I artikel 1 i avtalet anges följande: ”Syftet med detta avtal är att på grundval av ömsesidighet förenkla utfärdandet av viseringar för vistelser på högst 90 dagar per 180-dagarsperiod för medborgare i Kap Verde och i unionen.”

Syftet med avtalet mellan Europeiska unionen och Republiken Kap Verde om förenklat utfärdande av viseringar för kortare vistelse till medborgare i Republiken Kap Verde och i Europeiska unionen, som trädde i kraft den 1 december 2014, är att, på ömsesidig grundval, förenkla förfarandena för utfärdande av viseringar för vistelser på högst 90 dagar per 180-dagarsperiod för medborgare i Republiken Kap Verde och i Europeiska unionen.

Den nationella lagstiftningen i Kap Verde fortsätter att tillämpas på alla frågor som inte regleras i avtalet och som avser Kap Verdes utfärdande av viseringar för unionsmedborgare, till exempel de frågor som nämnts i de tre föregående styckena.

1.3. Typer av viseringar som omfattas av avtalet.

Enligt artikel 3 d i avtalet definieras ”visering” som ”ett tillstånd som har utfärdats eller ett beslut som har fattats av en medlemsstat eller av Kap Verde och som krävs för inresa i, transitering genom eller en planerad vistelse i sammanlagt högst 90 dagar inom den medlemsstatens, andra medlemsstaters eller Kap Verdes territorium”.

De förenklade viseringsförfaranden som föreskrivs i avtalet är tillämpliga både på enhetliga viseringar som gäller inom medlemsstaternas hela territorium och på viseringar med territoriellt begränsad giltighet. De är också tillämpliga på viseringar för kortare vistelser och transitviseringar som Kap Verde utfärdat för unionsmedborgare.

1.4. Beräkning av den längd på vistelsen som medges enligt viseringen

Den nuvarande definitionen av kortare vistelse lyder enligt kodexen om Schengengränserna som följer: ”90 dagar under en period på 180 dagar, vilket innebär att den period på 180 dagar som föregår varje dag av vistelsen ska beaktas”.

Inresedagen ska räknas som den första dagen av vistelsen inom medlemsstaternas territorium och utresedagen ska räknas som den sista dagen av vistelsen inom medlemsstaternas territorium. Begreppet ”en” innebär att man tillämpar en ”rörlig” 180-dagars referensperiod, som går ut på att man går bakåt i tiden och räknar varje dag av vistelsen under den senaste 180-dagarsperioden, för att kontrollera om kravet på 90 dagar av 180 dagar fortsatt uppfylls. Detta innebär att en bortavaro från medlemsstaternas territorium under en oavbruten period av 90 dagar ger rätt till en ny vistelse på upp till 90 dagar.

Det finns ett on-line verktyg som kan användas för att räkna ut de tillåtna perioderna för kortare vistelser enligt de nya bestämmelserna: http://ec.europa.eu/dgs/home-affairs/what-we-do/policies/borders-and-visas/border-crossing/index_en.htm.

Exempel på beräkning av en vistelses längd på grundval av den nya definitionen:

En person som innehar en visering för flera inresor med ett års giltighet (18.4.2014–18.4.2015) reser in för första gången den 19 april 2014 och stannar i 3 dagar. Samma person reser sedan in igen den 18 juni 2014 och stannar i 86 dagar. Vilken är situationen de specifika datumen? När kommer denna person att få resa in igen?

Den 11 september 2014: Under de senaste 180 dagarna (16.3.2014–11.9.2014) hade personen stannat i 3 dagar (19. – 21.4.2014) plus 86 dagar (18.6.2014 – 11.9.2014) = 89 dagar = inte längre än tillåtet. Personen får fortfarande stanna i högst 1 dag.

Från och med den 16.10.2014: Personen kan beviljas inresa för en vistelse av 3 ytterligare dagar (den 16.10.2014 blir vistelsen den 19.4.2014 irrelevant (utanför 180-dagarsperioden); den 17.10.2014 blir vistelsen den 20.4.2014 irrelevant (utanför 180-dagarsperioden). osv.).

Från och med den 15.12.2014: Personen kan beviljas inresa för en vistelse av 86 ytterligare dagar (den 15.12.2014 blir vistelsen den 18.6.2014 irrelevant (utanför 180-dagarsperioden); den 16.12.2014 blir vistelsen den 19.6.2014 irrelevant, etc.).

1.5. Situationen för de medlemsstater som ännu inte tillämpar Schengenregelverket fullt ut, medlemsstater som inte deltar i EU:s gemensamma viseringspolitik och associerade länder.

Medlemsstater som anslöt sig till EU år 2004 (Tjeckien, Estland, Cypern, Lettland, Litauen, Ungern, Malta, Polen, Slovenien och Slovakien), 2007 (Bulgarien och Rumänien) och 2013 (Kroatien) är bundna av avtalet från och med dess ikraftträdande.

Endast Bulgarien, Cypern, Kroatien och Rumänien tillämpar ännu inte Schengenregelverket fullt ut. De kommer att fortsätta att utfärda nationella viseringar med en giltighetstid som inskränker sig till deras nationella territorium. När dessa medlemsstater fullt ut genomför Schengenregelverket kommer de att fortsätta att tillämpa avtalet.

Den nationella lagstiftningen fortsätter att tillämpas på alla frågor som inte omfattas av avtalet fram till dagen då Schengenregelverket genomförs fullt ut i dessa medlemsstater. Från och med den dagen ska Schengenbestämmelserna eller nationell lagstiftning vara tillämpliga på frågor som inte omfattas av avtalet.