Förslag RÅDETS FÖRORDNING om den gemensamma organisationen av marknaden för socker

(framlagt av kommissionen)

MOTIVERING

1. DET NUVARANDE SYSTEMET

Den gemensamma organisationen av marknaden för socker regleras av förordning (EG) nr 2038/1999. Den innehåller huvudsakligen bestämmelser om priser, kvoter, handel med tredje land och självfinansiering. Det nuvarande systemet för socker gäller till och med den 1 juli 2001. Rådet måste efter yttrande från parlamentet fatta ett beslut före den 31 december 2000.

Gemenskapens stöd till sockersektorn innefattar ett minimipris för sockerbetor som sockertillverkarna måste betala ut till jordbrukare inom gemenskapen samt ett interventionspris för socker till vilket interventionsorganen köper in allt socker som producenterna inom gemenskapen utbjuder till försäljning till dem. Priserna fastställs varje år av rådet på förslag från kommissionen. De har varit oförändrade sedan 1984/85.

Enligt reglerna för handel med tredje land skall importtullar tillämpas på socker från tredje land och exportbidrag utbetalas för socker som exporteras från gemenskapen till tredje land. Systemet innebär att hänsyn tas till skillnaden mellan priserna på den internationella marknaden och gemenskapsmarknaden. Denna skillnad är för närvarande relativt stor.

Organisationen av marknaden innebär att produktionen är hårt styrd och att producenterna får garantipriser genom kvoter som fastställs för varje land och företag. Dessa kvoter (A- och B-kvoter) motsvarar i princip efterfrågan på den inre marknaden respektive exporten av överskottssocker med exportbidrag. Producenterna får producera mer än A+B-kvoterna, så kallat C-socker, som måste exporteras utan exportbidrag.

Export av kvotsocker omfattar två moment. Import från AVS och Indien till EU med förmånstullar och till gemenskapens garantipriser kan återexporteras med finansiering via EU-budgeten. Nettoexporten finansieras genom ett system med produktionsavgifter som betalas helt av sockerbetsproducenterna och sockerindustrin.

Organisationen av marknaden har uppfyllt många av de utsatta målen. Den inre marknaden har försörjts med ett jämnt flöde av vitt socker, och budgetbördan har varit begränsad tack vare självfinansieringssystemet. Dessutom har sockerbetsproducenterna fått en jämn inkomst i en sektor som kännetecknas av kraftiga prissvängningar på världsmarknaden. Intervention är möjlig, men har inte utnyttjats sedan 1986. Detta är följden av det nuvarande systemets möjligheter till flexibilitet när det gäller justering av den kvoterade produktionen efter världsmarknadspriset, den interna konsumtionen och importen. Slutligen har prisgarantin för export av förmånssocker från AVS-länderna till EU varit en stor ekonomisk fördel för dessa länder, med tanke på de låga världsmarknadspriserna.

Systemet har dock också kritiserats, och kritiken har gällt olika frågor. Bristen på konkurrens har skyllts på den omfattande uppdelningen av marknaden och industrins höga grad av koncentration. Konsumentpriserna anses vara höga på grund av den skillnad mellan EU-priser och världsmarknadspriser som orsakas av de höga avgifterna och behovet av särskilda skyddsklausuler för att begränsa tillgången till EU-marknaden. Överproduktionen behöver exporteras med exportbidrag, vilket påverkar utvecklingsländerna negativt genom prispressen på världsmarknaden och den begränsade åtkomsten till EU-marknaden. Slutligen anses en intensiv produktion av socker ha negativa miljöeffekter.

Det bör påpekas att alla de områden i gemenskapen där socker produceras för närvarande inte kommer att förbli konkurrenskraftiga om stödet försvinner, även om världsmarknadspriserna återhämtar sig från sin nuvarande låga nivå, vilket kommer att påverka inkomsterna från jordbruket i dessa områden.

2. TANKAR KRING EN REFORM

Huvudfrågan är hur sockersystemet bör omarbetas. Denna fråga blir särskilt relevant med tanke på den reform av den gemensamma jordbrukspolitiken som inleddes 1992 och som fortskred under 1999. Svaret kan dock inte vara hypotetiskt, utan måste ges inom ramen för de tre faktiska huvudfaktorer som inverkar på den gemensamma jordbrukspolitikens utveckling:

-det finansiella ramprogram som man enades om i Berlin,

-de nya WTO-förhandlingarna om jordbruk,

-den framtida utvidgningen av unionen.

På det här stadiet finns det fortfarande stora oklarheter i tekniska frågor som skulle påverka alla större förändringar av sockersystemet. Dessutom bör inverkan av det nuvarande systemet och eventuella förändringar av detta på såväl sockersektorn som bland annat konkurrerande grödor, stödet till industrin, sysselsättningen, konsumenterna, de yttersta randområdena, utvecklingsländerna och de minst utvecklade länderna utvärderas noga genom en övergripande analys av kostnader och fördelar.

En genomgripande reform av sockersektorn som ett svar på kritiken kommer att kräva en översyn av både kvotsystemet och nivån på interventionspriserna. Faktorer som marknadskoncentration, brist på konkurrens eller skillnaden mellan det pris producenterna får och det som betalas av konsumenten är relevanta inte bara för sockersektorn, utan för hela livsmedelsindustrin. Förhållandet mellan dem är komplicerat och bör bli föremål för en noggrann analys.

Kommissionen kommer att genomföra en studie för att utvärdera dessa faktorer samt konkurrensnivån inom de viktigaste livsmedelssektorerna (inte bara socker, utan också kött, mejeriprodukter och spannmål). Vidare bör frågan om spridningseffekter av prisändringar och skälen till skillnaden mellan producentpris och konsumentpris studeras. Dessutom bör det undersökas hur socker och/eller konkurrerande grödor påverkas av kvotsystemets vara eller icke vara.

Slutsatserna från dessa studier (senast juli 2002) bör ge kommissionen värdefull information inför genomgången av det framtida kvotsystemet. Samtidigt bör läget i WTO-förhandlingarna och de redan beslutade (enligt Berlin-avtalet) översynerna av spannmål och olja ge en mer fullständig bild som kan utgöra underlag för en genomgripande översyn av huvudelementen i det nuvarande systemet för socker.

Kommissionen har med hänsyn till ovannämnda övervägt framtiden för sockersystemet genom att arbeta med tre alternativ som alla innebär att kvotsystemet behålls:

-en prissänkning av Agenda 2000-modell i kombination med en kompensation till producenterna för inkomstförlusten,

-en gradvis sänkning av priserna under flera år,

-nuvarande prisnivå behålls och kvotnivån justeras något.

De två första alternativen innebär prissänkningar, vilket kräver några kommenterar om sockersektorns egenskaper. En sänkning av ett pris (garantipriset) medför en inkomstförlust för producenten, varför den metoden är tillrådlig om den önskade effekten, minskad produktion, ger fördelar (för konsumenter och skattebetalare) som uppväger kostnaden (för producenterna).

Sockersektorn bedöms vara mycket okänslig för prisförändringar både när det gäller efterfrågan och utbud. Dessutom förefaller spridningseffekten av prisförändringar från producent till konsument vara obetydlig. Därför måste en prissänkning vara rejäl (över 25%) om den ska ha någon kännbar effekt på produktionen.

Det första alternativet enligt Agenda 2000-modellen innebär prissänkningar och partiell kompensation till producenterna. Detta skulle ha betydande följder för budgeten (1 125 miljoner EUR vid en prissänkning på 25% om den endast skulle kompenseras till hälften), vilket det inte finns utrymme för enligt det finansiella ramprogram som fastslogs i Berlin. Förändringar av det finansiella ramprogrammet skulle kräva att diskussionerna i rådet om Agenda 2000-besluten återupptas.

Det andra alternativet, en gradvis prissänkning under flera år, skulle också behöva ge en väsentlig minskning, enligt ovan, för att ha någon kännbar effekt på produktion, konkurrensnivå och marknad. Även om prissänkningen skulle sträckas ut över flera år skulle den ha stor kumulativ effekt på producenternas inkomster. Liksom när det gäller Agenda 2000-modellen kommer producenterna att kräva kompensation. Jämfört med det första alternativet skulle budgeteffekterna fördelas på ett annat sätt över tiden, inverkan på produktionen skulle komma långsammare och den potentiella fördelen för konsumenten vara ännu mindre.

Alla alternativen har omfattande konsekvenser för AVS-ländernas garantipriser under det nuvarande systemet (1,6 miljoner ton importeras till EU till gemenskapens garantipris). En 25-procentig prissänkning skulle därmed innebära en inkomstförlust på 250 miljoner EUR för AVS-länderna.

Det tredje alternativet, en fortsatt tillämpning av det nuvarande systemet till och med 2003 med vissa justeringar, ansågs för närvarande vara det lämpligaste. Enligt detta alternativ skulle minskningen av kvoten med 115 000 ton göra det möjligt för gemenskapen att komma ett steg närmare sitt åtagande enligt WTO-förhandlingarna, och om kvoterna fastställs på årsbasis ger det den flexibilitet som krävs för andra justeringar som kan nödvändiggöras av marknadsutvecklingen. Om lagringsstödet tas bort innebär det dessutom att kostnaderna sänks med 300 miljoner EUR, samtidigt som konkurrensen skärps på bearbetningsnivån.

3. SLUTSATSER

Bland de alternativ kommissionen har gått igenom ansågs det lämpligaste att för närvarande tillfälligt fortsätta tillämpning av det nuvarande systemet till och med 2002/03 med vissa justeringar. Alternativet innebär följande:

-priserna skulle vara oförändrade under de kommande två åren,

-kvoterna skulle minskas med 115 000 ton, motsvarande 50% av strukturöverskottet med hänsyn till produktion, konsumtion och import samt gemenskapens exportbegränsningar enligt WTO,

-det nuvarande systemets flexibilitet skulle kunna behållas genom en årlig kompletterande kvotminskning som gör det möjligt att iaktta WTO-gränsen med hänsyn till rådande världsmarknadspriser och till såväl den interna som den externa utvecklingen,

-systemet med lagringsavgifter och lagringsstöd skulle tas bort, vilket skulle minska EUGFJ:s utgifter med 300 miljoner EUR per år,

-minimilagren skulle tas bort,

-produktionsstödet till den kemiska industrin skulle täckas helt genom produktionsavgifter.

Följderna av förslaget skulle bli att den realprissänkning som inleddes 1984/85 skulle fortsätta, en något skärpt konkurrens mellan sockerproducenter i och med att systemet med lagringsavgifter/lagringsstöd tas bort, särskilt i de delar av gemenskapen där flera leverantörer finns i närheten av viktiga marknader, och en förenkling av det nuvarande systemet med en åtföljande lättnad i den administrativa bördan.

Förslagen utesluter inte att alternativet bedöms på grundval av ovannämnda genomgripande studier.

Dessa studier kommer tillsammans med utvecklingen inom WTO-förhandlingarna, budgetläget för den gemensamma jordbrukspolitiken och översynen av systemen för övriga jordbruksgrödor (Berlin-beslutet om Agenda 2000) att ge en god grund för kommissionens förslag till ett framtida sockersystem från och med 2003/04.

BILAGOR

BILAGA I PRODUKTIONSSYSTEMET - EGENSKAPER OCH VARAKTIGHET

BILAGA II STÖDÅTGÄRDER (GARANTIER, KVOTER OCH PRISER)

BILAGA III SYSTEMET MED JÄMN FÖRDELNING AV LAGRINGSKOSTNADER

BILAGA IV FÖRSÖRJNING AV RAFFINADERIER

BILAGA V ÖVRIGA FRÅGOR

BILAGA VI FÖRSLAGETS BUDGETKONSEKVENSER

BILAGA I PRODUKTIONSSYSTEMET - EGENSKAPER OCH VARAKTIGHET

Först och främst bör man hålla i minnet att huvudmålen med kvotsystemen alltid är dels att styra produktionen efter avsättningsmöjligheterna, dels att för varje regleringsår täcka alla förluster på grund av avsättningen av överskottsproduktionen i gemenskapen genom finansiella bidrag från producenterna. Med hänsyn till dessa mål måste nedanstående frågor beaktas då det framtida sockersystemet utformas.

A. BIBEHÅLLANDE AV SYSTEMET MED PRODUKTIONSKVOTER

1. Den senaste reformen 1995 och erfarenheter som vunnits genom dess tillämpning

Det viktigaste skälet till reformen var att organisationen av den gemensamma marknaden måste anpassas till gemenskapens åtaganden enligt GATT-avtalet, som för sockersektorn innebar:

-en minskning av exporten med exportbidrag med 21% av volymen och 36% av de budgeterade kostnaderna under loppet av de sex regleringsåren 1995/96-2000/01

-en minskning av importtullarna med 20% under samma sex regleringsår.

Man införde mekanismer för att årligen kunna sänka garantipriserna för att uppfylla åtagandena enligt GATT.

Den praktiska erfarenheten från 1995 visar att reformen verkligen innebar att den gemensamma organisationen av marknaden anpassades efter GATT-avtalet. Under det sjätte och sista regleringsåret, 2000/01, visade sig en sänkning av produktionskvoterna (och det största behov raffinaderierna uppskattades kunna ha) vara nödvändig av följande skäl:

1) Full tillämpning av gemenskapens exportåtaganden enligt GATT-avtalet, utan möjlighet till uppskjutning.

2) En försämring av läget på världsmarknaden för socker som gjorde budgetåtagandet viktigare än det kvantitativa åtagandet.

2. Utvecklingen på världsmarknaden

Sedan 1995/96, dvs. sedan det första regleringsår då det nuvarande systemet tillämpades i gemenskapen och jordbruksavtalet inom ramen för GATT trädde i kraft, har det på världsmarknaden hela tiden varit överskott på socker, trots en kontinuerlig ökning av konsumtionen. Under denna period har exporten fortsatt öka med omkring 1,5 miljoner ton per år, trots den ekonomiska kris som drabbat de importerande utvecklingsländerna. Trots allt har sockerpriset hela tiden sjunkit och ligger nu under 50% av 1995 års priser både för vitt socker och råsocker.

Tabell I: utvecklingen på världsmarknaden för socker (1) (miljoner ton)

(augusti-september, bruttovärde)

>Plats för tabell>

(1) Källa: F.O. Licht.

Under samma period har konsumtionen fortsatt öka med 1,8% per år, klart snabbare än i början av 90-talet, då ökningen låg på 0,5%.

Denna utveckling av konsumtionen fortsätter, även om den saktat av något i de utvecklade länderna, dels på grund av demografisk utveckling och konjunkturutveckling, dels på grund av att socker ersätts med isoglukos (USA, Japan). Lagren har ökat kraftigt (+30%), vilket påverkar prisutvecklingen på världsmarknaden. Prognoserna för regleringsåret 2000/01 visar ändå ett underskott i produktionen jämfört med världskonsumtionen, vilket för första gången under perioden skulle ge en förändring av tendensen för prisutvecklingen.

Interventionspriset för vitt socker i gemenskapen under hela tillämpningsperioden för det nuvarande systemet (1995-2001) ligger på 24,48 cent per pund (före avdrag för produktionsavgifter), och stödpriset i USA för perioden 1996-2002 är fastställt till 22,90 cent per pund för vitt betsocker, medan producentpriserna i Japan, som också av tradition är ett av de största importländerna, fortfarande ligger väsentligt högre än det amerikanska.

Det bör påpekas att gemenskapen under hela perioden, trots läget, inte har haft några större svårigheter att få avsättning på världsmarknaden för sitt exporterbara överskott av vitt socker.

3. Utvecklingen på gemenskapsmarknaden

Efter en konstant avkastningsökning och Österrikes, Finlands och Sveriges anslutning till gemenskapen nådde sockerproduktionen på grund av de exceptionella väderbetingelserna 1999/2000 den mycket höga nivån 18,0 miljoner ton uttryckt i vitt socker. Hanteringen av denna produktion under ett regleringsår med normal bearbetning visade att den jordbrukstekniska och industriella produktionskapaciteten i hela gemenskapen ligger runt 18 miljoner ton. Konsumtionen inom EU ligger däremot stabilt på omkring 12,75-12,8 miljoner ton. Enligt prognoserna för regleringsåret 2000/01 kommer produktionen att minska märkbart på grund av minskningen av den odlade arealen (-7%) och en förväntad avkastning som ligger närmare genomsnittet än de senaste regleringsårens avkastningar.

Tabell 2: marknadsutvecklingen för socker inom EG (1)

(i 1000 ton vitsocker)

>Plats för tabell>

(1) Uppgifterna gäller regleringsåret (EU-15)

(2) Enligt prognos.

Sockerproduktionen inom ramen för A- och B-kvoten har varit mycket stabil under perioden. I genomsnitt uppgår den till 14,250 miljoner ton, dvs. 98% av de fastställda A- och B-kvoterna.

Sockerkonsumtionen i EU ligger på ungefär samma nivå som i övriga utvecklade länder, dvs. på knappt 34 kg per invånare och år. Dessutom finns ett starkt samband mellan sockerkonsumtionen per invånare och BNP per invånare. Konsumtionsökningen har saktat av rejält eller upphört i de utvecklade länderna, medan den fortsätter att öka i utvecklingsländerna. Den stora konsumtionen av socker i form av förädlade produkter är också kännetecknande för de utvecklade länderna.

Sockerkonsumtionen i EU utgörs huvudsakligen av förädlade produkter: 73% av konsumtionen utgörs av godis och choklad, läsk, saft, glass och fruktjuicer samt kakor och bakverk. Denna "indirekta" konsumtion har ökat med 2,4% per år sedan 1986, medan den "direkta" konsumtionen har minskat med 0,7% per år. Sockerkostnaden utgör ungefär 5% av priset på förädlade produkter.

Tabell 2 a: marknadsutvecklingen för isoglukos inom EG

(i ton torrvara)

>Plats för tabell>

Tabell 2 b: marknadsutvecklingen för inulin inom EG

(i ton torrvara motsvarande socker/isoglukos)

>Plats för tabell>

När det gäller inulinsirap, som sedan 1994 ingår i systemet med kvoter inom sockersektorn, har produktionen ökat under årens lopp utan att någonsin fylla hela de sammanlagda tilldelade kvoterna. 1999/2000 var produktionen uttryckt i ton torrvara motsvarande socker/isoglukos 73% av de tilldelade kvoterna. Utvecklingen av den interna konsumtionen medför för innevarande regleringsår att 11% av produktionen exporteras.

4. De socioekonomiska konsekvenserna för det europeiska jordbruket av den gemensamma organisationen av marknaden

Resultaten från den senaste tillgängliga strukturundersökningen (1997) visar att det inom EU finns omkring 268 000 sockerbetsodlare som använder en total areal på 2 130 000 ha. Den genomsnittliga arealen för sockerbetsodling uppgår således till omkring 8 ha/odlare. Intäkterna från sockerbetor utgör 2,6% av de totala jordbruksintäkterna, och 1,5% av den totala jordbruksarealen används för sockerbetsodling.

Enligt en studie från februari 1998, som utfördes av den berörda branschföreningen, skapade sockerbetsodlingen under 1998 45 000 heltidsarbetstillfällen inom jordbruket och 100 000 arbetstillfällen i industrier och tjänstenäringar i de produktionsled som följer efter jordbruket. Bearbetningsindustrin för sockerbetor omfattade under den perioden 159 fabriker med över 47 000 anställda. I de franska utomeuropeiska departementen odlas sockerrör av omkring 14 000 odlare.

Sockerbetor odlas i samtliga EU-länder utom Luxemburg och utgör en viktig del av den ekonomiska och jordbruksmässiga jämvikten för de berörda jordbruksföretagen.

För de områden där sockerbetsodlingen är viktigast för jordbruksekonomin (där sockerbetor odlas av över 10% av jordbruksföretagen) gäller följande: (a) visar de rapporterade sockerbetsodlarnas andel i procent av det sammanlagda antalet jordbruksföretag och (b) visar vilken procentandel arealen där sockerbetor odlas utgör av den totala jordbruksarealen i regionen.

>Plats för tabell>

Det bör för övrigt noteras att 20% av den europeiska sockerbetsarealen befinner sig i regioner som prioriteras av strukturfonderna (mål 1).

Sockerbetornas andel av de totala jordbruksintäkterna varierar mellan regionerna:

>Plats för tabell>

I nedanstående tabell anges sockerbetsodlingens betydelse i vissa regioner.

>Plats för tabell>

Källa: Uppgifter framtagna av EUROSTAT: (1) 1997 undersökningarna av jordbrukets struktur; (2) databasen REGIO

5. Miljöaspekter

Ur jordbrukssynpunkt är sockerbetsodling betydelsefullt för växelbruk och säkerställer att olika grödor odlas vid jordbruksföretagen, vilket är av avgörande betydelse för den odlade jordens balans och därmed för bibehållandet av jordbruksmarkens struktur och produktivitet samtidigt som miljöhänsyn tas vid produktionen. Under de senaste 30 åren har produktiviteten inom odlingen ökat, trots att mängden insatsvaror har minskat. Med hänsyn till de begränsade möjligheter medlemsstaterna för närvarande har att vidta särskilda miljöåtgärder föreslås det att varje medlemsstat inför lämpliga åtgärder i syfte att fortsätta utvecklingen av produktionsmetoder som ger färre negativa miljöeffekter (t.ex. erosion). Förslaget följer alltså unionens allmänna miljömål. Det föreslås att medlemsstaterna senast den 30 juni 2002 överlämnar en rapport om miljöläget inom sektorn.

Tillämpningen av gemenskapens miljöbestämmelser har tvingat sockerindustrin att vidta åtgärder för att följa bestämmelser och gränsvärden, främst vattenrening för att minska föroreningsbelastningen, minskning av utsläppen av luftföroreningar, bullerbegränsning samt hantering av avfall och biprodukter. För närvarande utgör investeringar i utrustning för miljöåtgärder årligen ungefär 10-15% av de totala investeringarna för sockerindustrin inom gemenskapen.

Det är enligt kommissionens åsikt nödvändigt att behålla ordningen med produktionskvoter under regleringsåren 2001/02 och 2002/03, dels med hänsyn till ovanstående, och dels på grund av följande:

-Gemenskapens åtagande att årligen till gemenskapspris importera 1,3 miljoner ton socker från AVS-länderna och från Indien och 83 000 ton från andra länder för tillförsel till raffinaderierna,

-de ekonomiska målen enligt Berlinavtalet,

-nödvändigheten av att fortsätta kontrollera den garanterade produktionen, i synnerhet för att följa åtagandena enligt GATT,

-nödvändigheten att grundligt analysera sockersektorn främst med avseende på koncentrationen inom jordbruket och effekten på sockersektorn av ett eventuellt borttagande av ordningen med kvoter,

-nödvändigheten att ta hänsyn till utvecklingen av WTO-förhandlingarna och nästa utvidgning av EU.

Kommissionen skulle då kunna genomföra studier av den agroindustriella koncentrationen och följderna av att ta bort ordningen med kvoter inom sockersektorn, inbegripet överföring av kvoter, för att belysa olika alternativ. Arbetet skulle vara slutfört senast i juli 2002. Före denna tidpunkt skulle kommissionen även kunna genomföra en fullständig analys av de viktigaste gemensamma organisationerna av marknader inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken i form av den översyn efter halva tiden som beslutades i Berlin i mars 1999. Översynen skulle omfatta spannmåls-, oljeväxts- och sockersektorn samt troligen också mjölkprodukter och även omfatta en översyn av de ekonomiska mål som skall gälla fram till 2006.

B. KVOTERNAS NIVÅ

Undersökningen bör inriktas på att undersöka om kvoterna bör minskas eller behållas på den nuvarande nivån. Denna fråga ställs givetvis inom den allmänna ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken, men även mot bakgrund av den särskilda situationen inom sockersektorn och de mekanismer som föreskrivs för att göra det möjligt att följa de åtaganden som gjorts enligt GATT-avtalet.

1. Försörjningssituationen inom EU

Tabell 3: Konsumtion och gemenskapsgaranterad produktion inom EU med hänsyn till tillgängliga kvoter och prognoser för 2000/01

(tusental ton vitsocker)

>Plats för tabell>

(1) Enligt prognos och utan hänsyn till sänkningen av garantierna för regleringsåret 2000/01 med ungefär 500 000 ton av kvoterna.

Det kan således konstateras att gemenskapsproduktionen inom kvoterna under regleringsåren efter Österrikes, Finlands och Sveriges anslutning har förblivit relativt stabil, med en genomsnittlig nivå på omkring 14,250 miljoner ton för de 15 EU-länderna. Det bör påpekas att produktionsunderskottet i förhållande till kvoterna framför allt beror på Portugal och de franska utomeuropeiska departementen.

Även konsumtionen har förblivit stabil med en genomsnittlig nivå på 12,700 miljoner ton, trots att en viss ökning kunde noteras i slutet av perioden, beroende framför allt på de åtgärder kommissionen har vidtagit rörande produktionsbidrag till kemisk industri och den allmänna förbättringen av den ekonomiska situationen. Det återstår dock att befästa denna tendens.

2. Begränsningar enligt GATT. Det strukturella överskridandet av kvoterna

I artikel 20 i jordbruksavtalet i Marrakech fastställs att den inledda reformen skall vara av kontinuerlig karaktär. De WTO-begränsningar för export som gäller för regleringsåret 2000/01, vilket är det sista regleringsåret då det avtalet tillämpas, kommer att bibehållas utan möjlighet till överföring av icke utnyttjade åtaganden fram till införandet av den nya ordning som förhandlas fram vid WTO.

Dessa kravnivåer innebär begränsningar av den export av gemenskapsöverskottet som sker med bidrag på 499,1 miljoner EUR respektive 1,2735 miljoner ton. Med en produktionsnivå enligt kvoterna på 14,250 miljoner ton och en konsumtion på, lågt räknat, 12,750 miljoner ton skulle det överskott av gemenskapsgaranterad produktion som skall avsättas i tredje land uppgå till 14,250 - 12,750 miljoner ton = 1,500 miljoner ton. I förhållande till den maximala exporten i enlighet med WTO skulle det då föreligga ett strukturellt överskott på 1,500 - 1,273 = 0,227 miljoner ton, dvs. 230 000 ton per regleringsår.

3. Slutsatser

Mot bakgrund av ovanstående, och med hänsyn till de stränga föreskrifterna i budgetöverenskommelsen i Berlin, drar kommissionen följande slutsats: Med tanke på den årliga kvotminskning som krävs för att uppfylla åtagandena enligt WTO och utan att det påverkar utnyttjandet av lagren och importen är det nödvändigt att under den nya ordningens varaktighet minska produktionskvoterna A och B för socker, isoglukos och inulinsirap med totalt 115 000 ton, vilket motsvarar 50% av det nämnda strukturella överskottet, med tillämpning av de mekanismer som upprättas genom artikel 26 i den aktuella grundförordningen. För att skapa jämvikt mellan ordningen med produktionskvoter och ordningen med förmånsimport bör det föreskrivas att motsvarande minskning sker av de maximala förväntade behoven rörande tillförsel av råsocker till gemenskapens raffinaderier med tillämpning av de mekanismer som fastställs i artikel 44.5 i den aktuella grundförordningen.

C. FORTSÄTTNING AV ORDNINGEN MED SJÄLVFINANSIERING GENOM PRODUKTIONSAVGIFTER

1. Principer och mekanismer

Principen med självfinansiering inom sektorn när det gäller ekonomiska förluster på grund av avsättning av överskott som producerats med gemenskapsgaranti har förstärkts från och med regleringsåret 1981/82 på flerårig basis.

Efter regleringsåret 1986/87 har denna princip skärpts genom justering av mekanismerna (särskild elimineringsavgift för 1986/87 och 1987/88 och kompletterande avgift från och med regleringsåret 1988/89) så att principen tillämpas för varje regleringsår.

Kommissionen påminner om att avsättningen av den del av gemenskapens produktion som överstiger kvoterna hittills har finansierats genom att producenterna (sockerbetsodlare och företag i förädlingsledet) har betalat en avgift motsvarande högst 2% av det interventionspris för vitsocker som tillämpas för all produktion inom kvoterna A och B, en B-avgift motsvarande högst 37,5% av detta pris och endast tillämplig för B-produktion och, om nödvändigt, en kompletterande avgift utöver A- och B-avgifterna i syfte att göra det möjligt att för varje regleringsår täcka de förluster som härrör från avsättning av gemenskapens produktionsöverskott i förhållande till den inhemska konsumtionen. Detta system tillämpas fullt ut för produktionen av inulinsirap. När det gäller isoglukos är mekanismen i tillämpliga delar analog, men endast för den industriella delen. Om det av någon anledning föreligger ett negativt eller positivt saldo för ett regleringsår måste detta föras över till det efterföljande regleringsåret. Självfinansieringen måste således ske genom detta kumulativa system i slutet av tillämpningsperioden för ordningen med kvoter.

Erfarenheterna från regleringsåren 1986/87 till och med 1994/95, samt från regleringsåren 1995/96 till och med 1999/2000, visar dock att de mekanismer som föreskrivs för denna självfinansiering genom artiklarna 33-36 i grundförordningen har gjort det möjligt att genomföra denna under de berörda perioderna.

Med utgångspunkt från kommissionens antaganden, dvs. bibehållen jämvikt för de befintliga garantierna för de två kommande regleringsåren, behövs det, trots den övergripande minskningen av kvoterna för socker, isoglukos och inulinsirap enligt de mekanismer som anges i artikel 26 i grundförordningen, endast en särskild bestämmelse för att möjliggöra övergången till den nya tillämpningsperioden för kvoterna.

2. Slutsatser

Kommissionen bedömer således att det inte är nödvändigt att ändra mekanismen med självfinansiering genom produktionsavgifter inom sektorn eller att ändra avgifternas fördelning, eftersom dessa är direkt knutna till de tilldelade kvoterna.

BILAGA II STÖDÅTGÄRDER (GARANTIER, KVOTER OCH PRISER)

1. Utöver den minskning av kvoterna som nämnts i punkt II föreslår kommissionen, genom bibehållande av de mekanismer som föreskrivs i artiklarna 26 och 44 i förordning (EG) nr 2038/1999, att dessa garantier för avsättning om så behövs skall kunna minskas för ett eller flera regleringsår. Med hänsyn till prognoserna för produktion, import, konsumtion, lagring, överföringar, exporterbart saldo samt den genomsnittliga förlust som täcks av ordningen för självfinansiering på grund av exportåtaganden för det berörda regleringsåret kommer företagens kvoter således att påverkas med en koefficient som gör det möjligt att fastställa den produktionsvolym som omfattas av dessa garantier inom gränserna för maximal exporterbar volym enligt WTO-överenskommelserna.

Dessa koefficienter har fastställts per produkt så att fördelningen av den minskning av garantierna som följer av kvoterna innebär bibehållen jämvikt med avseende på de befintliga garantierna, vilka fastställs genom de aktuella A- och B-kvoternas nivå och de kostnader för varje kvot som beror på systemet med självfinansiering. Denna jämvikt kvarstår således oförändrad för varje medlemsstat och för varje företag, och detsamma gäller följaktligen även fördelningen av pris och den avsättning som följer av kvoterna för varje medlemsstat.

2. Med hänsyn till de ovan gjorda beaktandena, till de minskningar av den garanterade avsättning som anges i föregående punkt och till åtgärderna i avdelning IV, anser kommissionen, med bibehållen försiktighet, att ordningen blir tillräckligt förberedd för att hantera de åtaganden som följer av WTO och de budgetmässiga krav som fastställts av rådet (ekonomi) för hela den period som omfattas av budgetplanen enligt Berlinavtalet.

Kommissionen föreslår därför att priserna för regleringsåren 2001/02 och 2002/03 bibehålls på de nivåer som fastställdes för regleringsåret 2000/01.

Kommissionen anser i det sammanhanget att utvecklingen av underskottssituationen i unionens olika regioner bör granskas för varje regleringsår.

BILAGA III SYSTEMET MED JÄMN FÖRDELNING AV LAGRINGSKOSTNADER

1. Principer och mekanismer

Detta system tillämpas sedan införandet av den gemensamma organisationen av marknaden 1968 och är avsett att stabilisera gemenskapsmarknaden för socker, som karaktäriseras av säsongsproduktion med avsättning under hela året när det gäller såväl inhemsk konsumtion som export. Lagringskostnaderna (finansiering + lagerhyra + försäkring) för socker framställt inom kvoterna A och B betalas till sockerproducenterna och till vissa handlare som är specialiserade på sockerhandel i form av en månatlig ersättning som fastställs årligen av rådet i prispaketet och för närvarande uppgår till 3,3 EUR per ton och månad. Sedan 1981 utgår ersättning även för C-socker. För att säkerställa systemets självfinansiering utgår en lagringsavgift på för närvarande 20 EUR/ton då tillverkaren i fråga avsätter A- och B-socker. Kommissionen fastställer årligen avgiften på ett sådant sätt att de förväntade utgifterna för ersättningarna fullt ut täcks av intäkterna från avgifter, med beaktande av överföringar från föregående regleringsår. Dessa avgifter utgör en del av gemenskapens traditionella egna medel.

2. Den nuvarande situationen

Efter antagandet av det interinstitutionella avtalet av den 6 maj 1999 mellan Europaparlamentet, rådet och kommissionen om budgetdisciplin och förbättring av budgetförfarandet skall varje förslag till ändring av gemenskapens befintliga politik granskas noggrant i syfte att göra budgetbesparingar. Ur det perspektivet, och med hänsyn till lagringsavgiftens nivå i förhållande till marknadspriserna, bidrar denna lagringsavgift inte till marknadsprisernas stabilitet i lika stor utsträckning som tidigare. Genom avskaffandet av systemet görs årliga besparingar på omkring 300 miljoner EUR i budgeten för garantisektionen vid EUGFJ, samtidigt som principen om förenkling av de administrativa rutinerna följs, med åtföljande besparingar på förvaltningen.

3. Det särskilda fallet med överföringar

Från och med regleringsåret 1981/82 föreskrivs det dessutom att det för C-socker som överförts kan utgå ersättning i enlighet med gemenskapsordningen för utjämning av lagerkostnaderna. Efter att denna ersättning har tillämpats under nitton regleringsår visar erfarenheterna (se tabell nr 5) att användandet av överföringar sedan 1981/82 har utvecklats på ett sätt som inte motsvarar den ursprungliga avsikten.

Tabell 5: Överföring av C-socker

(tusental ton)

>Plats för tabell>

Detta närmast systematiska överförande av betydande kvantiteter kan, enligt kommissionens åsikt, utgöra såväl ett incitament för produktion av C-socker som ett hinder för kvotordningens funktion.

4. Slutsatser

Med hänsyn till ovanstående och till de besparingar som kan göras inom ramen för budgetöverenskommelsen i Berlin föreslår kommissionen att ordningen för utjämning av lagringskostnader upphävs, inklusive överföringar av C-socker.

För att åstadkomma en god ekonomisk förvaltning föreslår kommissionen att det saldo, positivt eller negativt, som systemet inneburit i slutet av regleringsåret 2000/01, överförs till kontot för självfinansiering genom produktionsavgifter.

BILAGA IV FÖRSÖRJNING AV RAFFINADERIER

Vid den senaste reformen av den gemensamma organisationen av marknaden för socker (1995) inrättades en ny förmånsordning för tillförsel av de kvantiteter som fattas. Genom den ordningen infördes följande principer inom den gemensamma organisationen av marknaden för socker:

-harmonisering av villkoren för tillgång till socker av olika ursprung för raffinaderier i hela gemenskapen,

-säkerställande av regelbunden tillförsel med hänsyn till de befintliga raffinaderiernas behov av stabilitet,

-tillämpning av ett system för fastställande av de kvantiteter som fattas, på grundval av en sammanställning för gemenskapen och överenskommelser som träffats med framför allt AVS-länderna och Indien,

-fastställande av varje berörd medlemsstats förväntade maximala traditionella behov på grundval av referensraffinering under en tidigare period och, när det gäller Portugal och Finland, på grundval av resultaten från anslutningsförhandlingarna.

Det var således säkerställt att de traditionella behoven täcktes för en period motsvarande den som föreslagits för produktionsordningen med kvoter.

Förvaltningen av tillförseln till raffinaderierna fortsatte baseras på en gemenskapssammanställning rörande råsocker och fastställande av de kvantiteter som fattas med hänsyn till tillgängligheten av gemenskapssocker och förmånssocker och till de fastställda behoven, givetvis med beaktande av de kvantiteter som inte är tillgängliga för raffinering.

För de kvantiteter som fattas skulle i framtiden en särskild förmånsordning med nedsatta importtullar tillämpas för import av rörråsocker. Villkoren för denna ordning för import av råsocker med ursprung i AVS-länder och i Indien har fastställts inom ramen för ett avtal med dessa länder.

Efter att ha tillämpats i fem regleringsår har denna förmånsordning för tillförsel av de kvantiteter som fattas visat sig fungera när det gäller att säkerställa att det finns förutsättningar för enhetlig och lämplig tillförsel till raffinaderierna. Kommissionen föreslår därför att ordningen med dess nuvarande bestämmelser förlängs, även möjligheten att justera anpassningsstödet och tilläggsstödet enligt artikel 42.2.

I det sammanhanget informerar kommissionen, i likhet med 1995, redan i detta skede rådet om sin avsikt att inom kort lämna en rekommendation i enlighet med vilken rådet skulle bemyndiga kommissionen att bedriva förhandlingar med de AVS-länder som ingår i protokoll nr 3 i bilaga IV till Cotonou-avtalet mellan AVS-länderna och EU och avtalet med Indien. Riktlinjerna för förhandlingarna som möjliggör tillämpning av den presenterade särskilda förmånsordningen skulle kunna omfatta följande:

-en varaktighet på 2 regleringsår, vilket är analogt med gemenskapsordningen för sockerproduktion,

-en tullkvot för en kvantitet råsocker med ursprung i dessa länder, vilken skall fastställas med hänsyn till de maximala förväntade årliga behov hos gemenskapsraffinaderierna som inte omfattas av gemenskapsbestämmelser och det förmånssocker som avses i protokoll nr 3 i Cotonou-avtalet mellan AVS-länderna och EU och sockeravtalet med Indien,

-ett lägsta inköpspris som raffinaderierna skall betala och som bör fastställas med hänsyn till interventionspriset för gemenskapens råsocker,

-en särskild nedsatt importtull för de kvantiteter som importeras inom kvoten; denna nedsättning utgör de förmåner som beviljats detta råsocker.

BILAGA V ÖVRIGA FRÅGOR

1. Finansiering av det socker som används för framställning av kemiska produkter

Kommissionen avser att återkomma i denna fråga av de skäl som angivits tidigare, eftersom man anser att allt socker som avsätts i gemenskapen för användning inom kemisk industri innebär en minskning av de kvantiteter som kan exporteras till tredje land. Kommissionen anser därför att, när det gäller den ordning med självfinansiering som gäller för detta socker, bör det undantag från produktionsbidraget för en kvantitet på 60 000 ton som föreskrivs i artikel 9 i förordning (EEG) nr 1010/86 upphävas.

2. Ordningen med minimilager

Ordningen infördes 1974 till följd av brist på socker på gemenskapsmarknaderna, orsakat av kraftigt ökade världsmarknadspriser. Ursprungligen fastställdes siffran till 10% av den årliga kvantitet socker som framställs/raffineras av varje företag, men denna procentsats har minskats genom åren och uppgår för närvarande till 3%, vilket resulterar i ett minimilager på omkring 400 000 ton, dvs. motsvarande ungefär 11 dagars normal sockerkonsumtion i gemenskapen.

Den situation som rådde vid 1970-talets början har inte återkommit och erfarenheterna visar att producenterna och raffineringsföretagen själva håller sockerlagren på de nivåer som krävs för att säkerställa normal tillförsel till gemenskapsmarknaderna under hela året. Det anses dessutom att denna ordning är synnerligen svårhanterlig och att den medför administrativa kostnader som inte står i proportion till de fördelar den innebär.

I likhet med när det gäller systemet för utjämning av lagerkostnaderna anser kommissionen att den nuvarande situationen på gemenskapsmarknaderna för socker inte längre motiverar ordningen med minimilager. Man föreslår därför att artikel 12 i den aktuella grundförordningen och de allmänna bestämmelserna i rådets förordning (EEG) nr 1789/81 skall upphävas.

3. Förenkling av bestämmelserna

Rådets förordning nr 1785/81 om den gemensamma organisationen av marknaden för socker kodifierades formellt år 1999 genom förordning nr 2038/1999.

Reformen år 2001 innebär en möjlighet att uppdatera gällande lagstiftning mot bakgrund dels av gemenskapens politik för förenkling och dels av den nya institutionella balans som eftersträvas genom fördraget efter de förändringar som gjorts efter den gemensamma marknadens tillkomst.

Utöver de nyheter som anges i denna motivering kännetecknas kommissionens förslag därför av en omarbetning av förordningen om den gemensamma organisationen av marknaden enligt följande:

-upphävande av ett antal inaktuella bestämmelser som är nödvändiga framför allt för att möjliggöra tillämpningen av den gemensamma organisationen av marknaden dels i de medlemsstater som tillhört gemenskapen sedan den gemensamma organisationen av marknaden inrättades och dels för nya produkter, exempelvis isoglukos och inulinsirap

-upphävande av bestämmelser som ger rådet den rättsliga grunden för antagande av förordningar direkt efter förslag från kommissionen och utan yttrande från Europaparlamentet.

Programmet för förenkling av lagstiftningen för socker, som inleds av kommissionen genom detta förslag, kommer att vara föremål för kontinuerlig uppföljning, särskilt i samband med genomförandet av tillämpningsföreskrifterna för den nya grundförordningen.

BILAGA VI FÖRSLAGETS BUDGETKONSEKVENSER

Budgetberäkningarna baseras på samtliga faktorer i det preliminära budgetförslaget för 2001, utom för bidragsnivån som baseras på världspriset på 195 US-dollar/ton, vilket medför ett bidrag på 500 EUR per ton.

Av dessa beräkningar vars detaljer anges i finansieringsöversikten och dess bilaga, framgår följande:

-en utgiftsminskning i förhållande till det preliminära budgetförslaget för 2001 på 406,8 miljoner EUR 2002 och 389,9 miljoner EUR från och med 2003, samt

-en utgiftsminskning i förhållande till det preliminära budgetförslaget för 2001 på 163,7 miljoner EUR 2002 och 148,7 miljoner EUR från och med 2003.

2000/0250 (CNS)

Förslag

RÅDETS FÖRORDNING

om den gemensamma organisationen av marknaden för socker

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artiklarna 36 och 37 i detta,

med beaktande av kommissionens förslag [1],

[1] EGT C

med beaktande av Europaparlamentets yttrande [2],

[2] EGT C

med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande [3] och

[3] EGT C

av följande skäl:

(1) För att den gemensamma jordbrukspolitiken skall fungera väl krävs en gemensam organisation av marknaden för socker som förutom socker även omfattar flytande ersättningsprodukter som isoglukos och inulinsirap.

(2) För att de mål som fastställts för den gemensamma jordbrukspolitiken skall kunna uppnås, bland annat när det gäller att garantera arbete och skälig levnadsnivå för sockerbetodlare och sockerrörsproducenter bör åtgärder vidtas för att stabilisera sockermarknaden. Ett sätt att uppnå detta är att föreskriva att interventionsorganen får köpa upp socker. Det bör därför fastställas ett interventionspris för vitsocker från icke-underskottsområden, liksom för råsocker och, årligen för vart och ett av underskottsområdena, ett härlett interventionspris för vitsocker och, vid behov, för råsocker. Interventionspriset måste ligga på en sådan nivå att sockerbets- och sockerrörsproducenterna garanteras en skälig avkastning, samtidigt som konsumenternas intressen tillvaratas. Garantipriserna för socker gäller även sackarossiraper, isoglukos och inulinsirap eftersom priset på dessa följer sockerpriset. Med tanke på de ekonomiska mål och regler för budgetdisciplinen som fastställdes av Europeiska rådet i Berlin i mars 1999 bör stödpriser för socker fastställas som skall gälla under hela den nya ordningens tillämpningsperiod.

(3) Interventionspriset skall fastställas för en standardkvalitet av vitsocker och råsocker och denna standardkvalitet bör därför definieras. Standardkvaliteterna bör motsvara genomsnittliga kvaliteter som är representativa för socker producerat inom gemenskapen på grundval av de kriterier som används inom handeln. Standardkvaliteterna bör även kunna ändras för att beakta handelns behov och den tekniska utvecklingen när det gäller analysmetoder.

(4) För att motverka att ovannämnda priser påverkas får interventionsorganen endast sälja socker till ett pris som är högre än interventionspriset, utom om sockret är avsett för export i obearbetat skick eller i form av bearbetade produkter eller djurfoder. Denna regel gör det omöjligt att tillhandahålla socker för livsmedelsbruk i gemenskapen till välgörenhetsorganisationer. Detta bör göras möjligt i de fall då det är fråga om enstaka nödhjälpsåtgärder för humanitära syften och det är möjligt att garantera säkra leveranser. Åtgärder av detta slag måste genomföras snabbt för att vara effektiva. Det bör därför föreskrivas att det lämpligaste förfarandet skall tillämpas.

(5) Den nuvarande lagstiftningen måste kunna ge både bearbetningsföretagen och råvaruproducenterna samma garantier. När det gäller sockerbetor bör det utöver baspriset, som fastställs med beaktande av interventionspriset för vitsocker och vissa schablonbelopp för bearbetningsmarginalen, fastställas avkastning, företagens intäkter av melassförsäljning och eventuella kostnader för leverans av betor till företagen, samt minimipriserna för A-sockerbetor som bearbetas till A-socker och för B-sockerbetor som bearbetas till B-socker, vilka måste iakttas då sockerproducenterna gör sina uppköp. Åtgärder bör också vidtas för att en rättvis balans skall kunna upprätthållas i fråga om rättigheter och skyldigheter mellan bearbetnings- och råvaruledet på jordbruksområdet; särskilt bör rambestämmelser inom gemenskapen fastställas som reglerar avtalsförhållandena mellan köpare och säljare av betor och lämpliga åtgärder beslutas för att nå detta mål i fråga om sockerrör.

(6) Skälen till att gemenskapen fortfarande tillämpar en ordning med produktionskvoter för socker, isoglukos och inulinsirap är i dagens läge fortfarande giltiga. Vissa ändringar av ordningen har emellertid gjorts mot bakgrund av den senaste tidens utveckling när det gäller produktionen och för att ge gemenskapen de möjligheter som behövs för att på ett rättvist, men effektivt sätt, sörja för att producenterna själva får bära den fulla kostnaden för avsättning av det överskott som finns inom gemenskapen till följd av bristande balans mellan produktion och konsumtion och för att gemenskapen skall kunna fullgöra de skyldigheter som följer av de avtal som slöts inom ramen för de multilaterala handelsförhandlingarna i Uruguayrundan, nedan kallade GATT-avtalen, som godkändes genom beslut 94/800/EG [4].

[4] EGT L 336, 23.12.1994, s. 1.

(7) I det jordbruksavtal som ingåtts inom ramen för GATT-avtalen, nedan kallat "avtalet", föreskrivs särskilt att det stöd som gemenskapen beviljar för export av jordbruksprodukter skall sänkas gradvis, särskilt stödet till socker som omfattas av garanterade produktionskvoter. Enligt avtalet skall exportstödet sänkas under en övergångsperiod, både när det gäller vilka kvantiteter som omfattas och stödbeloppen. För att möjliggöra denna ändring av garantierna bör först den för ett regleringsår påvisade skillnaden mellan den volym som kan exporteras från gemenskapen och den volym som fastställs i avtalet, fördelas mellan socker, isoglykos och inulinsirap i förhållande till den enskilda kvotens procentuella andel av den totala produktionskvot som fastställs för dessa tre produkter och för gemenskapen. Ett sådant system bör emellertid tillämpas endast under en begränsad period och betraktas som en tillfällig lösning. Med hänsyn till bl.a. de ekonomiska mål och regler för budgetdisciplinen som fastställdes av Europeiska rådet i Berlin i mars 1999 och nödvändigheten av att ta hänsyn till förhandlingarna inom ramen för Världshandelsorganisationen bör ordningen med kvoter bibehållas för regleringsåren 2001/02 och 2002/03.

(8) Den gemensamma organisationen av marknaden för socker, grundar sig dels på principen att producenterna har fullständigt finansiellt ansvar under varje regleringsår för de förluster som uppstår när den gemenskapsproduktion inom ramen för kvoterna som överstiger den interna efterfrågan måste avsättas och dels på en ordning med pris- och avsättningsgarantier som varierar beroende på det individuella företagets produktionskvoter. Produktionskvoterna för socker fördelas till vart och ett av företagen på grundval av deras faktiska produktion under en viss referensperiod.

(9) Eftersom åtagandena om minskat exportstöd har genomförts under övergångsperioden, är det lämpligt att bibehålla nuvarande baskvantiteter av socker och isoglukos samt kvoterna för inulinsirap och föreskriva att de garantier som gäller för dessa produkter vid behov får anpassas för att på så sätt fullgöra åtagandena enligt avtalet med hänsyn tagen till de faktorer som är grundläggande för denna sektor i gemenskapen. Det är lämpligt att behålla systemet med självfinansiering när det gäller produktionsavgifterna inom sektorn och ordningen med produktionskvoter.

(10) Således säkerställs principen om finansiellt ansvar genom bidragen från producenterna, som tas ut i form av en basproduktionsavgift på all produktion av A- och B-socker men som är begränsad till 2% av interventionspriset för vitsocker, samt av en B-avgift som tas ut på produktionen av B-socker, men som inte får vara högre än 37,5% av samma pris. Under vissa omständigheter betalar isoglukosproducenterna och inulinsirapsproducenterna en del av dessa bidrag. Till följd av de begränsningar som anges i det föregående går det under ovannämnda omständigheter inte att nå målet att varje enskilt regleringsår göra sockerproduktionen självfinansierande Det bör därför tas ut en tilläggsavgift.

(11) Tilläggsavgiften bör för att vara rättvis beräknas för vart och ett av företagen på grundval av dess bidrag till intäkterna via de produktionsavgifter som företaget har betalat för regleringsåret i fråga. Det bör därför fastställas en koefficient för hela gemenskapen som med avseende på det aktuella regleringsåret representerar förhållandet mellan den sammanlagda förlust som konstaterats och de sammanlagda intäkter som härrör från de aktuella produktionsavgifterna. Det bör också fastställas bestämmelser om hur de som säljer sockerbetor och sockerrör skall bidra ekonomiskt till att eliminera den del av förlusten som för regleringsåret i fråga inte har täckts.

(12) Under vissa regleringsår kan omfattningen av de produktionskvoter som tilldelats de enskilda företagen inom sektorn för socker förorsaka att exportvolymen överstiger vad som fastställs i avtalet, beroende på konsumtion, produktion, import, storlek på lagren och övergångslagren samt på den förväntade genomsnittliga förlust som skall bäras genom självfinansiering. Således måste de garantier som följer av kvoterna kunna anpassas under varje regleringsår för att gemenskapen skall kunna fullgöra sina åtaganden.

(13) Denna första produktvisa fördelning bör kompletteras med en fördelning per medlemsstat för att ta hänsyn till de garantier som är kopplade till de kvoter som tilldelats producentföretag i medlemsstaterna, så att anpassningen av garantierna inte påverkar den befintliga jämvikten i kvotsystemet och avgiftsuttaget. Därför är det lämpligt att fastställa en nedsättningskoefficient per medlemsstat för garanti A och för garanti B vilken varierar beroende på de maximala avgifterna för dessa garantier. Slutligen bör varje berörd medlemsstat göra en fördelning per företag med hänsyn till de garantier som följer av varje enskilt företags produktionskvot.

(14) Med hänsyn till att det är angeläget att möjliggöra en viss strukturell anpassning inom bearbetningsindustrin och inom sockerbets- och sockerrörsodlingen under den period då kvoterna tillämpas, bör det införas en rörelsemarginal som gör det möjligt för medlemsstaterna att ändra företagens kvoter med maximalt 10%. Med beaktande av den särskilda situation som råder inom denna sektor i Spanien, Italien och de franska utomeuropeiska departementen, bör begränsningen inte gälla för dessa områden då omstruktureringsprogram håller på att genomföras.

(15) Eftersom fördelningen av produktionskvoter på företagen är ett medel att garantera producenterna gemenskapspriser och avsättning för deras produktion, bör man vid en omfördelning av kvoterna inom produktionsområdena ta hänsyn till alla berörda parter, särskilt sockerbets- och sockerrörsodlarnas intressen.

(16) För att göra det möjligt att öka avsättningsmöjligheterna för socker och isoglukos på gemenskapens inre marknad bör det vidare finnas en möjlighet att, på särskilda villkor som skall fastställas, från kvoteringssystemet undanta socker och isoglukos som är avsedda för annan produktion inom gemenskapen än livsmedelsproduktion.

(17) Förverkligandet av en gemenskapsmarknad för socker, isoglukos och inulinsirap förutsätter att gemensamma regler införs för handeln vid gemenskapens yttre gränser. Ett handelsordning med importtullar och exportbidrag skulle få en stabiliserande inverkan på gemenskapens marknad, framför allt genom att prissvängningar på världsmarknaden inte tillåts påverka de priser som gäller för de varorna inom gemenskapen. Därför bör importtull tas ut på import från tredje land och exportbidrag utgå för export till sådana länder, vilket i fråga om socker i bägge fallen skulle utjämna skillnaden mellan de priser som gäller inom och utanför gemenskapen när världsmarknadspriserna är lägre än priserna inom gemenskapen, och i fråga om isoglukos och inulinsirap skulle medge ett visst skydd för den industri inom gemenskapen som bearbetar dessa produkter.

(18) Utöver en sådan handelsordning bör det, i den utsträckning det behövs för att systemet skall fungera på ett tillfredsställande sätt, ges möjlighet att reglera eller, när marknadssituation så kräver, förbjuda tillämpningen av aktiv förädling.

(19) I en situation med brist på världsmarknaden som leder till världsmarknadspriser som ligger högre än gemenskapens prisnivå, eller när det uppstår svårigheter i den normala försörjningen till gemenskapen i dess helhet eller till någon del av gemenskapen, bör bestämmelser antas som gör det möjligt att i god tid motverka att regionala överskott exporteras till tredje land eller att onormala prisökningar i gemenskapen gör det omöjligt att upprätthålla en jämn försörjning till konsumenterna till rimliga priser.

(20) Behöriga myndigheter måste ha möjlighet att kontinuerligt följa handelsutbytet med tredje land så att de kan bedöma utvecklingen och, i förekommande fall, vidta de åtgärder enligt denna förordning som visar sig nödvändiga. Därför bör bestämmelser antas om ett system med import- och exportlicenser som endast utfärdas på villkor att det ställs en säkerhet som garanti för att den transaktion för vilken licens begärs verkligen genomförs.

(21) Systemet med tullar gör alla andra skyddsåtgärder vid gemenskapens yttre gränser överflödiga. I undantagsfall kan det emellertid visa sig att det gemensamma pris- och tullsystemet inte fungerar. För att gemenskapens marknad i sådana fall inte skall stå helt försvarslös mot de störningar som kan uppstå, bör gemenskapen ges möjlighet att snabbt vidta alla nödvändiga åtgärder. Dessa åtgärder bör överensstämma med de skyldigheter som följer av GATT-avtalen. För att förhindra försörjningsproblem på gemenskapsmarknaden bör det tills vidare beviljas tullbefrielse för vissa sockerprodukter.

(22) Gemenskapen har gjort en undersökning beträffande raffineringsindustrin i hela gemenskapen. Undersökningen visar att det, bl.a. för att säkra en mera regelbunden och jämn tillförsel till samtliga raffinaderier i gemenskapen, är nödvändigt att exakt fastställa de traditionellt förväntade maximibehoven i den raffineringsindustri som omvandlar råsocker till vitsocker i varje berörd medlemsstat, det vill säga Finland, Frankrike, Portugal och Förenade kungariket, vilket bör ske utifrån objektiva referensdata och med hänsyn till de fastställda kvantiteterna av socker för direktkonsumtion under regleringsåret 1994/95. För att uppnå detta syfte bör raffineringsindustrin, inom gränserna för det förväntade behovet och på vissa villkor, ha tillgång till råsocker med ursprung såväl i gemenskapen som i AVS-staterna eller i andra traditionella leverantörsländer som skall anges närmare, utifrån prognoser och med iakttagande av en preferensordning som går från gemenskapssocker och förmånssocker, enligt protokoll 3 till bilaga IV till det partnerskapsavtal AVS-EG som undertecknades i Cotonou, till importerat socker från AVS-staterna eller andra traditionella leverantörsländer. För råsocker, annat än själva förmånssockret, som importeras från de AVS-stater som avses i protokoll 3 och från Indien, bör en särskild förmånsordning gälla för tillträde till gemenskapens raffineringsmarknad. För att det skall vara möjligt att iaktta åtagandena om minskat exportstöd är det lämpligt att minska den import som äger rum för att fylla raffineringsindustrins traditionella behov.

(23) Enligt artikel 1 i nämnda protokoll och i avtalet mellan Europeiska ekonomiska gemenskapen och Indien om rörsocker måste dessa förmånsordningar tillämpas inom ramen för den gemensamma organisationen av marknaden för socker.

(24) Det bör skapas regler som gör det möjligt att säkra att rörråsocker som importerats med stöd av förmånsordningarna raffineras på så jämlika konkurrensvillkor som möjligt.

(25) Raffineringen är en viktig verksamhet såväl på världsmarknaden för socker i allmänhet som i gemenskapen, särskilt när det gäller raffinaderier som omvandlar råsocker till vitsocker. Tekniskt sett erhålls genom raffineringen av rårörsocker högvärdiga produkter som kan tillgodose marknadens krav. Dessa raffinaderier ligger dessutom mitt i de stora konsumtionsområdena. Raffineringsindustrin i hamnarna utgör på så vis ett komplement till sockerbruken i gemenskapen, bl.a. i områden som Finland, det portugisiska fastlandet, Förenade kungariket och södra och västra Frankrike.

(26) På grundval av en granskning av försörjningen av gemenskapens samtliga hamnraffinaderier bör det föreskrivas en möjlighet till en särskild ordning med förmånstillträde till gemenskapsmarknaden för rårörsocker med ursprung i AVS-stater som undertecknat protokoll 3 och Indien, inom ramen för särskilda avtal som förhandlats fram mellan gemenskapen och de stater som avses i protokoll 3, eller andra länder, utifrån gemenskapens behovsbalans efter det att befintligt rårör- och råbetsocker och förmånssocker i medlemsstaterna har raffinerats.

(27) Till och med regleringsåret 2000/01 beviljades gemenskapen ett anpassningsstöd till den industri som raffinerar förmånsrårörsocker och rårör- och råbetsocker odlat inom gemenskapen. Erfarenheterna visar att det finns goda skäl att behålla stödet och att göra det möjligt att ändra detsamma efter den ekonomiska utvecklingen i sockersektorn, särskilt när det gäller tillverkningsmarginaler och raffinering.

(28) Det kan visa sig nödvändigt att vidta vissa övergångsåtgärder, och samma behov kan uppstå vid varje övergång från ett regleringsår till ett annat eller under ett och samma regleringsår. Bestämmelser bör därför fastställas som gör det möjligt att vidta lämpliga åtgärder.

(29) För att underlätta genomförandet av bestämmelserna i den här förordningen bör ett förfarande fastställas som innebär ett nära samarbete mellan medlemsstaterna och kommissionen inom ramen för en förvaltningskommitté för socker.

(30) Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder de bedömer vara nödvändiga med hänsyn till miljömålen beträffande användningen av jordbruksmark för produktion av de produkter som avses i artikel 1. I framtiden skall medlemsstaterna vidta åtgärder för att dels göra det enklare att odla enligt objektiva miljökriterier och dels för att upplysa producenterna om hur viktigt det är att den gällande lagstiftningen iakttas. Medlemsstaterna skall rapportera om vilka miljöåtgärder de vidtar inom sockersektorn.

(31) De kostnader som medlemsstaterna ådrar sig som ett resultat av de förpliktelser som följer av tillämpningen av denna förordning skall täckas av gemenskapen enligt bestämmelserna i artiklarna 2 och 3 i rådets förordning (EEG) nr 729/70 av den 21 april 1970 om finansiering av den gemensamma jordbrukspolitiken.

(32) Eftersom de åtgärder som krävs för att genomföra denna förordning är förvaltningsåtgärder enligt artikel 2 i rådets beslut 1999/468/EG av den 28 juni 1999 om de förfaranden som skall tillämpas vid utövandet av kommissionens genomförandebefogenheter [5] bör beslut om dessa åtgärder fattas i enlighet med förvaltningsförfarandet i artikel 4 i nämnda beslut.

[5] EGT L 184, 17.7.1999, s. 23.

(33) Den stödordning som införs genom denna förordning ersätter den ordning som inrättas genom rådets förordning (EG) nr 2038/1999 av den 13 september 1999 om den gemensamma organisationen av marknaden för socker [6], varför den förordningen bör upphöra att gälla, vilket även gäller förordningarna (EEG) nr 206/68 [7], (EEG) nr 431/68 [8], (EEG) nr 447/68 [9], (EEG) nr 2049/69 [10], (EEG) nr 793/72 [11], (EEG) nr 741/75 [12], (EEG) nr 1358/77 [13], (EEG) nr 1789/81 [14], (EEG) nr 193/82 [15], (EEG) nr 1010/86 [16], (EEG) nr 2225/86 [17], om allmänna regler för genomförandet av densamma.

[6] EGT L 252, 25.9.1999, s. 1. Förordning senast ändrad genom kommissionens förordning (EG) nr 1381/2000 av den 28 juni 2000 om ändring av exportbidragen för vitsocker och råsocker som exporteras i obearbetat skick (EGT L 156, 29.6.2000, s. 36).

[7] Rådets förordning (EEG) nr 206/68 av den 20 februari 1968 om fastställande av rambestämmelser för avtal och branschöverenskommelser rörande inköp av betor (EGT L 47, 23.2.1968, s. 1). Förordning senast ändrad genom Anslutningsakten för Österrike, Finland och Sverige (EGT C 241, 29.8.1994, s. 124).

[8] Rådets förordning (EEG) nr 431/68 av den 9 april 1968 om fastställande av en standardkvalitet för råsocker samt gemenskapens gränsövergångsställe för beräkning av cif-pris för socker (EGT L 89, 10.4.1968, s. 3). Förordning senast ändrad genom förordning (EG) nr 3290/94 (EGT L 349, 31.12.1994, s. 105).

[9] Rådets förordning (EEG) nr 447/68 av den 9 april 1968 om allmänna bestämmelser för interventionsköp av socker (EGT L 91, 12.4.1968, s. 5). Förordning senast ändrad genom förordning (EEG) nr 1359/77 (EGT L 156, 25.6.1977, s. 7).

[10] Rådets förordning (EEG) nr 2049/69 av den 17 oktober 1969 om fastställande av allmänna bestämmelser för denaturering av socker avsett till djurfoder (EGT L 263, 21.10.1969, s. 1). Förordning senast ändrad genom förordning (EG) nr 260/96 (EGT L 34, 13.2.1996, s. 16).

[11] Rådets förordning (EEG) nr 793/72 av den 17 april 1972 om fastställande av standardkvalitet för vitsocker (EGT L 94, 21.4.1972, s. 1).

[12] Rådets förordning (EEG) nr 741/75 av den 18 mars 1975 om särskilda bestämmelser för inköp av sockerbetor (EGT L 74, 22.3.1975, s. 2).

[13] Rådets förordning (EEG) nr 1358/77 av den 20 juni 1977 om allmänna bestämmelser om kompensation för lagringskostnader för socker samt om upphävande av förordning (EEG) nr 750/68 (EGT L 156, 25.6.1977, s. 4). Förordning senast ändrad genom förordning (EEG) nr 3042/78 (EGT L 361, 23.12.1978, s. 8).

[14] Rådets förordning (EEG) nr 1789/81 av den 30 juni 1981 om allmänna bestämmelser för systemet med minimilager inom sockersektorn (EGT L 177, 1.7.1981, s. 39). Förordning senast ändrad genom förordning (EG) nr 725/97 (EGT L 108, 25.4.1997, s. 13).

[15] Rådets förordning (EEG) nr 193/82 av den 26 januari 1982 om allmänna bestämmelser för överföring av kvoter inom sockersektorn (EGT L 21, 2.1.1982, s. 3).

[16] Rådets förordning (EEG) nr 1010/86 av den 25 mars 1986 om allmänna bestämmelser för produktionsbidrag för vissa sockerprodukter som används inom den kemiska industrin (EGT L 94, 9.4.1986, s. 9). Förordning senast ändrad genom förordning (EG) nr 1888/2000 (EGT L 227, 7.9.2000, s. 15).

[17] Rådets förordning (EEG) nr 2225/86 av den 15 juli 1986 om åtgärder för avsättning av socker som producerats i de franska utomeuropeiska departementen och för utjämning av prisskillnaderna mellan detta socker och förmånsråsocker (EGT L 194, 17.7.1986, s. 7).

(34) I förordning (EG) nr 2038/1999 inrättas ett system med kompensation för lagringskostnader. Eftersom det i den ordning som inrättas genom den här förordningen inte föreskrivs något sådant system bör det antas övergångsbestämmelser för att underlätta övergången från det gamla till det nya systemet. För detta ändamål bör först och främst en avstämning göras beträffande det gamla systemet för kompensation för lagringskostnader och restbeloppet bör, beroende på om det är negativt eller positivt, debiteras respektive krediteras systemet för finansiering av avsättningen av gemenskapens överskottsproduktion inom sockersektorn och därefter bör avsättningsdagen, vid beräkningen av lagringsavgifterna för socker som finns i lager när denna förordning träder i kraft, anses vara den sista dagen av regleringsåret 2000/01.

(35) För att underlätta övergången från den ordning som inrättas genom förordning (EG) nr 2038/1999 till den nya ordning som föreskrivs i den här förordningen bör det göras möjligt att anta övergångsbestämmelser.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE:

Artikel 1 Räckvidd och definitioner

1. Den gemensamma organisation av marknaden för socker som införs genom denna förordning skall omfatta följande produkter:

KN-nummer // Varuslag

a) 1701 // Socker från sockerrör eller sockerbetor, samt kemiskt ren sackaros, i fast form

b) 1212 91 1212 92 00 // Sockerbetor Sockerrör

c) 1703 // Melass erhållen vid utvinning eller raffinering av socker

d) 1702 20 1702 60 95 1702 90 99 1702 90 60 1702 90 71 2106 90 59 // Lönnsocker och sirap av lönnsocker Annat socker i fast form och sirap, inte innehållande tillsats av aromämnen eller färgämnen, med undantag av laktos, glukos, maltodextrin och isoglukos Konstgjord honung, även blandad med naturlig honung Sockerkulör innehållande minst 50 viktprocent sackaros beräknat på torrvaran Annan sirap och andra sockerlösningar med tillsats av aromämnen eller färgämnen än isoglukos, laktos, glukos och maltodextrin

e) 2303 20 // Betmassa, bagass och annat avfall från sockerframställning

f) 1702 30 10 1702 40 10 1702 60 10 1702 90 30 // Isoglukos

g) 2106 90 30 // Isoglukossirap med tillsats av aromämnen eller färgämnen

h) 1702 60 80 1702 90 80 // Inulinsirap

2. I denna förordning avses med

a) vitsocker: socker utan tillsats av aromämnen, färgämnen eller andra ämnen och som i torrt tillstånd innehåller minst 99,5 viktprocent sackaros, fastställt enligt polarisationsmetoden,

b) råsocker: socker utan tillsats av aromämnen, färgämnen eller andra ämnen och som i torrt tillstånd innehåller mindre än 99,5 viktprocent sackaros, fastställt enligt polarisationsmetoden.

c) isoglukos: produkt framställd på basis av glukos eller polymerer därav som i torrt tillstånd innehåller minst 10 viktprocent fruktsocker.

d) inulinsirap: en produkt som erhålls omedelbart efter hydrolys av inulin eller oligofruktos och som i torrt tillstånd innehåller minst 10% fruktos i fri form eller som sackaros.

e) A-socker eller A-isoglukos: den kvantitet socker och isoglukos som företaget i fråga tillverkar inom ramen för sin A-kvot och som hänför sig till ett visst regleringsår.

f) B-socker eller B-isoglukos: den kvantitet socker och isoglukos som företaget i fråga tillverkar utöver sin A-kvot men inom ramen för summan av sin A-kvot och B-kvot och som hänför sig till ett visst regleringsår.

g) C-socker eller C-isoglukos: den kvantitet socker eller isoglukos som produceras under ett visst regleringsår och som producerats antingen av ett företag utöver summan av dess A- och B-kvoter eller av ett företag som inte har någon kvot.

h) A-sockerbeta A: alla sockerbetor som bearbetas till A-socker.

i) B-sockerbeta: alla sockerbetor som bearbetas till B-socker.

j) A-inulinsirap: varje kvantitet inulinsirap, uttryckt som socker/isoglukosekvivalent, som under ett visst regleringsår producerats inom ramen för företagets A-kvot.

k) B-inulinsirap: varje kvantitet inulinsirap, uttryckt som socker/isoglukosekvivalent, som under ett visst regleringsår producerats utöver företagets A-kvot, dock utan att överskrida summan av dess A-och B-kvoter.

l) C-inulinsirap: varje kvantitet inulinsirap, uttryckt som socker/isoglukosekvivalent, som under ett visst regleringsår antingen har producerats utöver summan av det aktuella företagets A-och B-kvoter eller har tillverkats av ett företag som inte har några kvoter.

m) Regleringsår: Perioden mellan den 1 juli och den 30 juni påföljande år för samtliga produkter enligt punkt 1.

AVDELNING I DEN INRE MARKNADEN Kapitel 1 PRISSYSTEM

Artikel 2

1. Under regleringsåren 2001/02 och 2002/03 skall för vitsocker,

a) interventionspriset vara 63,19 EUR/100 kg

b) ett härlett interventionspris fastställas varje år för varje underskottsområde.

2. Under regleringsåren 2001/02 och 2002/03 skall interventionspriset för råsocker vara 52,37 EUR/100 kg.

Om det visar sig nödvändigt att saluföra råsocker som har framställts i ett underskottsområde, får ett härlett interventionspris fastställas för sådant socker.

3. De interventionspriser som avses i punkterna 1 och 2 skall tillämpas på oförpackat socker, fritt fabrik, lastat på ett transportmedel efter köparens val.

De skall gälla för vitsocker och råsocker av de standardkvaliteter som fastställs i bilaga I.

4. Kommissionen skall i enlighet med det förfarande som anges i artikel 42.2 varje år fastställa härledda interventionspriser för vitsocker och vid behov härledda interventionspriser för råsocker.

De härledda interventionspriserna skall fastställas med beaktande av kostnaderna för transport av socker från överskottsområden till underskottsområden.

Kommissionen får enligt samma förfarande ändra bilaga I.

Artikel 3

1. För regleringsåren 2001/02 och 2002/03 skall baspriset för sockerbetor av standardkvalitet vara 47,67 EUR per ton vid leverans till uppsamlingsstället.

Egenskaperna hos en sockerbeta av standardkvalitet fastställs i bilaga II.

2. Kommissionen får i enlighet med förfarandet i artikel 42.2 ändra bilaga II.

Artikel 4

1. För regleringsåren 2001/02 och 2002/03 skall

a) minimipriset för A-sockerbetor vara 46,72 EUR per ton, och

b) med förbehåll för tillämpningen av artikel 15.5, minimipriset för B-sockerbetor vara 32,42 EUR.

2. För de områden för vilka det fastställs ett härlett interventionspris för vitsocker skall minimipriserna på A-betor och B-betor höjas med ett belopp som är lika med skillnaden mellan det härledda interventionspriset för området i fråga och interventionspriset och detta belopp omräknas sedan med koefficienten 1,30.

Artikel 5

1. Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 21 och de bestämmelser som antagits med stöd av artikel 14, skall sockerfabrikanterna vara skyldiga att betala lägst ett minimipris med sådana pristillägg eller prisavdrag som motsvarar avvikelser från standardkvaliteten, när de köper betor som

a) är lämpade för förädling till socker,

och

b) är avsedda för förädling till socker.

2. Det minimipris som avses i punkt 1 skall vara följande:

a) I icke-underskottsområden skall det motsvara

-minimipriset på A-betor, när det är fråga om betor som skall förädlas till A-socker,

-minimipriset på B-betor, när det är fråga om betor som skall förädlas till B-socker.

b) I underskottsområden skall det motsvara

-minimipriset på A-betor omräknat i enlighet med artikel 4.2, när det är fråga om betor som skall förädlas till A-socker,

-minimipriset på B-betor omräknat i enlighet med artikel 4.2, när det är fråga om betor som skall förädlas till B-socker.

3. Tillämpningsföreskrifter till denna artikel och storleken på pristilläggen och prisavdragen skall fastställas i enlighet med förfarandet i artikel 42.2.

Artikel 6

1. Eventuella branschavtal och avtal som ingåtts mellan köpare och säljare av betor skall stå i överensstämmelse med rambestämmelserna enligt bilaga III, särskilt med avseende på villkoren för köp, leverans och mottagande av betor, samt betalning.

2. Villkoren för köp av sockerrör skall anges i branschavtal mellan sockerrörsodlarna och sockerproducenterna i gemenskapen.

Villkoren för köp av de jordbruksråvaror som används för att tillverka inulinsirap skall fastställas i branschavtal mellan gemenskapens odlare av dessa råvaror och tillverkarna av inulinsirap.

3. Vid behov skall tillämpningsföreskrifter för punkterna 1 och 2 utfärdas i enlighet med förfarandet i artikel 42.2.

4. Om branschavtal saknas får medlemsstaten i fråga inom ramen för denna förordning vidta de åtgärder som behövs för att skydda berörda parters intressen.

Medlemsstaten skall i så fall genast informera kommissionen om de åtgärder som vidtagits med stöd av första stycket.

Artikel 7

1. Det interventionsorgan som varje sockerproducerande medlemsstat utsett har under hela regleringsåret skyldighet att, på de villkor som skall fastställas i enlighet med punkt 5, köpa in allt vitsocker och råsocker, framställt av betor och sockerrör som skördats inom gemenskapen, som interventionsorganet blir erbjudet att köpa, förutsatt att ett avtal avseende lagring av sockret i fråga dessförinnan ingåtts mellan säljarna och interventionsorganet.

Interventionsorganen skall, allt efter omständigheterna, köpa in till det interventionspris eller det härledda interventionspris som gäller för det område i vilket sockret befinner sig vid tidpunkten för köpet. Om kvaliteten på sockret avviker från den standardkvalitet för vilken interventionspriset fastställts, skall priset justeras genom tillägg eller avdrag.

2. Beslut får fattas om att låta ett bidrag utgå för socker som uppfyller kriterierna enligt artikel 23.2 i fördraget och som har blivit otjänligt för konsumtion.

3. Beslut får fattas om att bevilja produktionsbidrag för de produkter som räknas upp i artikel 1.1 a, 1.1. f och 1.1 h och för sirap enligt artikel 1.1 d som uppfyller kriterierna i artikel 23.2 i fördraget och som används vid tillverkningen av vissa produkter inom den kemiska industrin.

4. Lämpliga åtgärder skall vidtas i fråga om transportkostnader och eventuella lagringskostnader för socker som producerats i de franska utomeuropeiska departementen.

I den utsträckning det behövs för att säkra leveranserna till raffinaderierna skall råsocker som framställts ur sockerbetor som skördats i gemenskapen kunna omfattas av de åtgärder som anges i första stycket.

När denna artikel tillämpas skall med "raffinaderi" avses en produktionsenhet vars verksamhet uteslutande består i att raffinera antingen råsocker eller sirap som framställts före kristalliseringsstadiet.

5. Tillämpningsföreskrifter för denna artikel skall utfärdas i enlighet med förfarandet i artikel 42.2 och skall särskilt avse

-de minimikvaliteter och minimikvantiteter som krävs för intervention,

-de tillägg och avdrag som är tillämpliga vid intervention,

-förfarandena vid och villkoren för interventionsorganens övertagande,

-villkoren för tilläggsbelopp och storleken på sådana tilläggsbelopp,

-villkoren för produktionsbidrag och storleken på sådana bidrag,

-de riktlinjer som avses i punkt 4.

Artikel 8

Då artikel 31 tillämpas i syfte att bidra till att säkra försörjningen av gemenskapen i dess helhet eller av något av dess områden skall kommissionen i enlighet med det förfarande som avses i 42.2 besluta om särskilda interventionsåtgärder.

Sådana åtgärder får emellertid inte leda till att sockerproducenterna inom gemenskapen tvingas att sälja socker till interventionsorganen.

Artikel 9

1. Interventionsorganen får endast sälja socker till ett pris som är högre än interventionspriset.

Beslut kan emellertid fattas om att interventionsorganen får sälja socker till ett pris som är detsamma som eller lägre än interventionspriset om sockret är avsett

-till djurfoder, eller

-för export, antingen i obearbetat skick eller efter förädling till sådana varor som anges i bilaga I till fördraget eller till sådana varor som anges i bilaga V till denna förordning.

2. Utan hinder av punkt 1 kan det beslutas att interventionsorganen skall ställa socker i obearbetat skick till välgörenhetsorganisationers förfogande för gratis distribution - i den mån dessa är godkända av medlemsstaten i fråga eller, om något godkännande av sådana organisationer inte har beviljats i den medlemsstaten, av kommissionen - till ett pris som understiger interventionspriset eller gratis när organisationerna är aktivt engagerade i enstaka aktioner för katastrofhjälp och sockret är avsett för konsumtion på gemenskapens inre marknad.

3. Tillämpningsföreskrifter för denna artikel skall antas och beslutet att ställa socker till förfogande på det sätt som anges i punkt 2 skall fattas i enlighet med förfarandet i artikel 42.2.

Kapitel 2 KVOTSYSTEM

Artikel 10

1. Kapitel 2 skall tillämpas på regleringsåren 2001/02 och 2002/03.

2. Baskvantiteterna för produktion av A- och B-socker, isoglukos och inulinsirap skall vara de som fastställs i artikel 11.2.

3. För att gemenskapens åtaganden inom ramen för det avtal om jordbruket som har ingåtts i enlighet med artikel 300.2 i fördraget skall kunna genomföras kan avsättningsgarantierna för socker, isoglukos och inulinsirap som producerats inom ramen för kvoterna minskas för ett eller flera regleringsår.

4. För tillämpningen av punkt 3 skall det, före den 1 oktober, för varje regleringsår fastställas en garantikvantitet inom ramen för kvoterna med ledning av den beräknade produktionen, importen, förbrukningen, lagringen, överföringen och det överskott som kan exporteras samt den förväntade genomsnittliga förlust som belastar systemet för självfinansiering enligt artikel 15.1 d. När dessa beräkningar visar att det överskott som kan exporteras för regleringsåret i fråga överstiger maximigränsen i överenskommelsen, skall garantikvantiteten minskas med skillnaden i enlighet med förfarandet i artikel 42.2. Denna skillnad skall fördelas mellan socker, isoglykos och inulinsirap enligt den procentsats som utgörs av summan av A- och B-kvoterna för var och en av produkterna inom gemenskapen. Därefter fördelas skillnaden per medlemsstat och respektive produkt med hjälp av de fördelingskoefficienter som anges i tabellen som följer.

>Plats för tabell>

5. Medlemstaten fördelar sedan sin egen skillnad mellan de producentföretag som är etablerade på dess territorium på grundval av förhållandet mellan företagens A- och B-kvot för produkten i fråga och medlemsstatens baskvantiteter A- och B för produkten i fråga.

Den produktion av socker, isoglykos och inulinsirap som överstiger garantikvantiteten skall betraktas som C-socker, C-isoglykos och C-inulinsirap.

6. Villkoren för tillämpningen av denna artikel liksom minskningen av garantikvantiteten och, när så år nödvändigt, en ändring av denna i syfte att fastställa en garantikvantitet för följande regleringsår, skall beslutas i enlighet med artikel 42.2.

Artikel 11

1. Medlemsstaterna skall i enlighet med de villkor som anges i detta kapitel inom sitt territorium tilldela en A-kvot och en B-kvot till varje socker-, isoglukos- eller inulinsirapsproducerande företag som under regleringsåret 2000/01 erhållit en A-kvot och en B-kvot.

2. För tilldelning av A-kvoter och B-kvoter enligt punkt 1 skall följande baskvantiteter gälla:

1. Baskvantitet A

>Plats för tabell>

(1) I ton vitsocker.

(2) I ton torrvara.

(3) I ton torrvara, uttryckt som vitsockerekvivalent/isoglukosekvivalent.

2. Baskvantitet B

>Plats för tabell>

(1) I ton vitsocker.

(2) I ton torrvara.

(3) I ton torrvara, uttryckt som vitsockerekvivalent/isoglukosekvivalent.

3. Utan hinder av artikel 10.3-6 och artikel 12 skall A- och B-kvoterna för sockerproducerande företag, isoglukosproducerande företag och inulinsiraps producerande företag vara de kvoter som medlemsstaterna beviljat för regleringsåret 2000/01 före tillämpningen av artikel 26.5 i förordning (EG) nr 2038/1999 beroende av vilka baskvantiteter som fastställts i punkt 2 i enlighet med artikel 10.5.

4. Närmare föreskrifter för hur denna artikel skall tillämpas skall vid behov antas enligt det förfarande som fastställs i artikel 42.2.

Artikel 12

1. Medlemsstaterna får omfördela A-kvoter och B-kvoter mellan företagen på de villkor som anges i denna artikel med beaktande av samtliga berörda parters intressen, i synnerhet sockerbetsproducenternas och sockerrörsproducenternas intressen.

Första stycket gäller inte inulinsirap.

2. Medlemsstaterna får minska A-kvoten och B-kvoten för vart och ett av de sockertillverkande eller isoglukostillverkande företag som är etablerat på deras territorium med en sammanlagd kvantitet som från fall till fall inte får överstiga 10% av den A-kvot eller av den B-kvot som fastställts för vart och ett av företagen i enlighet med artikel 11.

Den övre gräns på 10% som anges i första stycket skall inte tillämpas i Italien, Spanien och de franska utomeuropeiska departementen i de fall överföringen av kvoter sker på grundval av omstruktureringsplaner inom sockerbets-, sockerrörs- och sockersektorerna i den aktuella regionen, i den utsträckning det är nödvändigt för att dessa planer skall kunna genomföras.

Omstruktureringsplanerna och därmed sammanhängande åtgärder rörande A-kvoterna och B-kvoterna skall utan dröjsmål anmälas till kommissionen.

3. De kvantiteter som har frigjorts ur en A-kvot eller B-kvot skall av medlemsstaterna omfördelas till ett eller flera andra företag, med eller utan egen kvot, som ligger i samma område enligt avgränsningarna i artikel 11.2 som de företag från vilka kvantiteterna frigjorts.

Dock får Frankrike minska de A-kvoter som fastställts i enlighet med artikel 11 för företag i landets utomeuropeiska departement med sammanlagt högst 30 000 ton vitsocker och sedan omfördela de frigjorda kvantiteterna till ett eller flera andra företag i moderlandet. A-kvoten för vart och ett av de berörda företagen får efter minskningen inte understiga den genomsnittliga sockerproduktion inom ramen för baskvoten som noterats för företaget under regleringsåren 1977/78 till 1979/80.

4. Bestämmelser beträffande ändring av kvoterna vid eventuella sammanslagningar eller överlåtelse av företag anges i bilaga IV.

5. Tillämpningsföreskrifter för denna artikel skall vid behov antas i enlighet med det förfarande som fastställs i artikel 42.2.

Artikel 13

1. C-socker som inte överförs med stöd av artikel 14, C-isoglukos och C-inulinsirap får inte avsättas på gemenskapens inre marknad utan skall exporteras i obearbetat skick före den 1 januari efter utgången av det aktuella regleringsåret.

Artiklarna 7, 27 och 33 gäller inte C-socker, C-isoglukos och C-inulinsirap.

2. Undantagsvis, och endast i den utsträckning som behövs för att säkra gemenskapens försörjning av socker, får beslutas att artikel 33 skall tillämpas på C-socker. Om så sker skall på samma gång beslut fattas om att hela kvantiteten av det aktuella C-sockret får slutligt avsättas på den interna marknaden utan att avgiften enligt punkt 3 i denna artikel tas ut.

3. Tillämpningsföreskrifter för denna artikel skall antas i enlighet med förfarandet i artikel 42.2.

Tillämpningsföreskrifterna skall särskilt innehålla regler om att en avgift skall tas ut på sådant C-socker, C-isoglukos och C-inulinsirap för vilket export i obearbetat skick inom den fastlagda tiden inte har bevisats före ett visst datum, som skall fastställas.

Artikel 14

1. Vart och ett av företagen får besluta att helt eller delvis överföra den kvantitet socker som företaget tillverkar utöver sin A-kvot till påföljande regleringsår, varvid denna tillverkning skall räknas som en del av det årets produktion. Detta beslut skall vara oåterkalleligt.

Varje företag kan besluta att till följande regleringsår föra över hela eller delar av produktionen av A-socker och B-socker som blivit produktion av C-socker genom tillämpning av artikel 10.3-6, varvid denna tillverkning skall räknas som en del av det årets produktion. Detta beslut skall vara oåterkalleligt. Dessutom skall det inte omfattas av de eventuella begränsningar som anges i punkt 4.

2. Företag som beslutar i enlighet med punkt 1 skall

-före den 1 februari underrätta den berörda medlemsstaten om den eller de kvantiteter socker som skall överföras, och

-åta sig att lagra denna eller dessa överförda kvantiteter under en tid av elva på varandra följande månader där periodens början ännu inte är fastställd.

Datumangivelsen den 1 februari som avses i första stycket första strecksatsen skall

a) för företag som är etablerade i Spanien ersättas med datumet den 15 april när det gäller produktion av betsocker och med datumet den 20 juni när det gäller produktion av rörsocker,

b) för företag som är etablerade i Förenade kungariket ersättas med datumet den 15 februari,

c) för företag som är etablerade i de franska utomeuropeiska departementen Guadeloupe och Martinique ersättas med datumet den 1 maj.

Om ett företags slutliga produktion för det aktuella regleringsåret är mindre än vad som uppskattades när beslutet om överföring fattades, får storleken på den överförda kvantiteten justeras retroaktivt före den 1 augusti påföljande regleringsår.

3. I fall av naturkatastrofer såsom exempelvis torka och översvämningar som drabbar en region i gemenskapen får beslut i enlighet med det i artikel 42.2 angivna förfarandet fattas om att den obligatoriska lagringsperiod som avses i punkt 2 första stycket andra strecksatsen skall minskas för en så stor kvantitet socker att den nämnda regionens normala försörjning kan säkerställas.

4. Närmare tillämpningsföreskrifter till denna artikel, vari kan ingå bestämmelser om en övre gräns för de sockerkvantiteter som får överföras, skall utfärdas i enlighet med förfarandet i artikel 42.2.

Tillämpningsföreskrifterna skall särskilt innehålla en regel om att en avgift skall tas ut på allt sådant socker enligt punkt 2 första stycket andra strecksatsen som avsätts under den föreskrivna lagringsperioden.

Artikel 15

1. Före utgången av varje regleringsår skall följande uppgifter fastställas:

a) Beräknad produktion av A- och B-socker, A- och B-isoglukos och A- och B-inulinsirap under det aktuella regleringsåret.

b) Beräknad kvantitet socker, isoglukos och inulinsirap som avyttras för konsumtion inom gemenskapen under det aktuella regleringsåret.

c) Det överskott som kan exporteras, vilket erhålls genom att kvantiteten enligt a minskas med kvantiteten enligt b.

d) Beräknad genomsnittlig förlust eller intäkt per ton socker för de exportåtaganden som gjorts med avseende på det aktuella regleringsåret. Den genomsnittliga förlusten eller intäkten skall vara lika med skillnaden mellan det totala bidragsbeloppet och det totala avgiftsbeloppet för den totala kvantitet för vilken exportåtaganden gjorts.

e) En uppskattning av den totala förlusten eller den totala intäkten, vilken erhålls genom att det överskott som avses i c multipliceras med den genomsnittliga förlust eller intäkt som avses i d.

2. Före utgången av regleringsåret 2002/03 och utan att det påverkar tillämpningen av artikel 10.3-6 skall följande fastställas kumulativt för regleringsåren 2001/02 och 2002/03:

a) Det överskott som kan exporteras, framräknat på grundval av den slutgiltiga produktionen av A- och B-socker, A- och B-isoglukos, A- och B-inulinsirap, å ena sidan, och den slutgiltiga kvantitet socker, isoglukos och inulinsirap som avsatts för förbrukning inom gemenskapen, å andra sidan.

b) Den genomsnittliga förlust eller intäkt per ton socker som uppkommit vid fullgörandet av de totala exportåtagandena i fråga, beräknad i enlighet med bestämmelserna i punkt 1 d andra stycket.

c) Den totala förlusten eller intäkten, beräknad genom att det överskott som avses i a multipliceras med den genomsnittliga förlusten eller intäkten enligt b.

d) Totalsumman av de basproduktionsavgifter och B-avgifter som tagits ut. Den beräknade totala förlusten eller intäkten enligt punkt 1 e skall justeras på grundval av skillnaden mellan de belopp som fastställts enligt c och d.

3. Om fastställelsen av de uppgifter som avses i punkt 1, efter justering i enlighet med punkt 2 och utan att det påverkar tillämpningen av artikel 18.1, resulterar i en beräknad total förlust, skall denna förlust divideras med den beräknade produktionen av A- och B-socker, A- och B-isoglukos samt A- och B-inulinsirap under det aktuella regleringsåret. Ett belopp som motsvarar det tal som på så sätt räknas fram skall tas ut av de tillverkande företagen som en basproduktionsavgift på deras produktion av A- och B-socker, A- och B-isoglukos samt A- och B-inulinsirap.

Denna avgift skall emellertid inte överstiga

-när det gäller sockret i fråga, ett belopp som är lika med 2% av interventionspriset för vitsocker,

-när det gäller inulinsirapen i fråga, uttryckt som socker/isoglukosekvivalent med tillämpning av koefficienten 1,9, det belopp som högst skall betalas för vitsocker, och

-när det gäller isoglukosen i fråga, den del av basproduktionsavgiften som skall betalas av sockertillverkarna.

4. Om den maximalt tillåtna basproduktionsavgiften inte helt täcker den sammanlagda förlust som avses i punkt 3 första stycket, skall restbeloppet divideras med den beräknade produktionen av B-socker, B-isoglukos och B-inulinsirap under det aktuella regleringsåret. Det belopp, som på så sätt räknas fram, skall tas ut av de tillverkande företagen som B-avgift på deras produktion av B-socker, B-isoglukos och B-inulinsirap.

Om inte annat följer av punkt 5 får denna avgift emellertid inte överstiga

-när det gäller B-socker, ett belopp som är lika med 30% av interventionspriset för vitsocker,

-när det gäller B-inulinsirap, uttryckt som socker/isoglukosekvivalent genom tillämpning av koefficienten 1,9, det belopp som högst skall betalas för B-vitsocker, samt

-när det gäller B-isoglukos, den del av B-avgiften som skall betalas av sockertillverkarna.

5. Om det visar sig av de uppgifter som fastställts i enlighet med punkt 1, att den beräknade sammanlagda förlusten för det löpande regleringsåret, på grund av det tak som är satt i punkterna 3 och 4 för basproduktionsavgiften och B-avgiften sannolikt inte kommer att täckas av intäkterna från dessa avgifter, skall det maximala procenttal som anges i punkt 4 första strecksatsen justeras i nödvändig omfattning i syfte att täcka den sammanlagda förlusten, utan att dock tillåtas överstiga 37,5%.

Det justerade maximala procenttalet för B-avgiften med avseende på det löpande regleringsåret skall fastställas före den 15 september samma regleringsår. Minimipriset för B-sockerbetor enligt artikel 4.1 b skall ändras i enlighet med detta.

6. Förluster, som uppstår genom att det beviljas produktionsbidrag enligt artikel 7.3, skall räknas in i den sammanlagda förlust som avses i punkt 1 e.

7. De avgifter som avses i denna artikel skall tas ut av medlemsstaterna.

8. Tillämpningsföreskrifter till denna artikel skall utfärdas i enlighet med förfarandet i artikel 42.2 och skall särskilt avse

-de avgiftsbelopp som skall tas ut,

-justeringen av det maximala procenttalet för B-avgiften,

-det justerade minimipriset för B-betor som svarar mot det justerade maximala procenttalet för B-avgiften.

Artikel 16

1. Om den sammanlagda förlust som konstaterats i enlighet med artikel 15.1 och 15.2 för ett visst regleringsår inte helt täcks av intäkterna från produktionsavgifterna för samma regleringsår sedan artikel 15.3-15.5 tillämpats skall, utan att det påverkar tillämpningen av artikel 4, en tilläggsavgift tas ut av företagen så att den del av den sammanlagda förlusten i fråga som inte täckts av dessa intäkter helt uppvägs.

2. Tilläggsavgiften skall beräknas för vart och ett av de företag som producerar socker, isoglukos eller inulinsirap genom att multiplicera det sammanlagda belopp som företaget skall betala i produktionsavgifter för regleringsåret i fråga med en koefficient som skall fastställas. Denna koefficient skall för gemenskapen i dess helhet utgöras av förhållandet mellan å ena sidan den sammanlagda förlust som konstaterats för regleringsåret i enlighet med artikel 15 och 33.2, å andra sidan intäkterna från den basproduktionsavgift och B-avgift som socker-, isoglukos- och inulinsirapstillverkarna skall betala med avseende på samma regleringsår, minskat med talet 1.

3. Tilläggsavgiften skall betalas av de berörda företagen före den 15 december närmast efter det regleringsår för vilket den skall betalas.

Sockerproducenterna kan begära att de som säljer sockerbetor respektive sockerrör som producerats i gemenskapen till en del ersätter den tilläggsavgift som uttagits. Ersättningen kan som mest uppgå till det maximala belopp enligt artikel 15 som säljarna av sockerbetor och sockerrör bidrar med till betalning av basproduktionsavgiften och B-avgiften för regleringsåret i fråga multiplicerat med den koefficient som avses i punkt 2.

Ersättningen enligt andra stycket skall betalas för sockerbetor som levereras under regleringsåret i fråga. De berörda parterna kan emellertid komma överens om att ersättningen skall betalas för betor som levereras under påföljande regleringsår.

4. Vid uppgiftsregistreringen enligt artikel 15.2 skall intäkterna från den tilläggsavgift som avses i punkt 1 beaktas.

5. Tillämpningsföreskrifter till denna artikel, särskilt den koefficient som avses i punkt 2, skall utfärdas i enlighet med förfarandet i artikel 42.2.

Artikel 17

1. Inulinsirapstillverkarna får kräva att säljarna av den jordbruksbasprodukt som används för att tillverka inulinsirapen skall bära en del av de basproduktionsavgifter, B-avgifter och tilläggsavgifter som tas ut av tillverkarna.. Denna andel får inte vara större än den andel som sockerbetsodlarna skall svara för med avseende på det aktuella regleringsåret; den skall fastställas i branschavtal eller avtal och hänsyn skall tas till inköpspriset på den basprodukt som levererats för ändamålet under det aktuella regleringsåret.

2. Tillämpningsföreskrifter till punkt 1 skall vid behov utfärdas i enlighet med förfarandet i artikel 42.2.

Artikel 18

1. Om det efter tillämpning av artiklarna 15 och 16 på regleringsåret 2000/01 visar sig att den sammanlagda förlusten för regleringsåret,

a) inte helt täcks av intäkterna från produktionsavgiften och, i förekommande fall, ytterligare avgifter, skall restbeloppet läggas till den sammanlagda förlust som enligt artikel 15.1 e i denna förordning beräknas för det regleringsår under vilket upptäckten gjordes,

b) är mindre än intäkterna från produktionsavgiften och, i förekommande fall, ytterligare avgifter skall ett belopp motsvarande denna skillnad räknas av från den beräknade sammanlagda förlusten eller, i förekommande fall, läggas till den beräknade sammanlagda intäkt som följer av tillämpningen av artiklarna 15 och 16 för det regleringsår under vilket upptäckten gjordes.

2. Om basproduktionsavgiften är mindre än det maximibelopp som avses i artikel 15.3 eller om B-avgiften är mindre än det maximibelopp som avses i artikel 15.4, vid behov justerat i enlighet med artikel 15.5, skall sockerproducenterna åläggas att till säljarna av sockerbetor betala 60% av skillnaden mellan maximibeloppet på avgiften i fråga och storleken på den avgift som skall tas ut.

Det belopp som skall betalas per ton betor skall gälla för standardkvaliteten.

De pristillägg och prisavdrag som avses i artikel 5 skall tillämpas på detta belopp.

3. Sockerproducenterna inom gemenskapen får begära att de som säljer sockerrör som har producerats i gemenskapen återbetalar 60% av den avgift som tas ut för en viss kvantitet socker.

4. Medlemsstaterna skall, med stöd av uppgifter från sockertillverkarna, se till att betalningen för sockerbetor uppfyller gällande gemenskapsbestämmelser.

5. Tillämpningsföreskrifter för denna artikel skall antas i enlighet med förfarandet i artikel 42.2.

Artikel 19

1. I avtal om leverans av betor avsedda för sockertillverkning skall det göras skillnad mellan betor avsedda för tillverkning av

a) A-socker,

b) B-socker,

c) annat socker än A-socker och B-socker.

Sockerproducenterna skall, med avseende på varje företag, informera den medlemsstat i vilken företaget producerar socker

-om de kvantiteter av sådana sockerbetor som avses i a, för vilka avtal ingåtts före sådd och om den sockerhalt som dessa avtal utgått från, samt

-om det härtill svarande beräknade sockerutbytet.

Medlemsstaterna får begära ytterligare upplysningar.

2. Utan hinder av artikel 5.2 b skall varje sockerproducent som inte före sådd har slutit avtal om leverans av en kvantitet betor motsvarande A-kvoten till minimipriset för A-betor, åläggas att betala lägst detta minimipris för hela den kvantitet betor som företaget i fråga förädlar till socker.

3. Genom branschavtal, som godkänts av den berörda medlemsstaten, får avvikelser göras från punkterna 1 och 2.

4. Tillämpningsföreskrifter till denna artikel fastställs i bilaga III.

5. Närmare tillämpningsföreskrifter till denna artikel och, vid behov, bedömningsgrunder som sockerproducenterna skall beakta när de före sådd skall fördela de betkvantiteter som omfattas av avtal som ingås före sådden mellan betförsäljarna enligt punkt 1, skall fastställas i enlighet med förfarandet i artikel 42.2.

Artikel 20

1. Beslut får fattas om att socker eller isoglukos som används för produktion av vissa produkter inte skall betraktas som produktion enligt detta kapitel.

2. Tillämpningsföreskrifter till denna artikel, särskilt den produktförteckning som avses i punkt 1, skall utfärdas i enlighet med förfarandet i artikel 42.2.

Artikel 21

1. Sockerproducenterna får köpa betor som är avsedda för produktion av C-socker eller av sådant socker som avses i artikel 20, till ett pris som är lägre än minimipriserna för betor enligt artikel 4.1.

2. De berörda sockertillverkarna skall i förekommande fall justera inköpspriset på så sätt att detta blir lägst lika med minimipriset på A-betor när de köper betor som svarar mot den kvantitet socker som

-som avsatts på den inre marknaden enligt artikel 13.3

-eller överförts till nästa regleringsår i enlighet med artikel 14.

3. Tillämpningsföreskrifterna för denna artikel skall vid behov antas i enlighet med det förfarande som anges i artikel 42.2.

AVDELNING II HANDEL MED TREDJE LAND Kapitel 1 ALLMÄN ORDNING

Artikel 22

1. Vid import till eller export från gemenskapen av någon av de produkter som förtecknas i artikel 1.1 a, 1.1 b, 1.1 c, 1.1 d, 1.1 f, 1.1 g och 1.1 h skall en importlicens respektive en exportlicens framläggas.

Licenser skall utfärdas av medlemsstaterna till varje sökande, oavsett dennes etableringsort inom gemenskapen och utan att detta påverkar åtgärder som vidtas för att tillämpa artiklarna 26 och 27.

Import- och exportlicenserna skall gälla inom hela gemenskapen. Sådana licenser skall utfärdas på villkor att en säkerhet ställs som garanti för att produkterna importeras eller exporteras under licensens giltighetstid. Utom i händelse av force majeure, skall säkerheten vara helt eller delvis förverkad om import eller export inte genomförs eller endast genomförs delvis under licensens giltighetstid.

2. Enligt förfarandet i artikel 42.2

a) får det system som avses i punkt 1 utvidgas till att omfatta de produkter som förtecknas i artikel 1.1 e,

b) skall licensernas giltighetstid och andra tillämpningsföreskrifter för denna artikel antas, vilka bl. a. kan omfatta en tidsfrist för utfärdandet av licenser.

Artikel 23

1. Om inte annat föreskrivs i denna förordning skall tullsatserna i Gemensamma tulltaxan tillämpas på de produkter som anges i artikel 1.

2. För att säkerställa att gemenskapsmarknaden genom import från tredje land är tillräckligt försörjd med råsocker för raffinering enligt KN-numren 1701 11 10 och 1701 12 10 och med melass enligt KN-nummer 1703 får kommissionen, enligt det förfarande som föreskrivs i artikel 42.2, genom undantag från bestämmelserna i punkt 1 helt eller delvis tills vidare upphöra med tillämpningen av importtull på dessa produkter och fastställa bestämmelser om sådant eventuellt tillämpningsuppehåll.

Sådant tillämpningsuppehåll får gälla under den period under vilken världsmarknadspriset plus importtullen enligt Gemensamma tulltaxan

-när det gäller råsocker, överstiger interventionspriset för produkten,

-när det gäller melass, ö