SV Europeiska unionens officiella tidning C 277/12

Yttrande från Regionkommittén: ”Ökad solidaritet inom EU på asylområdet”

2012/C 277/03

REGIONKOMMITTÉNS STÅNDPUNKT

— Rätten till asyl är av största vikt, som mänsklig rättighet men även som landvinning i ett civiliserat samhälle, och den är förankrad i internationell rätt, t.ex. i Genèvekonventionen, EU:s stadga om grundläggande rättigheter, fördraget om Europeiska unionens funktionssätt och samtliga medlemsstaters lagstiftning utan något som helst undantag. Hörnstenen för asylrätten utgörs av principen om ”non-refoulement”.

— Med hänvisning till artikel 80 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt är solidaritet och rättvis ansvarsfördelning etablerade begrepp som präglar all EU-politik som, inom ramen för ett område med frihet, säkerhet och rättvisa, avser rörligheten för personer, dvs. förvaltningen och passerandet av yttre gränser, asyl och internationellt skydd samt invandring. Denna artikel utgör en tillräcklig rättslig grund för europeiska lagstiftningsåtgärder som syftar till att stärka solidariteten och främja en rättvis ansvarsfördelning.

— Den aktuella situationen visar att det på asylområdet krävs en verklig solidaritet mellan EU och medlemsstaterna, och kommittén är övertygad om att en förutsättning för en gemensam och hög skyddsnivå för personer som ansöker om internationellt skydd eller har rätt till det är att man förfogar över mekanismer som beaktar de stora skillnaderna mellan medlemsstaterna såväl när det gäller antalet tredjelandsmedborgare som de tar emot, som när det gäller deras finansiella, tekniska och andra möjligheter att hantera dessa migrationsströmmar.

— ReK vill framhålla den lokala och regionala dimensionen när det gäller solidariteten och en rättvis ansvarsfördelning inom asylpolitiken. De lokala myndigheterna spelar en viktig roll när det gäller att informera medborgarna, och de kan de bidra till att fästa uppmärksamheten på frågor som rör asyl och internationellt skydd och därmed också utöva ett positivt inflytande på mottagningsförhållandena och när det gäller hur de som anländer accepteras av den lokala befolkningen.

Föredragande Theodoros GKOTSOPOULOS (EL–PSE), ledamot av kommunfullmäktige i Pallini, Attika Referensdokument Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén om ökad solidaritet inom EU på asylområdet: En EU-agenda för bättre ansvarsfördelning och ökat ömsesidigt förtroende COM(2011) 835 final

I. POLITISKA REKOMMENDATIONER

REGIONKOMMITTÉNS STÅNDPUNKT

Allmänna kommentarer

1. Blandade migrationsströmmar är en realitet i EU:s samtliga medlemsstater och är förstasidesstoff, framför allt på grund av de pågående politiska förändringarna i länderna i Nordafrika och Mellanöstern men även på grund av den mer generella politiska situationen i områden som Afghanistan och Pakistan eller Irak och Iran, som ger upphov till nya befolkningsförflyttningar i riktning mot Europa. Dessa blandade migrationsströmmar innebär olika stort tryck på EU:s yttre gränser och följaktligen även på vissa medlemsstaters asylsystem, och bidrar på så vis till att skapa humanitära utmaningar.

2. Den svåra ekonomiska krisen, framför allt i EU:s Medelhavsländer som tar emot ett oproportionerligt stort antal asylsökande, och dessa länders därav följande oförmåga att hantera detta problem på ett tillräckligt effektivt sätt, påverkar hanteringen av situationen negativt och förvärrar redan tidigare dåliga förhållanden.

3. Det är därför nödvändigt att utarbeta en integrerad gemensam europeisk asyl- och invandringspolitik, i enlighet med kraven i Stockholmsprogrammet. Denna politik bör grundas på en gemensam strategi som inbegriper dels en effektiv hantering av den lagliga migrationen, dels bekämpning av olaglig migration, men också – och framför allt – stärkta asylstrukturer.

4. Rätten till asyl är av största vikt, som mänsklig rättighet men även som landvinning i ett civiliserat samhälle, och den är förankrad i internationell rätt, t.ex. i Genèvekonventionen, EU:s stadga om grundläggande rättigheter, fördraget om Europeiska unionens funktionssätt och samtliga medlemsstaters lagstiftning utan något som helst undantag. Hörnstenen för asylrätten utgörs av principen om ”non-refoulement”.

5. Regionkommittén vill lyfta fram de närstående rättigheter som kompletterar asylrätten, nämligen rätten till värdighet, förbudet mot tortyr och omänsklig behandling, skyddet i händelse av avlägsnande, utvisning och utlämning, och även rätten till ett effektivt rättsmedel och till en opartisk domstol samt rätten till familjeåterförening.

6. Framsteg har förvisso gjorts när det gäller utarbetandet av det gemensamma europeiska asylsystemet, men ReK anser att det vore lämpligt att återupprepa Stockholmsprogrammets uppmaning att avsluta arbetet under 2012 och att uppmana medlemsstaterna, rådet och Europaparlamentet att visa nödvändig politisk vilja att slutföra förhandlingarna om en översyn av direktiven om mottagande av asylsökande och om asylförfaranden samt reformen av Dublinförordningen och Eurodacförordningen.

7. Vägledande för det gemensamma europeiska asylsystemet ska vara att konkret ta tillvara rättigheterna för personer som är i behov av internationellt skydd, och fokus ska inte uteslutande sättas på säkerhet i snäv bemärkelse och bevarande av den nationella suveräniteten.

8. Ett asylsystem som verkligen är gemensamt baseras på enhetliga rättigheter och förfaranden i hela EU, eftersom målet är att utesluta risken för att det förekommer stora skillnader vid granskningen av ärendena. ReK stöder därför de insatser som gjorts för att försöka ändra den befintliga lagstiftningen i syfte att införa gemensamma bestämmelser i stället för miniminormer.

9. ReK vill lyfta fram de beslut som nyligen fattades vid domstolarna i Strasbourg och Luxemburg (1) och som främst belyser (a) de stora bristerna i det existerande rättsliga systemet, framför allt Dublinförordningen, och (b) de brister som under de aktuella pressade förhållandena innebär allvarliga hot mot skyddet av rättigheterna för personer som ansöker om internationellt skydd och som beror på medlemsstaternas olika strategier på politisk, rättslig och praktisk nivå. De ovannämnda besluten understryker behovet av att utarbeta ett integrerat gemensamt europeiskt asylsystem och att inom ramen för detta arbete stärka Dublinförordningen genom att införa bestämmelser som avser krisens bakomliggande orsaker och därigenom bidrar till att undvika att brister i de enskilda medlemsstaternas system medför negativa effekter för systemet i dess helhet och för skyddet av de mänskliga rättigheterna.

10. Med hänsyn till migrationens ökande omfattning krävs det betydande ändringar av EU:s asylpolitik, och behovet av att genomföra effektiva politiska strategier och metoder för att förvalta denna politik håller på att bli akut.

11. Med hänvisning till artikel 80 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt är solidaritet och rättvis ansvarsfördelning etablerade begrepp som präglar all EU-politik som inom ramen för ett område med frihet, säkerhet och rättvisa avser rörligheten för personer, dvs. förvaltningen och passerandet av yttre gränser, asyl och internationellt skydd samt invandring. Denna artikel utgör en tillräcklig rättslig grund för europeiska lagstiftningsåtgärder som syftar till att stärka solidariteten och främja en rättvis ansvarsfördelning.

12. Solidariteten är i högsta grad kopplad till ansvar, och ReK vill uppmana samtliga medlemsstater att respektera och genomföra sina åtaganden på internationell och europeisk nivå och att ”sopa rent framför egen dörr”. ReK vill dock understryka att en snäv ansvarsuppfattning inte får användas som en obligatorisk förutsättning för solidaritet på det rättsliga eller praktiska planet. I många fall kan reella solidaritetsyttringar väsentligt bidra till att åtagandena verkligen respekteras.

13. Den aktuella situationen visar att det på asylområdet krävs en verklig solidaritet mellan EU och medlemsstaterna, i linje med artikel 80 i EUF-fördraget, och ReK är övertygad om att en förutsättning för en gemensam och hög skyddsnivå för personer som ansöker om internationellt skydd eller har rätt till det är att man förfogar över mekanismer som beaktar de stora skillnaderna mellan medlemsstaterna såväl när det gäller antalet tredjelandsmedborgare som de tar emot (ekonomiska invandrare eller personer som ansöker om internationellt skydd) som när det gäller deras finansiella, tekniska och andra möjligheter att hantera dessa migrationsströmmar.

14. Kommissionens meddelande innehåller en beskrivande analys av den nuvarande situationen och nämner de verktyg som finns tillgängliga för att stärka solidariteten, men ReK beklagar att det saknas förslag till nya positiva åtgärder för att främja solidariteten och underlätta ansvarsfördelningen.

15. ReK välkomnar rådets initiativ att utarbeta gemensamma referensramar för solidaritet med de medlemsstater som av olika orsaker utsätts för särskilt stort tryck på sina asylsystem, bland annat på grund av blandade migrationsströmmar (2).

16. ReK vill emellertid understryka att positiva åtgärder för att främja solidaritet och ansvarsdelning skulle öka respekten för de mänskliga rättigheterna och begrepp som rättvisa, jämlikhet, samförstånd och politiskt deltagande. Det är viktigt att dessa åtgärder respekterar subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna.

17. ReK vill i sammanhanget påpeka att det inte är möjligt att granska Europeiska kommissionens meddelande i dess helhet med hänsyn till subsidiaritetsprincipen, eftersom meddelandet i huvudsak beskriver hur befintliga instrument och EU:s lagstiftning kan bidra till att stärka solidariteten. Eventuella framtida initiativ nämns – t.ex. program för fördelningen av flyktingar med erkänd flyktingstatus eller bestämmelser för en gemensam granskning av asylansökningar, vilka förväntas påverka frågor som hittills varit starkt knutna till medlemsstaternas nationella suveränitet (t.ex. behandlingen av asylansökningar eller mottagandet av asylsökande) och kan få mer omfattande effekter av politisk, rättslig eller finansiell art – och ReK vill uppmana Europeiska kommissionen att fästa särskild uppmärksamhet vid utarbetandet av sådana initiativ.

18. Begreppet solidaritet har även en extern dimension, nämligen solidariteten mellan EU och övriga områden i världen som är drabbade av humanitära kriser och som enligt uppgifter från FN:s flyktingkommissariat tar emot den stora majoriteten flyktingar och personer som ansöker om internationellt skydd. Följaktligen är det ytterst viktigt att medlemsstaterna samarbetar med tredjeländer när det gäller politiken för utvecklingssamarbete i syfte att skapa bättre ekonomiska och sociala villkor och befästa freden. Stödet till tredjeländers asylsystem får emellertid inte betraktas som ett medel för att undvika att erkänna rätten till internationellt skydd inom EU eller för att flytta förfarandena utanför unionens gränser, utan det bör enbart utgöra ett verktyg för att förbättra de ekonomiska och sociala förhållandena i tredjeländer.

19. ReK vill uppmana berörda EU-institutioner och EU:s medlemsstater att mer aktivt försöka påverka de länder som gränsar till EU att iaktta de skyldigheter som åligger dem såväl med hänvisning till den internationella rätten som gentemot unionen och medlemsstaterna, framför allt när det gäller länder som slutit återtagandeavtal med EU.

De lokala och regionala myndigheternas roll

20. ReK vill framhålla den lokala och regionala dimensionen när det gäller solidariteten och en rättvis ansvarsfördelning inom asylpolitiken. De lokala och regionala myndigheter som finns i närheten av EU:s yttre gränser spelar en central roll när det gäller att genomföra EU:s asyllagstiftning och det gemensamma europeiska asylsystemet. Samma gäller för de lokala myndigheterna i storstadsområdena, som registrerar en ständig ökning av antalet flyktingar och asylsökande. De lokala och regionala myndigheterna axlar en viktig uppgift när det gäller att ta emot asylsökande, flyktingar och personer som har rätt till internationellt skydd, och i vissa EU-stater ansvarar de för de första kontakterna med de nyanlända.

21. Trots den väl etablerade roll som de lokala och regionala myndigheterna spelar omfattas de inte av begreppen solidaritet och delat ansvar, som för närvarande endast inbegriper medlemsstaterna. Dessutom tar planeringen och dialogen på politisk nivå endast hänsyn till den ekonomiska bördan för medlemsstaterna och inte till konsekvenserna för den sociala sammanhållningen på lokal och regional nivå till följd av mottagandet av tredjelandsmedborgare, som i första hand de lokala och regionala myndigheterna måste ta sig an.

22. ReK har följaktligen för avsikt att formulera ståndpunkter och förslag i syfte att säkerställa att de lokala och regionala myndigheterna ska kunna delta aktivt i systemet för fördelningen av flyktingar samt mekanismerna för bistånd, stöd och solidaritet gentemot personer som ansöker om eller har fått asyl, eftersom man i några medlemsstater redan har vidtagit lagstiftningsåtgärder som ger de regionala myndigheterna denna typ av ansvar.

23. De lokala myndigheterna spelar en viktig roll när det gäller att informera medborgarna, och mot bakgrund av sin stora erfarenhet av samarbete med icke-statliga organisationer och organisationerna i det civila samhället kan de bidra till att fästa uppmärksamheten på frågor som rör asyl och internationellt skydd och därmed också utöva ett positivt inflytande på mottagningsförhållandena och när det gäller hur de som anländer accepteras av den lokala befolkningen.

Att förbättra ansvarsfördelningen och förvaltningen i asylfrågor

24. Regionkommittén framhåller att Dublinförordningen måste ses över på ett genomgripande sätt inom ramen för Europeiska kommissionens förslag från 2008 (3). Hittills har införandet av kriteriet ”första inresa i unionen” bidragit till ökade spänningar i vissa medlemsstaters asylsystem och medfört att genomförandet av Dublinförordningen reduceras till en geografisk fråga. På så vis undergrävs solidaritetstanken. Kommittén uppmanar därför medlemsstaterna, rådet och Europaparlamentet att utforma ett nytt förfarande för krishantering och undersöka positiva solidaritetsfrämjande åtgärder som kan lindra de negativa effekter som hittills har uppstått.

25. Vi påminner om att ReK i ett tidigare yttrande (4) välkomnade kommissionens förslag att överföringar av personer som ansöker om internationellt skydd i enlighet med den omarbetade versionen av Dublinförordningen ska kunna avbrytas tillfälligt om en medlemsstat drabbas av en särskilt akut situation som riskerar att sätta dess mottagningskapacitet, asylsystem eller asylinfrastruktur under ovanligt stort tryck. Kommittén är emellertid fullt medveten om svårigheterna när det gäller att få en sådan åtgärd accepterad och genomförd, och vi förstår tanken bakom motförslaget om att skapa en mekanism för utvärdering och tidig varning som skulle täcka in alla verksamhetsområden inom medlemsstaternas asylsystem.

26. Mot bakgrund av ovanstående resonemang är det lämpligt att betona att effektiviteten i det föreslagna systemet för tidig varning till stor del beror på tillgången till tillförlitlig och aktuell information samt på lojalt samarbete mellan medlemsstaterna och på EU:s förmåga att i rätt tid ta itu med de brister och problem som påtalas. Vidare vill kommittén fästa uppmärksamheten på det värdefulla stöd som organisationer såsom Europeiska stödkontoret för asylfrågor (BEA), FN:s flyktingkommissariat (UNHCR), de nationella flyktingråden samt andra icke-statliga organisationer och framför allt de lokala och regionala myndigheterna kan erbjuda.

27. Vi anser att förslaget att utvidga den frivilliga omfördelningen av erkända flyktingar med utgångspunkt i pilotprojektets modell för Malta utgör ett positivt steg när det gäller att stärka solidariteten. Av den anledningen begär kommittén att Europeiska kommissionen och medlemsstaterna ska undersöka möjligheten att göra en sådan omfördelning obligatorisk under vissa omständigheter (exempelvis när den berörda medlemsstaten begär det, när en motsvarande slutsats har dragits tidigare inom ramen för systemet för tidig varning och Europeiska stödkontoret för asylfrågor har yttrat sig i frågan, eller när berörda parter godkänner åtgärden i fråga). Vi uppmanar kommissionen och medlemsstaterna att noga undersöka om personer som ansöker om internationellt skydd också kan omfattas av en omfördelning. Vidare uppmanar vi kommissionen att på nytt granska den juridiska, ekonomiska och tekniska studie som genomförts (5).

28. ReK noterar att omfördelning har gett upphov till praktiska och rättsliga problem eftersom det saknas ett system för ömsesidigt erkännande av internationella beslut om skydd. Kommittén ber därför kommissionen att överväga vilka åtgärder som krävs för att lösa dessa problem.

29. Regionkommittén stöder UNHCR:s förslag om att upprätta en modell för att säkerställa att omfördelningssystemet fungerar väl, med hänsyn tagen till det berörda landets BNP, areal, naturresurser och andra resurser samt till dess folkmängd och mottagningskapacitet, lokala och regionala särdrag, det totala antalet ankommande asylsökande och till dess åtaganden i fråga om vidarebosättning – för att bara nämna några av de relevanta parametrarna (6).

30. Vi välkomnar det beslut som Europaparlamentet nyligen har fattat och som har lett till slutförandet av det gemensamma vidarebosättningsprogrammet för EU, som enligt vår mening kommer att bidra till att förstärka solidaritetens yttre dimension, och uppmanar medlemsstaterna att från och med nu respektera sina åtaganden inom ramen för UNHCR:s program.

31. Kommittén ser positivt på att ett större antal medlemsstater, BEA och eventuellt FN:s flyktingkommissariat ska kunna genomföra en gemensam undersökning av asylansökningar. I det sammanhanget bör man dock se till att detta görs med respekt för principen att ansökningar om internationellt skydd ska granskas var för sig. Regionkommittén uppmanar därför kommissionen att utarbeta en rättslig, teknisk och ekonomisk studie och hålla kommittén informerad om denna.

32. Enligt vår bedömning har direktiv 2001/55/EG om miniminormer för att ge tillfälligt skydd vid massiv tillströmning av fördrivna personer och om åtgärder för att främja en balans mellan medlemsstaternas insatser stor betydelse som en specifik och exceptionell insats för solidariteten, även om det hittills inte har tillämpats i praktiken. Vi anser också att direktivet behöver ses över, så att man lättare och utifrån objektiva och kvantitativa kriterier kan fastslå om en situation med massiv tillströmning av fördrivna personer är på väg att uppstå och även undersöka om en eller flera regioner kan begära att dessa åtgärder ska aktiveras.

33. Kommittén ser positivt på att direktiv 2003/109/EG om varaktigt bosatta tredjelandsmedborgares ställning har blivit föremål för en ändring som innebär att det även omfattar personer som åtnjuter internationellt skydd. I praktiken får denna utökning till följd att erkända flyktingar efter fem år på vissa villkor kan bosätta sig i en annan medlemsstat än det land som ursprungligen har beviljat dem internationellt skydd. Även om det inte utgör en solidaritetsåtgärd i strikt bemärkelse, kan detta beslut eventuellt bidra till att minska trycket och förbättra de berörda personernas integration. Kommittén uppmanar därför medlemsstaterna att snarast införliva det ändrade direktivet 2011/51/EU (7) i sin nationella lagstiftning.

Samarbete på fältet

34. Regionkommittén konstaterar att det praktiska samarbetet är en hörnsten i det gemensamma europeiska asylsystemet. Vi välkomnar det betydande bidraget från EU:s olika organ, inte minst Europeiska stödkontoret för asylfrågor, men även Frontex, som har gjort det lättare att hantera vissa konkreta situationer av exceptionell karaktär, exempelvis i fråga om Malta och Grekland. Samtidigt vill vi påpeka att respekten för de rättigheter som personer som ansöker om internationellt skydd åtnjuter måste garanteras i samband med dessa specialiserade organs insatser.

35. Vi anser att man framför allt måste undvika förfaranden som i praktiken gör det omöjligt att utöva rätten att ansöka om asyl. Följaktligen uppmanar vi Frontex att i högre grad bemöda sig om respekten för de mänskliga rättigheterna i samband med sina uppdrag när det gäller att skydda EU:s yttre gränser. Ett första steg i den riktningen har tagits med den ändring som nyligen gjorts i förordningen om inrättande av Frontex, som innebär att detta organ åläggs att utarbeta en strategi för mänskliga rättigheter, att ett rådgivande forum inrättas och att en post som ansvarig för grundläggande rättigheter skapas (8). I det avseendet stöder ReK den roll som Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheter har, som redan har tagit sig an situationen med avseende på mänskliga rättigheter vid EU:s yttre gränser (9). Vi uppmanar denna byrå att utöka sina undersökningar på området och att låta Frontex och Europeiska stödkontoret för asylfrågor ta del av dess råd och kunnande.

36. ReK betonar att den operativa kapaciteten inom Europeiska stödkontoret för asylfrågor (EASO) måste stärkas för att effektivisera dess bidrag till de lokala och regionala myndigheterna i form av direkt stöd, sakkunskap och teknisk kunskap och anser att dessa myndigheter bör involveras mer i EASO. Vi välkomnar Europeiska kommissionens avsikt att under 2013 utvärdera effekterna av de insatser som gjorts av EASO och framhåller vårt intresse av att medverka i detta arbete.

37. I det sammanhanget är utbildning av största vikt som en mer specifik konkret samarbetsåtgärd från stödkontorets sida. Vi framhåller möjligheten till en bättre praktisk harmonisering som utmynnar i att ett ”europeiskt asylcurriculum” färdigställs och genomförs till fullo. I linje med detta föreslår ReK att stödkontoret ska utforma utbildningsprogram för de tjänstemän vid lokala och regionala myndigheter som medverkar i mottagningen av personer som ansöker om internationellt skydd.

Ekonomisk och finansiell solidaritet

38. ReK konstaterar att EU de senaste åren har tagit fram en rad användbara instrument, särskilt Europeiska flyktingfonden, som ger medlemsstaterna möjlighet att tillämpa EU:s asylpolitik på ett bättre sätt.

39. Regionkommittén ser positivt på den föreslagna förenklingen av strukturen på EU:s finansieringsmekanismer för asyl och migration genom ett förslag till inrättande av en asyl- och migrationsfond, som kommer att ha en budget på sammanlagt 3,87 miljarder euro för att säkerställa en integrerad förvaltning av migrationsströmmarna och täcka olika aspekter av den gemensamma asyl- och migrationspolitiken för perioden 2014–2020. Kommittén hoppas att denna utveckling åtföljs av en rationalisering av förfarandena.

40. ReK framhåller behovet av att anslå tillräckliga resurser till åtgärder för att förstärka solidariteten, vilka skulle kunna bestå i att vid behov stödja insatserna för att förbättra asylsystemens grundvillkor, ge konkret bistånd till medlemsstater och regioner som står inför ett exceptionellt tryck eller genomföra omplacerings- eller vidarebosättningsprogram.

41. ReK understryker att de medel som anslås för asyl och internationellt skydd måste motsvara EU:s internationella förpliktelser, så att man skapar en lämplig balans mellan utgifterna dels för säkerhet och gränsförvaltning, dels inom områden såsom mottagningsvillkoren för asylsökande, där de lokala och regionala myndigheterna kan ge ett tydligt mervärde.

42. Kommittén uppmanar kommissionen och medlemsstaterna att sörja för ett fullständigt genomförande av den partnerskapsprincip som fondens verksamhet bygger på så att alla berörda aktörer på lokal och regional nivå kan delta i både fastställandet av finansieringsprioriteringarna och utvärderingen av de genomförda initiativen. Tillämpningen av denna partnerskapsprincip bör följa den genomföranderam som fastställs i kapitel IV i förslaget till förordning om allmänna bestämmelser för asyl- och migrationsfonden (COM(2011) 752 final).

43. ReK uppmanar därför medlemsstaterna att säkerställa att företrädare för deras lokala och regionala myndigheter kan delta i den politiska dialogen för att fastställa fondens årliga finansieringsprioriteringar (10).

Bryssel den 18 juli 2012 Regionkommitténs ordförande Mercedes BRESSO

(1) Målet M.S.S mot Belgien och Grekland, dom från Europadomstolen för de mänskliga rättigheterna i Strasbourg av den 21 januari 2011, och målet N.S. mot Secretary of State for the Home Department (inrikesministern) i Förenade konungariket m.fl., dom från EU-domstolen av den 21 december 2011 om de förenade målen angående en begäran om förhandsavgörande, C-411/10 och C-493/10.

(2) 3151:a mötet i Europeiska unionens råd (rättsliga och inrikes frågor) i Bryssel den 8 mars 2012.

(3) COM(2008) 820 final.

(4) CdR 90/2009 ”Det framtida europeiska asylsystemet II”.

(5) Study on the feasibility of establishing a mechanism for the relocation of beneficiaries of international protection, punkt 27, JLS/2009/ERFX/PR/1005 – 70092056.

(http://ec.europa.eu/home-affairs/doc_centre/asylum/docs/final_report_relocation_of_refugees.pdf).

(6) ”The challenges of mixed migration, access to protection and responsibility-sharing in the EU – A UNHCR non-paper”, punkt 28, http://www.unhcr.org/cgi-bin/texis/vtx/refworld/rwmain?docid=4a5c453a2.

(7) EGT L 132, 19.5.2001.

(8) Förordning (EU) 1168/2011, EUT L 304, 22.11.2011, s. 1.

(9) Rapporten ”Coping with a fundamental rights emergency – The situation of persons crossing the Greek land border in an irregular manner”.

(10) Artikel 13 i förslaget till förordning om allmänna bestämmelser för asyl- och migrationsfonden, COM(2011) 752 final.