Särskild rapport nr 1/2003

om förfinansiering av exportbidrag samt kommissionens svar

(i enlighet med artikel 248.4 andra stycket i EG-fördraget)

(2003/C 98/01)

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

>Plats för tabell>

SAMMANFATTNING

I. Många jordbruksprodukter är dyrare inom EU än utanför. För att kompensera för skillnaden mellan EU-priset och ett världsmarknadspris betalas bidrag till exportörerna. Under 2001 utbetalades 3394 miljoner euro i form av sådana exportbidrag.

II. Förfinansiering infördes 1969 i syfte att bibehålla förmånsbehandlingen av EU-produkter i gemenskapen i förhållande till produkter från tredje länder som importerades tillfälligt för lagring eller bearbetning före återexportering. Uppskattningsvis 11 % av alla bidragsbetalningar sker inom ramen för förfinansieringssystemet, där en förskottsbetalning görs till exportören upp till 240 dagar innan den fysiska exporten äger rum (180 dagar för förfinansiering plus 60 dagar som för export som inte är föremål för förfinansiering). Under den tid som föregår exporten ställs de förfinansierade varorna under tullkontroll och kan då bearbetas till andra varor eller hållas i lager i samma land.

III. Vid granskningen undersöktes förfinansieringssystemets funktion som en del av exportbidragssystemet i åtta medlemsstater, liksom även kommissionens förvaltning av systemet.

IV. Av det exportbidrag som utbetalades under 2000 omfattades ca 11 % av alla bidrag, uppskattningsvis omkring 600 miljoner euro, av förfinansieringssystemet. Förfinansieringsarrangemangen medför inte några ytterligare kostnader för EU:s budget. Det finns emellertid vissa kostnader med anknytning till arrangemangen (finansieringskostnader i form av räntor på bidrag som betalats före den tid då de normalt sett skulle ha utbetalats och administrativa kostnader) som medlemsstaterna ansvarar för.

V. Systemet har visat sig vara problematiskt. Vid kommissionens senaste omfattande kontroll av systemet år 1997 uppdagades brister i de nationella myndigheternas kontroller, och kommissionen påförde medlemsstaterna finansiella korrigeringar på över 166 miljoner euro. Därefter har inga djupgående granskningar av förfarandena gjorts.

VI. Bestämmelserna för förfinansieringssystemet är svårtolkade och kontrollbestämmelserna tillåter inte insyn. Kontrollerna av förfinansierade bidrag specificeras inte (vad gäller antal, omfattning och tidpunkt). Stora skillnader uppdagades både mellan medlemsstater och inom de olika regionerna i enskilda medlemsstater vad gäller typ och omfattning av de kontroller av förfinansierad export som gjordes.

VII. Den dokumentation som låg till grund för kontrollerna av bearbetning under förfinansiering återspeglade inte verkligheten, resultatet är ett slöseri med tid och pengar för berörda parter och en risk för att man förlitar sig på kontroller som utförts på basis av otillförlitlig dokumentation.

VIII. Det sätt på vilket stora mängder nötkött omfattas av förfinansiering och därefter exporteras i flera separata sändningar, samt att det finns andra bidragsansökningar gör verifieringskedjan extremt komplex och kontrollförfarandena blir besvärliga, kostsamma och ytterst tidskrävande.

IX. Systemet med förfinansiering används inte längre enbart för de ursprungliga syftena. Det används nu huvudsakligen för att öka kontrollen över nötköttsexporten och inom spannmålssektorn för att förlänga den period under vilken exportlicenser kan användas.

X. Revisionsrätten rekommenderar en genomgripande översyn av förfinansieringssystemet och anser att man bör överväga att helt slopa systemet.

INLEDNING TILL FÖRFINANSIERING OCH BESKRIVNING AV GRANSKNINGEN

Orsakerna till utbetalning av exportbidrag

1. I allmänhet är priserna för jordbruksprodukter högre inom EU än utanför. För att EU-produkter skall kunna exporteras till konkurrenskraftiga priser utbetalas bidrag för att kompensera för skillnaden mellan EU-priset och ett världsmarknadspris.

2. Dessa betalningar kallas exportbidrag och ungefär 8 % av jordbruksstödet, dvs. ca 3,7 % av den totala EU-budgeten (3,4 miljarder euro) utbetalades 2001 för denna typ av stöd. Av det exportbidrag som utbetalades under 2000 (det senaste året för vilket detaljerade uppgifter finns tillgängliga) omfattades ca 11 % av alla bidrag, uppskattningsvis(1) omkring 600 miljoner euro, av förfinansieringssystemet, ett system där bidrag kan utbetalas upp till 240 dagar innan exporten faktiskt äger rum (180 dagar för förfinansiering plus 60 dagar som för export som inte är föremål för förfinansiering).

3. Den bidragssats som skall utbetalas beräknas av kommissionen och varierar beroende på vilken produkt det är fråga om och skillnaden mellan gällande EU-pris och det, ibland teoretiska, världsmarknadspriset för denna produkt. För vissa produkter är bidragsbeloppet beroende av den exporterade produktens slutdestination.

4. Bidraget utbetalas till det bolag eller den person som exporterar produkten från EU:s tullområde inom ramen för en exportlicens som beviljats av kommissionen. För varje utbetalning skall en särskild ansökan inlämnas och dessa ansökningar administreras av de behöriga nationella myndigheterna i varje medlemsstat (i allmänhet tullen och utbetalningsstället(2).

Figur 1

Jordbrukets betydelse för EU-budgeten i allmänhet och exportbidragens betydelse i synnerhet

>PIC FILE= "C_2003098SV.000301.TIF">

Källa:

Budgetresultat 2001 från budgetförslaget för 2003.

Bidrag kan utbetalas före den faktiska exporten

5. Exportbidrag kan utbetalas när de berörda varorna har lämnat EU:s tullområde. Bidrag kan betalas före den faktiska exporten när stödmottagaren lämnar en garanti som täcker bidragsbeloppet plus en viss procentsats. Denna garanti frigörs när alla villkor för utbetalning har uppfyllts. Det finns två slag av förskottsbetalningar:

- Förskottsbetalning, där utbetalningen till stödmottagaren görs när exportdeklarationen inlämnas (detta kan ske upp till 60 dagar innan den fysiska exporten äger rum). Denna utbetalning sker på villkor att en garanti på 110 % lämnats.

- Förfinansiering av bidraget, där utbetalningen görs så snart basprodukterna som skall exporteras ställs under tullkontroll för lagring eller bearbetning för en tidsperiod på upp till 240 dagar före den faktiska exporten (180 dagar för förfinansiering plus 60 dagar som för export som inte är föremål för förfinansiering). I praktiken innebär detta att varorna placeras på en godkänd plats eller i lager (som kan vara exportörens egna lokaler) och kan bli föremål för fysiska kontroller från de nationella myndigheternas sida. Utbetalning sker mot en förfinansieringsdeklaration (betalningsdeklaration) på villkor att en garanti motsvarande 115 % av betalningen har lämnats.

Varför infördes förfinansiering?

6. Exportbidrag har förekommit sedan 1968 och möjligheten till förfinansiering av bidragsbetalningen infördes 1969(3). Den motivering som gavs för införandet av förfinansiering var att varor med ursprung i EU skulle bli prismässigt likvärdiga med billigare icke-EU-varor som importerats tillfälligt eller som importerats för bearbetning och återexport (aktiv förädling).

Delat ansvar för lagstiftningen om förfinansiering

7. I tullkodexen och dess genomförandebestämmelser fastställs de detaljerade bestämmelserna för varor under tullkontroll inklusive dem som omfattas av förfinansiering. Om en annan förordning som gäller en särskild marknad på jordbruksområdet skiljer sig från tullkodexen har den särskilda förordningen företräde.

8. Huvudansvaret för kommissionens förvaltning av systemet vilar på generaldirektoratet för jordbruk (GD AGRI) som ansvarar för exportbidrag i allmänhet och för marknadsspecifika åtgärder för exporterade varor. Generaldirektoratet för skatter och tullar (GD TAXUD) utarbetar och tolkar gemenskapens tullkodex, inom ramen för vilken varorna hålls under tullkontroll.

Förfinansieringens kostnader

9. Förfinansieringsarrangemangen medför inte några ytterligare kostnader för EU:s budget. Det finns emellertid vissa kostnader med anknytning till arrangemangen (finansieringskostnader i form av räntor på bidrag som betalats före den tid då de normalt sett skulle ha utbetalats och administrativa kostnader) som medlemsstaterna ansvarar för.

Granskningen

10. Granskningen omfattade ansökningar om förfinansiering av exportbidragsbetalningar för nötkött och spannmål på kommissionsnivå och på platsen i medlemsstaterna vid utbetalningsställen, tullkontor, mottagare, hamnar, lokaler och lager. Nötkött och spannmål valdes, eftersom de representerar 90 % av de förfinansierade betalningarna. De besökta medlemsstaterna och mottagarna valdes också på basis av omfattningen av förfinansieringsbetalningar. Vid granskningen undersöktes kommissionens förvaltning av systemet, de nationella myndigheternas genomförande av systemet och lagligheten och korrektheten för ett urval av 117 betalningar från EUGFJ-år 1999.

11. För granskningen av förfinansieringssystemet ställdes följande frågor:

a) Var orsakerna till införandet av systemet fortfarande giltiga?

b) Uppnår systemet sina syften?

c) Kunde systemet med fördel förenklas, slopas eller ersättas?

FÖRFINANSIERING I PRAKTIKEN

Förfinansiering har tidigare visat sig vara problematisk

12. Kommissionens senaste stora genomgång av förfinansieringen av exportbidrag skedde 1997 (EUGFJ-betalningarna för åren 1993 och 1994)(4). Undersökningen, som genomfördes av enheten för godkännande av räkenskaper, omfattade sju medlemsstater och inriktades på sektorerna för nötkött och spannmål. Betydande svagheter uppdagades i driften av systemet för förfinansiering. I allmänhet gjorde kommissionen schablonmässiga korrigeringar på 10 % för exportbidrag för spannmål och 5 % för exportbidrag för nötkött i de flesta av de besökta medlemsstaterna. Sammanlagt blev medlemsstaterna tvungna att återbetala över 140 miljoner euro till kommissionen (se tabell 1). Vid en senare granskning i Spanien uppdagades oegentligheter i förfinansieringssystemet och till följd av detta påförde kommissionen en finansiell korrigering på 26 miljoner euro. Trots dessa negativa granskningsresultat gjordes inga ytterligare genomgångar av systemet eller dess kontroller och vid tidpunkten för föreliggande granskning planerade kommissionen inte heller några sådana.

Tabell 1

Beslut om godkännande av räkenskaperna som fattats 1997 till följd av kommissionens granskning av förfinansieringen för budgetåren 1993 och 1994

>Plats för tabell>

Källa:

Kommissionens beslut 97/333/EG (EGT L 139, 30.5.1997).

Kommissionens beslut 98/358/EG (EGT L 163, 6.6.1998).

I hur stor utsträckning förekommer förfinansiering?

13. Kommissionen kunde ursprungligen inte ge någon information om i vilken utsträckning bidrag förfinansieras. Det förs ingen statistik om kvantiteten eller värdet av produkter som exporteras inom ramen för förfinansieringssystemet eller om hur länge dessa varor omfattas av förfinansieringssystemet innan de exporteras. En analys av uppgifterna om 2000 års EUGFJ-betalningar som översändes av utbetalningsställena (det senaste året för vilket revisorerna hade tillgång till uppgifterna vid tidpunkten för granskningen), visade att ca 600 miljoner euro, dvs. 11 % av de totala bidragen, var förfinansierade. Dessa uppgifter är emellertid inte fullständiga och en skyldighet att tillhandahålla tillräckligt detaljerade uppgifter trädde inte i kraft förrän vid ingången av EUGFJ-år 2002. Analysen av de transaktioner, gällande 1999, som kontrollerats i medlemsstaterna visar hur länge varorna i fråga omfattades av förfinansieringssystemet (se tabellerna 2 och 3).

Tabell 2

Förfinansieringen av nötkött i de granskade medlemsstaterna

>Plats för tabell>

ANM.:

Inget nötkött exporterades från Förenade kungariket.

Källa:

Utbetalningsställena för EUGFJ-år 1999.

Tabell 3

Förfinansieringen av spannmål i de granskade medlemsstaterna

>Plats för tabell>

ANM.:

Spannmålsexporten från Irland granskades inte.

Källa:

Utbetalningsställena för EUGFJ-år 1999.

Ett komplext system för administration och kontroll

14. Exportbidrag är i allmänhet komplexa, lagstiftningen är detaljerad och pappersarbetet betungande. På grund av de stora summor och de risker som är involverade måste de fysiska kontrollerna och kontrollerna av bokföringsmaterial vara noggranna. Revisionsrättens tidigare arbete har visat att exportbidragssystemet i allmänhet är ett högriskområde(5). När det gäller utdragen ur revisionsrättens tidigare rapporter i rutan, åtog sig kommissionen att vidta korrigerande åtgärder i de fall den inte redan hade gjort detta.

Förfinansieringen ökar exportbidragssystemets komplexitet ytterligare, eftersom den kräver att tullkontroller utförs medan varorna hålls i lager eller bearbetas under den period som föregår exporten (se punkterna 1 och 2 i bilagan).

Utdrag ur revisionsrättens tidigare rapporter om exportbidrag i allmänhet

i. De misstänkta oegentligheter som framkommit i denna rapport gäller mer än 100 miljoner euro (Särskild rapport nr 7/2001, punkt 90).

ii. Kontroll av nationella myndigheters utbetalningar ger ett otillräckligt skydd mot att ohederliga operatörer utnyttjar det komplexa exportbidragssystemet (Särskild rapport nr 2/90, punkt 4.7 c).

iii. Detta låga antal påvisade oriktigheter vid fysiska kontroller kan tolkas på olika sätt. Det kan innebära att aktörerna i allmänhet följer gemenskapslagstiftningen eller att kontrollerna har effektiv avskräckande effekt. Å andra sidan skulle det också kunna antyda att de fysiska kontrollerna styrs eller genomförs på otillräcklig sätt och därför är ineffektiva. Antalet oriktigheter i samband med exportbidrag vilka påvisats på andra sätt, kommissionens slutsatser när det gäller tillräckligheten hos medlemsstaternas kontroller och denna rapports slutsatser vad gäller styrningen av kontrollerna, allt detta tyder på det senare. (Särskild rapport nr 20/98, punkt 3.28).

Lagstiftningsramen är inte tydlig

15. Lagstiftningsramen för förfinansieringssystemet är svårtolkad och kontrollbestämmelserna är otydliga. Bestämmelserna ingår i flera olika föreskrifter där en särskild kontroll ofta inte specificeras, utan det görs endast en hänvisning till andra system (framför allt aktiv förädling och förvaring i tullager). Kommissionens förvaltning av systemet har alltså påverkats av avsaknad av samordning mellan GD AGRI och GD TAXUD om den gemensamma tolkningen av förfinansieringsbestämmelser.

16. Trots att kommissionen införde särskilda artiklar i en omarbetad förordning(6) 1999 för att göra kontrollförfarandena klarare, redogör lagstiftningsramen för genomförande av kontroller fortfarande inte för antalet, omfattningen och tidpunkten beträffande dessa kontroller.

17. Medlemsstaternas tullmyndigheter skall genomföra fysiska kontroller av 5 % av alla varupartier som får exportbidrag när exportdeklarationen läggs fram(7). Det finns emellertid ingen skyldighet att kontrollera varor när de förs in under förfinansieringssystemet (intagskontroller). Om medlemsstaterna genomför intagskontroller kan de räknas som en del av kontrollkravet på 5 % förutsatt att det även förekommer fysiska kontroller under den tid varorna omfattas av förfinansiering, räkenskapskontroller och utförselkontroller.

18. Det är därför inte förvånande att betydande skillnader både mellan och inom medlemsstater (Danmark, Frankrike, Italien) uppdagades vad gäller typen och omfattningen av kontrollerna av förfinansierad export. I vissa medlemsstater (Tyskland, Frankrike) ges förfinansieringstransaktioner en högre risk och kontrolleras oftare. I vissa medlemsstater utfördes alla de kontroller som uppräknas i punkt 17, i andra utfördes antingen ett ospecificerat antal kontroller eller enbart utförselkontroller (se tabell 4).

19. Viss praxis har bestraffats av kommissionens enhet för godkännande av räkenskaper eller förklarats lagstridig genom ett skriftligt meddelande från den avdelning vid kommissionen som ansvarar för förvaltningen av en viss marknad. Ett exempel på detta är praxis i fråga om gemensam lagring av bulkvaror.

Tabell 4

Särskilda kontroller av förfinansierade bidragstransaktioner i medlemsstaterna

>Plats för tabell>

ANM.:

Utförselkontrollerna är de som görs i enlighet med förordning (EEG) nr 386/90 för alla exportdeklarationer och anges som minimum. I vissa medlemsstater (t. ex. Tyskland) är tullen närvarande vid all utförsel från förfinansiering, i andra medlemsstater ökar enskilda tullkontor kontrollgraden i enlighet med lokala riskanalyser.

Källa:

Medlemsstaterna.

20. Gemensam lagring är en praxis där varor som omfattas av förfinansiering fysiskt lagras tillsammans med varor som lyder under andra tullordningar. Till exempel lagras vete under tullkontroll för bearbetning, för vilket bidrag har betalats i förskott, i samma fysiska lager som vete för inhemsk konsumtion eller för export utanför förfinansieringssystemet. Det är i operatörens intresse att göra detta, eftersom separat lagring är dyrt, komplicerat och tidskrävande. I tullkodexen förbjuds emellertid gemensam lagring av förfinansierade varor uttryckligen(8). Gemensam lagring behandlas olika i olika medlemsstater och kommissionen har inte konsekvent säkerställt att detta krav iakttas.

21. I Frankrike har bestämmelserna tolkats strikt och förfinansierade varor är fysiskt åtskilda från dem som lyder under andra tullordningar genom att de låses in eller genom att lagringsutrymmen och silor förseglas. Denna tolkning gjordes till följd av en straffavgift som kommissionen tillämpade i samband med bristfälliga kontroller. I andra medlemsstater (Tyskland, Spanien, Nederländerna) gör normal handelspraxis kontrollen omöjlig. Där förordningarna tillämpas som mest strikt övergav vissa operatörer förfinansiering på grund av att kostnaderna, både de administrativa och de ekonomiska, neutraliserade eventuella fördelar.

Bearbetning orsakar ytterligare komplikationer

22. Om basprodukter bearbetas medan de omfattas av förfinansiering (säd till mjöl, nötkött till nötköttskonserver osv.) beräknas den bearbetade produktens kvantitet på vilken bidraget baseras med utgångspunkt i en teoretisk avkastning som tillämpas på basprodukterna. Teoretiska avkastningar fastställs antingen genom lagstiftning (spannmål) eller genom kravet på att den mängd basprodukt som krävs för att tillverka den deklarerade mängden bearbetad produkt placeras under tullkontroll (köttkonserver).

23. De teoretiska avkastningar som tillämpas är de som fastställts för aktiv förädling och de omfattar avkastningar för biprodukter för att säkerställa att alla produkter som tillverkats inom ramen för aktiv förädling antingen återexporteras eller blir föremål för tull. Till exempel när vete bearbetas till mjöl uppstår kli som biprodukt. Biprodukterna har ingen direkt finansiell betydelse för förfinansieringen, eftersom bidrag betalas endast för den exporterade huvudprodukten och biprodukterna förblir i fri omsättning i EU (se även punkt 7 i bilagan vad gäller spannmål i Tyskland).

24. Exportörerna skall föra bok över bearbetningen för att exporttransaktionerna senare skall kunna kontrolleras. Denna bokföring granskades under besöken på platsen. Utan undantag uppdagades det att den bokföring som fördes på grundval av förordningarna exakt återspeglade tulldeklarationerna och att de avkastningar som uppnåtts exakt återgav de teoretiska avkastningar som fastställts. Denna bokföring, som upprättats endast i avsikt att underlätta tullkontrollen, utgjorde i själva verket en virtuell lagerbokföring som inte återspeglade verkligheten i förfarandena, som varierar i fråga om avkastning beroende på en rad externa faktorer.

25. I mån av möjlighet försökte man avstämma bokföringen med de berörda bolagens kommersiella räkenskaper och lagerbokföring. Resultatet var att man fann variationer där mer eller mindre av basprodukten behövdes för att man skulle uppnå den erfordrade kvantiteten för export som deklarerats (se även punkt 6 i bilagan).

26. Denna bokföring, som användes i kontrollsyfte vad gäller bearbetning under förfinansieringen, återspeglade inte verkligheten och gjorde det inte möjligt att ordentligt kontrollera kraven i förordningen. Det var inte avsikten med förfinansieringsbestämmelserna att det skulle föras en separat virtuell lagerbokföring. Resultatet är slöseri med tid och pengar för de berörda parterna eftersom man inte kan förlita sig på kontroller som utförts med utgångspunkt i uppgifter som inte återspeglar verkligheten.

Den kommersiella verkligheten har gjort systemet otympligt

27. Avsikten med exportbidrag är att göra det möjligt för varor från EU att framgångsrikt konkurrera på världsmarknaden. Genom att tillmötesgå exportörernas behov har systemet blivit mer invecklat och otympligt. Det är dyrt med lagring och transport varför likvärdighetsprincipen tillämpas för att minimera kostnaderna för exportörerna medan varorna fortfarande bibehålls under tullkontroll. Detta gör det möjligt att lagra basprodukter som omfattas av förfinansiering på samma ställe medan bearbetningen och exporten av varor i själva verket äger rum på annat håll. Tullen skall kontrollera att varorna är av likvärdig kvalitet och när exporten har avslutats frigörs de likvärdiga varorna från tullkontroll. Det är självklart att pappersarbetet och kontrollåtgärderna för denna typ av transaktioner är mer komplicerat än för en direkt exporttransaktion eller till och med för en normal förfinansieringstransaktion.

28. I fråga om spannmål som bearbetas till mjöl är industrin inställd på fortlöpande malning av spannmål, ofta 24 timmar per dygn. De strikta kraven i bestämmelserna innebär att förfinansierad spannmål och förfinansierat mjöl skall kunna identifieras separat i bokföringen och fysiskt lagras åtskilt från produkter som omfattas av andra tullordningar. I de fall där denna bestämmelse har tolkats strikt (vissa regioner i Frankrike) har kostnaden för exportören visat sig vara oöverkomlig och vissa operatörer har slutat med förfinansiering och exporterar i stället direkt.

29. På annat håll (t.ex. i Spanien, Italien och vissa regioner i Frankrike) där bestämmelserna inte har tolkats så strikt försöker myndigheterna se till att spannmål av gemenskapsursprung och av korrekt kvalitet förs in i processen och att den bearbetade produkt som exporteras har producerats av spannmål av likvärdig kvalitet. Transaktionerna fortsätter men myndigheterna kan inte följa den förfinansierade produkten genom hela processen fram till exporten. I verkligheten kan de kontroller som krävs i förordningen därför inte genomföras.

ETT SYSTEM SOM INTE LÄNGRE UPPFYLLER SINA SYFTEN

30. Det ursprungliga syftet med införandet av förfinansiering var att EU-produkter skulle vara jämställda med billigare icke-EU-produkter som importerades tillfälligt eller importerades inom ramen för systemet för aktiv förädling med upphävande av tull.

31. Största delen av de förfinansierade bidragen betalas för nötkött till den bidragssats som gäller för dess tillstånd när det införs under förfinansieringssystemet, dvs. färskt eller kylt, trots att köttet i själva verket exporteras i fryst tillstånd. Det förekommer så gott som ingen import av kylt nötkött för bearbetning inom ramen för systemet för aktiv förädling. Ungefär 7 % av exportbidragen för nötkött betalas för bearbetade nötköttsprodukter. Kommissionen har inga siffror över den totala mängden bearbetade förfinansierade varor.

32. Exportörerna använder systemet i huvudsak i samband med export av nötkött, griskött och spannmål (dessa tre grupper står för 96 % av de förfinansierade bidragen). Vin, socker, bearbetade produkter samt ägg och fjäderfä utgör återstående 4 % av den förfinansierade exporten.

Figur 2

Uppdelning av förfinansierade bidrag enligt produktgrupp

>PIC FILE= "C_2003098SV.000901.TIF">

Källa:

Uppgifter från utbetalningsställena.

Nötkött

33. För vissa typer av nötköttsexport tvingar kommissionen i praktiken exportörerna att använda förfinansiering genom att fastställa en högre bidragssats för varor som exporteras inom ramen för systemet eller genom att fastställa en bidragssats endast för varor som exporteras inom ramen för systemet. Detta görs för att vidmakthålla tullkontroll över högriskvaror.

34. För export av färskt eller kylt nötkött av handjur betalas särskilt höga exportbidragssatser. Bidragssatsen för export av samma nötkött när det är fryst är lägre. Emellertid berättigar nötkött som införts under tullkontroll inom förfinansieringssystemet i kyld form till den höga bidragssatsen även om köttet exporteras i fryst form. Kommissionen har inte fastställt någon specifik motsvarande bidragssats för fryst nötkött från handjur. Per den 12 januari 2001 var de fastställda bidragssatserna vad gäller bidragskoden för främre delen av slaktkroppen av nötkreatur följande:

>Plats för tabell>

Källa:

Kommissionens förordning (EG) nr 66/2001 av den 12 januari 2001 (EGT L 10, 31.1.2001, s. 12).

35. Nötkött som exporteras inom systemet för särskilt bidrag för nötkött omfattar ofta införande av stora kvantiteter nötkött under en enda förfinansieringsdeklaration varefter många exporter görs under skilda exportdeklarationer. Dessa exporter omfattar ofta flera olika fartyg och nötköttet blandas med produkter från andra förfinansieringstransaktioner, direkt export och varor som härrör från andra exportföretag. Avstämningen av exportdokumentationen och ankomstbevis (som krävs för all export av nötkött) kan bli så invecklad att den är omöjlig att granska inom rimlig tid.

36. Konserverat nötkött, såsom corned beef, kan nu endast exporteras genom förfinansiering, dvs. tillverkat av nötkött som befinner sig under tullkontroll. Kommissionens enda motivering till att den använder förfinansieringssystemet i dessa fall är att se till att de varor den anser vara riskbenägna hålls under tullkontroll under hela bearbetnings-/tillverkningsprocessen(9) fram till det att de exporteras.

37. Revisionsrätten uppdagade väsentliga brister i tullkontrollerna i samband med förfinansiering. I sin granskning inför godkännandet av räkenskaperna 1997 uppdagade även kommissionen sådana brister. Det är därför inte lämpligt att lita till dessa förfaranden. Dessutom är behovet av att säkerställa striktare kontroll av högriskprodukter ingen motivering till utbetalning av bidrag i förskott inom förfinansieringssystemet (se punkterna 3-6 i bilagan).

Spannmål

38. Bidragssatser kan fastställas på förhand. Den normala giltighetsperioden för förutfastställelser av bidrag är inte längre än sex månader. Om varorna emellertid placeras under förfinansiering och det återstår mindre än tre månader av giltighetstiden för förutfastställelsen fastställs giltighetstiden till tre månader(10). Detta innebär i praktiken en förlängning av förutfastställelsen med nästan tre månader för varor som införs under förfinansiering precis innan giltighetstiden för förutfastställelsen utgår. I det urval av transaktioner för förfinansiering av spannmål som granskades hade 43 fall av 49 den effekten att de förlängde giltighetstiden för förutfastställelsen och i 37 av de 49 fallen skedde exporten efter den ursprungliga giltighetstiden. För närvarande kan alla förutfastställelser förlängas genom förfinansiering.

SLUTSATSER

39. Förfinansieringen har utvecklats från sitt ursprungliga syfte, dvs. att göra varor med ursprung i EU prismässigt likvärda med billigare icke-EU-varor som importerats tillfälligt inom ramen för systemet med aktiv förädling, till ett alltför komplext och icke flexibelt system med flera olika syften. Orsakerna till införandet av förfinansieringssystemet är inte de primära skälen till dess nuvarande användning. Systemet används nu huvudsakligen för att öka kontrollen över nötköttsexport (se punkt 33-37). Behovet av ökade kontroller utgör i sig självt inte en tillräcklig motivering för betalning av bidrag i förskott inom förfinansieringssystemet. Dessutom har kommissionens egna enheter påfört medlemsstater finansiella straffpåföljder på grund av brister i kontrollförfarandena för förfinansieringen (se punkt 12). Inom spannmålssektorn används systemet främst till att förlänga den period under vilken exportlicenser kan användas (se punkt 38). Kommissionen bör överväga om det är lämpligt att använda förfinansiering för att uppnå dessa andra syften.

40. Största delen av betalningarna utgår för export av fryst nötkött, vilket naturligtvis inte var avsikten med systemet med tanke på att det utformades för att utgöra en motvikt till aktiv förädling och tillfällig import under förfarandet för tullager. En högre bidragssats betalas om nötköttet är färskt när det införs under förfinansieringssystemet. Detta innebär en högre kostnad för EU:s budget än vad som skulle ha varit fallet om den av kommissionen beräknade lägre bidragssatsen för fryst nötkött hade tillämpats (se punkt 34).

REKOMMENDATION

41. I ljuset av resultaten från revisionsrättens granskning och från kommissionens egen kontrollenhet (godkännande av räkenskaper) bör förfinansieringssystemet ses över och eventuellt till och med slopas.

Denna rapport har antagits av revisionsrätten vid dess sammanträde i Luxemburg den 13 februari 2003.

För revisionsrätten

Juan Manuel Fabra Vallés

Ordförande

(1) Inte alla medlemsstater ger information för att förfinansierade bidrag skall kunna identifieras, i de medlemsstater som meddelade denna information hade 11 % förfinansierats.

(2) Utbetalningsställena är de organisationer som inrättats av varje medlemsstat för att administrera utbetalningarna av jordbruksstöd inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken (GJP).

(3) Rådets förordning (EEG) nr 565/80 (EGT L 62, 7.3.1980, s. 5).

(4) Kommissionens konsoliderade dokument VI/5210/96 av den 15 april 1997. Sammanfattande rapport om resultaten av inspektioner i samband med godkännande av 1993 års räkenskaper för EUGFJ:s garantisektion.

(5) Sedan 1990 har åtta särskilda rapporter som direkt eller indirekt behandlar kontrollen av exportbidrag offentliggjorts.

(6) Artiklarna 26 och 28 i kommissionens förordning (EG) nr 800/1999 (EGT L 102, 17.4.1999, s. 11).

(7) Rådets förordning (EEG) nr 386/90 av den 12 februari 1990 om kontroll i samband med export av jordbruksprodukter som berättigar till exportbidrag eller andra belopp (EGT L 42, 16.2.1990, s. 6).

(8) Se artikel 534.2 i kommissionens förordning (EEG) nr 2454/93 (EGT L 253, 11.10.1993).

(9) Se till exempel ingressen till kommissionens förordning (EG) nr 1089/2001 (EGT L 149, 2.6.2001, s. 27).

(10) Artikel 28.6 i kommissionens förordning (EG) nr 800/1999 (EGT L 102, 17.4.1999, s. 11).

BILAGA

IAKTTAGELSER OM MEDLEMSSTATERNAS TILLÄMPNING AV FÖRFINANSIERING

Förfinansiering bidrar till förseningar vid frigörande av garantier

1. I vissa fall (framför allt, men inte enbart, nötköttsbidrag i Danmark) förekom problem vad gäller att i tid frigöra de garantier som ställts för att täcka förskottsbetalningen av bidrag.

2. Dessa förseningar orsakades huvudsakligen av icke fungerande förvaltningssystem (Danmark)(1), men var även ett resultat av förfinansieringssystemets inneboende komplexitet och den omfattande dokumentation som krävs (intyg, laboratorieanalyser osv.) och, såsom konstaterats i revisionsrättens tidigare rapporter(2), det betungande kravet på att ankomstbevis över att varorna anlänt till slutdestinationen skall översändas och verifieras i fall av differentierade bidrag (se punkt 14).

Kontroller av förfinansierad export av nötkött

3. Nötkött är den viktigaste produkten som exporteras med förfinansiering. Största delen exporteras som fryst nötkött inom ramen för förfarandet för särskilt bidrag för nötkött, medan mindre mängder exporteras som andra typer av nötkött, dvs. i bearbetad form (t.ex. corned beef och andra typer av konserverat nötkött).

4. Kontrollernas antal och frekvens vad gäller nötkött är inte enhetliga (se punkterna 16-18 i rapporten ovan). I vissa särskilda fall var kontrollerna otillräckliga för att en obruten kontrollkedja för nötköttet från slakt till export skulle kunna säkerställas. Till exempel i Spanien leder otillräcklig försegling av lådorna till en risk för att nötkött byts ut under den tid som föregår exporten. Till följd av revisionsrättens granskning har de spanska nationella förfarandena förbättrats i syfte att avhjälpa denna brist.

5. I Irland klareras export av förfinansierat nötkött i utskeppningshamnen snarare än vid det kontor där förfinansieringsdeklarationen gjordes. Till följd av denna praxis iakttas inte de strikta bestämmelser som fastställts i gemenskapens förordningar(3), utan ett förenklat nationellt förfarande används. Under dessa omständigheter kan inte kontrollerna för att säkerställa produkternas identitet då de sänds från en medlemsstat till en annan och kontrollerna av om produkterna ersatts genomföras korrekt.

6. I Frankrike och Italien var kontrollerna av bearbetade nötköttsprodukter inte tillräckliga. För att uppfylla bestämmelserna hade man en bokföring för att övervaka tillverkningen av slutprodukten från basprodukten (nötkött) i lager. Denna bokföring, som användes för kontroller, grundade sig inte på verkligheten och de faktiska nötköttsmängder som användes och de mängder slutprodukt som erhållits kunder inte övervakas korrekt (se punkterna 25 och 37).

Olika tolkningar av avkastningskraven

7. I alla besökta medlemsstater använde mottagarna standardavkastningsgraderna för att beräkna kvantiteten av basprodukt som införs under tullkontroll för förfinansiering. Tyskland var den enda medlemsstaten som utförde efterhandskontroller av dessa avkastningar. Vid dessa kontroller uppdagades att den faktiska avkastningsgraden hade varit betydligt lägre än de standardgrad som använts. Detta innebar att en otillräcklig mängd av basprodukten hade placerats under tullens förfinansieringskontroll. Enligt bestämmelserna för aktiv förädling, som skall iakttas vid bearbetning inom förfinansieringssystemet, skall de faktiska avkastningsgraderna användas om de avviker från standardgraderna. Dessa kontroller ledde till betalningskrav på ca 112000 euro. Dessa efterskänktes emellertid, eftersom mottagarna hade agerat i god tro. En av mottagarna använder nu den faktiska avkastningsgraden för förfinansieringstransaktioner. Den strikta men juridiskt korrekta tillämpningen av bestämmelserna har emellertid en oönskad effekt för exportbidragssyften. Syftet med exportbidrag är att den mängd av den bearbetade produkten som man fått exportlicens för skall exporteras och att kvaliteten skall överensstämma med den tilldelade exportbidragskoden (se punkt 23).

(1) Situationen beträffande nötköttsbidrag har senare normaliserats enligt en rapport från det danska parlamentariska utskottet statsrevisorer från februari 2002.

(2) Se särskild rapport nr 7/2001 om exportbidrag (EGT C 314, 8.11.2001, s. 1).

(3) Artikel 5.7 i kommissionens förordning (EG) nr 800/1999 (EGT L 102, 17.4.1999, s. 11).

Kommissionens svar

SAMMANFATTNING

IV. Revisionsrätten bedömer att cirka 600 miljoner euro, eller kring 11 % av alla utgifter för exportbidrag, omfattas av förfinansieringssystemet. Revisionsrättens bedömning ligger nära kommissionens egen.

V. Kommissionens avdelningar granskar kontinuerligt alla EUGFJ:s utgifter, inklusive exportbidrag, med utgångspunkt i riskanalyser. Sedan 1997 har ingen revision gjorts av själva förfinansieringen men frågor kring exportbidragen har utretts aktivt. Kommissionen har även följt det arbete revisionsrätten inledde 2000 och har arbetat på samma sätt som vid tidigare revisioner. Revisionsrättens kommentarer har legat till grund för den riskanalys som använts för det framtida arbetsprogrammet.

VI. Kommissionen delar revisionsrättens åsikt att förfinansieringen komplicerar exportbidragssystemet. Kommissionen arbetar för bättre fysiska kontroller i medlemsstaterna och vill ytterligare harmonisera kontrollerna av de produkter som förfinansieras.

VII. Med anledning av revisionsrättens kommentarer kommer kommissionen vid behov att sluta tillämpa standardavkastningsgraderna på förfinansieringen. Teoretisk standardavkastning har aldrig tillämpats på nötkött.

VIII. Kommissionens avdelningar instämmer i att det är besvärligt och kostsamt att kontrollera utbetalande organ vid förfinansiering av utgifter för nötkött. Exportörernas garantibelopp kan inte frigöras innan det utbetalande organet har kontrollerat den mängd som beviljats förfinansiering mot den mängd som exporterats och försatts i fritt omlopp i ett tredje land. Detta är rutin och ingår i de utbetalande organens uppgifter.

IX. Förfinansieringen skulle ursprungligen ge bearbetningsanläggningar i gemenskapen möjlighet att använda basprodukter från gemenskapen på samma villkor som varor från tredje land enligt förfarandet med aktiv förädling och göra det lättare att lagra gemenskapsprodukter avsedda för export i gemenskapen istället för i tredje land. Målet är fortfarande detsamma.

Möjligheten till förfinansiering när obearbetat nötkött lagras infördes ursprungligen på grund av de särskilda metoderna för produktion och försäljning av nötkött avsett för export. Situationen är fortfarande densamma.

Förfinansiering har även använts för att få bättre kontroll på vissa bearbetade produkter av nöt.

X. Kommissionen anser liksom revisionsrättens att systemet bör ses över.

INLEDNING TILL FÖRFINANSIERING OCH BESKRIVNING AV GRANSKNINGEN

2. Kommissionen vill framhålla att förskottet på 600 miljoner euro inte belastar Europeiska gemenskapernas allmänna budget.

5. Vad gäller bearbetat kött begränsas förfinansieringen till tre månader.

Vad gäller lagring får förfinansiering lämnas under högst 180 dagar.

FÖRFINANSIERING I PRAKTIKEN

12. Kommissionens avdelningar granskar kontinuerligt alla EUGFJ:s utgifter, inklusive exportbidrag, med utgångspunkt i riskanalyser. Sedan 1997 har ingen revision gjorts av själva förfinansieringen men frågor kring exportbidragen har utretts aktivt. Kommissionen har även följt det arbete revisionsrätten inledde 2000 och har arbetat på samma sätt som vid tidigare revisioner. Revisionsrättens kommentarer har legat till grund för den riskanalys som använts för det framtida arbetsprogrammet.

13. Revisionsrätten bedömer att cirka 600 miljoner euro, eller kring 11 % av alla utgifter för exportbidrag, omfattas av förfinansieringssystemet. Revisionsrättens bedömning ligger nära kommissionens egen.

Sedan 2002 upplyser medlemsstaterna kommissionen om vilka belopp som beviljats såsom förfinansiering.

14. Kommissionen instämmer med revisionsrätten i att exportbidragssystemet är komplicerat. Kommissionen går alltid noggrant igenom revisionsrättens särskilda rapporter om exportbidragen och vidtar så långt som möjligt konkreta åtgärder för att effektivisera kontrollerna på området. Efter revisionsrättens särskilda rapport nr 7/2001 om exportbidrag utarbetade kommissionen till exempel omedelbart en handlingsplan för att minska riskerna. Handlingsplanen genomförs bland annat genom förordning (EG) nr 1253/2002.

Kommissionen noterar med förvåning den minst sagt elliptiska hänvisningen till åtta av revisionsrättens rapporter och vill framhålla att ingen av dessa rapporter handlar om förfinansiering.

15. Förfinansieringen underlättar exportörernas arbete. Därför får 11 % av utgifterna förfinansiering, trots att detta innebär administrativt merarbete även för exportörerna.

16-19. Kommissionen medger att förfinansiering är mer komplicerat och tungrott än direktexport. Det beror delvis på att man av administrativa skäl utför kontrollerna enligt redan befintliga bestämmelser om aktiv förädling.

Kommissionen har dock tagit initiativ för att förtydliga kontrollbestämmelserna.

Kontrollbestämmelserna förtydligades vid den senaste kodifieringen av den övergripande förordningen om exportbidragssystemet, förordning (EG) nr 800/1999. I ett arbetsdokument av den 22 december 1998 förklaras hur de fysiska kontrollerna skall utföras. Dokumentet distribuerades till medlemsstaterna i januari 1999. Ett annat arbetsdokument från den 22 februari 2002 lades i mars 2002 fram för medlemsstaterna i den behöriga förvaltningskommittén. Det dokumentet förtydligade ytterligare villkoren för förfinansieringskontrollerna.

I ett enda fall avviker kommissionens tolkning av standardavkastningsgradens tillämpning.

17. Kommissionen arbetar för att medlemsstaterna skall förbättra de fysiska exportkontrollerna. Med anledning av revisionsrättens anmärkningar kommer kommissionen tillsammans med medlemsstaterna att utreda om de fysiska kontrollerna i samband med förfinansieringen kan skärpas.

18. Minst sex av de åtta medlemsstater som figurerar i tabell 4 kontrollerar varor som förs in enligt förfinansieringssystemet (intagskontroller).

19. Se punkt 17.

21 och 22. Kommissionens avdelningar kommer att använda resultaten för riskanalys och det framtida arbetsprogrammet.

Kommissionen har vidtagit olika åtgärder för att inte förfinansieringen skall tillämpas på olika sätt i medlemsstaterna, bland annat vad gäller gemensam lagring (se kommissionens svar på punkt 16). Kommissionen skall dock ytterligare förtydliga eller komplettera tolkningarna.

23 och 24. Standardavkastningsgraderna enligt bilaga 69 till förordning (EEG) nr 2454/93 skall tillämpas på förfinansieringen. Dessa standardavkastningsgrader gör det möjligt att bestämma vilken mängd basvaror (till exempel vete) som skall föras in under systemet för förfinansiering/bearbetning för att få fram den huvudsakliga bearbetade produkten (mjöl till exempel). Förfinansierade produkter får samma exportbidrag som bearbetade varor som direktexporteras (utan förfinansiering).

Standardavkastningsgraderna påverkar inte exportbidragens storlek, eftersom de bygger på den bearbetade produkten (mjöl) i exportlicensen.

23-27. Teoretisk avkastning tillämpas inte när kött bearbetas till förädlade produkter. Även om preliminära uppgifter tillåts i beskrivningen av de basprodukter som skall bearbetas, måste slutliga uppgifter lämnas när bearbetningen avslutats (artikel 26.3 i förordning (EG) nr 800/1999). De slutliga uppgifterna skall vara ekonomiskt rättvisande (avseende bokfört lager, försåld mängd osv.).

25-27. När det gäller bokföring och registrering sägs i artikel 28.3 tredje stycket andra strecksatsen i förordning (EG) nr 800/1999 att lagerbokföringen skall föras dag för dag och möjliggöra en fullständig övervakning av samtliga produkter som omfattas av förfinansiering.

Kommissionen kommer vid behov att undersöka om standardavkastningsgraderna kan avskaffas vid förfinansiering.

28-30. Rent övergripande gäller likabehandlingsprincipen även förfinansiering för bearbetning (artikel 28.3 andra stycket i förordning (EG) nr 800/1999). Systemet för likabehandling av basvaror kan även tillämpas på mellanprodukter som lagras i bulk.

Principen om likabehandling får inte tillämpas när det gäller förfinansiering av lagring. Däremot sägs i förordning (EEG) nr 1776/92 att man för att bättre utnyttja den befintliga lagerkapaciteten av vissa spannmålsprodukter bör tillåta en begränsad likabehandling för spannmålsvaror som antingen förfinansieras för lagring eller skall direktexporteras (artikel 5 i förordning (EEG) nr 565/80 respektive artikel 7 i förordning (EG) nr 800/1999).

Eftersom medlemsstaterna tillämpar gemenskapsbestämmelserna i frågan på olika sätt kommer kommissionen att ytterligare förtydliga eller komplettera tolkningen (se punkt 22).

29-30. Kommissionens avdelningar kommer att beakta resultaten i riskanalyserna och det framtida arbetsprogrammet.

ETT SYSTEM SOM INTE LÄNGRE UPPFYLLER SINA SYFTEN

31. Förfinansieringen skulle ursprungligen ge bearbetningsanläggningar i gemenskapen möjlighet att använda basprodukter från gemenskapen på samma villkor som varor från tredje land enligt förfarandet med aktiv förädling och göra det lättare att lagra gemenskapsprodukter avsedda för export i gemenskapen istället för i tredje land. Målet är fortfarande detsamma.

Förfinansiering har även använts för att få bättre kontroll på vissa bearbetade produkter av nöt.

32. För att inte förfaras vid lagring måste kött frysas.

Frysning är tillåten inte bara av förfinansierade produkter utan även av produkter som deklarerats för direktexport (inom 60-dagarsfristen får köttet frysas, se artikel 7.3 i förordning (EG) nr 800/1999). Själva infrysningen är alltså inte beroende av förfinansieringen.

34 och 37. Man bör skilja på förfinansieringens ekonomiska och tekniska aspekter. Som tidigare uppgivits är de ekonomiska syftena fortfarande aktuella och bidragen är viktiga för att kunna styra marknaden. Utan förfinansiering av exportbidragen skulle antingen bidragen eller utgifterna för marknadsstöd via andra budgetposter öka.

De tekniska aspekterna avser bearbetat nötkött. Särskilda kontroller krävs av att köttproteinet kommer enbart från nöt och verkligen har det ursprung som uppges. Exportbidrag för konserver bygger på produkternas nötköttsinnehåll.

Nötköttsinnehållet fastställs genom kemisk analys (förordning (EEG) nr 2429/86).

Analysen visar vilket animaliskt protein som finns i slutprodukten men säger inget om ursprunget. Eftersom bidrag varken lämnas för slaktavfall eller tillsatser (rika på animaliskt protein) utan bara för nötkött med ursprung inom gemenskapen måste de kemiska kontrollerna kompletteras av bearbetningskontroller.

Kontrolleras inte alla bearbetningsstadier ökar risken för oegentligheter kraftigt.

35. Som redan uppgivits i punkt 33 är de olika bidragssatserna för färskt respektive fruset kött inte en följd av att exportbidraget förfinansieras eftersom varor fryses både vid förfinansiering och vid direktexport (frysning under 60-dagarsfristen, se artikel 7.3 i förordning (EG) nr 800/1999).

Enligt den senaste definitionen av färskt och fruset kött i marknadsstyrningssammanhang är fruset kött en ekonomisk och kommersiell distinktion som skiljer färskt kött från fruset kött, i förhållande till slakt- och produktionsdatum.

Bidrag till en produkt som är fryst när den förtullas bygger på en bearbetning som kan ha utförts långt dessförinnan. Beloppet har därför inte någon omedelbar konsekvens för prisbildningen inom gemenskapen. Dessutom är det vanligen frågan om kött avsett för bearbetningsindustrin som till största delen kommer från kor, med ett väsentligt lägre marknadsvärde.

Skillnaden i taxa beror alltså på marknadsstyrningshänsyn och inte bara på hur produkten bevarats eller dess fysiska utseende.

Den tabell i bilagan till rapporten som visar förhållandet mellan bidrag till färska och kylda produkter samt frysta produkter saknar därför faktisk betydelse.

36. Kommissionens avdelningar förstår att revisionsrätten finner det invecklat att administrera akterna och i synnerhet att stämma av olika handlingar. Frågan utreds för att förbättra situationen.

Också kommissionens avdelningar anser att det är invecklat, kanske onödigt invecklat, att stämma av förfinansieringsdeklarationer, exportdokumentation och ankomstbevis, men inte att de är nästan omöjliga att granska. Exportörernas garantibelopp kan inte frigöras innan det utbetalande organet har stämt av den mängd som omfattas av förfinansiering mot den mängd som exporterats och försatts i fritt omlopp i tredje land. Avstämning görs rutinmässigt och ingår i de utbetalande organens arbetsuppgifter.

37. Se punkt 34.

38. Kommissionen framhåller vikten av korrigeringarna från revisionen år 1997. Kommissionen kommer att följa upp de brister revisionsrätten funnit på lämpligt sätt och kommer även att skärpa de relevanta förfarandena.

39. Spannmålsexportörer använder förfinansiering

- för att kunna exportera på samma villkor som konkurrenterna på världsmarknaden,

- för att delta i transaktioner på världsmarknaden som går utöver exportlicensens giltighet, och

- för att lösa särskilda handelsproblem.

Exportlicensens giltighetstid får dock inte förväxlas med den tid den används fysiskt.

Licensens giltighetstid garanterar att den mängd spannmål som omfattas av licensen inte längre står till förfogande på gemenskapsmarknaden när licensen löper ut. Att förfinansiering används ändrar inte detta och påverkar inte heller den allmänna budgeten. Att exportlicensens giltighetstid förlängs via förfinansieringssystemet är kostnadsneutralt för kommissionen (det medför inga månatliga höjningar) men minskar flera administrativa problem om något oväntat inträffar vid exporttillfället (strejker, skeppshaveri, försenade bankkreditiv eller dylikt).

SLUTSATSER

40. Förfinansieringen används fortfarande för sina ursprungliga syften men även för att skärpa kontrollerna.

Revisionsrätten har inte beaktat att förfinansieringens ekonomiska och handelsmässiga värde skiljer sig från de tekniska aspekterna, som kräver tekniska kontroller.

Förfinansiering ger, precis som ordet antyder, exportörerna ett rörelsekapital före det faktiska exporttillfället (men ger upphov till ett oåterkalleligt åtagande att exportera varorna, som redan fysiskt undandragits från gemenskapsmarknaden när de tas upp i systemet). Förbetalningarna påverkar exportvarornas kostnad positivt. Dras betalningssystemet in ökar behovet att finna rörelsekapital på marknaden, vilket kommer att öka exportkostnaderna.

41. De olika bidragssatserna för färskt eller kylt kött respektive fruset kött är inte en följd av att exportbidraget förfinansieras utan har att göra med marknadsstyrning.

REKOMMENDATION

42. Med anledning av revisionsrättens anmärkningar och resultat kommer kommissionen att se över systemet.