SV Europeiska unionens officiella tidning C 377/1

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET, RÅDET OCH REVISIONSRÄTTEN

Europeiska unionens konsoliderade årsredovisning budgetåret 2014

(2015/C 377/01)

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

ÅRSREDOVISNINGEN: DISKUSSION OCH ANALYS 2

NOT TILL DEN KONSOLIDERADE ÅRSREDOVISNINGEN 22

KONSOLIDERAD ÅRSREDOVISNING OCH FÖRKLARANDE NOTER 23

BALANSRÄKNING 24

RESULTATRÄKNING 25

KASSAFLÖDESANALYS 26

FÖRÄNDRINGAR I NETTOTILLGÅNGARNA 27

NOTER TILL ÅRSREDOVISNINGEN 28

KONSOLIDERADE RAPPORTER OM GENOMFÖRANDET AV BUDGETEN OCH FÖRKLARANDE NOTER 99

ÅRSREDOVISNINGEN: DISKUSSION OCH ANALYS

1. EU: INSTITUTIONERNAS STYRNING OCH VERKSAMHET

Europeiska unionen (EU) är ett ekonomiskt och politiskt samarbete mellan 28 europeiska länder. Unionen grundades 1993 genom Maastrichtfördraget som efterföljare till Europeiska gemenskapen, Europeiska kol- och stålunionen (EKSG) och Euratom. Lissabonfördraget, den senaste stora ändringen i EU:s författningar, trädde i kraft den 1 december 2009.

EU bygger på rättsstatsprincipen. Varje åtgärd som genomförs av EU har sin grund i de fördrag som på ett frivilligt och demokratiskt sätt har förhandlats fram och godkänts av alla EU-medlemsstater. EU har en unik struktur:

— Europas medborgare väljer Europaparlamentets (EP) ledamöter genom direktval.

— EU:s bredare prioriteringar fastställs av Europeiska rådet, som består av ledare på nationell nivå och EU-nivå.

— Regeringarna skyddar sina respektive länders nationella intressen i Europeiska unionens råd (”rådet”).

— EU:s övergripande intressen främjas av Europeiska kommissionen (”kommissionen”), vars ordförande väljs av Europaparlamentet och vars ledamöter föreslås av de nationella regeringarna i samförstånd med ordföranden. Kommissionen som helhet måste godkännas av Europaparlamentet.

EU har en egen rättsordning som skiljer sig från det internationella rättssystemet och utgör en integrerad del av medlemsstaternas rättssystem. Rättssystemet i EU baseras på dess egna rättskällor. Eftersom källorna är av olika typer måste en hierarki fastställas dem emellan. Primärrätten är högst i hierarkin och representeras av fördragen. Den följs av EU:s internationella avtal, allmänna rättsprinciper och slutligen sekundärrätten, som baseras på fördragen.

EU-rättens källor och deras hierarki:

— Fördraget om Europeiska unionen, fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna samt övriga fördrag och protokoll.

— Internationella avtal.

— Allmänna principer för unionsrätten.

— Sekundärrätten.

Den institutionella styrningen av EU omfattar institutioner, myndigheter och andra EU-organ som anges i not 10 till årsredovisningen. De viktigaste institutionerna som ansvarar för utarbetandet av principer och beslutsfattande är Europaparlamentet, Europeiska rådet, rådet och kommissionen.

Europaparlamentet

Europaparlamentet är ett viktigt forum för politisk debatt och beslutsfattande på EU-nivå. Europaparlamentets ledamöter utses i direktval av väljare i alla medlemsstater. Deras uppgift är att representera medborgarnas intressen när EU-lagstiftningen utarbetas och säkerställa att de övriga EU-institutionerna arbetar på ett demokratiskt sätt.

Under årens lopp och genom senare ändringar i EU-fördragen har Europaparlamentet fått en betydande makt över lagstiftning och budget. Tack vare detta kan parlamentet tillsammans med företrädare för medlemsstaternas regeringar styra i vilken riktning det europeiska projektet ska fortskrida i rådet. I detta arbete har Europaparlamentet strävat efter att främja demokrati och mänskliga rättigheter, inte bara i Europa utan i hela världen.

Europaparlamentet är jämställt med rådet i det årliga budgetförfarandet. Parlamentet är involverat i budgetförfarandet hela vägen, från det inledande arbetet – där man utarbetar allmänna riktlinjer och specificerar utgiftstyper – till antagandet. Parlamentet fastställer budgeten tillsammans med rådet och övervakar genomförandet. Europaparlamentet beviljar ansvarsfrihet för genomförandet av EU:s budget på rådets rekommendation. Slutligen måste Europaparlamentet ge sitt samtycke till den fleråriga budgetramen (MFF) som säkerställer att EU:s utgifter utvecklas på föreskrivet sätt och inom ramarna för dess egna resurser. Europaparlamentets nuvarande talman är Martin Schulz.

Europeiska rådet och Europeiska unionens råd

Europeiska rådet består av medlemsstaternas stats- eller regeringschefer tillsammans med Europeiska rådets och kommissionens ordförande. Organets funktion är att ge EU de impulser som behövs för dess utveckling och att bestämma dess allmänna politiska riktningar och prioriteringar. Europeiska rådets nuvarande ordförande är Donald Tusk.

Tillsammans med Europaparlamentet antar rådet EU-lagstiftning via förordningar och direktiv samt beslut och icke-bindande rekommendationer. Rådet består av en företrädare för varje medlemsstat på ministernivå med befogenhet att fatta bindande beslut för den berörda medlemsstatens regering genom ett omröstningsförfarande. Företrädaren för den medlemsstat som just då innehar ordförandeskapet för unionen är också ordförande i rådet, förutom i gruppen som diskuterar utrikespolitik. Ordförandeskapet roterar var sjätte månad. En kommitté bestående av de ständiga representanterna för medlemsstaternas regeringar (Coreper) förbereder rådets arbete.

Rådet fattar beslut med kvalificerad majoritet inom sina behörighetsområden, förutom om annat föreskrivs i fördragen (t.ex. enhällighet eller enkel majoritet). Rådet är den ena delen (och Europaparlamentet den andra delen) av den budgetmyndighet som antar EU:s budget. Rådet beslutar också, enligt ett särskilt lagstiftningsförfarande och genom enhälliga beslut, om de bestämmelser som avser systemet med egna medel och den fleråriga budgetramen. I det senare fallet måste en majoritet av Europaparlamentets ledamöter samtycka. Den senaste fleråriga budgetramen (2014–2020) antogs av rådet i november 2013.

Europeiska kommissionen

Kommissionen är EU:s verkställande organ. Den representerar hela EU:s intresse (inte enskilda länders intressen).

Kommissionens främsta uppgifter är att

— föreslå lagstiftning som sedan antas av medlagstiftarna, dvs. Europaparlamentet och rådet,

— genomdriva de europeiska lagarna (vid behov med hjälp av EU-domstolen),

— fastställa mål och prioriterade åtgärder som beskrivs i kommissionens årliga arbetsprogram samt arbeta för att genomföra dem,

— förvalta och genomföra EU:s politik och budget,

— företräda unionen utanför Europa (t.ex. vid förhandlingar om handelsavtal mellan EU och andra länder).

En ny grupp av 28 kommissionsledamöter (en från varje EU-medlemsstat) utses vart femte år. Europeiska rådet lägger fram ett förslag om kandidat till posten som kommissionens ordförande för Europaparlamentet som, med beaktande av resultatet i Europaparlamentsvalen fattar beslut med kvalificerad majoritet. Kommissionens ordförande väljs sedan av en majoritet av de invalda ledamöterna i Europaparlamentet (dvs. motsvarande minst 376 av 751 röster). Efter detta väljer den tillträdande ordföranden ut kommissionens övriga 27 ledamöter utifrån förslag från medlemsstaterna. Den slutliga förteckningen över nominerade kommissionsledamöter ska tas fram i samråd mellan den tillträdande ordföranden och rådet. Kommissionen som helhet måste sedan godkännas av Europaparlamentet. Dessförinnan bedöms de nominerade kommissionsledamöterna av Europaparlamentets olika utskott. Den nuvarande kommissionens mandatperiod löper ut den 31 oktober 2019. Ordförande är Jean-Claude Juncker.

Den nuvarande kommissionens prioriteringar är 1) sysselsättning, tillväxt och investering, 2) en digital inre marknad, 3) energiunionen och klimatfrågor, 4) den inre marknaden, 5) den ekonomiska och monetära unionen, 6) frihandel mellan EU och USA, 7) rättvisa och grundläggande rättigheter, 8) migration, 9) EU som global aktör och 10) demokratisk förändring.

Kommissionens personal arbetar i avdelningar, kallade generaldirektorat (GD) eller tjänstegrenar. Var och en av dessa ansvarar för ett visst politikområde och leds av en generaldirektör. Generaldirektoraten utarbetar lagförslag, men förslagen blir inte offentliga förrän kommissionskollegiet (sammanträden med de 28 kommissionsledamöterna) har antagit dem. Generaldirektoraten behandlar också finansieringsinitiativ på EU-nivå samt genomför offentliga samråd och kommunikationsinsatser.

Kommissionen förvaltar också en rad genomförandeorgan som hjälper till med styrningen av EU-program.

2. KOMMISSIONENS INITIATIV OCH STRATEGIER

Den nya kommissionen som inledde sin mandatperiod i november 2014 har definierat sitt arbetsprogram för 2015 och kommissionens nya initiativ fram till 2019. I arbetsprogrammet anges kommissionens planer och planerade åtgärder som ska förbättra situationen för sysselsättning, tillväxt och investeringar under 2015. Programmet fokuserar på ett begränsat antal konkreta nya initiativ, till exempel följande:

En nysatsning på sysselsättning, tillväxt och investeringar:

— Investera 315 miljoner euro som lagstiftningsmässig uppföljning till planen som offentliggjordes i slutet av 2014 för att frigöra offentliga och privata investeringar i realekonomin under de kommande tre åren.

— Främja inträde på arbetsmarknaden och anställbarhet.

— Se över strategin Europa 2020.

Paketet för en digital inre marknad:

— Skapa förutsättningar för en livskraftig digital ekonomi och ett digitalt samhälle genom att komplettera regelverket inom telekommunikationssektorn.

— Modernisera upphovsrättsliga regler.

— Förenkla regelverket för konsumenter som handlar online och digitalt.

— Förbättra säkerheten på internet.

— Öka användningen av digital teknik.

En motståndskraftig energiunion och en framåtblickande klimatpolitik:

— Skapa en europeisk energiunion: Trygga energiförsörjningen, ytterligare integrera de nationella energimarknaderna, minska efterfrågan på energi i Europa och minska det totala koldioxidinnehållet i de energikällor vi använder.

— Multilaterala insatser mot klimatförändringar.

En fördjupad och mer rättvis inre marknad:

— En strategi för den inre marknaden.

— Ett paket för arbetskraftens rörlighet.

— En åtgärdsplan för en kapitalmarknadsunion.

— Ett regelverk för resolution av finansinstitut.

— Ett luftfartspaket.

En handels- och investeringsstrategi för att främja sysselsättning och tillväxt

Ett område med rättvisa och grundläggande rättigheter:

— EU:s anslutning till Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna.

— Europeisk säkerhetsagenda.

En ny migrationspolitik:

— Utveckla en ny inställning till laglig migration för att göra EU till en attraktiv destination för personer med förmågor och kunskaper.

— Förbättra hanteringen av migration till EU genom ökat samarbete med tredjeländer, solidaritet bland medlemsstaterna och bekämpning av människohandel.

En starkare global aktör:

— Den europeiska grannskapspolitiken.

— Mål för hållbar utveckling bortom 2015.

En rättvis beskattning:

— En åtgärdsplan med insatser för bekämpning av skatteundandragande och skattebedrägeri, inklusive åtgärder på EU-nivå för att införa ett system där landet där vinsten uppstår också utgör beskattningslandet, samt automatiskt informationsutbyte om förhandsbesked i skattefrågor och stabilisering av företagsbeskattningen.

— Obligatoriskt informationsutbyte om förhandsbesked i skattefrågor.

En union i demokratisk förändring:

— En överenskommelse på EU-nivå om bättre lagstiftningsarbete.

— Ett obligatoriskt öppenhetsregister.

— Granskning av beslutsförfarandet för genetiskt modifierade organismer.

En fördjupad ekonomisk och monetär union: Fortsatta insatser för att främja ekonomisk stabilitet och locka investerare till Europa.

Vid utarbetandet av arbetsprogrammet granskade kommissionen ungefär 450 förslag som framlagts inför Europaparlamentet och rådet och föreslår att 80 av dem dras tillbaka eller ändras. Vissa förslag ska enligt förslagen dras tillbaka eftersom de inte längre ligger i fas med den nya kommissionens prioriteringar. I många fall är kommissionen fortsatt fast besluten att uppnå de mål som eftersträvas. Förslagen fyller dock ingen funktion om de bara vilar på ett förhandlingsbord, eller om de blir så urvattnade i förhandlingarna de inte längre kan tjäna sina ursprungliga syften. När så är fallet kommer kommissionen att föreslå nya och bättre sätt att uppnå dessa mål.

3. EU:S BUDGET: FRÅN UTARBETNING TILL BEVILJANDE AV ANSVARSFRIHET

3.1 Budget och finansiering

Den fleråriga budgetramen består av rubriker där årliga gränser har fastställts för åtagandebemyndiganden under var och en av dessa rubriker. Summan av de högsta beloppen för varje rubrik utgör det övergripande taket för åtagandebemyndigandena. Via EU:s budget finansieras en lång rad politiska åtgärder och program inom hela Europeiska unionen. I enlighet med de prioriteringar som fastställs av Europaparlamentet och rådet i den fleråriga budgetramen genomför kommissionen särskilda program, verksamheter och projekt. Den verksamhetsbaserade budgeteringen (ABB) borgar för att det finns en direkt koppling mellan den årliga budgeten och EU:s politik. Den verksamhetsbaserade kontoplanen innehåller en klar och tydlig indelning av EU:s olika politikområden och av de sammanlagda medel som avsätts för varje politikområde. Budgeten utarbetas av kommissionen och antas vanligen i mitten av december av Europaparlamentet och rådet i enlighet med förfarandet i artikel 314 i EUF-fördraget. Enligt principen om budgetjämvikt måste de totala intäkterna motsvara de totala utgifterna för ett givet budgetår.

EU:s intäkter kommer från två huvudsakliga källor: egna medel och övriga intäkter. Egna medel utgör den absolut största delen av EU:s intäkter och samlas automatiskt i EU för att dess budget ska kunna finansieras utan att det krävs ytterligare beslut av de nationella myndigheterna. De samlade egna medlen som behövs för att finansiera budgeten är lika med de totala kostnaderna minus de övriga intäkterna. De egna medlen får inte överskrida 1,23 % av EU:s totala BNI. Egna medel kan delas in i traditionella egna medel (som tullavgifter), egna medel från mervärdesskatt samt BNI-baserade egna medel. Övriga intäkter från EU:s verksamhet (t.ex. böter vid brott mot konkurrenslagarna) utgör vanligen mindre än 10 % av de sammanlagda intäkterna.

Som allmän princip får EU inte låna pengar på kapitalmarknaderna eller från finansinstitut för att finansiera sin budget.

3.2 Hur EU:s budget förvaltas och används

Huvudsakliga rörelsekostnader

EU:s rörelsekostnader är fördelade på de olika rubrikerna i den fleråriga budgetramen och kan bestå av flera olika kostnadstyper beroende på hur medlen förvaltas och betalas ut. Från och med 2014 kategoriserar kommissionen utgifterna på följande sätt:

Direkt förvaltning: Budgetanslagen förvaltas direkt av kommissionens avdelningar.

Indirekt förvaltning: EU:s organ eller organ som lyder under nationell rätt, exempelvis EU:s byråer, tilldelas uppgifter av kommissionen i samband med genomförandet av budgeten.

Delad förvaltning: Vid denna typ av förvaltning delegeras uppgiften att genomföra budgeten till medlemsstaterna. Ungefär 80 % av utgifterna hanteras på detta sätt, bland annat jordbrukskostnader och strukturåtgärder.

Aktörer vid kommissionen som deltar i budgetförvaltningen

Kollegiet av kommissionsledamöter tar kollektivt det politiska ansvaret, men har i praktiken inte självt hand om budgetgenomförandet, även om kollegiet tilldelats befogenheter att göra detta. Dessa uppgifter delegeras istället varje år av kollegiet till enskilda tjänstemän som är ansvariga inför kollegiet, varvid man följer budgetförordningen och tjänsteföreskrifterna för tjänstemännen i Europeiska unionen. De berörda tjänstemännen, som vanligen är generaldirektörer och enhetschefer, utgör så kallade delegerade utanordnare. De kan i sin tur delegera uppgifter som rör budgetgenomförandet till vidaredelegerade utanordnare.

Utanordnarna ansvarar för hela förvaltningen och beslutar om vad som ska göras, ansvarar för att institutionens politiska mål uppfylls samt förvaltar den inledda verksamheten både operativt och budgetmässigt. Varje utanordnare måste utarbeta en årlig verksamhetsrapport om den verksamhet han eller hon ansvarar för och redogör i rapporten för resultaten av åtgärderna inom sin respektive avdelning. I rapporten ges dessutom rimliga garantier om de medel som avsatts för den verksamhet som beskrivs i rapporten har använts för de tilltänkta ändamålen och enligt principen om sund ekonomisk förvaltning, samt att de kontrollförfaranden som införts ger tillräckliga garantier för de underliggande transaktionernas laglighet och korrekthet. Enligt artikel 66 i budgetförordningen överlämnar kommissionen ett sammandrag (en sammanfattande rapport) av de årliga verksamhetsrapporterna till Europaparlamentet och rådet. Genom denna rapport tar kommissionen det övergripande politiska ansvaret för förvaltningen av EU:s budget enligt artikel 317 i EUF-fördraget. Denna sammanfattande rapport och de årliga verksamhetsrapporterna finns tillgängliga här: http://ec.europa.eu/atwork/planning-and-preparing/synthesis-report/index_sv.htm

Räkenskapsföraren verkställer betalningsorder och betalningskrav som upprättats av utanordnarna och har ansvar för att sköta kassan, fastställa regler och metoder för redovisning, validera redovisningssystem, sköta bokföringen och utarbeta institutionens årsredovisningar. Räkenskapsföraren ska också intyga att det finns rimliga garantier för att årsredovisningen i allt väsentligt ger en rättvisande bild av den ekonomiska ställningen, resultatet och kassaflödet.

Åtaganden om utbetalning från EU:s budget

Innan några rättsligt bindande åtaganden kan göras gentemot tredje part (t.ex. innan avtal sluts eller bidragsavtal undertecknas) måste det finnas en budgetpost för verksamheten i det berörda årets budget. Budgetposten måste vidare innehålla tillräckliga medel för att täcka utgiften. Om dessa villkor uppfylls, kan medlen i budgeten avsättas genom att ett budgetåtagande införs i redovisningssystemet. Först då kan ett rättsligt bindande åtagande uppstå. Inga medel ur EU:s budget får användas innan utanordnaren har godkänt ett budgetåtagande.

När budgetåtagandet godkänts bokförs det i räkenskapssystemet och motsvarande anslag avsätts. Detta påverkar dock inte årsredovisningarna (huvudboken) eftersom inga kostnader ännu uppkommit.

Hur utbetalningar verkställs

Kommissionen använder Swift-systemet (Society for Worldwide Interbank Financial Telecommunication) och gör fler än 2 miljoner utbetalningar per år. Inga utbetalningar kan göras om inte ett motsvarande budgetåtagande godkänts av den utanordnare som ansvarar för transaktionen.

Förfinansiering är en betalning som avser att förse stödmottagarna med ett förskott, dvs. en fixkassa. Den kan delas upp på ett antal betalningar under en period som fastställs i ett särskilt rättsligt åtagande. Om mottagaren inte har några bidragsberättigande utgifter ska förfinansieringen återbetalas till EU. Utbetalad förfinansiering betraktas inte som en definitiv utgift förrän de berörda villkoren uppfylls. Den redovisas som en tillgång i EU:s balansräkning när den första betalningen har gjorts.

Det berörda EU-organet får ett ersättningskrav som visar att mottagaren använt förfinansieringen i enlighet med det rättsliga åtagandet. Ersättningskraven kommer in olika snabbt under året, beroende på villkoren och vilken typ av åtgärd som finansieras.

Kriterierna för stödberättigande definieras i den rättsliga grunden, i anbudsinfordran, i andra handlingar till stödmottagarna och/eller i sådana avtalsklausuler som finns i bidragsavtalen eller besluten om att bevilja bidrag. Efter analysen bokförs de stödberättigande beloppen som kostnader och mottagaren informeras om eventuella belopp som inte ger rätt till stöd.

Budgetförordningen och övrig tillämplig lagstiftning, i synnerhet avseende den gemensamma jordbrukspolitiken och sammanhållningspolitiken, ger unionen möjlighet att kontrollera kostnader flera år efter det att de uppkommit. Vid upptäckt av fel, oriktigheter eller bedrägerier görs finansiella korrigeringar eller återkrav (se not 6 till årsredovisningen).

3.3 Finansiell rapportering och ekonomiskt ansvar

I EU:s konsoliderade årsredovisning ingår finansiell information om verksamheten vid EU:s institutioner, organ och byråer i fråga om budget och periodiserad redovisning. Redovisningen omfattar inte medlemsstaternas årsredovisningar.

EU:s årsredovisning innehåller två separata men sammanlänkade delar:

a) Årsbokslutet.

b) Rapporter om genomförandet av budgeten. Dessa rapporter ger en detaljerad översikt av budgetgenomförandet.

Det är kommissionens räkenskapsförare som har ansvaret för att utarbeta EU:s årsredovisningar och intyga att det finns rimliga garantier för att räkenskaperna i allt väsentligt ger en rättvisande bild av EU:s ekonomiska ställning, resultat och kassaflöde.

Utöver ovanstående årsredovisningar utarbetas ad hoc-rapporter om specifika områden, t.ex. rapporten om budgetförvaltningen och den ekonomiska förvaltningen, om finansiella instrument, om givna garantier samt om finansiella korrigeringar.

Rapportering och ansvar i kommissionen:

3.4 Revision och beviljande av ansvarsfrihet

Revision

EU:s årsredovisning och resursförvaltning granskas av Europeiska revisionsrätten (”revisionsrätten”), ett externt revisionsorgan som för Europaparlamentet och Europeiska unionens råd utarbetar följande dokument:

1. En årsrapport om den verksamhet som finansierats via den allmänna budgeten.

2. Ett yttrande som bygger på revisionsrättens granskningar och som fogas till årsrapporten i form av en revisionsförklaring om i) räkenskapernas tillförlitlighet och ii) de underliggande transaktionernas laglighet och riktighet med avseende både på inkomster från beskattningsbara personer och på utbetalningar till slutliga stödmottagare.

3. Särskilda rapporter om revision på vissa områden.

Beviljande av ansvarsfrihet

Vid den slutliga kontrollen i en budgetcykel beviljas ansvarsfrihet för budgetgenomförandet under ett givet räkenskapsår. Europaparlamentet är den myndighet som beviljar ansvarsfrihet för EU. Detta innebär att rådet efter genomförd kontroll utarbetar en slutversion av årsredovisningen och lämnar en rekommendation, medan parlamentet beslutar om att bevilja kommissionen och övriga EU-organ ansvarsfrihet för hur EU:s budget genomförts under ett visst budgetår. Beslutet grundas på en genomgång av årsredovisningen, kommissionens sammanfattande rapport och årliga utvärderingsrapport, årsbokslutet och revisionsrättens revisionsuttalande och särskilda rapporter, varvid kommissionen fått besvara ytterligare frågor och lämna in ytterligare information.

Beslutet om ansvarsfriheten är den politiska delen av de externa kontrollerna av budgetgenomförandet. Därmed befriar Europaparlamentet på rådets rekommendation konkret kommissionen (och övriga EU-organ) från deras ansvar för förvaltningen av en viss del av budgeten genom att avsluta det årets räkenskaper. Förfarandet för beviljande av ansvarsfrihet kan leda till att ansvarsfrihet beviljas, senareläggs eller nekas. I Europaparlamentets årliga arbete med att bevilja ansvarsfrihet ingår även budgetkontrollutskottets utfrågningar av kommissionsledamöterna angående de politikområden de har ansvar för. Det slutliga betänkandet om beviljande av ansvarsfrihet och eventuella rekommendationer till kommissionen om att vidta åtgärder antas i plenum. Rådets rekommendationer om beviljande av ansvarsfrihet antas i rådet för ekonomiska och finansiella frågor (Ekofin). Både Europaparlamentets betänkande och rådets rekommendationer om beviljande av ansvarsfrihet följs upp i en årlig rapport där kommissionen beskriver de konkreta åtgärder som vidtagits för att följa givna rekommendationer.

4 EU:S KONSOLIDERADE ÅRSREDOVISNING: EKONOMISK STÄLLNING 2014

4.1 Allmänna trender

Inkomster

Fem års inkomstutveckling i miljoner euro:

Under 2014 minskade BNI-inkomsterna medan inkomsterna av egna medel låg kvar på en liknande nivå. Återkraven av kostnader (finansiella korrigeringar och återkrav, se not 3.5 till årsredovisningen) nästan fördubblades från 1,8 miljarder euro till 3,4 miljarder euro, eftersom sammanhållningsfondens programperiod 2000–2006 uppnått sin slutfas, och i samband med detta drogs icke-godkända utgifter tillbaka. Dessutom gjordes betydande korrigeringar i jordbrukspolitiken från kommissionens sida.

Utgifter

De huvudsakliga utgiftsposterna är överföringskostnader i samband med Europeiska garantifonden för jordbruket (EGFJ), Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (EJFLU) och andra landsbygdsutvecklingsinstrument, Europeiska regionala utvecklingsfonden (Eruf), sammanhållningsfonden och Europeiska socialfonden (ESF). Under budgetåret 2014 utgjorde dessa nästan 70 % av de totala utgifterna.

Utgifterna låg allmänt på en liknande nivå som under föregående år. Minskade utgifter noterades dock för Eruf och sammanhållningsfonden eftersom utgifter som redovisats under 2014 endast gäller programperioden 2007–2013, medan inga utgifter ännu har bokförts för den aktuella perioden 2014–2020 på grund av den långsamma uppstarten av programmen (medlemsstaterna inledde genomförandet 2015).

EU redovisar också framtida betalningsåtaganden som utgifter som inte ännu visas i de kassabaserade budgetkontona. De ökade framtida betalningsåtaganden som visas under skulder för jordbruksutveckling och landsbygdsutveckling samt framtida betalningsåtaganden för kommissionsledamöters, europaparlamentarikers och personalens pensionsrätter leder allmänt till högre utgifter och ett negativt rörelseresultat (dessa betalningar kommer att finansieras av framtida budgetar och återspeglas inte ännu i inkomsterna).

Rörelseresultat

Periodens rörelseresultat (underskott) ökade från 4 365 miljoner euro år 2013 till 11 280 miljoner euro år 2014. Huvudorsaken till denna ökning är den betydande försäkringstekniska förlust (till ett nettobelopp om 9,2 miljarder euro) som avser pensioner och andra ersättningar till anställda och som uppstod till följd av minskade räntor. Sådana fluktuationer måste tas med i beräkningarna till följd av tillämpliga internationella redovisningsregler och rådande ekonomiska situation. Om räntorna ökar förväntas en motsatt effekt.

Detta är dessutom en försäkringsteknisk uppskattning av värdet av den totala skulden vid en viss tidpunkt, den 31 december 2014, och baseras på olika antaganden som gällde vid denna tidpunkt. Förlusten avser inte faktiska debiteringar mot EU:s budget och påverkar inte beloppen som utbetalas till pensionärer från EU:s budget under de närmaste åren. Dessa betalningar har redan beaktats i den fleråriga budgetramen 2014–2020 och kommer att genomföras via det årliga budgetförfarandet.

Tillgångar

De största posterna på balansräkningens tillgångssida är finansiella tillgångar (investeringar, lån och likvida medel) samt förfinansieringsbelopp, som utgör nästan 85 % av EU:s tillgångar. Utlåningen är fortsättningsvis stabil på ungefär 60 miljarder euro (se not 4.3.2 nedan) medan finansieringsinstrumenten som finansieras via EU:s budget ökade med nästan 2 miljarder euro (se not 4.3.1 nedan). Under tillgångssidans materiella anläggningstillgångar finns tillgångar som gäller Copernicus-programmet (1,5 miljarder euro) och pågående nyanläggningar i Galileo-programmet (1,5 miljarder euro).

Under de senaste åren har EU-institutionerna lyckats hålla nere mängden likvida medel vid årets slut. Den höga likviditeten på 17,5 miljarder euro den 31 december 2014 beror på budgetförfarandet och tilldelningar av egna medel som avser sådana moms- och BNI-saldon som erhållits från medlemsstaterna i december 2014 (se not 2.8.1 till årsredovisningen).

Likvida medel vid årets utgång

Tillgångar för 163 miljarder euro och skulder på 221 miljarder euro i EU:s balansräkning 2014

Tillgångar Skulder

Skulder

Skuldsidan består främst av fyra huvudposter: Pensionsförpliktelser och andra ersättningar till anställda, finansiella skulder, skulder till leverantörer och stödmottagare samt upplupna kostnader. Den största förändringen jämfört med 2013 är ökningen av pensionsförpliktelser och andra ersättningar till anställda från 46,8 miljarder euro 2013 till 58,6 miljarder euro 2014, vilket främst kan tillskrivas den stora räntesänkningen (se ovan).

Det faktum att skulderna överstiger tillgångarna innebär inte att EU-institutionerna är i ekonomiska trångmål utan snarare att vissa skulder kommer att finansieras genom framtida årsbudgetar. Många kostnader bokförs år 2014 enligt den periodiserade redovisningen även om de kanske faktiskt betalas ut 2015 eller senare och finansieras via framtida budgetar. De största summorna i sammanhanget är verksamheten i Europeiska garantifonden för jordbruket (EGFJ) (betalas ut 2015) och utbetalningar av förmåner till anställda (betalas ut under de kommande 30 åren).

4.2 Förfinansiering

Kommissionen strävar efter att säkerställa att förfinansieringen bibehålls på en lämplig nivå. Det måste finnas en balans mellan tillräckliga kontroller och tidsmässigt korrekt redovisning av utgifter. Observera att förfinansieringsnivån påverkas väsentligt av den fleråriga budgetramens cykler. I början av en budgetperiod kan stora förskott förväntas betalas ut till medlemsstaterna enligt sammanhållningspolitiken.

Den totala förfinansieringen (exklusive andra förskott till medlemsstaterna) i EU:s balansräkning uppgår till 45,2 miljarder euro, av vilka 99,8 % härrör från kommissionens verksamhet. Omkring 76 % av kommissionens förfinansiering genomförs via delad förvaltning, vilket innebär att budgetgenomförandet delegeras till medlemsstaterna (medan kommissionen behåller sin tillsynsroll).

Kommissionens förfinansiering enligt förvaltningsmodell

Den största delen av utgifterna under delad förvaltning gäller jordbruksutgifter och strukturåtgärder. De största förfinansieringsbeloppen gäller Europeiska regionala utvecklingsfonden (Eruf) och sammanhållningsfonden, Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (EJFLU) och Europeiska socialfonden (ESF).

Utgifter med delad förvaltning uppdelade enligt fond

4.3 Finansieringsinstrument

4.3.1 Finansieringsinstrument som finansieras via EU:s budget med direkt och indirekt förvaltning

Storleken och volymen på finansieringsinstrumenten för budgetgenomförande ökar för varje år. Grundtanken bakom detta är att förmånstagaren tack vare hävstångseffekten erhåller mer än en euro i finansiellt stöd för varje euro som spenderas ur budgeten via finansieringsinstrument, i motsats till ett traditionellt budgetgenomförande där man beviljar bidrag och subventioner. Därmed maximeras de tillgängliga medlens effekt.

Säljbara finansiella tillgångar i finansieringsinstrument som finansierats via EU:s budget

Vanligen används tre huvudtyper av finansieringsinstrument:

— Egetkapitalinstrument.

— Låneinstrument.

— Garantiinstrument.

Uppgifter om de viktigaste instrumenten följer nedan:

Garantifonden för åtgärder avseende tredjeland (tillgångar: 1 996 miljoner euro)

Garantifonden för åtgärder avseende tredjeland täcker lån för vilka EU ställer säkerhet på grundval av rådets beslut, i synnerhet Europeiska investeringsbankens (EIB:s) utlåning till länder utanför EU, lån som avser makroekonomiskt stöd samt Euratomlån till länder utanför EU. Det är ett långfristigt instrument (långfristig del: 1 489 miljoner euro) som förvaltas av EIB och syftar till att täcka eventuella försummade lån för vilka EU ställt en säkerhet. Fonden finansieras genom betalningar från EU:s allmänna budget (för att uppnå 9 % av transaktionsbeloppet), genom ränteintäkter från investeringar av fondens disponibla medel samt återkrävda belopp från försumliga gäldenärer i fall där fondens garanti tagits i anspråk. Eventuella överskott för ett visst år ska återbetalas som inkomst till EU:s budget.

EU ska upprätthålla en garantireserv för att täcka lån till tredjeland. Denna reserv är avsedd att fylla på garantifonden om det skulle utlösas garantier som överstiger fondens disponibla medel, så att de överskjutande beloppen kan finansieras genom budgeten. Denna reserv motsvarar målbeloppet 9 % av de utestående lånen vid årets slut.

Finansieringsinstrument för riskdelning (tillgångar: 961 miljoner euro)

Finansieringsinstrumentet för riskdelning (RSFF) förvaltas av EIB och kommissionens investeringar används som avsättning för finansiella risker vid lån och garantier som EIB beviljar till stödberättigade forskningsprojekt. Sammanlagt beräknas en kommissionsbudget på högst 1 miljard euro för RSFF. Av denna summa avser upp till 800 miljoner euro programmet ”Samarbete” (”Cooperation”) och upp till 200 miljoner euro avser programmet ”Kapacitet” (”Capacities”). EIB har åtagit sig att avsätta samma belopp. Inga nya budgetanslag kommer att avsättas till RSFF under den fleråriga budgetramen för 2014–2020. Den 31 december 2014 hade kommissionen bidragit med 856 miljoner euro till RSFF, bidrag från Efta och tredjeland inräknade. Under 2014 överfördes 375 miljoner euro av EU:s bidrag till RSFF till dess ersättningsinstrument under Horisont 2020. Beloppet som redovisas som en eventualskuld ovan (not 5.2.1 till årsredovisningen) är den beräknade maximala förlust som kommissionen per den 31 december 2014 kan drabbas av vid försummelser på de lån eller garantier som EIB lämnat genom finansieringsinstrumentet. Det bör noteras att kommissionens samlade risk är begränsad till det belopp den bidrar med till finansieringsinstrumentet.

Horisont 2020 (tillgångar: 643 miljoner euro)

Horisont 2020 är ett nytt egetkapitalinstrument under den fleråriga budgetramen för 2014–2020. Horisont 2020 ses som ett instrument som påskyndar den ekonomiska tillväxten och skapar sysselsättning. Instrumentet har politisk uppbackning från Europas ledare och Europaparlamentets ledamöter. De är överens om att forskning är en investering i framtiden och låter därför detta vara kärnan i EU:s strategi för smart och hållbar tillväxt och sysselsättning för alla. Genom att kombinera forskning och innovation bidrar Horisont 2020 till att nå målet genom sitt fokus på vetenskaplig spetskompetens, industriellt ledarskap och hantering av samhällsutmaningar. Målet är att säkerställa att Europa producerar vetenskap i världsklass, river ned hinder för innovation och gör det lättare för den offentliga och den privata sektorn att skapa innovationer genom samarbete. Horisont 2020 förvaltas av EIF.

ETF-startfacilitet (tillgångar: 524 miljoner euro)

Startfaciliteten ”Europeisk finansieringsordning för teknik” (ETF) avser programmet för tillväxt och sysselsättning, det fleråriga programmet för företag och företagaranda (MAP) och ramprogrammet för konkurrenskraft och innovation (CIP). ETF förvaltas av Europeiska investeringsfonden och stöder skapandet och finansieringen av nystartade små och medelstora företag genom investeringar i särskilda riskkapitalfonder som lämpar sig för ändamålet.

Lånegarantiinstrument för TEN-T-projekt (tillgångar: 235 miljoner euro)

Instrumentet för lånegarantier till förmån för transeuropeiska transportnätsprojekt (LGTT) syftar till att utfärda garantier som ska minska risken för intäktsförluster under de inledande åren för de transeuropeiska transportnätsprojekten. Närmare bestämt skulle garantin helt och hållet täcka ett ”kreditlöfte” (stand-by credit line), som endast skulle tas i anspråk i den händelse att kassaflödet för ett projekt inte räcker till för att betala räntor och amorteringar på prioriterade skulder. Instrumentet är en gemensam finansiell produkt för kommissionen och EIB. Kapitalbidraget till LGTT-instrumentet för finansieringsperioden 2007–2013 fastslogs till en början till 1 miljard euro, delat lika mellan kommissionen och EIB. I Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 670/2012 omfördelades 200 miljoner euro till initiativet om projektobligationer och ytterligare 50 miljoner euro för att bevilja finansiering, så att det totala EU-bidrag som fortfarande är tillgängligt för instrumentet är 250 miljoner euro.

Per den 31 december 2014 hade kommissionen bidragit med 212 miljoner euro till LGTT-instrumentet. Beloppet som redovisas som en eventualskuld ovan (not 5.2.1 till årsredovisningen) är den beräknade maximala förlust som kommissionen per den 31 december 2014 kan drabbas av vid försummelser på de lån som EIB lämnat genom lånegarantiinstrumentet. Det bör noteras att kommissionens samlade risk är begränsad till det belopp den bidrar med till instrumentet.

Finansieringsinstrument enligt typ

(miljoner euro) Summa tillgångar Summa skulder Ställda garantier Låneinstrument, egetkapitalinstrument och instrument för tekniskt bistånd: Meda-instrumentet för ekonomiskt och finansiellt samarbete enligt partnerskapet mellan Europa och Medelhavsområdet 290 (3) Europeiska grannskaps- och partnerskapsinstrumentet (Enpi) 167 (7) 457 (9) Låneinstrument: stödlån till små och medelstora företag 19 — Egetkapitalinstrument: Instrumentet för innovativa små och medelstora företag med hög tillväxt inom ramprogrammet för konkurrenskraft och innovation 323 (0) Cosme – programmet för företagens konkurrenskraft och små och medelstora företag 31 — Europeiska fonden för sydöstra Europa (EFSE) 118 — Företagsexpansionsfonden inom faciliteten för företagsutveckling och innovation på västra Balkan 10 0 Företagsinnovationsfonden (EIF) inom faciliteten för företagsutveckling och innovation på västra Balkan 21 0 Europeisk finansieringsordning för uppstartning av teknikföretag 1998 (ETF) 19 (0) Globala fonden för energieffektivitet och förnybar energi (GEEREF) 72 — Egetkapitalinstrument för fleråriga ramprogram (MAP) 183 (0) Marguerite-fonden 37 — Det europeiska Progress-instrumentet för mikrokrediter för sysselsättning och social inkludering 60 — SE4F – Fonden för grön tillväxt (Green for Growth Fund) för det östra grannskapet 52 — Europeiska fonden för energieffektivitet 89 — Pilotprojekt inom tekniköverföring 2 (0) Skuldfonden Mikrofinansieringsinitiativ för Asien 10 — SANAD – MENA-fond för mikroföretag samt små och medelstora företag 9 — 1 035 (1) Garantiinstrument: SMF-garantifaciliteten inom ramprogrammet för konkurrenskraft och innovation (CIP SMEG) 151 (259) — Cosme LGF – Program för företagens konkurrenskraft och små och medelstora företag 39 (1) (42) Horisont 2020 – EU-finansiering för innovationer 478 (11) (98) Horisont 2020 – Garantier till SMF 165 (1) (267) Instrumentet för lånegarantier till förmån för transeuropeiska transportnätverksprojekt (LGTT) 235 (3) (209) Garantiinstrumentet inom faciliteten för företagsutveckling och innovation på västra Balkan 21 (2) (10) Flerårigt ramprogram (MAP) för företag 26 (41) — Finansieringsmekanismen för naturkapital 3 — — Instrument för projektobligationer (PBI) 149 (2) (138) Instrument för privat finansiering för energieffektivisering (PF4EE) 6 (0) — Det europeiska instrumentet Progress för mikrokrediter (PMF TA) 13 (9) — Finansieringsinstrumentet för riskdelning (RSFF) 961 (32) (883) SMF-garantifaciliteten 60 (15) — 2 309 (376) (1 647) Totalt 3 820 (386) (1 647) Garantifond för åtgärder avseende tredjeland 1 996 (25) (19 198)

4.3.2 Upp- och utlåningsverksamhet som förvaltas av kommissionen

EU har genom EU-fördraget befogenhet att upplåna medel för att anskaffa de ekonomiska resurser som krävs för att fullgöra sina särskilda uppdrag. Kommissionen handhar för närvarande på EU:s vägnar tre huvudprogram genom vilka lån får beviljas och finansierar dessa genom att emittera skuldinstrument på kapitalmarknaderna eller hos finansinstitut. Det rör sig om makroekonomiskt stöd (MFA), betalningsbalansstöd (BOP) samt den europeiska finansiella stabiliseringsmekanismen (EFSM).

EU:s upp- och utlåningsverksamhet ligger utanför budgetåtgärderna. Det kapital som behövs för att finansiera EU:s utlåning inom ramen för programmen ovan anskaffas på kapitalmarknaderna eller genom finansinstitut. EU får inte ta lån för att finansiera sina ordinarie budgetutgifter eller ett budgetunderskott. Storleken på upplåningen varierar från privata placeringar med belopp på upp till 500 miljoner euro till obligationsemissioner upp till referensvärdet (minst 1 miljard euro). De anskaffade medlen lånas vanligen direkt ut (back-to-back) till det mottagande landet, dvs. med samma kupong, löptid och belopp. Trots användningen av back-to-back-metoden är det EU som är juridiskt förpliktad att stå för skuldbetalningen för finansieringsinstrumenten, vilket säkerställer att alla betalningar sker i tid och att summorna betalas till det fulla beloppet. Kommissionen har fastslagit förfaranden som säkerställer att lån betalas tillbaka även i händelse av fallissemang. För varje lands program fastställs i parlaments-, råds- och kommissionsbesluten totalt belopp, (maximalt) antal delbetalningar samt lånepaketets längsta (genomsnittliga) löptid. Kommissionen och det stödmottagande landet enas därefter om låne- och bidragsbestämmelserna, bl.a. delbetalningar och utbetalning av trancher. Inom ramen för ett gemensamt ekonomiskt stöd från EU/IMF är dessutom alla delbetalningar av lånet utom den första kopplade till efterlevnad av strikta villkor, med överenskomna bestämmelser och villkor liknande dem för stöd från Internationella valutafonden (IMF), vilket är en annan faktor som påverkar tidtabellen för finansieringen. Detta innebär att tidtabellen och löptiderna för emissionen är beroende av EU:s relaterade utlåningsverksamhet. Finansieringsbeloppen anges enbart i euro och löptiden är mellan 3 och 30 år.

EU:s upplåning utgör direkta och ovillkorliga skyldigheter för EU och garanteras av de 28 medlemsstaterna. Lån som används för att finansiera lån till länder utanför EU täcks av garantifonden för åtgärder avseende tredje land. Om en mottagande medlemsstat skulle ställa in sina betalningar fortsätter skuldbetalningen i mån av möjlighet med medel från kommissionens tillgängliga bank- och kassabalans. Om detta inte är möjligt anskaffar kommissionen de medel som behövs från medlemsstaterna. EU:s medlemsstater är enligt EU:s lagstiftning om egna medel (artikel 12 i rådets förordning nr 1150/2000) juridiskt skyldiga att se till att tillräckliga medel finns för att uppfylla EU:s åtaganden. Riskkapitalinvesterarna är således bara exponerade för kreditrisk gentemot EU och inte gentemot mottagarna av de finansierade lånen. Genom utlåning back-to-back undviker man att utsätta EU-budgeten för ränte- eller valutarisker.

Betalningsbalans

Betalningsbalansstödet är ett policybaserat finansiellt instrument som ger medelfristigt finansiellt stöd till medlemsstater i Europeiska unionen. Instrumentet gör det möjligt att bevilja lån till medlemsstater som har drabbats av svårigheter eller allvarligt hotas av svårigheter avseende betalningsbalansen eller kapitalbalansen. Endast de medlemsstater som inte har antagit euron kan komma i åtnjutande av detta instrument. Betalningsbalansstöd till Lettland beviljades före införandet av euron den 1 januari 2014. Det maximala lånebeloppet (utestående belopp) som kan beviljas enligt detta instrument är 50 miljarder euro. Upplåning med anknytning till dessa betalningsbalanslån garanteras genom EU-budgeten, vilket innebär att budgeten den 31 december 2014 var exponerad för en maximal risk på 8,6 miljarder euro för dessa lån (8,4 miljarder euro nedan utgör det nominella värdet).

(miljoner euro) Ungern Lettland Rumänien Totalt Totala beviljade lån 6 500 3 100 8 400 18 000 Utbetalade lån per den 31.12.2013 5 500 2 900 5 000 13 400 Utbetalade lån 2014 — — — — Utbetalade lån 31.12.2014 5 500 2 900 5 000 13 400 Återbetalade lån per den 31.12.2014 (4 000) (1 000) — (5 000) Utestående belopp per den 31.12.2014 1 500 1 900 5 000 8 400

En tabell över återbetalningsplanen för dessa lån återfinns nedan.

Mellan november 2008 och maj 2009 beviljades ekonomiskt bistånd på 14,6 miljarder euro till Ungern, Lettland och Rumänien, varav 13,4 miljarder euro hade utbetalats i mitten av 2011. Noteras bör att betalningsbalansstödprogrammet för Ungern löpte ut i november 2010 (med 1 miljard euro outnyttjade) och att den första återbetalningen på 2 miljarder euro i december 2011 och ytterligare 2 miljarder euro i november 2014 togs emot som planerat. Betalningsbalansstödet för Lettland löpte ut i januari 2012 (med 200 miljoner outnyttjade) och den första återbetalningen på 1 miljard euro i april 2014 och den andra återbetalningen på 1,2 miljarder euro i januari 2015 även de mottogs som planerat. Det första programmet för betalningsbalansstöd till Rumänien löpte ut i maj 2012 och hela det beviljade beloppet (5 miljarder euro) hade utbetalats. Den första betalningen på 1,5 miljarder euro togs emot som planerat i januari 2015.

I februari 2011 begärde Rumänien en uppföljning av det förebyggande programmet för finansiellt stöd (PFA) inom ramen för betalningsbalansstödet för att få igång den ekonomiska tillväxten igen. Den 12 maj 2011 beslutade rådet att erbjuda Rumänien förebyggande betalningsbalansstöd (PFA) på upp till 1,4 miljarder euro (rådets beslut 2011/288/EU). Erbjudandet löpte dock ut i slutet av mars 2013 utan att ha tagits i anspråk. Efter Rumäniens andra begäran om förebyggande stöd (PFA) beslutade rådet den 22 oktober 2013 att på nytt erbjuda förebyggande betalningsbalansstöd på upp till 2 miljarder euro (rådets beslut 2013/531/EU). Erbjudandet kommer att vara tillgängligt till och med den 30 september 2015. Om medlen utnyttjas ges detta ekonomiska bistånd i form av ett lån med en maximal genomsnittlig löptid på åtta år. Eftersom detta förebyggande betalningsbalansstöd (PFA) på 2 miljarder euro för närvarande är det enda aktiva betalningsbalansstödprogrammet utgör detta det enda beloppet som fortsättningsvis är tillgängligt.

Den europeiska finansiella stabiliseringsmekanismen (EFSM)

(miljoner euro) Irland Portugal Totalt Totala beviljade lån 22 500 26 000 48 500 Utbetalade lån per den 31.12.2013 21 700 22 100 43 800 Utbetalade lån 2014 800 2 200 3 000 Utbetalade lån per den 31.12.2014 22 500 24 300 46 800 Återbetalade lån per den 31.12.2014 — — — Utestående lån per den 31.12.2014 22 500 24 300 46 800

En tabell över återbetalningsplanen för dessa lån återfinns nedan.

Den 11 maj 2010 inrättade rådet en europeisk finansiell stabiliseringsmekanism för att bevara den finansiella stabiliteten i EU (rådets förordning [EU] nr 407/2010). Mekanismen bygger på artikel 122.2 i EUF-fördraget och gör det möjligt att bevilja finansiellt stöd till en medlemsstat som befinner sig i svårigheter eller allvarligt hotas av stora svårigheter till följd av exceptionella händelser utanför dess kontroll. Biståndet kan utgöras av lån eller kreditlinor. Kommissionen lånar upp medel på kapitalmarknaderna eller hos finansinstitut i EU:s namn och lånar ut medlen till den mottagande medlemsstaten. För varje land som mottar EFSM-lån görs kvartalsvis bedömningar av huruvida landet uppfyller de politiska villkoren innan nästa delutbetalning verkställs.

Genom Ekofinrådets slutsatser av den 9 maj 2010 begränsas mekanismen till 60 miljarder euro, men den lagstadgade gränsen anges i artikel 2.2 i rådets förordning nr 407/2010, som begränsar det utestående beloppet av lån eller kreditlinjer till den tillgängliga marginalen under taket för egna medel. Upplåning med anknytning till lån som utbetalats inom ramen för EFSM garanteras genom EU-budgeten – vilket innebär att budgeten den 31 december 2014 är exponerad för en maximal risk på 47,5 miljarder euro för dessa lån (varvid 46,8 miljarder euro som anges ovan är det nominella värdet). Eftersom upplåningen inom ramen för EFSM garanteras genom EU-budgeten granskar Europaparlamentet kommissionens EFSM-åtgärder och utövar kontroll inom ramen för budgetförfarandet och förfarandet för beviljande av ansvarsfrihet. Eftersom båda betalningsbalansprogrammen (inom EFSM) har löpt ut, redovisas inga outnyttjade belopp i tabellen ovan.

I ett genomförandebeslut i december 2010 fattade rådet beslut om ett lån till Irland på högst 22,5 miljarder euro, och i maj 2011 om ett lån till Portugal på högst 26 miljarder euro. I de ursprungliga genomförandebesluten fastställdes en ränta med en marginal som innebar att villkoren liknar dem som gäller för stöd från Internationella valutafonden (IMF). I och med rådets genomförandebeslut nr 682/2011 och 683/2011 av den 11 oktober 2011 sänkte rådet räntemarginalen retroaktivt och förlängde den maximala genomsnittliga löptiden från 7,5 år till 12,5 år och löptiden för enskilda trancher förlängdes upp till 30 år. I och med antagandet av rådets genomförandebeslut 2013/313/EU och 2013/323/EU av den 21 juni 2013 har rådet ytterligare förlängt den längsta genomsnittliga löptiden med 7 år på EFSM-lånen till Irland och Portugal och således utgör löptiden 19,5 år. Förlängningen ger båda länderna en bättre avbetalningsprofil och minskar behoven av refinansiering efter programperioden.

De sista tre delutbetalningarna verkställdes 2014: 0,8 miljarder euro till Irland och 1,8 miljarder euro till Portugal i mars 2014 samt 0,4 miljarder euro till Portugal i november 2014. Av det finansiella stöd som beviljats Portugal har 1,7 miljarder euro löpt ut utan att ha utnyttjats. Inga medel finns för närvarande tillgängliga inom ramen för EFSM.

Nedanstående tabell ger en översikt av återbetalningarna i nominellt värde för utestående EFSM-lån (i miljarder euro) och betalningsbalanslån på balansdagen:

År Betalningsbalansstöd (BOP) Europeisk finansiell stabiliseringsmekanism (EFSM) Totalt Ungern Lettland Rumänien Totalt Irland Portugal Totalt 2015 0 5,0 5,0 5,0 2016 1,5 1,5 4,75 4,75 6,25 2017 1,15 1,15 0 1,15 2018 1,35 1,35 3,9 0,6 4,5 5,85 2019 0,5 1,0 1,5 0 1,5 2021 0 3,0 6,75 9,75 9,75 2022 0 2,7 2,7 2,7 2024 0 0,8 1,8 2,6 2,6 2025 0,2 0,2 0 0,2 2026 0 2,0 2,0 4,0 4,0 2027 0 1,0 2,0 3,0 3,0 2028 0 2,3 2,3 2,3 2029 0 0,4 0,4 0,4 2032 0 3,0 3,0 3,0 2038 0 1,8 1,8 1,8 2042 0 1,5 1,5 3,0 3,0 Totalt 1,5 0,7 3,5 5,7 22,5 24,3 46,8 52,5

Makroekonomiskt stöd (MFA)

Det makroekonomiska stödet är ett policybaserat finansiellt instrument som består av obundet och obestämt betalningsbalans- eller budgetstöd till sådana partnerländer utanför EU som ligger geografiskt nära EU:s territorium. Stödet omfattar medel- eller långfristiga lån eller bidrag eller en lämplig kombination av bådadera och kompletterar vanligen finansiering som ges inom ramen för ett justerings- eller reformprogram som IMF gett stöd för. Dessa lån garanteras av garantifonden för åtgärder avseende tredjeland (se not 2.4 till årsredovisningen).

4.3.3 Mellanstatliga finansiella stabilitetsmekanismer som inte omfattas av EU-fördragen: Europeiska finansiella stabiliseringsfaciliteten och Europeiska stabilitetsmekanismen

Den europeiska finansiella stabiliseringsfaciliteten (EFSF) inrättades av medlemsstaterna i euroområdet i syfte att bevara den finansiella stabiliteten i Europa via finansiellt stöd till medlemsstater i euroområdet. EFSF är inte ett EU-organ. Instrumentet är helt separat från och konsolideras inte i EU:s räkenskaper. Det garanteras inte genom EU:s budget. Det har följaktligen inte någon inverkan på EU:s räkenskaper, utöver eventuella intäkter från sanktioner enligt vad som beskrivs nedan. I och med att ESM trädde i kraft (se nedan) tillhandahålls inte nya finansiella stöd genom EFSF efter den 1 juli 2013.

Kommissionen har ansvaret för att förhandla fram de politiska villkor som ska knytas till det ekonomiska stödet och för att övervaka efterlevnaden av dessa villkor. I enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1173/2011 kan sanktioner införas i form av böter för medlemsstater som har euron som valuta. Dessa böter, som utgör 0,2 % av den berörda medlemsstatens BNP under det föregående året, kan åläggas medlemsstaten om den underlåtit att vidta lämpliga åtgärder för att korrigera ett alltför stort budgetunderskott, eller om statistiken har manipulerats. På samma sätt innehåller rådets förordning (EU) nr 1174/2011 om makroekonomiska obalanser föreskrifter om årliga böter på 0,1 % av BNP för euroområdets medlemsstater i de fall där en medlemsstat inte har vidtagit nödvändiga korrigerande åtgärder eller om en otillräcklig korrigeringsplan har lämnats in. Genom förordning (EU) nr 1177/2011 aktualiserades förordning (EG) nr 1467/97 om påskyndande och förtydligande av tillämpningen av förfarandet vid alltför stora underskott. I denna aktualiserade förordning föreskrivs också möjligheten att ålägga euroområdets medlemsstater böter (motsvarande 0,2 % av BNP inklusive en rörlig del). Böter ska passera via EU:s budget och sedan överföras till EFSF. Detta innebär att dessa medel skulle redovisas både som intäkt och kostnad i budgeten och därför inte har någon inverkan på det sammanlagda budgetutfallet. De skulle heller inte ha någon inverkan på det ekonomiska resultat som anges i EU:s årsredovisningar.

Europeiska stabilitetsmekanismen (ESM) är en mellanstatlig organisation enligt internationell rätt och omfattas inte av EU-fördraget. ESM-fördraget undertecknades av de dåvarande 17 medlemsstaterna i euroområdet och trädde i kraft i oktober 2012. ESM har tagit över EFSM:s och EFSF:s uppgifter, varefter ESM har blivit den enda permanenta mekanismen för att hantera nya ansökningar om ekonomiskt bistånd från medlemsstater i euroområdet. EFSF och EFSM kommer följaktligen inte att användas i nya finansieringsprogram eller bevilja några nya lån. Det bör också noteras att EU:s budget inte kommer att garantera ESM:s upplåning. Eftersom denna mekanism har en egen rättslig status och finansieras direkt av medlemsstaterna i euroområdet är det inte ett EU-organ och påverkar varken EU:s räkenskaper eller EU:s budget, bortsett från eventuella inkomster från sanktioner enligt vad som beskrivs nedan.

Böter som uppbärs går via EU:s budget och överförs till ESM när EFSF inte längre är verksamt. Dessutom stadgas i fördraget om stabilitet, samordning och styrning om vite för en fördragsslutande part om den berörda medlemsstaten inte har vidtagit nödvändiga åtgärder för att åtgärda en överträdelse av underskottskriteriet. De viten som utdöms (som inte får överstiga 0,1 % av BNP) kommer att betalas till ESM när de rör en medlemsstat i euroområdet (dvs. utan följder för EU:s budgetutfall, som med EFSF ovan) eller till EU:s budget för medlemsstater utanför euroområdet. I det senare fallet blir sanktionsbeloppet en inkomst i EU:s budget och redovisas i bokföringen.

5. EKONOMISK OCH FINANSIELL KONTEXT FÖR GENOMFÖRANDET AV EU:S BUDGET

Makroekonomiskt klimat

I samband med statsskuldskrisen saktade den ekonomiska tillväxten ned i EU:s medlemsstater från 2012 till 2013 och ökade sedan från 2013 till 2014. Medlemsstaternas allmänna ekonomiska situation återspeglas i EU:s intäkter av egna medel, vilket innebar att de traditionella egna medlen och momsintäkterna ökade något. Eftersom intäkterna från BNI-medel är en restkomponent som är direkt kopplad till den totala mängden betalningsbemyndiganden som antagits av budgetmyndigheten (och medlemsstaterna har minskat dessa bemyndiganden i den fleråriga budgetramen 2014–2020), har intäkterna från BNI-resursen minskat under 2014.

Förstärkningen av stabilitets- och tillväxtpakten i EU banar väg för hållbara offentliga finanser i berörda EU-medlemsstater. Syftet med budgetpakten är att konsolidera medlemsstaternas offentliga finanser och hjälpa dem att öka sin BNP under de kommande åren.

Europeiska centralbankens (ECB) lågräntepolitik stöder stabiliseringen av ekonomin i euroområdet. Inom ramen för sitt uppdrag bidrar Europeiska centralbanken till att öka tillväxten i euroområdet.

Bruttonationalprodukt till marknadspris i EU:s 28 medlemsländer

Inkomster från BNI-medel

Utestående ansökningar om utbetalning

På grund av EU:s makroekonomiska klimat leder pressen på medlemsstaternas nationella budgetar till press på betalningsbemyndiganden från EU:s budget. Denna utveckling har en omedelbar effekt på de ansökningar om utbetalning som inkommer från medlemsstaterna och andra förmånstagare. Totalbeloppet utestående ansökningar vid årets slut har ökat från 24,3 miljarder euro 2013 till 25,8 miljarder euro 2014. Även om det alltid kommer att finnas utestående ansökningar på grund av belopp som inlämnats nära årets slut, är bristen på betalningsbemyndiganden huvudorsaken till de exceptionella belopp som observerats under de senaste åren.

Utestående ansökningar om utbetalning måste finansieras via framtida budgetar. Med detta i åtanke kom Europaparlamentet, rådet och kommissionen i maj 2015 överens om en betalningsplan för att åter skapa hållbarhet i EU:s budget. Det är mycket viktigt för EU att beakta behovet av långsiktiga betalningsbemyndiganden i budgeten eftersom det är dessa som budgetmyndigheten beslutar om. Utan dem kan inga betalningar göras eller kontanter överföras. När man kommit överens om bemyndigandena omvandlas de automatiskt till EU:s tillgängliga likvida medel genom den månatliga inkasseringen av egna medel.

Inom kommissionen görs kortfristiga kassaflödesprognoser varje vecka (ibland varje dag) för att säkerställa att EU:s omedelbara betalningsförpliktelser kan uppfyllas inom ramen för de gränser som finns tillgängliga i budgeten för betalningsbemyndiganden. Denna kortfristiga prognos används som underlag för att uppskatta beloppet av egna medel som ska samlas in från medlemsstaterna varje månad. Den första arbetsdagen varje månad måste varje medlemsstat kreditera kommissionens konton för egna medel med en tolftedel av det totala beloppet från moms och BNI som ska ingå i unionens budget. Beroende på kommissionens kassaställning kan medlemsstaterna ombedjas att under årets första kvartal förskottera moms- och BNI-medlen med en eller två månader. Dessa förskott dras av från betalningsbegäranden under senare månader beroende på det uppskattade kassabehovet.

På medellång och lång sikt övervakar kommissionen detaljerat EU:s betalningsbehov som en del av den löpande verksamheten. Detta behövs t.ex. vid utarbetandet av kommissionens förslag avseende den fleråriga budgetramen, som en del av det årliga budgetarbetet. Det krävs även när ändringsbudgetar utarbetas. Vid förhandlingarna om den fleråriga budgetramen används dessa modeller. Deras underliggande antaganden övervakas regelbundet och uppdateras vid behov. Resultatet av modellsimuleringen förs vidare till budgetförhandlingarna där betalningstaket för den fleråriga budgetramen fastställs.

NOT TILL DEN KONSOLIDERADE ÅRSREDOVISNINGEN

Europeiska unionens konsoliderade årsredovisning för 2014 har utarbetats på grundval av de uppgifter som övriga institutioner och organ lämnat enligt artikel 148.2 i budgetförordningen för Europeiska unionens allmänna budget. Härmed intygas att redovisningen utformats i överensstämmelse med avdelning IX i budgetförordningen och de redovisningsprinciper, bestämmelser och metoder som anges i de förklarande noterna till årsredovisningen.

Räkenskapsförarna vid institutionerna och organen har intygat räkenskapernas tillförlitlighet och lämnat alla uppgifter som är nödvändiga för att utarbeta de räkenskaper som visar Europeiska unionens tillgångar och skulder samt budgetgenomförande.

Härmed intygas att jag med utgångspunkt i dessa uppgifter och de kontroller jag ansett befogade för att kunna godkänna Europeiska kommissionens räkenskaper har fått rimliga garantier för att de i allt väsentligt ger en rättvisande bild av Europeiska unionens ekonomiska ställning, resultat och kassaflöde.

[namnteckning] Manfred KRAFF Kommissionens räkenskapsförare 17 juli 2015

KONSOLIDERAD ÅRSREDOVISNING OCH FÖRKLARANDE NOTER (1)

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

BALANSRÄKNING 24

RESULTATRÄKNING 25

KASSAFLÖDESANALYS 26

FÖRÄNDRINGAR I NETTOTILLGÅNGARNA 27

NOTER TILL ÅRSREDOVISNINGEN 28

1. VIKTIGA REDOVISNINGSPRINCIPER 28

2. NOTER TILL BALANSRÄKNINGEN 39

3. NOTER TILL RESULTATRÄKNINGEN 61

4. NOTER TILL KASSAFLÖDESANALYSEN 73

5. EVENTUALTILLGÅNGAR OCH EVENTUALSKULDER SAMT ÖVRIGA VÄSENTLIGA TRANSAKTIONER 73

6. SKYDD AV EU:s BUDGET 77

7. HANTERING AV FINANSIELLA RISKER 83

8. REDOVISNING AV TRANSAKTIONER MED NÄRSTÅENDE PARTER 94

9. HÄNDELSER EFTER BALANSDAGEN 96

10. RÄCKVIDD FÖR KONSOLIDERINGEN 96

BALANSRÄKNING

(miljoner euro) Not 31.12.2014 31.12.2013 ANLÄGGNINGSTILLGÅNGAR Immateriella anläggningstillgångar 2.1 282 237 Materiella anläggningstillgångar 2.2 7 937 6 104 Investeringar redovisade enligt kapitalandelsmetoden 2.3 409 349 Finansiella tillgångar 2.4 56 438 59 844 Förfinansiering 2.5 18 358 38 072 Övriga fordringar med direkta motprestationer och återkrav utan direkta motprestationer 2.6 1 198 498 84 623 1 05 104 OMSÄTTNINGSTILLGÅNGAR Finansiella tillgångar 2.4 11 811 5 571 Förfinansiering 2.5 34 237 21 367 Övriga fordringar med direkta motprestationer och återkrav utan direkta motprestationer 2.6 14 380 13 182 Lager 2.7 128 128 Likvida medel 2.8 17 545 9 510 78 101 49 758 TOTALA TILLGÅNGAR 1 62 724 1 54 862 LÅNGFRISTIGA SKULDER Pensioner och övriga ersättningar till anställda 2.9 (58 616) (46 818) Avsättningar 2.10 (1 537) (1 323) Finansiella skulder 2.11 (51 851) (56 369) (1 12 005) (1 04 510) KORTFRISTIGA SKULDER Avsättningar 2.10 (745) (545) Finansiella skulder 2.11 (8 828) (3 163) Skulder 2.12 (43 180) (36 213) Upplupna kostnader och förutbetalda intäkter 2.13 (55 973) (56 282) (1 08 726) (96 204) TOTALA SKULDER (2 20 730) (2 00 714) NETTOTILLGÅNGAR (58 006) (45 852) Reserver 2.14 4 435 4 073 Fordringar på medlemsstaterna (2) 2.15 (62 441) (49 925) NETTOTILLGÅNGAR (58 006) (45 852)

RESULTATRÄKNING

(miljoner euro) Not 2014 2013 (omklassificerat) (20) RÖRELSEINTÄKTER Intäkter från transaktioner utan motprestation BNI-medel 3.1 1 04 688 1 10 194 Traditionella egna medel 3.2 17 137 15 467 Egna medel från mervärdesskatt 3.3 17 462 14 019 Böter 3.4 2 297 2 757 Återkrav av utlägg 3.5 3 418 1 777 Övrigt 3.6 5 623 4 045 Totalt 1 50 625 1 48 259 Intäkter från transaktioner med motprestation Finansiella intäkter 3.7 2 298 1 991 Övrigt 3.8 1 066 1 443 Totalt 3 364 3 434 1 53 989 1 51 693 RÖRELSEKOSTNADER (22) Genomfört av medlemsstaterna 3.9 Europeiska garantifonden för jordbruket (44 465) (45 067) Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling och andra landsbygdsutvecklingsinstrument (14 046) (13 585) Europeiska regionala utvecklingsfonden och sammanhållningsfonden (43 345) (47 767) Europeiska socialfonden (12 651) (12 126) Övrigt (2 307) (1 525) Genomfört av kommissionen och genomförandeorganen 3.10 (15 311) (12 519) Genomfört av andra EU-organ och myndigheter 3.11 (1 025) (656) Genomfört av tredjeländer och internationella organisationer 3.11 (2 770) (2 465) Genomfört av andra enheter 3.11 (1 799) (1 694) Personal- och pensionskostnader 3.12 (9 662) (9 058) Förändringar i försäkringstekniska antaganden om ersättningar till anställda 3.13 (9 170) (2 033) Finansieringskostnader 3.14 (2 926) (2 383) Nettounderskott från andelar i gemensamma företag och intresseföretag 3.15 (640) (608) Övriga kostnader 3.16 (5 152) (4 572) (1 65 269) (1 56 058) EKONOMISKT RESULTAT FÖR ÅRET (11 280) (4 365)

KASSAFLÖDESANALYS

(miljoner euro) Not 2014 2013 Ekonomiskt resultat för året (11 280) (4 365) Kassaflöden från den löpande verksamheten 4.2 Amorteringar 61 48 Avskrivningar 408 401 (Ökning)/minskning av lån (1 298) 20 (Ökning)/minskning av förfinansiering 6 844 (1 695) (Ökning)/minskning av fordringar med direkta motprestationer och återkrav utan direkta motprestationer (1 898) 923 (Ökning)/minskning av lager — 10 Ökning/(minskning) i fråga om skulder för pensioner och övriga ersättningar till anställda 11 798 4 315 Ökning/(minskning) av avsättningar 414 (196) Ökning/(minskning) av finansiella skulder 1 146 (330) Ökning/(minskning) av skulder till leverantörer och stödmottagare 6 967 14 655 Ökning/(minskning) av upplupna kostnader och förutbetalda intäkter (309) (12 154) Överskott från föregående års budget som inte påverkar de likvida medlen (1 005) (1 023) Övriga intäktsposter som inte påverkar de likvida medlen 130 (50) Kassaflöde från investeringsverksamhet 4.3 (Ökning)/minskning av immateriella och materiella anläggningstillgångar (2 347) (624) (Ökning)/minskning av investeringar redovisade enligt kapitalandelsmetoden (60) 43 (Ökning)/minskning av säljbara finansiella tillgångar (1 536) (1 142) KASSAFLÖDE NETTO 8 035 (1 164) Nettoökning/(minskning) av likvida medel 8 035 (1 164) Likvida medel vid årets början 2.8 9 510 10 674 Likvida medel vid årets utgång 2.8 17 545 9 510

FÖRÄNDRINGAR I NETTOTILLGÅNGARNA

(miljoner euro) Reserver (A) Fordringar på medlemsstaterna (B) Nettotillgångar = (A) + (B) Reserv för verkligt värde Övriga reserver Ackumulerat överskott/(underskott) Ekonomiskt resultat för året UTGÅENDE BALANS PER DEN 31.12.2012 150 3 911 (39 148) (5 329) (40 416) Kontorörelser avseende reserven för garantifonden — 46 (46) — — Förändringar i verkligt värde (51) — — — (51) Övrigt — 12 (9) — 3 Fördelning av resultatet 2012 — 5 (5 334) 5 329 — Budgetutfall 2012 som krediterats medlemsstaterna — — (1 023) — (1 023) Ekonomiskt resultat för året — — — (4 365) (4 365) UTGÅENDE BALANS PER DEN 31.12.2013 99 3 974 (45 560) (4 365) (45 852) Kontorörelser avseende reserven för garantifonden — 247 (247) — — Förändringar i verkligt värde 139 — — — 139 Övrigt — (24) 16 — (8) Fördelning av resultatet 2013 — (0) (4 365) 4 365 — Budgetutfall 2013 som krediterats medlemsstaterna — — (1 005) — (1 005) Ekonomiskt resultat för året — — — (11 280) (11 280) UTGÅENDE BALANS PER DEN 31.12.2014 238 4 197 (51 161) (11 280) (58 006)

NOTER TILL ÅRSREDOVISNINGEN

1. VIKTIGA REDOVISNINGSPRINCIPER

1.1 RÄTTSLIG GRUND OCH REDOVISNINGSREGLER

Europeiska unionens redovisning följer bestämmelserna i Europaparlamentets och rådets förordning (EU, Euratom) nr 966/2012 av den 25 oktober 2012 om finansiella regler för unionens allmänna budget och om upphävande av rådets förordning (EG, Euratom) nr 1605/2002 (EUT L 298, 26.10.2012, s. 1), nedan kallad budgetförordningen, samt kommissionens delegerade förordning (EU) nr 1268/2012 av den 29 oktober 2012 (EUT L 362, 31.12.2012, s. 1) om tillämpningsföreskrifter för budgetförordningen.

I enlighet med artikel 143 i budgetförordningen har EU utarbetat sin årsredovisning med hjälp av bestämmelserna om periodiserad redovisning som följer av de internationella redovisningsstandarderna för den offentliga sektorn (IPSAS). De redovisningsprinciper som kommissionens räkenskapsförare använt tillämpas på alla EU-institutioner och organ som omfattas av den konsoliderade redovisningen, så att reglerna för redovisning, värdering och framläggande av räkenskaperna används på ett enhetligt sätt och principerna för att utarbeta årsredovisningar och konsolidering samordnas. Räkenskaperna förs per kalenderår och uttrycks i euro.

1.2 REDOVISNINGSPRINCIPER

En årsredovisning ska ge information om den finansiella ställningen, resultat och betalningsflöden för en enhet. Informationen ska vara av ett sådant slag att den kan användas av ett stort antal aktörer. För EU som en enhet inom den offentliga sektorn är syftet med årsredovisningen mer specifikt att ge information som kan ligga till grund för olika beslut och visa att de medel som EU anförtrotts förvaltas på ett korrekt sätt. Föreliggande dokument har utarbetats med detta som ledstjärna.

De hänsynstaganden (eller redovisningsprinciper) som generellt ska följas vid utarbetandet av årsredovisningen finns fastställda i EU:s redovisningsregel 2 och är desamma som beskrivs i IPSAS 1, dvs. följande: rättvisande bild, periodisering, kontinuerlig verksamhet, konsekvent utformning, sammanslagningar, kvittning och jämförande information. Den finansiella rapporteringen ska enligt artikel 144 i budgetförordningen kännetecknas av att den innehåller relevanta, tillförlitliga, begripliga och jämförbara uppgifter.

För att kunna utarbeta årsredovisningen i enlighet med ovannämnda bestämmelser och principer måste ledningen göra uppskattningar som påverkar de redovisade beloppen i vissa poster i balansräkningen och i resultaträkningen, samt de offentliggjorda uppgifterna om finansiella instrument samt eventualtillgångar och eventualskulder.

1.3 KONSOLIDERING

Räckvidd för konsolidering

Europeiska unionens konsoliderade årsredovisning omfattar alla väsentliga kontrollerade enheter (dvs. EU-institutionerna, och däribland kommissionen, samt EU:s organ) samt EU:s intresseföretag och gemensamma företag. Totalt rör det sig om 52 kontrollerade enheter, sju gemensamma företag och ett intresseföretag. En fullständig förteckning över de konsoliderade enheterna återfinns i not 10 i unionens räkenskaper. Konsolideringens räckvidd förblir oförändrad jämfört med 2013. Notera att ett intresseföretag har omklassificerats som ett gemensamt företag och att två andra intresseföretag till följd av sammanslagning har klassificerats som ett gemensamt företag.

Kontrollerade enheter

Beslutet om huruvida en enhet ska ingå i konsolideringen eller ej beror på hur man definierar kontroll. Kontrollerade enheter är sådana enheter där EU, direkt eller indirekt, har ett bestämmande inflytande över ekonomin och ledningen och därmed kan dra nytta av deras verksamhet. Inflytandet måste kunna utövas utan dröjsmål. Kontrollerade enheter tas upp till fullo i konsolideringen. Konsolideringen inleds den första dagen då kontroll föreligger och upphör när någon sådan kontroll inte längre finns.

De tydligaste tecknen på att EU utövar kontroll är att enheten inrättats genom grundfördragen eller sekundärlagstiftningen och finansieras via den allmänna budgeten, att EU har rösträtt i styrelsen, att revision utförs av revisionsrätten och ansvarsfrihet beviljas av Europaparlamentet. En individuell bedömning av varje enhet måste förstås göras för att avgöra om ett eller alla av de ovannämnda kriterierna är tillräckliga för att anse att kontroll föreligger.

Enligt denna hållning anses EU utöva kontroll över alla EU:s institutioner (utom Europeiska centralbanken – ECB) och organ (utom sådana som inrättats inom ramen för den f.d. andra pelaren) och dessa ingår därför i konsolideringen. Även Europeiska kol- och stålgemenskapen (EKSG), som är under avveckling, betraktas som en kontrollerad enhet.

Alla väsentliga transaktioner och saldon inom enheterna och mellan Europeiska unionens kontrollerade enheter har eliminerats. De orealiserade vinsterna och förlusterna på sådana transaktioner är oväsentliga och har därför inte eliminerats.

Gemensamma företag

Ett gemensamt företag är ett avtalsförhållande mellan EU och en eller flera parter (de gemensamma ägarna) om att inleda en gemensamt kontrollerad ekonomisk verksamhet. Att verksamheten är gemensamt kontrollerad innebär att parterna avtalat om att gemensamt utöva det bestämmande inflytandet över den ekonomiska tjänsteverksamheten direkt eller indirekt. Andelar i intresseföretag och gemensamma företag redovisas enligt kapitalandelsmetoden (se 1.5.4 nedan).

Intresseföretag

Intresseföretagen är alla enheter där EU direkt eller indirekt har ett betydande inflytande, men ingen kontroll. EU anses ha ett betydande inflytande vid direkt eller indirekt innehav av 20 % eller mer av rösträtten. Andelar i intresseföretag och gemensamma företag redovisas enligt kapitalandelsmetoden (se 1.5.4 nedan).

Enheter som inte ingår i de konsoliderade räkenskaperna men vars medel förvaltas av Kommissionen

De medel som kommissionen förvaltar för sjukförsäkringssystemet för EU:s anställda, Europeiska utvecklingsfonden och deltagargarantifonden omfattas inte av EU:s konsoliderade räkenskaper eftersom EU inte utövar kontroll över dem.

1.4 GRUND FÖR UTARBETANDET

1.4.1 Valuta och omräkningsunderlag

Funktionell valuta och rapportvaluta

De konsoliderade årsredovisningarna är uppställda i euro med antalet miljoner som storleksangivelse. Euron är EU:s funktionella valuta och rapportvaluta.

Transaktioner och saldon

Transaktioner i utländsk valuta redovisas i euro enligt de omräkningskurser som gäller vid dagen för de underliggande transaktionerna. Resultaträkningen visar även växelkursvinster eller växelkursförluster på transaktioner i utländsk valuta och efter omräkning av monetära tillgångar och skulder i utländsk valuta till den vid årets utgång gällande växelkursen.

Olika omräkningsmetoder tillämpas för materiella respektive immateriella anläggningstillgångar: värdering till inköpspris omräknat i euro till den kurs som gällde på dagen för förvärvet.

Saldon vid årets utgång för monetära tillgångar och skulder i utländsk valuta redovisas i euro enligt de växelkurser som gäller den 31 december:

Omräkningskurs för euro

Valuta 31.12.2014 31.12.2013 BGN 1,9558 1,9558 CZK 27,7350 27,4270 DKK 7,4453 7,4593 GBP 0,7789 0,8337 HRK 7,6580 7,6265 HUF 315,5400 297,0400 LVL — 0,7028 LTL 3,4528 3,4528 PLN 4,2732 4,1543 RON 4,4828 4,4710 SEK 9,3930 8,8591 CHF 1,2024 1,2276 JPY 145,2300 144,7200 USD 1,2141 1,3791

I resultaträkningen redovisas även omräkningsdifferenser som beror på förändringar i det verkliga värdet av sådana monetära värdepapper som är utställda i utländsk valuta och som kan säljas. Resultaträkningen inbegriper omräkningsdifferenser för icke-monetära finansiella tillgångar och skulder värderade till verkligt värde som vinst eller förlust i resultaträkningen. Omräkningsdifferenser avseende säljbara icke-monetära finansiella tillgångar tas upp i reserven till verkligt värde.

1.4.2 Användning av uppskattningar och bedömningar

Enligt IPSAS och allmänt vedertagna redovisningsprinciper innehåller årsredovisningar med nödvändighet vissa belopp som bygger på ledningens uppskattningar och antaganden utifrån de mest tillförlitliga uppgifterna. Viktiga uppskattningar omfattar, men begränsas inte till, skulder i form av ersättningar till anställda, avsättningar för oförutsedda utgifter, finansiella risker avseende lager och fordringar, upplupna intäkter och kostnader, eventualtillgångar och -skulder, nedskrivningar på immateriella och materiella anläggningstillgångar samt belopp som redovisas i de noter som avser finansiella instrument. De faktiska resultaten kan avvika från dessa beräkningar. Om uppskattningarna ändras, visas förändringarna för den period under vilken man fick kännedom om dem.

1.5 BALANSRÄKNING

1.5.1 Immateriella anläggningstillgångar

Förvärvade licenser för programvara tas upp till anskaffningsvärdet minus ackumulerade av- och nedskrivningar. Avskrivningar görs linjärt under den beräknade nyttjandetiden. De immateriella tillgångarnas uppskattade nyttjandeperioder beror på deras specifika ekonomiska livslängd eller den rättsliga livslängden som fastställts i ett avtal. Internt utvecklade immateriella tillgångar redovisas som immateriella anläggningstillgångar när de relevanta kriterierna för EU:s redovisningsregler är uppfyllda. Detta avser endast tillgångens utvecklingsfas. De redovisade kostnaderna inbegriper alla direkt hänförbara kostnader som krävs för att skapa, framställa och färdigställa tillgången för användning på det sätt som ledningen avsett. Sådana kostnader som hänför sig till forskningsverksamhet redovisas som kostnader när de uppstår. Detta gäller även för underhållskostnader och utvecklingskostnader som inte får tas upp som immateriell anläggningstillgång.

1.5.2 Materiella anläggningstillgångar

Alla materiella anläggningstillgångar redovisas till anskaffningsvärdet minus av- och nedskrivningar. Anskaffningsvärdet omfattar alla kostnader som direkt kan hänföras till förvärvet, uppförandet eller överföringen av tillgången.

Efterföljande kostnader tas upp i tillgångens bokförda värde eller som en separat tillgång, beroende på vad som är lämpligast, om det är troligt att posten kommer att ge EU framtida ekonomiska fördelar eller tjänstekapacitet och om man kan beräkna kostnaderna för posten på ett tillförlitligt sätt. Övriga kostnader för reparationer och underhåll tas upp i resultaträkningen under den redovisningsperiod då de uppstod.

Inga avskrivningar görs för mark eller konstverk, eftersom dessa tillgångar anses ha en obegränsad ekonomisk livslängd. Inga avskrivningar görs för anläggningar under uppförande, eftersom dessa tillgångar ännu inte kan användas i verksamheten. Avskrivningar av övriga tillgångar görs linjärt, så att kostnaden följer restvärdet under den beräknade nyttjandetiden enligt följande:

Typ av tillgång Linjär avskrivning Byggnader 4 till 10 % Maskiner och utrustning 10 till 25 % Inventarier och fordon 10 till 25 % Fast inredning 10 till 33 % Datorprogramvara 25 till 33 % Övrigt 10 till 33 %

Försäljningsvinster eller -förluster räknas fram genom att intäkterna efter avdrag för försäljningskostnader jämförs med det bokförda värdet och tas upp i resultaträkningen.

Leasingavtal

Leasing av sådana materiella tillgångar där praktiskt taget alla ekonomiska risker och fördelar som är förknippade med ägandet ligger hos EU tas upp som finansiell leasing. Finansiell leasing bokförs då avtalet ingås till det lägsta verkliga värdet på leasingobjektet och nuvärdet av minimileaseavgiften. Leaseavgiften fördelas mellan själva skulden och finansieringsavgifter, för att få en fast procentsats på det utestående saldot. Hyresavgifterna netto, efter avdrag av finansieringsavgifter, tas upp under övriga (lång- och kortfristiga) finansiella skulder. Räntedelen av finansieringskostnaderna tas upp i resultaträkningen under leasingperioden så att varje redovisningsperiod belastas med ett belopp som motsvarar en fast räntesats för den redovisade skulden under respektive period. Tillgångar som innehas enligt finansiell leasing skrivs av antingen under tillgångens nyttjandeperiod eller leasingperioden, beroende på vilken av dem som är kortast.

Leasingförhållanden där leasegivaren behåller en väsentlig andel av de ekonomiska risker och fördelar som är förknippade med ägandet behandlas som operationella leasingavtal. Betalningar för operationella leasingavtal tas upp i resultaträkningen enligt den linjära metoden över leasingavtalets löptid.

1.5.3 Nedskrivningar av icke-finansiella tillgångar

För tillgångar med obegränsad nyttjandeperiod görs inga av- eller nedskrivningar och man prövar årligen om nedskrivning behövs. Om värdet på en tillgång behöver avskrivas eller skrivas ner, omvärderas tillgången så snart händelser eller förändringar i de yttre omständigheterna ger anledning att tro att det bokförda värdet överstiger återkravsvärdet. Ett nedskrivningsbehov är det belopp med vilket en tillgångs bokförda värde överstiger dess återkravsvärde (nyttjandevärde). Återkravsvärdet utgörs av det högsta värdet av endera tillgångens verkliga värde efter avdrag för försäljningskostnader eller nyttjandevärdet.

Immateriella och materiella tillgångars restvärden och nyttjandeperiod ses över och justeras vid behov minst en gång om året. En tillgångs bokförda värde skrivs omedelbart ned till återkravsvärdet om bokföringsvärdet överstiger det beräknade återkravsvärdet. Om de skäl som under tidigare år motiverat av- och nedskrivningar inte längre föreligger, återförs nedskrivningsförlusterna på motsvarande sätt.

1.5.4 Investeringar redovisade enligt kapitalandelsmetoden

Andelar i intresseföretag och gemensamma företag

Investeringar i intresseföretag och gemensamma företag redovisas enligt kapitalandelsmetoden och bokförs vid första redovisningstillfället till anskaffningsvärdet. EU:s andel av intresseföretagens och de gemensamma företagens resultat tas upp i resultaträkningen, liksom andelen av förändringar i reserven tas upp i EU:s reserver. Intresseföretaget eller det gemensamma företaget bokförs på balansdagen i räkenskaperna till initialkostnaderna samt efterföljande förändringar (ytterligare bidrag, andelar i resultat och förändringar i reserven, av- och nedskrivningar samt utdelningar). Erhållna utdelningar från intresseföretag eller gemensamma företag minskar tillgångens bokförda värde.

Om EU:s andel av förlusten i ett gemensamt företag motsvarar eller överstiger andelen i det gemensamma företaget redovisar EU inte sin andel av ytterligare förluster (”oredovisade förluster”). Den oredovisade andelen förluster är resultatet av en teknisk beräkning som behövs när man använder sig av kapitalandelsmetoden. Dessa oredovisade förluster är inte några reella förluster för EU utan hänger samman med att redovisningen av kostnaderna normalt äger rum före kapitalökningen genom naturabidrag från andra samägare än EU.

Orealiserade vinster och förluster på transaktioner mellan EU och intresseföretag eller gemensamma företag är oväsentliga och har därför inte eliminerats. Intresseföretagens eller de gemensamma företagens redovisningsprinciper kan skilja sig från dem som EU använder för liknande transaktioner och konteringshändelser under liknande omständigheter.

Vid tecken på värdeminskning måste en nedskrivning ske till det lägre återkravsvärdet. Återkravsvärdet bestäms på det sätt som beskrivs i 1.5.3. Om de skäl som motiverat av- och nedskrivningar inte längre föreligger, återförs nedskrivningsförlusten med det bokförda värde som skulle ha varit aktuellt om ingen nedskrivning gjorts.

När EU äger 20 % eller mer av en investeringsfond försöker EU inte utöva något betydande inflytande. Därför behandlas sådana fonder som finansiella instrument och klassificeras som finansiella tillgångar som kan säljas.

1.5.5 Finansiella tillgångar

Klassificering

Europeiska unionen klassificerar sina finansiella tillgångar i någon av följande kategorier: finansiella tillgångar värderade till verkligt värde via resultaträkningen, lån och fordringar, investeringar som hålls till förfall och slutligen finansiella tillgångar som kan säljas. Hur finansiella instrument klassificeras bestäms när de redovisas för första gången, och omprövas på balansdagen.

i) Finansiella tillgångar värderade till verkligt värde via resultaträkningen

En finansiell tillgång klassificeras i den sistnämnda kategorin om den huvudsakligen förvärvats för att säljas på kort sikt eller om den identifieras som tillhörande denna kategori av EU. Derivat förs också till denna kategori. Tillgångar i denna kategori klassificeras som omsättningstillgångar om de förväntas bli realiserade inom tolv månader räknat från balansdagen. Under det aktuella budgetåret innehade EU inga finansiella tillgångar i denna kategori.

ii) Lån och fordringar

Lånefordringar och fordringar är finansiella tillgångar som inte är derivat och som har fastställda eller fastställbara betalningar. De är inte noterade på en aktiv marknad. De uppstår när EU tillhandahåller pengar, varor eller tjänster direkt till en gäldenär som inte har för avsikt att handla med fordringen. De ingår i anläggningstillgångar med undantag för om de förfaller inom tolv månader från balansdagen även om hela lånets förfallodag är mer än tolv månader från balansdagen.

iii) Investeringar som hålls till dess de förfaller

Investeringar som hålls till dess de förfaller är finansiella tillgångar som inte är derivat och som har fastställda eller fastställbara betalningar och fastställd löptid. EU har för avsikt att hålla dem till förfall och har även kapacitet till detta. Under det aktuella budgetåret innehade EU inga investeringar i denna kategori.

iv) Säljbara finansiella tillgångar

Finansiella tillgångar som kan säljas utgörs av tillgångar som inte är derivat och som antingen hänförs till denna kategori eller som inte kan hänföras till någon av de andra kategorierna. De klassificeras antingen som omsättningstillgångar eller anläggningstillgångar, beroende på efter hur lång tid EU har för avsikt att avyttra dem, vilket vanligen motsvarar den återstående löptiden på balansdagen. Investeringar i enheter som inte ingår i de konsoliderade räkenskaperna och andra kapitalinvesteringar (t.ex. riskkapitaltransaktioner) som inte redovisas med kapitalandelsmetoden klassificeras också som säljbara finansiella tillgångar.

Första redovisningstillfälle och värdering

Köp och försäljning av finansiella tillgångar värderade till verkligt värde via resultaträkningen, tillgångar som hålls till förfall eller tillgångar som kan säljas redovisas på affärsdagen – dvs. den dag då EU åtar sig att köpa eller sälja tillgången. Lån redovisas när de likvida medlen betalas ut till låntagarna. Finansiella instrument redovisas inledningsvis till verkligt värde. För alla sådana finansiella tillgångar som inte tas upp till verkligt värde via resultaträkningen läggs transaktionskostnader på det verkliga värdet vid första redovisningstillfället. Finansiella tillgångar som tagits upp till verkligt värde via resultaträkningen redovisas första gången till verkligt värde och transaktionskostnaderna kostnadsförs i resultaträkningen.

Det verkliga värdet av en finansiell tillgång vid första redovisningstillfället är vanligen transaktionspriset (dvs. det verkliga värdet av vad som erhållits). Det verkliga värdet på ett räntefritt långfristigt lån eller ett lån som beviljas med en ränta som ligger under marknadsräntan uppskattas däremot som nuvärdet av alla framtida kontantbetalningar som diskonterats till rådande marknadsränta utgående från ett likartat instrument med en likartad kreditvärdering.

Beviljade lån värderas till sitt nominella värde, vilket anses utgöra lånets verkliga värde. Skälet är följande:

— ”Marknadsförhållandena” för EU:s utlåning är mycket speciella och skiljer sig från förhållandena på kapitalmarknaden där kommersiella obligationer och statsobligationer emitteras. Eftersom långivarna på dessa marknader har möjlighet att välja alternativa investeringar uppdateras dessa till marknadspris. I EU ges dock inte denna möjlighet till alternativa investeringar, eftersom EU inte får investera pengar på kapitalmarknaderna. EU lånar endast upp medel för utlåning till samma ränta. Detta innebär att EU inte har tillgång till någon alternativ utlåning eller några investeringsalternativ för de upplånade beloppen. Således finns det inga alternativkostnader och därför inget underlag för jämförelser med marknadsräntorna. Faktum är att EU:s utlåningstransaktion i sig själv representerar marknaden. Eftersom alternativkostnaden inte är tillämplig ger marknadspriset i grund och botten ingen rättvisande bild av EU:s lånetransaktioner. Det är därför inte lämpligt att fastställa det verkliga värdet på EU:s utlåning vad gäller kommersiella obligationer eller statsobligationer.

— Eftersom det inte finns någon aktiv marknad eller liknande transaktioner för att göra jämförelser, motsvarar den ränta som ska debiteras samma ränta som EU ska använda för att ange det verkliga värdet på sina utlåningstransaktioner via Europeiska finansiella stabiliseringsmekanismen (EFSM), för betalningsbalansstöd (BOP) och liknande lån.

— Vidare kompenseras upp- och utlåningen för dessa lån eftersom de är så kallade back-to-back-lån. Den effektiva räntan för utlåningen motsvarar därför den effektiva räntan för därmed sammanhängande upplåning. EU:s transaktionskostnader som belastar den slutliga låntagaren tas upp direkt i resultaträkningen.

Finansiella instrument tas bort ur balansräkningen när rätten till ingående kassaflöden från investeringen har upphört eller överlåtits och när EU överlåtit i stort sett alla risker och fördelar som är förknippade med ägandet.

Efterföljande värdering

i) Finansiella tillgångar värderade till verkligt värde via resultaträkningen redovisas därefter till verkligt värde. Vinster och förluster som beror på förändringar i det verkliga värdet av finansiella instrument värderade till verkligt värde via resultaträkningen tas upp i resultaträkningen för den period då de uppkom.

ii) Utlåning och fordringar samt kategorin av investeringar som hålles till förfall redovisas till upplupet anskaffningsvärde med hjälp av effektivräntemetoden. Vid utlåning av upplånade medel tillämpas samma effektiva ränta både på in- och utlåningen eftersom det rör sig om så kallade back-to-back-lån och skillnaderna mellan ut- och upplåningsvillkoren och beloppen är oväsentliga. EU:s transaktionskostnader som belastar den slutliga låntagaren tas upp direkt i resultaträkningen.

iii) Investeringar som hålls till förfall: EU har för närvarande inga investeringar som hålls till förfall.

iv) Finansiella tillgångar som kan säljas redovisas därefter till verkligt värde. Vinster och förluster som beror på fluktuationer i det verkliga värdet på säljbara finansiella tillgångar redovisas i reserven för verkligt värde. Vid avyttring eller nedskrivning av sådana tillgångar som enligt klassificeringen är finansiella tillgångar som kan säljas ska justeringarna av det kumulerade verkliga värdet tas upp i resultaträkningen istället för i reserven för verkligt värde, där dessa justeringar tidigare förts upp. Räntan på finansiella tillgångar som kan säljas har räknats fram enligt effektivräntemetoden och tas upp i resultaträkningen. När EU:s rätt till utdelning är fastställd, redovisas utdelningen på säljbara egetkapitalinstrument.

Det verkliga värdet av investeringar med ett noterat marknadspris på aktiva marknader bygger på den aktuella köpkursen. Om marknaden för ett finansiellt instrument inte är aktiv (eller om det gäller värdepapper på OTC-marknaden) beräknar EU det verkliga värdet genom en värderingsmetod. Metoderna omfattar bland annat analys av transaktioner mellan oberoende parter på senare tid, hänvisningar till andra liknande instrument, analys av diskonterade kassaflöden, optionsvärderingsmodeller och andra värderingsmetoder som vanligen används av marknadsaktörerna.

När det verkliga värdet inte kan beräknas på ett tillförlitligt sätt för innehavet av egetkapitalinstrument utan noterat marknadspris på en aktiv marknad, tas investeringarna upp till anskaffningsvärde efter avdrag för nedskrivning.

Nedskrivning av finansiella tillgångar

Per varje balansdag ska EU bedöma huruvida det finns objektiva belägg för att en finansiell tillgång bör skrivas ner. En finansiell tillgång har ett nedskrivningsbehov och skrivs ned endast om det finns objektiva belägg för en nedskrivning till följd av en eller flera händelser som inträffat efter det att tillgången redovisades första gången (en ”förlusthändelse”) och att denna händelse (eller dessa händelser) kommer att påverka den finansiella tillgångens uppskattade framtida kassaflöden som kan uppskattas på ett tillförlitligt sätt.

a) Tillgångar bokförda till upplupet anskaffningsvärde

Om det finns objektiva belägg som visar att det uppkommit ett nedskrivningsbehov för utlåning och fordringar eller sådana investeringar som hålls till förfall och som redovisas till upplupet anskaffningsvärde, beräknas nedskrivningen som skillnaden mellan tillgångens bokförda värde och nuvärdet av uppskattade framtida kassaflöden (exklusive framtida kreditförluster som inte har inträffat) diskonterade till den finansiella tillgångens ursprungliga effektiva ränta. Tillgångens bokförda värde skrivs ned och förlusten tas upp i resultaträkningen. Om ett lån eller en investering som hålls till förfall har rörlig ränta är diskonteringsfaktorn för beräkning av värdeminskningen den löpande effektiva ränta som anges i avtalet. Beräkningen av nuvärdet för de uppskattade framtida kassaflödena för en sådan finansiell tillgång som används som säkerhet speglar de kassaflöden som skulle bli följden vid legalt ianspråktagande av tillgången minus kostnader för att anskaffa och sälja säkerheten, oavsett om legalt ianspråktagande av tillgången är sannolikt eller ej. Om värdeminskningen senare kan återföras och detta objektivt kan kopplas till en händelse som inträffade efter att nedskrivningen togs upp, bokförs denna tidigare redovisade nedskrivning som en återförd nedskrivning i resultaträkningen.

b) Tillgångar bokförda till verkligt värde

När det gäller kapitalinvesteringar som klassificerats som säljbara finansiella tillgångar, tar man hänsyn till om det verkliga värdet sjunkit väsentligt under nivån för anskaffningskostnaden eller om det verkliga värdet sjunker permanent (under lång tid) då det gäller att fastställa huruvida det finns ett nedskrivningsbehov för värdepapperen. Om så är fallet för säljbara finansiella tillgångar förs den kumulerade förlusten av från reserverna och tas istället upp i resultaträkningen. Den kumulerade förlusten beräknas på skillnaden mellan anskaffningskostnaden och det aktuella verkliga värdet, med avdrag för tidigare nedskrivningar av den finansiella tillgången i resultaträkningen. Värdeminskningar av egetkapitalinstrument som tagits upp i resultaträkningen återförs inte via resultaträkningen. Om det verkliga värdet på ett skuldinstrument som klassificeras som säljbar finansiell tillgång senare ökar, och ökningen objektivt kan hänföras till en händelse som inträffade efter att nedskrivningen redovisades i resultaträkningen, ska nedskrivningen återföras och det återförda beloppet redovisas i resultaträkningen.

Investeringar i riskkapitalfonder

Investeringar i riskkapitalfonder behandlas som säljbara finansiella tillgångar och ska därför redovisas till verkligt värde, medan vinster och förluster som beror på fluktuationer i det verkliga värdet (även valutakursdifferenser) tas upp i reserven för verkligt värde. Värdet på investeringar i riskkapitalfonder anges post för post till det lägsta värdet av antingen kostnaden eller nettovärdet, då de inte har något börsnoterat marknadsvärde på en aktiv marknad. Orealiserade vinster från beräkningen av verkligt värde tas upp i reserven och avseende orealiserade förluster görs en bedömning av värdeminskningen för att avgöra om de ska tas upp som nedskrivningar av investeringar i resultaträkningen eller som justeringar av reserven för verkligt värde.

1.5.6 Lager

Lager värderas till anskaffningsvärdet eller nettoförsäljningsvärdet, beroende på vilket som är lägst. Anskaffningsvärdet bygger på först-in-först-ut-principen (FIFO). Kostnader för färdiga varor och pågående arbete omfattar kostnader för råvaror, direkta arbetskostnader, övriga direkta kostnader och därmed sammanhängande produktionsomkostnader (vid normalkapacitet). Nettoförsäljningsvärdet är det uppskattade försäljningspriset i den ordinarie löpande verksamheten och utgörs av priset efter avdrag för kostnader för färdigställande och försäljningskostnader. Varulager som hålls för kostnadsfri distribution eller distribution med nominellt påslag värderas till anskaffningsvärdet eller det beräknade återanskaffningsvärdet, beroende på vilket som är lägre. Det beräknade återanskaffningsvärdet motsvarar den kostnad EU skulle ådra sig för att förvärva tillgången på balansdagen.

1.5.7 Förfinansieringsbelopp

Förfinansiering är en betalning som avser att förse stödmottagarna med ett förskott, dvs. en fixkassa. Denna typ av finansiering kan delas upp på ett antal betalningar över en period som fastställs i ett särskilt förfinansieringsavtal. Fixkassan eller förskottet återbetalas eller används i det syfte för vilket det beviljats under den period som anges i avtalet. Om mottagaren inte har några bidragsberättigande utgifter ska förfinansieringen återbetalas till EU. Beloppet för förfinansieringen kan minskas (helt eller delvis) beroende på vilka kostnader som godkänts som stödberättigande (och som tas upp som kostnader) och vilka belopp som ska återkrävas.

Vid årets slut värderas utestående förfinansieringsbelopp till de belopp som betalades ut från början med avdrag för återbetalda belopp, reglerade stödberättigande belopp, beräknade stödberättigande belopp som ännu inte reglerats vid årets slut samt värdeminskningar.

Belopp som i budgetförordningen definieras som ”finansiella instrument med delad förvaltning” klassificeras ur redovisningssynvinkel som förfinansieringsbelopp. Förfinansieringsbeloppen värderas till de belopp som ursprungligen betalades till medlemsstaterna minus ett uppskattat förbrukat belopp.

Ränta på förfinansieringen redovisas när den betalas ut, enligt bestämmelserna i det tillämpliga förfinansieringsavtalet. På basis av de mest tillförlitliga uppgifterna görs en beräkning av den upplupna ränteinkomsten vid årets slut och denna summa inkluderas i balansräkningen.

1.5.8 Övriga fordringar med direkta motprestationer och återkrav utan direkta motprestationer

Eftersom EU:s redovisningsregler kräver att transaktioner med och utan motprestation redovisas separat i räkenskaperna anses fordringar härstamma från transaktioner med motprestation och återkrav från transaktioner som inte uppkommer genom avtal (statliga återkrav).

Fordringar från transaktioner med motprestation uppfyller definitionen för finansiella instrument och klassificeras därmed som lån och fordringar och värderas i enlighet med detta (se 1.5.5 ovan). Noterna som avser finansiella instrument och fordringar från transaktioner med motprestation omfattar upplupna intäkter och förutbetalda kostnader från sådana transaktioner, eftersom de är oväsentliga.

Fordringar från transaktioner utan motprestation värderas till ursprungsbeloppet (justerat för ränta och böter) minus nedskrivningar för värdeminskning. Nedskrivning av återkrav från transaktioner utan motprestation görs när det finns objektiva belägg för att EU inte kommer att kunna återfå hela beloppet enligt de ursprungliga villkoren för återkrav från transaktioner utan motprestation. Nedskrivning görs med ett belopp som motsvarar skillnaden mellan tillgångens bokförda värde och återkravsvärdet. Det nedskrivna beloppet förs upp i resultaträkningen. Baserat på tidigare erfarenheter görs också en allmän nedskrivning av utestående fordringar för sådana utestående betalningskrav för vilka särskild nedskrivning inte redan har gjorts. Se not 1.5.14 nedan angående behandlingen av upplupna intäkter vid årsskiftet. Belopp som visas och redovisas som återkrav från transaktioner utan motprestation är inte finansiella instrument eftersom de inte uppkommer genom avtal. I noterna till årsredovisningen redovisas dock återkrav från transaktioner utan motprestation tillsammans med fordringar från transaktioner med motprestation där detta är lämpligt.

1.5.9 Likvida medel

Likvida medel är finansiella instrument som tas upp som säljbara finansiella tillgångar. De innefattar kontanter, avistakonton i bank och andra kortfristiga likvida placeringar med en ursprunglig löptid på högst tre månader.

1.5.10 Pensioner och övriga ersättningar till anställda

Pensionsförpliktelser

Europeiska unionen erbjuder förmånsbestämda pensionsplaner. En tredjedel av de beräknade pensionskostnaderna finansieras via avdrag på de anställdas löner, men inga övriga avsättningar görs förrän skulden realiseras. Skulden i balansräkningen avseende förmånsbestämda pensionsplaner tas upp till nuvärdet av den förmånsbestämda förpliktelsen på balansdagen. Den förmånsbestämda förpliktelsen beräknas av aktuarier enligt den så kallade projected unit credit-metoden. Nuvärdet på den förmånsbestämda förpliktelsen räknas fram genom diskontering av beräknade framtida utbetalningar utifrån räntan på statsobligationer som är utställda i samma valuta som den i vilken pensionsförmånen kommer att betalas ut, och som har ungefär samma löptid som pensionsskulden.

Försäkringstekniska vinster och förluster efter erfarenhetsbaserade justeringar och förändringar av de försäkringstekniska antagandena förs omedelbart in i resultaträkningen. Kostnader avseende tjänstgöring under tidigare perioder tas omedelbart upp i resultaträkningen, förutsatt att förändringar i pensionsplanen inte enbart får göras på villkor att den anställda kvarstår i tjänst under viss tid (intjänandeperioden). I så fall avskrivs kostnaderna för tjänstgöring under tidigare perioder linjärt under intjänandeperioden.

Sjukförsäkringsförmåner efter avslutad tjänst

EU erbjuder sina anställda sjukförsäkringsförmåner genom att ersätta deras sjukvårdskostnader. En särskild fond har inrättats för den löpande administrationen. Såväl anställda i aktiv tjänst, pensionärer, änkor och änklingar som övriga förmånstagare kan få ersättning från systemet. Ersättningar till personer som inte är