GEMENSAM STÅNDPUNKT (EG) nr 43/2000

antagen av rådet den 17 juli 2000

inför antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/.../EG av den ... om rekonstruktion och likvidation av kreditinstitut

(2000/C 300/02)

EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 47.2 i detta,

med beaktande av kommissionens förslag(1),

med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande(2),

med beaktande av Europeiska monetära institutets yttrande(3),

i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget(4), och

av följande skäl:

(1) Enligt fördragets mål bör en harmonisk och balanserad utveckling av den ekonomiska verksamheten inom hela gemenskapen främjas genom att alla hinder för fri etablering och fritt tillhandahållande av tjänster inom gemenskapen avskaffas.

(2) Samtidigt som dessa hinder avskaffas bör den situation beaktas som kan uppstå när ett kreditinstitut hamnat i svårigheter, särskilt när det har filialer i andra medlemsstater.

(3) Direktivet ingår i den gemenskapslagstiftningsram som har kommit till stånd genom rådets och Europaparlamentets direktiv 2000/12/EG av den 20 mars 2000 om rätten att starta och driva verksamhet i kreditinstitut(5). Enligt detta utgör ett kreditinstitut och dess filialer under verksamhetsperioden en enda enhet som står under behöriga myndigheters tillsyn i den stat som utfärdat den auktorisation som gäller inom hela gemenskapen.

(4) Det är särskilt olämpligt att bortse från den enhet som kreditinstitutet bildar tillsammans med sina filialer när det blir nödvändigt att vidta rekonstruktionsåtgärder eller inleda ett likvidationsförfarande.

(5) Antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv 94/19/EG av den 30 maj 1994 om system för garanti av insättningar(6), genom vilket principen om kreditinstitutens obligatoriska anslutning till ett garantisystem i hemlandet infördes, understryker ytterligare behovet av ett ömsesidigt erkännande av rekonstruktionsåtgärderna och likvidationsförfarandena.

(6) Det är viktigt att de administrativa eller rättsliga myndigheterna i hemlandet får exklusiv behörighet att besluta om och tillämpa de rekonstruktionsåtgärder som föreskrivs i lagstiftning och gällande praxis i denna medlemsstat. På grund av svårigheterna att harmonisera medlemsstaternas lagstiftning och praxis bör medlemsstaterna ömsesidigt erkänna de åtgärder som var och en av dem vidtar för att återskapa möjligheterna för de institut som medlemsstaten har auktoriserat att driva sin verksamhet vidare.

(7) Det är nödvändigt att säkerställa att de rekonstruktionsåtgärder som vidtas av de administrativa eller rättsliga myndigheterna i hemlandet, liksom de åtgärder som vidtas av personer eller organ som dessa myndigheter har utsett för att administrera rekonstruktionsåtgärderna, får verkan i alla medlemsstater, och att detta inbegriper de åtgärder som innebär möjlighet att inställa betalningar, att uppskjuta exekutiva åtgärder eller nedsätta fordringar samt alla andra åtgärder som kan påverka tredje mans redan gällande rättigheter.

(8) Vissa åtgärder, särskilt de som påverkar det sätt på vilket kreditinstitutens interna struktur fungerar eller ledningens eller aktieägarnas rättigheter, behöver inte omfattas av detta direktiv för att få full verkan i medlemsstaterna, såvitt det med tillämpning av internationell privaträtt är hemlandets lag som är tillämplig lag.

(9) Vissa åtgärder, särskilt de som är knutna till upprätthållandet av förutsättningarna för auktorisationen, omfattas redan av ett ömsesidigt erkännande enligt direktiv 2000/12/EG, såvitt åtgärderna när de vidtas inte påverkar tredje mans redan gällande rättigheter.

(10) I detta sammanhang bör de personer som deltar i driften av kreditinstitutens interna struktur, liksom kreditinstitutens ledning och aktieägare i denna funktion eller egenskap, inte betraktas som tredje man vid tillämpningen av detta direktiv.

(11) Ett meddelande till tredje man om att rekonstruktionsåtgärder vidtagits är nödvändigt i de medlemsstater där det finns filialer, om sådana åtgärder riskerar att göra det svårt för tredje man att utöva vissa av sina rättigheter.

(12) Principen om lika behandling av alla borgenärer när det gäller deras möjligheter att göra sina anspråk gällande fordrar att de administrativa eller rättsliga myndigheterna i hemlandet vidtar de åtgärder som är nödvändiga för att borgenärerna i värdlandet skall kunna utöva sin rätt att göra sina anspråk gällande inom föreskriven tid.

(13) En viss samordning måste finnas mellan de administrativa eller rättsliga myndigheternas roller i samband med rekonstruktionsåtgärder och likvidationsförfaranden som rör filialer i olika medlemsstater till kreditinstitut vars huvudkontor ligger utanför gemenskapen.

(14) Om inga rekonstruktionsåtgärder vidtas eller om dessa misslyckas, bör krisdrabbade kreditinstitut likvideras. I så fall bör det fastställas bestämmelser som syftar till ett ömsesidigt erkännande av likvidationsförfarandena och deras verkan i gemenskapen.

(15) Den viktiga roll som hemlandets behöriga myndigheter spelar innan ett likvidationsförfarande inleds kan dessa myndigheter fortsätta att spela även under likvidationen för att likvidationsförfarandet skall kunna fortlöpa korrekt.

(16) Lika behandling av alla borgenärer kräver att kreditinstitutet likvideras enligt principerna om enhet och universalitet, enligt vilka hemlandets administrativa eller rättsliga myndigheter skall ha exklusiv behörighet och deras beslut skall erkännas och utan formaliteter få samma rättsverkan i alla andra medlemsstater som besluten får enligt hemlandets lag, såvida inte något annat föreskrivs i direktivet.

(17) Det undantag som avser den verkan rekonstruktionsåtgärderna och likvidationsförfarandena har på vissa avtal och rättigheter begränsas till sådan verkan och inbegriper inga andra frågor i samband med rekonstruktionsåtgärder och likvidationsförfaranden, såsom hur fordringar som gäller dessa avtal och rättigheter skall anmälas, styrkas, godtas och rangordnas samt hur influtna medel skall fördelas och tillgångar avyttras; dessa frågor skall avgöras av hemlandets lag.

(18) Frivillig likvidation är möjlig om kreditinstitutet är solvent. De administrativa eller rättsliga behöriga myndigheterna i hemlandet kan dock i förekommande fall besluta om en rekonstruktionsåtgärd eller ett likvidationsförfarande även efter det att en frivillig likvidation har inletts.

(19) Återkallelse av en auktorisation att bedriva bankverksamhet är en av de nödvändiga konsekvenserna av att ett kreditinstitut likvideras. Återkallelsen får dock inte hindra kreditinstitutet att bedriva viss verksamhet om så är nödvändigt eller lämpligt med hänsyn till likvidationen. Hemlandet kan dock underkasta denna fortsatta verksamhet krav på medgivande från och tillsyn av sina behöriga myndigheter.

(20) Individuell information till kända borgenärer är lika viktig som det offentliga meddelandet för att dessa om så är nödvändigt skall kunna anmäla sina fordringar eller lämna synpunkter på dem inom föreskriven tid. Detta får inte ge upphov till någon diskriminering som missgynnar de borgenärer som är bosatta i en annan medlemsstat än hemlandet och som grundar sig på bosättningsorten eller på fordringens art. Informationen bör regelbundet och i lämplig form ges till borgenärerna under likvidationsförfarandet.

(21) I syfte att endast tillämpa bestämmelserna i detta direktiv på de rekonstruktionsåtgärder och likvidationsförfaranden som omfattar ett kreditinstituts filialer belägna i gemenskapen om kreditinstitutets huvudkontor befinner sig i tredje land, bör definitionerna av hemland, behöriga myndigheter och administrativa eller rättsliga myndigheter vara desamma som i den medlemsstat där filialen är belägen.

(22) Om ett kreditinstitut som har sitt huvudkontor utanför gemenskapen äger filialer i mer än en medlemsstat, bör varje filial behandlas individuellt vad avser tillämpningen av detta direktiv. I sådana fall bör de behöriga myndigheterna och de administrativa eller rättsliga myndigheterna liksom rekonstruktörer och förvaltare bemöda sig om att samordna sina åtgärder.

(23) Även om det är viktigt att hålla fast vid principen att det är hemlandets lag som bestämmer rekonstruktionsåtgärders och likvidationsförfarandens fulla verkan, vare sig den är processuell eller materiell, måste hänsyn ändå tas till att denna verkan kan strida mot de bestämmelser som normalt gäller kreditinstitutens och deras filialers ekonomiska och finansiella verksamhet i de andra medlemsstaterna. Hänvisning till en annan medlemsstats lagstiftning är i vissa fall ett oundvikligt avsteg från principen att det är hemlandets lag som är tillämplig.

(24) Detta avsteg är särskilt nödvändigt för att skydda de arbetstagare som genom anställningskontrakt är knutna till kreditinstitutet, säkerställa säkra transaktioner som omfattar vissa tillgångar samt skydda integriteten för de reglerade marknader som fungerar enligt en medlemsstats lagstiftning och på vilka det bedrivs handel med finansiella instrument.

(25) De transaktioner som görs inom ramen för ett betalnings- eller avräkningssystem omfattas av Europaparlamentets och rådets direktiv 98/26/EG(7) av den 19 maj 1998 om slutgiltig avveckling i system för överföring av betalningar och värdepapper.

(26) Antagandet av detta direktiv innebär inte ett ifrågasättande av de bestämmelser i direktiv 98/26/EG enligt vilka ett insolvensförfarande inte skall inverka på möjligheten att göra gällande order som giltigt har lagts in i ett system eller på säkerhet som har ställts med avseende på ett system.

(27) Vid vissa rekonstruktionsåtgärder eller likvidationsförfaranden utses en person med uppgift att administrera dessa åtgärder eller förfaranden. Det är följaktligen viktigt för genomförandet av de beslut som fattas i hemlandet att alla de andra medlemsstaterna erkänner denna persons utnämning och befogenheter. Emellertid måste det anges inom vilka ramar personen kan utöva sina befogenheter när han är verksam i ett annat land än hemlandet.

(28) Det är viktigt att skydda de borgenärer som, innan en rekonstruktionsåtgärd vidtogs eller ett likvidationsförfarande inleddes, ingått ett avtal med kreditinstitutet mot de bestämmelser om ogiltighet, annullering eller avsaknad av juridisk giltighet som föreskrivs i hemlandets lag, om den som drar nytta av transaktionen lägger fram bevis på att det i den lag som gäller för denna transaktion inte finns något medel som kan användas för att i detta fall bestrida ifrågavarande rättshandling.

(29) Det är viktigt att bevara det förtroende som en utomstående köpare har till innehållet i register eller konton rörande tillgångar som noteras i sådana register eller på sådana konton och i vidare bemärkelse köpare av fast egendom, även efter det att ett likvidationsförfarande inletts eller en rekonstruktionsåtgärd vidtagits. Det enda sätt på vilket detta förtroende kan bevaras är att låta lagen på den plats där den fasta egendomen är belägen eller lagen i den stat under vars överinseende registret eller kontot förs avgöra om köpet är giltigt.

(30) Rekonstruktionsåtgärdernas eller likvidationsförfarandenas verkan på en pågående rättegång regleras av lagen i den medlemsstat där denna rättegång pågår, vilket är ett undantag från tillämpningen av lex concursus. Rekonstruktionsåtgärdernas eller likvidationsförfarandenas verkan på enskilda exekutiva tvångsåtgärder som härrör från sådana rättegångar regleras av hemlandets lag enligt den allmänna regel som fastställs i detta direktiv.

(31) Det är nödvändigt att föreskriva att hemlandets administrativa eller rättsliga myndigheter utan dröjsmål informerar de behöriga myndigheterna i värdlandet när de vidtar en rekonstruktionsåtgärd eller inleder ett likvidationsförfarande, om möjligt innan beslut fattas om att vidta åtgärden eller inleda förfarandet, eller om detta inte är möjligt omedelbart därefter.

(32) Den tystnadsplikt som anges i artikel 30 i direktiv 2000/12/EG är av avgörande betydelse för alla informations- och samrådsförfaranden. Den bör därför respekteras av alla behöriga myndigheter som medverkar i sådana förfaranden; rättsliga myndigheter omfattas dock i detta avseende av gällande nationella bestämmelser.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

AVDELNING I

TILLÄMPNINGSOMRÅDE OCH DEFINITIONER

Artikel 1

Tillämpningsområde

1. Detta direktiv skall gälla för kreditinstitut och för filialer till dessa vilka öppnats i andra medlemsstater än den där kreditinstitutet har sitt huvudkontor, enligt definitionerna i artikel 1.1 och 1.3 i direktiv 2000/12/EG, om inte annat följer av de villkor och undantag som fastställs i artikel 2.3 i det direktivet.

2. De bestämmelser i detta direktiv som avser filialer till ett kreditinstitut som har sitt huvudkontor utanför gemenskapen skall endast vara tillämpliga om institutet har filialer i minst två av gemenskapens medlemsstater.

Artikel 2

Definitioner

I detta direktiv avses med

- hemland: hemlandet enligt definitionen i artikel 1.6 i direktiv 2000/12/EG,

- värdland: värdlandet enligt definitionen i artikel 1.7 i direktiv 2000/12/EG,

- filial: en filial enligt definitionen i artikel 1.3 i direktiv 2000/12/EG,

- behöriga myndigheter: de behöriga myndigheterna enligt definitionen i artikel 1.4 i direktiv 2000/12/EG,

- rekonstruktör: en person eller ett organ som utses av de administrativa eller rättsliga myndigheterna och vars uppgift är att förvalta rekonstruktionsåtgärder,

- administrativa eller rättsliga myndigheter: sådana administrativa eller rättsliga myndigheter i medlemsstaterna som är behöriga i fråga om rekonstruktionsåtgärder eller likvidationsförfaranden,

- rekonstruktionsåtgärder: åtgärder som är avsedda att bevara eller återställa ett kreditinstituts finansiella situation och som kan påverka tredje mans redan befintliga rättigheter, däribland åtgärder som kan komma att innebära inställande av betalningar, inställande av verkställighetsåtgärder eller nedskrivning av fordringar,

- förvaltare: en person eller ett organ som utses av de administrativa eller rättsliga myndigheterna och vars uppgift är att förvalta ett likvidationsförfarande,

- likvidationsförfarande: kollektivt förfarande som inleds och kontrolleras av de administrativa eller rättsliga myndigheterna i en medlemsstat i syfte att avyttra tillgångar under tillsyn av dessa myndigheter, även när förfarandet avslutas med ackord eller annan motsvarande åtgärd,

- reglerad marknad: en reglerad marknad enligt artikel 1.13 i direktiv 93/22/EEG,

- instrument: alla de instrument som anges i avsnitt B i bilagan till direktiv 93/22/EEG.

AVDELNING II

REKONSTRUKTIONSÅTGÄRDER

A. Kreditinstitut som har sitt huvudkontor inom gemenskapen

Artikel 3

Beslut om rekonstruktionsåtgärder - tillämplig lag

1. Endast de administrativa eller rättsliga myndigheterna i hemlandet skall ha behörighet att besluta om genomförandet av en eller flera rekonstruktionsåtgärder i ett kreditinstitut, inklusive filialer i andra medlemsstater.

2. Rekonstruktionsåtgärderna skall tillämpas i enlighet med de lagar, förordningar och förfaranden som gäller i hemlandet, om inte annat anges i detta direktiv.

De skall, i enlighet med den medlemsstatens lagar, ha full verkan i hela gemenskapen utan vidare formaliteter också mot tredje man i andra medlemsstater, även om de regler i värdlandet som är tillämpliga på dem inte föreskriver sådana åtgärder eller ställer upp villkor för deras genomförande som inte är uppfyllda.

Rekonstruktionsåtgärderna skall ha verkan i hela gemenskapen så snart som de får verkan i den medlemsstat där de har vidtagits.

Artikel 4

Information till de behöriga myndigheterna i värdlandet

De administrativa eller rättsliga myndigheterna i hemlandet skall utan dröjsmål på alla tillgängliga sätt informera värdlandets behöriga myndigheter om sitt beslut att vidta rekonstruktionsåtgärder, inklusive de följder som sådana åtgärder kan få i praktiken, om möjligt innan beslutet fattas eller i annat fall omedelbart därefter. Informationen skall överlämnas av hemlandets behöriga myndigheter.

Artikel 5

Information till de behöriga myndigheterna i hemlandet

Om de administrativa eller rättsliga myndigheterna i värdlandet anser det nödvändigt att på sitt territorium genomföra en eller flera rekonstruktionsåtgärder, skall de informera hemlandets behöriga myndigheter om detta. Informationen skall överlämnas av värdlandets behöriga myndigheter.

Artikel 6

Offentliggörande

1. Om genomförandet av de rekonstruktionsåtgärder som har beslutats enligt artikel 3.1 och 3.2 kan komma att påverka rättigheterna för tredje man i ett värdland, och om det är möjligt att i hemlandet överklaga det beslut som har föranlett åtgärden, skall de administrativa eller rättsliga myndigheterna i hemlandet, rekonstruktören eller en person som är bemyndigad till detta i hemlandet offentliggöra ett utdrag ur beslutet i Europeiska gemenskapernas officiella tidning och i två nationella tidningar i varje värdland, i synnerhet för att rätten att överklaga skall kunna utövas i tid.

2. Det utdrag ur beslutet som avses i punkt 1 skall snarast möjligt och på lämpligaste sätt översändas till Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer och de två nationella tidningarna i varje värdland.

3. Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer skall offentliggöra utdraget senast tolv dagar efter avsändandet.

4. I det utdrag ur beslutet som skall offentliggöras skall på det eller de officiella språken i de berörda medlemsstaterna särskilt anges beslutets syfte och rättsliga grund, tidsfristerna för att överklaga, med tydlig uppgift om vilken dag tidsfristerna går ut, samt den fullständiga adressen till de myndigheter eller den domstol som är behörig att pröva ett överklagande.

5. Rekonstruktionsåtgärderna skall vidtas oberoende av de åtgärder som föreskrivs i punkterna 1-3 och skall ha full verkan gentemot borgenärerna, såvida inte hemlandets administrativa eller rättsliga myndigheter eller hemlandets lagstiftning om sådana åtgärder föreskriver annat.

Artikel 7

Skyldighet att underrätta kända borgenärer och rätt att anmäla fordringar

1. Om det enligt hemlandets lagstiftning krävs att en fordran anmäls för att erkännas eller om det föreskrivs obligatorisk information om åtgärden till borgenärer som har sitt hemvist, sin vanliga vistelseort eller sitt säte i denna stat, skall de administrativa eller rättsliga myndigheterna i hemlandet eller rekonstruktören i enlighet med de förfaranden som avses i artikel 14 och artikel 17.1 även underrätta de kända borgenärer som har sitt hemvist, sin vanliga vistelseort eller sitt säte i andra medlemsstater.

2. Om det i hemlandets lagstiftning föreskrivs att borgenärer som har sitt hemvist, sin vanliga vistelseort eller sitt säte i denna stat har rätt att anmäla fordringar eller framföra synpunkter angående sina fordringar, skall även borgenärer som har sitt hemvist, sin vanliga vistelseort eller sitt säte i andra medlemsstater ha samma rätt i enlighet med förfarandena i artikel 16 och artikel 17.2.

B. Kreditinstitut som har sitt huvudkontor utanför gemenskapen

Artikel 8

Filialer till kreditinstitut i tredje land

1. De administrativa eller rättsliga myndigheterna i värdlandet för en filial till ett kreditinstitut som har sitt huvudkontor utanför gemenskapen skall utan dröjsmål, om möjligt innan beslut fattas och i annat fall omedelbart därefter, på alla tillgängliga sätt lämna information om sitt beslut att vidta rekonstruktionsåtgärder, inklusive de följder som sådana åtgärder kan få i praktiken, till de behöriga myndigheterna i de övriga värdländer där institutet har filialer som är upptagna på den lista som avses i artikel 11 i direktiv 2000/12/EG och som varje år offentliggörs i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. Informationen skall överlämnas av de behöriga myndigheterna i det värdland där de administrativa eller rättsliga myndigheterna har beslutat att vidta åtgärden.

2. De administrativa eller rättsliga myndigheter som avses i punkt 1 skall sträva efter att samordna sina åtgärder.

AVDELNING III

LIKVIDATIONSFÖRFARANDEN

A. Kreditinstitut som har sitt huvudkontor inom gemenskapen

Artikel 9

Inledande av likvidationsförfaranden - information till andra tillsynsmyndigheter

1. Endast de administrativa eller rättsliga myndigheter i hemlandet som ansvarar för likvidationsförfaranden skall ha behörighet att besluta om inledandet av ett likvidationsförfarande som avser ett kreditinstitut, inklusive filialer i andra medlemsstater.

Ett beslut om att inleda ett likvidationsförfarande som fattas av den administrativa eller rättsliga myndigheten i hemlandet skall utan vidare formaliteter erkännas i alla övriga medlemsstater och skall få verkan i dessa så snart beslutet har fått verkan i den medlemsstat där förfarandet inleds.

2. De administrativa eller rättsliga myndigheterna i hemlandet skall utan dröjsmål, om möjligt innan ett likvidationsförfarande inleds och i annat fall omedelbart därefter, på alla tillgängliga sätt informera värdlandets behöriga myndigheter om sitt beslut att inleda ett sådant förfarande, inklusive de följder som ett sådant förfarande kan få i praktiken. Informationen skall överlämnas av hemlandets behöriga myndigheter.

Artikel 10

Tillämplig lag

1. Ett kreditinstitut skall likvideras i enlighet med de lagar, förordningar och förfaranden som är tillämpliga i hemlandet om inte annat föreskrivs i detta direktiv.

2. Hemlandets lag skall avgöra särskilt

a) vilka tillgångar som omfattas av rådighetsberövandet och hur de tillgångar skall behandlas som kreditinstitutet erhåller efter det att likvidationsförfarandet har inletts,

b) kreditinstitutets och förvaltarens respektive behörighet,

c) förutsättningarna för kvittning,

d) likvidationsförfarandets verkan på kreditinstitutets gällande avtal,

e) likvidationsförfarandets verkan på förfaranden som inletts av enskilda borgenärer, med undantag för pågående rättegångar enligt artikel 25,

f) vilka fordringar som skall anmälas gentemot kreditinstitutet och hur de fordringar skall behandlas som uppkommit efter det att likvidationsförfarandet har inletts,

g) hur fordringar skall anmälas, styrkas och godtas,

h) hur medel som influtit från tillgångar som avyttrats skall fördelas, företrädesordningen och vilka rättigheter de borgenärer har som efter det att likvidationsförfarandet inletts delvis tillgodosetts till följd av sakrättsligt skydd eller genom kvittning,

i) förutsättningarna för och verkan av att likvidationsförfarandet avslutats, särskilt genom ett ackord,

j) borgenärernas ställning efter avslutat likvidationsförfarande,

k) vem som skall stå för kostnader och utgifter i samband med likvidationsförfarandet,

l) de regler som rör ogiltighet, annullering eller avsaknad av juridisk giltighet för rättshandlingar som är till skada för alla borgenärer.

Artikel 11

Samråd med de behöriga myndigheterna före en frivillig likvidation

1. Ett kreditinstituts styrande organ skall på lämpligaste sätt samråda med hemlandets behöriga myndigheter innan det fattar beslut om frivillig likvidation.

2. Frivillig likvidation av ett kreditinstitut skall inte hindra beslut om rekonstruktionsåtgärder eller inledande av ett likvidationsförfarande.

Artikel 12

Återkallelse av ett kreditinstituts auktorisation

1. När ett beslut har fattats om inledande av ett likvidationsförfarande som avser ett kreditinstitut och inga rekonstruktionsåtgärder har vidtagits eller om sådana åtgärder har misslyckats skall institutets auktorisation återkallas med iakttagande särskilt av förfarandet i artikel 22.9 i direktiv 2000/12/EG.

2. Återkallelse av en auktorisation enligt punkt 1 skall inte hindra den eller de personer som ansvarar för likvidationen från att fortsätta en del av kreditinstitutets verksamhet i den utsträckning som detta är nödvändigt eller lämpligt med hänsyn till syftet med likvidationen.

Hemlandet får föreskriva att denna verksamhet skall fortsättas med medgivande och under tillsyn av de behöriga myndigheterna i den medlemsstaten.

Artikel 13

Offentliggörande

Förvaltarna eller någon administrativ eller rättslig myndighet skall säkerställa att beslutet att inleda ett likvidationsförfarande offentliggörs genom att ett utdrag ur beslutet om likvidation införs i Europeiska gemenskapernas officiella tidning och i minst två nationella tidningar i varje värdland.

Artikel 14

Information till kända borgenärer

1. När ett likvidationsförfarande inleds skall den administrativa eller rättsliga myndigheten i hemlandet eller förvaltaren utan dröjsmål individuellt informera de kända borgenärer som har sitt hemvist, sin vanliga vistelseort eller sitt säte i andra medlemsstater, utom i de fall då lagstiftningen i hemlandet inte kräver att en fordran skall anmälas för att den skall erkännas.

2. Denna information skall tillhandahållas i form av ett meddelande i vilket särskilt skall anges de tidsfrister som skall beaktas, föreskrivna sanktioner som hänför sig till dessa tidsfrister, det organ eller den myndighet som har befogenhet att ta emot anmälningar av fordringar eller synpunkter angående fordringar samt övriga fastställda åtgärder. I detta meddelande skall det också anges om borgenärer vilkas fordringar har förmånsrätt eller är säkrade i sakrätt måste anmäla sina fordringar.

Artikel 15

Infriande av skulder

När en person fullgör ett åtagande till ett kreditinstitut som inte är en juridisk person och som är föremål för ett likvidationsförfarande i en annan medlemsstat, när personen i stället skulle ha fullgjort åtagandet till förvaltaren, skall fullgörandet anses befriande om personen inte kände till att förfarandet hade inletts. När ett sådant åtagande har fullgjorts före offentliggörandet enligt artikel 13 skall personen inte anses ha känt till att ett likvidationsförfarande har inletts, om inte motsatsen bevisas; när ett åtagande har fullgjorts efter offentliggörandet enligt artikel 13, skall personen anses ha känt till att ett likvidationsförfarande har inletts, om inte motsatsen bevisas.

Artikel 16

Rätt att anmäla fordringar

1. En borgenär som har sitt hemvist, sin vanliga vistelseort eller sitt säte i en annan medlemsstat än hemlandet, inklusive medlemsstaternas offentliga myndigheter, skall ha rätt att anmäla sina fordringar eller lägga fram skriftliga synpunkter angående sina fordringar.

2. Fordringar som innehas av borgenärer som har sitt hemvist, sin vanliga vistelseort eller sitt säte i en annan medlemsstat än hemlandet skall behandlas på samma sätt och åtnjuta samma förmånsrätt som fordringar av samma art som kan anmälas av borgenärer som har sitt hemvist, sin vanliga vistelseort eller sitt säte i hemlandet.

3. Utom i de fall då hemlandets lag föreskriver att synpunkter skall lämnas angående fordringar skall borgenären sända kopior av verifikationer, om sådana finns, samt ange fordringens art, uppkomstdatum och belopp och även ange om han gör gällande förmånsrätt, säkerhet i sakrätt eller äganderättsförbehåll för fordringen och för vilka tillgångar säkerheten gäller.

Artikel 17

Språk

1. Den information som föreskrivs i artiklarna 13 och 14 skall ges på ett av hemlandets officiella språk. En blankett med rubriken "Anmodan att anmäla en fordran - tidsfrister att beakta" eller, om hemlandets lag föreskriver framförande av synpunkter angående fordringar, "Anmodan att inkomma med synpunkter angående en fordran - tidsfrister att beakta" skall användas i detta syfte.

2. En borgenär som har sitt hemvist, sin vanliga vistelseort eller sitt säte i en annan medlemsstat än hemlandet får anmäla sin fordran eller inkomma med synpunkter angående sin fordran på det eller ett av den andra medlemsstatens officiella språk. I detta fall skall emellertid anmälan av fordran (eller framförandet av synpunkter angående fordran) vara rubricerad "Anmälan av fordran" (respektive "Synpunkter angående fordringar") på ett av hemlandets officiella språk. Dessutom kan det av borgenären krävas en översättning till detta språk av anmälan av fordran eller synpunkterna angående fordringar.

Artikel 18

Regelbunden information till borgenärerna

Förvaltarna skall på lämpligt sätt ge regelbunden information till borgenärerna, särskilt om hur likvidationen fortskrider.

B. Kreditinstitut som har sitt huvudkontor utanför gemenskapen

Artikel 19

Filialer till kreditinstitut i tredje land

1. De administrativa eller rättsliga myndigheterna i värdlandet för en filial till ett kreditinstitut som har sitt huvudkontor utanför gemenskapen skall utan dröjsmål, om möjligt innan ett likvidationsförfarande inleds och i annat fall omedelbart därefter, på alla tillgängliga sätt lämna information om sitt beslut att inleda ett sådant förfarande, inklusive de följder som ett sådant förfarande kan få i praktiken, till de behöriga myndigheterna i de övriga värdländer där kreditinstitutet har filialer som är upptagna på den lista som avses i artikel 11 i direktiv 2000/12/EG och som varje år offentliggörs i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. Informationen skall överlämnas av de behöriga myndigheterna i det först nämnda värdlandet.

2. De administrativa eller rättsliga myndigheter som beslutar om att inleda ett förfarande om likvidation av en filial till ett kreditinstitut som har sitt huvudkontor utanför gemenskapen skall informera de behöriga myndigheterna i de övriga värdländerna om att ett likvidationsförfarande har inletts och att auktorisationen har återkallats.

Informationen skall överlämnas av de behöriga myndigheterna i det värdland som har beslutat om att inleda likvidationsförfarandet.

3. De administrativa eller rättsliga myndigheter som avses i punkt 1 skall sträva efter att samordna sina åtgärder.

Eventuella förvaltare skall också sträva efter att samordna sina åtgärder.

AVDELNING IV

GEMENSAMMA BESTÄMMELSER FÖR REKONSTRUKTIONSÅTGÄRDER OCH LIKVIDATIONSFÖRFARANDEN

Artikel 20

Verkan på vissa avtal och rättigheter

1. Verkan av en rekonstruktionsåtgärd eller inledandet av ett likvidationsförfarande skall regleras på följande sätt:

a) Anställningsavtal och anställningsförhållanden skall uteslutande regleras av den medlemsstats lag som är tillämplig på anställningsavtalet.

b) Ett avtal som ger nyttjanderätt till eller rätt att förvärva fast egendom skall uteslutande regleras av lagen i den medlemsstat på vars territorium den fasta egendomen är belägen. Denna lag skall avgöra om egendom är lös eller fast.

c) Nettningsöverenskommelser mellan kreditinstitutet och dess motpart skall uteslutande regleras av den medlemsstats lag som är tillämplig på dessa överenskommelser.

d) Återköpsavtal mellan kreditinstitutet och dess motpart skall uteslutande regleras av den medlemsstats lag som är tillämplig på dessa avtal om inte annat följer av punkt f.

e) Rättigheter till fast egendom, ett fartyg eller ett luftfartyg som skall registreras i ett offentligt register skall uteslutande regleras av lagen i den medlemsstat under vars ansvar registret förs.

f) Utövandet av äganderätt till instrument eller andra rättigheter till sådana instrument som för att gälla eller för att ett förfogande av dem skall gälla förutsätter registrering i ett register, på ett konto eller i ett system för centraliserad förvaring som hålls eller är beläget i en medlemsstat skall regleras av lagen i den medlemsstat där det register, konto eller system för centraliserad förvaring där dessa rättigheter har registrerats, hålls eller är beläget.

g) Utan att det påverkar tillämpningen av punkt f skall utförda transaktioner och de förfaranden som skall tillämpas inom ramen för en reglerad marknad uteslutande regleras av den medlemsstats lag som är tillämplig på denna marknad.

h) Om inte annat följer av bestämmelserna i punkterna a-g skall tredje mans sakrätt eller äganderättsförbehåll till materiell eller immateriell, lös eller fast egendom som tillhör eller innehas av kreditinstitutet, liksom alla typer av realsäkerhet, uteslutande regleras av den lag som är tillämplig på denna rätt, detta äganderättsförbehåll eller denna realsäkerhet.

2. Om inte annat följer av punkt 1 c, d och g, skall inledandet av ett likvidationsförfarande eller ett beslut om en rekonstruktionsåtgärd inte påverka en borgenärs lagliga rätt att kvitta sin fordran mot kreditinstitutets fordran när en sådan kvittning tillåts enligt den medlemsstats lag som är tillämplig på kreditinstitutets fordran.

Artikel 21

Bevis för utnämning av förvaltare

1. Utnämningen av en rekonstruktör eller förvaltare skall bevisas genom en bestyrkt kopia av utnämningsbeslutet eller något annat intyg som har utfärdats av de administrativa eller rättsliga myndigheterna i hemlandet.

En översättning till det officiella språket eller något av de officiella språken i den medlemsstat på vars territorium rekonstruktören eller förvaltaren ämnar agera får krävas. Ingen legalisering eller annan motsvarande formalitet skall krävas.

2. Rekonstruktörer och förvaltare skall vara berättigade att på samtliga medlemsstaters territorier utöva alla de befogenheter som de är berättigade att utöva på hemlandets territorium. De får också utse personer för att bistå eller vid behov företräda dem vid genomförandet av rekonstruktionsåtgärden eller likvidationsförfarandet, särskilt i värdländerna och i synnerhet för att göra det lättare att överkomma eventuella svårigheter som borgenärerna i värdlandet ställs inför.

3. En rekonstruktör eller en förvaltare skall vid utövandet av sina befogenheter följa lagen i de medlemsstater på vilkas territorier han ämnar agera, i synnerhet när det gäller förfaranden för avyttring av tillgångar och information till arbetstagare. Dessa befogenheter får inte omfatta användning av tvång eller rätt att avgöra tvister eller meningsskiljaktigheter.

Artikel 22

Registrering i ett offentligt register

1. Rekonstruktören, förvaltaren eller någon administrativ eller rättslig myndighet i hemlandet får begära att en rekonstruktionsåtgärd eller ett beslut om att inleda ett likvidationsförfarande skall registreras i fastighetsregistret, handelsregistret eller något annat offentligt register som förs i de övriga medlemsstaterna.

En medlemsstat får emellertid föreskriva obligatorisk registrering. I så fall skall den person eller myndighet som avses i första stycket vidta alla nödvändiga åtgärder för att ombesörja registreringen.

2. Registreringskostnaderna skall anses som kostnader och utgifter inom förfarandet.

Artikel 23

Rättshandlingar som är till skada för borgenärerna

1. Artikel 10 skall inte tillämpas i fråga om regler för ogiltighet, annullering eller avsaknad av juridisk giltighet för rättshandlingar som är till skada för alla borgenärer när den till vars förmån rättshandlingarna sker kan bevisa att

- den handling som är till skada för alla borgenärer omfattas av lagen i en annan medlemsstat än hemlandet, och att

- denna lag i det aktuella fallet inte ger någon möjlighet att föra talan mot handlingen.

2. Om en rekonstruktionsåtgärd som har beslutats av en rättslig myndighet omfattar regler för ogiltighet, annullering eller avsaknad av juridisk giltighet för rättshandlingar som är till skada för alla borgenärer och som har ingåtts innan beslutet om åtgärden fattades skall artikel 3.2 inte tillämpas i de fall som anges i punkt 1 i denna artikel.

Artikel 24

Skydd av tredje man

Om ett kreditinstitut genom ett avtal som slutits efter det att en rekonstruktionsåtgärd har vidtagits eller ett likvidationsförfarande inletts mot ersättning förfogar över

- fast egendom,

- ett fartyg eller ett luftfartyg som är registrerat i ett offentligt register, eller

- instrument eller rättigheter till sådana instrument som för att gälla eller för att ett förfogande avseende dem skall gälla förutsätter registrering i ett register, på ett konto eller i ett system för centraliserad förvaring som hålls eller är beläget i en medlemsstat,

skall detta avtals giltighet regleras av lagen i den medlemsstat på vars territorium den fasta egendomen är belägen eller som är ansvarig för detta register, konto eller förvaringssystem.

Artikel 25

Pågående rättegångar

Verkan av en rekonstruktionsåtgärd eller ett likvidationsförfarande på en pågående rättegång beträffande tillgångar eller rättigheter som kreditinstitutet inte längre förfogar över skall uteslutande regleras av lagen i den medlemsstat där rättegången pågår.

Artikel 26

Tystnadsplikt

Alla personer som skall ta emot eller lämna information i samband med informations- eller samrådsförfarandena enligt artiklarna 4, 5, 8, 9, 11 och 19 skall vara bundna av tystnadsplikt i enlighet med de regler och villkor som anges i artikel 30 direktiv 2000/12/EG med undantag av rättsliga myndigheter för vilka gällande nationella bestämmelser är tillämpliga.

AVDELNING V

SLUTBESTÄMMELSER

Artikel 27

Genomförande

1. Medlemsstaterna skall sätta i kraft de bestämmelser i lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den ...(8). De skall genast underrätta kommissionen om detta.

Nationella bestämmelser som antas med stöd av detta direktiv skall endast gälla rekonstruktionsåtgärder eller likvidationsförfaranden som beslutats eller inletts efter det datum som anges i första stycket. Åtgärder som har beslutats eller förfaranden som inletts före denna dag skall även i fortsättningen regleras av den lag som gällde för dessa vid den tidpunkt då de beslutades eller inleddes.

2. När medlemsstaterna antar dessa bestämmelser, skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda.

3. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texterna till de centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.

Artikel 28

Ikraftträdande

Detta direktiv träder i kraft samma dag som det offentliggörs i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.

Artikel 29

Adressater

Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

Utfärdat i ...

På Europaparlamentets vägnar

Talman

På rådets vägnar

...

Ordförande

(1) EGT C 356, 31.12.1985, s. 5. EGT C 36, 8.2.1988, s. 1.

(2) EGT C 263, 20.10.1986, s. 13.

(3) EGT C 332, 30.10.1998, s. 13.

(4) Europaparlamentets yttrande av den 13 mars 1987 (EGT C 99, 13.4.1987, s. 211) bekräftat den 2 december 1993 (EGT C 342, 20.12.1993, s. 30) rådets gemensamma ståndpunkt av den 17 juli 2000 och Europaparlamentets beslut av den ... (ännu ej offentliggjort i EGT).

(5) EGT L 126, 26.5.2000, s. 1. Direktivet ändrat genom direktiv 2000/28/EG (EGT L ...).

(6) EGT L 135, 31.5.1994, s. 5.

(7) EGT L 166, 11.6.1998, s. 45.

(8) Tre år efter det att detta direktiv har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.

RÅDETS MOTIVERING

I. INLEDNING

Den 9 januari 1986 förelade kommissionen rådet ett förslag till direktiv på grundval av artikel 47.2(1) i EG-fördraget.

Europaparlamentet avgav sitt yttrande den 13 mars 1987(2) efter den första behandlingen. Ekonomiska och sociala kommittén avgav sitt yttrande den 2 juli 1986. Efter dessa yttranden lade kommissionen fram ett ändrat förslag den 11 januari 1988. Europeiska monetära institutet avgav sitt yttrande den 12 juni 1996.

Den 17 juli 2000 antog rådet sin gemensamma ståndpunkt enligt artikel 251 i fördraget.

Den gemensamma ståndpunktens rubrik har anpassats för att ta hänsyn till antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv 94/19/EG(3) av den 30 maj 1994 om system för garanti av insättningar.

II. MÅL

För att garantera att borgenärerna behandlas lika och att rekonstruktion och likvidation av kreditinstitut fungerar väl inom Europeiska unionen har följande mål uppsatts för detta direktiv:

- Hemlandets administrativa och rättsliga myndigheter bör ha exklusiv behörighet att besluta om och tillämpa de rekonstruktionsåtgärder och likvidationsförfaranden som föreskrivs i lagstiftning och gällande praxis i denna medlemsstat, såvida inte direktivet föreskriver något annat.

- Rättigheterna för borgenärer med sin hemvist i andra medlemsstater än hemlandet bör skyddas.

Direktivet syftar inte till att harmonisera nationell lagstiftning utan att säkerställa ömsesidigt erkännande av medlemsstaternas rekonstruktionsåtgärder och likvidationsförfaranden samt det nödvändiga samarbetet.

För att nå dessa mål kommer genom denna gemensamma ståndpunkt vissa bestämmelser att ändras och få en tydligare formulering jämfört med kommissionens förslag. Dessutom införs det några nya bestämmelser, som till stor del grundar sig på rådets förordning (EG) nr 1346/2000 av den 29 maj 2000 om insolvensförfaranden(4), nedan kallad insolvensförordningen. Detta har gjorts för att garantera konsekvens i gemenskapslagstiftningen och, i förekommande fall anpassa de särskilda reglerna för insolvensfrågor inom banksektorn till reglerna för liknande frågor i insolvensförordningen, som ju gäller allmänt inom Europeiska unionen. Dessa bestämmelser syftar till att stärka de mål som fastställts ovan och avser i första hand att i ett likvidationsförfarande skydda borgenärer med sitt hemvist i en annan medlemsstat än kreditinstitutets hemland, att fastställa befogenheter och skyldigheter för rekonstruktörer och förvaltare samt att införa bestämmelser som förstärker rättssäkerheten genom att ange vilken lag som kommer att vara tillämplig i vissa särskilda fall, t.ex. i fråga om fast egendom.

III. ANALYS AV DEN GEMENSAMMA STÅNDPUNKTEN

A. ALLMÄNNA SYNPUNKTER

Följande rättsakter beaktas i den gemensamma ståndpunkten:

- Rådets andra direktiv av den 15 december 1989 om samordning av lagar och andra författningar om rätten att starta och driva verksamhet i kreditinstitut, samt med ändring av direktiv 77/780/EEG(5).

- Europaparlamentets och rådets direktiv 94/19/EG av den 30 maj 1994 om system för garanti av insättningar.

- Europaparlamentets och rådets direktiv 98/26/EG av den 19 maj 1998 om slutgiltig avveckling i system för överföring av betalningar och värdepapper(6).

- Rådets förordning (EG) nr 1346/2000 av den 29 maj 2000 om insolvensförfaranden.

- Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/12/EG av den 20 mars 2000 om rätten att starta och driva verksamhet i kreditinstitut(7), vilket innebär en kodifiering av ett antal direktiv om kreditinstitut, särskilt direktiv 77/780/EEG (första bankdirektivet) och direktiv 89/646/EEG (andra bankdirektivet). Detta har resulterat i att alla korshänvisningar till bestämmelser i berörda direktiv har anpassats för att hänvisa till den kodifierade texten.

Kreditinstitut och försäkringsbolag var båda undantagna från insolvensförordningen på grund av den särskilda regleringen av dessa sektorer. De båda sektorerna är ganska lika varandra i rättsligt avseende (bestämmelser om hemland, krav på auktorisation, osv.). Det ändrade förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om rekonstruktion och likvidation av försäkringsbolag(8) har granskats av rådet under samma period som förslaget till rekonstruktion och likvidation av kreditinstitut, och liknande lösningar har valts när de särskilda förutsättningarna inom varje sektor har möjliggjort detta.

Efter antagandet av Europaparlamentets och rådets direktiv 94/19/EG av den 30 maj 1994 om system för garanti av insättningar ändrades rubriken till direktivet - se ovan - och avdelning IV i kommissionens förslag ströks och ersattes med en ny avdelning IV om gemensamma bestämmelser för rekonstruktionsåtgärder och likvidationsförfaranden.

B. AVDELNING I - TILLÄMPNINGSOMRÅDE OCH DEFINITIONER

Utformningen av artikel 1, som fastställer tillämpningsområdet för direktivet, innebär ingen ändring jämfört med kommissionens förslag, utom vad avser en mer specifik hänvisning till undantagen i direktiv 2000/12/EG. Europaparlamentets föreslagna ändring av artikel 1 i kommissionens förslag har sålunda införts i den gemensamma ståndpunkten.

Artiklarna 2 och 16 i kommissionens ändrade förslag, vilka avsåg bilagor med förteckningar över de åtgärder och förfaranden som direktivet omfattar, har strukits. Rådet finner att definitionerna på rekonstruktionsåtgärder, likvidationsförfarande, behöriga myndigheter och administrativa och rättsliga myndigheter enligt artikel 2 i den gemensamma ståndpunkten är tillräckliga för att bestämma direktivets tillämpningsområde. Genom denna lösning undviker man också den både rättsligt och tekniskt svåra frågan hur man skall införliva framtida ändringar av nationell lag i direktivet. Ändringen av artikel 2 i kommissionens förslag och den nya artikel 2a och nya artikel 15a om likvidationsförfaranden enligt Europaparlamentets förslag har därför inte införts i den gemensamma ståndpunkten, med undantag av att det nu finns en definition på likvidationsförfarande, se nedan.

Artikel 2 i den gemensamma ståndpunkten (artikel 3 i kommissionens ändrade förslag) har ändrats och innehåller nu definitioner på några ytterligare termer för att ge en klarare bild av de termer som används i direktivet.

Definitionerna på hemland, värdland och behöriga myndigheter motsvarar nu definitionerna på dessa termer i gällande lagstiftning. En definition på filial har lagts till i linje med gällande lagstiftning.

För att undvika oklarheter om vilka myndigheter som det hänvisas till i direktivet har det lagts till en definition på administrativa och rättsliga myndigheter, med betydelsen de myndigheter som ansvarar för rekonstruktionsåtgärder eller likvidationsförfaranden för kreditinstitut i motsats till dem som ansvarar för övervakning av kreditinstitut. Eftersom dessa definitioner omfattar de myndigheter som ansvarar för såväl rekonstruktionsåtgärder som likvidationsförfaranden, har sakinnehållet i Europaparlamentets förslag till ändring av artikel 3 i kommissionens förslag beaktats i den gemensamma ståndpunkten.

Rekonstruktionsåtgärder och likvidationsförfarande har definierats för att ta hänsyn till strykningen av bilagorna, se ovan. Definitionen på rekonstruktionsåtgärder omfattar nu en nyckelfaktor i dessa åtgärder, nämligen att de kan påverka tredje mans redan befintliga rättigheter, och i skäl 8-10 anges också grunderna för denna definition. Definitionen på likvidationsförfarande innehåller en punkt som grundar sig på insolvensförordningen, nämligen att termen omfattar förfaranden som avslutas med ackord eller annan motsvarande åtgärd. Eftersom definitionerna omfattar både rekonstruktionsåtgärder och likvidationsförfaranden innehåller den gemensamma ståndpunkten en del av sakinnehållet i Europaparlaments förslag till ny artikel 2a, vilken införts i artikel 2 i kommissionens ändrade förslag, där det ges en definition på likvidationsförfarande, vilket saknades i kommissionens ursprungliga förslag.

Definitionerna på rekonstruktör och förvaltare har lagts till i linje med direktivet om rekonstruktion och likvidation av försäkringsbolag i syfte att fastställa tillämpningsområdet för de artiklar som avser dessa funktioner.

Definitionerna på reglerad marknad och instrument har införts i syfte att fastställa tillämpningsområdet för artikel 20, som avser vilken lag som skall gälla i vissa specifika fall.

C. AVDELNING II - REKONSTRUKTIONSÅTGÄRDER

Artikel 3 (artikel 4 i kommissionens ändrade förslag) är den viktigaste artikeln i direktivet i fråga om rekonstruktionsåtgärder. I den gemensamma ståndpunkten har man med en något annorlunda formulering behållit punkterna 1 och 2 från kommissionens förslag, vilka fastställer principen om universell tillämpning av de åtgärder som hemlandet beslutar om. För att inte försvaga principen om att myndigheterna i hemlandet skall ansvara för övervakningen har rådet strukit punkt 3, som lämnade möjligheten öppen för värdlandet att tillämpa rekonstruktionsåtgärder endast på en filial.

Skyldigheten att informera myndigheterna i värdlandet enligt artikel 4 (artikel 5 i kommissionens ändrade förslag) har behållits i den gemensamma ståndpunkten med några små ändringar. Den gemensamma ståndpunkten klargör vilka myndigheter som har denna skyldighet och anger explicit vilken information som måste överlämnas. I linje med principen om hemlandets kontroll har rådet valt att inte behålla skyldigheten för hemlandet att rådgöra med myndigheterna i värdlandet om en rekonstruktionsåtgärds verkningar. Den gemensamma åtgärden följer Europaparlamentets förslag till ändring av artikel 5, eftersom den inte innehåller det undantag från informationsskyldigheten som kommissionen föreslår. Genom att i brådskande fall medge åtgärder utan föregående information, tar den gemensamma ståndpunkten hänsyn till andemeningen i artikel 6a beträffande brådskande fall enligt Europaparlamentets förslag.

Skyldigheten att informera myndigheterna i hemlandet enligt artikel 5 (artikel 6 i kommissionens förslag) har behållits med några små ändringar för att göra texten tydligare. Som i artikel 3 har rådet valt att inte behålla punkt 2, som lämnade möjligheten öppen för ett hemland att tillämpa rekonstruktionsåtgärder på en filial.

Artikel 6, som rör offentliggörande, har behållits enligt artikel 7 i kommissionens ändrade förslag med några små ändringar. Hänvisningen till aktieägare har strukits av de anledningar som anges i skäl 8. Mot bakgrund av artikel 7 i den gemensamma ståndpunkten - se nedan - har rådet inte funnit det nödvändigt att behålla punkt 2 i kommissionens förslag om individuell underrättelse till borgenärerna. I linje med artikel 3 måste tidsfristen för överklagan regleras i nationell lag. Den gemensamma ståndpunkten gör offentliggörandet obligatoriskt och införlivar på så sätt Europaparlamentets förslag till ändring av artikel 7 i kommissionens förslag, vilket bara delvis ingick i kommissionens ändrade förslag.

Genom artikel 7 införs det särskilda bestämmelser om skyldigheten att underrätta kända borgenärer och rätt att anmäla fordringar för att skydda rättigheterna för borgenärer med sitt hemvist i andra medlemsstater än kreditinstitutets hemland. Dessa bestämmelser har anpassats till liknande bestämmelser i fråga om likvidationsförfaranden, vilka å sin sida har anpassats till liknande bestämmelser i insolvensförordningen - se nedan.

Eftersom det i gemenskapslagstiftningen saknas en samordning av de bestämmelser som är tillämpliga på filialer till tredje lands kreditinstitut, har rådet valt att i fråga om sådana filialer begränsa artikel 8 till ett krav på att de administrativa och rättsliga myndigheterna skall underrätta myndigheterna i de andra medlemsstater där kreditinstitutet har filialer och försöka samordna sina åtgärder. Eftersom en rekonstruktör inte alltid utses, föreskrivs det ingen skyldighet i artikel 8 att rekonstruktörer skall samordna sina åtgärder i motsats till förvaltare vid likvidationsförfaranden - se nedan. Information måste överlämnas på samma villkor som information till värdländerna om filialer till gemenskapens kreditinstitut enligt artikel 4.

Till följd av att bilagorna strukits har artikel 9 i kommissionens ändrade förslag utgått. Artikel 10 i kommissionens ändrade förslag anses överflödig mot bakgrund av artikel 3 i den gemensamma ståndpunkten.

D. AVDELNING III - LIKVIDATIONSFÖRFARANDEN

I artikel 9 (artikel 11.1 och 11.3 i kommissionens ändrade förslag) hävdas den nyckelprincip om universell giltighet som anges i artikel 11 i kommissionens ändrade förslag, om än i en ändrad form. Texten har nu anpassats till motsvarande text om rekonstruktionsåtgärder - artiklarna 3 och 4 i den gemensamma ståndpunkten. Universalitetsprincipen betonas och för att direktivet skall bli enhetligt införs samma informationsförfarande som vid rekonstruktionsåtgärder.

I artikel 10.1 framhålls universalitetsprincipen enligt artikel 11.2 i kommissionens ändrade förslag. Eftersom det i artikel 10 inte hänvisas till tillämpningen av konkurskonventionen, nu insolvensförordningen, vilket var fallet i kommissionens ursprungliga förslag, innehåller den gemensamma ståndpunkten Europaparlamentets förslag till ändring av artikel 11 i kommissionens förslag, vilket kommissionen tog med i sitt ändrade förslag. Artikel 10.2 har lagts till för att belysa räckvidden för universalitetsprincipen i punkt 1, i linje med formuleringen i artikel 4.2 i insolvensförordningen, genom en förteckning med exempel på vad som skall avgöras enligt hemlandets lag.

I artikel 11 om frivillig likvidation upprepas artikel 12 i kommissionens ändrade förslag med vissa redaktionella ändringar i syfte att göra texten klarare. I artikel 11.2 i den gemensamma ståndpunkten sägs helt enkelt att frivillig likvidation inte skall hindra rekonstruktionsåtgärder eller ett likvidationsförfarande. Bestämmelserna om sådana åtgärder och förfaranden återfinns på ett annat ställe i direktivet och hemlandets behöriga myndigheter får när det är lämpligt alltid besluta om en rekonstruktionsåtgärd eller ett likvidationsförfarande, även efter att frivillig likvidation inletts.

I artikel 12 (artikel 13 i kommissionens förslag) införs redaktionella ändringar och andra ändringar till följd av principen om hemlandets kontroll. Punkt 3 har utgått eftersom reglerna för auktorisation fastställs i direktiv 2000/12/EG.

Artikel 13, som rör offentliggörande, motsvarar artikel 14.3 i kommissionens ändrade förslag och har anpassats till kraven på offentliggörande av rekonstruktionsåtgärder i artikel 6.1. I och med att denna bestämmelse tas med i den gemensamma ståndpunkten införlivas Europaparlamentets ändringsförslag rörande artikel 14 i kommissionens förslag, vilket godtogs av kommissionen i dess ändrade förslag. Artikel 14.1 i kommissionens förslag har strukits mot bakgrund av artikel 9.1 och artikel 10 i den gemensamma ståndpunkten. Förvaltarens befogenheter regleras i artikel 21.2 i den gemensamma ståndpunkten, och följaktligen har artikel 14.2 som rörde denna fråga utgått.

Artiklarna 14, 15, 16 och 17 har alla lagts till mot bakgrund av antagandet av insolvensförordningen, så som förklarats ovan bland de allmänna synpunkterna på den gemensamma ståndpunkten, för att komplettera direktivet på de punkter som inte reglerades i kommissionens förslag.

Artikel 14 om information till borgenärer har anpassats till artikel 40 i insolvensförordningen och fastställer bestämmelser om skyldigheten att informera kända borgenärer och vad den information som skall lämnas måste innehålla. Syftet är att skydda borgenärer med hemvist i andra medlemsstater än det insolventa kreditinstitutets hemland.

Artikel 15 om infriande av skulder har anpassats till artikel 24 i insolvensförordningen. Trots bestämmelserna om offentliggörande kan det hända att gäldenär vid det insolventa kreditinstitutet infriar en skuld till förmån för kreditinstitutet, när den skulle ha infriats till förmån för förvaltaren, och syftet med artikel 15 är att skydda gäldenärer som handlar i god tro. Bestämmelsen omfattar dock endast det sällsynta fall när en skuld har infriats till förmån för ett kreditinstitut som utgörs av en fysisk person eller ett partnerskap av fysiska personer, eftersom risken för att ett kreditinstitut tar emot en betalning i ond tro och utan att informera förvaltaren antas kunna föreligga endast i detta fall.

I artikel 16 fastställs två grundläggande principer för likvidationsförfarandet. I punkt 1, som anpassats till artikel 39 i insolvensförordningen, föreskrivs att alla borgenärer, inklusive offentliga myndigheter i andra medlemsstater, skall ha rätt att ställa fordringar. Formuleringen "anmäla sina fordringar eller lägga fram skriftliga synpunkter angående sina fordringar" har valts, eftersom den nationella lagstiftningen i vissa medlemsstater inte kräver att fordringar utan endast synpunkter angående fordringar anmäls. I punkt 2 betonas en väsentlig princip för universalitetsbegreppet, nämligen att alla borgenärers fordringar skall behandlas på samma sätt och åtnjuta samma förmånsrätt som hemlandets borgenärer. I punkt 3, som anpassats till artikel 41 i insolvensförordningen, fastställs innehållet i en fordran som läggs fram av en borgenär med hemvist i en annan medlemsstat.

I artikel 17, som anpassats till artikel 42 i insolvensförordningen, fastställs vilket språk som skall användas för anmälan av fordringar. Grundregeln är att det är hemlandets språk som skall gälla. Nyckelorden "Anmodan att anmäla en fordran/inkomma med synpunkter angående en fordran - tidsfrister att beakta" måste dock anges på Europeiska unionens alla officiella språk. För en borgenär med hemvist i en annan medlemsstat gäller som grundregel rätten att anmäla en fordran på den statens språk eller ett av dessa, även om en översättning kan krävas, med endast orden "Anmälan av fordran/Synpunkter angående fordringar" på hemlandets språk.

I syfte att säkerställa borgenärernas rätt under förfarandet har det införts en ny bestämmelse, artikel 18, enligt vilken förvaltarna måste hålla borgenärerna informerade om hur likvidationsförfarandet fortskrider.

Eftersom filialer till kreditinstitut i tredje land inte regleras på gemenskapsnivå har rådet beslutat, vilket även var fallet beträffande artikel 8 om rekonstruktionsåtgärder, att begränsa artikel 19, artikel 15 i kommissionens ändrade förslag, till informations- och samordningskrav. Genom punkt 1 regleras vilken information som skall lämnas till myndigheterna i andra värdländer innan likvidationsförfarandet inleds och den har anpassats till motsvarande informationsförfarande i artikel 8.1. Kravet på efterhandsinformation, enligt artikel 15.3 i kommissionens förslag, finns i punkt 2, med ytterligare krav på information när ett likvidationsförfarande har inletts och auktorisationen har återkallats. Förfarandet för hur denna information skall lämnas har anpassats till punkt 1. Punkt 3 är anpassad till artikel 8.2 och föreskriver dessutom en skyldighet för förvaltarna att samordna sina åtgärder, eftersom förvaltarnas arbete kan vara lika viktigt som myndigheternas.

Artikel 16 i kommissionens ändrade förslag har strukits efter det att bilagorna ströks - se ovan.

E. AVDELNING IV - GEMENSAMMA BESTÄMMELSER FÖR REKONSTRUKTIONSÅTGÄRDER OCH LIKVIDATIONSFÖRFARANDEN

Denna avdelning är ny i förhållande till kommissionens förslag. Som beskrivs ovan har rådet, för att uppnå målen med direktivet och för att säkerställa rättslig enhetlighet i gemenskapslagstiftningen, bedömt det som lämpligt att införa några tilläggsbestämmelser, som till stor del grundas på insolvensförordningen. De flesta av dessa tilläggsbestämmelser finns i avdelning IV, där man har samlat gemensamma bestämmelser för rekonstruktionsåtgärder och likvidationsförfaranden.

Artikel 20 innehåller bestämmelser om verkan av åtgärderna och förfarandena på vissa avtal och rättigheter. Genom denna artikel görs det undantag från den grundläggande principen om tillämpning av hemlandets lag enligt artiklarna 3 och 10. Det övergripande målet med denna artikel är att säkerställa rättssäkerhet i särskilda fall, där det anses att avtalets betydelse eller särskilda art motiverar undantaget från universalitetsprincipen.

Det första undantaget, enligt punkt 1 a, rör anställningsavtal och anställningsförhållanden som skall regleras uteslutande av den medlemsstats lag som är tillämplig på anställningsavtalet. Denna bestämmelse, som är anpassad efter artikel 10 i insolvensförordningen, införs för att skydda de anställda i en filial till ett kreditinstitut i ett värdland mot risken att se sina avtal plötsligt bli underställda lagen i en annan medlemsstat.

Genom det andra undantaget, som finns i punkt 1 b och som är anpassat efter artikel 8 i insolvensförordningen, regleras avtal som rör fast egendom. I alla medlemsstater är sådana avtal underställda särskilda bestämmelser både för att skydda de avtalsslutande parterna och för att skydda medlemsstatens allmänna intressen där egendomen är belägen. Rådet ansåg det därför lämpligt att göra undantag från universalitetsprincipen och fastställa att både ett avtal som ger rättighet att använda fast egendom, exempelvis ett hyresavtal, och ett avtal som ger rättighet att förvärva fast egendom belägen i en medlemsstat skall regleras genom lagen i den medlemsstaten. För att undvika varje tvekan som kan uppstå, eftersom bestämmelserna om vad fast egendom exakt är kan variera mellan medlemsstaterna, fastställs det att lagen i den medlemsstat där den fasta egendomen är belägen skall avgöra om egendomen är lös eller fast.

Punkterna 1 c och 1 d rör nettningsöverenskommelser (överenskommelser för att kvitta positiva och negativa balanser) mellan ett kreditinstitut och dess motpart respektive återköpsavtal (ett avtal mellan en säljare och en köpare av värdepapper där säljaren godtar att köpa tillbaka värdepapper till ett avtalat pris). I båda fallen skall den medlemsstats lag som är tillämplig på avtalet gälla. Sådana avtal är vanliga på finansmarknaderna och rådet anser att det för sådana avtals särskilda funktion krävs ett undantag från principen om allmän tillämpning av hemlandets lag för att skydda finansmarknadens funktion och garantera de avtalsslutande parternas rättssäkerhet.

Punkt 1 e rör rättigheter som skall registreras i ett offentligt register, vilka uteslutande skall regleras av lagen i den medlemsstat under vars myndighet registret förs. Denna bestämmelse är grundad på, men inte helt anpassad efter, artikel 11 i insolvensförordningen och införs för att undvika en konflikt med nationella registreringssystem för fast egendom, fartyg eller luftfartyg, när lagen i hemlandet innehåller bestämmelser som kan vara oförenliga med den lag som används för registret.

Punkt 1 f rör rätt till värdepapper, dematerialiserade eller inte, som finns införda i ett register eller på ett konto eller i ett system för centraliserad förvaring i en medlemsstat. Syftet med denna bestämmelse är att skydda rätten till dessa värdepapper mot eventuella negativa följder av rekonstruktionsåtgärder eller insolvensförfaranden som har inletts enligt lagen i en medlemsstat, vilken skiljer sig från lagen i den medlemsstat där registret, kontot eller förvaringssystemet hålls. Parallellt med e skall inverkan av rekonstruktionsåtgärder eller insolvensförfaranden mot ett kreditinstitut på rätten till värdepapper som hålls av det insolventa institutet regleras uteslutande av lagen i den medlemsstat där det konto, register eller system för centraliserad förvaltning där de berörda rättigheterna har registrerats, hålls eller är beläget.

Beträffande transaktioner som utförs på en reglerad marknad (en börs) enligt artikel 2, fastställs det i 1 g, i enlighet med artikel 9 i insolvensförordningen, att verkan av rekonstruktionsåtgärden eller inledandet av insolvensförfaranden oberoende av punkt f, uteslutande skall regleras av den medlemsstats lag som är tillämplig på denna marknad. Syftet med denna bestämmelse är att säkerställa att dessa marknader fungerar och att skydda den balans som uppehålls av den lag som är tillämplig på marknaden från eventuella störande effekter av tillämpningen av rekonstruktionsåtgärder eller insolvensförfaranden som har inletts i enlighet med ett annat rättssystem, vilket skulle kunna ha en negativ inverkan långt utöver det insolventa institutet och dess avtalsslutande parter.

En liknande bestämmelse har införts i 1 h beträffande sakrätt och äganderättsförbehåll till egendom som tillhör det insolventa kreditinstitutet, vilka skall regleras uteslutande av den lag som är tillämplig på denna rätt. Denna regel är grundad på, även om inte anpassad efter, artiklarna 5 och 7 i insolvensförordningen. Sakrätt definieras inte eftersom syftet med direktivet inte är att införa harmonisering av detta begrepp.

I punkt 2, som rör kvittning, fastställs det, i överensstämmelse med artikel 6 i insolvensförordningen, att en borgenärs rätt att kvitta sin fordran inte påverkas av rekonstruktionsåtgärden eller insolvensförfarandena, när sådan kvittning är tillåten i den medlemsstats lag som är tillämplig på kreditinstitutets fordran, oberoende av om en sådan kvittning är tillåten enligt hemlandets lag eller inte.

Artikel 21.1 är anpassad efter artikel 19 i insolvensförordningen. Där anges de formella kraven för bevis för utnämning av rekonstruktör eller förvaltare för att undvika tvekan i frågan. Punkterna 2 och 3 är anpassade efter artikel 18.1 och 18.3 i insolvensförordningen och i dem fastställs rekonstruktörens/förvaltarens befogenheter. I enlighet med principen om tillämpning av hemlandets lag får rekonstruktören/förvaltaren i alla medlemsstater utöva de befogenheter han är berättigad att utöva i hemlandet. Eftersom det inte finns möjlighet till sekundärförfarande och det är möjligt att det insolventa institutet kan ha avsevärda åtaganden i en eller flera särskilda värdländer, fastställs det i punkt 2 att förvaltaren/rekonstruktören får utse personer för att bistå dem för att hjälpa till med svårigheter som har uppstått för borgenärer i särskilda värdländer. Eftersom syftet med direktivet inte är att utvidga hemlandets verkställande eller rättsliga befogenheter, görs det i punkt 3 klart att rekonstruktören/förvaltaren måste följa lagen i den medlemsstat där han ämnar agera och att hans befogenheter inte omfattar användning av tvång eller rätt att avgöra tvister eller meningsskiljaktigheter.

Syftet med artikel 22 är också att klargöra förvaltarens/rekonstruktörens befogenhet. Principen om allmän tillämpning av rekonstruktionsåtgärder och likvidationsförfaranden utan vidare formaliteter anges i artiklarna 3 och 9. Särskilda register spelar emellertid en viktig roll för att säkerställa öppenhet och rättssäkerhet i många medlemsstater och det fastställs därför, i enlighet med artiklarna 22 och 23 i insolvensförordningen, att rekonstruktören/förvaltaren har befogenhet att begära att åtgärden eller förfarandet förs in i ett lämpligt register i andra medlemsstater.

Artikel 23.1, som rör skadliga handlingar, är anpassad efter artikel 13 i insolvensförordningen. Genom den görs det undantag från principen om allmän tillämpning av hemlandets lag för likvidationsförfaranden i ett särskilt fall, nämligen när en handling, till exempel ett avtal, skulle ha varit ogiltigt enligt hemlandets lag men den andra avtalsslutande parten ingick det i tron att avtalet inte kunde ogiltigförklaras. Syftet med bestämmelsen är att i detta fall skydda den avtalsslutande partens legitima förväntningar. Beträffande rekonstruktionsåtgärder fastställs det i punkt 2 att principen om allmän tillämpning enligt artikel 3.2 i den gemensamma ståndpunkten inte skall gälla i liknande fall.

Artikel 24 är anpassad efter artikel 14 i insolvensförordningen. Den rör handlingar, till exempel avtal, som det insolventa kreditinstitutet har ingått efter det att en rekonstruktionsåtgärd har vidtagits eller ett insolvensförfarande har inletts. Den motiveras med samma syften som artikel 20.1 b, e och f, särskilt behovet av att garantera de avtalsslutande parternas rättssäkerhet och allmänhetens förtroende för de berörda registren eller förvaringssystemen.

Artikel 25, om följderna för pågående rättegångar, är anpassad efter artikel 15 i insolvensförordningen. Det görs klart att medan hemlandets lag reglerar verkställighetsförfarandena för enskilda borgenärer i enlighet med artikel 3.2 och artiklarna 9 och 10, är det lagen i den medlemsstat där rättegången pågår som reglerar följderna av rekonstruktionsåtgärder eller likvidationsförfaranden för en pågående rättegång när det gäller tillgångar eller rättigheter som det insolventa kreditinstitutet inte längre förfogar över.

Artikel 26 om tystnadsplikt införs för att anpassa det här direktivet efter kraven i direktiv 2000/12/EG och harmonisera kraven på tystnadsplikt för alla delar av banklagstiftningen. De rättsliga myndigheterna lyder fortfarande under de befintliga nationella bestämmelser som gäller för dem.

F. SLUTBESTÄMMELSER

Bestämmelserna om genomförande och ikraftträdande har anpassats efter gällande praxis i gemenskapslagstiftningen.

G. SKÄLEN

Skälen har anpassats och nya skäl har införts för att förklara ändringarna enligt ovan. Europaparlamentets förslag till ändring av skälen är överflödiga efter antagandet av direktiv 94/19/EG om system för garanti av insättningar och insolvensförordningen och har därför inte tagits med i den gemensamma ståndpunkten.

IV. SLUTSATSER

Rådet anser att alla de ändringar som har gjorts i kommissionens ändrade förslag helt överensstämmer med målsättningarna för förslaget till direktiv. Huvuddelen av Europaparlamentets ändringsförslag har införts i den gemensamma ståndpunkten. Alla ändringar och de nya bestämmelser som har införts anpassade efter insolvensförordningen, syftar till att stärka målsättningarna med direktivet och säkerställa rättslig enhetlighet i gemenskapslagstiftningen

(1) Tidigare artikel 57.2.

(2) Yttrande bekräftat den 27 oktober 1999, EGT C 154, 5.6.2000.

(3) EGT L 135, 31.5.1994, s. 5-14.

(4) EGT L 160, 30.6.2000, s.1.

(5) Direktiv 89/646/EEG, EGT L 386, 30.12.1989, s. 1-13.

(6) EGT L 166, 11.6.1998, s. 45-50.

(7) EGT L 126, 26.5.2000, s. 1.

(8) EGT C 253, 6.10.1989, s. 3.