Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "En politik för rationell energianvändning i Europeiska unionen och i kandidatländerna inför nästa anslutning"

(98/C 407/25)

Kommittén beslöt vid sin session den 29 januari 1998 att enligt artikel 23.3 i arbetsordningen bereda ett yttrande om "En politik för rationell energianvändning i Europeiska unionen och i kandidatländerna inför nästa anslutning".

Sektionen för energi, kärnkraft och forskning, som haft i uppdrag att förbereda ärendet, antog sitt yttrande den 22 juli 1998. Föredragande var Bernardo Hernández Bataller.

Vid sin 357:e plenarsessionen den 9-10 september 1998 (sammanträdet den 9 september 1998) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 95 röster för, 1 röst emot och 2 nedlagda röster.

1. Ekonomiska och sociala kommitténs rekommendationer angående utvecklingen av en politik för rationell energianvändning

Bakgrund

1.1. Rationell energianvändning har stor betydelse för bibehållande av den europeiska industrins konkurrenskraft, skydd av miljön, bevarande av naturresurserna och skapande av nya arbetstillfällen.

1.2. Trots de många initiativ som har gjorts för att optimera energianvändningen, har ingen grundlig analys gjorts av resultaten som lett till att man kunnat göra prioriteringar och optimera de olika programmen.

1.3. Det saknas samordning mellan de olika nationella och gemensamma programmen, både de som är inriktade på rationell energianvändning och de som på övergripande nivå samordnas med andra initiativ som till exempel FoU, skapande av sysselsättning eller strukturutveckling.

1.4. Energiintensiteten, beräknad som mängden energi nödvändig för att producera en enhet av BNP, har stabiliserats och i vissa länder börjat minska.

1.5. Kyotoavtalen om minskning av utsläpp av gaser med växthuseffekt () kräver en fördubblad insats för att rationalisera energianvändningen eftersom den med bred marginal är den största orsaken till växthuseffekten.

1.6. Minskningen/stabiliseringen av energipriserna, även om detta är ett konjunkturfenomen, kan inverka negativt på den vanlige konsumentens vilja att rationalisera sin konsumtion.

1.7. Avregleringen av energisektorn och energiföretagens åtskillnad mellan produktion, transport och distribution av elektricitet, som i och för sig är välgörande för sektorns effektivitet, kostnadsminskningar och förstärkningen av den europeiska konkurrenskraften, minskar fördelarna med programmet för styrning av efterfrågan (DSM, som programmet förkortas på engelska), eftersom de gör det svårt att överföra fördelarna av förbättringen av systemets avgiftsfaktor till distributions/försäljningsföretagen ().

1.8. Denna separation av aktiviteter gör det svårt att införa integrerad planering av resurserna (LCP på engelska) inom vilken de externa effekterna förknippade med produktionsprocesserna, transformeringen och distributionen av energi måste beaktas.

1.9. Kommittén har vid flera tillfällen yttrat sig om strategierna för att minska utsläppen av CO2 och andra gaser som har växthuseffekt (), liksom om förnybara energikällor () och om effektiv och rationell energianvändning ().

1.10. Kommissionen har nyligen lagt fram ett meddelande () om "Energieffektivisering i Europeiska gemenskapen - inför en strategi för rationell energianvändning" i vilket ett antal element fastslås som borde vara en grund för diskussionen om ett utarbetande av en samordnad åtgärdsplan för att stimulera rationell energianvändning ().

1.11. Godkännandet nyligen av det femte ramprogrammet för FoTU i vilket energiprojekten ingår inom en hållbar tillväxt och skydd av miljön, innebär en förnyad möjlighet att främja teknisk utveckling inom gemenskapen av lösningar som för med sig en effektivare energianvändning.

Rekommendationer

1.12. Skapa ett virtuellt nät, som samordnas av nationella kommittéer i varje medlemsstat och kommissionens generaldirektorat för energi (), med stöd av den europeiska miljöbyrån, vilket gör det möjligt att analysera resultaten av olika program för rationell energianvändning och föreslå korrigerande åtgärder.

1.13. Detta nätverk bör vara basen för utarbetandet och införandet av den åtgärdsplan som föreslås av kommissionen i dess tidigare citerade meddelande (). Nätverket bör samfinansieras av programmet Save II och var och en av medlemsstaterna.

1.14. Det bör fastställas kriterier och förfaranden för att bedöma, som ett riktvärde, konvergensen mellan medlemsstaternas energiindikatorer och för att undersöka om de program som dessa har utvecklat är sammanhängande, och för att hitta förklaringar till olika skillnader. Dessa indikatorer är särskilt intressanta för de nya kandidatländerna som i allmänhet har ett sämre utgångsläge.

1.15. Man bör samordna EU:s olika program så att de från början beaktar sin effekt på energikonsumtionen, på samma sätt som nu görs med miljöpåverkan. Medlemsstaternas kommittéer i dessa program bör ha en aktivare roll vad gäller att befordra information, utbyta erfarenheter och anta rekommendationer.

1.16. Främja transposition av direktiv och utveckling av speciella förordningar som från början innehåller de lämpliga kontroll- och uppföljningsmekanismerna. Detta är särskilt viktigt vad gäller märkning av vitvaror, byggnader och transporter.

1.17. Genomför allmänna informationskampanjer, med rätt inriktning och ledning liksom utbildning på de lägre utbildningsnivåerna, som upprätthåller den allmänna opinionens känslighet och gör det möjligt för den att kräva att förordningarna efterlevs.

1.18. Genomför demonstrationsprojekt och sprid resultaten, med deltagande av leverantörer av utrustning. Dessa projekt bör göra det möjligt för leverantörerna att förstärka och bredda sitt sortiment med effektivare lösningar och byta ut importerad utrustning.

1.19. Dessa demonstrationsprojekt och tillämpningen av förordningarna är särskilt viktig vad gäller de nya kandidatländerna som i allmänhet har värden för energikonsumtion som är mer ineffektiva.

1.20. Energiföretagen bör upprätthålla en aktiv policy både för att minska sin egen konsumtion, förluster vid transport och distribution och för att införa lösningar för DSM som medför de mest ekonomiska lösningarna på medellång och lång sikt.

1.21. Inför erbjudandeprogram för energisparande i distributions- och försäljningsföretagen som kan konkurrera med förslagen från företag som producerar och importerar energi. Dessa program bör i sina ekonomiska kalkyl innefatta fördelar på lång sikt med åtgärder för att rationalisera energianvändningen.

1.22. Den nya handlingsramen vad gäller rationell energianvändning bör vara förenlig med principerna för den inre marknaden för energi. I detta sammanhang är det nödvändigt att förstärka den roll som spelas av de nationella och regionala kontoren inom detta fält, liksom främja skapande av företag som erbjuder energitjänster.

1.23. Införa och stödja frivilliga sektorsöverenskommelser mellan konsumentföretagen och de nationella myndigheterna, där analysen och lösningarna inte bara omfattar energimässiga eller miljömässiga fördelar utan även andra fördelar som hänger samman med förbättrad produktivitet eller bekvämlighet.

1.24. Verka för att man i tredje land tillämpar samma kriterier för effektiv energianvändning och miljöinverkan som i EU:s medlemsstater.

1.25. Undersök de ekonomiska konsekvenserna på medellång och lång sikt av minskade subventioner till energisektorn och av införandet av varierade skatter på slutpriserna för energi, som beaktar externa effekter som hänger samman med energikedjan, men utan att negativt påverka de ekonomiska sektorernas konkurrensposition, både inom gemenskapen och gentemot tredje land och ge de sektorer som är mest dynamiska stöd för att tillämpa effektivare lösningar.

2. Inledning

2.1. Energi är en grundläggande faktor i det dagliga livet, med omfattande effekt på produktionskostnader, familjebudget, miljö, teknisk utveckling och skapande av sysselsättning.

2.2. Trenden för energiefterfrågan är bland annat kopplad till BNP:s tillväxt och struktur, tillgången till bränsle, politiken för effektivt energiutnyttjande och prisstrukturer. Samtliga dessa faktorer har skiftande elasticitetsgrad.

2.3. Rationell energianvändning innebär att bibehålla samma produktionskapacitet och samma livskvalitet samtidigt som mindre energi förbrukas. Rationellt energiutnyttjande innebär därför en rad åtgärder - bland annat teknisk modernisering, energieffektivare material och ändrat konsumentbeteende - för att minska det ineffektiva energiutnyttjandet. Allmänt skall det rationella utnyttjandet ses som en samordnad insats på alla dessa fronter.

2.4. EU har förbättrat sin energiintensitet (mätt som den energi som krävs för att producera en BNP-enhet) och sänkt detta tal med 1,7 % per år mellan 1985 och 1990 och med 0,6 % mellan 1990 och 1995, bortsett från effekten av klimatfaktorer. De effektivaste sektorerna har varit industrin (sänkning med 2,5 % per år över hela perioden) - fast den drabbats av kriser då produktionskapaciteten inte utnyttjats optimalt - och tjänste- och hushållssektorerna (sänkning med 1,8 % per år). Den mest ineffektiva var transportsektorn med en ökning på 1 % per år. Följaktligen har det skett en temposänkning i förbättringen av energiintensiteten som skiftar från medlemsstat till medlemsstat.

2.5. Skillnaderna länderna emellan beror bland annat på de ekonomiska strukturerna, på utvecklingen av en aktiv politik för främjande av rationellt utnyttjande och kampanjer för att medvetandegöra allmänheten, den ekonomiska utvecklingsnivån, tekniska förändringar och prisstrukturer. Detta är utan tvekan en viktig aspekt eftersom skillnaderna är betydande, vilket kan utläsas av några ytterlighetsfall från industrisektorn: från Belgiens 82 ecu/toe (ton, oljeekvivalent) till Finlands 170 ecu/toe för eldningsolja; från Belgiens 87 ecu/toe till Irlands 228 ecu/toe för naturgas; från Sveriges 354 ecu/toe till Italiens 903 ecu/toe för elektricitet. I alla händelser går det inte att överblicka slutpriserna eftersom det finns bilaterala avtal med de större förbrukarföretagen.

2.6. I anslutning till detta är det viktigt att påpeka att Internationella energibyrån (IEA) uppger att slutpriserna till industrin är mycket lägre i Förenta staterna än i EU (hälften för bränslen och 60 % för elektricitet). Samma situation, särskilt med avseende på el, uppträder i många utvecklingsländer och får negativ effekt på de europeiska företagens kostnadsstruktur, så att de lockas att lokalisera ut verksamhet. Läget beträffande Japan är annorlunda eftersom priserna (i huvudsak på el och naturgas) är praktiskt taget dubbelt så höga, men landets industriprodukter har generellt högre mervärde.

2.7. De höga priserna i Europa har varit ett incitament att utnyttja energin effektivt. När priserna nu tenderar att stabiliseras eller till och med falla i reala tal kan det bli ointressant att fortsätta och konsolidera politiken för effektivt energiutnyttjande. Denna politik bör drivas vidare och förstärkas till förmån för konkurrenskraften, miljöskyddet och sysselsättningen.

2.8. Många av ansökarländerna har lägre energipriser än EU-medlemsstaterna, särskilt för hushållen. De direkta och transfererande stödmodellerna bör därför avvecklas successivt, och åtgärder bör vidtas för att levnadsstandarden inte skall påverkas i någon avsevärd grad.

3. Energi och miljö

3.1. Utvinning, förädling och utnyttjande av fossila bränslen svarar för tre fjärdedelar av människans bidrag till koldioxidutsläppen, som bär huvudskulden för de eventuella klimatförändringar som växthuseffekten leder till. Det är denna gas tillsammans med N2O och metan som gör att energisektorn är den överlägset viktigaste orsaken till denna effekt. Generellt har utsläppen av CO2 i EU-länderna varit konstanta över de senaste tio åren, men med en viss sänkning per capita (0,2 %) över samma period. De fyra största medlemsstaterna svarar för 70 % av utsläppen, med Tyskland överst på listan, men här har man uppvisat en sänkning med 3 % över de senaste fem åren.

3.2. Huvudkällan till koldioxidutsläpp är alstring av elektricitet. Utsläppen är praktiskt taget stabila (0,3 % i årlig ökning) trots att elproduktionen ökat kraftigt (1,5 % per år), vilket beror på att man på bred front infört gasverk, gasturbinsystem och kombikraft. På efterfrågesidan är det bara transportsektorn som uppvisar fortlöpande tillväxt; dess andel steg från 19 % år 1985 till 26 % 1995. De övriga sektorernas andelar har varit mer eller mindre stabila.

3.3. Ministerrådsmötena (miljö) den 3 mars och 19 juni 1997 antog målet 15 % sänkning av växthusgasutsläppen mellan 1990 och 2010, med etappmålet 7,5 % år 2005. De specifika målen för att minska dessa utsläpp, som fastställdes inom ramen för det avtal som slöts vid Kyotokonferensen om de globala klimatförändringarna, innebär bara 8 % för EU:s del, men det anses att den första målsättningen är realistisk med hänsyn till den aktuella ekonomiska tillväxten.

3.4. Vid sidan av CO2 är SO2 och NOx också energirelaterade föroreningar. De är kopplade till försurning och folkhälsoproblem och betraktas som bidragande till växthuseffekten. Generellt minskar svaveldioxidutsläppen till följd av sänkt svavelinnehåll i bränslen, bättre regler och övervakningssystem för industrianläggningar och ersättning av fasta bränslen med olja och naturgas. NOx-utsläppen minskar också, men i mindre grad än SO2, tack vare införandet av katalytisk rening och system för förbränningskontroll, för både mobilt och stationärt bruk.

3.5. De flesta av ansökarländerna utnyttjar emellertid kol för att producera elektricitet och värme i städerna, vilket kommer att orsaka en avsevärd ökning av växthusgasutsläppen inom EU. Det gäller därför att åstadkomma högre teknisk effektivitet och administrativa förbättringar som sänker dessa utsläpp utan att produktionskostnaderna påverkas nämnvärt.

3.6. En del av dessa länder med transportsystem som tidigare baserades på järnvägstransporter har i stor skala gått över till vägtransporter. Många fordon är ineffektiva, vilket innebär problem beträffande energiförbrukning och föroreningar.

4. Rationell energianvändning och sysselsättningen ()

4.1. De intäkter som frigörs genom energibesparingar inverkar i allmänhet gynnsamt när det gäller att skapa arbetstillfällen. Det beror på att utrustningen diversifieras och att den underhålls bättre och mer regelbundet, och att ökad vikt läggs vid tjänster i samband med att anläggningarna planeras, byggs och finjusteras. Vidare ger kombinerad värme- och elproduktion och oberoende elproduktion sysselsättningsmöjligheter.

4.2. En del projekt för att effektivisera energiförbrukningen har infört automatisering och integrerad processtyrning, vilket inneburit både högre produktivitet och en omorganisation internt, vilken i allmänhet inte har haft negativa effekter på sysselsättningen.

4.3. En viktig aspekt är att projekt för rationell energianvändning bör undvika det slöseri som uppkommer i samband med stora projekt när de väl avslutats och som gör det svårt att ställa om och återanvända de företag som levererar utrustningen. Mer småskaliga anläggningar främjar även produktdiversifiering hos företagen med den positiva effekten att resurserna används optimalt och att företagen blir mindre sårbara vid eventuella kriser.

4.4. Tre avslutande kommentarer behöver göras som sammanfattning. All energi som inte konsumeras innebär, för det första, automatiskt en ekonomisk fördel för den berörda produktionssektorn vilket kan medföra att konkurrenskraften förbättras. Ofta när energi ersätts med utrustning innebär det att importerad energi (energiimporten bör i allmänhet och huvudsakligen täcka EU:s underskott på energi) ersätts med teknik, material och arbetskraft, sannolikt europeisk. Detsamma gäller för bostadssektorn som dessutom kan dra nytta av en högre disponibel inkomst, vilket stimulerar till ytterligare besparingar (självgenererande process) och gör det möjligt att lägga mer pengar på verksamheter där eventuellt arbetstillfällen kan skapas.

5. En politik för rationell energianvändning

5.1. Med tanke på de mikro- och makroekonomiska fördelarna av en effektivare energianvändning och i syfte att upprätthålla den förbättrade energiintensiteten har flera regeringar satt igång program med sikte på att effektivisera energiförbrukningen och verka för följande mål: Förbättra industrins konkurrenskraft och människors livskvalitet, minska utsläppens inverkan på atmosfären, diversifiera utbudet av utrustning och minimera den ekonomiska tillväxtens sårbarhet.

5.2. Politiken för rationell energianvändning grundar sig i huvudsak på tre olika åtgärdstyper, nämligen finansiella åtgärder som genomförs genom subventioner eller avgiftshöjningar (oftast i form av skatt), åtgärder för att informera om de bästa lösningarna i enskilda fall och, slutligen, åtgärder för att genom införande av en rättslig ram förändra beteenden och vanor. I de tabeller som bifogas visas några av de vanligaste åtgärderna som vidtagits i EU:s medlemsstater och som hör till någon av ovannämnda åtgärdstyper (se tabellerna i bilagan).

5.3. När det gäller de nya kandidatländerna har det funnits några exempel på organ som inrättats med internationellt stöd och som nu måste inkorporeras i nätverket för de byråer som redan finns inom EU. Den främsta utmaningen är emellertid att integrera den sakkunskap som finns i de gamla tillsynsorgan på energiområdet som finns i vissa av länderna.

5.4. Skalan av olika åtgärder är imponerande och även om vissa av dessa inte längre pågår har praktiskt taget alla genomförts med olika grad av framgång. Även om en rationellare energiförbrukning, som redan nämnts, styrs av olika faktorer är graden av medvetenhet hos allmänheten mycket viktig för om åtgärderna för rationell energianvändning blir lyckade eller inte.

5.5. Sådana åtgärder som är inriktade på att informera och främja de lösningar som är bäst lämpade för varje sektor är vanligast i samtliga länder. Det rör sig t.ex. om följande åtgärder:

- Revisioner, en nyckelåtgärd i början av oljekriserna 1973 och 1979 för att belysa hur viktig frågan om energiförbrukning var, används numera endast i vissa särskilda fall och sätts inte in systematiskt som förr.

- Allmänna informationskampanjer är något som praktiskt taget försvunnit på grund av att de är dyra att genomföra, att kontinuitet saknas och att resultaten inte följs upp.

- När det gäller konferenser och tryckalster kan en viss mättnad skönjas, särskilt i fråga om skrifter som ofta är inaktuella. Vissa länder har emellertid underlåtit att ställa även helt grundläggande information till allmänhetens förfogande.

5.6. När det gäller incitament och statligt stöd kan följande kommentarer göras:

- Den tekniska utvecklingen utgör alltid ett incitament för rationell energianvändning, även om det funnits vissa brister i samordningen mellan olika program och inga försök gjorts att finna eventuella ytterligare eller inneboende fördelar när projekten misslyckats.

- Sektorsavtal kan innebära lämpliga lösningar om staten tillhandahåller incitament för att motivera den andra parten, vare sig det rör sig om företag eller storförbrukare. Precis som för normer krävs det en ordentlig övervakning. Dessutom bör återkoppling göras till de alltför få åtgärder som vidtas för att sprida information om erhållna resultat eller misslyckanden.

- Att subventioner har klara begränsningar har visat sig. Ofta skulle projekt ha genomförts i alla fall och ibland är den vinst som görs i energitermer svår att separera från övriga vinster med projektet.

- I takt med att utvecklingen gått mot allt större ekonomisk liberalisering har de statliga ingripandena gradvis minskat och mer inriktats på informationskampanjer än på subventioner och noggrann kontroll av att vissa speciella normer efterlevs.

- I vissa fall har överkapacitet gjort det svårt att genomföra program för att styra efterfrågan. I andra fall har endast sådan teknik uppmuntrats som jämnar ut belastningen. Dessutom har uppdelningen av verksamheterna i elsektorn (produktion, transport och distribution) påverkat utvecklingen av DSM-åtgärder, eftersom vinsterna av att minska toppbelastningen inte kan överföras till distributören. Förekomsten av överbelastade nät i enskilda områden gör det självfallet motiverat att utveckla DSM-åtgärder riktade till dessa företag, samt att minska kostnaderna i samband med subventionerade avgifter (t.ex. när det gäller öar).

- Tjänsteföretagen på energiområdet har utvecklats bara i begränsad utsträckning, trots omfattande stöd och stimulanser, och har ofta deltagit i projekt för kombinerad värme- och elproduktion vilka är lättare att differentiera från energiförbrukningssynpunkt.

5.7. Vad beträffar de standarder som fastställts i så gott som alla länder har de uppenbarligen gynnat konsumenterna. Emellertid kan man beklaga att standarderna inte kontrollerats eller övervakats. Denna situation är uppenbarligen inte densamma för alla länder, eftersom respekten för standarder är knuten till medvetenheten hos konsumenterna. Det är därför det är så angeläget med informations- och stimulanskampanjer på alla nivåer.

5.8. Den ökande avregleringen av ekonomin och minskningen av budgetunderskotten ligger till grund för nedskärningar i anslagen till myndigheterna, vilka till följd härav i viss omfattning nödgats spela rollen av marknadsaktörer, något som skadat deras trovärdighet och i vissa fall medfört snedvridningar i konkurrensen.

5.9. Vad beträffar Europeiska kommissionen har den också tagit betydelsefulla initiativ i form av förbättringar i energikonsumtionen. Initiativen har haft ett avsevärt inflytande på nationella program. En sammanfattning ges i nedanstående tabell.

>Plats för tabell>

5.10. Det är viktigt att även nämna de åtgärder som vidtas inom ramen för andra gemenskapsprogram som Meda, Synergy, Phare, Tacis och Alure (), vilka gynnat erfarenhetsutbyte med tredje land.

5.11. Andra initiativ måste också nämnas, såsom vitboken om offentliga transportmedel och transporter, vilken söker att främja utvecklingen av frivilliga överenskommelser med bilindustrin för att i avsevärd mån minska fordonens genomsnittliga förbrukning, kommissionens meddelande om "Koldioxidutsläpp inom transportsektorn - Utveckling av en gemenskapsstrategi" () eller vitboken om energi (). Likaså har kommittén () utarbetat och är i färd med att utarbeta yttranden och förslag som går i samma riktning: en optimal energiförbrukning för att förbättra konkurrenskraften för Europas produktiva näringar.

5.12. Även om intresset inom vissa branscher har minskat under senare tid har gemenskapsprogrammen givit impulser åt den tekniska utvecklingen, åt marknadsstudier och åt fastställandet av nya standarder. Detta har uppenbarligen haft en multiplikatoreffekt och bidragit till ett erfarenhetsutbyte med utgångspunkt från nationella program, vilka genomförts mot bakgrund av mycket olikartade sociala och kulturella sammanhang.

5.13. Emellertid kan samordningen mellan programmen förbättras ytterligare, eftersom man kan konstatera att det förekommer överlappningar och dubbelarbete inom vissa projekt. Den rådgivande kommittén bör härvid spela en mer aktiv roll vad beträffar erfarenhetsutbyte mellan medlemsstaterna.

5.14. Kraftvärmen och den självständiga produktionen av elektricitet i allmänhet är frågor av grundläggande betydelse med hänsyn till deras roll när det gäller att minska förbrukningen av primär energi, något som har betydelse för minskningen av kostnaderna och inverkan på miljön samt även för sysselsättningen.

5.15. Situationen är naturligtvis inte densamma land för land, vilket man kan konstatera i nedanstående tabell. Det är viktigt att notera att även om kraftvärmens bidrag minskat relativt sett på EU-nivå mellan 1974 och 1990, har läget nyligen förändrats, framför allt på grund av förekomsten i vissa länder av ett relevant regelverk och en mer positiv inställning hos vissa elbolag.

Kraftvärmens andel av den totala elproduktionen i EU, i procent

>Hänvisning till >

Källa: Meddelande dok. KOM(97) 514 slutlig

5.16. Enligt ett antal studier som omnämns i kommissionens meddelande om kraftvärme () uppgår den aktuella potentialen inom EU till 900-1000 TWh, vilket skulle ha gjort det möjligt att fyrdubbla mängden el som producerats genom kraftvärme i EU under 1994 samt minska utsläppen av koldioxid med 9 procent fram till år 2010. Enligt meddelandet är målet att fördubbla kraftvärmens bidrag, som således skulle öka från 9 procent för närvarande (204 TWh) till 18 procent år 2010, något som skulle leda till en beräknad minskning med 4 % av de aktuella utsläppen av koldioxid.

6. Allmänna synpunkter och prognoser

6.1. Programmen som tagits fram på nationell nivå och inom EU har inte enbart inneburit att energiförbrukning förbättrats. De har också medfört att antalet energikällor ökat, varvid den självständiga produktionen av el och en utfasning av freonsammansättningar i kylsystem gynnats.

6.2. Man kan emellertid konstatera att de nationella handlingsprogrammen för en rationell energianvändning inte samordnats med andra nationella sektorsprogram, och inte heller med gemenskapsprogrammen för en rationell energianvändning, trots kommissionens ansträngningar på området. Bristen på samordning är en av de mest grundläggande bristerna när det gäller offentliga åtgärdsprogram. Denna brist är samtidigt den som är svårast att avhjälpa, eftersom man här ställs inför ett mångfald strategiska och yrkesmässiga intressen.

6.3. För övrigt kräver bristen på flexibilitet i energiefterfrågan i ett läge som det aktuella, med priser som sjunker eller stabiliseras, att man förfinar politiken som syftar till att förbättra energikonsumtionen. Det är härvid viktigt att dra lärdom av det förgångna och tillgripa beprövade metoder eller utifrån dessa utveckla nya som gör det möjligt att åstadkomma en optimal energikonsumtion och undvika luftföroreningar.

6.4. Skälen till att energiförbrukningen förblir hög är flera: ökningen i levnadsstandard, som för med sig en ökad efterfrågan på energi, vilket i sin tur förutsätter en ökad konsumtion av primär energi; ett ökat bruk av apparater för luftkonditionering; en högre omsättning på konsumtionsvaror och en ökad rörlighet, både för människor och varor. I själva kan man konstatera att industrin förbrukar allt mindre energi medan förbrukningen ökar när det gäller byggnader och transporter. Tjänstesektorns utveckling bidrar också till detta fenomen.

6.5. I vissa länder har för övrigt frågan om en rationell energianvändning minskat i betydelse på grund av att priserna stabiliserats och till följd av en ökad tendens att förvärva konsumtionsvaror med beaktande av inköpspriset istället för förbrukningskostnaden. Detta är särskilt allvarligt ifråga om bostäder.

6.6. Den oundvikliga transparensen i vissa kandidatländers energipriser måste åtföljas av tekniska lösningar för att stabilisera energiutgifterna och minska produktionskostnaderna.

7. Föreslagna åtgärder

7.1. Kommittén förordar än en gång att prioriteringarna fastställs på ett bättre sätt och att de olika programmet samordnas bättre, såväl mellan medlemsstaterna som mellan dessa och kommissionen, i syfte att göra en samlad ansträngning samt utbyta erfarenheter.

7.2. I det sammanhanget måste kommissionen, genom att föreslå korrigerande mekanismer för att göra politiken för en rationell energianvändning så effektiv som möjligt, spela en avgörande roll när det gäller att utveckla, genomföra och följa upp denna samordning. Kommissionen måste också regelbundet publicera sina viktigaste slutsatser om hur de olika programmen framskridit.

7.3. Kommissionens nyligen framlagda meddelande om "Energieffektivisering i Europeiska gemenskapen - inför en strategi för rationell energianvändning" utgör en bra utgångspunkt för att stimulera debatten mellan de olika berörda aktörerna i syfte att utarbeta en realistisk och sammanhållen handlingsplan.

7.4. Kostnadsmedvetna, målinriktade främjandekampanjer som vänder sig till allmänheten bör stimuleras och stödjas för att motverka de negativa intryck som en nedgång i energipriserna kan få. Utbildning på grundskolenivå bör under inga förhållanden försummas.

7.5. Märkningen av elektriska hushållsapparater bör förbättras och konsumenten göras medveten om att det är viktigt att kräva tillräcklig information, det enda sättet att se till att dessa regler efterlevs. Utvecklingen av teknik som medger en minskning av energikonsumtionen till samma pris bör främjas.

7.6. Samma sak gäller för byggnader, för vilka det finns anledning att ge fullständig information, såväl för nya byggnader som för existerande samt både när det gäller köp och hyra. Det är härvid angeläget att skärpa kontrollen och uppföljningen av reglerna om material, isolering och byggande som finns i alla länder.

7.7. Det förebyggande underhållet av utrustning bör förbättras vad beträffar industrin, byggnader och transportsektorn i syfte att bibehålla effektiviteten och kontrollera utsläppsnivåerna. Det finns anledning att främja införandet av skatteförmåner för investerare som inför mindre energikrävande system.

7.8. Överenskommelserna med de stora konsumenterna, i första hand industrin, bör förstärkas och fördjupas i ljuset av utvecklingen och effekten av olika initiativ.

7.9. Stöd bör ges till de energiproducerande företag som skall delta i finansieringen av hittills mer avancerade projekt, där riskerna kan täckas genom garantier från både fabrikanter och försäkringsbolag för utebliven vinst på grund av utrustning som fungerar otillfredsställande.

7.10. Energin bör införas som ett mervärde även inom andra områden för politiken, till exempel

- utveckling av nya system för produktion och återvinning av delar av såväl metall som andra material,

- eliminering av förorenade utsläpp genom främjandet av mer miljövänliga metoder,

- återvinning/återanvändning av olika använda material och biprodukter från olika industriella processer.

7.11. En sektor som har särskild betydelse genom sin negativa effekt på utvecklingen av energiintensiteten och på koldioxidutsläppen är transportområdet, där besluten sällan fattas utgående från energibesparande kriterier men som fortfarande i hög grad påverkar konsumtionsnivån:

- Hastighetsbegränsning och krav på regelbundna kontroller.

- Minskning av trafikstockningarna i städerna genom att frekventa stopp undviks och olovlig parkering stävjas samt genom optimering av varudistributionen och främjande av kollektivtrafiken.

- Främjande av användningen av fordon som drivs med naturgas, biodiesel eller blandbränslen. För närvarande används sådana fordon i ringa omfattning.

- Satsning på bränslesnåla fordon.

- Satsning på intermodala transportsystem i järnvägstrafiken.

- Som det påpekas i arbetsdokumentet är detta ett särskilt besvärligt område på grund av dess ekonomiska betydelse och den rådande stelbentheten när det gäller att ändra vanorna. Man bör emellertid göra beslutsamma satsningar på området om man vill uppfylla åtagandena om att minska utsläppen.

7.12. Kontinuerligt stöd bör ges både till kraftvärme inom industrin och vid uppvärmning och luftkonditionering i byggnader. Man bör även satsa på energisnålare metoder för produktionen av dricksvatten i södra EU.

7.13. Programmen för förvaltning av efterfrågan och integrerad planering av resurserna för de el- och naturgasproducerande företagen bör stärkas och behållas och inriktas på att jämna ut belastningskurvan och minska energikonsumtionen. Kostnaderna för dessa program bör läggas på avgifterna, men resultaten bör vara möjliga att följa upp.

7.14. Inom såväl gemenskapsprogrammen som vid den dithörande tekniska utvecklingen bör man satsa på konkret teknik inom områden där EU i förhållande till andra länder i viss mån släpar efter, t.ex. uppsugningsanläggningar, vattenrening och turbiner med låg eller medellåg kapacitet. Man bör även satsa på att utveckla expertsystem för styrning av industriella processer. Man bör under alla omständigheter se till att uppnå en effektiv samordning och undvika att slösa kraft på investeringskrävande projekt för utveckling av likartade produkter.

7.15. Man bör uppmuntra sådana demonstrationsprojekt, vars resultat kan spridas i samarbete med teknikleverantörerna och de energiproducerande företagen. De offentliga myndigheterna bör utse vissa metoder som "bästa praxis" och genom konkreta projekt skapa förebilder.

7.16. Byte av utsläppsrättigheter bör främjas genom internationella avtal och konkretiseras i form av särskilda projekt på nationell nivå för analys av resultaten, utbyte av erfarenheter och för att ge en demonstrationseffekt.

7.17. Eftersom de europeiska företagen i allt högre grad etablerar sig i andra geografiska områden, bör de tillämpa samma kriterier för effektivitet och miljöpåverkan som de använder i hemlandet eller åtminstone sträva efter att den relevanta lagstiftningen utvecklas i den riktningen.

7.18. Man bör främja överföring av teknik, finansiering och förvaltning i allmänhet från EU:s medlemsstater till de nya kandidatländerna. I programmen bör anges vad som skall prioriteras och resultaten bör vara kvantifierbara.

7.19. Man bör analysera de socioekonomiska effekterna på medellång sikt av att visst stöd till energisektorn slopas och lägga en skatt på de slutliga avgifterna som tar hänsyn till de externa effekter som är kopplade till energikedjan, utan att detta negativt påverkar de ekonomiska sektorernas konkurrenskraft i vare sig gemenskapen eller tredje land, och som gynnar de sektorer som mest framgångsrikt utnyttjar de effektivaste metoderna.

Bryssel den 9 september 1998.

Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Tom JENKINS

>Plats för tabell>

() Det rör sig om sex gaser, ordnade efter inverkan: koldioxid (CO2) metan (CH4), dikväveoxid (N2O), HFC, PFC och SF6.

() Det finns emellertid konkreta områden som på grund av att de är mättade marknader eller på grund av brister i nätverken förespråkar att denna typ av program införs av distributionsföretagen. Detta gäller även om subventioner har beviljats på grundval av sociala kriterier, och om konsumtionsminskningen förutsätter en kostnadsminskning.

() "Klimatförändringens energidimension" - EGT C 19, 21.1.1998; "transporter och CO2" - yttrande under utarbetande.

() "Energi för framtiden - Förnybara energikällor - Grönbok för en gemenskapsstrategi" EGT C 206, 7.7.1997 och Altener II - EGT C 19, 21.1.1998.

() Save II - EGT C 82, 19.3.1996.

() KOM(98) 246 slutlig.

() Kommittén har utarbetat ett yttrande om detta meddelande.

() Även om detta förslag med en annan målsättning även förekommer i kommissionens meddelande, genom undergruppen för effektiv energianvändning under Gruppen för konvergens av den nationella energipolitiken.

() Save-programmet har finansierat en övergripande studie av det rationella energiutnyttjandets effekt på sysselsättningen; resultaten kommer att publiceras inom kort.

() Synergy: främjande av internationellt samarbete på energiområdet; Tacis: tekniskt bistånd till de Nya oberoende staterna och Mongoliet; Alure: användning av energiresurser i Latinamerika.

() KOM(98) 204 slutlig.

() Vitbok om en energipolitik för EU (KOM(95) 682 slutlig).

() Klimatförändringens energidimension (EGT C 19, 21.1.1998), Save II (EGT C 82 , 19.3.1996) och Koldioxidutsläpp inom transportsektorn (yttrande under utarbetande).

() KOM(97) 514 slutlig. ESK har avgivit ett yttrande i detta ämne (EGT C 157, 25.5.1998).