Rekommendation till

RÅDETS REKOMMENDATION

om den ekonomiska politiken i euroområdet

THE COUNCIL OF THE EUROPEAN UNION,

med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 136 jämförd med artikel 121.2,

med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken, särskilt artikel 5.2,

med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser, särskilt artikel 6.1,

med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,

med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,

med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,

med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och

av följande skäl:

(1)Covid-19-pandemin ledde till att euroområdets ekonomi snabbt hamnade i en djup konjunkturnedgång under första halvåret 2020 och den ihållande hälsokrisen innebär att den är fortsatt sårbar. Covid-19-krisen har lett till en serie kraftiga efterfråge- och utbudsstörningar som i sin tur förväntas leda till att BNP minskar med 7,8 % 2020. Återhämtningen under 2021 beräknas nu bli långsammare än tidigare förväntat och ett stort produktionsgap på omkring −7,0 % av potentiell BNP 2020 kommer inte att ha stängts i slutet av 2021. Pandemins utveckling och de ekonomiska aktörernas ändrade beteende gör att de ekonomiska utsikterna omgärdas av stor osäkerhet. Snabba och kraftfulla åtgärder på nationell nivå och EU-nivå, bland annat genom Next Generation EU, har motverkat en del av chockens negativa konsekvenser och stabiliserat marknaderna. Både privat konsumtion och investeringar har påverkats starkt och i sin tur haft en negativ inverkan på pris- och löneutvecklingen. Även arbetsmarknadsutsikterna har försämrats, vilket lett till ett avbrott i de senaste sju årens förbättringstrend. Uppgången i arbetslöshet har dock dämpats av de ambitiösa politiska åtgärder som vidtagits i alla medlemsstater – till exempel införandet av system för korttidsarbete och andra stödåtgärder för att undvika massuppsägningar och stora inkomstförluster – samt av en nedgång i arbetskraftsdeltagandet på grund av att latenta arbetssökande lämnat arbetsmarknaden i kombination med att det totala antalet arbetade timmar har minskat.

(2)Covid-19-krisen ökar de ekonomiska skillnaderna mellan medlemsstaterna i euroområdet. Skillnaderna förstärks av bland annat följande faktorer: vid vilken tidpunkt den första covid-19-chocken ägde rum och dess intensitet, kontaktintensiva sektorers (till exempel turistnäring och hotell- och restaurangbranschen) relativa storlek och betydelse i ekonomin samt skillnader i tillgängligt offentligfinansiellt utrymme. Dessa skillnader påverkar förtroende, investeringar och tillväxtutsikter samt den bristande jämlikhet mellan regioner som fanns redan innan men som nu kan förvärras. På längre sikt riskerar den nuvarande covid-19-krisen att få bestående negativa effekter på potentiell tillväxt och inkomstklyftor på grund av minskat (materiellt och immateriellt) humankapital och fysiskt kapital. Detta kan leda till en ännu långsammare arbetsproduktivitets- och inkomstutveckling.

(3)Unionens snabba och kraftfulla reaktion, däribland inrättandet av Next Generation EU (NGEU), som omfattar faciliteten för återhämtning och resiliens (RRF), har stärkt marknadens förtroende och visat att medlemsstaterna står eniga bakom den samordnade insatsen för att åter få igång den ekonomiska tillväxten och stärka ekonomisk och social resiliens. Beslut fattades även omedelbart om att inrätta flera nya instrument för unionen och euroområdet. Tack vare dessa instrument finns det redan ett skyddsnät för arbetstagare (det europeiska instrumentet för tillfälligt stöd för att minska risken för arbetslöshet i en krissituation – SURE), för företag (en ordning inrättad av Europeiska investeringsbanken) och för medlemsstaterna för att stabilisera statliga upplåningskostnader genom bland annat Europeiska stabilitetsmekanismens instrument för pandemikrisstöd. En annan politisk åtgärd som vidtogs av unionen var aktiveringen av stabilitets- och tillväxtpaktens allmänna undantagsklausul och införandet av en tillfällig ram för att utnyttja flexibiliteten i EU:s regler om statligt stöd. De sammanhållningspolitiska medlen omdirigerades dit de bäst behövs genom investeringsinitiativet mot effekter av coronaviruset plus (CRII och CRII+).

(4)Väl utformade strategier inom ramen för NGEU och dess viktigaste instrument, RRF, kommer att hjälpa medlemsstaterna att genomföra tillväxtfrämjande reformer och bidra till fler och bättre investeringar som främjar målen om resiliens, grön omställning och digitalisering. Detta bör bidra till att bygga upp humankapital, stödja framgångsrika övergångar på arbetsmarknaden, vilket vid sidan om de sammanhållningspolitiska fonderna kommer att vara avgörande för att säkerställa sammanhållning, främja produktivitet och stärka ekonomisk och social resiliens. EU:s tillväxtmål och nationella strukturella utmaningar, bland annat de som identifierades i de landsspecifika rekommendationerna för 2019 och 2020, är avgörande. I den årliga strategin för hållbar tillväxt, som främjar dessa mål, presenteras sju flaggskeppsinitiativ: 1) nya energikällor, 2) renoveringar, 3) laddning och tankning, 4) konnektivitet, 5) modernisering, 6) kapacitetsökning, samt 7) omskolning och fortbildning. Dessa flaggskeppsinitiativ utgör gemensamma utmaningar som kräver samordnade investeringar och reformer. Medlemsstaterna bör kanalisera investeringar, genomföra reformer och integrera sina värdekedjor ännu mer inom dessa flaggskeppsområden. Den föreslagna förordningen om faciliteten för återhämtning och resiliens föreskriver bland annat att de återhämtnings- och resiliensplaner som upprättas av euroområdets medlemsstater ska vara förenliga med de utmaningar och prioriteringar som fastställs i rådets rekommendation om den ekonomiska politiken i euroområdet. Denna förenlighet bör beaktas vid bedömningen av återhämtnings- och resiliensplanerna.

(5)Euroområdet behöver en policymix som är stödjande, samordnad, vittomfattande och samstämmig för att mildra effekterna av covid-19-pandemin. Målet är att begränsa alla negativa långsiktiga effekter på arbetsmarknaden, minska betydande ekonomiska och sociala skillnader, komma till rätta med obalanser och andra signifikanta risker på makronivå samt överhuvudtaget förhindra negativa konsekvenser för den potentiella ekonomiska tillväxten på medellång sikt. Att de tre grundläggande inslagen i euroområdets policymix – penningpolitiken, finanspolitiken och strukturpolitiken – är samstämmiga sinsemellan är avgörande för att säkerställa att politiken i euroområdet sammantaget har en stödjande inriktning.

(6)Europeiska centralbankens (ECB) snabba penningpolitiska interventioner syftade till att hålla de penningpolitiska transmissionskanalerna intakta och säkra prisstabilitet på medellång sikt. ECB aviserade betydande ytterligare köp av stats- och företagsobligationer till ett värde av 1 470 miljarder euro inom ramen för programmet för köp av tillgångar (APP, 120 miljarder euro fram till slutet av 2020) och stödköpsprogrammet föranlett av pandemin (PEPP, 1 350 miljarder euro fram till åtminstone mitten av 2021).

(7)Finanspolitiken förväntas vara mycket expansiv under 2020 och vara fortsatt stödjande under 2021 både i euroområdet som helhet och på nationell nivå. Att medlemsstaternas finanspolitik samordnas med full respekt för stabilitets- och tillväxtpakten är avgörande för en effektiv hantering av covid-19-chocken och för Ekonomiska och monetära unionens (EMU) funktion. Den 20 mars 2020 slog kommissionen fast att EU-ekonomin upplevde en allvarlig konjunkturnedgång och att villkoren för aktivering av stabilitets- och tillväxtpaktens allmänna undantagsklausul var uppfyllda. Medlemsstaternas finansministrar ställde sig bakom denna slutsats. Medlemsstaterna införde omfattande budgetåtgärder för att begränsa pandemin och ge stöd till enskilda och företag som drabbats särskilt hårt, däribland exceptionellt likviditetsstöd i form av främst garantier som ställs för företag och banker för att säkerställa kreditflödet. Ytterligare samordnat offentligfinansiellt stöd kommer att tillhandahållas på EU-nivå, särskilt genom RRF.