Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om "Mikroföretagens och småföretagens roll i EU:s ekonomi och produktionsstruktur"

(2003/C 220/12)

Den 23 januari 2003 beslutade Europeiska ekonomiska och sociala kommittén i enlighet med artikel 29 i arbetsordningen att utarbeta ett yttrande om "Mikroföretagens och småföretagens roll i EU:s ekonomi och produktionsstruktur".

Facksektionen för inre marknaden, produktion och konsumtion, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 4 juni 2003. Föredragande var Antonello Pezzini.

Vid sin 400:e plenarsession den 18 och 19 juni 2003 (sammanträdet den 18 juni) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 89 röster för, 12 emot och 11 nedlagda röster.

1. Inledning

1.1. De små och medelstora företagens betydelse för den ekonomiska tillväxten och utvecklingen inom EU erkänns nu officiellt både i den ekonomiska litteraturen och i EU-institutionernas officiella dokument.

1.2. Detta perspektivskifte har framför allt varit av kulturell art. Efter att på det ekonomiska området starkt ha fokuserat på storföretagens dynamik har man övergått till att beakta kategorier som ligger närmare mindre företag. Denna process har varken varit lätt eller snabb och den är ännu inte avslutad.

1.3. Detta perspektivskifte har varit nyttigt och viktigt, men det måste fördjupas eftersom benämningen små och medelstora företag omfattar produktionsenheter med mycket olikartade egenskaper, dynamik och behov (här ryms företag i olika branscher med mellan 1 och 249 anställda). Resultatet blir att de initiativ som lanseras ofta är utformade för att omfatta samtliga företag, medan de i många fall uteslutande kan komma större företag till del.

1.4. Man har följaktligen varit tvungen att fastställa nya kategorier, först och främst av kulturell och i andra hand av ekonomisk och statistisk art, som lämpar sig för de mindre företagens behov. Utgångspunkten för denna process har otvivelaktigt varit Europeiska stadgan för småföretagen, som syftar till att stimulera och stödja de små företagen.

1.5. Under det portugisiska ordförandeskapet antog Europeiska rådet i Feira i Portugal denna stadga(1), som lyfter fram den roll som företag med mindre än 50 anställda spelar, vad gäller både arbetstillfällen och främjande av innovation och socioekonomisk integration. Stadgan har blivit en hörnsten i kommissionens företagspolitik och en referenspunkt för såväl medlemsstaterna som kandidatländerna.

1.6. Europeiska kommissionen har redan lagt fram den första (2001), andra (2002) och tredje (2003) rapporten om genomförandet av Europeiska stadgan för småföretagen(2). I dessa påvisas några intressanta tendenser, trots svårigheten att klarlägga medlemsstaternas insatser på detta område.

1.7. Några av dessa insatser kan beskrivas som åtgärder med långsiktiga effekter, som utbildning av företagare och förenklad lagstiftning, medan andra är avsedda att få positiva effekter redan på kort sikt. Till de senare hör åtgärder för att förenkla nya företagsetableringar (i åtta medlemsstater kan man starta ett företag till mycket låga kostnader på ca en vecka) eller för att underlätta tillgång till krediter som i större utsträckning knyter krediten till själva företagsidén än till lånegarantin. Kreditfrågan utgör fortfarande ett av de största problemen för småföretagare (särskilt under en lågkonjunktur som den vi just nu upplever).

1.8. Enligt kommissionens rapporter varierar åtgärdernas effekter och prioritet mellan medlemsstaterna och de kommer naturligtvis att förändras ytterligare.

1.9. Det är inte lätt att samla in och harmonisera uppgifter om småföretag jämfört med uppgifter om större företag, som enligt lag är skyldiga att offentliggöra sina balansräkningar, interna roller och funktioner osv. Kommissionen bör främja sammanställning av och tillgång till statistik om mikroföretag och småföretag, något som det fortfarande råder brist på i Europa(3).

1.10. För att uppnå avsett resultat bör stadgan få rättslig status och ekonomiskt stöd avsättas för att genomföra de uppsatta målen, med särskild tonvikt på stimulans av entreprenörsandan. Dessutom skulle man i Europeiska konventet lämpligen kunna infoga en hänvisning till kapitel 16 i gemenskapens regelverk (skydd av små och medelstora företag).

1.11. I grönboken(4) konstateras att "Europa måste bli bättre på att främja entreprenörsanda. Det behöver fler nya och blomstrande företag...", men det krävs också åtgärder som stärker den befintliga produktionsstrukturen, som än i dag kännetecknas av hög "dödlighet" bland småföretag, särskilt under de första verksamhetsåren. Dessa företag har i Europa till skillnad mot i USA svårt att växa.

1.12. Inom ramen för utvidgningspolitiken krävs det dessutom särskilda insatser som främst är inriktade på ledningskultur och fortbildning för småföretagare i kandidatländerna.

1.13. För att bidra till att fylla några luckor i informationen och för att utforma åtgärder som i högre grad beaktar småföretagens och mikroföretagens behov har EESK fastställt följande särskilda insatsområden:

- Småföretagens och mikroföretagens bidrag till tillväxten i EU:s ekonomi(5).

- Fokus på några särskilt intressanta områden eller nischer som t.ex.

- egenföretagare,

- svartarbete,

- tillgång till krediter och investeringar via riskkapital ("venture capital" eller börsnotering inom vissa sektorer),

- marknaden för företagstjänster,

- företagens förvaltningskostnader,

- standardisering,

- kostnaden för företagsetableringar,

- kvinnliga företagare,

- innovation och forskning,

- problem i samband med internationell representation,

- mikroföretagens och småföretagens betydelse för ökad ekonomisk demokrati.

1.14. Målet är alltså att lyfta fram de mindre företagens bidrag till den ekonomiska tillväxten inom EU (etablering av nya företag, positiva effekter på BNP och sysselsättningen m.m.) och samtidigt framhäva deras betydelse för ökad ekonomisk demokrati. I detta sammanhang bör man särskilt uppmärksamma ett antal strategiska teman som skulle kunna visa sig mycket lämpliga för att fastställa specifika insatsområden, som trots att de ännu inte planerats eventuellt skulle kunna infogas i EU:s utvecklingsprogram för småföretagens tillväxt.

2. Statistisk-ekonomisk översikt över mikroföretagen i EU

2.1. I rekommendationen beträffande definitionen av små och medelstora företag(6) definierade kommissionen företag med upp till 250 anställda som små och medelstora företag, och skilde mellan medelstora företag (50-249 anställda), små företag (10-49 anställda) och mikroföretag (upp till 9 anställda).

2.1.1. Kommissionen diskuterade åter definitionen av mikroföretag, småföretag och medelstora företag i sin rekommendation 2003/361/EG av den 6 maj 2003(7). Tyvärr är tröskelvärdena oförändrade även om årsomsättningens storlek justerats.

2.2. EESK ställer sig bakom kommissionens definition av småföretag och mikroföretag och betonar deras ekonomiska och sociala roll i de olika medlemsstaterna, bland annat med hänvisning till de synpunkter som kommittén framfört i olika yttranden om småföretagen och hantverkssektorn, bl.a. 1992(8), 1997(9) och 2001(10).

2.3. Enligt definitionen i gällande lagstiftning finns det i EU en produktionsstruktur på ca 20 miljoner företag (2000), jordbrukssektorn ej inräknad. 93,2 % av dessa företag har mindre än 9 anställda, 5,8 % har 10-49 anställda, 0,8 % har mellan 50-249 anställda och 0,2 % definieras som stora företag. Detta innebär att 98,8 % av de europeiska företagen utanför jordbrukssektorn enligt Eurostat faller inom kategorin småföretag. Handelssektorn (detalj- och grossisthandeln) omfattar 5,56 miljoner företag, jämfört med 2,21 miljoner i tillverkningssektorn.

Tabell 1 Nyckeltal för små och medelstora företag (SMF) och stora företag i Europa-19, 2000

EU-15 + Island, Liechtenstein, Norge, Schweiz

>Plats för tabell>

Källa:

Beräknat av EIM Business & Policy Research; utifrån uppgifter från Eurostats SME-databas och European Economy, Supplement A, juni 2001 och från OECD: Economic Outlook, nr 65, juni 2001.

2.4. Mikroföretag och småföretag är vanligt förekommande i samtliga medlemsländer men i olika utsträckning. Det EU-land som har den högsta procentsatsen mikroföretag är Italien med 94,9 %, följt av Sverige med 93,3 %. Portugal och Spanien har båda en procentsats på 93 %. I Danmark utgör mikroföretagen knappt 80 % (79,7 %) och i Tyskland 81,4 %. I de båda sistnämnda länderna är antalet medelstora företag högre liksom i Österrike och i Storbritannien (tabell 2). Det bör understrykas att småföretagen och mikroföretagen internt i medlemsstaterna finns i en mängd olika företagsformer.

Tabell 2

>Plats för tabell>

Tabell 2 b Antal hantverksföretag (siffror i tusental - i enlighet med nationella definitioner)((Följande tabeller är resultatet av de metodologiska anvisningarna från seminarierna 1994 och 1996 som anordnades av Istituto Guglielmo Tagliacarne i samarbete med Europeiska kommissionen och branschorganisationerna.))

>Plats för tabell>

* = Uppgift saknas.

Källa:

Uppgifter från nationella källor sammanställda av Istitutio G. Tagliacarne.

2.5. Mikroföretagen och småföretagen bildar en vidsträckt väv i den europeiska ekonomin och utgör en viktig sysselsättningskälla. I själva verket finns två tredjedelar(11) av alla arbetstillfällen inom små och medelstora företag medan endast en tredjedel återfinns inom storföretag. Om man ser till alla små och medelstora företag är den samlade sysselsättningen i stort sett jämnt fördelad mellan mikroföretag (färre än 10 anställda) och små och medelstora företag. Fördelningen på företagskategorier med hänsyn till storlek och sysselsättning varierar dock mellan medlemsstaterna. Till exempel uppgår mikroföretagens andel av den samlade sysselsättningen till 48 % i Italien och minst 57 % i Grekland. I Storbritannien svarar storföretagen för över 45 % av den samlade sysselsättningen. Det är således uppenbart att sysselsättningseffekten är starkt betingad av företagsstrukturen i de enskilda länderna.

2.6. Storföretagen förlorade arbetstillfällen mellan 1988 och 2001 samtidigt som sysselsättningen ökade inom små och medelstora företag. Denna ökning (se figur 1) påbörjades redan 1997 och har främst varit koncentrerad till mikro- och småföretagen. Under 2001 avmattades dock sysselsättningstillväxten. Under perioden som helhet har de flesta nya arbetstillfällen i Europa skapats av mikroföretagen samtidigt som storföretagen har förlorat arbetstillfällen.

Figur 1: Sysselsättningstillväxten fördelad efter företagens storlek i Europa-19, 1988-2001

>PIC FILE= "C_2003220SV.005401.TIF">

2.7. Italien, Spanien och Portugal är specialfall eftersom mikroföretagen i dessa länder spelar en större roll än i övriga Europa om man ser till omsättning och förädlingsvärde (diagram 1), som utgör den rikedom som skapas av småföretagen.

2.8. För att underlätta analysen av fördelningen av förädlingsvärdet utifrån företagens storlek bifogas ett antal diagram som i fallande ordning jämför medlemsstaterna med genomsnittet i EU. Det framgår klart att mikroföretagen och småföretagen har större utbredning i Medelhavsländerna. Omvänt finns det en tendens att ju större företagen är, desto mer förskjuts tyngdpunkten från Sydeuropa till Central-Nordeuropa, även om det finns intressanta undantag som Österrike, Danmark och Storbritannien(12).

2.9. Av ovanstående uppgifter framgår att det finns mycket få statistiska uppgifter om och ekonomiska analyser av mikroföretagens och småföretagens situation. Tre problem är förknippade med EU:s vana att betrakta små och medelstora företag som ett block utan att urskilja de mycket små företagens särdrag:

- Man bortser från och saknar kännedom om småföretagens och mikroföretagens villkor och verkliga roll i medlemsstaterna, dvs. 92 % av de europeiska företagen.

- Det verkar inte finnas tillförlitliga ekonomiska data och analyser om småföretagen och mikroföretagen i de blivande EU-medlemsstaterna.

- Man saknar på EU-nivå kännedom om situationen inom de olika sektorer, kategorier och verksamhetsformer som småföretagen representerar.

2.10. EESK framhöll i sitt yttrande från november 2001 om Europeisk stadga för småföretagen(13) att det vetenskapliga samfundet och universitetsvärlden inte hade studerat småföretagen och deras olika former. Som svar på den sjätte handlingslinjen i Europeisk stadga för småföretagen begärde kommittén i sitt yttrande att kommissionen skulle vidta fem åtgärder för att åtgärda dessa brister. I sin resolution från juni 2002 om kommissionens meddelande "Fortsatt uppslutning. Högre takt"(14) beklagade Europaparlamentet den bristande kännedomen om företagen och deras behov samt ansåg att företagens Europa och EU:s samt medlemsstaternas politik genomgående bygger alltför mycket på ett företagskoncept som blandar samman alla företag. Parlamentet ansåg också att en dynamisk och effektiv politik kräver att man tar hänsyn till skillnaderna mellan stora, medelstora och små företag samt mikroföretag liksom deras olika ekonomiska modeller eller anställningsformer och strategier.

2.11. Kommittén konstaterar och beklagar att kommissionen hittills inte har tagit några egentliga initiativ för att tillmötesgå Europaparlamentets och EESK:s krav, trots småföretagens ökande betydelse. Det är oacceptabelt att man inte har gjort några sådana undersökningar, trots att småföretagens organisationer begärde det redan 1989 under konferensen om hantverk och småföretag i Avignon och upprepade sin begäran på konferensen i Berlin 1994 och i Milano 1998. EESK beklagar att GD Företagspolitik har avbrutit sina undersökningar av företag av "hantverkskaraktär".

2.12. EESK begär uttryckligen att kommissionen skall påbörja de insatser som kommittén har efterlyst. Kommissionen bör därför

- förbättra den nuvarande databehandlingen och insamlingsmetoden beträffande hantverksföretag och småföretag(15),

- genomföra statistiska och ekonomiska undersökningar av samtliga typer av småföretag och mikroföretag, däribland företag inom akademiska yrken, handelsföretag, tillverkningsföretag, tjänsteföretag och enmansföretag, genom att anlita Eurostat och EU:s observatorium för små och medelstora företag i samarbete med berörda europeiska organisationer, särskilt UEAPME (Europeiska sammanslutningen för hantverksföretag och små och medelstora företag), Eurocommerce och Eurochambre, Ceplis (Europeiska rådet för fria yrkesgrupper) och akademin i Avignon,

- återuppta undersökningarna av hantverksföretag,

- genomföra ett vetenskapligt och ekonomiskt undersökningsprogram om ämnen som fastställs tillsammans med europeiska representativa organisationer,

- i alla EU-undersökningar som berör eller kan antas påverka småföretagen tillfoga ett särskilt avsnitt om småföretag, med särskild hänvisning till effekterna av den inre marknaden och de pågående liberaliseringsprocesserna (t.ex. privatisering inom energisektorn).

3. Problemen vid etablering av små och medelstora företag

I denna del av yttrandet behandlar vi några problemområden som är av betydelse för de europeiska små och medelstora företagens framgångar och tillväxt. Det gäller problem som verkligen försvårar för dem och som från Europeiska kommissionens sida bör beaktas och åtgärdas.

3.1. Att främja uppkomsten av nya företag bör prioriteras av flera olika skäl med hänsyn till ett antal strukturella mål:

- För att vidga produktionsbasen och därigenom minska arbetslösheten, särskilt när det gäller ungdomar.

- För att industrialisera de minst utvecklade områdena.

- För att gjuta nytt liv i en sektor eller en region med avseende på arbetskraft, produktionsmetoder och organisation, innovation osv.

- För att utvidga och diversifiera ett lands eller en regions ekonomiska struktur och produktionsstruktur.

3.1.1. De främsta svårigheter som kan noteras vid nyetablering av ett företag består av de inledande svårigheter (eller hinder) som företagen möter. Några av de faktorer som påverkar beslutet att skapa ett helt nytt företag anges i det följande:

i. Finansiella eller kreditrelaterade aspekter (effekterna av kreditåtstramning).

ii. Skattemässiga aspekter (ett skattesystem som inte främjar etablering av ny verksamhet).

iii. Arbetsmarknadsfaktorer (höga arbetskraftskostnader), brist på kvalificerad arbetskraft.

iv. Information om marknaden (bristande kunskaper om lämplig marknad).

v. Illojal konkurrens (dvs. odeklarerad verksamhet).

vi. Osmidig och kostsam byråkrati.

vii. Regelverk som är orimligt kostsamma att följa och ofta inte passar små och medelstora företag.

viii. Svårigheter med att få tillstånd att utöva yrket.

ix. Möjlighet att utan avgifter under tidsbegränsade perioder kunna utnyttja familjemedlemmar som arbetskraft i händelse av krissituationer(16).

3.1.2. Till dessa aspekter av strukturellt slag (den ekonomiska miljö där man har beslutat att starta sitt företag) kan man lägga ett antal konjunkturrelaterade omständigheter eller aspekter som har att göra med nyföretagarens personliga egenskaper. Bland de konjunkturbetingade faktorerna kan man nämna tillväxt, marknadsvillkor, investeringsklimat, kostnadsvillkor, tekniskt kunnande osv. Bland aspekterna som har att göra med det enskilda beslutet att starta ett företag kan vi nämna riskbenägenhet, läraktighet, den inkomstmässiga skillnaden mellan att vara egenföretagare eller anställd osv.

3.1.3. Denna problematik måste man ta hänsyn till när man utformar åtgärder som skall främja nyetablering, särskilt av mikroföretag eller små företag.

3.2. Att stödja egenföretagare och småföretagande

Vissa strukturella förutsättningar i EU skiljer EU-länderna från andra västländer, även om det finns stora variationer. Andelen egenföretagare är betydande i EU och uppgick i förhållande till den totala arbetskraften år 2000 till 13,6 %. Det är dock avsevärda skillnader mellan olika länder: Grekland ligger högt med 31,3 % och Italien följer med 23,6 %. Mycket lägre andelar har Tyskland (9,7 %), Frankrike (10 %) och Storbritannien (10,9 %). Spanien med 18 % och Portugal med 20,2 % ligger nära Italien.

3.2.1. Även andelen yrkesutövare inom handels- och tjänstesektorn i de olika EU-länderna uppvisar avsevärda skillnader i förhållande till det totala antalet egenföretagare. Medan denna andel i många länder i allmänhet är låg kan man notera att den är hög i Italien, där handelssektorn står för 23,6 % jämfört med EU-genomsnittet på 9,4 % och hantverkssektorn står för 21,6 % jämfört med 18,6 % för EU-15.

3.2.2. Bakom dessa siffror döljer sig dock de grundläggande förändringar, även av teknisk art, som egenföretagandet de senaste åren har genomgått och som främst kan hänföras till IT-revolutionen. Det har skett en radikal förändring av våra "funktionssätt" och "produktionssätt". Medan vi dagligen överflödas av en gigantisk informationsmängd kan företagen göra inköp on-line av en del av det utgångsmaterial som behövs för deras varor och tjänster samtidigt som de står i kontakt on-line med marknaden och med nya kunder.

Tabell 3 Egenföretagande fördelat efter yrkesinriktning i några EU-länder - 2000

>Plats för tabell>

Källa:

Bearbetning av Confartiaganato - Istituto Tagliacarne baserat på Eurostat.

3.2.3. På den senaste tiden har det växt fram ett antal nya högkvalificerade arbeten som framför allt karakteriseras av individuell förmåga, och det har skett en ökning av medarbetare med atypiska anställningsformer som utgör ett nytt slags ekonomiska aktörer. Det är nödvändigt att erkänna denna kategori ur socioekonomisk synvinkel och uppfatta dem som aktörer verksamma inom produktions- och tjänstemarknaden.

3.2.4. En undersökning som nyligen genomförts i Italien med ett underlag på över 500 personer försöker beskriva de ensamarbetandes verklighet, dels som egenföretagare, dels som anställda(17). Det handlar här om över 12 miljoner människor, varav 7,4 miljoner är ensamföretagare och 4,9 miljoner anställda ensamarbetande, vilket motsvarar 50,6 % av det totala antalet (se tabell i bilagan).

3.2.5. Gruppen är oerhört komplex och heterogen och omfattar olika typer av yrken: Till egenföretagarna hör till exempel entreprenörer och olika kategorier av särskilda yrkesgrupper (yrkesarbetande i oreglerad respektive reglerad verksamhet, yrkesarbetande med samarbetskontrakt, momspliktiga). Ensamarbetande anställda utgör en ännu mer heterogen grupp: Förutom företagsledare ingår där fristående kontraktsanställda (en terminologi som ofta döljer otrygga eller tillfälliga anställningsformer, särskilt i regionerna i Syditalien), tillfälligt anställda, uppdragstagare osv.

3.2.5.1. Mot bakgrund av dessa förhållanden bör begreppet mikroföretag alltmer kopplas till den enskilda individen, som just tenderar att se sig själv som "företagets centrala tillgång". Detta kräver en dynamisk syn på livet, en ständig satsning på sig själv och en livsplan som täcker ett medellångt perspektiv. Ibland accepteras detta sätt att arbeta endast av ekonomiska motiv, vilket innebär påfrestningarna för den enskilde som gärna skulle avstå denna typ av verksamhet till förmån för en anställning.

3.2.6. Som vi har sett karakteriseras kategorin ensamarbetande av en stor fragmentarisering, men samtidigt kommer det i undersökningen fram en rad gemensamma värden som oberoende, rörlighet, ansvar, kompetens, kontakter, något som säkerligen gäller inom hela EU och som kan vara värt att granska ytterligare.

3.2.7. Oberoendet uppfattas som det mest värdefulla: 69,5 % av de intervjuade anser att oberoendet är den främsta fördelen i deras arbete och avgörande för motivationen, medan 75,3 % anser detta vara viktigt. Dessutom uppger 66 % att de känner sig lojala mot sig själva medan endast 34 % uppger sig vara lojala mot organisationen de arbetar i(18). Endast 24,7 % av de intervjuade ser den fristående verksamheten som en tillfällig lösning.

3.2.8. Den kulturella och yrkesmässiga rörligheten utgör en annan aspekt av stort värde: över 76,4 % av de ensamarbetande anser att möjligheten att bredda kompetensen är viktigare än att upprätthålla den förvärvade kompetensen eller att fortbilda sig, medan det för cirka hälften av de intervjuade (48,1 %) är viktigare att kunna byta arbete än att ha ett arbete som ger säkerhet och stabilitet.

3.2.9. Ansvar innebär för ensamarbetande bland annat följande:

- Att avstå från ekonomiska fördelar arbetet kan medföra och i stället investera för att trygga framtiden (72,8 %).

- Att inte låta arbetet, trots att det är viktigt, komma före privatlivet.

3.2.10. Kompetensens betydelse framgår av analysen av de ensamarbetandes vilja att förbättra sin yrkesroll med tanke på att kompetensutveckling är avgörande för att överleva och utvecklas. Därför är det nödvändigt att omvärdera de instrument som behövs för att småföretagarna och deras anställda skall kunna fortbilda sig i enlighet med de egna yrkesmässiga behoven. Här uppger 38,2 % att de skulle vilja börja studera. 22,1 % kan tänka sig att förändra sin arbetssituation och börja arbeta som anställd i stället för i egen regi eller vice versa. 19,9 % kan tänka sig att flytta medan 18,5 % kan acceptera längre arbetstider.

3.2.11. En viktig aspekt är slutligen kontaktbehovet: för 72,1 % av de ensamarbetande är möjligheten att utbyta idéer med andra värdefullare än att med egen kraft kunna lösa problem.

3.2.12. Sammanfattningsvis visar de uppgifter som kommer fram i undersökningen på de stora förändringar som skett i Italien och i delar av det europeiska samhället under de senaste åren samt att det finns alternativa sätt att ta sig igenom arbetslivet som ligger utanför det traditionella mönstret där arbete är lika med anställning. Det är för övrigt rimligt att anta att denna växande grupp av ensamarbetande kommer att påverka det socioekonomiska systemet i mycket hög grad. Man bör särskilt tänka på att en stor del av dessa, med sina potentiellt höga inkomster och blygsamma inbetalningar till trygghetssystem, alltmer kommer att använda sig av privata alternativ när det gäller omsorg, trygghet och utbildning. Detta minskar dock inte behovet av att upprätthålla högkvalitativa allmänna tjänster inom dessa områden.

3.2.13. Utbudet av arbetstillfällen och ett stabilt socialt trygghetsnät är utslagsgivande för välstånd och ett välfungerande samhälle i Europa.

3.3. Att göra den svarta ekonomin synlig

3.3.1. Den svarta ekonomin har först på senare år uppmärksammats och blivit föremål för särskilda studier och granskningar, dels beroende på den ökade medvetenheten om dess inverkan på det ekonomiska systemet (dvs. dess sjukdomsaspekt), dels på grund av att man konstaterat att den fått fotfäste och ofta ökar inom de välutvecklade ekonomiska systemen. (Se t.ex. de studier som professor Friedrich Schneider, universitetet i Linz, har publicerat om den nya utvecklingen i fråga om den svarta ekonomin under 2003 i Tyskland, Österrike och Schweiz i jämförelse med de övriga OECD-länderna.)

3.3.2. Även Avignon Academy betonar nyligen i en rapport(19) att småföretagen och hantverksföretagen kraftigt påverkas av den svarta ekonomin i Europeiska unionens medlemsstater.

3.3.3. Denna fråga har väckt ökat intresse på politisk nivå, både när det gäller lagstiftning och kulturella aspekter. Europeiska kommissionen har därför bett medlemsstaterna att från 1999 ägna särskild uppmärksamhet åt frågan i sina nationella handlingsplaner för sysselsättningen.

3.3.4. Det mest oroväckande är, förutom de stora proportioner som fenomenet har tagit, att den svarta ekonomin trängt in i systemet och alltså på allvar uppfattas som en "naturlig miljö" att driva ett företag i.

3.3.4.1. Detta visar hur viktigt det är att bedriva en politik som inte stannar vid att motverka denna verksamhet i likhet med andra olagliga verksamheter utan försöker att reglera den och göra den "synlig".

3.3.5. En annan oroväckande aspekt är att den svarta ekonomin ständigt ökar. Det gäller hela Europa och sker på ett sätt som inte nödvändigtvis stämmer med officiella uppskattningar. Detta beror antagligen på att irreguljär ekonomisk verksamhet är ett socialt fenomen och alltså förknippat med mänskligt beteende. Beslutet att dölja sin verksamhet fattas ofta till följd av särskilda omständigheter (till exempel höjt skattetryck eller byråkratiska hinder, vilket Italien är ett typexempel på). Olika utomliggande faktorer leder alltså till denna utveckling.

3.3.6. De bakomliggande orsakerna till att detta fenomen har fått fotfäste är mångfasetterade. I detta sammanhang skriver Europeiska kommissionen i ett dokument som helt ägnas åt odeklarerat arbete (1998) följande: "Huvudmotivet för arbetsgivare, arbetstagare och egenföretagare att delta i den informella sektorn är ekonomiskt. Att arbeta svart ger möjlighet att öka inkomsterna och undvika beskattning på inkomster och sociala avgifter. För arbetsgivarna är drivkraften minskade kostnader." Bland de faktorer som främst är avgörande för utvecklingen av odeklarerat arbete i Europa kan följande särskilt nämnas:

- Först och främst vissa företagares bristande respekt för skattelagstiftningen, vilket leder till en affärspraxis som skadar laglydiga företagare ekonomiskt.

- Skattetryck och sociala avgifter. Höga skatter och avgifter är en anledning för företag (och följaktligen också arbetstagare) att inte öppet deklarera sin ekonomi. Om man minskar skatte-och avgiftsbördan (skillnaden mellan arbetskostnader och inkomst efter skatt och avgifter) så ökar den disponibla inkomsten i förhållande till arbetskostnaderna eller så sjunker arbetskostnaderna i förhållande till den disponibla inkomsten.

- Avgifter och administrativa kostnader. Ett av skälen till att inte officiellt deklarera en verksamhet är överdrivet höga administrativa kostnader och alltför kostsamma förfaranden (till exempel för att formalisera ett anställningskontrakt, få tillstånd att bedriva en verksamhet, vissa handelshinder eller helt enkelt registrering som tjänsteleverantör). Det överdrivet stora antalet bestämmelser utgör en stor börda för aktörerna på arbetsmarknaden, och införandet av vissa regler, som kortare arbetstid, förtidspensionering eller deltidsarbete har lett till en ökning av den svarta ekonomin.

- Offentliga förvaltningars effektivitet. Statens effektivitet påverkar direkt den svarta ekonomins omfattning: Ju effektivare byråkratin fungerar desto större blir risken för upptäckt och därmed ökar risken för att man får betala straffavgifter. Man har konstaterat att korruption inom den offentliga sektorn existerar i alla länder, om än i varierande grad. Studier som genomförts i länder där korruption är vanligt förekommande (Schneider, Enste, 2000) visar att det finns ett klart samband mellan korruptionsnivå och omfattningen av den svarta ekonomin.

- Otillräcklig arbetsmarknadslagstiftning. Något som kan påverka arbetstagare att arbeta svart är att gällande lagstiftning inte täcker in nya anställningsformer (t.ex. atypiska anställningsavtal eller arbete via bemanningsföretag). Detta medför att den irreguljära ekonomin ökar i omfattning.

3.3.7. Debatten om den svarta ekonomin har en särskild politisk, ekonomisk och social relevans vid sidan av konsekvenserna för den ekonomiska politiken. Förekomsten av den svarta ekonomin påverkar kraftigt framför allt

- mätningarna av de makroekonomiska variablerna,

- uppnåendet av den ekonomiska politikens målsättningar,

- snedvridning av konkurrensen när det gäller kostnader (administrativa kostnader, skatter och avgifter, arbetskostnader).

3.3.8. På grund av detta är arbetslöshetssiffrorna tilltagna i överkant, om man tänker på att de personer som arbetar svart inte kommer med i statistiken över arbetstagare. Felmarginalen beror naturligtvis på vilken omfattning som den svarta ekonomin har. Med tanke på att de olika ländernas ekonomiska politik i huvudsak grundas på uppgifter från sådana makroekonomiska variabler påverkas också valet av åtgärder, vilket är mer till skada än nytta.

3.3.9. Den svarta ekonomin gör dessutom att finansieringen och fördelningen av offentliga tjänster och socialt skydd blir lidande. En minskning av inbetalade medel medför en lägre nivå på de tjänster som medlemsstaterna kan erbjuda, vilket skapar en ond cirkel. Å ena sidan minskar skatteintäkterna och det offentliga underskottet ökar när den svarta ekonomin ökar, å andra sidan höjer staten skatterna för att kunna fortsätta att erbjuda sociala tjänster, vilket leder till en ännu större ökning av den irreguljära verksamheten(20).

3.4. Förbättra småföretagens lånemöjligheter

3.4.1. Möjligheten att få kredit utgör ett nödvändigt villkor för ett företags tillväxt och är nästan en förutsättning för småföretagens utvecklingsmöjligheter. Deras tillgång till krediter hindras ofta av att riskerna överskattas. Det stora antal företag som bildas och företag som försvinner får inte leda till generaliseringar, utan tvärtom till ett behov av en mer djupgående analys av den kompetens som finns inom företaget och varje företags marknadsutsikter.

3.4.2. En förutsättning för att småföretagen skall kunna växa är alltså att den utvecklingslinje som företaget har bestämt att följa kan finansieras(21), med hjälp av ett effektivt kreditgivningssystem.

3.4.3. Utifrån detta resonemang är det oerhört viktigt att man vid sammanslagningar och uppköp av europeiska banker - en företeelse som håller på att förändra kreditväsendets struktur i gemenskapen radikalt - inrättar specifika stödstrukturer som lämpar sig för de mindre företagen. I sammanhanget bör påpekas hur viktiga bankerna med regional anknytning är, även om de hör till en stor grupp, för att utveckla förtroendeingivande relationer med kunderna.

3.4.4. Det är bara den direkta kontakten med företaget och kännedomen om den lokala kreditgivningsproblematiken som kan förstärka värdet av den finansiella drivkraften. På så vis motverkas en alltför rigid finansieringsstruktur och en ökad risk, särskilt med tanke på utvecklingen av Basel II-avtalet.

3.4.5. För att uppnå detta måste företaget finna sin finansiella balans genom att utnyttja en väl avvägd mix av tillgängligt finansiellt stöd.

3.4.6. En viktig roll spelar här självfinansiering. Det är i allmänhet möjligt i företag som genererar inkomster, i synnerhet kassaflöde, eller om rätt beslut fattas i förhållande till fördelningen av vinsten, finanspolitiken eller skattelagstiftningen.

3.4.7. Ett mindre företag kan dock inte alltid genomföra en optimal investeringsplan genom självfinansiering eller med egna internt genererade medel. I detta fall, som säkert inte hör till undantagen, blir lösningen att antingen se över företagets utvecklingsplan eller finna alternativa finansieringsmedel.

3.4.8. För att utveckla företaget blir då nästa steg dels att söka information och råd om vilket slags finansiering som investeringsplanen kräver, dels att finna de rätta finansiella instrumenten och kanalerna.

3.4.9. Två slag av finansiering är då möjliga: att söka medel på riskkapitalmarknaden eller att vända sig till kreditmarknaden för ett ta ett lån med lämplig förfallotid. Sedan blir det nödvändigt att finna det instrument som passar bäst och de lämpligaste kanalerna.

3.4.10. Den planerade investeringen bör styra det instrument man väljer: En investering på kort sikt bör alltså finansieras med likartade finansiella medel, alltså med kortfristigt kapital(22), medan en långsiktig investering bör finansieras med mer långfristigt lånekapital(23) eller riskkapital (t.ex. riskvilligt kapital), ett instrument som småföretagare dock ofta ser på med misstänksamhet.

3.4.11. De åtgärder som behöver prioriteras för att överbrygga gapet mellan kreditgivningssektorn och småföretagen kan sammanfattas i fem punkter:

- Det krävs högre kvalitet på de tjänster som kreditsystemen erbjuder. Mot bakgrund av att företagsvärlden är stadd i ständig utveckling måste banksystemet anpassa sina finansiella tjänster och sin finansiella rådgivning till kundernas särskilda behov och särprägel, med en nöjd kund som målsättning.

- Ökat deltagande i företagens verksamhet från kreditföretagens sida vid rådgivning. Vad man egentligen skulle vilja kräva av bankerna är ett ökat deltagande i företagens verksamhet, inte bara när det gäller finansiella spörsmål utan även rådgivning. Målet är att företagens tillväxtprocess stärks, att insynen ökar och att balansräkningar publiceras. Det är främst de mindre företagen som behöver denna hjälp, både när det gäller att bilda aktiebolag eller förberedelser för att utnyttja riskkapital, medan de mer väletablerade kan behöva hjälp att noteras på "särskilt avsedda" listor på börsen (i Italien kallas listan för små och medelstora företag STAR).

- Att förbättra mikroföretagens tillgång till kredit genom att sänka de krav på garanterade tillgångar som ställs för långivning. Kraven bör ändras, eftersom de förefaller väl hårda i förhållande till den verkliga risken för insolvens, och kreditsystemet bör inriktas mer på att täcka finansieringsbehoven med hjälp av lämpliga finansiella instrument. Som ett framgångsrikt exempel kan nämnas modellen med "lånekonsortier" i Italien som genom att stå som garant under 2001 hjälpt till att finansiera hantverksföretag med över 5 miljarder EUR. Detta kunde ligga till grund för en samarbetsmodell på gemenskapsnivå i syfte att utveckla de mindre avancerade systemen, särskilt i de nya medlemsländerna. Det franska lånet för att starta företag (Prêt français à la Création d'Entreprise - PCE) som inrättades hösten 2001, kan anföras som exempel, men är fortfarande relativt okänt och dåligt utnyttjat. Trots att det fortfarande handlar om en bankkredit är detta en modell som bör uppmuntras och utvecklas.

- En kapitalkostnad som i högre grad överensstämmer med de villkor som tillämpas för europeiska storföretag.

- Man bör främja nya finansiella lösningar som kombinerar statligt stöd (och EU-stöd) och banksystemet för att åstadkomma ökad sysselsättning.

3.5. Att minska de administrativa kostnaderna

3.5.1. Sedan några år tillbaka kan man notera en ökad uppmärksamhet från beslutsfattarnas och företagarnas sida när det gäller effekterna av lagar och bestämmelser och av kostnaderna i samband med att uppfylla administrativa krav.

3.5.2. Många EU-länder har lagt fram förslag för att minska dessa kostnader som kan uppgå till avsevärda belopp, särskilt för mindre företag. Förenklingen av de administrativa förfarandena och sänkningar av de avgifter som tas ut är två av nyckelpunkterna i den strategi som främjar uppkomsten av nya företag och framför allt stärker utvecklingen av de befintliga produktionsstrukturerna.

3.5.3. Nedan följer några aspekter som bör beaktas när man reformerar administrationen i syfte att förenkla och göra byråkratin smidigare, vilket är nödvändigt för att göra det lättare att starta och driva mikroföretag och småföretag:

- Onödiga och krångliga handlingar bör slopas.

- De administrativa förfarandena bör göras smidigare, genom eget intygande, samarbete mellan avdelningar, elektronisk signatur.

- Kontakten med de offentliga myndigheterna måste förbättras genom att förfarandena blir öppnare, att det framgår tydligt vem som är ansvarig handläggare samt genom personalutbildning.

3.5.4. Ett av de problem som de offentliga förvaltningarna försöker att lösa är den kontinuerliga bevakningen av företagens kostnader för offentlig administration. Här har länder som Nederländerna, Danmark, Storbritannien och Italien gjort stora framsteg. I Italien har man till exempel infört en halvårsvis övervakning. Till skillnad mot den första mätningen som genomfördes 1996 har ISTAT och Unioncamere nu lagt upp undersökningen på sådant sätt att man kan jämföra uppgifterna med andra europeiska länder. Det är ca 14000 italienska företag som berörs.

3.5.5. I detta sammanhang är det lämpligt att påminna om de bedömningar och positiva erfarenheter som förts fram av yrkessammanslutningarna (t.ex. en enda kontaktpunkt för företagen) och som redovisats i den första rapporten om Europeiska stadgan för småföretagen. Ytterligare ett positivt inslag i denna utveckling är att organisationerna själva kan komma överens med de offentliga förvaltningarna om att bidra till rådgivningsverksamheten, i Italien till exempel skatterådgivningscentrum och arbetsgivarorganisationer.

3.6. Att förbättra kvaliteten på och tillgången till företagsstöd

3.6.1. Förekomsten av företagsstöd av god kvalitet(24) är särskilt för mikroföretag och småföretag av stor betydelse för att utveckla vissa funktioner som annars inte skulle gå att utföra i den interna produktionsenheten, vilket skulle inverka på verksamheten och innovationsförmågan. Vi tänker här på vissa aspekter när det gäller produktutformning, marknadsföring och utsläpp på marknaden av produkter, finansiell rådgivning, marknadsundersökning, eller alla de funktioner som ligger utanför den egentliga produktionen och som i småföretag och hantverksföretag vanligtvis sköts av företagaren själv.

3.6.2. De främsta utmaningarna i samband med tjänster i form av företagsstöd för att sköta uppgifter som ligger utanför produktionen genom att man lägger ut den egentliga företagsdriften kan sammanfattas enligt följande:

1. Att skapa tjänster som svarar mot mikroföretagens och småföretagens behov.

2. Att tillförsäkra mikroföretagen och småföretagen ett sammanhängande system av tjänster.

3. Att kvalitetssäkra tjänsterna.

4. Att erbjuda ledarutbildning och fortbildning av anställda.

5. Att utveckla utvärderingsmetoder för tillhandahållna tjänster.

3.7. Att främja kvinnlig företagsamhet

3.7.1. Kvinnornas roll i dagens europeiska samhälle är i ständig utveckling både på det sociala och ekonomiska planet. Deras deltagande på arbetsmarknaden har ökat kontinuerligt, vilket också hänger samman med de kulturella, tekniska och lagstiftningsrelaterade förändringar som präglat det socioekonomiska systemet i Europa under de senaste årtiondena. Denna ständiga utveckling avspeglar sig också på kvinnans roll i uppbyggnaden och driften av företag, i synnerhet mindre sådana.

3.7.2. Det är alltså nödvändigt att utforma åtgärder som kan främja den kvinnliga företagsamheten. De skulle inriktas på olika problemområden:

- Att förbättra kunskapen om kvinnors roll i ekonomin (genom bearbetning av statistiskt tillförlitliga uppgifter).

- Att inrätta sociala strukturer som gör det möjligt att förena arbete och familj.

- Att tillämpa och förstärka politiken och programmen på det rättsliga, finansiella och sociala området.

- Utbildning, som inte enbart skall inriktas på hur man sköter ett företag utan också uppmuntra och stärka kvinnornas vilja att leda ett företag.

Kvinnor spelar ofta en viktig roll i familjeföretag. De bör ha ett officiellt erkännande för detta arbete genom ersättning samt försäkrings- och pensionsrättigheter.

3.8. Företagsöverlåtelse och övertagande av de anställda

3.8.1. Kommittén stöder alla initiativ som syftar till att underlätta företagsöverlåtelse på grund av arv eller att de anställda tar över ett företag.

3.9. Företag inom den sociala sektorn

3.9.1. Företag inom den sociala sektorn utgör fristående ekonomiska enheter med huvudmålet att integrera funktionshindrade och socialt marginaliserade människor i samhället och arbetslivet. Det handlar ofta om småföretag eller mikroföretag vars verksamhet lämpar sig för att i ett ömsesidigt samspel uppnå både ekonomisk tillväxt och social sammanhållning. Man bör stödja varje initiativ som kan ge dessa företag erkännande på europeisk nivå för den särskilda funktion som de fyller.

4. Genomförandet av Europeiska stadgan för småföretagen

4.1. I januari 2003 överlämnade kommissionen sin tredje årsrapport om genomförandet av stadgan till parlamentet och rådet. Kommittén kan med tillfredsställelse konstatera att kommissionen delvis har beaktat EESK:s önskemål när det gäller rapportens vikt och uppläggning.

4.1.1. Kommittén vill framhäva flera positiva punkter, särskilt följande:

- Stadgan antogs av anslutningsländerna i Maribor. Kommittén har dessutom fått information om att regionen Sardinien har antagit stadgan och att även andra regioner avser att anta den, bland annat i anslutningsländerna.

- I rapporten ges många exempel på åtgärder som vidtagits i medlemsstaterna för att genomföra stadgans tio rekommendationer. Dessa goda metoder presenteras dock inte på ett sätt som gör dem möjliga att använda. EESK rekommenderar kommissionen att utarbeta en handledning för goda metoder där dessa åtgärder återges och förklaras i detalj i syfte att göra det möjligt för medlemsstater och näringslivsorganisationer att hämta inspiration från dem.

- Kommissionen påpekar flera gånger betydelsen av att börja småskaligt.

4.1.2. Kommittén kan dock notera att det finns ett flertal brister och att stadgan fortfarande bara är en politisk deklaration utan uppföljning i verkligheten på gemenskapsnivå. Kommitténs yttrande från november 2001 är fortfarande brännande aktuellt och dess kritik, anmärkningar och förslag fortfarande giltiga. EESK vill rikta gemenskapsinstitutionernas uppmärksamhet på fyra grundläggande brister:

- De gemenskapsåtgärder som presenteras i rapporten hänför sig alltjämt till små och medelstora företag i allmänhet. Deras reella konsekvenser för småföretagen granskas inte.

- I rapporten fastställs inga rekommendationer till medlemsstaterna trots att stadgan ligger i linje med Lissabonstrategin och trots att en effektiv nationell och europeisk politik i förhållande till småföretagen är en av de centrala förutsättningarna för att Lissabonstrategin skall lyckas.

- Den övergripande gemenskapspolitikens inverkan på småföretagen (i synnerhet konsekvenserna av konventet och den ekonomiska och sociala sammanhållningen) har ännu inte diskuterats.

- Samrådet med småföretagens organisationer har varit alltför begränsat. Kommittén beklagar att småföretagen inte har engagerats i större utsträckning i gemenskapsarbetet via de organisationer som företräder dem. EESK anser att de samrådsformer som för närvarande används i störst utsträckning, samråd med företagens politiska grupper och samråd via Internet, har ett begränsat värde: Endast de europeiska och nationella representativa organisationerna känner till företagens verkliga behov och kan på ett effektivt sätt fungera som rådgivare till kommissionen.

4.1.3. När det gäller genomförandet av stadgan anmodar EESK kommissionen att inte undervärdera dess roll. Det åligger bl.a. kommissionen att med sjätte ramprogrammet för forskning och utveckling som förebild se till att stadgans och småföretagens prioriteringar beaktas i alla gemenskapens program och åtgärder. Kommissionen skall också utvärdera konsekvenserna av alla beslut och lagstiftningsåtgärder för småföretagen, inte bara för små och medelstora företag i allmänhet. Detta är mycket centrala åtgärder vars genomförande kommittén kommer att granska ytterst noggrant.

4.1.4. Kommissionens inställning till den fleråriga handlingsplanen för småföretagen är en besvikelse och vittnar om dålig förståelse för småföretagens behov. Dels är det allmänt känt att den aktuella fleråriga handlingsplanen för företagen endast i liten utsträckning och på ett otillfredsställande sätt svarar mot småföretagens behov. Det räcker inte att i den årliga programplaneringen ange att en viss åtgärd ligger i linje med stadgans riktlinjer om den inte i verkligheten riktar sig till småföretagen. Dels har den fleråriga plan som parlamentet har anmodat kommissionen att lägga fram ett utkast till som syfte att omgruppera och samordna alla de gemenskapsåtgärder som är av intresse för småföretagen för att underlätta deras deltagande. Syftet är inte att skapa ett nytt, särskilt program.

EESK vill åter anmoda kommissionen att följa upp sin begäran till parlamentet.

4.1.5. I samband med detta vill kommittén att uppföljningen av grönboken om företagaranda, i synnerhet den handlingsplan som begärts av rådet (konkurrenskraft) och vårtoppmötet, tar hänsyn till småföretagen och tydligt beaktar stadgans rekommendationer. EESK anmodar dessutom kommissionen att se till att kommande fleråriga program för företagen (förhandlingarna om dessa kommer att inledas inom kort) beaktar stadgans rekommendationer och de framställningar som kommit från organisationer som företräder småföretagen.

4.2. Rättsligt och politiskt erkännande av stadgan

4.2.1. Kommittén och parlamentet har anmodat kommissionen att föreslå rådet att anta åtgärder som syftar till att ge stadgan rättslig status. Motiven till denna begäran har framförts ett flertal gånger. EESK vill uttrycka sin stora otillfredsställelse och olust inför vad kommittén anser vara omotiverat förhalande från kommissionens sida. EESK gläder sig åt rådets (konkurrenskraft) beslut av den 3 mars 2003 och vårtoppmötets beslut samma månad som syftar till att stärka medlemsstaternas åtgärder när det gäller genomförandet av stadgan. Stadgans grundtankar är en följd av Lissabonprocessen, där stadgan ingår som en av pelarna. Genomförandet av stadgan på ett effektivt sätt på alla nivåer är en nödvändig förutsättning för att processen skall lyckas. Kommittén begär därför följande:

- Konventet bör i konstitutionens kapitel om industri uttryckligen skriva in att rekommendationerna i Europeiska stadgan för småföretagen skall genomföras.

- Rådet bör komplettera beslutet från rådet (konkurrenskraft) av den 3 mars med ett beslut i tre punkter där man anmodar kommissionen att

- hänvisa till stadgan och nämna småföretagen och mikroföretagen i alla gemenskapsprogram samt anta särskilda åtgärder för att gynna dem i sina program,

- utvärdera konsekvenserna av alla gemenskapens beslut för småföretagen och mikroföretagen innan besluten fattas på gemenskapsnivå,

- göra europeiska representativa småföretagsorganisationer delaktiga i för dem relevanta gemenskapsbeslut.

4.3. Genomförandeläget för EESK:s och parlamentets förslag

4.3.1. EESK har, inom ramen för sina yttranden(25), tillsammans med parlamentet(26) upprättat en förteckning över åtgärder som bör vidtas på gemenskapsnivå i samband med stadgans 10 riktlinjer. Dessutom har företrädare för småföretagsorganisationer lagt mycket konkreta förslag vid seminarier som kommissionen anordnat, och en förteckning över 55 åtgärder föreslogs i juli 2002 av UEAPME på förslag av två franska hantverksorganisationer. Kommittén beklagar att inga hänvisningar till dessa förslag finns i rapporten om genomförandet av stadgan. EESK kan med tillfredsställelse notera att flera av dessa förslag (enligt uppgifter från företagsorganisationer) har genomförts med påtaglig framgång, särskilt när det gäller standardisering, stödtjänster till företagen, tillgång till finansiering med garantier för små och medelstora företag samt miljöfrågor.

4.3.1.1. Kommittén anmodar berörda generaldirektorat inom kommissionen att fördubbla sina ansträngningar och utöka kontakterna med organisationer som företräder småföretagen för att förbättra genomförandet av de begärda åtgärderna.

4.3.2. Inom ramen för arbetet med EU:s budget 2003 antog Europaparlamentet den 19 december 2002 på initiativ av medlemmar i budgetutskottet fem ändringsförslag som syftade till att ge högre prioritet åt ett antal budgetposter under 2003 för genomförandet av stadgan och av åtgärder med särskild inriktning på småföretag, mikroföretag och hantverksföretag.

4.3.2.1. EESK lyckönskar parlamentet till detta beslut, som har mycket stor politisk betydelse. Förslag till praktiska åtgärder för genomförandet har lagts fram inför kommissionen av franska hantverksorganisationer och av UEAPME. Dessa åtgärder återfinns som bilaga, med hänvisningar till stadgans 10 rekommendationer. Kommittén stöder och upprepar förslagen, som överensstämmer direkt med de handlingslinjer som EESK antog i sitt yttrande från november 2001 om genomförandet av stadgan. Kommittén anmodar kommissionen att infoga alla dessa förslag i arbetsprogrammet för 2003. EESK uppmanar parlamentet att använda alla de medel som står till dess förfogande för att säkerställa att förslagen genomförs.

4.3.3. När det gäller de prioriterade åtgärderna för 2004 anmodar kommittén parlamentet att förstärka de åtgärder som syftar till genomförandet av stadgans prioriteringar i det preliminära budgetförslaget för 2004. Kommittén vill på nytt anmoda kommissionen att i samband med detta utöka samrådet med företagsorganisationerna.

5. Att ge EU-programmen och EU-politiken en ny inriktning mot mikroföretagens och småföretagens behov i enlighet med kraven i Europeiska stadgan för småföretagen

5.1. De problem som tagits upp ovan skulle, åtminstone delvis, kunna lösas genom gemenskapsprogrammen. Man måste utforma programmen med tanke på dessa problem (om det inte redan skett) och förstärka dem med nya program särskilt inriktade på småföretag och hantverksföretag, och därvid ta hänsyn till multiplikatoreffekten i samarbetet mellan företag. I detta syfte bör man upprätta handlingslinjer för att fokusera gemenskapsinitiativen och gemenskapsprogrammen. Dessa handlingslinjer skulle på olika sätt kunna bidra till en förbättring av det ekonomiska klimatet, som är viktigt för både nya och redan befintliga småföretag. Handlingslinjerna skulle dessutom på grundval av subsidiaritetsprincipen kunna användas av unionen för att förvalta och finansiera projekt som ligger i linje med gemensamma initiativ och som kan bidra till en förbättring för hela sektorer.

5.2. Handlingslinjerna bör utformas i enlighet med stadgans handlingslinjer, precis som nämnts ovan.

5.3. Punkt 1 och punkt 4 i stadgan: Utbildning för entreprenörskap - Tillgång till färdigheter

5.3.1. Utbildnings- och fortbildningsprogram kan utvecklas och spridas i samarbete med organisationer som företräder hantverkssektorn samt små och medelstora företag genom Erasmusprogram för lärlingar, Leonardoprogram för arbetslivserfarenhet och Sokratesprogram för utbildningsplaner i syfte att främja entreprenörskap i skolorna. Nya universitetsprofessurer bör inrättas på områdena pedagogik och ekonomi med inriktning på att främja självständighet och initiativförmåga.

5.3.2. Dessutom bör de offentliga myndigheterna förberedas och utbildas för att kunna ta vara på företagaranda tillsammans med de organ som finns för att stödja mikroföretag och små företag.

5.4. Punkt 2 och punkt 5 i stadgan: Billigare och snabbare etablering - Bättre tillgång till Internet

5.4.1. Man bör främja förvaltningsinstrument som gör det lättare att, direkt från starten, utveckla småföretag. Registreringen bör kunna ske via Internet och det bör finnas en webbplats som ger möjlighet att ansluta sig till ett europeiskt nätverk. I detta syfte måste man främja erfarenhets- och kunskapsutbyte mellan de offentliga myndigheternas tjänstemän och småföretagarna (även via deras företrädare). Därför föreslås att GD Företag ser till att relevanta organ i medlemsstaterna genomför en studie i syfte att hitta gemensamma lösningar och instrument.

5.5. Punkt 3 och punkt 7 i stadgan: Bättre lagstiftning och reglering - Beskattning och finansiering

5.5.1. De europeiska konkurslagarna måste ses över och åtgärder måste vidtas mot de stater som ännu inte har genomfört direktivet om slutgiltig avveckling avseende utbetalningar(27), en företeelse som orsakar höga kostnader för mikroföretag och små företag. Dessutom bör det rättsliga förfarandet för att beräkna arvsskatten för företag påskyndas eftersom många företag i dag avvecklas när ägaren dör eller drar sig tillbaka.

5.5.2. För företag som har en omsättning som är lägre än en viss tröskel (som skall fastställas) bör man därför underlätta administrativa och skattemässiga förfaranden. Exempelvis genom att utarbeta en gemensam blankett och ett gemensamt förfarande för alla som vill starta ett mikroföretag eller småföretag.

5.5.3. För nystartade mikroföretag som sysslar med tillverkning, handel och tjänster bör tillståndsgivningen förenklas i största möjliga utsträckning. I fråga om beskattning bör det finnas schablonmässiga beräkningsmetoder i samband med företagsetableringen.

5.5.4. I samband med detta bör den indirekta beskattningen ses över, särskilt med tanke på utvecklingen inom IT-området, t.ex. möjligheterna till elektronisk betalning.

5.5.5. Traditionellt riskkapital finns tillgängligt för endast 5-6 % av mikroföretagen (19 miljoner företag i Europa) och småföretagen (1,1 miljoner företag i Europa), varav cirka 90 procent är enmansföretag eller enkla bolag. Det är alltså nödvändigt att ta fram nya former av riskkapital som också vänder sig till enkla bolag. Annars kommer användningen av sådant kapital att förbli marginell och hämma mikroföretagens och småföretagens ekonomiska tillväxt.

5.6. Punkt 6 i stadgan - Större utdelning av den inre marknaden

5.6.1. Tio år efter genomförandet av inre marknaden kan man konstatera att resultaten är sämre än väntat. Det saknas strukturerad information och analys av data rörande de eventuella fördelarna som inre marknaden har inneburit för små och medelstora företag och hantverkssektorn. Särskilt svaga resultat har uppvisats inom tjänstesektorn, i fråga om ömsesidigt erkännande av universitetsutbildningar och kvalifikationer, gränsöverskridande betalningar, finans- och försäkringsmarknaderna samt när det gäller produkter från tredje land som stör marknadens funktion och gynnar olagliga företagsformer. Allt detta är en mycket stor belastning för den ekonomiska verksamheten och produktiviteten i mikroföretagen och småföretagen.

5.6.2. En annan aspekt är också utvecklingen av gränsöverskridande överenskommelser mellan företag som verkar i skilda stater. Man bör i synnerhet bistå de så kallade nya perifera områdena i den utvidgade unionen, med målinriktade program och ökade förbindelser med de små och medelstora företagen på öar och i gränsregioner. Dessutom måste åtgärder vidtas för att inrätta företagsnätverk för små och medelstora företag och distrikt i syfte att främja konkurrenskraften på den globala marknaden.

5.6.3. Stadgan för europeiska kooperativa föreningar är mycket lämplig att använda i samband med skapandet av ett sådant nätverk. Det kan göra det möjligt för små och medelstora företag att samverka över gränserna eller på EU-nivå i syfte att utveckla sin gemensamma verksamhet. Det är alltså viktigt att se till att medlemsstaterna snarast möjligt vidtar de åtgärder som är nödvändiga för genomförandet av stadgan.

5.6.4. I enlighet med sitt initiativyttrande(28) avser kommittén å sin sida att anmoda kommissionen att lägga fram ett förslag om en europeisk bolagsform för små och medelstora företag. Dessutom bör det arbete som redan pågår påskyndas, t ex antagandet av förenklade regler för redovisning och bokföring samt översynen och förenklingen av förfarandena i samband med "de minimis"-bestämmelserna.

5.6.5. Olika initiativ bör stödjas genom ökad finansiering till småföretag i de nya perifera områdena samt i missgynnade områden.

5.7. Punkt 8 och punkt 9 i stadgan: Stärka småföretagens tekniska kapacitet - Framgångsrika modeller för e-handeln och förstklassigt stöd till småföretag

5.7.1. Standardisering inom EU bör i största möjliga utsträckning ske på frivillig basis för att göra det lättare för små företag att komma in på marknaden och för att sänka kostnaderna, som för närvarande beräknas med utgångspunkt från stora företag. Därför bör man

a) utöka certifieringsmöjligheterna via de europeiska standardiseringsorganisationerna (CEN, Cenelec och ETSI) och via frivilliga organ inrättade av branschorganisationerna (t.ex. Normapme),

b) stimulera mikroföretagens och småföretagens delaktighet genom att låta deras branschorganisationer ingå i dessa organ.

5.7.2. Innovation i småföretag bör stödjas, med särskild inriktning på sektorer som är känsliga för konkurrens från nyindustrialiserade länder, t.ex. textilindustrin. Detta kan ske genom produktspårbarhet, inrättandet av ett system för kontrollerad ursprungsmärkning av produkter (liknande det som finns för viner) och större tydlighet och enkelhet när det gäller småföretagens tillgång till sjätte ramprogrammet för FoU. Småföretagens kunskap om och tillgång till miljöstyrningssystem som Emas, ISO och Life bör främjas.

5.7.3. Man bör utveckla och utöka småföretagens tillgång till tjänster som kan tillhandahållas genom ny informationsteknik i missgynnade områden (perifera områden, landsbygdsområden, gränsområden osv.). Detta kan ske genom att man antar särskilda stödprogram som också främjar offentlig-privata partnerskap.

5.8. Punkt 10 i stadgan: Utveckla en starkare, effektivare representation för småföretagens intressen på EU-nivå och nationell nivå

5.8.1. Mikroföretagens och småföretagens tillväxt och utveckling måste understödjas genom att deras organisationer deltar i större utsträckning i den sociala dialogen på alla nivåer. Om man skall kunna utöka de områden som i dag omfattas av den sociala dialogen på EU-nivån (ekonomi, sociala frågor och sysselsättning) måste de organisationer som företräder mikroföretagen och de små företagen (som är arbetsmarknadsparter) delta fullt ut i trepartssamrådet med offentliga myndigheter och gemenskapsmyndigheter. De måste också erkännas som likvärdiga parter och delta direkt i den bilaterala sociala dialogen på europeisk och nationell nivå. Ett sådant arbetssätt skulle ge positiva effekter på den makroekonomiska dynamiken.

5.8.2. Det är också viktigt att de små företagens röst hörs i de nationella organ och EU-organ som inrättats för rådgivning eller för att utarbeta politiken för företagsutveckling. Målet att "börja tänka smått" kan uppnås genom att man använder erfarenheterna från dem som åtgärderna är avsedda för, dvs. alla de som verkar på olika sätt i mikroföretagen och småföretagen.

Bryssel den 18 juni 2003.

Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs

ordförande

Roger Briesch

(1) Europeiska stadgan för småföretagen antogs den 19-20 juni 2000.

(2) KOM(2001) 122 slutlig, 7.3.2001, KOM(2002) 68 slutlig, 6.2. 2002, KOM(2002) 21 slutlig, 21.3.2003.

(3) GD XXIII inom Europeiska kommissionen gav 2001 Istituto Guglielmo Tagliacarne i Rom i uppdrag att genomföra en metodundersökning om hantverksföretag.

(4) KOM(2003) 27 slutlig, 21.1.2003.

(5) Jfr resultaten från det första (1994) och andra (1996) seminariet om statistiken över hantverkssektorn i EU som anordnades i Rom av Istituto Guglielmo Tagliacarne på initiativ av kommissionens GD Företagspolitik, f.d. GD XXIII.

(6) EGT L 107, 30.4.1996.

(7) EUT L 124, 20.5.2003.

(8) Initiativyttrande från ESK "Små och medelstora företag och hantverkssektorn", EGT C 332, 16.12.1992.

Principerna i Schleyers yttrande från 1992 lyder som följer:

- Nära koppling mellan företagets ägare och ledning.

- Omfattande mänskliga resurser som kan förenas med den modernaste tillverknings- och förvaltningstekniken.

- Skickliga och kompetenta företagare i takt med företaget och tillverkningsprocessen.

- Företagarens direkta och aktiva deltagande i planeringen av tillverkningsprocessen.

(9) Yttrande från ESK "Hantverkssektorn och småföretagen", EGT C 158, 26.5.1997.

(10) Yttrande från ESK "Hantverkssektorn och små och medelstora företag i Europa", EGT C 221, 7.8.2001.

(11) I den privata sektorn, jordbrukssektorn borträknad.

(12) Som komplement till de statistiska uppgifter som redovisas i detta dokument kan nämnas att det i en studie som Ipsos nyligen (mars 2003) genomförde på uppdrag av CGPME om "fransmännen och företagen" framgår följande:

- 55 % av fransmännen har en övervägande positiv syn på företagen och 73 % uttrycker sitt stöd för små och medelstora företag med mindre än 250 anställda.

- Den skiftande uppfattningen beroende på företagens storlek gäller också företagsledningen: 88 % av enkätdeltagarna säger sig stödja cheferna inom små och medelstora företag.

- 66 % av fransmännen tror att det är de små och medelstora företagen som skapar sysselsättning.

- 62 % anser att små och medelstora företag ger de anställda bättre utvecklings- och utbildningsmöjligheter.

(13) EGT C 48, 21.2.2002.

(14) Föredragande för resolutionen: Dominique Vlasto.

(15) Här avses till exempel den metodundersökning som GD Företagspolitik har beställt av Istituto Tagliacarne i Rom för att påvisa hantverksföretagens omfattning i Europa på basis av befintliga företagsuppgifter i medlemsstaterna och inom Eurostat.

(16) Se artikel 45 i Italiens finansförordning 2003.

(17) Censis, Gli Italiani al lavoro: un'impresa individuale, I quaderni di impresa artigiana, nr 51, maj 2002.

(18) Uppgifterna i detta stycke kommer från olika källor, bland annat Confartigianato och Istituto Guglielmo Tagliacarne.

(19) Rapport från Avignon Academy om oreglerat arbete: empiriska bevis och argument för en ny politik på Europanivå. Bryssel, 2002.

(20) För vidare läsning om den svarta ekonomin se Europeiska kommissionens skrift (2001) om svart arbetskraft i Europa: mot en integrerad strategi.

(21) Det finansiella behovet är beroende av vissa förhållanden, som verksamhetsökning (finansiering av rörelsekapital, täckning för fasta investeringar) eller minskning av underskott.

(22) Av de bankprodukter som motsvarar dessa krav kan nämnas dels bankavtal (lånekredit, nedsättning av värdepapper, förskott på värdepapper, finansiering på begäran, evergreen-finansiering osv., dels avtal med finansbolag i form av factoring eller värdepapper som kortfristiga skuldebrev och växlar.

(23) Här kan nämnas bankavtal (t.ex. lån), avtal med finansbolag (leasing) och statslån (obligationer).

(24) Se vidare: Europeiska kommissionens GD Näringsliv, Företagsstöd till mikroföretag, småföretag och enmansbolag, Wien, 2000.

(25) EGT C 158, 26.5.1997; EGT C 48, 21.2.2002.

(26) (bl.a. Vlastobetänkandet).

(27) Direktiv 98/26/EG, EGT L 166, 11.6.1998, yttrande från EESK: EGT C 56, 21.2.1997.

(28) "Små och medelstora företags gemenskapsrättsliga status", EGT C 125, 27.5.2002.

BILAGA

till yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén

Följande ändringsförslag, som fick mer än en fjärdedel av rösterna, förkastades under debatten:

Punkt 3.3.6 tredje strecksatsen

Lägg till följande:

"... den svarta ekonomin i och med att vissa företagare efterlever bestämmelserna medan andra inte gör det."

Resultat av omröstningen

För: 39; emot: 52; nedlagda: 11.

Punkt 3.3.6 tredje strecksatsen

Stryk sista meningen.

Motivering

Det är inte ett "överdrivet stort antal bestämmelser". Om man påstår det måste man motivera vilka som är onödiga. Kortare arbetstid och deltid kan lika gärna vara en önskan från de anställda som en idé från arbetsgivarna. Ex. 35 timmars arbetstid i Frankrike. Om detta i några fall skulle leda till svartarbete så måste det lösas på annat sätt än att ändra t. ex. deltidsreglerna.

Resultat av omröstningen

För: 45; emot: 54; nedlagda: 7.

Punkt 3.3.6 femte strecksatsen

Lägg till i slutet av texten:

"Detta medför att den irreguljära ekonomin ökar i omfattning, vilket underminerar arbetstagarnas rättigheter och äventyrar deras framtida förmåner (pensioner) samtidigt som företagens vinster och den illojala konkurrensen ökar."

Resultat av omröstningen

För: 45; emot: 55; nedlagda: 13.

Följande text i sektionens utkast till yttrande ersattes av ett ändringsförslag, men fick mer än en fjärdedel av rösterna:

Punkt 3.3.6 femte strecksatsen

"Otillräcklig arbetsmarknadslagstiftning. Något som kan påverka arbetstagare att arbeta svart är att gällande lagstiftning inte täcker in nya anställningsformer (t.ex. atypiska anställningsavtal, deltidsarbete, arbete via bemanningsföretag eller tidsbegränsade anställningar). Detta medför att den irreguljära ekonomin ökar i omfattning."

Resultat av omröstningen

För: 45; emot: 51; nedlagda: 15.