EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 26.05.1999 
KOM(1999)235 slutlig 
MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN 
TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET 
om stabiliserings- och associeringsprocessen för länderna i södra Östeuropa 
Bosnian och Hercegovina, Kroatien, Förbundsrepubliken Jugoslavien, 
f.d. jugoslaviska republiken Makedonian och Albanien 
1. 
2. 
3. 
4. 
Bilagor 
1 
2 l n nehållsförteckni ng 
Politisk bakgrund 
EU:s nuvarande regionala strategi 
Vidareutveckling av den regionala strategin 
o 
o 
o 
o 
o 
o stabiliserings- och associeringsavtal 
Demokratisering, det civila samhället och· den 
institutionella utbyggnaden 
Rättsliga och inrikes frågor 
Handel 
Ekonomiskt och finansiellt bistånd 
Politisk dialog 
Allmänna slutsatser 
Slutsatser för varje land 
o 
o 
o 
o 
o Bosnien och Hereegovina 
Kroatien 
Förbundsrepubliken Jugoslavien 
F.d. jugoslaviska republiken Makedonien 
Albanien 
EG:s bistånd tillländerna i området sedan 1991 
Utvecklingen sedan 1996 i de länder som omfattas av den 
regionala strategin, särskilt avseende uppfyllandet av villkoren i 
den regionala strategin sedan oktober 1998 1 
2 
3 
4 
5 
6 
6 
6 
8 
8 
9 
9 
9 
10 
. 10 
11 
13 

1. Politisk bakgrund 
Länderna i södra Östeuropa har under det senaste årtiondet fått en hel del stöd från 
världssamfundet i allmänhet och från Europeiska unionen i synnerhet. Trots detta förekommer 
fortfarande spänningar och konflikter mellan olika etniska grupper. Få framsteg har gjorts på 
det politiska och det ekonomiska planet. Trots betydande insatser för att stabilisera både 
enskilda länder och regionen i sin helhet är läget fortfarande instabilt. Detta framgår tydligt av i 
vilken utsträckning den nuvarande konflikten i Kosove har äventyrat stabiliteten i området. 
Regionen befinner sig nu i ett avgörande skede. ·Det är nödvändigt att snarast utarbeta en ny 
freds-och stabilitetsstrategi för regionen i sin helhet, i vilken både länderna i hela regionen och 
Europeiska unionen är delaktiga. l detta läge av stora omvälvningar och osäkerhet i regionen 
har EU ett ansvar att bidra till att avhjälpa osäkerheten i regionen på kort sikt och att skapa 
allmän stabilitet och utveckling i regionen på lång sikt. Detta ansvar erkändes senast av 
Europeiska rådet den 14 april och av rådet (allmänna frågor) den 8 respektive 26 april och den 
27 maj 1999. För att EU skall kunna ta detta ansvar krävs beslut om betydande ytterligare 
biståndsmedel samt om lämpliga genomförandemekanismer och rättsliga grunder. 
Europeiska unionen står inför en ännu större utmaning. Den måste spela en viktig och aktiv 
roll i regionen. För närvarande möter den denna utmaning genom att utveckla den befintliga 
regionala strategin till att omfatta länderna i södra Östeuropa. En ytterligare utveckling av 
denna regionala strategi till en stabiliserings- och associeringsprocess, vilken i ett senare 
skede kommer att ingå som en del av EU:s framtida gemensamma strategi, kommer att vara 
av central betydelse för EU:s politiska synlighet och kommer även att utgöra en viktig del i den 
stabilitetspakt för södra Östeuropa som godkändes av rådet den 17 maj. stabilitetspakten 
kommer att utgöra en bredare ram än EU och inom denna ram kommer alla att kunna bidra till 
bestående fred, stabilitet, demokrati och ekonomiskt välstånd i regionen. Den kommer att 
bidra till dessa länders integration i de auraatlantiska str-ukturerna. 
Förslagen i detta meddelande om utveckling av en stabiliserings- och associeringsprocess 
kommer även att bidra till EU:s utveckling av en gemensam strategi för västra Balkan, vilken 
kommer att utgöra ramen för EU:s förbindelser med regionen under de kommande åren. På 
lång sikt är det inom denna ram som den föreslagna utvecklingen av närmare förbindelser 
med länderna i regionen skall ses. Precis som i samband med två andra avgörande stadier 
under de senaste åren, dvs. uppkomsten av oberoende stater i Central-och Östeuropa 1989-
1990 och f.d. Sovjetunionens upplösning 1991, står Europeiska unionen inför geopolitiska 
utmaningar som kräver en ny politik och nya instrument för en grupp av länder. Den här 
gången måste EU reagera genom att erbjuda möjligheter till integration på grundval av en 
strategi som införs gradvis och är anpassad till varje lands situation. 
Regionen är av särskilt intresse för Europeiska unionen på grund av dess geografiska närhet 
till medlemsstaterna och kandidatländerna. Regionen kommer att bli av ännu större intresse 
efter en framtida utvidgning av Europeiska unionen eftersom den då kommer ännu närmare 
våra gränser. Det gagnar både regionen själv och EU att den stabiliseras. Instabilitet är 
kostnadskrävande för alla berörda parter. Bortsett från kostnaderna för flyktingar i 
medlemsstaterna, vilka under nuvarande omständigheter fortsätter att öka, har EU lagt ut 
enorma summor på att avhjälpa instabilitetens verkningar i form av närmare 2,95 miljarder 
euro i humanitärt bistånd och återuppbyggnadsbistånd (närmare uppgifter i bilaga /). Om så 
endast en del av dessa summor istället används till den politiska och ekonomiska utvecklingen 
i länderna i regionen så gagnar detta både dessa länder och Europeiska unionen, vilken de till 
slut kommer att tillhöra. 
A l 
Den nuvarande konflikten i Kosovo har visat vilka eventuella politiska verkningar instabiliteten 
kan få för grannländerna, dvs. risken för instabilitet i f.d. jugoslaviska republiken Makedonien, 
Albanien och Montenegro. Konflikten har även haft ekonomiska verkningar för länder i 
regionen såsom Rumänien och Bulgarien. Dessa länder är redan på väg mot ett medlemskap 
i EU och utvecklingen i regionen kommer inte att inverka på detta faktum. Aterigen belyses 
den ofrånkomligt regionala karaktären på problemen i detta område, vilket förstärker behovet 
av en regional strategi för dessa problem. Länderna i regionen i sin helhet, både 
kandidatländer och medlemsstater i EU, har en roll att spela som förebilder när det gäller de 
framsteg som är möjliga (t.ex. när det gäller demokratisering, etnisk mångfald, reformer) och 
att skapa ett konkret ömsesidigt beroende. 
2. EU:s nuvarande regionala strategi 
De förändrade bredare politiska sammanhangen innebär att den nuvarande strategin måste 
utvecklas. Även i en oförändrad situation vore det lämpligt att tre år efter utarbetandet av den 
regionala strategin lämna förslag till ytterligare utveckling av denna. Den senaste tidens 
händelseutveckling och den allt snabbare utvecklingen av angränsande strategier innebär att 
den regionala strategin måste förstärkas än mer. Denna strategi måste kunna hantera de 
utmaningar som den förändrade situationen· på stället och de nya politiska sammanhangen 
medför. Kommissionens förslag i avsnitt tre är därför mer än vanliga "slutsatser'' om 
utvecklingen i de länder som omfattas av den regionala strategin och de beaktar även det 
förändrade läget och de utmaningar detta medför. 
Den regionala strategin utgör en ram för utvecklingen av förbindelserna med fem länder i 
regionen, nämligen Bosnien och Hercegovina, Kroatien, Förbundsrepubliken Jugoslavien, f.d. 
jugoslaviska republiken Makedonian och Albanien, för vilka EG 1996 inte hade antagit 
förhandlingsdirektiv om associeringsavtaL Dessa fem stater var och är indelade i två olika 
grupper. Den ena gruppen utgörs av f.d. jugoslaviska republiken Makedonian och Albanien, 
vilka inte var inblandade i kriget 1991-1995 och vilka hade mer utvecklade bilaterala 
förbindelser med EG. Den andra gruppen utgörs av tre länder som är parter i Dayton-Paris­
fredsavtalen och för vilka både efterlevnaden av dessa avtal och förhållandet med EU är 
viktiga för den regionala stabiliteten. 
De viktigaste målen för Europeiska unionens regionala strategi, som fastställdes 1996, var att 
stödja ett framgångsrikt genomförande av fredsavtalen i Daytoni Paris och Erdut och att skapa 
ett område med politisk och ekonomisk stabilitet genom att 
a) främja och upprätthålla demokrati och rättsstaten (institutionell utbyggnad, reform av 
staten och den offentliga förvaltningen, återuppbyggnad av det civila samhället) och 
respekten för de mänskliga rättigheterna och för minoriteters rättigheter (särskilt icke­
diskriminering mellan medborgare, vilket inbegriper flyktingars och fördrivnas 
återvändande, 
b) få igång ekonomisk verksamhet igen (återuppbygga ekonomin, reparera och förbättra 
infrastrukturen, ställa om krigsekonomier till civil verksamhet, och planekonomier till 
marknadsekonomier). 
Den regionala strategin grundar sig i synnerhet på de politiska och ekonomiska villkor som 
fastställdes av rådet (allmänna frågor) den 29 april 1997. Uppfyllandet av dessa villkor1 utgör 
grunden för utvecklingen av bilaterala förbindelser med EG på handelsområdet (rätt till 
Kommissionen har sedan 1997 en gång i halvåret utarbetat en rapport om uppfyllande av dessa villkor. 
Rådet har antagit sina slutsatser på grundval av dessa rapporter. 
2 
autonoma medgivanden inom ramen för förmånssystemef, finansiellt och ekonomiskt bistånd 
(inom ramen för Obnova/Ateruppbyggnads3-och Phare4-programmen5) och avtals­
förbindelser6. 
Det var och är helt klart att de flesta av dessa mål inte kan uppnås uteslutande på nationell 
nivå, eftersom flertalet av länderna i regionen inte endast har det gemensamt att de söker 
närmare förbindelser med Europeiska unionen, de delar också många problem och deras 
ekonomier är i olika utsträckning ömsesidigt beroende av varandra. Länderna själva och 
Europeiska unionen måste därför inrikta sig mer på samarbete, både bilateralt, multilateralt 
och regionalt sådant. Även biståndet till dessa länder måste ha en regional aspekt för att 
dessa länder skall uppmuntras till och vara tvungna att samarbeta sinsemellan, liksom med 
sina grannländer i regionen i sin helhet och med EU i syfte att främja sin ekonomiska 
utveckling. Särskilt den multilaterala dimensionen i den nuvarande strategin måste förstärkas i 
syfte att undvika att man väljer en uteslutande bilateral politik i stället för en verkligt regional 
strategi. 
3. Vidareutveckling av den regionala strategin 
Utvecklingen både inom och utanför regionen innebär att man på kort sikt måste reagera på 
den förändrade situationen i området. Denna utveckling ställer även krav på mera långsiktiga 
strategier för att på lång sikt stabilisera de länder som omfattas av den regional strategin, och 
därmed även i regionen i sin helhet. l en sådan strategi bör det även betonas att alla länderna 
i regionen har möjlighet att närma sig EU allt mer med utsikt till en fullständig integration i de 
europeiska strukturerna. 
Med hänsyn till att de förändrade omständigheterna ställer krav på en ny strategi och för att 
motverka att länderna inte reagerat som de borde på de stimulansåtgärder som redan 
framlagts (särskilt när det gäller nödvändigheten av att samarbeta på bilateral, multilateral eller 
regional nivå), föreslår kommissionen en ny förstärkt strategi. Denna innebär att en 
stabiliserings- och associeringsprocess måste inledas, genom vilken de berörda länderna 
faktiskt skulle erbjudas ännu kraftigare stimulansåtgärder än tidigare. Kraftigare 
stimulansåtgärder innebär naturligtvis ännu strängare villkor, både på det politiska och det 
ekonomiska planet, samt större tonvikt på nödvändigheten av regionalt samarbete. 
2 
6 Det autonoma förmånssystemet, vanligen kallat de autonoma handelsåtgärderna fastställs i förordning 
(EG) nr 70/97 av den 20 december 1996 (EGT L 16, 18.1.1997), senast ändrad genom förordning (EG) nr 
2863/98 av den 30 december 1998 (EGT L 358, 31.12.1998). Albanien omfattas inte av denna rättsakt, 
eftersom denna har sitt ursprung i samarbetsavtalet mellan EG och den socialistiska förbundsrepubliken 
Jugoslavien, vilket sades upp 1991 när den socialistiska förbundsrepubliken Jugoslavien upphörde att 
existera. Importen av vin från f.d. jugoslaviska republiken Makedomen och Slovemen omfattas 
fortfarande av ordningen, eftersom några bilaterala vinavtal ännu inte har ingåtts med EG. 
Förordning (EG) nr 1628/96 av den ... , senast ändrad genom förordning (EG) nr 851/98 av den ... 
Förordning (EEG) nr 3906/89, ändrad genom förordning (EEG) nr 3800/91 av den 23 december 1991 i 
syfte att ta med Albanien. Förordning (EEG) nr 3906/89 har även ändrats genom förordning (EG) nr 
1366/95 av den 12 juni 1995 för att ta med Kroatien, genom förordning (EG) nr 463/96 av den 11 mars 
1996 för att ta med f.d. jugoslaviska republiken Makedomen och genom förordning (EG) nr 753/96 av 
den 22 april 1996 för att ta med Bosnie11 och Hercegovina. I linje med rådets slutsatser av den 29 april 
1997 omfattar bistånd till Bosnien och Hereegovina inom ramen för Phare endast projekt som avser 
direkt stöd till fredsavtalen, särskilt upprättandet av förbindelser mellan befolkningsgrupper och 
flyktingars återvändande. Kroatien är tillfålligt avstängt från bistånd inom ramen för Phare sedan augusti 
1995. 
Samt projekt som fmansieras inom ramen för Phare, såsom CAFAO, CA-A och CAM-ES. 
Samarbetsavtalet med Albanien trädde i kraft 1992. Samarbetsavtalet med f.d. jugoslaviska republiken 
Makedonien trädde i kraft 1998. Transportavtalet med f.d. jugoslaviska republiken Makedonien trädde i 
kraft 1997. 
3 
Kommissionen föreslår följaktligen att stabiliserings- och assoc1enngsprocessen skall ha 
följande innehåll, varvid utveckling av befintliga instrument kombineras med nya initiativ som 
har till syfte att förbättra situationen: 
• Utveckling av stabiliserings- och associeringsavtal, ett nytt slags avtalsförbindelser 
som beaktar varje lands situation, med utsikt till ett medlemskap på grundval av 
Amsterdamfördraget under förutsättning att Köpenhamnsvillkoren har uppfyllts7• 
• Utveckling av de nuvarande ekonomiska förbindelserna och handelsförbindelserna 
med och inom regionen. 
• Utveckling/delvis omorientering av det nuvarande ekonomiskå och finansiella 
biståndet. 
• Ökat bistånd till demokratisering, det civila samhället, utbildning och institutionell 
utbyggnad. 
• Tillvaratagande av nya samarbetsmöjligheter på olika områden, även rättsliga och 
inrikes frågor (särskilt efter Amsterdamfördragets ikraftträdande) 
• Utveckling av en politisk dialog, även på regional nivå. 
stabiliserings- och associeringsavtal 
För närvarande finns det endast avtalsförbindelser i form av· samarbetsavtal med två av de 
fem länderna, nämligen f.d. jugoslaviska republiken Makedonian och Albanien. För att 
förhandlingar om avtalsförbindelser med de andra staterna (med vilket det vanligtvis förstås 
ingående av samarbetsavtal till att börja med) inom ramen för den regionala strategin skulle 
kunna inledas krävdes att både de allmänna och de särskilda de politiska och ekonomiska 
villkoren var uppfyllda8. 
Närmare förbindelser med EU utgör en viktig politisk och ekonomisk stimulans för alla 
länderna. Införandet av avtalsförbindelser bör ske gradvis och ses som ett komplement bli 
andra stabiliseringsinsatser på det politiska, ekonomiska, diplomatiska, humanitära och till och 
med det militära området. Dessa förbindelser bör följaktligen utvecklas för att de skall kunna 
fylla sin uppgift som en viktigt politisk och ekonomisk stimulans till stabilisering och 
demokratisering inom regionen, både i sig själva och inom ramen för den regionala strategin~. 
Nyligen har Europeiska unionen vid två tillfällen stått inför geopolitiska förändringar som 
fordrat nya instrument för att styra unionens bilaterala förbindelser med en grupp länder 
Dessa händelser var uppkomsten av oberoende stater i Central-och Östeuropa 1989-1990 
och Sovjetunionens upplösning 1991. Vid dessa tillfällen utvecklade unionen iden med olika 
sorters avtalsförbindelser. För länderna i Central- och Östeuropa utvecklade den 
"Europaavtal" (på grundval av artikel 23810, i vilka det uttryckligen hänvisas till en framt1da 
anslutning), och för länderna i f.d. Sovjetunionen utvecklade den "Partnerskaps- och 
samarbetsavtal11. 
Med hänsyn till de nuvarande omständigheterna i regionen, till rådets (allmänna frågor) 
slutsatser av 26 april 1999 och till förslaget till stabilitetspakt anser kommissionen följaktligen 
9 
lO 
Il Texten till artikel 7 i den gemensamma ståndpunkt som antogs av rådet på grundval av artikel15 i BU­
fördraget rörande införandet av EU:s stabilitetspakt för södra Östeuropa. 
Jämför rådets (allmänna frågor) slutsatser av den 29 apri11997. 
Texten till punkt 21 i utkastet till den stabilitetspakt för södra Östeuropa, vilken godkändes av rådet den 
17 maj. 
Nu artikel310 i BU-fördraget. 
På grundval av t.ex. artiklarna 44.2, 47.2 sista meningen, 55, 57. 2, 71, 80.2, 93, 94, 133 och 308 i BU­
fördraget, såsom i fallet Moldova. 
4 
att en ny stabiliserings- och associeringsprocess bör inledas, vilken bör omfatta ett nytt slags 
avtal, nämligen stabiliserings- och associeringsavtaL De länder som skulle komma i fråga 
för detta slags avtal är i princip Bosnien och Hercegovina, Kroatien, Förbundsrepubliken 
Jugoslavien, f.d. jugoslaviska republiken Makedonien och Albanien. 
Dessa avtal bör skräddarsys för att ta hänsyn till varje lands särskilda situation. Deras 
huvudsakliga mål bör vara att 
• föra länderna i regionen närmare en fullständig integration i EU:s strukturer, 
• stödja befästandet av demokrati, rättsstaten, ekonomisk utveckling och reform, adekvata 
administrativa strukturer och regionalt samarbete, 
• fastställa en formell ram för politisk dialog, både på bilateral och regional nivå, 
• främja ekonomiska förbindelser, handel, investeringar, företagspolitik, transport, 
utveckling och samarbete på tullo~rådet med utsikt till en ökad integration i 
världshandelssystemet, inbegripet möjligheten till upprättandet av ett frihandelsområde 
eller frihandelsområden när det ekonomiska reformarbetet har kommit tillräckligt långt, 
• skapa en grund för samarbete på området rättsliga och inrikes frågor, och 
• skapa en grund för samarbete på områdena ekonomi, sociala . frågor, det civila 
samhället, utbildning, vetenskap, teknik, energi, miljö och kultur, med stöd av 
"associeringsinriktade" biståndsprogram som även skulle ha till syfte att underlätta en 
tillnärmning till EG:s regelverk. 
Förbindelserna med regionen får därmed en ny dimension genom stabilitets- och 
associeringsavtalen, genom att samarbetsavtal för de länder som ännu inte uppnått stadiet fOr 
ett sådant ersätts med ett stabilitets- och associeringsavtal, och genom att de länder som 
redan har ett samarbetsavtal får förutsättningar för nya och mera långtgående förbindelser. 
Villkoren för att inleda förhandlingar om avtal av detta slag skulle fortfarande vara 
desamma som de som anges i rådets slutsatser av den 29 april 1997 avseende inledande av 
förhandlingar om avtalsförbindelser. För att ett land skall kunna ingå ett mer avancerat avtal 
av detta slag med EU måste det självklart ha uppnått den höga politiska och ekonomiska 
utvecklingsnivå som krävs för att uppfylla de mer långtgående ömsesidiga skyldigheterna i de 
relevanta delarna av gemenskapens regelverk. Med hänsyn till stabiliserings- och 
associeringsprocessen, stabilitetspakten och EU:s framtida gemensamma strategi bOr 
dessutom större tonvikt läggas vid att framsteg har gjorts när det gäller utvecklingen av det 
regionala samarbetet. 
När det gäller ett eventuellt inledande av förhandlingar med enskilda länder om 
stabiliserings- och associeringsavtal lämnas närmare uppgifter i avsnitt 4 om slutsatser för de 
enskilda länderna. Kommissionen kommer att utarbeta en rapport om möjligheten att inleda 
förhandlingar, först med f.d. jugoslaviska republiken Makedonien och därefter med Albanien. 
Mot bakgrund av kommissionens rekommendationer i dess rapport om möjligheten att inleda 
förhandlingar om sådana avtal kan lämpliga förhandlingsdirektiv utarbetas. Förhandlingar 
kommer troligtvis först att inledas med f.d. jugoslaviska republiken Makedonien eftersom den 
har uppvisat en positiv utveckling hittills och uppfyllt relevanta villkor. Det är ännu inte lämpligt 
att överväga att inleda förhandlingar med Bosnien och Hereegovina eller Kroatien eftersom de 
ännu inte uppfyller de relevanta villkoren. Kommissionen kan emellertid utarbeta 
detaljrapporter om möjligheten att inleda förhandlingar i ett senare skede. Förbundsrepubliken 
Jugoslavien har samma allmänna utsikter som de andra staterna så snart de har uppfyllt de 
relevanta villkoren. För närvarande uppfyller landet inte de mest grundläggande villkoren. 
5 
Demokratisering, det civila samhället och den institutionella utbyggnaden 
De insatser för att främja den ekonomiska utvecklingen som beskrivs nedan kommer att 
underlättas mycket av stabila politiska strukturer, en fungerande rättsstat, en effektiv offentlig 
förvaltning och ett hållbart civilt samhälle. EU:s åtgärder är och har varit inriktade på dessa 
mål. Dessa åtgärder omfattar t.ex. stöd till fria och rättvisa val och iakttagande av de 
parlamentariska principerna, lagstiftningsreformer, utbildning av väljarna, oberoende medier, 
tekniskt bistånd till reformer på det rättsliga och polisiära området och på tullområdet för att 
stärka rättsstaten, medborgarfostran, korruptionsbekämpningsprogram (som grundar sig på 
erfarenheter på tullområdet i Albanien och Bosnien och Hercegovina), utbildning (inbegripet 
högre utbildning), utveckling av överbelastade och underbemannade offentliga förvaltningar 
(vilket i sin tur kommer att bidra till stabilisering, utveckling och ett effektivt genomförande av 
biståndsprogram) och stöd till organisationer inom det civila samhället och initiativ. Med hjälp 
av organisationer inom det civila samhället kommer särskild tonvikt att läggas vid 
återuppbyggande av samstämmighet efter det att konflikterna upphört, konfliktlösning och 
lindring av det psykiska lidande som kriget orsakat. Hänsyn bör tas till den regionala 
dimensionen när ekonomiska medel överförs till lokala organisationer, samtidigt som man 
fullföljer de övergripande målen avseende demokratiutvecl<:ling i regionen. 
Rättsliga och inrikes frågor 
På området rättsliga och inrikes frågor skulle initiativ kunna övervägas inte bara som en del av 
stabiliserings- och associeringsavtal, såsom angivits ovan, utan även mera allmänt. Både 
gemenskapen och medlemsstaterna skulle kunna ge bistånd till institutionell utbyggnad för att 
öka effektiviteten när det gäller efterlevnaden av lagarna, gränskontroller, bekämpning av 
organiserad brottslighet och korruption 12, inbegripet genom "partnersamverkan". Ett samordnat 
stöd skulle även kunna ges i samband med migration genom att relevanta rättsliga instrument 
utarbetas, särskilt när det gäller frågor som rör återvändande. 
Handel 
Det befintliga systemet med autonoma förmånstullar för de länder som uppstod ur f.d. 
Jugoslavien (och för vilket endast Bosnien och Hereegovina och Kroatien för närvarande kan 
komma i fråga) kommer även i fortsättningen att spela en viktig roll till dess att avtalsförbindelser 
har upprättats med Bosnien och Hereegovina, Kroatien och Förbundsrepubliken Jugoslavien. 
Kommissionen har för avsikt att i framtiden dela upp det nuvarande systemet med autonoma 
förmånstullar och ge Bosnien och Hereegovina och Kroatien separata förmånstullar, så att en 
rättvis och öppen fördelning av dessa förmåner mellan länderna garanteras13 och för att 
förbereda eventuella framtida förhandlingar om ett avtal. Kommissionen kommer, i enlighet med 
rådets slutsatser av den 9 november 1998 i väntan på ett kommande stabilitets- och 
associeringsavtal, att inom en snar framtid lägga fram ett formellt förslag till en förbättring av det 
bilaterala handelssystemet med Albanien, så att man får ett förmånssystem liknande det som 
erbjuds andra länder i regionen14• 
En förstärkning av förbindelserna genom stabilitets- och associeringsavtal får konsekvenser för 
handeln, med tanke på de ömsesidiga förpliktelser som de skulle medföra. 
12 
13 
14 Inom ramen för gemenskapens bistånd på tullområdet och mot bakgrund av CAF AO:s resultat i Bosnien 
och Hereegovina och CAM-A:s resultat i Albanien. 
Detta gäller inte systemet för vin som även i fortsättningen kommer att vara övergripande och tillämpas 
på Bosnien och Hercegovina, Kroatien, f.d. jugoslaviska republiken Makedonien. Förbundsrepubliken 
Jugoslavien kommer att beviljas sin del av de allmänna förmånerna först när landet uppfyllt kriterierna 
för att komma i fråga för handelsförmånerna. 
För vilken det kommer att begäras ett undantag enligt WTO-avtalet. 
6 
Handelsförbindelserna med dessa länder kommer också att förstärkas när de ansluter sig till 
WTO. 
Ekonomiskt och finansiellt bistånd 
Den ekonomiska och politiska utvecklingen bör följas åt. De·t behövs starJ<a och demokratiska 
institutioner i länderna i regionen för att de skall kunna uppnå en sund makroekonomisk 
situation. En balanserad tillväxt kommer i sin tur att förstärka det politiska systemet i dessa 
länder. Undanröjandet av ekonomiska hinder mellan länderna i regionen kommer att 
möjliggöra närmare politiska förbindelser. Kommissionen kommer, i nära samarbete med de 
internationella finansiella instituten, att fortsätta att följa den makroekonomiska utvecklingen 
och fördjupa sin dialog på det makroekonomiska området med dessa länder. Det finansiella 
biståndet kommer att inriktas på att skapa starka, stabila och marknadsorienterade ekonomier 
som är välintegrerade med grannländernas ekonomier, med de europeiska ekonomierna och 
med världsekonomin. Det kommer att krävas betydande investeringar på grund av behovet av 
omställning, återuppbyggnad och ökad sammanbindning av infrastruktur. Därför måste ett 
gott klimat för privata investeringsflöden skapas för att fylla den offentliga sektorns bristande 
kapacitet och brist på medel. 
Det finansiella biståndet från gemenskapens budget till de länder som omfattas av den 
regionala strategin kommer att uppgå till närmare 700 miljoner euro för 1999 (se bilaga 1 ). 
Utan tvekan kommer det att behövas betydande ytterligare biståndsmedel för EU:s bidrag till 
genomförandet av stabilitetspakten och EU:s gemensamma strategi, samt för verkningarna av 
Kosovekrisen och eventuella återuppbyggnaskostnader. Den budgetansvariga myndigheten 
kommer i sinom tid att behöva fatta nödvändiga beslut på grundval av kommissionens förslag. 
EU kan inte åta sig att genomföra ambitiösa program om det samtidigt saknas nödvändiga 
mekanismer och medel för att möjliggöra en flexibel, väl samordnad och effektiv användning 
av gemenskapens alla biståndsinstrument på ett sätt som är anpassat till omständigheterna. 
Kommissionen kommer att föreslå en rättslig grund för genomförande av bistånd till regionen i 
sin helhet, vilken beaktar anknytningen till Phareprogrammet, och den undersöker även frågan 
om lämpliga genomförandemekanismer-strukturer, inbegripet för överföring av bistånd från 
andra givare. Rättsliga grunder skulle kunna skapas/ändras för att underlätta genomförandet 
av alla gemenskapens program för ekonomiskt bistånd till återuppbyggnad och regionalt 
samarbete (av vilka en del för närvarande inte kan användas över gränserna eller i regionen 
på grund av att alla potentiella partner inte omfattas av Phareprogrammet). 
EU är själv en förebild när det gäller att övervinna konflikter och främja försoning genom ett 
nära samarbete för· att uppnå gemensamma mål, samtidigt som medlemmamas suveränitet 
och territoriella överhöghet iakttas. stater som önskar närmare förbindelser med EU bör göra 
likadant. EG:s finansiella bistånd och utvecklingen av bilaterala förbindelser bör inriktas på den 
regionala ekonomin och behovet av att främja ömsesidigt beroende, vilket inte alltid har varit 
fallet EG:s bistånd och det bilaterala biståndet (med undantag för bistånd för humanitära 
ändamål, demokratisering och mänskliga rättigheter) till regionen och till enskilda länder bör 
ges med beaktande av ländernas vilja att samarbeta med varandra, t.ex. genom beviljande av 
ömsesidiga förmånstullar eller upprättande av frihandelsområden och tullunioner15. 
Samarbete mellan stater bör även i allt större utsträckning vara en förutsättning för närmare 
förbindelser med EU och för bistånd. En viss procent av biståndet inom ramen för program till· 
förmån för flera länder skulle kunna avsättas till initiativ avseende samarbete mellan flera 
länder eller gränsöverskridande samarbete på det politiska eller ekonomiska planet (med 
andra länder i regionen, med grannländer som är kandidatländer och med EU:s 
medlemsstater). Tyngdpunkten skulle kunna ligga på utveckling av handelsutbytet, 
15 Samtidigt bör man undvika skapandet av konstruktioner av typ Serbien/Förbundsrepubliken Jugoslavien 
och Bosnien och Hercegovina!Kroatien, vilka är till skada för Bosnien och Hereegovina i sin helhet. 
7 
gemensamma projekt och institutioner samt skapandet och ytterligare utveckling av regionala 
krafter. 
På makroekonomisk nivå kommer kommissionen i samarbete med de internationella 
finansiella instituten att fortsätta att nära följa den makroekonomiska utvecklingen. Förutom 
gävobistånd kommer kommissionen såsom tidigare även att i undantagsfall överväga 
betalningsbalansstöd för de länder i regionen som kommer i fråga för detta (samt för 
angränsande länder). Bilateralt bistånd skulle även kunna omfatta skuldsanering eller 
efterskänkning av skulder, särskilt för länder som nyligen drabbats ovanligt hårt av dyra och 
destabiliserande händelser. 
Politisk dialog 
Såsom angivits ovan kommer stabiliserings- och associeringsavtalen att omfatta utveckling av 
en politisk dialog på multilateral/regional nivå. Hänsyn måste även tas till denna fråga inom 
ramen för stabiliserings- och associeringsprocessen när det gäller de länder som ännu inte 
kan komma i fråga för detta slags avtal. Denna dialog bör utgöra ett komplement till den 
bilaterala politiska dialogen. Detta slags dialog bör föras på olika nivåer ' (från 
tjänstemannanivå till ministernivå) och i olika former (ordförandeland/kommissionen eller den 
nya trojkan) och bör om möjligt hållas på regional eller ännu lägre nivå för att ge länderna 
möjlighet att mötas för att diskutera frågor av gemensamt och av regionalt intresse. Politiska 
förklaringar, såsom den i juni 1998 om Bosnien och Hercegovina, skulle även kunna komma i 
fråga, liksom inrättandet av mekanismer för detaljdiskussioner såsom t.ex. i den rådgivande 
arbetsgruppen EU/Bosnien och Hercegovina. 
4. Allmänna slutsatser 
EU är på grundval av sina hittillsvarande erfarenheter av den regionala strategin beredd till ett 
långsiktigt och betydande åtagande för att stabilisera regionen. Denna stabiliseringsinsats 
kommer i första hand att vara inriktad på de fem länderna, samtidigt som den även kommer att 
ha en bredare regional inriktning som omfattar regionen i sin helhet. Den regionala strategin 
och dess räckvidd, instrument och villkor kommer i grunden att vara oförändrade. Den bör 
emellertid utvecklas väsentligt med hänsyn till EU:s kommande gemensamma strategi för 
regionen och samt förslaget till en stabilitetspakt för södra Östeuropa, särskilt de förändrade 
omständigheterna i regionen. För detta ändamål har kommissionen föreslagit att en 
stabiliserings- och associeringsprocess skall inledas, vilken huvudsakligen 'kommer att ha till 
syfte att erbjuda de fem länderna ett nytt slags avtalsförbindelser, dvs. stabiliserings- och 
associeringsavtal, under förutsättning att dessa länder uppfyller de relevanta villkoren för 
dessa avtal. l övrigt skulle den omfatta ökat och omfördelat bistånd, ökat stöd till 
demokratisering, utveckling av handel och politisk dialog samt samarbete på nya områden. 
Vid utarbetandet av en politik för regionen, särskilt i samband med situationen i Kosove efter 
det att konflikten upphört, måste förhållandet mellan politiken för regionen, dvs. den nuvarande 
regionala strategin och den kommande gemensamma strategin samt stabilitetspakten, och 
andra aktörers politik (FN, Europarådet, OSSE, VEU, Nato och relevanta finansiella institut) 
noga övervägas. 
För att denna strategi skall lyckas fordras att även befolkningarna och regeringarna i regionen 
deltar och gör målmedvetna ansträngningar när det gäller t.ex. anslutning till WTO, eventuell 
utveckling av frihandelsområden mellan länderna och inom regionen, ökat regionalt samarbete 
på bilateral och multilateral nivå samt iakttagande av villkoren i samband med den nuvarande 
regionala strategin. Den regionala strategin, liksom all politik som antas av EU eller 
världssamfundet i allmänhet, har dock sina begränsningar. När allt kommer omkring är det 
8 
befolkningarna och regeringarna regionen som avgör regionens framtid. 
9 
slutsatser för varje land 
Kommissionen kommer även i fortsättningen att utarbeta regelbundna rapporter om de 
berörda ländernas uppfyllande av villkoren med avseende på stabiliserings- och 
associeringsprocessen. När det gäller de bilaterala förbindelserna i sin helhet med de länder 
som omfattas av stabiliserin~s- och associeringsprocessen drar kommisstonen för närvarande 
följande praktiska slutsatser1 för varje enskilt land: 
Bosnien och Hereegovina 
Förhandlingar om ett stabiliserings- och associeringsavtal med Bosnien och Hereegovina 
kommer att inledas när landet har uppfyllt de relevanta villkoren. Kommissionen kommer 
vid lämpligt tillfälle att utarbeta en · detaljrapport om möjligheten att inleda förhandlingar 
om ett sådant avtal. Den politiska och ekonomiska dialogen skulle kunna intensifieras 
inom ram~n för de bilaterala förbindelserna med Bosnien och Hereegovina och de 
framtida förhandlingarna. Även den rådgivande arbetsgruppen skulle kunna spela en 
viktig roll. Möjligheter att förbättra samarbetet på vissa områden bör övervägas och 
kommunikation och dialog bör främjas, inbegripet på regional nivå. 
Bosnien och Hereegovina bör för närvarande fortsätta att omfattas av de autonoma 
förmånstullar som Europeiska gemenskapen beviljar och av bistånd inom ramen fÖr 
Phare avseende återuppbyggnad, institutionell utbyggnad samt stöd till fredsavtalen. 
Emellertid kommer landet att beviljas fullt "traditionellt" stöd inom ramen för Phare först 
när de statliga myndigheterna och myndigheterna på entttetsnivå har uppfyllt de relevanta 
villkoren. Förhoppningsvis kommer tillräckliga framsteg att ha gjorts i slutet av nästa 
rapportperiod. 
Kroatien 
Förhandlingar om ett stabiliserings- och associeringsavtal med Kroatien kommer att 
inledas när landet har uppfyllt de relevanta villkoren. Kommissionen kommer vid lämpligt 
tillfälle att utarbeta en detaljrapport om möjligheten att inleda förhandlingar om ett sådant 
avtal. Kommunikationen och åsiktsutbytet skulle kunna intensifieras inom ramen för de 
bilaterala förbindelserna och de framtida förhandlingarna och även inom en mer 
strukturerad ram, t.ex. i form av en politisk dialog och en rådgivande fackarbetsgrupp. 
Kroatien bör för närvarande fortsätta att omfattas av de autonoma förmånstullar som 
Europeiska gemenskapen beviljar. För att landet inte längre skall vara uteslutet från 
Pharebistånd krävs ytterligare framsteg i riktning mot demokrati, bl.a. när det gäller 
reform av medierna, valreform och flyktingars återvändande i enlighet med villkoren av· 
den 29 april 1997. Förhoppningsvis kommer tillräckliga framsteg på dessa områden att ha 
gjorts i slutet av nästa rapporteringsperiod. EG har emellertid redan givit bistånd på andra 
områden (humanitärt bistånd och stöd till demokratisering, inbegripet oberoende medier 
och återuppbyggnad i samband med flyktingars återvändande) och kommer att fortsätta 
med detta. Ytterligare bistånd kommer att ges till utvalda områden som är av betydelse 
för utveckling av demokrati, ekonomisk förnyelse i områden dit flyktingar återvänder och 
utbildning (inbegripet Tempus och Europeiska yrkesutbildningsstiftelsen). 
Förbundsrepubliken Jugoslavien 
16 På grundval av den allmänna bedömningen av utvecklingen i varje land (se bilaga 2 i detta meddelande) 
och en mer detaljerad faktarapport om hur villkor avseende den regionala strategin har uppfyllts sedan 
oktober 1998 (se kommissionens arbetsdokUment SEK(99)714 av den 17 maj 1999). 
10 
Mot bakgrund av den pågående konflikten i Kosove och det faktum att de relevanta 
villkoren uppenbarligen inte är uppfyllda kan Förbundsrepubliken Jugoslavien inte komma 
i fråga för de autonoma förmånstullarna, Phare, eller förhandlingar om ett 
stabiliserings- och associeringsavtal. Förbundsrepubliken Jugoslavien kan komma i 
fråga för dessa instrument så snart de relevanta villkoren har uppfyllts. Under tiden 
kommer Förbundsrepubliken Jugoslavien att fortsatt omfattas av humanitärt bistånd, stöd 
till demokratisering och bistånd inom ramen för Obnova/återuppbyggnadsprogrammet 
(vilket till största delen är geografiskt begränsat till Kosove och Montenegro, under det att 
biståndet till Serbien endast avser stöd till oberoende medier), med särskild tonvikt på 
flyktingars och internt fördrivnas återvändande. 
Till följd av den pågående konflikten i Kosove måste de nuvarande åtgärderna mot 
Förbundsrepubliken Jugoslavien/Serbian skärpas i enlighet med rådets slutsatser av den 
26 april 1999, i vilka det även ingår ett beslut om ett oljeembargo. Det är frågan om ett 
vapenembargo, visaförbud (vilket redan har utökats till att omfatta de som ansvarar för 
förbudet mot oberoende medier), förbud mot leverans av utrustning som skulle kunna 
användas för terroristdåd eller polisiärt förtryck, moratorium på exportkrediter, frysning av 
de medel som Förbundsrepubliken Jugoslaviens /Serbiens regering har utomlands, 
förbud mot nya investeringar och flygförbud för flygbolag registrerade i 
Förbundsrepubliken Jugoslavien. De viktigaste formerna av bilaterala förbindelser med 
Europeiska gemenskapen avser staten (Förbundsrepubliken Jugoslavien) i sin helhet. 
Eftersom dessa instrument därför inte kan användas på Monlenegro fortsatt stöd till den 
republiken att ges med hjälp av andra gemenskapsinstrument Budgetstöd ges till 
kostnader för nationellt fördrivna personer från Kosovo. 
F .d. jugoslaviska republiken Makedonien 
Till följd av att f.d. jugoslaviska republiken Makedoriien hittills har uppnått goda resultat 
och att landet uppfyller de relevanta villkoren, samt i enlighet med rådets (allmänna 
frågor) slutsatser av den 8 och 26 april 1999, kommer kommissionen att lägga fram en 
rapport om möjligheten att inleda förhandlingar om ett stabiliserings- och 
associeringsavtal med detta land. Kommissionen skulle, med beaktande av 
diskussionerna i rådet, kunna utfärda en rekommendation om förhandlingsdirektiv. Under 
tiden kommer samarbetsavtalet och avtalet på transportområdet att fortsätta att 
tillämpas. Förbindelserna kommer att intensifieras inom denna ram och inom ramen för 
den politiska dialogen och som en uppföljning av samarbetsrådets möte i mars 1999 
kommer uppdraget för arbetsgruppen för tull-och beskattningsfrågor att utökas till att 
omfatta även statistiska frågor. 
Landet kommer att fortsätta att få gemenskapsbistånd, särskilt inom ramen förPhare. 
Beslut om att f.d. jugoslaviska republiken Makedonian skall omfattas av ytterligare 
Phareprogram med flera stödmottagare kommer att fattas från fall till fall med hänsyn till 
överensstämmelsen med och tillskottet till det nationella programmet. Budgetstöd ges till 
kostnader för flyktingar. 
Albanien 
l enlighet med rådets (allmänna frågor) slutsatser av den 26 april 1999 är kommissionen 
beredd att i sinom tid utarbeta en rapport om möjligheten att inleda förhandlingar om ett 
stabiliserings- och associeringsavtal med Albanien. Kommissionen skulle, med 
beaktande av diskussionerna i rådet, kunna utfärda en rekommendation om 
förhandlingsdirektiv. Under tiden kommer avtalsförbindelserna med gemenskapen, 
vilka grundar sig på 1992 års samarbetsavtal och den därmed sammanhängande 
11 
förklaringen om politisk dialog, att fortsätta och nya arbetsgrupper (om infrastruktur och 
jordbruk) kommer att inrättas. Ett formellt förslag om ·en bilateral handelsordning kommer 
inom kort att läggas fram i enlighet med rådets (allmänna frågor) slutsatser av den 9 
november 1998, i syfte att uppgradera den bilaterala handelsordningen till regionala 
normer. 
Phare och annat gemenskapsbistånd kommer att fortsätta att ges i syfte att uppnå 
ytterligare framsteg när det gäller stabilisering, återhämtning, ekonomisk reform och 
demokratisering i detta land, samt för att främja regionalt samarbete. l synnerhet kommer 
EU att i samarbete med VEU-delegationen fortsätta att stödja återupprättandet av en 
funktionsduglig albansk poliskår samt att på grundval av den ändrade tullkodexen att 
fortsätta att förbättra sitt bistånd i tullfrågor. Budgetstöd ges till kostnader för flyktingar. 
Det betalningsbalansstöd som nyligen beslutades kommer omedelbart att genomföras 
och den makroekonomiska utvecklingen kommer att nära övervakas av kommissionen 
och de internationella finansiella instituten. 
12 
Bilaga 1 
EG:s sammanlagda bistånd till de länder som gränsar till Kosovo 1991-99 (miljoner euro)<t> 
(Åtaganden) 
ALBANIEN LANDER SOM UPPST Å TT UR F.D. BULGARIEN RUMANIEN TOTALT 
(2) JUGOSLA VIEN 
BOSNIEN (3) KROATlEN Förb.rep. F.d.jug. TILLFLERA 
Jugoslavien Rep. LÄNDER 
Makedonien 
TYP AVEG-BISTAND 
PHARE + OBNOV A 616,4 754,5 49,6 41,7 236,7 9,8 608,0 827,0 3143,6 
HUMANITART BISTAND 
(ECHO) 41,2 1032,1 290,8 262,8 45,7 236,1 4,7 2,0 1915,4 
LIVSMEDELSBIST AND 
(D G VIII) 16,5 ------- 16,5 
BETALNINGSBALANS-
STOD (DG II) 20,0 60,0 -- 40,0 - 650,0 580,0 1350,0 
l 
EIB 46,0 ----- 571,0 1052,0 1669,0 l 
ANDRA ATGARDER (4) 122,8 221,2 9,3 17,5 2,0 12,3 n.a. n.a. 385,1 
EG:S BISTAND TOTALT 862,9 2067,8 349,7 322,0 324,4 258,2 1833,7 2461,0 8479,6 
Medlemsstaternas bistånd 712,8 507,9 1165,9 712,4 178,2 754,8 3069,4 7101,4 
(1990-1997) 
TOTALT 1575,7 2575,7 1515,6 1034,4 502,5 258,2 2588,5 5530,4 15581,0 
EBRD 68,0 70,0 511,0 143,0 296,0 1283,0 2371,0 
13 
(l) Per den 30 april 1999 för Albanien och de länder som uppstått ur f.d. Jugoslavien, med undantag av uppgifterna för EIB och EBRI> som omfattar bistånd från 1991 till 1998. Per 
den 31 december 199~ för alla uppgifter avseende Rumänien och Bulgarien. 
(2) Makrofinansiellt bistånd till Albanien beslutat 1992 och 1994 är inkluderat i Phare-finansieringen. 
(3) A v de 60 miljoner euro som avsatts till betalningsbalansstöd kommer de 15 miljoner euro i gävobistånd som programmerats för 1999 att finansieras av Obnova. Det sammanlagda 
beloppet enligt Phare+Obnova-budgetposten har följaktligen minskats med 15 miljoner för att undvika dubbelkontering. 
(4) Till de övriga åtgärderna hör huvudsakligen livsmedelsbistånd till Albanien från Europeiska utvecklings~ och garantifonden (EUGF) (120 miljoner euro), minröjning och andra 
åtgärder i Bosnien (200 miljoner euro) samt bistånd för demokratisering. 
n.a. = ej tillgängliga 
14 
Bilaga 2 
Utvecklingen sedan 1996 i de länder som omfattas av den regionala strategin, särskilt 
avseende uppfyllandet av villkoren i den regionala strategin sedan oktober 1998 
Hur stora politiska framsteg som gjorts i varje land, vilket beskrivs nedan, har berott på 
ländemas vilja att ge utvecklingen av förbindelserna med EU, och även med sina grannländer 
i regionen, företräde framför de nationella intressena. Det är uppenbart att vissa länder på 
vissa områden ännu inte visar prov på ett engagemang för den framtid i Europa som de gör 
anspråk på. Detta engagemang innebär krav på iakttagande av de demokratiska principerna 
och strävan efter samarbete mellan stater. Framstegen har varit ojämna, särskilt när det gäller 
målen i den regionala strategin, vilket beror på de berörda ländemas olika vilja att göra de 
insatser som behövs. Till exempel så har framsteg gjorts när det gäller demokratisering i alla 
länder utom Serbien, under det att iakttagandet av minoriteters rättigheter varierar beroende 
av situationen i varje land. Genomförandet av fredsavtalen har varit ojämnt, särskilt när det 
gäller flyktingars återvändande och samarbete med den internationella krigsförbrytartribunalen 
för f.d. Jugoslavien (ICTY). Vissa framsteg har gjorts i de bilaterala förbindelserna, men inte 
när det gäller det regionala samarbetet som sådant. 
Bosnien och Hereegovina utgör ett särskilt fall i Balkan. Landet befinner sig i en trefaldig 
övergång, dvs. från en förbundsstat i Socialistiska Förbundsrepubliken Jugoslavien till en 
oberoende republik, från planekonomi till marknadsekonomi och från inbördeskrig mellan tre 
etniska grupper till fred inom en enda republik bestående av två entiteter. Efter kriget hade 
Bosnian och Hereegovina förlorat 23 °/o av den befolkning som fanns i landet före kriget, BNP 
och inkomsten per capita hade minskat med tre fjärdedelar, industriproduktionen hade minskat 
med mer än 90 % och fler än 1 ,2 miljoner av landets invånare hade flytt utomlands, varav 750 
000 till länder inom EU. Reformerna har gått långsamt sedan 1996 på grund av landets 
speciella politiska struktur och de nationalistiska politiska grupperingar som dominerade den 
politiska scenen fram till de senaste valen. Valet i september 1998 gav till resultat en första 
partiell förskjutning bort från de nationalistiska partierna. Genomförandet av Daytonavtalet 
anses ha gått väl när det gäller den militära delen. Stora framsteg har gjorts när det gäller den 
civila delen (överlämnande av en del krigsförbrytare till Internationella domstolen i Haag. 
antagande av gemensamma symboler, upprättandet av gemensamma institutioner, 
återuppbyggande av ekonomin). Resultaten när det gäller återvändande av flyktingar av 
minoritetsbefolkningen, de gemensamma institutionernas sätt att fungera i praktiken och 
reformen av rättsväsendet har dock inte varit fullt tillfredsställande. Under perioden 1996-1998 
uppvisade emellertid ekonomin en real tillväxt i storleksordningen 40 % om året för staten som 
helhet, trots att Republiken Srpskas motarbetande av fredsprocessen ledde till två års 
ekonomisk stagnation i denna entitet fram till dess att premiärminister Dodik utsågs (i bö~an 
av 1998). Den snabba förbättringen skedde från en mycket låg nivå och inkomstnivån och den 
sociala tryggheten är bland de sämsta i Europa. Det största problemet för Bosnian och 
Hereegovina har varit att staten aldrig har befästs ordentligt. Detta beror på landets ledare 
som fortfarande är skeptiska till samarbetet mellan de gemensamma institutionerna, men även 
på den komplexa institutionella ramen. l början av 1999 fanns tecken som tydde på att 
förbättringar hade ägt rum på vissa områden, särskilt privatisering, investeringslagstiftning. 
tullagstiftning och den finansiella sektorn. En del viktiga framsteg görs fortfarande när det 
gäller övergången till marknadsekonomi, även om flera insatser behövs för att effektivt 
genomföra denna reform. Fattigdom och social oro, särskilt i Republiken Srpska, utgör 
fortfarande den största risken. När det gäller demokratisering och respekten för de mänskliga 
rättigheterna har vissa framsteg gjorts på en del områden, men den senaste tidens politiska 
utveckling i Republiken Srpska och Kosove hindrar för närvarande en verklig allmän 
13 
förbättring. Samarbetet mellan de olika etniska grupperna 'behöver förbättras, även om en del 
framsteg gjorts, särskilt på det partipolitiska området. Helt nyligen har en del lokala 
myndigheter i Srpska visat prov på ökad samarbetsvilja. Det har även skett en intressant 
utveckling när det gäller medierna och ytterligare framsteg förväntas ske under de kommande 
månaderna. Det regionala samarbetet fortsätter på olika nivåer, men Zagrebs och Belgrads 
otillbörliga inflytande är fortfarande ganska starkt. Genomförandet av Dayton-Parisavtalen går 
av olika skäl långsamt. 
Kroatien har visat att det är redo till vissa insatser i syfte att stabilisera och normalisera 
efterkrigssituationen. Lanqet har visat att det är öppet för ett ökat samarbete med 
världssamfundet Integration i de europeiska och euroatlantiska strukturerna är ett prioriterat 
mål i kroatisk politik. Vissa framsteg har gjorts när det gäller antagande av relevanta 
internationella och nationella rättsliga ramar för säkerställande av rättsstaten. Framsteg har 
gjorts inom det civila samhället och den allmänna opinionen har intressant nog svängt från en 
nationalistisk inställning, vilken utgjorde grunden i det politiska livet i Kroatien, till ett mognare 
pluralistiskt system. Den kroatiska ekonomin utvecklades bra fram till 1998 då följderna av att 
man hade misslyckats med att införa strukturreformer började visa sig. Väsentliga framsteg 
har gjorts när det gäller det regionala samarbetet och den formella integrationen av östra 
Slavonien. Starka internationella påtryckningar har gjorts i den känsliga frågan om flyktingars 
återvändande och Kroatian har fortfarande stora svårigheter med genomförandet av sina 
åtaganden. Den stora klyfta som fortfarande finns mellan de formella åtagandena och det 
faktiska genomförandet av dessa gör att Kroatian inte når upp till den demokratiseringsnivå 
som fordras. Trots regeringens avsiktsförklaringar förefaller situationen i sin helhet att ha 
stagnerat under de senaste månaderna. Ojämna framsteg har gjorts sedan i oktober 1998 
med att uppfylla olika typer av villkor. De internationella åtagandena har trots internationella 
påtryckningar inte genomförts i praktiken. Demokratisering och respekten för de mänskliga 
rättigheterna är fortfarande de viktigaste problemen, särskilt när det gäller reformen av 
vallagen och demokratiseringen av medierna, där inga framsteg har gjorts. Betydande 
ytterligare framsteg är även att vänta när det gäller minoriteter och iakttagande av deras 
rättigheter. Samarbetet med grannländerna har utvecklats på ett relativt tillfredsställande sätt 
och Kroatien har visat sig redo att lösa ännu olösta frågor på diplomatisk väg. Ännu kvarstår 
problem när det gäller förbindelserna med Federationen Bosnian och Hercegovina. Trots 
ganska goda resultat tidigare och en tillfredsställande rättslig ram utgör den allt mer förvärrade 
ekonomiska situationen en källa till oro. När det gäller uppfyllandet av förpliktelser enligt 
Daytonavtalet och Erdutavtalet har utvecklingen varit positiv på området flyktingars 
återvändande, trots att denna process_ fortfarande går ganska långsamt. Insatserna för att 
normalisera situationen i de krigshärjade områdena fortsätter, men det krävs ytterligare 
insatser, särskilt för att genomföra programmet för återupprättande av förtroende. 
l Förbundsrepubliken Jugoslavien är bilden mera blandad, med en mycket olika utveckling i 
Serbien och Montenegro. l Serbien/Förbundsrepubliken Jugoslavien har inga framsteg 
gjorts avseende demokratisering eller reformer. Avskaffandet av befolkningens rättigheter i 
Kosove sedan 1989 har till slut utmynnat i en öppen konflikt, vilken haft återverkningar för 
grannländerna. l Förbundsrepubliken Jugoslavien/Serbian har det i allmänhet funnits en klyfta 
mellan det teoretiska iakttagandet av de demokratiska principerna, vilka är förankrade i 
grundlagen och de skyldigheter som följer av undertecknandet av olika internationella fördrag 
och konventioner, och det praktiska genomförandet av dessa principer. Även före det 
krigstillstånd som nyligen förklarades förekom klara och ständiga kränkningar av de 
demokratiska principerna, särskilt när det gäller medierna, den akademiska friheten och 
administrativa och rättsliga fÖrfaranden. 
14 
Även om omfattande mänskliga rättigheter och rättigheter för minoriteter anges i grundlagen 
och lagarna i Förbundsrepubliken Jugoslavien och Serbien har olika minoriteter, dvs. 
kosovoalbaner, kroatiska och ungerska minoriteter och Sandzakmuslimer, i varierande grad 
drabbats av svårigheter när det gäller iakttagandet och genomförandet av dessa lagar. Den 
senaste tidens händelseutveckling i Kosovo utgör 9et mest slående exemplet på detta. Bland 
annat har Gonzalez-rekommendationerna inte genomförts och till följd av det krigstillstånd som 
råder sedan mars 1999 och det i allt snabbare takt ökande antalet massdeportationer, vilka 
åtföljs av outsägliga vidrigheter, finns det inte ens ett sken av demokrati kvar. Kosovo är nu 
helt lagslöst De ekonomiska reformerna har varit sporadiska, samtidigt som minskningen av 
den hyperinflation som kriget gav upphov till gradvis har upphävts av en mindre stram 
penning-och finanspolitik före valet 1997. Därefter uppstod-ett tryck på ·de knappa finansiella 
resurserna till följd av ökande underskott i utrikeshandeln och budgetunderskott, tilltagande . 
inflation i slutet av 1998 och en fortsatt oförmåga att genomföra privatiseringar. Politiken 
avseende Kosovo har under det senaste året haft allvarliga följder för ekonomin, både i form 
av kostnader för kriget och nu senast Natos flyganfall på de militärindustriella anläggningarna 
och den fysiska infrastrukturen. Före upptrappningen av Kosovokrisen, vilken har lett till att 
förbindelserna med grannländerna har försämrats och till att de diplomatiska förbindelserr)a 
med vissa andra stater har avbrutits, hade Förbundsrepubliken Jugoslavien gjort vissa 
framsteg i det regionala samarbetet, framför allt när det gäller att normalisera förbindelserna 
med Kroatien. Däremot är frågan om arvet efter Socialistiska förbundsrepubliken Jugoslavien 
och uppdelningen av Socialistiska förbundsrepubliken Jugoslaviens tillgångar och skulder 
fortfarande olöst, vilket inverkar på Förbundsrepubliken Jugoslaviens deltagande i 
internationella organisationer och fora. Utvecklingen i Monlenegro har däremot varit mer 
positiv. Efter fria och rättvisa val ersattes Bulatovics Milasevie-vänliga regim av en koalition 
under president Djukanovic, vilket har lett till en positiv utveckling i riktning mot reformer och 
demokratisering som stöds av Europeiska unionen. Detta har lett till kraftigt försämrade 
förbindelser mellan Belgrad och Podgorica på nästan alla områden· och på alla nivåer, men 
utvecklingen har fortsatt trots ökade påtryckningar och hot från förbundsplanets sida och trots 
det stora antalet flyktingar och fördrivna. Den ekonomiska reformen pågår, även om den går 
långsamt, särskilt när det gäller privatisering. l januari beviljades Mentenegro ett särskilt 
undantag från det gällande förbudet för transportföretag registrerade i Förbundsrepubliken 
Jugoslavien att flyga till EG. 
Under de senaste tre åren har f.d. jugoslaviska republiken Makedonlen utgjort en 
stabiliserande faktor i regionen. Genom en smidig och fredlig politisk övergång efter fria och 
rättvisa val har f.d. jugoslaviska republiken Makedonian bekräftat sin politiska mognad och sin 
anslutning till de demokratiska principerna. Sedan den nya regeringen tillträdde har 
omfattande åtgärder vidtagits för att förstärka skyddet för minoriteter och iakttagandet av 
minoriteters rättigheter, särskilt när det gäller den albanska minoriteten, och till bevis för detta 
frisläpptes borgmästarna i Tetovo och Gostivar. Politiska partier som företräder den albanska 
minoritetens intressen har dock alltid ingått i regeringen. Landet har bevisat att det är inställt 
på regionalt samarbete. Landets strävan efter goda förbindelser och att lösa olösta frågor med 
sina grannländer ledde nyligen till att det undertecknade en gemensam förklaring med 
Bulgarien, vilken löste språkproblemet mellan de bägge länderna. Landet har inte bara 
utvecklat politiska utan även viktiga ekonomiska förbindelser och handelsförbindelser med 
länderna i regionen (avtal med Slovenien, Kroatien, Bosnien och Hereegovina och 
Förbundsrepubliken Jugoslavien har undertecknats). Landets samarbete med 
världssamfundet för att nå en fredlig lösning på krisen i Kosove gynnades av att det godtog 
stationeringen av Nato-trupper samt flyktingar från Kosovo. Mänskliga rättigheter och 
rättsstatsprincipen skyddas genom en omfattande lagstiftning, under det att yttrandefriheten 
ännu inte är fullt genomförd. Makroekonomisk stabilitet rådde i landet mellan 1996 och 1999 
tack vare regeringens ekonomiska reformer och stabiliseringspolitik i linje med Internationella 
valutafondens rekommendationer. Internationella valutafondens program har dock spårat ur 
15 
sedan slutet av 1998 eftersom den andra delen av det treåriga lånet inom ramen för 
faciliteten för utvidgat . strukturanpassningsstöd (ESAF) förutsatte privatisering av tolv stora 
industrikonglomerat och ännu har inte någon överenskommelse om en sådan privatisering 
nåtts. Inflationen och budgeten har hållits under kontroll. Arbetslösheten har emellertid varit 
hög sedan 1996. Den marknadsekonomiska reformen pågår, under det att reformen av den 
rättsliga ramen, privatiseringsprocessen och reformen av banksystemet kräver en särskild 
insats. F.d. jugoslaviska republiken Makedonian har följaktligen inte bara iakttagit principerna 
i EU:s regionala strategi, utan även föregått med gott exempel under de senaste tre åren, 
vilket var mycket viktigt för att uppfylla målen för EU:s politik på detta område. 
Den kris som utlöstes i Albanien 1996 på grund av pyramidsystemens sammanbrott i slutet av 
1996 och oegentligheterna under parlamentsvalen i maj 1996, kunde hållas under kontroll tack 
vare en samordnad internationell insats. En nationell samlingsregering bildades efter det att 
allmänna val hade hållits i juni-juli 1997 och en internationell skyddsstyrka tillfälligt hade 
stationerats i landet. En ny regering ledd av premiärminister Nano (juli 1997 till oktober 1998) 
lyckades åstadkomma en märkbar makroekonomisk stabilisering och tog de första stegen mot 
en aweckling av pyramidsystemen och en reform av den offentliga förvaltningen. Albanien 
fortsatte dock att lida av en situation som karaktäriserades av att den allmänna ordningen inte 
kunde upprätthållas, vilket ledde till utbredd kriminalitet och korruption, och av att det 
demokratiska partiet fortsatte att bojkotta parlamentet. Yttrandefriheten och andra 
grundläggande rättigheter var däremot säkerställda. Albanien fortsatte att vara drabbat av 
strukturella problem, vilka hade funnits redan före krisen (dålig infrastruktur, svaga statliga 
institutioner). Vid flera tillfällen framkom det hur sårbart landet var, bl.a. i samband med de nya 
oroligheterna i september 1998. Premiärminister Majkos nya regering. (från och med oktober 
1998) har visat en starkare vilja till att avhjälpa landets strukturella problem, men den måste 
naturligtvis tackla de rådande traditionerna i det albanska samhället. Antagandet av en ny 
författning i november 1998 utgjorde en milstolpe för demokratin och rättsstatsprincipen. För 
att man skall kunna uppnå påtagliga resultat när det gäller efterlevnaden av lagstiftningen · 
krävs emellertid en kraftig förstärkning av både säkerhetsstyrkorna och rättsväsendet. 
Diskussioner utanför parlamentet med det demokratiska partiet har till viss del minskat de 
politiska konfrontationerna, men fortfarande verkar en normal situation att vara utom räckhåll. 
Den makroekonomiska stabiliseringen har genomförts, men denna stabilitet är fortfarande 
bräcklig på grund av flyktingproblemet och den kvarstående bristen på allmän ordning, 
samtidigt som det krävs ekonomiska strukturreformer (privatisering, den finansiella sektorn). 
Alla albanska regeringar har fört en försiktig politik mot bakgrund· av situationen för de 
albanska befolkningarna i grannländerna. Det regionala samarbetet som av tradition inte är 
särskilt omfattande har inte utökats, med undantag för ett ökat ekonomiskt och tekniskt 
samarbete med f.d. jugoslaviska republiken Makedonien. 
16