SV

Bryssel den 7 december 2009

KOM(2009) 661 slutlig

RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN

Resultattavla för statligt stöd

Rapport om statligt stöd som beviljats av EU-medlemsstaterna

- Uppdatering hösten 2009 -

{SEK(2009) 1638}

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

Inledning (...)3

Statligt stöd mot bakgrund av den ekonomiska krisen (...)3

1. Statligt stöd under 2008 (...)4

2. Tendenser och mönster vad gäller medlemsstaternas beviljanden av statligt stöd (...)5

2.1. Utvecklingen av de statliga stödnivåerna till industri- och tjänstesektorerna (...)6

2.2. Statligt stöd som avsatts för branschövergripande mål av gemensamt intresse (...)7

3. Statligt stöd mot bakgrund av ekonomi- och finanskrisen (...)8

3.1. Kommissionens vägledning i krisärenden (...)8

3.2. Kommissionens interventioner i krisärenden (...)9

3.3. Godkända åtgärder och utnyttjandegrad (...)10

3.4. Statligt stöd som beviljats under 2008 (...)11

4. Förenkling av reglerna för statligt stöd (...)11

4.1. En ny struktur för kontrollen av statligt stöd (...)11

4.2. Bedömning av individuella stöd fokuserad på ett fåtal stora potentiellt snedvridande stöd (...)12

4.3. Nästan 19 % av stödet till industri- och tjänstesektorerna omfattas av gruppundantag (...)13

5. Efterlevnaden av bestämmelserna om statligt stöd (...)13

Inledning

Denna uppdatering av resultattavlan för statligt stöd (nedan kallad resultattavlan) för hösten 2009 beskriver den statliga stödsituationen i de 27 medlemsstaterna för år 2008. Den ger en översikt över stödnivåerna och de mål som fullföljts genom de stöd som beviljats av medlemsstaterna. Rapporten innehåller ett särskilt avsnitt om statligt stöd som beviljats finansinstitut till följd av finans- och ekonomikrisen.

Vidare rapporteras i resultattavlan om de framsteg som gjorts vad gäller utarbetandet av ett omfatttande och sammanhängande reformpaket för statligt stöd som inleddes under 2005 med handlingsplanen för statligt stöd (nedan kallad handlingsplanen). Slutligen presenteras i rapporten de framsteg som gjorts vad gäller efterlevnaden av reglerna om statligt stöd.

Höstens resultattavla består av två delar: Den första ger en översikt av det statliga stöd som beviljats av EU-medlemsstaterna och presenterar fakta, slutsatser, tendenser och mönster när det gäller statligt stöd som beviljats av medlemsstaterna samt de politiska utvecklingstendenserna på området för kontroll av statligt stöd. I bilagan ”Fakta och siffror om statligt stöd i EU-medlemsstaterna” ges ytterligare bakgrundsuppgifter.

Eftas övervakningsmyndighet offentliggör en årlig resultattavla [1] över det statliga stöd som beviljats i Island, Liechtenstein och Norge.

Statligt stöd mot bakgrund av den ekonomiska krisen

Under de senaste tio åren har EU haft en stadig ekonomisk tillväxt (i genomsnitt 1,5 % av BNP) per år. Mellan 2002 och 2007 minskade det statliga stödet till industri- och tjänstesektorerna med i genomsnitt 2 % per år och uppgick under 2007 till 65 miljarder euro, dvs. mindre än 0,5 % av BNP. Samtidigt minskade underskottet i de offentliga finanserna till i genomsnitt 0,8 % av BNP 2007, vilket är det bästa resultat som uppnåtts under de senaste 30 åren [2]. Under samma period minskade arbetslösheten inom EU till 7 % under 2008, vilket är den lägsta nivån sedan en lång tid tillbaka.

Finanskrisen ledde till ett abrupt slut på BNP-tillväxten, låga statliga stödnivåer och minskande underskott i de offentliga finanserna. Under 2008 ökade den totala nivån på det statliga stödet nästan femfaldigt jämfört med 2007 och ökade till 2,2 % av BNP, nästan uteslutande på grund av krisstöd till finanssektorn. Krisstöd till den reala ekonomin genom den tillfälliga ramen för statliga stödåtgärder [3] började genomföras av medlemsstaterna först 2009. Krisstödet ingår därför inte i denna rapport. Den ekonomiska verksamheten har minskat och väntas stabilisera sig först 2010. Även om indikatorer i ett tidigt skede visar tecken på ekonomisk återhämtning beräknas underskotten i den offentliga sektorn inom EU att i genomsnitt uppgå till 6 % av BNP 2009 och till cirka 7 % 2010. Underskotten i den offentliga sektorn har ökat väsentligt och återvänt till samma nivåer som under år 2000. Arbetslösheten väntas stiga till 10 % eller mer och blir en av de största utmaningarna under de kommande åren.

När utlåningen mellan bankerna stoppade upp i september 2008 började medlemsstaterna skjuta till stora stödbelopp till banksektorn för att förhindra en finansiell härdsmälta. Garantisystem, åtföljda av rekaitaliseringsåtgärder och riskskydd till finansinstitut infördes av medlemsstaterna för att säkerställa en fortsatt utlåning till näringslivet. I ett nästa steg började medlemsstaterna, vägledda av den tillfälliga ramen för statliga stödåtgärder, att tillhandahålla ytterligare incitament till den reala ekonomin för att denna skulle kunna fortsätta eller återuppta investeringarna. Europeiska kommissionens politik för statligt stöd har varit en starkt bidragande orsak till att denna – i stort sett framgångsrika – räddningsprocess har kunnat genomföras på ett samordnat sätt. Denna politik har gjort det möjlig att snabbt genomföra stödåtgärder av en helt ny omfattning och garanterat att den inre marknaden inte har störts.

1. Statligt stöd under 2008

Det totala statliga stöd [4] som beviljats av medlemsstaterna uppgick till 279,6 miljarder euro under 2008 eller, i relativa termer, till 2,2 % av BNP i EU-27 [5].… De krisåtgärder som anmäldes av medlemsstaterna under 2008 uppgick till 212,2 miljarder euro eller 1,7 % av BNP. Under 2008 genomförde 13 medlemsstater krisstöd till förmån för finanssektorn (Belgien, Danmark, Tyskland, Irland, Spanien, Frankrike, Lettland, Luxemburg, Nederländerna, Portugal, Finland, Sverige och Förenade kungariket). I slutet av oktober 2009 genomfördes åtgärder för att avhjälpa finanskrisen, vilka godkänts av kommissionen, i alla medlemsstaterna i EU-15 [6] samt Ungern, Lettland och Slovenien.

Om man undantar krisåtgärderna uppgick det totala stödbeloppet till ungefär 67,4 miljarder euro 2008 eller 0,54 % av BNP i EU-27. Stödet till industri- och tjänstesektorerna utgjorde 78 % av det totala statliga stödet och uppgick till 52,9 miljarder euro eller 0,42 % av BNP i EU-27. Stödet till kolindustrin beviljas industri- och tjänstesektorerna. Det uppgick till 2,7 miljarder euro eller 4,1 % av det totala stödet. Resterande stöd delades mellan jordbruks- (11,8 miljarder euro eller 17,5 % av det totala stödet), fiske- (0,2 miljarder euro eller 0,4 % av det totala stödet) och transportsektorerna [7] (2,4 miljarder euro eller 3,6 % av det totala stödet).

Stöd till järnvägar, som på grund av bristen på jämförbara uppgifter inte ingår i något av de totala stöd som anges ovan, uppgår enligt medlemsstaterna till 46 miljarder euro eller 0,4 % av EU:s BNP [8].

De fem länder som beviljat de högsta stöden står för 40,5 miljarder euro eller 60 % av det totala stödet [9]. Tyskland stod för 15,7 miljarder euro eller 23 % av det totala stödet, följt av Frankrike (10,3 miljarder euro eller 15 %), Italien (5,5 miljarder euro eller 8 %), Spanien (5,2 miljarder euro eller 8 %) och Förenade kunagriket (3,8 miljarder euro eller 6 %). Om man ser på stöden i procentandelar av BNP ser situationen annorlunda ut: Ungern beviljade stöd motsvarande 2,4 % av BNP, följt av Malta (2 %), Bulgarien (1,3 %), Finland (1,1 %) och Irland (1,1 %).

2. Tendenser och mönster vad gäller medlemsstaternas beviljanden av statligt stöd

Det Europeiska rådet uppmanade på sitt möte i Lissabon i mars 2000 kommissionen, rådet och medlemsstaterna att öka sina insatser för att minska den allmänna statliga stödnivån, genom att flytta tonvikten från stöd till individuella företag eller sektorer tll att satsa på branschövergripande mål av gemenskapsintresse, som t.ex. sysselsättning, regional utveckling miljö och utbildning eller forskning. Vid senare möten i Europeiska rådet har man upprepat uppmaningen om ”mindre och bättre riktat stöd”. Dessa mål betonades i kommissionens rekommendation om allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken (2005–2008). Mindre och bättre riktat stöd valdes som en av de fyra vägledande principerna i kommissionens handlingsplan för statligt stöd som inleddes under 2005 (SAAP).

Om man tittar på utvecklingen ur ett långsiktigt perspektiv kan man konstatera att den totala nivån på det statliga stöd som beviljades under 1980-talet låg på ungefär 2 % av BNP, minskade till något under 1 % under 1990-talet och till ungefär 0,5 %–0,6 % av BNP under åren 2003–2007. Dessa undantagsåtgärder till följd av krisen ledde till att den totala stödnivån i EU-27 under 2008 ökade till över 2 % av BNP.

Figur 1 [10]: Statligt stöd (totalt) i % av BNP (EU-27, uppgifter fr.o.m. 1992)

(...PICT...)

De minskade utgifterna för statligt stöd under de senaste tio åren och till och med 2007 beror på följande tre viktiga faktorer: För det första har medlemsstaterna på grund av den ekonomiska tillväxten sedan 2000 beviljat betydligt mindre undsättnings- och omstruktureringsstöd till företag i svårigheter. För det andra harhar det statliga stödet till kolsektorn fortsatt att avta, särskilt i Polen, Frankrike, Tyskland och Spanien. För detFör det tredje bidrog både åtagandena inför anslutningen och de fortsatta insatserna efter anslutningen till den nedåtgående tendensen, eftersom medlemsstaterna i EU-12 [11] fortsatte att anpassa sina strategier och praxis avseende statligt stöd till kraven i EU:s lagstiftning och politik på detta område.

Dessa insatser kan ses som ett resultat av ett allmänt konstaterande att ett högt statligt stöd inte bara hindrar en effektiv fördelning av resurserna, utan också leder till att de ekonomiska verksamheterna blir mindre konkurrenskraftiga. Redan under mitten av 1980-talet påbörjades arbetet för att göra en effektiv kontroll av statligt stöd till en nyckelfråga i inremarknadsprogrammet. Kontrollen av att stödbestämmelserna efterlevdes utvidgades och förstärktes under 1990-talet, i samband med EMU, innan de på nytt lanserades vid Europeiska rådets möte i Lissabon under 2000 och genom handlingsplanen för statligt stöd under 2005. Det har resulterat i ett reformpaket för statligt stöd som i huvudsak inriktas på ett bättre riktat stöd, samtidigt som det säkerställs att snedvridningarna reduceras till ett minimum i syfte att bevara den inre marknadens funktion.

Utöver dessa undantagsåtgärder till följd av krisen uppgår det totala stödet till 0,54 % av BNP (67,4 miljarder euro), vilket fortfarande ligger inom de senaste årens genomsnitt. Detta förefaller vara en indikation på att medlemsstaterna, i första hand, fortsatte att följa kontrollen av bestämmelserna för statligt stöd om man bortser från den finans- och ekonomikris som bröt ut under 2008. Den strikta tillämpningen av bestämmelserna om statligt stöd under åren före krisen kan, i andra hand, ses som ett viktigt bidrag till att man på ett snabbt, substantiellt och målinriktat sätt kunnat hantera krisen, utan att underminera den allmänna enigheten om att statligt stöd ska användas försiktigt och efter moget övervägande när det är nödvändigt att nå en gemensamt godtagbar målsättning som står i proportion till det problem som ska lösas.

På grund av de särdrag som kan kopplas till stödet för jordbruk, fiske och transporter är det bara stöd till industri- och tjänstesektorerna som behandlas i de följande avsnitten om stödnivåerna och hur stödet riktas (‎2.1 och ‎2.2).

2.1. Utvecklingen av de statliga stödnivåerna till industri- och tjänstesektorerna

För att bedöma utvecklingen av de statliga stödnivåerna till industri- och tjänstesektorerna på medellång sikt tas ingen hänsyn till krisåtgärderna i detta avsnitt, utan dessa diskuteras separat i kapitel 3.

För EU som helhet har utvecklingen vad gäller nivån på det stöd som beviljas industri- och tjänstesektorn inom EU minskat något jämfört med de två på varandra följande treårsperioderna 2006–2008 och 2003–2005. I genomsnitt uppgick utgifterna för stöd till 52 miljarder euro eller 0,42 % av BNP under 2006–2008, medan genomsnittet under 2003–2005 uppgick till 54 miljarder euro eller 0,46 % av BNP. Detta visar att merparten av medlemsstaterna, med undantag av de särskilda åtgärderna för att avhjälpa finans- och ekonomikrisen, har fortsatt att svara positivt på rådets uppmaning om att minska de totala stödnivåerna.

En majoritet av medlemsstaterna (15) kunde behålla eller t.o.m. minska sina stödnivåer under perioden 2006–2008 jämfört med 2003–2005. Många av länderna i EU-12 nådde en betydande minskning på 1 % av BNP eller mer. Resultatet blev att de genomsnittliga utgifterna i EU-12 minskade till nästan hälften, dvs. från drygt 1 % av BNP under 2003–2005 till något över 0,5 % under 2006–2008. Vissa länder i EU-15 kunde också minska stödnivåerna som nu minskat till ungefär 0,4 % av BNP under perioden 2006–2008 [12], dvs. nästan lika mycket som genomsnittet i EU-27.

Trots den positiva nedåtgående tendensen ökade vissa medlemsstater utgifterna för stöd 2006–2008 [13] jämfört med 2003–2005. Varje ökning beror till stor del på branschövergripande stöd, främst för regional utveckling, miljöskydd, forskning och utveckling samt sysselsättning. Ökningen har dock ännu inte förorsakat en vändning av den totala långsiktiga nedåtgående tendensen i EU som helhet.

Den kortsiktiga utvecklingen från 2007 till 2008 visar att en liten ökning skett under 2008. Utgifterna för statligt stöd för industri- och tjänstesektorerna ökade med cirka 0,04 % av BNP. I exempelvis Tyskland ökade det regionala investeringsstödet i synnerhet i de nya delstaterna [14] och i Spanien ökade stödet för miljöskydd [15]. I Polen ökades sysselsättningsstödet betydligt och infördes nya gruppundantagsåtgärder motsvarande flera hundra miljoner euro i utgifter [16]. Denna kortsiktiga uppåtgående tendens visar att det nuvarande systemet för kontroll av statligt stöd gör det möjligt för medlemsstaterna att snabbt reagera på förändrade ekonomiska behov utan några ytterligare förfaranden med kommissionen. Det viktigaste instrumentet för medlemsstaterna är i detta avseende gruppundantagsåtgärder och anmälda stödordningar som godkänts enligt vilka individuellt stöd kan beviljas till ett stort antal företag (för ytterligare uppgifter se kapitel 4).

2.2. Statligt stöd som avsatts för branschövergripande mål av gemensamt intresse

Branschövergripande statligt stöd, dvs. stöd som inte beviljas specifika sektorer, anses i regel vara bättre lämpat för att korrigera marknadsmisslyckanden och därmed mindre konkurrenssnedvridande än branschspecifikt stöd och stöd för särskilda ändamål. Forskning och utveckling och innovation (nedan kallat FUI), miljöskydd, stöd till små och medelstora företag (nedan kallade SMF), skapande av sysselsättning, främjande av utbildning och stöd till regional ekonomisk utveckling är de viktigaste övergripande målen för det statliga stödet.

För att få en överblick över den underliggande tendensen avseende medlemsstaternas insatser för att rikta om det stöd som inte omfattas av krisen till övergripande mål av gemensamt intresse tas vid denna bedömning [17] inte hänsyn till krisärenden.

Utifrån denna beräkning uppgick stöd som avsatts för branschövergripande mål under 2008 till 46,3 miljarder euro och stod för nästan 88 % av det totala stödet till industri- och tjänstesektorn. Detta ska jämföras med en andel på 80 % 2007, 74 % 2004 och cirka 50 % i mitten på nittiotalet. De tre huvudmål som följdes av medlemsstaterna under 2008 var regionalstöd (26 %), stöd som bedöms enligt riktlinjerna för statligt stöd (24%) [18] och stöd för FUI (16 %). Den underliggande tendensen bekräftar att stödet riktat till branschövergripande mål är på uppåtgående. Under perioden 2003–2005 avsattes i genomsnitt 74 % av stödet för branschövergripande mål medan det under 2006–2008 ökade till 85 %. En liknande bild uppträder om man tittar på antalet medlemsstater som riktar 90 % eller mer av stödet för industri- och tjänstesektorer till branschövergripande mål av gemensamt intresse. Under 2008 var detta fallet för 17 medlemsstater jämfört med 17 under 2007 [19] och 16 under 2006 [20]. Det finns ingen enskild orsak eller mönster för denna utveckling.

För EU som helhet var stödet för sektorsutveckling inklusive undsättnings- och omstruktureringsstödet under 2008 lägre jämfört med 2007 och uppgick till 6,5 miljarder euro eller 12 % av det totala stödet till industri- och tjänstesektorerna [21]. Bortsett från ekonomi- och finanskrisen uppgick undsättnings- och omstruktureringsstödet under 2008 till 557 miljoner euro jämfört med ett årligt genomsnitt på 3,5 miljarder euro under perioden 2003–2005 och till 872 miljoner euro under perioden 2006–2008.

Generellt visar den långsiktiga tendensen att medlemsstaterna fortsätter att rikta en stor andel av stödet till branschövergripande mål. Särskilt riktas stödet i medlemsstaterna i EU-12 gradvis mot branschövergripande mål.

3. Statligt stöd mot bakgrund av ekonomi- och finanskrisen

3.1. Kommissionens vägledning i krisärenden

Till följd av att finanskrisen fördjupades under hösten 2008 lämnade kommissionen vägledning i form av meddelanden om utformning och tillämpning av statligt stöd till banker [22]. I dessa meddelanden medgav kommissionen att krisens allvar motiverade att stödet beviljades på grundval av artikel 87.3 b i EG-fördraget och fastställde en enhetlig ram för medlemsstaternas tillhandahållande av statliga garantier, rekapitaliseringsåtgärder och övertagande av osäkra tillgångar till endera individuella banker eller som ett led i en nationell stödordning. Det viktigaste syftet med vägledningen i dessa meddelanden är att säkerställa att nödåtgärderna, med tanke på den finansiella stabiliteten, garanterar likvärdiga konkurrensvillkor mellan banker i medlemsstaterna samt mellan de banker som tar emot statligt stöd och de som inte gör det. Kommissionens kontroll av statligt stöd syftar till att minimera negativa spridningseffekter vad gäller statliga interventioner mellan medlemsstaterna, mellan stödmottagare med olika riskprofiler och mellan stödmottagare och banker som inte gynnas av statligt stöd, samtidigt som man underlättar att stödordningarnas mål uppnås.

Europeiska rådet [23] har bekräftat sitt åtagande att återupprätta förtroendet och en väl fungerande finansmarknad och betonade att politiska åtgärder på EU-nivå ska överensstämma med principerna för den inre marknaden, säkerställa likartade konkurrensvillkor och ta hänsyn till en trovärdig utträdesstrategi. Detta förfarande innebär, å ena sidan, omfattande omstruktureringar av banker i svårigheter och, å andra sidan, ett återgående till normala marknadsvillkor med banker som är sunda i grunden. På liknande sätt tillämpas de underliggande principerna på företag som bedriver verksamhet i den reala ekonomin som står inför strukturella problem och vilka behöver genomgå omstruktureringsåtgärder för att återställa den långsiktiga lönsamheten.

Kommissionen lämnade en omfattande översikt över sin verksamhet avseende statligt stöd mot bakgrund av ekonomi- och finanskrisen i en särskild version av resultattavlan som offentliggjordes under våren [24]. Den inkluderade detaljerade sammanfattningar av bankmeddelandet, rekapitaliseringsmeddelandet, den tillfälliga ramen för den reala ekonomin, meddelandet om värdeminskade tillgångar [25] och hur dessa hittills har tillämpats. Den 23 juli 2009 antog kommissionen ett meddelande om återställandet av lönsamheten och bedömningen av omstruktureringsåtgärder inom finanssektorn under den rådande krisen enligt reglerna om statligt stöd [26], där det förklaras vilka kriterier som kommissionen kommer att tillämpa på omstruktureringsstödet för banker under perioden i fråga.

3.2. Kommissionens interventioner i krisärenden

Kommissionen har och kommer att fortsätta att spela en nyckelroll vad gäller att samordna medlemsstaternas åtgärder i syfte att behålla likartade konkurrensvillkor, bevara den gemensamma marknadens integritet och bekämpa skadlig protektionism. Kommissionen kommer att fortsätta att noggrant övervaka situationen på marknaden och se över medlemsstaternas stödåtgärder för att säkerställa att de är utformade på ett sätt som så långt det är möjligt begränsar snedvridningar av konkurrensen och bevarar den inre marknadens funktion. Vidare har kommissionen särskilt betonat att stödåtgärderna ska utformas ur ett medellångt till långsiktigt tidsperspektiv, särskilt strävan efter att snabbt återgå till en konkurrensutsatt miljö. Slutligen kommer kommissionen att stödja omstruktureringsförfarandena när det gäller kontroll av statligt stöd.

Exempelvis presenterades en allvarlig risk i Irlands tillkännagivande om att bara täcka sex irländska banker genom en statlig garantiordning för ett stort utflöde av kapital från de konkurrenter som inte omfattades av garantiordningen. Efter påtryckningar från kommissionen bekräftade den irländska regeringen inom några dagar att garantiordningen skulle vara tillgänglig för alla banker med dotterbolag eller filialer i Irland med en betydande närvaro i den inhemska ekonomin [27].

På liknande sätt framhöll kommissionen, när Frankrike anmälde sitt planerade stöd till bilsektorn som ursprungligen gav upphov till konkurrensproblem avseende statligt stöd och bestämmelser på den inre marknaden, otvetydigt att varje stöd som beviljats enligt ytterligare icke-kommersiella villkor avseende investeringarnas placering (och/eller den geografiska fördelningen av omstruktureringsåtgärder i ett annat tillfälle) inte kunde anses vara förenligt. Efter intensiva diskussioner mellan kommissionen och de franska myndigheterna lämnade Frankrike åtaganden för att undvika alla villkor som stred med den inre marknadens regler [28]. Denna linje har behållits i alla andra ärenden, särskilt vad gäller de tyska planerna för Opel [29].

I ärendet Bradford&Bingley [30] garanterade kommissionen att stödmottagarna kommer att bli icke-professionella insättare i banken. Den statliga interventionen gjorde det möjligt att fortsätta bankens verksamhet med kunder i slutkundsledet genom att sälja av denna verksamhet så att banken kunde upphöra med den del som befann sig i svårigheter.

Ändamålsenligheten med stödordningar för banker, tillika med den allmänna situationen vad gäller finansmarknadernas stabilitet och funktion har nyligen bedömts av rådet [31], som dragit slutsatsen att de offentliga åtgärder som vidtagits sedan det tredje kvartalet 2008 har bidragit till att stabilisera de extremt spända förhållandena på finansmarknaden. Den miljö i vilken bankerna bedriver sin verksamhet kommer sannolikt att fortsätta att vara svår, särskilt till följd av de kreditförluster som är kopplade till deras låneportföljer.

3.3. Godkända åtgärder och utnyttjandegrad

Under perioden mellan oktober 2008 och slutet på oktober 2009 godkände kommissionen 73 krisåtgärder. Dessa har resulterat i 32 ordningar (garantiordningar, rekapitaliseringsordningar, likviditetsinterventioner, övertagande av osäkra tillgångar) och 41 enskilda ärenden.

Det totala maximala beloppet för krisåtgärder som godkänts av kommissionen mellan oktober 2008 och oktober 2009 uppgick till cirka 3,632 miljarder euro, vilket motsvarar 29 % av BNP i EU-27 [32]. När det gäller garantiordningar uppgick det maximala beloppet till 2,738 miljarder euro, vilket motsvarar 22 % av BNP i EU-27. Rekapitaliseringsåtgärderna uppgick till 231 miljarder euro [33], vilket motsvarar 2 % av BNP i EU-27. Allmänna likviditetsåtgärder och övertaganden av osäkra tillgångar uppgick till 76 miljarder euro och motsvarar 0,6 % av EU:s BNP. Vidare fattade kommissionen beslut om flertalet tillfälliga interventioner till förmån för enskilda finansinstitut som uppgick till ett totalt belopp på 587 miljarder euro.

Merparten av de allmänna ordningarna beviljades av kommissionen under hösten 2008 efter det att bank- och rekapitaliseringsmeddelandena hade offentliggjorts [34]. De åtgärder som godkändes under 2008, ordningar och särskilt stöd sammantaget, uppgick till 3,361 miljarder euro. Under 2009 ansåg medlemsstaterna att det bara fanns begränsade behov av att införa ytterligare stödåtgärder. Från januari till mars 2009 godkände kommissionen ytterligare undsättnings- och stabiliseringsåtgärder till ett belopp på 96 miljarder euro. Sedan i april 2009 har medlemsstaterna bara antagit ett antal ytterligare åtgärder till ett totalt maximalt belopp på 175 miljarder euro [35].

Bankernas utnyttjandegrad definieras som det faktiska nyttjandet av åtgärden i förhållande till de anmälda och godkända beloppen. Den används som en första indikator på hur stödordningarna fungerar [36]. Det maximala totala stödbelopp som anges ovan har inte genomförts. Utnyttjandegraden för krisåtgärder uppgår enligt kommissionens [37] rapporter till cirka 33 % för garantier och till 55 % för rekapitalisering.

3.4. Statligt stöd som beviljats under 2008

Det totala statliga stödet relaterat till krisåtgärder [38] som beviljats av medlemsstaterna uppgick till cirka 212,2 miljarder euro 2008, vilket motsvarar 1,7 % av BNP i EU-27.

De åtgärder som godkänts av kommissionen och som genomförts av medlemsstaterna under 2008 för att stabilisera finansmarknaderna uppgick till det maximala beloppet 3 361 miljarder euro. Enligt medlemsstaternas årliga rapporter genomförde medlemsstaterna åtgärder som uppgick till ett nominellt värde av 958 miljarder euro. Det motsvarar en utnyttjandegrad av 29 %. Enligt de första beräkningarna uppgick stödinslaget för de stödåtgärder som genomfördes under 2008 – som ett mått på de fördelar som staten gett de stödmottagande finansinstitutionerna – till 212,2 miljarder euro, vilket motsvarar 1,7 % av BNP i EU-27. Kommissionen godkände under 2008 krisåtgärder som anmälts av 17 medlemsstater. Bara 13 medlemsstater rapporterade att dessa åtgärder hade genomförts redan under 2008.

Under 2008 representerade 37 av åtgärderna i samband med det totala krisstödet tillfälliga åtgärder [39] och 63 % av stödet beviljades genom stödordningar.

För en översikt över beviljade krisåtgärder, se kapitel 3 i Fakta och siffror om statligt stöd i EU-medlemsstaterna i bilagan.

4. Förenkling av reglerna för statligt stöd

4.1. En ny struktur för kontrollen av statligt stöd

I handlingsplanen för statligt stöd tillkännagavs i juni 2005 kommissionens avsikt att utvidga användningen av politiken för statligt stöd som ett effektivt politiskt instrument för tillväxt och sysselsättning. Genom planen lanserades en översyn av så gott som samtliga regler och förfaranden tillämpliga på statligt stöd [40]. Reformprogrammet bygger på följande fyra vägledande principer:

· Ett mindre, men bättre riktat statligt stöd.

· Ett mer noggrant ekonomiskt angreppssätt.

· Effektivare förfaranden, bättre tillämpning, högre förutsägbarhet och ökad öppenhet.

· Ett delat ansvar mellan kommissionen och medlemsstaterna.

Kommissionen har exklusiv behörighet att bedöma statliga stödåtgärders förenlighet med EG-fördraget. Följaktligen är medlemsstaterna skyldiga att anmäla alla åtgärder till kommissionen innan de genomförs [41], om de inte omfattas av förordningen om stöd av mindre betydelse [42] eller en gruppundantagsförordning, särskilt den allmänna gruppundantagsförordningen [43]. Logiken bakom denna förändring är att det vore osannolikt att dessa åtgärder skulle ha en betydande negativ inverkan på konkurrensen på gemenskapsnivå samtidigt som de bidrar till att uppnå ett mål av gemensamt intresse och kan därför beviljas utan förhandsanmälan till kommissionen under förutsättning att de uppfyller kriterierna för respektive rättsligt instrument. För statliga stödåtgärder som omfattas av kommissionens undersökning innan de genomförs kan medlemsstaterna anmäla stödordningarna. Efter att en stödordning har godkänts kan en medlemsstat i allmänhet bevilja individuella stöd utan att anmäla det till kommissionen. Bara stora individuella ansökningar om stödordningar som överstiger vissa trösklar och individuellt stöd (också kallat särskilt stöd) som beviljas utanför en stödordning måste anmälas individuellt.

Trestegssystemet: Gruppundantag, standardbedömning och detaljerad bedömning

I avsikt att göra förfarandena och beslutsfattandet snabbare och mer effektivt införde kommissionen väsentliga förändringar avseende strukturen för sin kontroll av statligt stöd. Detta uppnåddes genom att utsätta de olika stödnivåerna för en kontrollnivå som speglar deras respektive potentiella effekter på konkurrens och handel. Den nya strukturen baseras på ett trestegssystem: gruppundantag (och stöd av mindre betydelse), standardbedömning och detaljerad bedömning. Samtidigt som antalet gruppundantagsåtgärder ökar omfattas majoriteten av de anmälningspliktiga individuella stöden eller stödordningarna en standardbedömning som säkerställer en smidig bedömning. En detaljerad bedömning genomfördes bara i 25 av 177 FUI-ärenden och i 10 av 49 riskkapitalärenden mellan 2007 och fram till mitten på 2009. Ingen detaljerad bedömning gjordes i ärenden som omfattas av några av de andra branschövergripande stöden.

Det nya förenklade förfarandet

För att göra anmälningsförfarandet för i första hand förenliga ärenden ännu smidigare införde kommissionen i september 2009 ett förenklat förfarande [44]. Genom detta nya förfarande vill kommissionen säkerställa att klart förenligt stöd godkänns inom en påskyndad tidsperiod på en månad, på grundval av en komplett anmälan från medlemsstaten.

4.2. Bedömning av individuella stöd fokuserad på ett fåtal stora potentiellt snedvridande stöd

Medlemsstaterna använder i allt högre grad möjligheterna till gruppundantagsstöd och fortsätter att använda stödordningar utifrån vilka stöd till enskilda företag kan beviljas utan ytterligare anmälan till kommissionen. Under 2008 omfattades 648 eller 66 % av de nyligen införda åtgärderna av gruppundantagsstöd, medan de 248 stödordningar som omfattades av ett kommissionsbeslut under 2008, uppgick till 25 % och 92 individuella stödåtgärder uppgick till 9 %. Vad gäller rapporterade stödbelopp (med undantag för krisåtgärder) uppgick individuellt stöd till bara 5 % av det totala stödet till industri- och tjänstesektorerna (2,5 miljarder euro), medan stöd som beviljats genom stödordningar uppgick till 76 % (40 miljarder euro) och gruppundantagsstöd till 19 % (10 miljarder euro). Det innebär att 95 % av stödet till industri- och tjänstesektorerna, även om kontroller gjordes av att bestämmelserna om statligt stöd iakttogs, beviljades av medlemsstaterna utan krav på en individuell bedömning av kommissionen på stödmottagarnivå.

4.3. Nästan 19 % av stödet till industri- och tjänstesektorerna omfattas av gruppundantag

Vad gäller utgifter ökade det gruppundantagna stödet kraftigt till 10 miljarder euro eller 19 % av det totala stödet till industri- och tjänstesektorerna under 2008 jämfört med 2007 (6,3 miljarder euro eller 13 %) och 2006 (3 miljarder euro eller 6 % av det totala stödet). Den största ökningen beror på den möjlighet till gruppundantag som infördes under 2007 för regionalt stöd. Även de andra befintliga målen för gruppundantaget stöd, dvs. stöd till små och medelstora företag, utbildning och sysselsättning används i allt högre grad. Potentialen i de nyligen införda målen i den allmänna gruppundantagsförordningen kommer att utforskas, eftersom den nya förordningen trädde i kraft först i slutet på augusti 2008.

5. Efterlevnaden av bestämmelserna om statligt stöd

Olagligt stöd

I EG-fördragets regler om statligt stöd (artikel 88.3) åläggs medlemsstaterna att inte bara anmäla statliga stödåtgärder till kommissionen innan de genomförs, utan också att invänta resultatet av kommissionens undersökning innan de genomför de anmälda åtgärderna. Om någondera av dessa skyldigheter inte fullgörs anses den statliga stödåtgärden vara olaglig.

Under perioden 2000–2008 fattade kommissionen 811 beslut om olagligt stöd. I ungefär 23 % av de olagliga stödärendena (187 ärenden) ingrep kommissionen genom att fatta ett negativt beslut om en oförenlig stödåtgärd. Detta negativa beslut kräver normalt att den berörda medlemsstaten återkräver det olagligt beviljade stödet. I ytterligare 2 % av de olagliga stödärendena (15 ärenden) fattade kommissionen ett villkorligt beslut. Denna interventionsnivå på ungefär 25 % för olagligt stöd är nästan tio gånger högre än nivån för negativa och villkorliga beslut i vederbörligen anmälda ärenden. Över hälften av interventionerna gjordes inom industri- och tjänstesektorerna, ungefär en fjärdedel inom jordbrukssektorn och resten inom transport-, kol- och fiskesektorerna.

Återkrav av stöd

Under första halvåret 2009 har ytterligare framsteg gjorts i samband med genomförandet av oavslutade återkravsärenden. Det totala antalet oavslutade återkravsärenden har minskat till 43 (jämfört med 50 ärenden i mitten på 2007 och 94 ärenden i slutet av 2004). Antalet olagliga och oförenliga stöd som återkrävts sedan 2000 har ökat från 2,3 miljarder euro i december 2004 till 9,4 miljarder euro den 30 juni 2009. Det innebär att procentandelen olagligt och oförenligt stöd som ska återkrävas har minskat från 75 % i slutet av 2004 till ungefär 9 % per den 30 juni 2009.

Dessutom har kommissionen vidtagit några återkravsbeslut på områdena jordbruk, fiske och transporter.

Efterlevnaden av bestämmelserna om statligt stöd: Samarbete med nationella domstolar

Kommissionen har nyligen antagit ett nytt tillkännagivande om nationella domstolars tillämpning av reglerna om statligt stöd [45]. Detta tillkännagivande har följande två huvudsyften:

– I det nya tillkännagivandet eftersträvar kommissionen att ge tydlig vägledning till nationella domstolar och potentiella rättssökande om olika frågor som kan uppstå i samband med inhemska tvistemål om statligt stöd.

– Vidare försöker kommissionen genom det nya tillkännagivandet att intensifiera sitt samarbete med de nationella domstolarna i individuella ärenden.

Efter det att tillkännagivandet antagits planerar kommissionen att intensifiera sina insatser för att främja de nationella domstolarnas tillämpning av bestämmelserna om statligt stöd.

Efterhandskontroll

Genom den allmänna gruppundantagsförordningens ikraftträdande är det allt fler stödåtgärder som inte omfattas av anmälningsskyldigheten. I artikel 10 i gruppundantagsförordningen kan efterhandskontroller genomföras genom stickprov. Bedömningen av resultaten för de första tre räkenskapsåren visar att den del av den befintliga strukturen för statligt stöd som gör det möjligt att godkänna stödordningar och ge medlemsstaterna möjlighet att genomföra stödåtgärder genom (allmänna) gruppundantagsförordningar fungerar tillfredsställande.

BILAGA

Kommissionens arbetsdokument ”Fakta och siffror om statligt stöd i EU-medlemsstaterna”

[1] http://www.eftasurv.int/information/sascoreboard/

[2] Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet och rådet - Långsiktigt hållbara offentliga finanser för ekonomisk återhämtning, KOM (2009) 545, av den 14 oktober 2009 (http://ec.europa.eu/economy_finance/thematic_articles/article15994_en.htm)

[3] Tillfällig ram för statliga stödåtgärder för att främja tillgången till finansiering i den aktuella finansiella och ekonomiska krisen, konsoliderad version EUT C 83, 7.4.2009, i dess lydelse efter ytterligare ändringar genom EUT C 261, 31.10.2009, s. 2.

[4] Det täcker stöd till tillverkning, tjänster, kol, jordbruk, fiske och en del av transportsektorn, men inte stöd till järnvägssektorn och stöd för ersättning av tjänster av allmänt ekonomiskt intresse på grund av bristen på jämförbara uppgifter. Stödbeloppen avser inslaget av stöd som ingår i de statliga stödåtgärderna om inget annat anges (se metodanmärkningar i kommissionens bifogade arbetsdokument).

[5] I EU-27 ingår samtliga EU-medlemsstater.

[6] EU-15 omfattar de medlemsstater som anslöt sig till EU före 2004.

[7] Med undantag för järnvägar.

[8] Se också punkt 2.3.5 i kommissionens arbetsdokument ”Fakta och siffror om statligt stöd i EU-medlemsstaterna”.

[9] Med undantag för krisåtgärder.

[10] Källa: GD Konkurrens BNP-uppgifter: Eurostat.

[11] EU-12 inkluderar de medlemsstater som anslöts till EU under 2004 eller senare.

[12] Förenade kungariket med 0,2 miljarder euro, Tyskland med 0,9 miljarder euro och Italien med 0,4 miljarder euro.

[13] Sverige med 0,6 miljarder euro, Belgien med 0,4 miljarder euro och Frankrike med 0,3 miljarder euro.

[14] Särskilt genom Investitionszulagengesetz 2007 (N357a/2006 och XR 6/2007).

[15] Där en stor del av ökningen beror på NN 61/2004 - Undantag från skatteplikt för biobränslen.

[16] Exempelvis XE 11/2004 - Ersättning för kostnader i samband med integerering av personer med funktionshinder i SMF, N 575/2007 - Kolsektorn 2008–2015.

[17] Om krisåtgärderna inkluderades skulle andelen branschövergripande stöd minska till 17,5 %.

[18] Två specifika grupper av ärenden ingår i kategorin miljöskydd och energibesparing. Den första gruppen av ärenden är avsedd att direkt gynna miljön. Den andra gruppen omfattar minskningar av eller undantag från miljöavgifter. För denna andra grupp av ärenden kan inte utgifterna för stöd användas som ett mått för att mäta miljövinster, eftersom denna vinst eftersträvas genom avgiften, men inte av undantagen från avgifterna. För närmare upplysningar, se resultattavlan för våren 2008, KOM (2008) 304, 21 maj 2008.

[19] Se resultattavlan för hösten 2008, KOM (2008) 751 av den 17 november 2008, s. 30.

[20] Se resultattavlan för hösten 2007, KOM (2007) 791 av 13 december 2007, s. 22.

[21] Dessa procentandelar inkluderar inte de åtgärder med ett övergripande mål som trots allt är avsatta för tillverknings- och tjänstesektorerna.

[22] Se Meddelande från kommissionen – tillämpning av reglerna om statligt stöd på åtgärder till förmån för finansinstitut med anledning av den globala finanskrisen (EUT C 270, 25.10.2008, s. 8). Meddelande från kommissionen – Rekapitalisering av finansinstitut under den rådande finanskrisen: begränsning av stödet till minsta möjliga och garantier mot otillbörlig snedvridning av konkurrensen (EUT C 10, 15.1.2009, s. 2). Meddelande från kommissionen om behandlingen av värdeminskade tillgångar inom gemenskapens banksektor, EUT C 72, 26.3.2009, s. 1. Kommissionens meddelande om återställandet av lönsamheten och bedömningen av omstruktureringsåtgärder inom finanssektorn under den rådande krisen enligt reglerna om statligt stöd, EUT C 195, 19.8.2009, s. 9.

[23] Se punkt II i ordförandeskapets slutsatser från Europeiska rådets möte i Bryssel den 18-19 juni 2009

[24] Resultattavlan våren 2009 (http://ec.europa.eu/competition/state_aid/studies_reports/studies_reports.html).

[25] En kort presentation av dessa meddelanden finns i bilagans kapitel 3 i Fakta och siffror om statligt stöd i EU-medlemsstaterna.

[26] Kommissionens meddelande om återställandet av lönsamheten och bedömningen av omstruktureringsåtgärder inom finanssektorn under den rådande krisen enligt reglerna om statligt stöd (EUT C 195, 19.8.2009, s. 9).

[27] Se NN 48/2008 Garantiordning för banker i Irland.

[28] Se pressmeddelande (Memo/09/90).

[29] Se pressmeddelandena (Memo/09/460 och Memo/09/411).

[30] NN 41/2008 - Undsättningsstöd till Bradford & Bingley.

[31] Bilaga till rådets (ekofin) rapport till Europeiska rådets möte den 18–19 juni om ändamålsenligheten med finansstödsordningar: Report of the Task Force on reviewing the effectiveness of financial support measures.

[32] Detta belopp representerar det totala maximala beloppet för garantier, undsättnings- och omstruktureringspaket och andra åtgärder som inrättats av medlemsstaterna.

[33] Dessa inkluderar rekaitaliseringsordningar och ordningar som kombinerar rekapitalisering med andra åtgärder. Avvikelserna vad gäller de belopp som offentliggjordes i resultattavlan för våren 2009 beror på att ordningarna har klassificerats olika. I denna version hanteras likviditetsinterventioner som en separat kategori.

[34] Resultattavlan för 2009 (spring 2009 Scoreboard) fokuserade på statliga stödinterventioner under den rådande finans- och ekonomikrisen och en översikt över de åtgärder som kommissionen gjort en översyn av fram till den 31 mars 2009.

[35] Bl.a. sex ordningar baserade på bankmeddelandet, en baserad på meddelandet om övertagande av osäkra fordringar och en särskild annan ordning.

[36] En hög utnyttjandegrad i en given medlemsstat är inte nödvändigtvis en indikation på om åtgärden är adekvat eller inte. Låga utnyttjandegrader av garantier i vissa av medlemsstaterna beror delvis på att de belopp som anmälts enligt ordningen är högre än de faktiska behoven. I vissa medlemsstater fick bankerna lätt tillgång till medel på marknaden, oftast till ett lägre pris.

[37] För närmare upplysningar, se GD Konkurrens översyn av garanti- och rekapitaliseringsordningar i finanssektorn under den rådande krisen från den 7 augusti 2009. (http://ec.europa.eu/competition/state_aid/legislation/review_of_schemes_en.pdf)

[38] Det täcker vissa enskilda ärenden som uppstod i ett tidigt skede under krisens första fas, vilka antogs enligt riktlinjerna för undsättning och omstrukturering och åtgärder som godkänts enligt bank- och rekapitaliseringsmeddelandena som infördes 2008. Åtgärder relaterade till krisen i den reala ekonomin som godkänts enligt den tillfälliga ramen omfattas inte av detta avsnitt då de antogs och genomfördes under 2009.

[39] Rapporterade eller beräknade stödbelopp.

[40] Se tabell 2 i bilagan till Fakta och siffror om statligt stöd i EU-medlemsstaterna.

[41] Artikel 88 i EG-fördraget. Närmare bestämmelser anges i rådets förordning nr 659/1999 av den 22 mars, EGT L 83/1, 27.3.1999, s. 1–9.

[42] Kommissionens förordning (EG) nr 1998/2006 av den 15 december 2006 om tillämpningen av artiklarna 87 och 88 i EG-fördraget på stöd av mindre betydelse, EUT L 379, 28.12.2006, s. 5.

[43] Kommissionens förordning (EG) nr 800/2008 av den 6 augusti 2008 genom vilken vissa kategorier av stöd förklaras förenliga med den gemensamma marknaden enligt artiklarna 87 och 88 i fördraget (allmän gruppundantagsförordning), EUT L 214, 9.8.2008, s. 3.

[44] Tillkännagivande från kommissionen om ett förenklat förfarande för handläggning av vissa typer av statligt stöd EUT C136, 16.6.2009, s. 3–12.

[45] Kommissionens tillkännagivande om nationella domstolars tillämpning av reglerna om statligt stöd (EUT C 85, 9.4.2009, s. 1).

--------------------------------------------------