Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Europeiska unionens utvidgning österut och skogssektorn"

(2002/C 149/13)

Den 1 mars 2001 beslutade Europeiska ekonomiska och sociala kommittén att i enlighet med artikel 23.3 i arbetsordningen utarbeta yttrande om "Europeiska unionens utvidgning österut och skogssektorn".

Sektionen för jordbruk, landsbygdsutveckling och miljö, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 4 april 2002. Föredragande var Seppo Kallio.

Vid sin plenarsession den 24-25 april 2002 (sammanträdet den 24 april) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 98 röster för, 3 röster emot och 8 nedlagda röster.

1. Yttrandets syfte

1.1. I yttrandet utreds skogssektorns (dvs. skogsbrukets och den skogsbaserade industrins) betydelse för kandidatländerna(1) samt de förändringar som utvidgningen kommer att innebära för skogssektorn i EU. I första hand behandlas skogsbrukets och skogssektorns betydelse som en källa till välstånd och arbetstillfällen. Även skogarnas miljömässiga betydelse beaktas. Inom EU är utgångspunkten att skogsbruk skall vara hållbart ur såväl ekonomisk och ekologisk som social synvinkel. En annan utgångspunkt är att EU tillämpar subsidiaritetsprincipen i skogsfrågor.

1.2. Yttrandet behandlar tio av kandidatländerna. Turkiet, Cypern och Malta nämns särskilt då de ingår i undersökningen. Kandidatländerna har aktivt bidragit till innehållet i yttrandet under arbetets gång.

2. Skogsbruket och den skogsbaserade industrin i kandidatländerna

2.1. Skogsresurser och träproduktion

2.1.1. Det finns totalt 34 miljoner hektar skog i kandidatländerna. Genom utvidgningen får EU därmed en fjärdedel mer skog och annan trädbevuxen mark, en ökning från 136 miljoner hektar till 170 miljoner hektar. Ekonomiskogarnas areal utökas med ca 30 miljoner hektar från nuvarande 95 miljoner hektar, dvs. med 31 %. På Malta och Cypern finns mycket lite skog. I Turkiet finns det rikligt med skog och övrig trädbevuxen mark, strax under 21 miljoner hektar. Av detta är dock mindre än hälften egentlig skogsmark.

2.1.2. Skogarna i kandidatländerna uppvisar många olika skillnader även om man kan urskilja grupper av länder med likartade förhållanden. I de länder som har förhållandevis mest skog(2) utgörs arealen till ungefär hälften av skog, medan skogsarealen i Ungern, som har minst skog, bara utgör en femtedel av totalarealen. I de övriga länderna uppgår skogsarealen till ca 30 % av totalarealen. Polen har arealmässigt mest skog, knappt 9 miljoner hektar. Minst skog finns det i Slovenien, drygt 1 miljon hektar. Allt som allt är skogarnas andel av totalarealen i kandidatländerna ungefär 32 % medan motsvarande siffra för EU i dag är 36 %.

2.1.3. I ett flertal kandidatländer har skogsarealen ökat kraftigt under de senaste femtio åren genom beskogning av odlingsmark och skogsodling (särskilt i de baltiska länderna och i Polen). Därför är en stor del av skogarna unga. Om beskogningsplanerna genomförs, kommer skogsarealen ytterligare att öka betydligt i en del av kandidatländerna, särskilt i Polen, Ungern och Rumänien (se punkt 5.3). En viktig utmaning - men samtidigt en möjlighet - inom kandidatländernas skogsbruk består i den tämligen stora andelen unga och medelgamla skogar som kräver skötsel.

2.1.4. Kandidatländernas skogar uppvisar förhållandevis stora trädbestånd, tillgången på virke kommer ytterligare att öka eftersom avverkningen sker klart långsammare än tillväxten. Användningsgraden av skog inom träproduktionen är i genomsnitt något lägre i kandidatländerna än i EU i dag, där ca 60-70 % av den årliga tillväxten avverkas. Variationerna är visserligen stora i detta avseende, såväl mellan EU:s nuvarande medlemsländer som mellan de olika kandidatländerna. Skogarna utgör i vilket fall som helst en ständigt växande kolreserv såväl i kandidatländerna som i det nuvarande EU.

2.1.5. Bland kandidatländerna har Polen och Rumänien de största virkesförråden. Om inalles tio kandidatländer ansluts till EU kommer unionens virkesförråd att stiga till ca 20 miljarder m3, dvs. en ökning på ca 47 %. Virkesförrådet ökar i genomsnitt snabbare än skogsarealen. Därmed innebär utvidgningen att EU-skogarnas genomsnittliga trädvolym per hektar ökar(3), men kandidatländerna uppvisar naturligtvis i detta avseende stora skillnader sinsemellan, liksom även EU:s nuvarande medlemsstater.

2.1.6. I Polen, Tjeckien och de baltiska länderna dominerar barrträden. I de övriga länderna uppgår lövträdens andel till över 50 %. Lövträden är mest dominerande i Ungern.

2.1.7. Skogarna är en viktig förnybar naturresurs. Deras viktigaste ekonomiska produkt är rundvirke. Avverkningen och förädlingen av denna rundvirke erbjuder arbetstillfällen. Den största producenten av rundvirke bland kandidatländerna är Polen, följt av Tjeckien, Rumänien och Turkiet. Den minsta årliga avverkningen sker i Slovenien, där även skogsarealen är minst. Priset på rundvirke är tills vidare lägre i kandidatländerna än i EU:s nuvarande medlemsstater. I vissa kandidatländer har skogsvården utvecklats även med tanke på andra ändamål än träproduktion.

2.1.8. Avverkningen av rundvirke varierar kraftigt från kandidatland till kandidatland och från och till år. I vissa centraleuropeiska kandidatländer har en övervägande del av avverkningen vissa år skett till följd av skogsskador. Med tanke på trädbeståndets åldersstruktur och avverkningsbesparingarna vore det möjligt att öka virkesproduktionen, särskilt när det gäller träfiber som erhålls vid beståndsvårdande avverkning.

2.1.9. Rundvirke är en nettoexportprodukt i många kandidatländer i motsats till medlemsstaterna i dagens EU. I alla kandidatländer har minst en femte- eller sjättedel av den avverkade rundvirken gått på export, och i vissa länder har nästan hälften av träråvaruproduktionen exporterats. De största exportörerna av rundvirke är Estland, Lettland och Tjeckien, som var för sig exporterade ungefär 3 miljoner m3 rundvirke 1997. Kandidatländernas export av rundvirke, inalles 12-13 miljoner m3 1997, har varit cirka fyra gånger större än importen. Eftersom en stor del av träråvaruexporten går till dagens EU, bör unionen efter utvidgningen åtminstone på kort sikt få en högre självförsörjningsgrad när det gäller rundvirke. En fullständig självförsörjning uppnås dock inte.

2.2. Skogsindustrin

2.2.1. Skogsindustrin i kandidatländerna är främst inriktad på träprodukter. Samtidigt är dock konsumtionen av träprodukter per capita låg i dessa länder. Konsumtionen av sågvaror är i genomsnitt 0,1 m3/person/år, dvs. under hälften av konsumtionen i dagens EU. Produktionen av sågvaror har ökat kraftigt under 1990-talet, särskilt i de baltiska och centraleuropeiska kandidatländerna. Den totala produktionen av sågvaror i kandidatländerna uppgick till drygt 17 miljoner m3 1997, av vilket hälften gick på export (främst sågtimmer av barrträd). Sågindustrin är därmed en viktig exportsektor i de flesta kandidatländer(4). Även produktionen och konsumtionen av träskivor är tills vidare låg i förhållande till folkmängden; totalproduktionen uppgick till ca 7 miljoner m3 1997. Produktionen och exporten av träskivor ökade visserligen kraftigt under 1990-talet. Störst är produktionen i Polen och i Turkiet. När det gäller faner är produktionen betydande i Tjeckien, Lettland och Slovakien.

2.2.2. Produktionen av cellulosa och papper är tämligen låg i kandidatländerna, och de är nettoimportörer av papper. Den genomsnittliga konsumtionen av papper i kandidatländerna uppgår till 60 kg/person/år, vilket är endast en tredjedel av konsumtionen per capita i dagens EU.

2.2.3. Särskilt när det gäller industrin för träprodukter och möbler är företagen i branschen små, och därmed är sektorns företagsstruktur splittrad. Det finns uppskattningsvis 16000 företag för träprodukter och möbler i kandidatländerna. Antalet fabriker för massa- och pappersindustri är knappt 200. Det totala antalet företag inom skogsindustri, förlagsverksamhet, tryckeriverksamhet och möbeltillverkning uppgår i kandidatländerna till drygt 30000.

2.2.4. De största problemen inom kandidatländernas skogsindustri hänger samman med behovet av förbättrad teknik och högre kunskapsnivå samt med den splittrade företagsstrukturen. Miljöskyddet och produktionstekniken behöver förbättras. De små produktionsanläggningarna försvagar sektorns strukturella konkurrenskraft. Däremot har denna sektor i kandidatländerna en konkurrensfördel i att den allmänna kostnadsnivån tills vidare är lägre än i det nuvarande EU. Skogsindustrin i kandidatländerna erbjuds även tillväxtmöjligheter genom den förutspådda ökningen av efterfrågan på hemmamarknaden samt genom träråvarureserverna. Kandidatländerna eftersträvar en minskning av råvirkesexporten och en ökning av t.ex. sågvaruproduktionen och -exporten, varvid ursprungslandet kan få del av förädlingsvärdet och uppnå ökad sysselsättning. En förutsättning för detta är dock att investeringarna även bekostas med kapital från utlandet.

3. Miljön

3.1. Det finns två viktiga principer som styr utnyttjandet av skog i EU, nämligen hållbar utveckling och mångsidig användning. Till skogarnas viktiga roller hör även deras betydelse som skyddsskogar och skyddsvärda skogar. Andelen skyddsskogar och skyddsvärda skogar av kandidatländernas totala skogsareal varierar mellan 2 och 21 %. Andelen strikt skyddade skogar av den totala skogsarealen är i de flesta kandidatländer under 1 % liksom i flertalet nuvarande medlemsstater. På grund av bristande bakgrundsinformation och innehållsmässigt varierande definitioner kan de skyddade områdenas andel av skogsarealen dock inte fastställas exakt i detta yttrande. Ett unionsmedlemskap förutsätter att kandidatländerna inför de skyddsområdesnätverk inom Natura som EU:s lagstiftning kräver.

Den kartläggning som föregår inrättandet av dessa nätverk befinner sig i olika stadier i olika kandidatländer. Det har inte vid utarbetandet av detta yttrande varit möjligt att bedöma processens eventuella återverkningar på skogsskyddet i kandidatländerna.

3.2. De svåraste miljöproblemen i kandidatländernas skogar består i luftföroreningar och försurad mark. En stor del av skogarna lider av lövfällning till följd av nedsmutsning, särskilt i de centraleuropeiska kandidatländerna. Dessa skogar är även känsliga för andra skador. I vissa länder tros de stora avvikelserna från den naturliga förekomsten av olika trädslag ha rubbat skogarnas förmåga att skydda sig mot skador. Särskilt de sydligare kandidatländerna lider av skogsbränder.

3.3. Många länder har uppställt som ett viktigt mål att vårda skog som lider av föroreningar och bl.a. återbörda de naturliga trädslagen. Då skogen bättre kan stå emot skador kan man öka de metodiska avverkningarna som ger trä av högre kvalitet och därmed främja skogsbrukets ekonomiska mål för ökad träproduktion.

3.4. När det gäller olika trädslag har kandidatländernas skogar till vissa delar bedömts vara synnerligen rika. Så gott som alla skogar har i något skede påverkats av mänsklig verksamhet.

3.5. För kandidatländerna är det inte problemfritt att beakta miljön och ett mångsidigt nyttjande inom skogsbruket. Resursbrist är ett stort problem, men även kunnandet borde förbättras i vissa sammanhang. Även attityderna kan i vissa fall vara bromsande faktorer. Trots det måste även kandidatländerna inse att en sund miljöpolitik bidrar till att bevara skogarna.

4. Ekonomisk och social betydelse

4.1. Skogarna ur samhällsekonomisk och samhällelig synvinkel

4.1.1. I de baltiska länderna och i Slovakien uppgår skogsbrukets andel av BNP till drygt 1 %, i de övriga kandidatländerna understiger andelen 1 %. Skogsindustrins andel är större, även om exakt information om detta inte har varit tillgänglig. Skogsbrukets och skogsindustrins betydelse för samhällsekonomin är stor i många kandidatländer, särskilt på landsbygden. Faktorer som bidrar till detta är de arbetstillfällen som skogsbruket och den skogsbaserade industrin erbjuder samt arbets- och exportinkomster samt skogarnas rekreationsfunktion. Det privata skogsbrukets betydelse ökar ånyo. Detta behandlas i punkt 4.2.

4.1.2. Exakt information om arbetstillfällena inom skogsbruket har inte varit tillgänglig, men skogsbruket är en betydande arbetsgivare särskilt på landsbygden. Skogsbruket, skogsindustrin och närliggande sektorer, dvs. den skogsbaserade industrin (forest based industry), sysselsätter uppskattningsvis 1 miljon personer sammanlagt i kandidatländerna. I dagens EU sysselsätter branschen uppskattningsvis 4 miljoner personer. Bland kandidatländerna är det i de baltiska länderna som den skogsbaserade industrin är den förhållandevis viktigaste arbetsgivaren. Den egentliga skogsbaserade industrin sysselsätter flest människor i Polen.

4.1.3. Skogarnas betydelse för landskapet och rekreation är viktiga med tanke på den sociala hållbarheten. I alla kandidatländer finns det särskilda skogsområden för rekreation och landskapsvård och skogarnas rekreationsfunktion värderas högt. Kandidatländerna angränsar till folkrika stater i den nuvarande unionen, och utvidgningen kan därmed ytterligare öka möjligheterna att inom unionen avsätta mer skog för rekreation. Kandidatländerna erbjuds å sin sida möjligheter att utveckla tjänster och turistnäringar som hänger samman med skogarnas rekreationsfunktion.

4.1.4. Allemansrätten tillämpas i kandidatländerna - åtminstone i form av allmän rätt att fritt röra sig i skogarna - och denna rättighet är socialt sett en viktig form av nyttjandet av skogen. I och med att skogen i allt högre grad övergår till att bli privatägd har det uppstått diskussion i kandidatländerna om rättigheterna och skyldigheterna för skogsägarna respektive samhället när det gäller allemansrätten. Det behövs en klar definition av rättigheter, skyldigheter och ansvar. Det är av avgörande betydelse att skogarnas rekreationsfunktion inte står i strid med ägarnas rättigheter eller möjligheter att ekonomiskt dra nytta av skogen. Å andra sidan måste man se till att rekreationsfunktionen och skogarnas ekologiska hållbarhet inte kommer i konflikt med varandra.

4.2. Skogsägandet i omvandling

4.2.1. Den största förändringen i kandidatländernas skogsekonomiska struktur under 1990-talet och i början av 2000-talet är privatiseringen av mark, dvs. jordreformen. Genom jordreformen återupprättas ett privat skogsbruk som hade försvunnit i de flesta kandidatländer efter andra världskriget. Slovenien och Polen utgör undantag i detta sammanhang eftersom det privata skogsägandet där endast delvis kollektiviserades. Som en naturlig följd av jordreformen minskar det offentliga skogsägandet. Därtill breddas den offentliga skogsförvaltningens uppgifter och verksamhetsområde. Förändringarna innebär många utmaningar för kandidatländerna trots att kunnandet inom skogssektorn och skogsforskningen i många avseenden är på en förhållandevis hög nivå och har gamla anor. Jordreformen genomförs genom restitution, dvs. jordegendom återställs till de ägare som innehade marken före andra världskriget. Dessutom uppkommer det nytt privat skogsägande genom att även andra personer eller sammanslutningar kan köpa restitutionsmark om de tidigare ägarna inte vill ha den eller om dessa inte kan nås. I sådana fall talar man om privatisering.

4.2.2. I många kandidatländer kvarstår staten som en betydande skogsägare även efter att en jordreform genomförts. Det privata ägande som håller på att växa fram gör skogsägandestrukturen mer komplex. I några kandidatländer är det inte bara staten som står för det offentliga skogsägandet, utan även andra offentliga myndigheter, till exempel kommuner. Även olika organisationer och samfund, till exempel kyrkan, kan äga skog. Strukturen för skogsägandet varierar starkt mellan de olika kandidatländerna.

4.2.3. Jordreformen pågår fortfarande i ett flertal kandidatländer och därför kommer skogarnas ägarförhållanden att förändras ytterligare från situationen i början av 2000-talet. År 2000 var kandidatländernas skogar privatiserade i olika grad, från 5 % till 70 %. Minst var privatiseringen i Rumänien med 5 % och störst i Slovenien med 70 %. När privatiseringsprocessen avslutas i framtiden kommer uppskattningsvis 30-40 % av kandidatländernas skogar att vara privatiserade och ca 60-70 % stanna i offentlig ägo. Såväl nu som i framtiden kommer det naturligtvis att finnas stora skillnader mellan kandidatländerna avseende skogarnas ägarförhållanden. Ägarförhållandena i det utvidgade EU kommer att förskjutas något mot större offentligt ägande eftersom skogarna i EU:s nuvarande 15 medlemsländer är privatägda till 65 % och offentligt ägda till endast 35 %.

4.2.4. Totalt beräknas det uppstå ca 3-4 miljoner nya skogsbruksenheter i kandidatländerna. De nya skogsbruksenheterna är överlag små och uppgår vanligen till 2-3 hektar. I vissa medlemsstater underskrider skogsbruksenheternas areal i genomsnitt en hektar. Att trygga skogsbrukets lönsamhet och hållbarhet i privatägda skogar som består av små enheter är en stor utmaning för kandidatländerna. Antalet privata skogsbruksenheter ökar genom EU-utvidgningen med över 40 %, dvs. från drygt 7 miljoner till 10-11 miljoner enheter. Samtidigt stiger antalet privatpersoner som äger skog i unionen från nuvarande 12 miljoner till uppskattningsvis 16 miljoner, vilket innebär att andelen skogsägande privatpersoner i unionen även efter utvidgningen uppgår till 3-4 % av medborgarna.

4.2.5. Även för kandidatländernas skogsförvaltning är processen för privatisering av skog en stor utmaning. Man måste t.ex. återskapa lagstiftning om privat skogsbruk samt inrätta organ och strukturer som genomför och övervakar denna lagstiftning. Dessa utvecklingsåtgärder är under arbete. Det faktum att privatiseringsprocessen tar flera år i anspråk skapar redan i sig en rad problem. Lagstridig avverkning och direkta trädstölder har t.ex. förekommit på skogsområden där ägarförhållandena inte har varit utredda. Därför är det viktigt att centrala och lokala myndigheter, privata ägare och organisationer samt miljö- och naturskyddsföreningar samarbetar för att säkerställa en sund och ansvarstagande skogsförvaltning.

4.2.6. På grund av förhållandena i det förflutna saknar de flesta nya privata skogsägare erfarenhet och kunnande när det gäller att utöva skogsbruk i praktiken och idka handel på området. Dessutom finns det kandidatländer som inte har haft någon färdigt utformad institution för utbildning eller forskning i skogsfrågor eller där dessa i varje fall inte har blivit fullt etablerade. Ett viktigt mål är dock att för miljontals nya privata skogsägare tillhandahålla rådgivning och utbildning i ekonomiska, ekologiska och sociala frågor som ansluter sig till skogsbruk samt uppmuntra hållbar skogsskötsel och hållbart nyttjande av skog. Detta är viktigt med tanke på främjandet av ekonomisk och ekologisk hållbarhet inom skogsbruket. Därför är rådgivnings- och utbildningssystem under utveckling.

4.2.7. Eftersom de nya privata skogslägenheterna är små, utgör ett ökat samarbete mellan skogsägare och bildandet av sammanslutningar ett särskilt viktigt instrument i det privata skogsbrukets utveckling. Genom frivilliga sammanslutningar kan nya privata skogsägare på ett effektivt sätt få information samtidigt som skogsbrukets lönsamhet kan främjas, skogsägarnas handlingskraft ökas och incitament för ett hållbart skogsbruk införas. Förutom att det saknas kunnande är dock även resursbristen ett problem. Dessutom förhåller sig de privata skogsägarna skeptiska till samarbetsprojekt till följd av förhållandena i det förflutna. Privatskogsägarnas utbildning och samarbete mellan dessa blir dock allt viktigare ju längre privatiseringsprocessen framskrider. I detta avseende behöver kandidatländerna förutom ekonomiska resurser även internationellt kunnande i syfte att erhålla verksamhetsmodeller och kunskap grundad på erfarenhet om effektiva metoder för organisering av rådgivning till skogsägare och av samarbete mellan dessa. Även av den anledningen är samarbete av största vikt, såsom framgår av punkt 4.2.5.

4.2.8. Till följd av privatiseringen befinner sig även kandidatländernas trävarumarknad i omvandling. De nya privatskogsägarnas erfarenheter av trävaruhandel är ringa. Vidare är tillgången på marknadsinformation begränsad. I likhet med skogsbrukets infrastruktur i sin helhet är även lagstiftningen om trävaruhandel, övervakningen av denna och utbudet på marknadsinformation om trävaruhandel samt rådgivning till skogsägarna föremål för pågående utvecklingsarbete i kandidatländerna.

4.2.9. De statsägda skogarna i kandidatländerna kommer även i fortsättningen att vara viktiga ur ekonomisk, ekologisk och social synvinkel. Jordreformen innebär dock också förändringar i det offentliga skogsinnehavet. I vissa kandidatländer överlåter staten ungefär hälften av de statsägda skogarna. Samtidigt ställs skogsförvaltningen inför nya uppgifter och krav. Det har inte alltid varit problemfritt att ta till sig nya verksamhetsmetoder och uppgifter. Överlag innebär såväl förändringarna till följd av jordreformen som de samhälleliga förändringarna att det uppstår behov av utbildning och utveckling även inom skogsförvaltningen.

5. Skogslagstiftningen, skogspolitiska program och EU:s stödåtgärder för utveckling av skogsbruket

5.1. De kandidatländer som ansluter sig till unionen förutsätts förbinda sig till samma internationella överenskommelser och processer i skogs- och miljöfrågor som EU redan åtagit sig att följa. I fråga om det finansiella stöd som riktas till skogsbruket i unionen kommer nationella program för skogsbruk att behövas i kandidatländerna.

5.2. Kandidatländernas skogslagstiftning var föremål för en översyn under 1990-talet. Skogs- och miljöpolitiska program har utarbetats och är fortfarande under vidareutveckling. Det praktiska genomförandet och den effektiva övervakningen av de åtgärder som lagarna kräver släpar dock efter själva lagstiftningen.

5.3. Beskogning av större områden, dvs. en ökning av skogsarealen, har satts som mål för skogsutvecklingsprogrammen särskilt i Polen och Ungern, men även i t.ex. Slovakien och Rumänien. I en del av kandidatländerna räknas beskogning av odlingsmark eller liknande mark till stödberättigade skogsbruksåtgärder (se även punkt 5.7).

5.4. Överlag har kandidatländernas investeringar i skogsbruket under 1990-talet varit blygsamma till följd av staternas svåra ekonomiska situation. Det finns en rad andra samhällsekonomiska sektorer som prioriterats vid fördelningen av de knappa resurserna. Exempelvis har de offentliga stöd som anslås för utveckling av privat skogsbruk varit knappa och i vissa fall är stödsystemen fortfarande under utveckling (se även punkt 5.5). Den blygsamma satsningen på skogsbruk innebär dock inte att skogsbruket eller skogsindustrin i princip skulle anses vara ointressanta för samhället.

5.5. Redan före ett egentligt medlemskap i unionen kan EU främja utvecklingen av skogsbruket i kandidatländerna genom olika stödprogram. Det s.k. Sapard-stödet gör det möjligt att stödja åtgärder i enlighet med förordningen om landsbygdsutveckling inom Agenda 2000. I likhet med de nuvarande medlemsstaterna, förutsätts kandidatländerna själva delfinansiera Sapard-programmen. Stödsystemen för privatägda skogar är i många kandidatländer utformade så att de har möjlighet att erhålla finansieringsbidrag från EU. Vidare finns det möjligheter för länderna att delta i EU:s forsknings- och utvecklingsprojekt samt i Cost-programmet. Kandidatländerna har även utnyttjat EU:s program Phare och Life i utvecklingen av skogsbruket.

5.6. Skogsbruksåtgärdernas andel av Sapard-stödet uppgår under åren 2000-2006 enligt kandidatländernas planer till sammanlagt 5 %, dvs. 168 miljoner euro. Summan utgör bara några få procent jämfört med det EUGFJ-stöd som tilldelades de nuvarande 15 medlemsstaternas skogsbruk under åren 1994-1999. Under perioden 1994-1999 använde EU:s medlemsstater ungefär 1 % av det totala EUGFJ-stödet till skogsbruk. Av denna summa utgjordes dock största delen av annat slags utvecklingsstöd än sådana stödformer som motsvarar Sapard-stödet.

5.7. De olika kandidatländerna planerar att använda EU:s finansiering ur Sapard till skogsbruket på synnerligen olika sätt. I vissa länders program har inget Sapard-stöd alls anslagits för skogsbruket. Utgående från staternas egna programförslag kan man utläsa att merparten av det totala Sapard-stöd som anslås för skogsbruket kommer att delas ut i de sydligaste kandidatländerna. Enligt de flesta länders planer skall stödet riktas till olika beskogningsprojekt, men även användas till att utbilda skogsägare, utveckla skogsägarsammanslutningar, bygga skogsvägar, grunda plantskolor osv. Det är möjligt att åtgärderna i skogssektorn ytterligare finansieras genom andra åtgärdspaket, t.ex. budgetposten för skogsbruk. Därmed stiger den andel av EU:s Sapard-finansiering som anslås för skogsbruk till över 5 %. I praktiken måste kandidatländerna skapa lämpliga förvaltningssystem för att komma i åtnjutande av stöden. De problem som detta medför har tills vidare fördröjt användningen av medlen. Det är inte möjligt att göra någon slutlig bedömning av hur stöden används innan programperioden har löpt ut. De bestämmelser och resurser som gäller stöd för skogsbruk i EU kan dessutom bli föremål för förändringar i framtiden.

6. Sammanfattning, slutledningar och rekommendationer

6.1. Sammanfattning och slutledningar: Utvidgningens återverkningar

6.1.1. Skogsarealen och antalet privata skogsägare ökar kraftigt

Utvidgningen kommer att höja EU:s invånarantal med ca 28 % och öka arealen med 33 %. På motsvarande sätt ökar skogsarealen och arealen för övrig trädbevuxen mark med 34 miljoner hektar, dvs. med 25 %(5). Antalet privata skogsägare i unionen kommer att öka med 3-4 miljoner utöver nuvarande 12 miljoner, vilket innebär att 3-4 % av EU:s medborgare efter utvidgningen är privata skogsägare. Totalt sett stiger det offentliga ägandet av skog i en utvidgad union medan privatägandets andel följaktligen sjunker något.

6.1.2. Skogsbruket och skogsindustrin är stora arbetsgivare

Den skogsbaserade industrin (dvs. skogsindustrin med binäringar samt skogsbruket) är sammantaget en stor arbetsgivare i kandidatländerna och representerar uppskattningsvis 1 miljon arbetstillfällen. Den skogsbaserade industrins och skogsbrukets sammanlagda sysselsättningskapacitet i ett utvidgat EU omfattar ungefär 5 miljoner personer, dvs. ungefär en fjärdedel mer än nu.

6.1.3. Självförsörjningsgraden av skogsprodukter stiger och konkurrensen skärps på kort sikt

Den totala avverkningen av rundvirke i kandidatländerna motsvarar en tredjedel av avverkningsvolymen i de nuvarande EU-länderna. Exportvolymen i kandidatländerna i fråga om sågvaror utgör en fjärdedel av EU:s motsvarande export. Produktionen och konsumtionen av papper och kartong är blygsam i kandidatländerna. Till följd av utvidgningen kommer unionen att bli självförsörjande på sågvaror. Vidare kommer självförsörjningsgraden att öka när det gäller rundvirke. Orsaken till detta är att kandidatländerna exporterar stora mängder sågvaror och rundvirke till dagens EU. Unionen kommer även efter utvidgningen att uppvisa ett exportnetto på pappersmarknaden. På kort sikt kommer konkurrensen på marknaden för sågvaror och andra träprodukter troligen att skärpas, men på marknaden för massa- och pappersprodukter förväntas inga avgörande förändringar inträffa. Kandidatländerna är intressanta potentiella investeringsmål för skogsindustriföretag i dagens EU. Särskilt i fråga om exportkapaciteten för trävaror kan en förskjutning från EU:s nuvarande medlemsstater till kandidatländerna inträffa om inte konsumtionen av träprodukter ökar snabbt i unionen eller om inte nya exportmöjligheter öppnar sig utanför unionens gränser. Å andra sidan finns det en rad faktorer som hämmar investering i kandidatländerna, t.ex. osäkerhet i fråga om den ekonomiska tillväxttakten och därmed även konsumtionsökningen gällande skogsprodukter.

6.1.4. Konsumtionen av skogsprodukter ökar på lång sikt

På lång sikt förväntas konsumtionen av trävaror, papper och kartong mångfaldigas i kandidatländerna jämfört med dagsläget. En fördubbling av sågvarukonsumtionen i kandidatländerna skulle innebära ett tilläggsbehov på 10-11 miljoner m3 sågat virke, dvs. en ökning på 13-14 % från den sammanlagda nuvarande konsumtionsnivån i EU och kandidatländerna. Papperskonsumtionen kan rentav tredubblas jämfört med den nuvarande nivån i kandidatländerna. Detta skulle öka papperskonsumtionen i en utvidgad union med över 15 % jämfört med dagsläget. Även om elektroniska massmedia kan hämma en ökning av papperskonsumtionen i framtiden vad gäller vissa slag av papper, finns det fortfarande en tillväxtpotential avseende efterfrågan på förpackningspapper och kartong.

6.1.5. Privatisering innebär en stor förändring i skogsbruket

Jordreformen är i dag och inom de närmaste åren en faktor med betydande återverkningar på kandidatländernas skogsbruk. Skogsförvaltningens verksamhetsfält förändras och ställs inför en lång rad utmaningar i fråga om utveckling och utbildning. Att anordna utbildning och rådgivning för miljontals nya privata skogsägare och att öka samordningen är centrala utvecklingsåtgärder som siktar till att höja det privata skogsbrukets lönsamhet och till att trygga en ekonomisk och ekologisk hållbarhet inom skogsbruket. Utvecklingen av trävarumarknaden är viktig. Målet är att marknaden skall bli effektiv och flexibel och att vissa problem som trävarumarknaden lidit av därmed undanröjas. En effektiv trävarumarknad är viktig även när det gäller skogsindustrins utveckling. I kandidatländerna anses det vara motiverat att utöka forskningen om skogsbruk. Det viktigaste är dock att införa en stabil lagstiftning som kan genomföras på ett effektivt sätt med målet att stödja strukturomvandlingen inom skogsägandet. Detta är ett krav med tanke på fortsatt utveckling av skogsägande som tål generationsskiften och som karakteriseras av hållbarhet och ansvar.

6.1.6. Miljön och samhällets ansvar

Skogarna i kandidatländerna lider bl.a. av luft- och markföroreningar. Genom skogsvård försöker man råda bot på detta. För skogsindustrins del fokuseras miljöfrågorna t.ex. på användning av processer och teknik som minskar utsläppen samt på organiseringen av avfallshantering och återvinning. De nya privatskogsägarna behöver information om hållbar skogsvård och skogsanvändning, vilket även inbegriper miljöfrågor. Samtidigt vill man i kandidatländerna öka skogsbrukets och den skogsbaserade industrins betydelse när det gäller sysselsättning och inkomster.

6.2. Rekommendationer

6.2.1. Subsidiaritetsprincipen styr EU:s verksamhet på skogsbruksområdet

EU har skäl att även efter utvidgningen tillämpa subsidiaritetsprincipen i fråga om skogsbruk eftersom skogarna är olika såväl i EU:s nuvarande medlemsstater som i kandidatländerna. Olikheterna gäller både skogarnas ekologiska och sociala betydelse och deras biologiska bas. EU:s åtgärder på skogsbruksområdet styrs av EG-fördraget, övrig lagstiftning och unionens skogsstrategi. EU har även åtagit sig att delta i en rad internationella processer som berör skogar. Det är viktigt att även kandidatländerna lever upp till dessa principer och åtaganden.

6.2.2. Hållbarhet och mångsidighet som principer vid nyttjande av skog

Eftersom skogsbruket och den skogsbaserade industrin såväl i EU som i kandidatländerna är stora arbetsgivare och en källa till ekonomiskt välstånd är ett lönsamt skogsbruk viktigt även efter utvidgningen. Samtidigt har skogarna även ett stort värde i ekologiskt och socialt hänseende. Därmed bör unionen även i fortsättningen se ekonomisk, ekologisk och social hållbarhet samt mångsidigt nyttjande av skog som ledande principer även i ett utvidgat EU.

6.2.3. Utveckling av privat skogsbruk och de rättsliga ramarna för detta

Virkesförråden i kandidatländernas skogar ökar, och avverkningstakten i förhållande till tillväxttakten är långsammare än i dagens EU. Därför medför EU:s utvidgning positiva möjligheter att ta vara på skogen i ekonomiskt, miljömässigt och socialt hänseende.

Ett hållbart skogsbruk har i allmänhet konstaterats stå i samklang med privat ägande. Därför är det positivt att privat skogsägande återuppstår i kandidatländerna. Privat skogsägande erbjuder en ny inkomstkälla för många privatpersoner och ger möjlighet till självförsörjning i fråga om husbehov och brännved. I viss mån innebär det privata skogsägandet även nya arbetstillfällen, särskilt i kandidatländernas landsbygdsområden.

För att kunna dra nytta av dessa möjligheter måste kandidatländerna objektivt och snabbt utarbeta nödvändiga rättsliga och institutionella ramar som stöder en ny gynnsam utveckling inom det privata skogsbruket. Det är därför önskvärt att ägarförhållandena klargörs och privatiseringsprocessen slutförs utan dröjsmål.

6.2.4. Utbildning av privata skogsägare och samordning

Utbildning, rådgivning och samarbete på eget initiativ bör främjas eftersom dessa faktorer är avgörande i utvecklingen av privat skogsbruk i kandidatländerna. I detta sammanhang kan EU:s stöd genom Sapard erbjuda finansieringsmöjligheter. Det är tillrådligt att inrikta stödet på dessa faktorer. Det kunskapskapital som i dag finns i EU:s medlemsstater om privat skogsbruk bör även komma kandidatländerna till del. Kommittén föreslår att EU aktivt skall bidra till uppkomsten av ett forum för utbyte av kunskap som kan tjäna detta syfte.

6.2.5. Trävarumarknaden och skogscertifiering

Allteftersom skogarna privatiseras ändras metoderna och konkurrensvillkoren på trävarumarknaden. Kandidatländerna kan främja detta genom att göra marknadsinformationen mer tillgänglig. Det behövs även en effektivare tillsyn över hur lagarna efterlevs. För att kunna garantera en konkurrensutsatt träråvarumarknad på EU-nivå är det väsentligt att trävarumarknaderna fungerar i kandidatländerna. I fråga om frivillig skogscertifiering är det av avgörande betydelse att certifieringsförfarandena i kandidatländerna är objektiva och tillåter insyn.

6.2.6. Skogarnas energireserver och rekreationsmöjligheter

Förutom att skogarna ger industrin rundvirke, kan de även komma till nytta i fråga om rekreationstjänster, brännved, jakt och övriga skogsprodukter än rundvirke. Därmed ges kandidatländerna möjligheter till landsbygdsutveckling. EU har bl.a. som mål att mångfaldiga produktionen av bioenergi baserad på ved. Kandidatländernas ungskogar, omfattande beskogningsmålsättningar och skogsvårdsbehov utgör en källa för biomassa, eftersom det bland annat är skötseln av ungskog och naturvårdskrävande skog som producerar det för industrin oanvändbara klen- och restvirket. Samtidigt som användningsområdena för trä utvecklas bör man sträva efter högsta möjliga förädlingsvärde. Utvecklingsmöjligheterna för och återverkningarna av näringar som bygger på skogen bör utredas.

6.2.7. Skogarna och klimatet

Även skogarnas roll i atmosfärens kolkretslopp skapar nya perspektiv på hur skogen kan komma till nytta. Skogarnas värde i detta hänseende bör utredas såväl i kandidatländerna som i EU:s nuvarande medlemsstater, både på allmän nivå och inom ramen för Kyoto-protokollet om klimatförändringar. I detta sammanhang bör man även beakta användningen av trä som energikälla. Forskning behövs över lag om betydelsen av de kollektiva nyttigheter som skogen producerar samt om därmed sammanhängande värderingar, omdömen och kompensationsfrågor.

6.2.8. Hållbarhet, konkurrenskraft och samhällsansvar

En viktig princip inom skogsbruket och skogsindustrin är att hållbarhet och miljö beaktas. Av det kan man dra slutsatsen att den miljöpolitik som förs bör vara varsam och kunna kontrolleras för att säkerställa att skogarna bevaras. I en sådan miljöpolitik måste utrymme lämnas för skogs- och träindustrin, så att dessa sektorer kan utföra sin verksamhet på ett ansvarsfullt sätt i en konkurrenskraftig miljö. Långsiktig ekonomisk hållbarhet är en förutsättning för social hållbarhet. Hit räknas bl.a. möjligheterna att få arbete och att bevara och främja näringar som landsbygden lever på, t.ex. skogsbruk och skogsindustri. Skogens roll som rekreationsområde och det därmed sammanhängande tjänsteutbudet är naturligtvis också en viktig faktor i detta sammanhang. Utvecklingen av skogsbruket och skogssektorn i stort i kandidatländerna bör åtföljas av en öppen och konstruktiv debatt- och samrådsprocess med ett brett deltagande av olika samhällsgrupperingar.

6.2.9. Som nämnts ovan tillfaller ansvaret för en omsorgsfull förvaltning av skogar och andra naturområden centrala och lokala myndigheter, privata ägare och organisationer samt miljö- och naturskyddsorganisationer som äger skogar och andra naturområden. Det handlar om ett gemensamt ansvar. Kommittén anser att man bör upprätta ett forum på EU-nivå för skogs- och naturförvaltning. Ett sådant forum skulle kunna möjliggöra utbyte av erfarenheter som bör leda till att en ansvarstagande politik utformas beträffande förvaltning av skogar och andra naturområden.

6.2.10. Användningen av trä bör främjas

Såväl i det nuvarande EU som i kandidatländerna eftersträvas en ökning av arbetstillfällen och inkomster inom trävaruindustrin. Trä är ett förnybart naturmaterial som kan återvinnas och vars användning inte ökar kolhalten i atmosfären. Därför är det motiverat att användningen av trä som byggmaterial befrämjas såväl i dagens EU som i kandidatländerna. En ökad efterfrågan på träprodukter i kandidatländerna skulle leda till tillväxt inom trävaruindustrin och därmed även till ökade inkomster och fler arbetstillfällen i sektorn.

6.2.11. Stöden till skogsbruket och konkurrensen

EU:s stödåtgärder till utvecklingen av skogsbruket i kandidatländerna är välgrundade i många hänseenden, bl.a. när det gäller landsbygdsutveckling och miljö. Tillämpningen av subsidiaritetsprincipen innebär dock att EU:s stöd under inga omständigheter får leda till snedvridning av konkurrensen på marknaden för trä och skogsprodukter. Man bör göra en uttömmande utredning som omfattar hela EU om hur unionens stöd till skogsbruket har använts under 1990-talet och om vilka återverkningar detta fått. Därmed skulle man kunna klarlägga vart stödet har gått och vilka resultat som har uppnåtts. Sådan information kan i framtiden gagna utvecklingen och utvärderingen av stödsystemen.

6.2.12. Utbildning, forskning och information

EU:s utvidgning ger större tyngd åt tanken på en enhetlig databas för skogsbruket och skogsindustrin i unionen. Särskilt i kandidatländerna finns det behov av utveckling i detta sammanhang. EU bör därför göra ytterligare satsningar på utvecklingsprojekt som främjar uppkomsten av jämförbar och färsk statistik som omfattar hela skogssektorn i unionen och i kandidatländerna. Det är även önskvärt att EU aktivt bidrar till uppkomsten av sådana utvecklingsprojekt som leder till förbättrad statistik över trämarknaden i kandidatländerna. Det är nödvändigt att utveckla forskningen och utbildningen inom skogssektorn i kandidatländerna. Investeringar behövs bl.a. när det gäller forskning i privat skogsbruk, som det under de senaste årtiondena har forskats mycket litet i.

Bryssel den 24 april 2002.

Ekonomiska och sociala kommitténs

ordförande

Göke Frerichs

(1) Lettland, Litauen, Estland, Polen, Ungern, Tjeckien, Slovakien, Slovenien, Bulgarien, Rumänien, Cypern, Malta och Turkiet.

(2) Slovenien, Slovakien, Estland och Lettland.

(3) Virkesförrådet per hektar är störst i de centraleuropeiska kandidatländerna. Mest betydande är virkesförrådet i Tjeckien, Slovakien och Slovenien, över 260 m3/ha. Det minsta genomsnittliga virkesförrådet per hektar finns i Estland och Bulgarien, drygt 140 m3/ha. Det finns alltså stora skillnader i trädvolymen mellan de olika kandidatländerna.

(4) Särskilt i de baltiska länderna, Polen, Tjeckien och Rumänien.

(5) Om man utöver de 10 kandidatländer som berörs i detta yttrande även tar med Turkiet, Malta och Cypern kommer EU:s invånarantal att stiga med 45 %, arealen med 58 % och skogsarealen och arealen för annan skogsbevuxen mark med 55 miljoner hektar, dvs. med 41 %.

BILAGA

till Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande

Följande ändringsförslag, som fick åtminstone en fjärdedel av röstetalet, avslogs under kommitténs förhandlingar:

Punkt 6.2.2

Lägg till en ny punkt efter punkt 6.2.2: "Från miljösynpunkt bidrar planteringen av barrträd till en snabbare försurning av jordarna, liksom de förhärskande formerna av plantering och underhåll, i och med att de omöjliggör tillträde för turister och eftersom inga vilda djur kan klara sig under ett sådant täcke. I täta barrskogar blir de lägre grenarna kvar på marken, och skogen utsätts för massiv avverkning med maskiner som orsakar omfattande skador på mark och vägar när träden har vuxit upp. Den kala jord som blir kvar riskerar att spolas bort av regn, vilket gör den obrukbar för alla andra ändamål. Dessa skogsbruksformers effekter på miljön och jordförhållandena på lång och medellång sikt bör bli föremål för vetenskapliga studier. Stöd bör bara beviljas för långsamt växande traditionell lövskog som används till virke eller ved och som främjar den ekologiska balansen, samt till brandbeständiga arter i söder. Stödet skall också vara kopplat till skyldigheter i fråga om underhåll och röjning, bevarande av vägar och andra tillträdes-möjligheter, särskilt med tanke på turismen, samt en relativ balans mellan ytor som används till barrskog respektive lövskog, i syfte att bevara den biologiska mångfalden: Vissa biotoper kräver särskilda skyddsåtgärder."

Motivering

Yttrandet är utarbetat utifrån ett produktivitetsperspektiv, framför allt till förmån för barrträd eller snabbväxande träd såsom popplar. Det bör ges en bättre balans i det avseendet, i syfte att främja ett mindre intensivt, mer mångfunktionellt och mer långsiktigt hållbart utnyttjande av skogsarealen.

Resultat av omröstning

För: 37, emot: 39, nedlagda: 8.