[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 24.5.2006

KOM(2006) 253 slutlig

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET

Ett koncept för Europeiska gemenskapens stöd till reformen av säkerhetssektorn {SEC(2006) 658}

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

1. Inledning 3

2. Övergripande syfte 4

3. Reform av säkerhetssystemet 4

3.1. Behovet av att reformera säkerhetssektorn 4

3.2. Säkerhetssystemet och reformering av systemet 5

4. Europeiska gemenskapens stöd till säkerhetssystemreformen 6

4.1. Områden 6

4.2. Principer för EG:s stöd till säkerhetssystemreformen 7

4.3. EG-stödets speciella uppgift och styrka för säkerhetssystemreformen 8

5. Framtida EU-stöd till säkerhetssystemreformen 9

5.1. EG-perspektiv på förstärkningen av övergripande EU-stöd till säkerhetssystemreformen 9

5.2. Rekommendation att stärka det övergripande gemenskapsstödet till säkerhetssystemreformen 11

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET

Ett koncept för Europeiska gemenskapens stöd till reformen av säkerhetssektorn

INLEDNING

Europeiska unionens externa åtgärder visar på unionens betydelse som aktör på världsscenen och som en partner som arbetar för att främja sina gemensamma värderingar, nämligen respekten för de mänskliga rättigheterna, de grundläggande fri- och rättigheterna, fred, demokrati, bra styrelseformer, jämställdhet mellan kvinnor och män, rättsstaten, solidaritet och rättvisa, även vad gäller reformen av säkerhetssektorn.[1] Att förebygga och lösa våldsamma konflikter, bekämpa terrorism, arbeta med problemet med svaga stater, är en del av EU:s arbete för att minska osäkerheten och utrota fattigdomen, och därigenom bidra till uppfyllandet av millennieutvecklingsmålen om hållbar utveckling och global säkerhet.

Idag erkänns det i ännu högre grad i det internationella samfundet och inom EU att reformen av säkerhetssektorn, eller säkerhetssystemreformen som den också kallas, som berör många sektorer, är ett viktigt inslag i förebyggandet av konflikter, i fredsskapande och i demokratiseringsprocessen, och bidrar till en hållbar utveckling. Säkerhetssystemreformen gäller både en reformering av de organ som erbjuder medborgarna säkerhet och de statliga institutioner som ansvarar för ledning av och kontroll över dessa organ. Alltså inriktas säkerhetssystemreformen inte bara på effektiviteten hos de enskilda tjänstegrenarna (militär, polis, de rättsliga institutionerna osv.) utan också på hur säkerhetssystemet fungerar som helhet och som en del av en reform av styrelseformerna samt en politik och strategi för den offentliga sektorn. Med andra ord skall reformen ses som en holistisk process, som stärker säkerheten för alla medborgare, samtidigt som den tar itu med brister i styrelseformerna. Detta för att garantera att säkerhetssektorn inte hamnar utanför, eller behandlas som om den inte tillhörde den offentliga sektorn, utan ses om en integrerad och balanserad del av den offentliga anslagstilldelningen och statens institutionella ramar. Även om vissa inslag i säkerhetssystemreformen kan vara kortsiktiga, bör hela processen vara långsiktig och ha en stark förankring i medlemsstaterna.

Säkerhetssystemreformen är inte en ny uppgift för EU. Det har varit en del av EU:s integration, utvidgning och externa bistånd under många år. Genom olika gemenskapsinstrument har EU stött reformprocesser i partnerländer och regioner i olika delar av världen och inom en mängd politikområden. Detta omfattar politik och instrument som utvecklingssamarbete, utvidgning, stabiliserings- och associeringsprocessen, Europeiska grannskapspolitiken, konfliktförebyggande och krishantering, demokrati och mänskliga rättigheter samt de externa aspekterna inom området av frihet, säkerhet och rättvisa.

Under de senaste åren har EU utvecklat ytterligare kapacitet att stödja säkerhetssystemreformen i den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken (GUSP), vilket återspeglas i den europeiska säkerhetsstrategin.[2] På detta sätt kompletterar uppdrag inom den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken (ESFP) och gemenskapens åtgärder inom säkerhetssystemreformen varandra, särskilt vad gäller länder som befinner sig i en krissituation eller en efterkrissituation. Vissa medlemsstater stöder också aktivt säkerhetssystemreformen bilateralt. Behovet av ett sammanhållet och gemensamt EU-koncept för säkerhetssystemreformen inom alla tre pelarna har därför påpekats av medlemsstaterna och kommissionen för att bidra till effektivare externa EU-åtgärder inom detta område. Detta koncept är Europeiska kommissionens bidrag till ett tydligt och sammanhållet EU-koncept för säkerhetssystemreformen.

Övergripande syfte

I detta dokument redogör vi för Europeiska gemenskapens engagemang i säkerhetssystemreformen, vilket grundas på det nuvarande stödet i olika länder och regioner, de relevanta politikramarna för gemenskapens stöd till säkerhetssystemreformen, samtidigt som vi visar på hur viktig reformen är för gemenskapens stöd. Härigenom kommer politikramen att garantera att vi får ett mer samordnat och strategiskt tillvägagångssätt för gemenskapsverksamhet som omfattas av olika politikinstrument, och göra det klart att säkerhetssystemreformen måste ses som en övergripande fråga som ingår i olika delar av gemenskapens externa bistånd. Dessutom vill vi i dokumentet fastställa gemenskapens uppgift inom den vidare ramen av EU:s externa åtgärder inom säkerhetssystemreformen för att garantera att gemenskapens åtgärder och de åtgärder unionen och medlemsstaterna vidtar gemensamt i GUSP/ESFP är bilateralt kompatibla. Syftet är att det här konceptet och EU-konceptet om EFSP-stöd till säkerhetsreformer som antogs under det brittiska ordförandeskapet[3] skall komplettera varandra och förenas inom ramen för ett gemensamt EU-koncept om säkerhetssystemreformen.

Reform av säkerhetssystemet

Behovet av att reformera säkerhetssektorn

För gemenskapen är säkerheten inte begränsad till staternas territoriella säkerhet och säkerheten för en viss regim, utan omfattar också både en stats och dess befolknings yttre och inre säkerhet. Därför inriktas den alltså på människors säkerhet (frihet från nöd, frihet från rädsla och frihet att agera i sitt eget intresse)[4], och ger medborgarnas säkerhet en central roll som kompletterar statens säkerhet. Medborgarna skall kunna förvänta sig att staten kan bevara freden och garantera landets strategiska säkerhetsintressen, samtidigt som den garanterar medborgarnas säkerhet för deras liv, egendom samt politiska, ekonomiska och sociala rättigheter. Staten måste kunna skydda medborgarna från hot om osäkerhet, även våldsamma konflikter och terrorism, samtidigt som den skyddar rättigheter och institutioner från att påverkas av dessa hot. Detta koncept inriktas på de aspekter som är tänkta att bidra till fred, skydda liv och lem, och att garantera att lagstiftningen upprätthålls, samt på kontroll via det rättsliga systemet och de demokratiska institutionerna i de berörda verkställande organen.

För stora och underbetalda arméer, privatarméer, vaktföretag som agerar utanför lagens råmärke, brist på rättsligt oberoende, ställning och resurser, brist på kapacitet, rättskapacitet och ibland politisk vilja hos parlamenten att garantera säkerhetstjänsternas offentlighet, liksom överträdelser mot mänskliga rättigheter som begås av polis och militär, en tradition av statens strafflöshet, och oförmåga att skydda befolkningen mot terroristattacker, är några exempel på problem som EU:s partnerländer måste ta itu med, och som hindrar gemensamma ansträngningar att uppnå en hållbar utveckling. Medborgarnas rättigheter är mest utsatta för överträdelser från statens tjänstemän i länder där det civila samhället inte kan agera effektivt, och där demokratin är svag eller obefintlig som ett resultat av detta. Dessa utmaningar har också en effekt på regionernas stabilitet och för det internationella samfundet som helhet. Militären är bara en möjlighet att erbjuda befolkningen säkerhet. Polisen, domstolarna och fängelsesystemet erbjuder säkerhet genom att de upprätthåller lag och ordning inom landet. Genom att kontrollera att makten inte missbrukas och att garantera att politiken genomförs enligt de mandat som har beviljats, bidrar de demokratiska kontrollorganen (parlament, ombudsmän osv.) och det rättsliga systemet också till säkerheten. Även det civila samhällets institutioner kan erbjuda kontroll (civila prövningsnämnder, kommittéer för klagomål), och också informellt genom lobbying via icke-statliga organisationer, undersökande medier osv.

Säkerhetssystemet och reformering av systemet

Enligt OECD-DAC:s definition[5] är säkerhetssystemet ett system som omfattar de statliga institutioner som har ett formellt mandat att sörja för att staten och dess medborgare skyddas.

Nyckelaktörer inom säkerhetssektorn, även rättsvårdande myndigheter: försvarsmakt, polis, gendarmeri, paramilitära styrkor, personskyddsstyrkor, underrättelsetjänst, kustbevakning, gränskontroll, tull, reservförband eller lokala säkerhetsstyrkor.

Säkerhetsförvaltning och kontrollorgan: Parlament/lagstiftande makt, regering/den verkställande makten, även försvarsministerier, inrikesministerier, utrikesministerier, nationella rådgivande säkerhetsorgan, sedvanemyndigheter och traditionella myndigheter, finansförvaltningsorgan, och det civila samhället, även medier, högskolor och icke-statliga myndigheter.

Rättsliga institutioner : justitieministerier, fängelser, myndigheter med ansvar för brottsutredningar och lagföring, rättsväsendet (domstolar), tjänster för rättsligt genomförande (stämningsmän och vaktmästare), andra sedvanesystem och traditionella system, kommissioner för mänskliga rättigheter och ombudsmän osv.

Icke-rättsliga säkerhetsstyrkor: befrielsearméer, gerillaarméer, privata livvaktsstyrkor, privata säkerhetsbolag osv.

Säkerhetssystemreform : omformningen av säkerhetssystemet, som omfattar alla dessa aktörer, deras uppgifter, ansvar och åtgärder, deras samarbete för att förvalta och driva systemet på ett sätt som stämmer med demokratiska normer och sunda principer för ett gott styre, och därigenom bidra till ett välfungerande säkerhetsramverk. För EG är syftet att uttryckligen bidra till att stärka ett gott styre, demokrati, rättsstaten, skydda de mänskliga rättigheterna och en effektiv användning av de offentliga medlen. Härvidlag är den civila kontrollen och parlamentens kontroll nyckelinslag i säkerhetssystemreformen.

Europeiska gemenskapens stöd till säkerhetssystemreformen

Områden

Europeiska gemenskapen är inbegripen i stöd till säkerhetssystemreformen i 70 länder, genom både geografiska och tematiska program.[6] Detta omfattar stöd till Östeuropa, Norra och södra Kaukasus samt Centralasien, Västra Balkan, Afrika, Västindien och Stillahavsområdet, Södra Medelhavsområdet samt Mellanöstern, Latinamerika och Asien.

EG har stött säkerhetssystemreformer i länder och regioner med relativt stabila miljöer, i länder som är i ett övergångsstadium och långsiktiga demokratiseringsprocesser, liksom i länder som befunnit sig i omedelbara efterkonfliktsituationer och långsiktiga efterfliktsituationer av fredsskapande och uppbyggnadsprocesser.[7] Detta omfattar stöd till reformeringen av de rättsvårdande myndigheterna, rättsliga institutioner, och till statliga institutioner som arbetar med förvaltning av och kontroll över säkerhetssystemet. Det finns också en lång rad åtgärder som syftar till att stärka den civila kontrollen och det demokratiska styret i den offentliga sektorn, liksom att garantera respekten för de mänskliga rättigheterna, som också rör säkerhetssektorn och därigenom indirekt bidrar till säkerhetssystemreformen. Till detta hör gemenskapens stöd till kapacitetsuppbyggnad av regionala och lokala organisationer för verksamhet med koppling till säkerhetssektorn och reformer inom fred- och säkerhetsområdet som också kan ha en positiv effekt på säkerhetssystemreformsarbetet på nationell nivå.

Flera politikområden och strategier är relevanta för stöd inom detta område. Även om principerna som styr stöd till säkerhetssystemreformen bör vara samma för alla typer av gemenskapsstöd till reformen, kan tillvägagångssätt och genomförandemetoder variera beroende på politik och beroende på vilka länder som berörs.[8] Inom OECD-DAC, har EU:s medlemsstater och EG bidragit vid utarbetandet av riktlinjer för stöd till säkerhetssystemreformen,[9] som är en viktig grund för EG:s åtagande inom området vad gäller bestämmelser, principer och operativ vägledning.

I och med att kriterierna för det offentliga utvecklingsbiståndet (ODA) har utsträckts till säkerhetsområdet, genom en överenskommelse vid högnivåmötet inom OECD-DAC i mars 2005, innebär detta att ett vidare spektrum av säkerhetssystemreformsverksamhet kan finansieras av utvecklingssamarbetsfonder än tidigare. Detta omfattar alla civila aspekter av säkerhetssystemreformen, liksom verksamhet som gäller demokratisk och civil kontroll av de militära delarna av säkerhetssystemreformen, även ekonomisk och administrativ förvaltning av försvarsfrågor.[10]

EG:s stöd ges i nära samarbete med nationella, regionala och internationella aktörer, även FN, Europarådet och OSSE för att garantera hållbara och nationellt styrda förändringsprocesser. Politiskt deltagande från nationella intressenter har en central betydelse för att säkerställa en hållbar reformprocess. Nationellt deltagande i den övergripande reformprocessen skall därför alltid garanteras, liksom engagemang från olika nationella och regionala intressenter. Den politiska dialogen med tredjeländer är ett viktigt instrument för att hjälpa EU och partnerländerna att komma överens om gemensamma mål och prioriteringar. Dessutom skulle genomförandet av OECD/DAC:s principer om bra internationellt engagemang i svaga stater[11] både från gemenskapen och medlemsstaterna kunna bidra ytterligare till att befästa en ram för stöd till säkerhetssystemreformen i sådana länder.

Principer för EG:s stöd till säkerhetssystemreformen [12]

Säkerhetssystemreformerna skall vara

- processer som styrs av länder eller regioner för att stärka gott styre, demokratiska normer, rättsstaten och respekten för de mänskliga rättigheterna, enlighet med internationella normer,[13]

- inriktas på huvudkraven i ett välfungerade säkerhetssystem, även utformning av ett nationellt säkerhetskoncept, väl utformad politik och gott styre inom säkerhetsinstitutioner, samtidigt som man säkerställer att varje eventuell professionell säkerhetsstyrka både blir redovisningsskyldig inför de civila myndigheterna och kan utföra de operativa uppdrag den får,

- betraktas som en modell för att ta itu med olika säkerhetsutmaningar som länderna och deras befolkning ställs inför, och som grundas på ett könsneutralt mångsektoriellt tillvägagångssätt som inriktas på reformbehov inom olika viktiga sektorer. Detta innebär att man måste dela upp uppgifter mellan olika tjänsteavdelningar och institutioner och ta hänsyn till det civila samhällets roll och andra icke-statliga organ för styrelseformer, till exempel traditionella rättsliga system i vissa samhällen, när man utformar och genomför den nationella säkerhetssystemreformen.

- grundas på samma principer om redovisningsskyldighet och insyn som gäller för hela den offentliga sektorn, särskilt förbättrat styre genom större civil kontroll och kontroll från parlamentet över säkerhetsprocesserna,

- grundas på politisk dialog med varje partnerland, om mänskliga rättigheter, utvecklings- och säkerhetsfrågor, och genomförs i samklang med övriga instrument.

EG-stödets speciella uppgift och styrka för säkerhetssystemreformen

Gemenskapen vill erbjuda ett mervärde i stödet till säkerhetssystemreformen genom följande faktorer:

- Kommissionen är ett överstatligt organ med erfarenhet i att främja demokrati, mänskliga rättigheter och nationsuppbyggnad, även i mycket svåra situationer. Detta ger den möjlighet att genomföra verksamhet som inte skulle vara möjlig för andra aktörer, även bilaterala bidragsgivare.

- Gemenskapens globala räckvidd gör det möjligt för kommissionen att agera i nästan varje region i världen om så är nödvändigt, och agera i en mängd olika situationer.

- Långvarig närvaro på platsen, genom EG:s delegationskontor, innebär att gemenskapen kan ge långsiktigt stöd till både den nationella dialogen om säkerhetssystemreformen och om olika aspekter av säkerhetssystemreformsprocessen.

- Åtagandet att föra en samstämmig utvecklingspolitik, särskilt där EG:s politik har ett betydande inflytande på utvecklingsländerna. Ett samstämmigt tillvägagångssätt för säkerhetssystemreformen, med hänsyn tagen till de nära kopplingarna mellan säkerhet, utveckling och styre, och även de demokratiska principerna, rättsstaten, mänskliga rättigheter och institutionell kapacitetsuppbyggnad, är av yttersta vikt för att reformen skall lyckas och för att de knappa ekonomiska resurserna skall användas effektivt, inte bara på gemenskapsnivå och medlemsstatsnivå, utan också inom partnerländerna.

- En mängd olika instrument – EG:s stöd till säkerhetssystemreformen är en del av gemenskapens vanliga externa bistånd och av EU:s politiska dialog. Möjligheten att samordna gemenskapens åtgärder genom politikinstrument och finansiella instrument är en viktig fördel inom säkerhetssystemreformen.

- EG kan bygga på många olika erfarenheter av säkerhetssystemreformer inom medlemsstaterna. I de flesta nya medlemsstater har man genomfört en omfattande reform av säkerhetssektorn i samband med regimbyte och skapandet av demokratiska institutioner och rättsstaten.

- Möjligheten att samordna och underlätta harmoniseringen av gemenskapens åtgärder i övergångssituationer genom att främja kopplingar efter en kris till återhämtning och långsiktig utveckling, genom att arbeta med rötterna till konflikten och genom att säkerställa en samordning och komplementaritet med de åtgärder som EU genomför inom GUSP/EFSP, och som genomförs av medlemsstater och andra regionala och multilaterala organisationer samt av det lokala civila samhället, är en betydande fördel i säkerhetssystemreformen. Detta kan stärka reformprocessen i efterkonfliktsituationer och bör styras av integrerade övergångsstrategier, även tydliga kopplingar mellan stöd till säkerhetssystemreformen och stöd till avväpning, demobilisering och återanpassning (DDR).

Framtida EU-stöd till säkerhetssystemreformen

EG-perspektiv på förstärkningen av övergripande EU-stöd till säkerhetssystemreformen

Säkerhetssystemreformen är en integrerad del av EU:s utvidgning när det gäller föranslutningsländer, och är en viktig del av utvecklingssamarbetet och externt bistånd till tredjeländer. De nya instrumenten för externt bistånd, som alla är relevanta för EG:s stöd till säkerhetssystemreformen, kommer att göra det möjligt för gemenskapen att öka sitt stöd ytterligare.[14] Gemenskapen bör koncentrera sig mer på aspekterna som rör styrelseformer i säkerhetssystemreformen, även en förstärkning av parlamentets kontroll, rättsligt oberoende och mediernas frihet, och använda ett mer holistiskt tillvägagångssätt för säkerhetssystemreformen genom att samordna stödet till olika sektorer i säkerhetssystemreformsprocessen. Detta kommer att bidra till ett bättre genomförande av EG-stöd inom det här området och innebära ett mer samordnat och övergripande stöd från EU som helhet. För att uppnå detta bör säkerhetssystemreformen integreras mer i lands- och regionstrategidokumenten och i olika handlingsplaner, samt i andra former av samarbete med partnerländer.

Medan EU:s engagemang på medellång och lång sikt i säkerhetssystemreformen bör säkerställas genom gemenskapsprogram och medlemsstaternas bilaterala stöd, kan kortsiktiga och medellånga engagemang vara en snabbstart som kompletterar långsiktiga instrument. Stabilitetsinstrumentet kommer att öka gemenskapens kapacitet att reagera snabbt och engagera sig flexiblare på kort sikt i olika delar av världen. EFSP-uppdrag går ofta ut på att ge stöd under tidiga skeden av säkerhetssystemreformer i kris- eller efterkrissituationer, och i att påbörja nya områden för EU-stöd, särskilt inom militären och underrättelsetjänsten. För att konsolidera EU-stödet till säkerhetssystemreformen, måste EU se till att samverkanseffekterna blir större mellan pågående bilateralt stöd från gemenskapen och medlemsstaterna å ena sidan, och en effektivare samordning mellan uppdrag som genomförs inom EFSP samt gemenskapens och medlemsstaternas åtgärder å andra sidan.

Det är viktigt för EU som helhet att använda sig av ett övergripande och pragmatiskt tillvägagångssätt för reformprocessen för att ge samordnat och relevant stöd i rätt tid, genom hela processen och dess olika delar. Gemensamma strategiska analyser och behovsbedömningar[15] av hela processen och en övergripande planering, där så är lämpligt, kommer att göra att åtgärderna blir mer sammanhållna och samordnade. För att stödet skall bli effektivt krävs utbyte av sakkunskap och en bred bas av experter i medlemsstaterna som kan utnyttjas för att belysa olika aspekter av säkerhetssystemreformen.

Utifrån en politisk dialog med partnerlandet, måste EU säkerställa att dess stöd svarar mot behoven hos och önskemålen från de nationella intressenterna och att det ges mot den politiska bakgrunden inom den övergripande reformprocessen. Åtgärder från det civila samhället, utan regeringens förhandsgodkännande, kan också bidra till förbättringar av kontrollen inom säkerhetsområdet. Dessutom skall en analys göras över vilka EU-åtgärder som är lämpligast för olika situationer, för att komplettera befintliga program och ge mervärde genom internationellt stöd till säkerhetssystemreformen. Att ta fram övergripande riktlinjer för genomförande bör vara nästa steg.

EU:s åtgärder bör också samordnas med andra externa aktörers arbete. Genomföranderamar för säkerhetssystemreformen i OECD/DAC, med aktivt deltagande av kommissionen, medlemsstaterna och andra biståndsgivare (t.ex. Kanada, USA, Japan, Norge och Schweiz) skulle kunna förbättra samordningen mellan bidragsgivare och göra det möjligt för dem att komplettera varandras stöd.

För att främja en effektiv multilaterism bör man alltid eftersträva en nära samordning och ett nära samarbete med FN och andra internationella organisationer, inklusive regionala och lokala organisationer, som OSSE och Afrikanska unionen, samt med det civila samhället. Detta återspeglar det faktum att de är viktiga partner och intressenter för EU i utvecklingen och genomförandet av säkerhetssystemreformsmetoder och program. Kapacitetsuppbyggnad på regional och lokal nivå kommer därför också att vara en viktig del i framtiden för stödet till säkerhetssystemreformen.

Rekommendation att stärka det övergripande gemenskapsstödet till säkerhetssystemreformen

Politik för förstärkning och planeringsdialog

- Att säkerställa en effektivare och mer holistisk politik och planeringsdialog med intressenter i partnerländer genom att lägga internationella normer på säkerhetssystemreformen[16] och principerna för gemenskapsstöd till den politiska dialogen och komma överens om mål, prioriteringar och uppföljningsmetoder med regeringar och icke-statliga aktörer, för att bättre behandla frågan om de offentliga institutionernas kapacitet och arbete. Man kan komma överens om gemenskapsstöd i länder där kvaliteten i styret inom säkerhetssektorn försämras.

Att integrera säkerhetssystemreformen i lands- och regionstrategidokument, handlingsplaner och planeringsredskap

- Att integrera säkerhetssystemreformen i lands- och regionstrategidokument, handlingsplaner och planeringsredskap sker utifrån analyser av styrelseformer och konflikter och särskilda analyser av säkerhetssektorn. Detta kommer att underlätta för gemenskapen att använda ett holistiskt tillvägagångssätt för säkerhetssystemreformen. Samtidigt måste man garantera flexibilitet så att gemenskapen kan anpassa sin planering till den verkliga situationen. Samordningen inom gemenskapen och medlemsstaternas landstrategidokument kan stärka planeringen av EU:s övergripande insatser inom området.

Att säkerställa en samordnad planering

- En samordnad planering som griper över alla tre pelarna, när så är lämpligt, kommer att innebära en högre samstämmighet i alla EU:s åtgärder.

- Behovsbedömningar och användande av bedömnings- och planeringsgrupper för att genomföra undersökningar kan vara en hjälp när man planerar (ytterligare) gemenskapsåtgärder och bredare EU-åtgärder. Gemensamma uppdrag med rådets sekretariat eller medlemsstaterna bör också övervägas.

Att stärka det övergripande genomförandet av EU:s stöd

- Arbetet för att stärka samordningen och komplementariteten mellan EU:s åtgärder från gemenskapen, EU inom GUSP/EFSP och medlemsstaternas bilaterala program vid huvudkontor och på fältet.

- Arbete för att tillåta mer gemensamt genomförande mellan gemenskapen, medlemsstaterna och EU:s åtgärder inom GUSP/EFSP.

Att utforma planerings- och genomföranderedskap

- Att utforma redskap för omfattande säkerhetssystemreformanalyser och operativa riktlinjer för att genomföra säkerhetssystemreformer som uppföljning till det här konceptet kan vara ett stöd i den allmänna bedömningen, planeringen och genomförandet av EU-/EG-stöd på fältet.

Att utvidga sakkunskapen och expertgrupperna för uppdrag på fältet och program

- Att bidra till utformningen av institutionellt samarbete mellan berörda institutioner i medlemsstaterna och kommissionen för att svara på behovet att skicka ut många och kvalificerade expert på korta, medellånga och långa uppdrag och för att se till att samstämmighet råder när det gäller experternas bakgrund, utbildning och utrustning när de skall skickas utomlands, inom ramen för de specifika säkerhetssystemreformprogrammen. Man bör fastställa lämpliga metoder för att använda mänskliga resurser effektivt.

Att utforma specifik fortbildning för säkerhetssystemreform för att likrikta den

- För att EU skall ha ett holistiskt och övergripande synsätt för säkerhetssystemreformen behöver särskild fortbildning tas fram för säkerhetssystemreformen för att se till att den blir likriktad vad gäller planering och för att bredda sakkunskapen inom EU och medlemsstaternas institutioner.

Att prioritera säkerhetssystemreformen under de nya finansiella instrumenten

- Stöd till säkerhetssystemreformen skall, när så är lämpligt, prioriteras under de nya finansiella instrumenten genom att man använder ett övergripande och holistiskt tillvägagångssätt för säkerhetssystemreformen, även det strukturpolitiska föranslutningsinstrumentet, det europeiska grannskaps- och partnerskapsinstrumentet, instrument för utvecklingssamarbete och ekonomiskt samarbete samt stabilitet. Stabilitetsinstrumentet kan ha stor betydelse för att ge ett snabbt och flexibelt stöd vid kritiska tidpunkter i reformprocessen, och komplettera både de långsiktiga stödprogrammen och andra kortsiktiga instrument.

Att stärka samarbetet med internationella partner

- Att stärka samarbetet med regionala och multilaterala organisationer, inbegripet FN, OECD, Europarådet, OSSE och Afrikanska unionen rörande fortbildning, informationsutbyte om goda rutiner och mer samordnad planering och genomförande av stödet till säkerhetssystemreformen. Samarbetet skall också stärkas med det civila samhällets organisationer och andra bidragsgivare på fältet för att förbättra effektiviteten i EU:s stöd inom säkerhetssystemreformen.

[1] Enligt vad som avspeglas i viktiga policydokument som den gemensamma förklaringen från rådet och företrädarna för medlemsstaternas regeringar, församlade i rådet, Europaparlamentet och kommissionen om Europeiska unionens utvecklingspolitik: Europeiskt samförstånd, som antogs av rådet den 22 november 2005 och offentliggjordes i EUT C 46, 24.2.2006, och i Europeisk säkerhetsstrategi, som antogs av Europeiska rådet i december 2003.

[2] Ibid.

[3] Rådets slutsatser, allmänna frågor och yttre förbindelser, den 21 - 22 november 2005.

[4] Human Security Now, kommissionens slutliga rapport on människors säkerhet (2003) och kommissionens meddelande ”Styre och utveckling”, KOM(2003) 615 slutlig.

[5] Security System Reform and Governance, Policy and Practice, DAC Guidelines and Reference Series (Paris: OECD 2004).

[6] Se bilaga 2 – Områden som mottar EG-stöd till säkerhetssystemreformen – Exempel på regioner och länder.

[7] Ibid.

[8] Se bilaga 1 om EG:s policy och bilaga 3 om programcykeln.

[9] Security System Reform and Governance, Policy and Practice , DAC Guidelines and Reference Series (2004).

[10] Tekniskt samarbete som ges till parlament, ministerier, rättsvårdande myndigheter och rättsväsendet för att bistå i översyner och reformer av säkerhetssystem för att förbättra demokratiskt styre och civil kontroll, tekniskt samarbete till regeringar för att förbättra civil kontroll och demokratisk kontroll av budgetering, förvaltning, redovisningsbarhet och revision av säkerhetskostnader, även militära budgetar, som en del av förvaltningen av offentliga kostnader, stöd till det civila samhället för att öka dess förmåga och kapacitet att granska säkerhetssystemet så att det sköts i enlighet med demokratiska bestämmelser och principer om redovisningsbarhet, insyn och gott styre. Direkt stöd till de militära och icke-rättsliga säkerhetsstyrkorna ingår inte.

[11] Vid OECD/DAC:s möte på hög nivå mellan utvecklingsministrar och kontorschefer den 3 mars 2005 kom man överens om att de principer som utarbetats av OECD/DAC:s grupp för svaga stater om bra internationellt engagemang i svaga stater både för utvecklings- och säkerhetsaktörer, skulle föras som pilotprojekt i nio svaga stater fram till slutet av 2006 och skulle föreslås för antagande av högnivåmötet 2007.

[12] Dessa bygger på principerna i OECD/DAC:s riktlinjer: Security System Reform and Governance, Policy and Practice, DAC Guidelines and Reference Series (Paris: OECD 2004).

[13] Se bilaga 4.

[14] Till exempel ger det europeiska grannskaps- och partnerskapsinstrumentet nya möjligheter för gränsöverskridande samarbete och kapaciteten att stödja mycket verksamhet inom säkerhetssystemreformen. Enligt det strukturpolitiska föranslutningsinstrumentet kommer mottagande länder att stödjas i sina ansträngningar att genomföra reformer, särskilt rörande de rättsliga systemen, polisväsendet, åklagarmyndigheter, det rättsliga systemet, kriminalvården, tull- och gränskontroller. Gränsöverskridande samarbete kommer också att förebygga och bekämpa allmänna säkerhetshot i gränsområden.

[15] EGC, GUSP/EFSP och medlemsstaterna.

[16] Se bilaga 4.