Yttrande från Regionkommittén om "Tjänster och nya verksamheter på landsbygden"

(97/C 215/03)

BAKGRUND

- Den 12 juni 1996 beslutade Regionkommittén att, i enlighet med artikel 198c, fjärde stycket, i fördraget om den Europeiska gemenskapen, utarbeta ett yttrande om "Tjänster och nya verksamheter på landsbygden". Utskott 2 "Fysisk planering, jordbruk, jakt, fiskeri, skogsbruk, havsmiljö och bergsområden" anmodades att förbereda ärendet.

- Utkastet till yttrande (CdR 3/97 rev.) antogs av utskott 2 den 12 februari 1997. Föredragande var Kaija-Maija Perkkiö.

Vid sin 17:e plenarsession den 12-13 mars 1997 (sammanträdet den 12 mars), antog Regionkommittén enhälligt följande yttrande.

1. Inledning

1.1. Vid en jämförelse av landsbygdsområden i Europa framträder mycket stora skillnader. När man tittar på utvecklingen av landsbygden uppenbaras ett antal gemensamma, allmänna europeiska drag, som har att göra med de genomgripande förändringarna i landsbygdens struktur. En av dessa förändringar är avfolkningen. 1988 var antalet människor som bodde på landsbygden fortfarande 18 % av den totala befolkningen, jämfört med 29 % år 1965. Det är framförallt invånarna i de avlägsna landsbygdsområdena (regioner i målområde 1, 5b och 6) som har flyttat till städerna, eftersom chanserna att finna arbete är större där.

1.2. Landsbygdsbefolkningen åldras. Medan den aktiva delen av befolkningen försvinner till städerna stannar de äldre kvar på landsbygden. Dessutom ökar de äldre människornas andel av befolkningen som helhet, eftersom medellivslängden ökar och de lägre åldersgrupperna minskar i omfång.

1.3. Problemen på landsbygden varierar från region till region beroende på de särskilda lokala och regionala omständigheterna. Det allmänna problemet för byarna i de glesbefolkade områdena i norra Europa är avfolkningen, det är framförallt kvinnorna som flyttar någon annanstans. För de södra delarna av Europa är det typiska mönstret att kvinnorna i byarna stannar, medan männen söker arbete på andra ställen. Däremot är det populärt att bo på landet i till exempel vissa områden i Bayern på grund av att bra vägar och relativt korta avstånd gör det lätt att pendla.

1.4. Att tjänsterna på landsbygden försvinner är ett vanligt europeiskt fenomen. Inom de glesbefolkade områdena är tjänstesektorn koncentrerad till avlägsna centrum som man måste bege sig till. Pendlarna å sin sida använder sig av tjänsterna i det centrum där de arbetar. I båda fallen betyder detta att det inte finns tillräckligt med kunder för tjänstesektorn på landsbygden och i byarna. Och när tjänsterna är längre bort måste man resa mer, varigenom trafiken och därmed också miljöproblemen ökar.

1.5. Tillgången till tjänster på landsbygden bör säkerställas så att även avlägsna och mindre attraktiva regioner fortfarande blir bebodda. Avfolkning av avlägsna områden betyder att en redan befintlig infrastruktur lämnas outnyttjad. Om man vill behålla tjänsterna på landsbygden och således också se till att befolkningen bor kvar, är nya politiska strategier absolut nödvändiga, från europeisk nivå till byarnas och individernas nivå. Utveckling och bevarande av en tjänstesektor som tillgodoser landsbygdsbefolkningens behov kräver en omorganisering av verksamheterna och även av de finansiella kanalerna. Tillgången till och kontinuiteten hos tjänsterna på lång sikt är också viktig. Vid tillhandahållandet av tjänsterna måste man ge företräde åt de så kallade kombinerade tjänsterna. På så sätt kommer man att uppnå vinst vid lägre nivåer för de separata tjänsterna. De offentliga tjänsternas betydelse är i dessa fall större i de mest avlägsna landsbygdsområdena än i dem som ligger närmare tätortsområdena.

1.6. Tillhandahållandet av tjänster och de verksamheter som hänger samman med detta har under de senaste tio åren varit den snabbast växande sektorn och utgör idag den sektor i EU som ger flest arbetstillfällen. Tillväxten väntas också fortsätta, vilket innebär nya möjligheter även för landsbygden. Orsaken till detta är den ökade efterfrågan på vårdtjänster, mer fritid och de möjligheter som den tekniska utvecklingen medför. Även kraven har förändrats. På landsbygden efterfrågas tjänster i en utsträckning som kan mäta sig med städernas.

1.7. Sysselsättningen inom tjänstesektorn kännetecknas av det stora antalet kvinnor, en stor del av arbetet sker i form deltidsarbete och andelen egenföretagare är stor. När det handlar om en form av sociala eller utbildande tjänster, som inte tillhandahålls av det offentliga, är det företagaren själv och eventuellt några andra personer som utför arbetet. Dessa särdrag ger perspektiv för sektorns utveckling men ger också upphov till problem, som kräver en lösning.

1.8. En viktig faktor som man måste beakta är skillnaderna mellan regionerna, som var och en har sina starka eller svaga sidor. Därför bör den regionala utvecklingen utformas utifrån den specifika situationen i varje region. Man måste i alla händelser se till att utveckling av tjänster och helt nya aktiviteter ger möjlighet att skapa sysselsättning. Detta kräver att man fastställer vilka mänskliga och organisatoriska resurser som finns att tillgå i varje region, och även de eventuella behov som man inte är medveten om idag. Sådana förberedelser kommer att göra det möjligt att hitta praktiska lösningar och åtgärder som är anpassade till varje region och land, med hänsyn till den ekonomiska situationen och strukturen, och också till kultur, traditioner, politisk situation osv.

2. Presentation av utvecklingen av tjänster och nya verksamheter på landsbygden

Allmänna kommentarer

2.1. De strategier kan vara varaktiga som utarbetats på grundval av de regionala särdragen och de strategier som står i samklang med de lokala initiativen. Regionkommittén anser att kommissionen anmärkningsvärt väl följt principen "nedifrån och upp" och subsidiaritetsprincipen, när man gått igenom programmen för strukturpolitiken och när man stärkt de olika gemenskapsinitiativen, i synnerhet Leader-programmet.

2.2. Tjänstesektorn och dess tillhörande aktiviteter på landsbygden är mycket bred. Lokala initiativ kan leda till aktiviteter för det vardagliga livet eller till arbete för miljöskydd, till tjänster som gör det möjligt att förbättra livskvaliteten och till tjänster inom kultur- och fritidssektorn.

2.3. Aktiviteter för vardagslivet finns i mycket olika former: service till barn eller gamla, familjestöd, planering och utbildning m m. Bland den service som kan förbättra livskvaliteten kan i synnerhet handels- och transporttjänster nämnas. Dessa verksamhetsområden erbjuder speciellt de kvinnor, som vill bo och arbeta på landsbygden, nya arbetsmöjligheter. Där de traditionella allmänna färdmedlen inte räcker till för att se till att de som bor i isolerade områden kan förflytta sig, är det möjligt att utnyttja taxisystem (Frankrike, Finland) eller transportkooperativ (Italien). Ett bra exempel är också postväsendets "färdtjänster" som allmän kommunikation (Irland, Nordirland). Tjänster inom turism- och kulturområdet och aktiviteter för kulturmiljön är en källa till sysselsättning inom kultur- och fritidssektorn.

2.4. Den ökade miljöförstöringen och insikten om den ekologiska balansen har lett till att sysselsättningen inom miljöskyddsområdet kommer att öka. Det gäller återvinning och återanvändning av avfall, bevarande och underhåll av det regionala landskapet, i kombination med landskapsturism (Belgien, Irland, Frankrike).

Problem och hinder för utveckling av tjänster och nya verksamheter på landsbygden

2.5. I skapandet av nya tjänster och omorganiseringen av de befintliga tjänsterna stöter man i medlemsstaterna på ett antal problem. Myndigheterna är ofta för dåligt organiserade för att skapa den ram som behövs för att få till stånd en administrativ modell eller nya produktionsstrukturer. En komplicerad lagstiftning kan också utgöra ett oöverstigligt hinder för de nyskapande småföretagen, om dessa inte får det stöd de behöver.

2.6. Uppkomsten av nya sorters tjänster kan också bromsas av ekonomiska skäl. Vissa tjänster kräver stor andel arbetskraft, vilket leder till höga kostnader. Dessutom kan de personer som utnyttjar tjänsterna inte alltid betala samma pris för det utförda arbetet. Det är tydligt att en sektor som medför så höga kostnader inte drar till sig investerare. När det gäller småföretag har de inte möjligheter att ge garantier till sina finansiärer. Det är svårt för dem att skaffa riskkapital för att skapa nya företag.

2.7. Utvecklingen av tjänster kan också hämmas av bristande utbildning. I de sektorer som kräver stor andel deltidsanställd arbetskraft (till exempel turismsektorn) motiveras inte arbetstagarna att utbilda sig. Ett stort antal företag på landsbygden ägnar sig dessutom åt olika slags aktiviteter och vill alltså ha anställda som är kunniga inom flera områden, medan utbildningen som erbjuds ofta är specialinriktad. Ett system för vidareutbildning behövs för att företagarna skall kunna hålla kunskapsnivån uppe i ett ständigt föränderligt samhälle. Utöver tekniska kunskaper skulle utbildningen kunna förbättra relationerna mellan människor, och i synnerhet när det gäller flexibiliteten.

2.8. Utbildningen är fortfarande för teoretiskt inriktad. De yrkesinriktade utbildningarna borde i den teoretiska delen av utbildningen kunna kombinera kunskaperna från skolan med erfarenheter från arbetslivet och forskning i ämnena, så att både arbetstagare och arbetsgivare kunde dra nytta av det.

2.9. Utvecklingen av tjänstesektorn till något som kan skapa sysselsättning kan hämmas av gällande lagstiftning i de olika medlemsstaterna. Eftersom de nya företagen på landsbygden ofta ägnar sig åt olika slags aktiviteter, är det svårt att klara av alla de frågor som uppkommer när det gäller finansieringssystem, produktkvalitet och kontrollsystem m.m. på grund av begränsade ekonomiska resurser. Trots detta måste de erbjudna tjänsterna få högre kvalitet, med tanke på att arbetstagarna inom sektorn ofta arbetar med människor.

Exempel på lösningar

2.10. De nämnda ekonomiska problemen kan lösas på lokal nivå med hjälp av checkar som betalningsmedel (till exempel för äldreomsorg, vilket sker i Frankrike) eller genom att man skapar fonder med riskkapital för de små företagen. Stödet som man i Finland ger till kvinnliga chefer inom småföretag inom sektorn är ett bra exempel på lösning.

2.11. Det finns också lösningar på nationell nivå: skatteåtgärder, minskningar av avgifterna på arbetskraften, bidrag till användarna (i form av direktstöd) och till tjänsteproducenterna. Relationen mellan kvalitet och pris för en åtgärd blir i allmänhet bättre om den bara till viss del är finansierad genom skattemedel (till exempel när det gäller om gamla skall vårdas i hemmet eller på institution, om det är lantbrukarna själva eller anställda som skall arbeta för att bevara landskapet).

2.12. De lokala aktionsgrupper som skapats med hjälp av Leader-programmet har gett möjlighet att lösa ekonomiska problem genom att man skapat företag som arbetar med flera olika saker, där de starkaste sektorerna stöder de svagare. De Leader-grupper som består av kvinnor har på så sätt inom hälsosektorn byggt upp daghem och utbildningsverksamhet så att kvinnor kan fortsätta med betalda arbeten, arbeta på distans eller inom sitt företag (Irland och Wales).

2.13. Samarbetet mellan den offentliga och privata sektorn skapar en gynnsam ram för utveckling av ett bra tjänstesystem. Tjänsteproduktionen kan privatiseras eller överlåtas till kooperativ utan att den offentliga sektorns ansvar minskar genom ett sådant arrangemang. I synnerhet inom detta samarbete skulle man kunna utnyttja underleverantörer. I Irland har man goda erfarenheter av att utveckla nya verksamhetssätt, genom att man grundat relativt självständiga företagsnämnder där medlemmarna representerar både offentliga och privata sektorn.

Informationssamhällets möjligheter

2.14. Informationssamhället erbjuder möjligheter som bör utnyttjas för utveckling av landsbygden. Man kan få tillgång till grundläggande tjänster direkt via PC (banktjänster, inköp m.m.), vilket underlättar möjligheterna för folk i glesbygden att få tillgång till tjänsterna. Ett sådant system kräver dock tillgång till dator. Det bör också noteras att de ekonomiska resurserna och kunskaperna alltid är otillräckliga.

2.15. Man bör på landsbygden skapa "datastugor" som ger användarna tillgång till ett informationsnätverk där de kan utnyttja olika tjänster. Detta system skulle ge möjlighet att avsevärt förbättra tillgången till olika tjänster. I Finland har dessa stugor funnits redan sedan 80-talet, men deras inofficiella status har hindrat dem från att växa i någon större skala. Dessa "datastugor" bör utformas som vinstdrivande företag eller som servicecentra som delvis finansieras genom allmänna medel. "Datastugorna" och distansarbetscentra skulle kunna kopplas ihop som ett tjänstenätverk och en del av datatjänsterna skulle kunna sammanbindas med skolor och bibliotek.

2.16. Informationssamhället erbjuder för övrigt stora möjligheter till distansarbete via "datastugorna" eller inom företagen. När distansarbete blir mer och mer vanligt, kommer trafiken att minska och befolkningen på landsbygden, och deras behov, att öka. En del av möjligheterna med distansarbetet har ännu inte utnyttjats (på utbildnings- och sjukvårdsområdet m.m.), och man bör betona distansarbetets betydelse för landsbygdens utveckling.

3. Slutsatser

Allmänna kommentarer

3.1. Regionkommittén välkomnar de åtgärder som vidtagits under gemenskapsinitiativen Leader I och II i syfte att skapa nya verksamheter och tjänster på landsbygden. Regionkommittén anser att gemenskapsinitiativens grundläggande principer för tilldelning av medel till handlingsgrupperna, dvs. "nedifrån och upp"-principen, initiativandan, möjligheten att tjäna som exempel samt rörligheten, är av mycket stor betydelse. Ett sådant synsätt bidrar till att främja initiativanda, samarbete och uppfinningsrikedom både på lokal och kommunal nivå. Regionkommittén anser att Leader-projekten och -programmen skulle kunna genomföras på ett effektivare sätt om de var bättre samordnade med strukturfondernas målsättningar eller låg mer i linje med det "integrerade synsätt" som föreslås i Cork-deklarationens punkt 2.

3.2. Initiativandan kan bland annat komma till uttryck i att man förverkligar projekt tillsammans med nya samarbetsparter. Det gäller att finna en ny form för arbetsfördelningen mellan den offentliga och den privata sektorn och mellan de olika administrativa delarna. Regionkommittén fäster stor vikt vid det faktum att effektivitet inte är det enda giltiga kriteriet när det gäller tjänster. Man måste även ta hänsyn till den sociala dimension som ligger i själva tjänstebegreppet om tillgänglighet för alla. Denna dimension kan inte alltid omfattas av enbart privata tjänster som styrs av marknadslagarna.

3.3. Regionkommittén konstaterar med glädje att kommissionen under granskningen av dokument om de olika regionernas målprogram beaktat "nedifrån och upp"-principen, och hur den tillämpats i programmen för strukturfondernas mål 1, 5b och 6. Denna inställning har gjort att man skapat ett nät för samarbete mellan regioner, som gör det möjligt att uppfylla regionernas behov och sprida ny information. Nätet bygger också på aktörer som är beredda att agera mellanhänder mellan utbud och efterfrågan på arbetsmarknaden och utarbeta nya utvecklingsprojekt.

3.4. Regionkommittén välkomnar innehållet i EU:s fjärde ramprogram för forskning och utbildning för perioden 1994-1998, särskilt de kapitel som behandlar teknik och tjänster på området för information och telekommunikation. Det positiva är att dessa projekt bidrar till att förverkliga pilotprojekt, särskilt rörande distansarbete och -utbildning. Man bör även beakta dessa aspekter i förberedelserna av det femte ramprogrammet.

3.5. Kommissionen har utarbetat en rapport om den europeiska strategin för att främja sysselsättningens utveckling och arbetsskapande initiativ på lokal nivå (). Regionkommittén konstaterar att rapporten föreslår 17 utvecklingsområden och -åtgärder på området, med hänsyn tagen till de nya verksamheterna och tjänsterna på landsbygden. Kommissionen borde utveckla de åtgärdsförslag som finns i denna rapport genom att själv fatta beslut i detta avseende och hjälpa medlemsstaterna att genomföra egna åtgärder med hänsyn till subsidiaritetsprincipen.

4. Regionkommitténs förslag för att främja nya verksamheter och tjänster på landsbygden

4.1. Regionkommittén anmodar gemenskapens institutioner att främja regionala och lokala initiativ för att organisera tjänster på landsbygden, genom att förenkla och skynda på ansökningsförfarandet och granskningen av pilot- och forskningsprojekten.

4.2. Regionkommittén anmodar kommissionen att särskilt vaka över att de olika befintliga regionala programmen bidrar till att förbättra tjänsternas kvalitet, även när det gäller inrättandet av kvalitetskontroll och ett kvalitetssystem.

4.3. Regionkommittén anmodar kommissionen att uppmuntra insatser som bidrar till att på EU-nivå förstärka minimikraven beträffande kvaliteten på produkter från kombinerade tjänsteföretag.

4.4. Regionkommittén vill att kommissionen skall uppmuntra insatser som bidrar till att förbättra informationen om de olika metoder som utarbetats under genomförandet av gemenskapsinitiativen (Leader, program för jämlikhet i arbetslivet, program för små och medelstora företag) för att organisera tjänster och verksamheter. En tillräckligt stor del av resurserna för teknisk hjälp till programmen bör avsättas till detta. Man bör även i större utsträckning utnyttja den information man fått via de nationella Leader-nätverken och observationsgruppen för Leader. Redan under den pågående diskussionen om kommande översyn av strukturpolitiken bör man tänka över dessa institutioners målsättningar, struktur, finansieringsmöjligheter och framtidsutsikter.

4.5. Regionkommittén anmodar gemenskapens institutioner att uppmuntra medlemsstaterna att förverkliga insatser som fastställts inom ramen för programmet Leader och att omsätta lokala initiativ i praktiken på nationell nivå för att på ett nyskapande sätt producera tjänster. Man bör ägna särskild uppmärksamhet åt att tjänsterna alltid är tillgängliga, liksom att problem med arbetsfördelning mellan den offentliga och privata sektorn får en lösning.

4.6. Regionkommittén anser att man måste uppmuntra medlemsstaterna att finna nya lösningar som gör det möjligt att förenkla och sänka skatter och arbetsgivaravgifter för små tjänsteproducerande företag.

4.7. Regionkommittén förutsätter att kommissionen inleder förbättringar av systemen för riskinvesteringar för tjänsteföretag, så att dessa system fungerar lika bra som produktionsföretags riskinvesteringssystem. Detta är särskilt viktigt för de nya, branschöverskridande företagen på landsbygden.

4.8. Regionkommittén anser att kommissionen bör förstärka gemenskapsåtgärder som syftar till att förbättra utnyttjandet av telekommunikationsnäten i isolerade regioner (minskning av installationskostnaderna etc.). Man måste även lösa de problem med informationsskydd som den nya tekniken medför, både på gemenskapsnivå och nationell nivå.

4.9. Regionkommittén anmodar kommissionen att, både under förnyelsen av strukturfonderna och revideringen av zonindelningen utifrån olika strukturpolitiska mål, ta hänsyn till att indelningen i sådana zoner har en tydlig dimension av områdes- och problemanknytning. Man skall inte splittra upp de samverkansområden som är betydelsefulla för utveckling av tjänstesektorn och andra initiativ för främjande av den inneboende utvecklingspotentialen. Man bör också förbättra samordningen av strukturella insatser i de olika berörda regionerna (jfr exemplet "rural package") för att nå maximala samordningsvinster. Det behövs ett programdokument för varje landsbygdsområde i stället för de många olika program som nu finns (till exempel 5a, 5b, 3 och 4).

4.10. Regionkommittén stöder utvecklingsprogrammet för landsbygden i Cork-deklarationen (). De åtgärder som ingår i programmet är parallella med de mål och åtgärder som presenteras i detta yttrande.

Bryssel den 12 mars 1997.

Regionkommitténs ordförande

Pasqual MARAGALL i MIRA

() KOM(95) 273 slutlig.

() EGT nr C 116, 14.4.1996, s. 46.