Sexton medlemsstater tillämpar treårsgränsen enligt direktivet (AT, CY, CZ, DK, EE, FR, EL, ES, FI, HU, LU, MT, PL, PT, RO, SE) medan sex medlemsstater endast tillåter mycket kortare kvalifikationstider: BG (sex månader), IE (ett år), LT (ett år), SI (ett år), SK (ett år), UK (tre månader). Fem medlemsstater tillåter inte någon kvalifikationstid (HR, BE, DE, IT, NL). Endast en medlemsstat (AT) har en kvalifikationstid på fyra år för en viss kategori av arbetstagare (arbetstagare som hyrs ut av bemanningsföretag). En annan medlemsstat (LV) har inga regler för kvalifikationstider. Utifrån den lagstiftning som har anmälts av de lettiska myndigheterna kan det inte uteslutas att en kvalifikationstid inte är tillåten. Faktum är att det framgår av lagstiftningen att varje pensionsplan kan fastställa en kvalifikationstid, vilket innebär att den kan vara längre än tre år. Dessa bestämmelser i Österrike och Lettland förfaller inte överensstämma med direktivets bestämmelser.

Sexton medlemsstater tillämpar treårsgränsen i direktivet (AT, CY, CZ, DE, DK, EL, ES, FI, FR, HU, IT, LU, MT, PT, RO, SE), medan tre medlemsstater tillåter en kortare förvärvandetid: IE (två år), LT (två år) och UK (två år). Åtta medlemsstater tillåter inga förvärvandetider (HR, BE, BG, EE, NL, PL, SI, SK). Återigen finns det en medlemsstat (LV) som inte har några bestämmelser om förvärvandetid. Eftersom det inte kan uteslutas att förvärvandetider inte är tillåtna, förefaller lagstiftningen inte överensstämma med direktivets bestämmelser.

Tyskland minskade sina förvärvandetider från tio till fem år redan 2001 och förvärvandeåldern på 30 år har sänkts. Tack vare att direktivet har varit införlivat i de nationella lagstiftningarna sedan början av 2018 måste en arbetstagare ha varit anställd av en arbetsgivare i endast tre år och måste vara 21 år för att bevara sina tjänstepensionsrättigheter. Detta är en positiv utveckling för arbetstagarnas rätt att förvärva kompletterande pensioner.

Kombination av kvalifikationstider och förvärvandetider

Med undantag för två medlemsstater respekterar samtliga medlemsstater den treårsgräns som gäller för kombinationen av kvalifikationstider och förvärvandetider. De medlemsstater som tillåter både kvalifikationstider och förvärvandetider, vilka om de tillämpas tillsammans kan överskrida maxgränsen på tre år, fastställer uttryckligen den maxgräns på tre år som gäller när dessa två tider kombineras (t.ex. CY, CZ, DK, EL, ES, FI, FR, HU, LU, MT, PT, SE, SI och RO).

För andra medlemsstater är det möjligt att indirekt konstatera att denna regel följs, eftersom ett av villkoren är tillåtet och det andra inte är tillåtet när dessa två tider läggs ihop, vilket innebär att tiden inte kan överskrida treårsgränsen (t.ex. BG, EE, IE, LT, SK, UK).

Förvärvandeålder

I en stor grupp medlemsstater (16) är det tillåtet för institut som tillhandahåller kompletterande pensionssystem att fastställa en förvärvandeålder: 21 år (CY, CZ, DE, DK, EE, EL, ES, FI, FR, LT, LU, MT, NL, PT, RO och SE). En medlemsstat (BG) tillåter en mycket lägre förvärvandeålder på 16 år. Flera länder (nio) tillåter inte en minimiålder för intjänande av pensionsrättigheter (IE, IT, PL, SI, SK, UK, HR, HU och BE). Två andra länder föreskriver inga bestämmelser om förvärvandeålder i sin lagstiftning (AT, LV), vilket ger upphov till frågan om det är tillåtet att fastställa en förvärvandeålder, och om så är fallet, vilken.

Sammanfattningsvis kan det konstateras att en stor majoritet av medlemsstaterna har införlivat direktivets minimikrav för intjänande av kompletterande pensionsrättigheter på ett korrekt sätt.

En medlemsstats (LV) nationella införlivandeåtgärder förefaller inte uttryckligen föreskriva maximala kvalifikations- och förvärvandetider eller bestämmelser om förvärvandeålder, vilket innebär att sådana bestämmelser kan fastställas av varje pensionsplan eller i varje anställningsavtal. I praktiken kan detta innebära att institut som tillhandahåller kompletterande pensionssystem kan fastställa villkor som inte överensstämmer med direktivet. En annan medlemsstat (AT) verkar tillåta en kvalifikationstid på fyra år för en viss kategori av arbetstagare.

Rätt till återbetalning av avgifter

För att skydda avgående arbetstagares finansiella rättigheter om de ännu inte har några intjänade pensionsrättigheter enligt den fastställda förvärvandetiden, fastställs i artikel 4.1 c i direktivet att de har rätt till återbetalning av de avgifter som de har betalat in eller som har betalats in för deras räkning. Avgifter som de anställda själva har betalat in och avgifter som arbetsgivaren har betalat in för deras räkning kan således aldrig gå förlorade om avgående arbetstagare träder ur ett pensionssystem innan de har tjänat in några rättigheter.

De flesta medlemsstater har införlivat ersättningsregeln på ett korrekt sätt. Några medlemsstater ansåg inte att det var nödvändigt att införliva denna regel i den nationella lagstiftningen eftersom de inte har någon förvärvandetid, vilket innebär att den avgående arbetstagarens avgifter tjänas in omedelbart. En medlemsstat införlivade dock inte ersättningsregeln trots att avgifter inte tjänas in omedelbart (LV).

När det gäller möjligheten enligt artikel 4.2 att tillåta att arbetsmarknadens parter genom kollektivavtal fastställer mer förmånliga regler för kvalifikationstider eller förvärvandetider än bestämmelserna i artikel 4, tillåter hälften av medlemsstaterna denna möjlighet.

3.6 Bevarande av vilande pensionsrättigheter (artikel 5)

Bestämmelserna om bevarande av vilande pensionsrättigheter enligt detta direktiv skiljer sig från de rättigheter som fastställs i artikel 4 i direktiv 98/49/EG. I direktiv 98/49/EG fastställs å ena sidan principen om att avgående arbetstagare som lämnar ett system och flyttar till en annan medlemsstat ska behandlas på samma sätt som avgående arbetstagare som lämnar systemet men stannar kvar i samma medlemsstat. I direktiv 2014/50/EU fastställs å andra sidan att avgående arbetstagare som lämnar ett system och flyttar till en annan medlemsstat har rätt att bevara sina förvärvade vilande pensionsrättigheter enligt samma villkor som gäller för arbetstagare som är aktiva deltagare i systemet.

Grundprincipen är att avgående arbetstagare, dvs. arbetstagare som lämnar ett system för att utöva sin rätt till fri rörlighet, inte ska bli lidande för detta och att de när det gäller deras förvärvade rättigheter ska behandlas rättvist i förhållande till arbetstagare som är aktiva deltagare i systemet. Avgående arbetstagare har således rätt att behålla sina vilande pensionsrättigheter enligt den tidigare arbetsgivarens pensionssystem. Hur dessa rättigheter bevaras kan variera beroende på pensionssystemets karaktär – det kan exempelvis ske via indexering eller återbetalning av kapital. En del bestämmelser är mer passande för förmånsbestämda system, medan andra är mer lämpade för avgiftsbestämda system. Direktivet föreskriver dessutom att det ursprungliga värdet av dessa rättigheter ska beräknas vid den tidpunkt då den avgående arbetstagarens nuvarande anställningsförhållande upphör.

Samtliga medlemsstater följde den allmänna regeln för bevarande av vilande pensionsrättigheter eftersom alla har infört åtgärder som säkerställer att avgående arbetstagares kan behålla sina förvärvade pensionsrättigheter i det kompletterande pensionssystem som de har investerat i.