1. Inledning

Digitaliseringen möjliggör innovativa tjänster, nya affärsmodeller och nya sätt att organisera arbetet. Med hjälp av stora mängder data och kraftfull teknik som artificiell intelligens (AI) knyter digitaliseringen samman världen, främjar internationellt samarbete och effektiviserar det sätt på vilket organisationer bedriver sin verksamhet och arbetstagare hanteras.

Ny teknik möjliggör automatisering av en stor del av det dagliga administrativa arbetet och repetitiva uppgifter som arbetstagarna brukade ägna tid åt – vilket gör att de kan fokusera på mer kreativt, analytiskt och strategiskt arbete som kan skapa konkurrensfördelar för deras organisationer. Digitaliseringen gör distansarbete och hybridarbete till ett hållbart val för ett växande antal företag, vilket möjliggör en mer flexibel arbetsorganisation och förbättrad produktivitet, samtidigt som det bidrar till EU:s gröna åtaganden. Digitala arbetsplattformar kan på ett effektivt sätt matcha utbud och efterfrågan på arbetskraft och skapa möjligheter för kunder, arbetstagare och egenföretagare.

Vid sidan av dessa möjligheter innebär den digitala omvandlingen också utmaningar. Arbetsvillkoren i EU är bland de bästa i världen. Minimikrav för arbetstid, hälsa och säkerhet i arbetet, socialt skydd och likabehandling av personer (inklusive lika lön för kvinnor och män) ingår i den europeiska sociala modellen. Digitaliseringen påverkar dock arbetsmarknaderna på ett sätt som gör att denna modell kan ifrågasättas. Nya former av arbetsorganisation leder inte automatiskt till arbetstillfällen av hög kvalitet.

De principer som ligger till grund för vår europeiska sociala marknadsekonomi bör därför inte tas för givna, och bör värnas. Vissa människor missgynnas i allt högre grad, bland annat genom digitala arbetsplattformar där arbetsförhållandena är osäkra. Nya sätt att organisera arbetet, t.ex. genom plattformsarbete, gör det mer komplicerat att korrekt klassificera personer som arbetstagare eller egenföretagare. Detta leder till situationer där vissa orättvist berövas tillträde till de rättigheter och det skydd som är knutet till ställningen som arbetstagare. Andra kan inte åtnjuta egenföretagarens verkliga självständighet. Allteftersom algoritmverktyg blir allt vanligare i arbetslivet blir frågor som rör övervakning, användning av data, jämlikhet och diskriminering (t.ex. könsstereotyper i utformningen av algoritmverktyg) och tillämpningen av algoritmisk hantering allt viktigare.

I enlighet med ordförande Ursula von der Leyens åtagande föreslår kommissionen ett antal åtgärder för att förbättra arbetsvillkoren inom plattformsarbete.

Vid det sociala toppmötet i Porto i maj 2021 förnyade EU:s ledare sitt åtagande att omsätta den europeiska pelaren för sociala rättigheter i praktiken. Arbetspaketet om plattformar utgör, tillsammans med kommissionens initiativ om AI och digital kompetens, ett centralt inslag i vår vision för ett socialt Europa i den digitala tidsåldern. Denna vision ingår i den europeiska pelaren för sociala rättigheter och den åtföljande handlingsplanen. Visionen innebär en framtid där den digitala ekonomin utvecklas på ett hållbart sätt och infriar de många löften den har, och där nya affärsmodeller skapar fler och bättre arbetstillfällen och upprätthåller höga sociala standarder.

2. Plattformsarbete – därför måste vi agera

Plattformsarbete innebär en arbetsmiljö som förändras konstant. Arbete via plattformar gör det möjligt för många människor att tjäna sitt uppehälle eller komplettera sin inkomst, inbegripet personer som annars har svårt att komma in på arbetsmarknaden, såsom låginkomsttagare, kvinnor, ungdomar, personer med funktionsnedsättningar, migranter eller personer som tillhör etniska eller kulturella minoriteter. Det skapar möjligheter att utveckla eller bredda en kundbas, ibland över gränserna. Plattformsarbete ger företagen en mycket bredare tillgång till konsumenter och möjligheter att diversifiera intäkterna och utveckla nya affärsområden, vilket hjälper dem att växa. För konsumenterna innebär det bättre tillgång till produkter och tjänster som annars skulle vara svåra att nå, samt tillgång till ett nytt och mer varierat utbud av tjänster.

Den digitala plattformsekonomin växer snabbt. Mellan 2016 och 2020 ökade dess intäkter nästan femfaldigt, från uppskattningsvis 3 miljarder euro till cirka 14 miljarder euro. Intäkterna kan vara ännu högre – i en annan studie uppskattades de till 20.3 miljarder euro. I dag arbetar över 28 miljoner människor i EU via digitala arbetsplattformar. Fram till 2025 förväntas antalet växa till 43 miljoner.

Plattformsarbetet är långt ifrån homogent. Digitala arbetsplattformar verkar inom en mängd olika ekonomiska sektorer: från de mest synliga platsbundna tjänsterna såsom persontransport, leveranser eller hushållsarbete, till mikrouppgifter som AI-inlärning eller inkodning av data, till högkvalificerade kreativa eller specialiserade yrken såsom arkitektonisk design, översättning eller it-utveckling. Arbetet via digitala arbetsplattformar organiseras också på olika sätt och innebär olika grad av självständighet och oberoende för dem som arbetar genom dem. För vissa människor utgör det den huvudsakliga verksamheten, medan det för andra är en extra inkomstkälla. För att alla dessa människor ska kunna dra största möjliga nytta av de nya möjligheterna med plattformsarbete är det viktigt att de digitala arbetsplattformarna i hela EU verkar inom en tydlig rättslig ram.

Den senaste tidens utveckling av plattformsekonomin har dock också medfört nya utmaningar för dem som arbetar via dessa plattformar. Det kan handla om allt från brist på öppenhet och förutsägbarhet när det gäller avtalsvillkor till hälso- och säkerhetsproblem, felklassificering av anställningsstatus eller otillräcklig tillgång till socialt skydd.

Det finns ett behov av större tydlighet när det gäller anställningsstatus för personer som arbetar via digitala arbetsplattformar. Man räknar med att nio av tio digitala arbetsplattformar som är verksamma i EU för närvarande klassificerar de personer som arbetar via dem som egenföretagare. Många av dessa människor har verklig självständighet i sitt arbete och värdesätter den flexibilitet och enkla tillgång till kunder som digitala arbetsplattformar erbjuder. Andra upplever dock att de har en underordnad ställning och i varierande grad står under de digitala arbetsplattformarnas kontroll, till exempel när det gäller ersättningsnivåer, hur arbetstiden förläggs och andra aspekter av arbetsvillkoren. I dessa fall är det inte alltid klart om deras anställningsstatus fastställs på ett korrekt sätt. Anställningsstatusen bör grundas på de fakta som kännetecknar förhållandet, oavsett om det finns ett skriftligt avtal eller dess villkor. Anställningsstatusen har konsekvenser för vilka skyldigheter som de digitala arbetsplattformarna omfattas av och vilka rättigheter som personer som arbetar via plattformarna bör ha. Människors preferenser när det gäller vilken grad av självständighet, flexibilitet och skydd som de önskar kan variera. Det är därför viktigt att det råder en rättslig säkerhet i fråga om deras status, så att de kan göra medvetna och frivilliga val.

Användningen av algoritmisk hantering på digitala arbetsplattformar medför särskilda utmaningar. Algoritmisk hantering innebär användning av algoritmer, dvs. automatiska system, för att stödja eller till och med ersätta ledningsfunktioner såsom övervakning och utvärdering av arbetet. Algoritmisk hantering är inte begränsad till plattformsekonomin. Automatiserade system används allt oftare på arbetsmarknaden i stort – från en mycket grundläggande övervakning av arbetsscheman, skift och arbetstid till mer komplexa tillämpningar för fördelning av arbetsuppgifter och beräkning av ersättning.

För digitala arbetsplattformar är algoritmisk hantering uppenbart en integrerad del i deras affärsmodell och kan ha en betydande inverkan på arbetsvillkoren. Den kan även dölja plattformsarbetarnas underordnade ställning genom påståendet att det inte förekommer någon mänsklig övervakning. En person kan enligt uppgift vara egenföretagare och därmed sakna tillgång till rättigheter som är knutna till ställningen som arbetstagare, medan den kontroll som utövas genom algoritmer i själva verket fråntar dem den självständighet som en verklig egenföretagare åtnjuter. Även i situationer där anställningsstatusen klassificeras korrekt kan algoritmer spela en avgörande roll när det gäller tillgången till arbetsuppgifter och därmed inkomstnivån för faktiska egenföretagare. Den nära kopplingen mellan algoritmisk hantering och arbetsvillkoren i plattformsarbetet kräver omedelbara och särskilda politiska åtgärder.

Frågor som rör efterlevnad, spårbarhet och öppenhet, även i gränsöverskridande situationer, kan bidra till dåliga arbetsvillkor och otillräcklig tillgång till socialt skydd. Nationella myndigheter har svårt att få tillgång till uppgifter om digitala arbetsplattformar och personer som arbetar via dem, t.ex. om antalet personer som utför plattformsarbete regelbundet, deras avtals- eller anställningsstatus eller plattformarnas villkor. Spårbarhetsproblemet är särskilt relevant när digitala arbetsplattformar är verksamma i flera medlemsstater, vilket gör det oklart var plattformsarbete utförs och av vem.

Kollektivförhandlingar och kollektivavtal är avgörande för att förbättra arbetsvillkoren. Inom plattformsarbete är den sociala dialogen fortfarande mycket begränsad. Det sätt på vilket plattformsarbetet utförs begränsar i viss mån de praktiska möjligheterna till kollektiv representation och att organisera sig. Det finns ofta ingen fysisk arbetsplats, vilket innebär att personer som arbetar via digitala arbetsplattformar sällan interagerar med varandra, eller åtminstone inte på ett organiserat sätt. Ofta kanske de inte ens känner till sina kolleger på en viss plattform eller vet hur de kontaktar dem. För egenföretagare uppstår ytterligare ett hinder för kollektivförhandlingar på grund av den nuvarande tolkningen av EU:s konkurrenslagstiftning. Artikel 101.1 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget) förbjuder avtal mellan företag som begränsar konkurrensen. Egenföretagare betraktas vanligtvis som ”företag” enligt EU:s konkurrenslagstiftning, vilket innebär att personer som arbetar via digitala arbetsplattformar i praktiken inte kan förhandla kollektivt för att förbättra sina arbetsvillkor utan att riskera att bryta mot EU:s konkurrenslagstiftning.

I strävan efter att ta itu med dessa utmaningar börjar inte kommissionen från noll. Det finns redan flera befintliga och föreslagna rättsakter på europeisk nivå som är av stor betydelse för plattformsarbetet. Dessa omfattar hela EU:s arbetsrätt och lagstiftning om likabehandling, liksom instrument för den inre marknaden, såsom den allmänna dataskyddsförordningen, som säkerställer ett starkt skydd för personuppgifter i hela unionen, förordningen om företagsanvändare av onlinebaserade förmedlingstjänster och den föreslagna rättsakten om artificiell intelligens. De särskilda utmaningar som beskrivs ovan kräver dock ytterligare riktade åtgärder.