SV    SV  EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 22.10.2004 
KOM(2004) 718 slutlig 
2004/0251 (COD)   
Förslag till 
EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV  
om vissa aspekter på med ling i civilrättsliga tvister 
{SEK(2004)1314} 
(framlagt av kommissionen) 
 
SV 2   SV MOTIVERING  
1. F ÖRSLAGETS TILLÄMPNIN GSOMRÅDE OCH SYFTE  
1.1. Syfte 
1.1.1. Att säkra en faktisk till gång till rättslig prövning 
En faktisk tillgång till rättsli g prövning är ett av huvudmåle n med EU:s politik för att 
upprätta ett område med frihet, säkerhet oc h rättvisa, där indivi der och företag inte 
hindras eller avskräcks från att ut öva sina rättigheter på grund av att 
medlemsstaternas rättsliga och administ rativa system är oförenliga eller 
komplicerade. Faktisk tillg ång till rättslig prövning i nnefattar, i detta sammanhang, 
att främja att individer och företag har tillgång till lämpliga tvistlösningsmekanismer, inte enbart till rättsväsendet.  
Det föreslagna direktivet innehåller två typer av bestämmelser som bidrar till att 
uppnå detta mål genom att de  underlättar tillgång till tv istlösning. För det första 
bestämmelser som skall säkerställa att det råder ett gott samspel mellan medling och domstolsförfaranden genom att man in för gemensamma minimiregler inom 
gemenskapen för vissa centrala civilpro cessrättsliga spörsmål. För det andra 
bestämmelser som ger medlemsstaternas dom stolar verktyg för att aktivt främja 
medling, utan att för den skull göra me dling obligatorisk eller koppla den till 
särskilda sanktioner.  
Bestämmelser om själva medlingsprocessen och om utnämning elle r auktorisation av 
medlare har inte tagits me d i direktivet. Med hänsyn t ill synpunkterna på grönboken 
från 2002 och den senaste utvecklingen på na tionell nivå är de t inte uppenbart att 
lagstiftning är det mest gångbara politiska alternativet för att lösa sådana frågor. 
Kommissionen har alltså uteslutit lagstiftn ing om själva medlingsprocessen från 
förslaget, och i stället försökt att uppm untra självreglering, även genom detta 
direktivförslag. 
Under remissrundan om det preliminära utkastet  till det här försla get tillstyrkte de 
flesta av de tillfrågade valet av såväl de  frågor som omfattas av förslaget som de 
frågor som har uteslutits från det. I förhå llande till det preliminära utkastet har vissa 
ändringar, av främst redaktionell karakt är, gjorts i en del bestämmelser; dessa 
ändringar beskrivs nä rmare i avsnitt 3.  
1.1.2. Ett gott samspel mellan med ling och domstolsförfaranden 
De frågor som tas upp i förslaget är främst  sådana som inte kan lösas genom privata 
initiativ. Det gäller bland annat civilpro cessrättsliga regler  som kan påverka 
användningen av medling och dess effektivitet. Samspelet mellan medling och vanliga rättegångar i tvistemål kan bli aktuell i flera sammanhang. Några exempel: 
– Parterna överväger att använda  sig av medling omedelbart efter det att tvisten har 
uppstått som ett alternativ ti ll att väcka talan.  Om parterna väljer medling, men 
inte kan förlikas, inleds tvistemålsrättegången direkt efter det att medlingen har avslutats.  
 
SV 3   SV – Om en förlikning nås genom medling, kan det hända att en av parterna inte 
uppfyller sin del av överenskommelsen, vilk et innebär att rättegång måste inledas 
i alla fall. 
– Parterna väcker talan omed elbart efter det att tviste n har uppstått, utan att de 
(ännu) överväger att tillgripa medling. 
För närvarande finns det flera osäkerhets faktorer i samspelet mellan medling och 
tvistemålsrättegång på grund av att natione lla processrättsliga bestämmelser saknas 
eller skiljer sig åt. Så dana osäkerhetsfaktorer gör sig sä rskilt starkt gällande i fall 
med utländsk anknytning. Även om medling kan vara den lämpligaste formen av 
tvistlösning i ett visst fall, kan det på gr und av dessa osäkerhetsfaktorer hända att 
parterna ändå väljer en traditionell tvistemå lsrättegång. Ett fast regelverk, präglat av 
förutsebarhet, bör kunna bidra till att göra me dling till ett likvärdigt alternativ till 
rättegång, där omständigheter kopplade till den konkreta tvisten ha r störst betydelse 
för parternas val av tvistlösningsmetod. Ett sådant regelverk bör också göra det 
möjligt för parterna att tillgripa rättegång för tvistens lösning, även om medlingsförsök görs.  
1.1.3. Att främja medling 
Värdet av en ökad användning av medling lig ger främst i fördelarna hos detta slags 
tvistlösningsmekanism i sig: det är ett sn abbare, enklare och kostnadseffektivare sätt 
att lösa tvister, där man kan ta hänsyn till fler av parternas intr essen, där det finns en 
större chans att nå en överenskommelse so m respekteras på frivillig väg och där en 
vänskaplig och långsiktig relation mellan pa rterna kan bevaras. Kommissionen anser 
att medling har en outnyttjad potential som tvistlösningsmetod och som ett sätt att ge 
individer och företag faktisk tillgång till rättslig prövning.  
Gemenskapen har emellertid med nödvändighet en begränsad roll som främjare av 
medling. Den enda konkreta åtgärden fö r att främja medling i förslaget är 
medlemsstaternas skyldighet att tillåta domst olarna att föreslå parterna tvistlösning 
genom medling. Ett balanserat förhålland e mellan medling och rättegång kommer 
dock även att bidra till att indirekt främja medling. 
Strävandena att uppnå förslagets mål kan inte  isoleras från själva tillhandahållandet 
av medlingstjänster. Frågan om medlingens  kvalitet måste därför  tas upp tillsammans 
med och som en följd av de andra bestäm melserna i direktivförslaget, som måste 
bygga på en tillräcklig t hög nivå av ömsesidigt förtro ende mellan medlemsstaterna i 
tvister med anknytning till flera länder.  
1.1.4. Förhållandet till strukturen hos  medlemsstaternas rättsväsende 
En av de fördelar som ofta nämns i samb and med medling är at t en ökad användning 
av denna tvistlösningsmetod kan minska  belastningen på domstolsväsendet och 
därigenom korta ned de i många fall långa handläggningstiderna; i förlängningen kan 
man eventuellt spara offentliga resurser . Direktivförslaget försöker ju främja 
medling, och därmed kan det ha en positiv e ffekt i detta avseende. Det är emellertid 
inte något självändamål och det av flera skäl. För det första är rättsväsendets struktur 
en fråga där medlemsstaterna är exklusivt be höriga. För det andra, och viktigare, har 
medling i sig självt ett värde som en tv istlösningsmetod som individer och företag 
 
SV 4   SV lätt bör kunna använda sig av och som bör främjas oavsett dess förmåga att minska 
belastningen på domstolsväse ndet. Kommissionen ser inte medling som ett alternativ 
till rättegång. Medling är snarare en av fl era tvistlösningsmetoder som står till buds i 
det moderna samhället och den kan vara de n lämpligaste metoden att lösa vissa, men 
långt ifrån alla, tvister. Det bör också betonas att möjligheten att använda alternativa tvistlösningsmetoder i allmänhet inte på något sätt minskar medlemsstaternas skyldighet att upprätthålla e tt effektivt och rättvist rättsväsende, som uppfyller 
kraven i Europakonventionen om de mänskliga rättigheterna och är ett av de centrala 
fundamenten i ett demokratiskt samhälle.  
1.1.5. Konsekvensbedömning 
En preliminär konsekvensbedömning av de t här förslaget gjordes i samband med 
kommissionens årliga politiska  strategi för 2004. Förslaget har inte valts ut för en 
fördjupad konsekvensbedömning. Direktivfö rslaget syftar till att öka användningen 
av medling i EU, vilket skulle ha gynnsamma ekonomiska effekter genom att transaktionskostnaderna för individer och företag minskar tack vare snabbare och 
kostnadseffektivare tvistlösning. Medling kan också bidra till e tt sundare ekonomiskt 
klimat och samhällsklimat genom att rela tionen mellan parterna kan bibehållas efter 
det att tvisten har lösts, i motsats till de n söndring som ofta upps tår vid tvistlösning 
domstolsvägen. Samrådsprocessen och övrig beredning beskrivs i bilagan. I fråga om 
alternativa politiska möjligheter inne håller direktivförslaget främst 
civilprocessrättsliga regler och ändamålet kan inte uppnås genom någon annan form 
av politiskt verktyg.  
1.2. Rättslig grund 
Ändamålet med direktivförslaget och de ss innehåll faller helt klart inom 
tillämpningsområdet för artikel 65 i EG -fördraget, eftersom det gäller 
civilprocessrättsliga regler; bestämmelserna om kvalitet och utbildning i artikel 4 är 
subsidiära till de övriga bestämmelserna. Direktivförslaget behövs för att den inre 
marknaden skall fungera väl, eftersom det är  nödvändigt att se t ill dels att enskilda 
och företag som utövar de fyra friheterna  har tillgång till tvistlösningsmekanismer, 
dels att det finns en faktisk möjlighet att erbjuda och nyttja medlingstjänster. 
Såsom vi har påpekat i redogörelsen för förslagets syfte har behovet av 
gemenskapsåtgärder på detta område uppstått på grund av behovet att skapa 
rättssäkerhet under hela tviste n, oavsett om det i något sked e visar sig att tvisten har 
anknytning till flera länder. För att se till att lagstiftningen är enhetlig är  det därför 
nödvändigt att beakta viktiga faktorer i alla  olika scenarier som kan tänkas när tvisten 
har uppstått (att medlingen lyckas alternativ t misslyckas, att ett fö rlikningsavtal ingås 
som respekteras alternativt inte respekteras av båda parter, etc.). 
I samband med alternativa tvistlösningsmet oder kan inverkan av gränsöverskridande 
anknytningsfaktorer potentiellt bli större än om man betr aktar civilprocessrättsliga 
åtgärder isolerat. Man måste ta hänsyn till relevanta fakt orer både vid tidpunkten för 
medlingen och när en tvistemålsrättegång eventuellt inleds. Även möjligheten att 
dessa faktorer ändras under tiden måste tas med i beräkningen. Anknytningen till ett 
annat land kan grunda sig på en eller båda parters hemv ist eller driftställe, var 
medlingen äger rum eller var den be höriga domstolen är belägen. Själva 
medlingsavtalet kan vara underkastat en annan lag än den som reglerar det 
 
SV 5   SV ursprungliga rättsförhållandet, oavsett om  detta har uppkommit på grund av lag eller 
avtal. En eventuell förlikning kan i sin tu r vara underkastad lage n i ytterligare ett 
land. Slutligen måste förlikningen måhända  verkställas i ytte rligare en annan 
medlemsstat beroende på till exempel va r gäldenärens tillgångar befinner sig vid 
tiden för verkställighet. 
Det vore dock inte möjligt att begränsa förslagets räckvidd till att enbart  avse 
undanröjande av hinder som skapas geno m inslag av utländsk anknytning eller 
underlätta lösning av endast de tvister som har anknytning  till utlandet , oavsett hur 
en sådan anknytning definieras. 
Vid bedömningen av om medling är en lämp lig tvistlösningsmetod i ett givet fall, 
utgör de gränsöverskridande  anknytningsfaktorerna bara  en av flera relevanta 
omständigheter som bör tas med i beräkni ngen. Till andra omständigheter hör 
tvistens art och fakta i målet samt fa ktorer såsom kostnader, tidsutdräkt och 
utsikterna till framgång. Att främja med ling enbart vid tvister som har utländsk 
anknytning vore godtyckligt och skulle innebära  en risk för diskriminering, eftersom 
domstolarna skulle föreslå medling till vissa parter uteslutande därför att dessa har hemvist på en viss ort. En begränsning av detta slag skulle dessutom onekligen 
innebära en väsentlig inskränkning av direktivets praktiska inverkan. Att göra 
tillämpningen av de civilprocessrättsliga regl er som föreslås i dire ktivet beroende av 
att tvisten har gränsöverskridande inslag, s kulle snarare leda til l ökad rättsosäkerhet. 
Alternativt skulle en sådan begränsni ng i tillämpningsområdet göra direktivets 
tillämplighet beroende av parterna, som skulle kunna åstadkomma gränsöverskridande inslag genom val av medlare eller domstol för att därigenom 
kunna åberopa direktivets bestämmelser. 
Det föreslagna direktivet kommer att b li en viktig del av lagstiftningen om 
medlingstjänster i gemenskapen. Det gäller så väl friheten att tillhandahålla tjänster i 
en annan medlemsstat som friheten att nyt tja sådana tjänster. En begränsning till 
gränsöverskridande tvister skulle skapa tv å parallella regelverk, eventuellt rentav 
olika standarder, vad beträffar tillhandahå llande och nyttjande av  medlingstjänster, 
med risk för diskriminerande verkni ngar för både köpare och säljare av 
medlingstjänster. Sådana verkningar stride r mot den inre marknadens principer och 
mot gemenskapens försök att förenkla lags tiftningen för såväl enskilda som företag. 
Sammanfattningsvis anser kommissionen att införandet av ett krav på 
gränsöverskridande inslag skulle vara till hinder för att uppnå direktivets mål och ha 
en kontraproduktiv effekt på den inre ma rknadens goda funktion. Direktivet måste 
därför vara tillämpligt på alla situationer, oberoende av om det finns gränsöverskridande inslag när med lingen eller rättegången äger rum. 
1.3. Subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna 
Det finns ett behov av rättssäkerhet och föru tsebarhet i situatione r där det finns ett 
samband mellan medling och tvistemålsrättegång samt gränsöverskridande inslag. Det finns också ett behov av att se till att den inre marknaden för tillhandahållande och köp av medlingstjänster fungerar väl.  Dessa mål med förslaget kan inte i 
tillräcklig utsträckning uppnås av medl emsstaterna. Gemenskapsåtgärder är 
effektivare än individuella initiativ från enskilda medlemsstater  på grund av behovet 
 
SV 6   SV av konsekvens och grundläggande enhetlig a regler som kan tillämpas både på 
gränsöverskridande och helt inhemska fall.  
Förslagets bestämmelser går inte utöver  vad som är nödvändigt för att uppnå målen. 
Ett direktiv har ansetts vara det lämpligaste instrumentet i detta fall, eftersom bestämmelserna är avsedda att uppnå vissa  specifika mål, medan de överlåter åt 
medlemsstaternas att bestämma form och tillvägagångssätt för att uppnå dessa mål. 
Förslaget är också begränsat till frågor  som endast kan lösas lagstiftningsvägen, 
medan frågor där privata lösningar är möjlig a har uteslutits från tillämpningsområdet. 
2. B
AKGRUNDEN TILL FÖRSLAGET , SAMRÅD MED BERÖRDA PARTER OCH 
KOMMENTARER TILL DE ENSKILDA ARTIKLARNA  
Det bifogade interna arbetsdokumentet inne håller ytterligare information om dessa 
frågor. 
 
SV 7   SV 2004/0251 (COD) 
Förslag till 
EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV  
om vissa aspekter på med ling i civilrättsliga tvister 
EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEIS KA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT 
DETTA DIREKTIV 
med beaktande av Fördraget om upprättandet av  Europeiska gemenska pen, särskilt artikel 61 
c och artikel 67.5 andra strecksatsen i detta, 
med beaktande av kommissionens förslag1, 
med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande2, 
i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget3, och 
av följande skäl: (1) Gemenskapen har satt som mål att bevara oc h utveckla ett område med frihet, säkerhet 
och rättvisa, där den fria rörligheten för pe rsoner garanteras. För att uppnå detta mål 
skall gemenskapen bland annat vidta åtgärder  rörande civilrättsli gt samarbete i den 
mån de behövs för att den inre marknaden skall fungera väl. 
(2) Europeiska rådet uppmanade vid sitt mö te i Tammerfors den 15 och 16 oktober 1999 
medlemsstaterna att skapa alternativa utomrättsliga förfaranden som ett led i skapandet av en bättre tillgång till rättvisa i Europa. 
(3) Rådet antog år 2000 slutsatser om altern ativa sätt för tvistlösning inom civil- och 
handelslagstiftning. Rådet konstaterade att fastställandet av grundläggande principer 
på detta område är ett viktigt steg för at t göra det möjligt att utveckla väl fungerande 
utomrättsliga förfaranden för tvistlösning i ärenden av civil och kommersiell natur, 
vilket skulle förenkla och förbättr a möjligheterna att få sin sak prövad. 
(4) Europeiska kommissionen lade fram en grönbok 2002 med en kartläggning av läget i 
fråga om alternativa tvistlösningsmetoder i Europa, och inledde ett omfattande samråd 
med medlemsstaterna och berörda parter om  möjliga sätt att främja användningen av 
medling. 
(5) Målet att förbättra den faktiska tillgå ngen till rättslig prövning, som är ett led i 
Europeiska unionens politik för att upprätta  ett område med fr ihet, säkerhet och 
                                                
 
1 EUT C , , s. . 
2 EUT C , , s. . 
3 EUT C , , s. . 
 
SV 8   SV rättvisa, bör omfatta tillgång till tvistlösning både i och utom domstol. Detta direktiv 
bör bidra till att den inre marknaden f ungerar väl, i synnerhet vad beträffar 
tillhandahållande och nyttja nde av medlingstjänster. 
(6) Medling kan vara ett kostnadseffektivt och snabbt sätt att lösa civilrättsliga tvister 
utanför domstol med hjälp av förfaranden som är anpassade efter parternas behov. Det 
finns en större chans att förlikningar som ingåtts efter medling respekteras på frivillig väg och att en vänskaplig och långsiktig relation kan bevaras mellan parterna. Dessa 
fördelar är ännu mer framträdande i tvis ter som har anknytning till flera länder.  
(7) Ramlagstiftning avseende i synnerhet vik tiga aspekter på civi lprocessen är därför 
nödvändig för att främja ytterlig are användning av medling och fö r att se till att parter 
som tillgriper medling har ett förutsebart regelverk att falla tillbaka på.  
(8) Detta direktiv bör omfatta förfaranden där tv å eller flera parter i en tvist bistås av en 
medlare i syfte att nå förli kning i tvisten. Det bör däremot inte omfatta förfaranden av 
dömande art såsom skiljeförfaranden, ombudsmannainstanser, konsumentklagomålssystem, expertbedömningar eller förfaranden som hanteras av instanser som utfärdar formella rekomme ndationer, oavsett om dessa är juridiskt 
bindande eller inte, om tvistens lösning. 
(9) Det krävs en miniminivå av överensstämme lse mellan civilprocessuella regler när det 
gäller medlingens betydelse för preskripti onsfrister och hur medlarens tystnadsplikt 
skall skyddas vid en eventuell senare tvis temålsrättegång. Möjligheten för domstolarna 
att hänvisa parterna till me dling bör också regleras, sam tidigt som principen om att 
medling är frivillig måste upprätthållas. 
(10) Det är viktigt att medling inte ses som ett sämre alternativ till rättegång i den 
meningen att en förlikning är beroende av parternas goda vilja för att kunna verkställas. Det är därför nödvändigt att se till att alla medlemsstater inför ett 
förfarande varigenom domstolar eller andra myndigheter kan fastst älla en förlikning i 
en dom, ett beslut eller en officiell handling. 
(11) En sådan möjlighet gör att förlikningar kan erkännas och verkställas i hela EU enligt 
de villkor som anges i EG-lag stiftningen om ömsesidigt er kännande och verkställighet 
av domar och beslut. 
(12) För att uppnå en tillräcklig grad av förtroende mellan medlemsstaterna i fråga om 
tystnadsplikt, avbrytande av  preskriptionsfrister och erkä nnande och verkställighet av 
förlikningar måste effektiva kvalitetskontroll mekanismer införas för tillhandahållande 
av medlingstjänster och utbildning av medlare.  
(13) Dessa mekanismer och åtgärder, som sk all fastställas av me dlemsstaterna och får 
omfatta privata lösningar, bör syfta till att bevara medlingens flexibilitet och respektera partsautonomin. Kommissionen bör  uppmuntra självreglering på EG-nivå 
bland annat genom utarbetandet av europeis ka uppförandekoder för centrala aspekter 
på medling. 
 
SV 9   SV (14) På konsumentskyddets område antog kommissionen 2001 en formell 
rekommendation4 som fastställer ett minimum av kva litetskriterier som skall tillämpas 
av extrajudiciella organ som deltar i re glering av konsumenttvister som görs upp i 
godo. Det är lämpligt att alla medlare eller organisationer som berörs av rekommendationen iakttar dessa principer. För att se till att information om dessa 
organ sprids inrättar kommissionen en databas över extrajudiciella 
tvistlösningsmekanismer som medlemsst aterna anser iakttar principerna i 
rekommendationen. 
(15) Detta direktiv respekterar de grundlägga nde rättigheter och iakt tar de principer som 
erkänns såsom allmänna gemenskapsrättslig a principer, bland annat i Europeiska 
unionens stadga om de grundläggande rättighete rna. Denna rättsakt syftar särskilt till 
att säkerställa att rätten till en rättvis rätteg ång iakttas fullt ut (artikel 47 i Europeiska 
unionens stadga om de grundläggande rättigheterna). 
(16) Eftersom målen för detta  direktiv inte i tillräck lig utsträckning kan uppnås av 
medlemsstaterna och de därför, på grund av  åtgärdens omfattning eller verkningar, 
bättre kan uppnås på gemenskapsnivå, kan ge menskapen vidta åtgärder i enlighet med 
subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördra get. I enlighet med proportionalitetsprincipen 
i samma artikel går föror dningen inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå 
dessa mål. 
(17) [Förenade kungariket och Irland har meddela t att de önskar delta i beslutet om och 
tillämpningen av detta direktiv i enlighet med artikel 3 i prot okollet om Förenade 
kungarikets och Irlands ställn ing, som fogats till Fördra get om Europeiska unionen 
och Fördraget om upprättandet av Europe iska gemenskapen. / Förenade kungariket 
och Irland deltar inte i beslutet om antagande av detta direktiv och direktivet är därför 
inte bindande för eller tillämpligt i dessa medlemsstater i enlighet med artiklarna 1 och 
2 i protokollet om Förenade  kungarikets och Irlands ställning, som fogats till 
Fördraget om Europeiska unionen och Förd raget om upprättandet av Europeiska 
gemenskapen.] 
(18) Danmark deltar inte i beslut et om antagande av detta direk tiv och direktivet är därför 
inte bindande för eller tillämpligt i Danmark i enlighet med artiklarna 1 och 2 i protokollet om Danmarks ställning, som f ogats till Fördraget om Europeiska unionen 
och Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen. 
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. 
Artikel 1 – Syfte och tillämpningsområde 
1. Syftet med detta direktiv är att underlätta  tillgången till tvistlösning genom att främja 
användningen av medling och genom att säkra ett gott samspel mellan medling och domstolsförfaranden. 
2. Detta direktiv är tillämpligt på civilrättens område. 
                                                
 
4 Kommissionens rekommendation av den 4 april 2001 om principer som skall tillämpas på 
extrajudiciella organ som deltar i reglering av konsumenttvister som görs upp i godo (EGT L 109, 
19.4.2001, s. 56). 
 
SV 10   SV 3. I detta direktiv avses med medlemsstat alla medlemsstater utom Danmark. 
Artikel 2 – Definitioner 
I detta direktiv används följande beteckni ngar med de betydelser som här anges: 
(a) medling : varje förfarande, oavsett beteckning, där en eller flera parter i en tvist bistås 
av en tredje man för att nå en överenskom melse om lösning av tvisten, och oavsett 
om förfarandet inleds av parterna, föreslås eller föreläggs av domstol eller föreskrivs 
i en medlemsstats nationella rätt. 
Medling innefattar inte en domstols förs ök att få parterna att förlikas under 
handläggningen av en tvist i domstol. 
(b) medlare : varje tredje man som genomför en medling, oavsett den tredje mannens 
beteckning eller yrke i den berörda medlem sstaten och oavsett på vilket sätt den 
tredje mannen har utsetts eller ombetts att fungera som medlare. 
Artikel 3 – Hänskj utande till medling 
1. En domstol där talan har väckts får, nä r det är lämpligt och med hänsyn till alla 
omständigheter i ärendet, uppmana parterna att använda medling för att lösa tvisten. 
Domstolen får under alla omständighet er kräva att parterna deltar i ett 
informationsmöte om användning av medling. 
2. Detta direktiv påverkar inte tillämpninge n av nationell lagstiftning som gör medling 
obligatorisk eller som innebär att medling är förenad med fördelar eller påföljder, 
innan eller efter det att handläggningen i dom stol har påbörjats, under förutsättning 
att sådan lagstiftning inte inkräktar på rätten till domstolsprövning, i synnerhet i 
situationer där en av part erna har hemvist i en annan medlemsstat än den där 
domstolen är belägen. 
Artikel 4 – Kvalitetssäkring vid medling 
1. Kommissionen och medlemsstaterna ska ll främja och uppmuntra att medlare och 
organisationer som erbjuder medlingstjänster utarbetar och ansluter  sig till frivilliga 
uppförandekoder, både på gemenskapsnivå oc h på nationell nivå, och andra effektiva 
kvalitetskontrollmekanismer för tillha ndahållande av medlingstjänster. 
2. Medlemsstaterna skall främja och uppmuntra utbildning av medlare så att parter i en 
tvist skall kunna välja en medlare som effe ktivt kan bedriva medling på ett sätt som 
parterna har rätt att förvänta sig. 
Artikel 5 – Verkställighet av förlikningar  
1. Medlemsstaterna skall se till att domstolar eller myndigheter på ansökan av parterna 
kan fastställa en förlikning som nåtts genom medling i en dom, ett beslut, en officiell 
handling eller i någon annan form som gör förlikningen verkställbar på ett liknande 
 
SV 11   SV sätt som en dom enligt nationell lag, under fö rutsättning att förlikningen inte strider 
mot europeisk lag eller mot lagen i den medlemsstat där ansökan görs. 
2. Medlemsstaterna skall underrätta komm issionen om vilka domstolar eller 
myndigheter som är behöriga att ta  emot en ansökan enligt punkt 1. 
Artikel 6 – Tillåtlighet av bevisning i tvistemålsrättegångar 
1. Medlare och alla andra personer som deltar i tillhandahållandet av medlingstjänster 
skall inte vittna eller lägga fram bevisning i tvistemålsrättegångar om något av följande: 
(a) En uppmaning från en part om att inle da medling eller det faktum att en part 
accepterade att delta i medling. 
(b) Åsikter eller förslag som en part har framfört vid medling med avseende på en 
eventuell förlikning i tvisten. 
(c) Utsagor eller medgivanden som en part har framfört under medlingen. (d) Förslag som har framförts av medlaren. (e) Det faktum att en part har förklarat si g villig att godta ett förslag till förlikning 
från medlaren. 
(f) En handling som enbart har utarbetats i medlingssyfte. 
2. Punkt 1 skall tillämpas oa vsett vilken form uppgifterna  eller bevisningen har. 
3. Röjande av sådana uppgifter som avses i punkt 1 får inte beslutas av en domstol eller 
annan dömande myndighet i en tvistemålsrä ttegång; om sådana uppgifter läggs fram 
som bevisning i strid med punkt 1, skall bevisningen anses som otillåten. Sådana uppgifter får dock röjas e ller godtas som bevisning 
(a) i den mån det behövs för att fullgöra elle r verkställa en för likning som har nåtts 
som ett direkt re sultat av medling, 
(b) av tvingande hänsyn till  allmänintresset, i synner het när det behövs för att 
skydda barn eller förebygga fysisk el ler psykisk skada på en person, eller 
(c) om medlaren och parterna går med på det. 
4. Bestämmelserna i punkterna 1, 2 och 3 skall tillämpas oberoende av om 
domstolsförfarandet avser den tvist so m är eller var föremål för medling. 
5. Med förbehåll för punkt 1 blir bevisning som annars är tillåten i domstolsförfaranden 
inte otillåten på grund av a tt den har använts vid medling.  
 
SV 12   SV Artikel 7 – Avbrytande av tidsfrister 
1. Preskriptionsfrister och andra tidsfrister för det anspråk som är föremål för medling 
skall avbrytas från och med den tidpunkt, efter det att tviste n har uppstått, då  
(a) parterna enas om att använda medling,  (b) medling föreläggs av domstol, eller (c) en förpliktelse att använda medling uppkommer enligt en medlemsstats 
nationella lag. 
2. Om medling har avslutats utan att någon fö rlikning har nåtts, bör jar tidsfristen åter 
löpa från den tidpunkt då medlingen avslut ades utan förlikning, räknat från den dag 
då den ena eller båda parterna  eller medlaren förklarar att medlingen är avslutad eller 
i praktiken drar sig ur den. Fristen skall under alla omständigheter vara minst en 
månad från det att den åter börjar löpa, utom om det är fråga om en frist inom vilken 
talan måste väckas för att undvika att en in terimistisk eller liknande åtgärd upphör att 
ha verkan eller återkallas. 
Artikel 8 – Tillämpningsföreskrifter 
Kommissionen skall offentliggöra de uppgifter  om behöriga domstola r och myndigheter som 
medlemsstaterna har lämnat i enlighet med artikel 5.2. 
Artikel 9 – Genomförande 
1. Medlemsstaterna skall sätta i kraft de  lagar och andra författningar som är 
nödvändiga för att följa detta direktiv sena st den 1 september 2007 och skall genast 
underrätta kommissionen om detta. 
2. När en medlemsstat antar dessa bestämmels er skall de innehålla  en hänvisning till 
detta direktiv eller åtföljas av en såda n hänvisning när de offentliggörs. Närmare 
föreskrifter om hur hänvisningen skall göras  skall varje medlemsstat själv utfärda. 
Artikel 10 – Ikraftträdande 
Detta direktiv träder i kraft den tjugonde da gen efter det att det har offentliggjorts i 
Europeiska unionens officiella tidning . 
 
SV 13   SV Artikel 11 – Adressater 
Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna. 
Utfärdat i Bryssel den 
På Europaparlamentets vägnar På rådets vägnar 
Ordförande Ordförande