
de sluter avtal med tredje part.  
 Den gemensamma referensramen, som grundar sig på gemenskapens 
regelverk och de gemensamma bäst a lösningarna i medlemsstaternas 
avtalsrätt, kan också ligga till gr und för EG-domstolens tolkning av 
gemenskapens avtalsrättsliga bestämmelser.  
                                                
 
11 Handlingsplan för en bättre och enklare lagstiftning (KOM (2002) 278). 
12 Interinstitutionella avtalet för bättre lagstif tning, (EUT C 321, 31.12.2003, s. 1). 
 
SV 7   SV 2.1.3 Den gemensamma referensramens rättsliga ställning 
 Flera av dem som yttrat sig om ha ndlingsplanen tog upp frågan om den 
gemensamma referensramens rättsliga ställning. En rad olika förslag har 
förts fram, från en bindande rä ttsakt antagen av rådet och 
Europaparlamentet till ett icke-bindande instrument som antas av kommissionen. 
 Kommissionen anser idag att den ge mensamma referensramen bör vara 
ett icke-bindande instrument. Kommi ssionen kommer dock att inleda ett 
brett samråd med alla berörda parter  i samband med utarbetandet av den 
gemensamma referensramen. Frågan kan därvid komma att tas upp på nytt. 
2.2 Främja utvecklingen av standardavt alsklausuler på EU-nivå (åtgärd 2 i 
handlingsplanen) 
2.2.1 Kommissionens förslag i handlingsplanen  Den andra åtgärden som man vill vidta för att främja att 
standardavtalsklausuler för hela EU utarbetas av enskilda parter, istället för att en enda rättslig ordning införs. Idag tror avtalsparterna ofta att de 
behöver använda olika uppsättningar av  standardavtalsklausuler eftersom 
det ställs olika krav i de olika me dlemsstaternas lagstiftning, antingen i 
avtalsrätten eller på andra områden (skillnader i skadeståndsrätten kan t.ex. förefalla kräva olika avtalsvillkor när det gäller ansvarsfrågor). Det finns dock exempel på standardavtalsklausuler som används med framgång på EU-nivå och som gäller frågor som normalt även måste behandlas i andra typer av avtal. 
 Det är därför troligt att man kan hitta godtagbara lösningar på EU-nivå 
även i andra fall där nationella sta ndardavtalsklausuler idag används. 
Eftersom det verkar som om många inte  känner till att det finns lösningar 
på EU-nivå, innehåller handlingspl anen ett förslag till ett omfattande 
initiativ som syftar till att öka me dvetenheten om de möjligheter som 
finns. 
2.2.2 Reaktioner från intressenter och andra 
 Vissa av de som yttrade sig såg positi vt på den föreslagna strategin, men 
andra ställde sig skeptiska till kommissionens engagemang på detta 
område eftersom de trodde att kommi ssionen planerade att själv utarbeta 
standardavtalsklausulerna. Det är inte kommissionens avsikt – det är 
marknadsaktörerna som ska fastställa innehållet i standardavtalsklausulern a och som ska avgöra om de ska använda dem. 
Kommissionen tänker enbart agera so m moderator, dvs. föra samman 
intressenterna utan att påverka sakinnehållet. 
 
SV 8   SV  Dessa frågor diskuterades ytterlig are vid ett seminarium den 19 januari 
200413, där fokus låg på användningen av standardavtalsklausuler i 
transaktioner mellan företag samt i avtal mellan företag och den offentliga sektorn. Följande två huvudsakliga slutsatser drogs: 
 För det första rådde allmän enighet om att standardavtalsklausuler på 
EU-nivå kan användas med framgång i en  rad olika fall, trots att rättsliga 
och administrativa hinder kvarstår på vissa områden. En genomgång av 
de viktigaste hindren skulle göra s av kommissionen i samarbete med 
intressenterna. 
 För det andra enades man om att det är lämpligt att öka medvetenheten 
om de möjligheter som finns, särski lt genom att på kommissionens 
webbplats tillhandahålla st rukturerad information om goda exempel på 
standardavtalsklausuler på EU-nivå.  
2.2.3 Åtgärder: en webbplats för att fr ämja utarbetande och användning av 
standardavtalsklausuler på EU-nivå 
 Kommissionen har i ljuset av de inkomna svaren dragit slutsatsen att det 
är lämpligt att öka medvetenheten om de möjligheter som finns. Kommissionen kommer att inrikta sig på standardavtalsklausuler som rör 
transaktioner dels mellan företag, dels mellan företag och den offentliga sektorn. 
 Efter utvärdering kan y tterligare åtgärder komma att föreslås och man 
kan överväga att förlänga dessa insatser. 
2.2.3.1 En plattform för utbyte av  information om nuvarande och 
planerade standardavtalsklausuler på EU-nivå 
 Kommissionen planerar att skapa en webbplats där 
marknadsaktörerna kan utbyta information om de 
standardavtalsklausuler på EU-niv å som de redan använder eller 
planerar att utarbeta. Bidragsgiv arna ansvarar själva för den 
information som läggs ut. Publicerin g på webbsidan innebär inte ett 
erkännande av de berörda standardav talsklausulernas rättsliga eller 
kommersiella giltighet. Kommi ssionen kommer först att samråda 
med intressenterna för att ta reda på exakt vilken information användarna behöver och vilken in formation organisationerna är 
beredda att lägga ut på webbsidan.  
 Informationen bör ge parterna möjlighet att undvi ka misstag och 
istället upprepa de positiva erfarenheter som gjorts av andra. Kommissionen kommer därför inte att själv fastställa de bästa 
metoderna. 
                                                
 
13 Se fotnot 6. 
 
SV 9   SV 2.2.3.2 Riktlinjer för förhållandet me llan konkurrenslagstiftningen och 
standardavtalsklausuler på EU-nivå  
 Kommissionen planerar för närv arande inte att offentliggöra 
separata riktlinjer för ut arbetande och användning av 
standardavtalsklausuler. Kommi ssionen har redan framhållit att 
man generellt är positiv till avtal som främjar ömsesidig ekonomisk penetration av den inre marknade n eller som stödjer utvecklingen 
av nya marknader och förbättrade utbudsvillkor
14. Man kommer 
således generellt att se positivt på utarbetande eller användning av 
standardavtalsklausuler på EU-nivå, men i vissa fall kan avtal eller samordnade insatser för att anvä nda standardavtalsklausuler vara 
oförenliga med konkurrenslagstiftningen. 
 I detta sammanhang bör man up pmärksamma kommissionens 
”Riktlinjer för tillämpningen av artikel 81 i EG-fördraget på 
horisontella samarbetsavtal”
15, särskilt avsnitt 6 i detta som 
innehåller riktlinjer för standard iseringsavtal. Även om de inte 
specifikt gäller avtal om standard avtalsklausuler, kan parterna 
använda dem som vägledning fö r att undvika problem när de 
beslutar att använda st andardavtalsklausuler. 
2.2.3.3 Identifiera juridiska hinder för användningen av 
standardavtalsklausuler på EU-nivå 
 Kommissionen kommer tillsammans med berörda parter att 
undersöka vilka eventuella  rättsliga hinder för 
standardavtalsklausuler på EU-niv å som finns i medlemsstaterna i 
syfte att vid behov och om lämpligt undanröja dessa hinder. Detta 
kan ske genom att frivilliga åtgärder vidtas av den berörda 
medlemsstaten, genom att ett överträdelseförfarande inleds av kommissionen (om hindren innebä r en överträdelse av EU-
lagstiftningen) eller genom att a ndra åtgärder t.ex. i form av 
lagstiftning vidtas på EU-nivå (om ingen överträdelse skett).  
 Kommissionen kommer först a tt genomföra en undersökning om 
detta efter samråd med intresse nterna om undersökningens innehåll 
och struktur, för att se  till att den inriktas på aspekter som är 
relevanta för marknadsaktörerna. 
2.3 En icke-sektorsspecifik åtgärd – et t frivilligt instrument i europeisk 
avtalsrätt (åtgärd 3 i handlingsplanen) 
 I handlingsplanen anges bland annat att det då inte fanns några tecken på att 
den sektoriella strategi som använts ditin tills skapat problem eller att den bör 
överges. Det ansågs dock lämpligt a tt undersöka om icke -sektorsspecifika 
                                                
 
14 Tillkännagivande från kommissionen 2001/C 3/02, (EGT C3/2, 6.1.2001), punkt 169. 
15 Ibid. 
 
SV 10   SV åtgärder – t.ex. ett frivilligt instrument – är nödvändiga för att lösa problem 
som rör den europeiska avtalsrätten. 
 Kommissionen avser att fortsätta denna pr ocess parallellt med utarbetandet av 
den gemensamma referensramen och med beaktande av de synpunkter som 
hittills förts fram av intressenterna avseende deras prefer enser när det gäller 
parametrarna för ett eventuellt sådant instrument, om ett sådant instrument skulle anses nödvändigt. Det kan myck et väl hända att arbetet med den 
gemensamma referensramen – särskilt samrådet med intressenter – ger relevant 
information om detta. 
 Kommissionen kommer att bere da tillfällen att diskutera om det är lämpligt att 
införa ett sådant instrument . Det är alltför tidigt att spekulera om resultatet av 
sådana diskussioner, men det är viktig t att framhålla att kommissionen inte har 
för avsikt att föreslå en ”europeisk  civillag” som skulle harmonisera 
avtalsrätten i medlemsstaterna. Att diskussioner förs bör inte heller tolkas som ett ifrågasättande av de strategier som idag används för att främja fri rörlighet på grundval av flexibla och effektiva lösningar.  
 Man har fastställt en rad parametrar  för diskussionerna om behovet av ett 
instrument på grundval av samrådet om  handlingsplanen och kommissionens 
egna överväganden, bland annat behove t att beakta skillnaderna mellan 
transaktioner som sker med konsumenter å ena sidan och de transaktioner som 
sker mellan företag eller med offentliga myndigheter å den andra, i vilken utsträckning det redan finns andra til lfredsställande lösningar (inbegripet 
standardavtalsklausuler på EU-nivå) samt behovet att re spektera olika rättsliga 
och administrativa kulturer i medlemsstaterna. Dessa parametrar måste beaktas 
vid den kommande diskussionen om huruvida det är lämpligt att införa ett 
sådant instrument. Vissa av dessa parame trar behandlas mer utförligt i bilaga 
II. 
 Om man stöter på problem som kräv er lösningar på EU-nivå, kommer 
kommissionen dessutom att göra en utvidga d konsekvensanalys för att studera 
dessa lösningars na tur och innehåll. 
3. F
ÖRBEREDELSER OCH UTARBETANDE AV DEN GEMENSAMMA REFERENSRAMEN  
3.1 Förberedelser: forskning samt EU-ins titutionernas, medlemsstaternas och 
andra intressenters deltagande 
3.1.1 Översikt  För att få fram en gemensam referensram av hög kvalitet kommer 
kommissionen att finansiera tre års forskning inom det sjätte 
ramprogrammet för forskning och teknisk utveckling
16. Förslagen till 
forskningsprojekt har utvärderats och arbetet ska enligt planerna inledas 
inom kort.  
                                                 
16 Beslut nr 1513/2002/EG (EGT L 232, 29.8.2002, s. 1). 
 
SV 11   SV  Senast 2007 förväntas forskarna öv erlämna en slutrapport med alla de 
uppgifter som behövs för att kommi ssionen ska kunna utarbeta en 
gemensam referensram. Rapporten ska därför innehålla ett utkast till 
gemensam referensram som forskarna anser vara lämplig för de ändamål som anges i handlingsplanen.  
3.1.2 Intressenternas deltagande 
 Det är nödvändigt att intressenterna  deltar i processen, vilket också 
framhölls av dem som yttrat  sig om handlingsplanen. 
 Vid Europaparlamentets och ko mmissionens gemensamma konferens i 
april 2004 föreslogs – och stöddes – följande fyra nyckelkriterier för ett 
framgångsrikt deltagande: 
• Olika rättstraditioner: Det är viktigt att beakta de olika 
rättstraditioner som finns inom EU. 
• Balans i fråga om ekonomiska intr essen: Man måste beakta en rad 
olika företags intressen inom vitt skilda branscher – från små och 
medelstora företag till multinationella företag – samt konsumenters 
och praktiskt verksamma juristers intressen. 
• Engagemang: Intressenterna måste ställa resurser till förfogande för 
att löpande ge konkret stöd. 
• Teknisk sakkunskap: Behövs för att man ska kunna 
bemötaforskarna och ge dem detaljerad feedback. 
 Dessa kriterier kommer att beaktas när de strukturer som behandlas 
nedan upprättas. Strukturerna i del 1 kommer att ingå i avtalet mellan 
kommissionen och forskarna.  
 Del 1: Tekniskt stöd 
• Kommissionen kommer att skap a ett nätverk med sakkunniga 
intressenter som löpande och på et t detaljerat sätt ska bidra till 
forskarnas förberedelsearbete. 
• Regelbundna seminarier på alla teman som rör forskningsuppdraget 
kommer att anordnas för att intr essenterna ska kunna identifiera 
konkreta frågor som måste beaktas och ge feedback. Seminarier 
kommer att hållas om varje tema , så att intressenterna och 
kommissionen kan följa arbetet. De ämnen som tas upp kommer att 
vara specifika, och antalet delt agare i seminarierna kommer av 
effektivitetsskäl att vara begränsat.  
 
SV 12   SV • Denna process kommer att stödjas genom en särskild webbplats för 
forskare, sakkunniga intressenter , kommissionen, medlemsstaternas 
sakkunniga och Europaparlamentet. Utkasten kommer att uppdateras på webbplatsen i takt  med att forskningsarbetet 
fortskrider och på grundval av intressenternas synpunkter. 
• När diskussioner förts om hur uppd elningen av de olika aspekterna 
göras kan det vara lämpligt att fast ställa riktlinjer  för den tekniska 
delen för att se till att forskarna och intressenterna har en tydlig bild 
av processen och en gemensam syn på den. Det kan exempelvis gälla en struktur för den öv ergripande samordningen av 
intressenternas arbete, t.ex. en styrgrupp med både forskare och 
sakkunniga intressenter. 
 Del 2: Politiska överväganden samt översyn 
 Kommissionen kommer att  
• som begärt ge Europaparlamentet och rådet regelbundna 
lägesrapporter,  
• regelbundet anordna högnivåevenemang där Europaparlamentet 
och rådet deltar, och 
• tillsätta en arbetsgrupp med expert er från medlemsstaterna för att 
informera dem om de framsteg  som görs och ge möjlighet till 
feedback. 
 De två delarna kan också periodvis föras samman till ett 
diskussionsforum för att bereda til lfälle till en vidare diskussion. 
3.1.3 Den gemensamma referensra mens struktur och innehåll – olika 
möjligheter 
 Det forskningsarbete som utförs för att utarbeta den gemensamma 
referensramen ska syfta till att fastställa de bästa lösningarna med beaktande av de olika ländernas av talsrätt (såväl rättspraxis som 
sedvana), EU-lagstiftningen och rele vanta internationella instrument, 
särskilt FN:s konvention angående avta l om internationella köp av varor 
från 1980. Annat befintligt material som är relevant kommer också att 
beaktas, samtidigt som man måst e se till att den gemensamma 
referensramen är förenlig med EU:s särskilda krav. 
 
SV 13   SV  Den struktur som planeras för de n gemensamma referensramen (ett 
exempel på tänkbar struktur ges i b ilaga I) är följande: Först anges 
gemensamma grundläggande principer inom avtalsrätten, inbegripet 
riktlinjer för när man kan behöva gö ra avsteg från dessa grundläggande 
principer. Därefter följer defini tioner av nyckelbegreppen. Sedan 
kompletteras dessa principer och definitioner med mallbestämmelser, som utgör huvuddelen av den gemensamma referensramen. En åtskillnad kan göras mellan mallbestämmelser som är tillämpliga på avtal som sluts mellan företag eller mellan privatpersoner å ena sidan och mallbestämmelser för avtal mellan företag och konsument å den andra. 
 Vissa av de som yttrade sig har gett  förslag på områden som de anser kan 
ingå i den gemensamma referensramen. I många fall gäller det allmänna begrepp som inte är specifika för vissa typer av avtal eller avtalsparter. Det främsta kriteriet för att faststäl la vilka områden som ska ingå bör 
vara huruvida det är lämpligt för a tt göra gemenskapens regelverk mer 
konsekvent. 
 Två avtalstyper som nämnts är dock konsumentavtal och 
försäkringsavtal. Kommissionen förvän tar sig att man vid utarbetandet av 
den gemensamma referensramen ägnar särskild uppmärksamhet åt dessa 
två områden. Andra områden som tagits upp och som kan ingå i den gemensamma referensramen är försäljningsavtal, tjänsteavtal och avtalsklausuler som rör äganderättsförbehåll och överlåtelse av äganderätt när det gäller varor.  
 Kommissionen har också beaktat en undersökning som gjordes på 
begäran av Europaparlamentet och råde t för att ta reda på om problem 
uppstår på grund av skillnader i fråga om samspelet mellan avtalsrätten 
och skadeståndsrätten respektive mellan avtalsrätten och egendomsrätten
17. Kommissionen har mot bakgrund av denna 
undersökning dragit slutsatsen att det inte uppkommer några nämnvärda problem på grund av skillnader i fråg a om samspelet mellan avtalsrätten 
och skadeståndsrätten i de olik a medlemsstaterna. Mer betydande 
problem förefaller uppstå vid samspelet mellan avtalsrättsliga bestämmelser och egendomsrätten i medlemsstaterna. Vid utarbetandet 
av den gemensamma referensramen måste man i största möjliga utsträckning överväga hur  dessa problem ska lösas för att förbättra 
gemenskapens regelverk idag och i framtiden. 
                                                
 
17 Se fotnot 1. 
 
SV 14   SV 3.2 Kommissionens utarbetande av den gemensamma referensramen 
3.2.1 Lämplighet med avseende på målen i handlingsplanen  Kommissionen är inte bunden av fors karnas slutrapport, utan kommer att 
införa ändringar om det behövs för att uppnå målen i handlingsplanen. 
3.2.2 Praktisk genomförbarhet 
 Kommissionen kommer i si n utvärdering av forska rnas slutrapport att se 
till att utkastet till gemensam refe rensram testas med avseende på den 
praktiska genomförbarheten på gr undval av konkreta exempel när det 
gäller den gemensamma referensrame ns planerade användningsområden.  
 Det innebär att man kommer att kontro llera att utkastet till gemensam 
referensram är lämpligt att använda för att förbättra gemenskapens regelverk och utarbeta lagstiftning. Det kan betyda att utkastet till 
gemensam referensram används i ett fö rslag som syftar till att ändra ett 
befintligt direktiv.  
 Det kan t.ex. ske inom ramen för ko mmissionens planer att se över EU:s 
konsumentlagstiftning och som ett led i eventuella åtgärder som vidtas i samband med översynen av direktiv 2000/35/EG om bekämpande av sena betalningar vid handelstransaktioner
18 
 Utkastet kommer att ändr as på grundval av de lä rdomar som dras innan 
kommissionens slutliga gemens amma referensram antas. 
 Utkastet till gemensam referensram kan också användas av andra 
institutioner som försöksverk samhet. Under denna fas kan 
medlemsstaterna också ombes granska införlivandet av en viss befintlig 
rättsakt och överväga hur utkastet  skulle ha kunnat bidra. Dessutom 
behöver man undersöka om utkastet till gemensam referensram är 
lämpligt att använda i samband med åt gärderna 2 och 3, återigen genom 
att använda konkreta exempel. Man kommer också att undersöka olika 
metoder att kontrollera om utkastet  till gemensam referensram är 
lämpligt som ett verktyg för internationell medling och om det kan användas i kommissionens egna avtalsförhållanden. 
3.2.3 Samråd om kommissionens gemensamma referensram 
 Arbetet kommer att leda fram till en gemensam referensram för 
kommissionen som kommer att läggas fram för slutligt samråd. Europaparlamentet, rådet och medlemsstaterna kommer att få tillfälle att granska forskarnas slutrapport oc h kommissionens utvärdering. En 
interinstitutionell arbetsgrupp kan ocks å tillsättas för att diskutera 
användningen av den gemensamma referensramen i hela lagstiftningsprocessen. Samrådet me d medlemsstaterna kan fortsätta 
                                                
 
18 EGT L 200, 8.8.2000, s. 35. 
 
SV 15   SV genom den arbetsgrupp med nationella  experter som kommer att följa 
förberedelsearbetet. 
 Nästa steg är ett öppet samråd i form  av en vitbok, som ger intressenterna 
möjlighet att föra fram sina synpun kter. Kommissionens gemensamma 
referensram kommer därför att översättas till EU:s alla officiella språk. 
Intressenterna kommer att få mins t sex månader på sig att yttra sig. 
Samrådet möjliggör en nära gr anskning av den gemensamma 
referensramens innehåll och ger til lfälle att behandla eventuella 
skillnader mellan de olika språkversionerna för att se till att slutversionen är helt samstämmig och fullt begriplig på alla språk. 
3.2.4 Kommissionens antagande av de n gemensamma referensramen 
 Kommissionen ska enligt planerna anta den gemensamma referensramen 
2009. Referensramen kommer att offentliggöras på en rad olika håll, bland annat i Europeiska unionens of ficiella tidning och kommer att ses 
över vid behov. Man kommer att fast ställa mekanismer för uppdatering 
av referensramen.  
 
SV 16   SV ANNEX I  
Possible structure of the CFR 
The main goal of the CFR is to serve as a tool box for the Commission when preparing 
proposals, both for reviewing the existing acquis  and for new instruments. To that aim, the 
CFR could be divided into three parts: fundamental  principles of contract law; definitions of 
the main relevant abstract legal terms and model rules of contract law. 
CHAPTER I – Principles 
The first part of the CFR could provide some common fundamental principles of European 
contract law and exceptions for some of these pr inciples, applicable in limited circumstances, 
in particular where a contract is  concluded with a weaker party. 
Example: Principle of contractual freedom; exception: application of mandatory rules; 
Principle of  the binding force of contract ; exception: e.g. right of withdrawal; principle of 
good faith 
CHAPTER II – Definitions 
The second part of the CFR could provide some definitions of abstract legal terms of 
European contract law in partic ular where relevant for the EC acquis . 
Examples: definition of contract, damages. Concerning the definition of a contract, the 
definition could for example also explain when a contract should be considered as concluded.  
CHAPTER III – Model rules 
SECTION I – Contract  
1. Conclusion of a contract: i. e. notion of offer, acceptance,  counteroffer, revocation of 
an offer, time of conclusion of a contract. 
2. Form of a contract: i.e. written contract, oral contra ct, electronic contract and 
electronic signature. 
3. Authority of agents: direct  and indirect representation. 
4. Validity: i.e. initial impossibility, incorrect information, fraud, threats. 
5. Interpretation: i.e. general rules of interpretation, reference to all relevant 
circumstances. 
6. Contents and effects: i.e. statements gi ving rise to contractual obligation, implied 
terms, quality of performance, obligation to  deliver the goods / provide the services, 
conformity of the performance with the contract. 
 
SV 17   SV SECTION II  – Pre-contractual obligations 
1. Nature of pre-contractual ob ligations (mandatory or not) 
2. Pre-contractual information obligations:  
a. General/Form: i.e. written information, by any clear and comprehensible way. b. Information to be given before the conc lusion of the contract: i.e. information 
regarding the main charact eristics of goods or servic es, price and additional 
costs, regarding the rights of the consumer, specific information for e-contracts. 
c. Information to be given at the conc lusion of the contract: i.e. information 
regarding the right to  ask for arbitration. 
d. Information to be given after the conclu sion of the contract: i.e. obligation to 
notify any modification of the information. 
SECTION III – Performance / Non-Performance:  
1. General rules: i.e. place and time of performance, performance by a third party, time 
of delivery, place of delivery, costs of performance. 
2. Non-performance and remedies in general: 
a. Non-performance : notion of breach of contract b. Remedies in general: i.e. remedies av ailable, cumulation of remedies, clause 
excluding or restricting remedies. 
3. Particular remedies for non-performance: i. e. right to performance, to terminate the 
contract (right of rescissi on), right of cancellation, right for a price reduction, repair, 
replacement, right to damages and interest.  
SECTION IV – Plurality of parties  
1. Plurality of debtors 2. Plurality of creditors 
SECTION V – Assignment of claims   
1. General principles: i.e. contractual claims  generally assignable, partial assignment, 
form of assignment. 
 
SV 18   SV 2. Effects of assignment as be tween Assignor and A ssignee: i.e. rights  transferred to 
assignee, when assignment takes effects. 
3. Effects of assignment as between Assignee and Debtor: i.e. effect on debtor’s 
obligation, protection of debtor. 
SECTION VI – Substitution of new debtor - Transfer of contract  
1. Substitution of new debtor: i.e. effects of substitution on defences and securities 2. Transfer of contract 
SECTION VII – Prescription  
1. Periods of prescription and their commencement 2. Extension of period 3. Renewal of periods 4. Effects of prescription 
SECTION VIII – Specific rules for contract of sales  
SECTION IX – Specific rules for insurance contracts  
 
SV 19   SV ANNEX II  
Parameters concerning the optional instru ment – For further discussion on the 
opportuneness of this instrument 
This annex presents some parameters concer ning an optional instru ment which should be 
taken into account during the furthe r discussion on its opportuneness.  
1. Concerning the general contex t of an optional instrument: 
The existing legal framework, in particular existing European legislation relating to 
contract law and the ongoing work regard ing the future Re gulation on the law 
applicable to contractual obligations should be taken into account within this 
reflection process. The results of meas ure I regarding the improvement of the acquis  
as well as those of measure II will have to be considered.  
Moreover, an extended impact assessment will have to be carried out regarding this 
measure. Such an exercise implies that , among others, the following questions are 
considered before any decision on the adoption of an optional instrument:  
● What problem(s) are being addressed? 
● What is the overall policy objective,  in terms of the desired impacts? 
● What would happen under a ‘no change’ scenario? 
● What other options are available to m eet the objectives? (eg different types of 
action, more or less ambitious options) 
● How are subsidiarity and pr oportionality taken into account? 
● What are types and the scale of positiv e and negative impacts associated with 
each option – whether economic, social, environmental – and are there tensions/trade offs between them? 
● How can the positive impacts be maximi sed and negative impacts minimised? 
Are any associated measures needed to achieve this? 
● Who is affected? Are any specific groups particularly affected? 
● Are there impacts outside the EU? 
● How will the instrument be implemented and the impact in practice monitored 
and evaluated? 
● What were the views of stakeholders? 
2. Concerning the binding nature of an optional instrument 
In the Action Plan, the Commission pres ented different possible approaches 
concerning the binding nature of an optional instrument. This instrument could either 
be a set of rules on contract law which w ould apply unless its application is excluded 
 
SV 20   SV by the contract of  the parties (“ opt out ”) or a purely optional model which would 
have to be chosen by the parties through a choice of law clause (“ opt in ”). The latter 
would give parties the greatest de gree of contractual freedom.  
Respondents’ positions on this issue were clear, with most favouring an “ opt in ” 
model. The governments which expressed an  opinion on this po int, supported the 
“opt in ” model which they consider being of great importance in  preserving the 
principle of contractual freedom. Businesse s also supported such a voluntary scheme 
and again stressed the importance of the ge neral principle of contractual freedom. 
Further, almost all legal practitioners called for an “ opt in ” solution. Finally, a 
majority of academics seemed also to prefer this solution. 
The Commission shares stakeholders’ view of the importance of the principle of 
contractual freedom and had al ready underlined in the Actio n Plan that the principle 
of “contractual freedom should be one of the guiding principles of such a contract 
law instrument” and that consequently  “ it should be possible for the specific rules of 
such a new instrument, once it has been chosen by the contracting parties as the 
applicable law to their contract, to be adapted by the parties according to their 
needs ”. A limit to contractual freedom would only be acceptable in relation to some 
mandatory provisions contained in the opti onal instrument, particularly provisions 
aiming to protect consumers (see point 4  below). 
In that context, and as suggested by c ontributors, the Commission considers that 
future consultations and de bates should follow this dir ection and should take into 
account the coherence of such  an optional instrument with the Rome Convention of 
1980 on the law applicable to the contractua l obligations and the subsequent Green 
Paper of January 2003 on the conversion of  the Rome Convention into a Community 
instrument and its modernisation. This latt er point was underlined by all respondents. 
Contributors to the Action Plan mentioned di fferent approaches which could be used 
as a basis for further reflection on the que stion of the articulation of an optional 
instrument and the successor of the Ro me Convention (“Rome I”). The first 
suggestion, as put forward by some contri butors, would be to adopt the optional 
instrument as international uniform law. Th e main example of an instrument adopted 
as international uniform law is the Vienna Convention on the International Sale of 
Goods (CISG). Within that  approach, the optional in strument would contain a 
provision relating to its scope19 and Rome I would not then apply to matters 
regulated by the optional instrument. Moreover,  for all the aspects of contract law not 
provided by the optional instrument, th e parties would use the national law 
applicable according to the provisions of Rome I. The second approach presented by 
respondents to ensure such coherence w ould be through Article  20 of the Rome 
Convention20. In this case, the optional instru ment would again contain a clause 
relating to its scope  and Rome I would not then apply to matters regulated by the 
optional instrument. An adaptation of Artic le 20 could be envisaged. Finally, the 
                                                 
19 The scope clause could provide that the optional instru ment is applicable to contracts where at least one 
of the parties is established in a Member State. 
20 Article 20 of the Rome Convention: “This Conventio n shall not affect the application of provisions 
which, in relation to particular matters, lay down ch oice of law rules relating to contractual obligations 
and which are or will be contained in acts of th e institutions of the European Communities or in 
national laws harmonized in implementation of such acts”. 
 
SV 21   SV third possibility suggested by stakeholders w ould be to adopt the optional instrument 
as a Community instrument, which would not  benefit from any priority over Rome I 
and that the parties could c hoose as applicable law to th eir contract on the base of 
Article 321 of the Rome Convention. In this cas e, the optional instrument would not 
contain any scope clause but  only provisions of substa ntive law. As suggested by 
stakeholders, Article 3, pa ragraph 1 could be interpre ted in a way to leave the 
possibility for the parties to choose the opti onal instrument as applicable law to their 
contract. The possibility of  such interpretation could be clarified in Rome I. 
It is clear from the approaches suggeste d by respondents that the works undertaken 
on the conversion of the Rome Convention into a Community instrument and its 
modernisation and those on European Contract Law need to be coherent. Even if it is 
too premature to take any decision on th e opportuneness and adoption of the optional 
instrument, it is important to ensure that  the future Community instrument “Rome I” 
takes into account the possibility of a cohe rent articulation of its provisions with a 
possible future optional instrument. 
3. Concerning the legal form of an optional instrument 
In the Action Plan, the Commi ssion suggested that an optio nal instrument could take 
the legal form of a regulation or a recommendation which would exist in parallel with, rather than instead of, national contract laws. 
As we have seen above, a great majority of respondents expressed its preference for 
an “opt in ” instrument. If this approach is follo wed, there is signifi cant support for a 
regulation. However, among the academics’ c ontributions, some are in favour of a 
non-binding instrument, for example a recommendation.  
For an “opt-out” instrument a regulation would be more appropriate as, unlike a 
recommendation, it is directly applicable. For an “opt-in” instrument, the choice of 
its legal form will depend on the approach chosen for the articulation of this 
instrument with the successor of the Rome  Convention (see point 1 above). In this 
context, in the light of the three approach es suggested by stakeholders, the form of a 
Regulation may seem more appropriate. 
4. Concerning the content of an optional instrument 
In its Action Plan, the Commission made clear  that in reflecting on the content of a 
non-sector-specific instrument, the future  CFR should be take n into account. The 
content of this CFR would be likely to se rve as a basis for the discussions on the 
optional instrument. On that point, most of the stakeholders agreed with the 
Commission view even if the question of whether the new instrument should cover 
the whole scope of the CFR or only parts of it was left open. 
The question of whether this optional inst rument should contain only some general 
contract law components or also component s for specific contracts which are of a 
                                                
 
21 Article 3.1 of the Rome Convention: “A contract shall be governed by the law chosen by the parties. 
The choice must be expressed or demonstrated with r easonable certainty by the te rms of the contract or 
the circumstances of the case. By their choice the par ties can select the law applicable to the whole or a 
part only of the contract. 
 
SV 22   SV great economic importance in the internal mark et, i.e. contract of sale or services, 
was also left open in the Action Plan. Many stakeholders agreed on the fact that an 
optional instrument should contain some pr ovisions of general contract law as well 
as provisions relating to sp ecific contracts which have significant importance for 
cross-border transactions . Concerning provisions of general contract law, 
stakeholders suggested that the optional instrument could contain, for instance, 
provisions relating to the conc lusion, validity and interpretation of contracts as well 
as performance, non-performance and reme dies. Concerning specific contracts, 
several suggestions were made: the optiona l instrument should contain rules relating 
to contract of sale, exchange, donation, leas e, cross-border financ ial transactions and 
contracts of insurance. Some stakeholders also expressed the view that the optional 
instrument should cover areas of law linked to  contract law, i.e. security law, unjust 
enrichment as well as rules on cr edit securities on movable goods.  
Thus, according to these contributions, an optional instrument could have different 
components, i.e. parts relating to genera l contract law and/or certain specific 
contracts. However, the exact content of an optional instrument and which sectors 
should receive special atten tion will need to be further discussed. An optional 
instrument should only contain those areas of contract law, whether general or 
specific to certain contracts, which clear ly contribute to addressing identified 
problems, such as barriers to the smooth functioning of the internal market.  
5. Concerning the scope of  an optional instrument 
Concerning the scope of an optional instru ment, two main issues can be identified 
which would need to be addre ssed through furthe r reflection. 
Firstly, in the Action Plan, the Commissi on raised the question of whether an 
optional instrument should cover solely bu siness-to-business tran sactions or also 
business-to-consumer contracts. In the latt er case, the new instrument would contain 
mandatory provisions concer ning consumer protection.  The Commission underlined 
the importance of the principle of contractua l freedom that allows parties, once they 
have decided to apply the optional instru ment to their contract, to adapt this 
instrument according to their needs. Howeve r, it also noted that this freedom could 
be restricted by the mandatory characte r of some limited provisions of the new 
instrument, e.g. those relati ng to consumer protection.  
In answering this question, it is important to remember th e main goal of the optional 
instrument, namely the smoother functioning of  the internal market. It is clear that 
including business-to-business transactions  would facilitate th at goal. However, 
business-to-consumer transactions are also of great economic importance for the internal market and, to that  extent, their inclus ion would be justif ied. In this case, 
consumers would need to be afforded a suffi ciently high level of protection to ensure 
benefits for the demand-side of the market  (consumers) as well as the supply-side 
(businesses). In that context, most stakeh olders considered that a new instrument 
should apply to business-to-consumer transac tions as well and so include mandatory 
rules to ensure a high leve l of consumer protection.  
Here it should be noted that national ma ndatory rules, applicable on the basis of 
Articles 5 and 7 of the Rome Convention,  can increase transaction costs and 
constitute obstacles to cross-border contract s. In that context, the introduction in the 
 
SV 23   SV optional instrument of mandatory provisions in the meaning of in Articles 5 and 7 of 
the Rome Convention could represent a grea t advantage: the parties, by choosing the 
optional instrument as appli cable law to their contract, would know from the moment 
of the conclusion of the c ontract which mandatory rules are applicable to their 
contractual relationship. That would pr ovide legal certainty in cross border 
transactions and the relevant  providers of services an d goods could market their 
services or products throughout the whole Eu ropean Union using one single contract. 
The optional instrument would then become  a very useful tool for the parties. 
However, in such a situation, it would need to be  certain that, where the parties have 
chosen the optional instrument as applic able law, other national mandatory rules 
would no longer be applicable. That woul d depend on the solution chosen for the 
articulation of the optional instrument  with Rome I (see point 1 above). 
Secondly, the introduction of the business-to-business tran sactions within the scope 
of the optional instrument raises another i ssue. It concerns the articulation of the 
optional instrument and the Vienna Conven tion on the International Sale of Goods 
(CISG). In its Action Plan, the Commission asked for some comments on the scope of the optional instrument in relation to the CISG. Many stakeholders presented their 
view on this issue. All of them agreed on the necessity to ensure coherence between 
an optional instrument and the CISG. However, there was less consensus on how to ensure such coherence: while some consid ered that the optiona l instrument should 
only provide for complementary rules to th e CISG, others proposed that the CISG 
should become part of the optional instrument.  
The question of the relationship between the optional instrument and the CISG 
would depend, on the one hand, on the scope of the optional instrument
22, and, on the 
other hand, on the binding nature of this new instrument, i.e. “ opt in ” or “ opt out ”. 
As noted in point 1, the major ity of respondents favoured an “ opt in ” instrument. In a 
scenario where the optional instrument was an “ opt in ” instrument applicable to 
business-to-business international sa les of goods, by choosing the optional 
instrument as applicable law to their cont ract, the parties would have tacitly excluded 
the application of the CISG on th e base of Article 6 of the CISG23. However, in the 
alternative scenario of an “ opt out ” instrument applicable to business-to-business 
international sales of goods, the problem of  determining the appropriate application 
of the two instruments could be more difficu lt to solve. That would be an argument 
in favour of an “ opt in ” instrument, an approach pref erred so far by stakeholders. 
6. Concerning the legal base of an optional instrument 
In its Action Plan, the Commission launched the reflection on the legal base of a new 
instrument and welcomed comments fr om stakeholders. However, very few 
contributors expressed their view on that issue. While one Member State proposed 
Article 308 of the TEC for an “ opt in ” instrument and Article 95 TEC for an “ opt 
out” scheme, a group of academic lawyers preferred Article 65 TEC.  
                                                 
22 If the optional instrument is not applicable to international sales of goods, there is no problem of 
competition between this optional instrument and the CISG. 
23 Article 6 of the CISG: “The parties may exclude the application of this Convention or, subject to 
article 12, derogate from or vary the effect of any of its provisions.” 
 
SV 24   SV The question of the legal base is closely linked with the questions of the legal form 
of the optional instru ment (see point 2 above), of its content (see point 3 above) and 
its scope (see point 4 above). More reflect ions on the important issue of the legal 
base will be necessary within a larger debate on the parameters of an optional 
instrument.