SV Europeiska unionens officiella tidning C 110/89

Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om ”Våld mot kvinnor i hemmet”

(2006/C 110/15)

Den 14 juli 2005 beslutade Europeiska ekonomiska och sociala kommittén att i enlighet med artikel 29.2 i arbetsordningen utarbeta ett yttrande om ”Våld mot kvinnor i hemmet”

Facksektionen för sysselsättning, sociala frågor och medborgarna, som ansvarat för det förberedande arbetet, antog sitt yttrande den 22 februari 2006. Föredragande var Renate Heinisch.

Vid sin 425:e plenarsession den 15–16 mars 2006 (sammanträdet den 16 mars 2006) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 99 röster för och 2 nedlagda röster.

1. Slutsatser och rekommendationer

1.1 Mäns våld mot kvinnor i hemmet – fysiskt eller psykiskt – utgör en av de allvarligaste kränkningarna av de mänskliga rättigheterna: rätten till liv och fysisk och psykisk integritet. Eftersom detta våld beror på den ojämna maktfördelning mellan könen som fortfarande präglar vårt samhälle, berörs samtliga samhällsskikt. Samtidigt hämmas hela utvecklingen mot ett demokratiskt samhälle. När det gäller respekt för grundläggande mänskliga rättigheter är därför en av de viktigaste uppgifterna för en europeisk politik att eliminera sådant våld och utarbeta effektiva förfaranden för pedagogik, förebyggande, brottsbekämpning och stöd.

1.2 Att kvinnor garanteras säkerhet och jämlik behandling, som integrerade komponenter i de mänskliga rättigheterna, måste vara en principiell utgångspunkt och ett minimikrav för alla stater som är eller vill bli medlemmar i EU. Därför riktar EESK en stark uppmaning till EU:s ordförandeskap att ta sig an frågan ”Våld mot kvinnor i hemmet” med all kraft.

Detta riktar sig till rådets ordförandeskap och kommissionen.

1.3 Visserligen har medlemsstaterna huvudansvaret för att bekämpa våld i hemmet. Men eftersom de nuvarande nationella reaktionerna ser mycket olika ut anser EESK att en gemensam europeisk strategi är absolut nödvändig. — Med tanke på att våld mot kvinnor i hemmet både återspeglar och skapar ojämlikhet föreslår kommittén att kommissionen utarbetar en omfattande strategi för att bekämpa dessa problem, med utgångspunkt i nuvarande bestämmelser i fördraget. — Grunden för denna gemensamma europeiska strategi skulle läggas genom en första EU-omfattande undersökning av förekomsten av våld mot kvinnor i hemmet och våldets individuella och sociala följder och ekonomiska kostnader. — Eftersom våld i hemmet först och främst är ett jämställdhetsproblem, och GD Sysselsättning, socialpolitik och lika möjligheter har behörighet i fråga om jämställdhet mellan könen, föreslår vi att detta generaldirektorat får i uppgift att leda utformningen av en gemensam europeisk strategi inom kommissionen.

Detta riktar sig till kommissionen, GD Sysselsättning, socialpolitik och lika möjligheter.

1.4 Våld mot kvinnor i hemmet kan bara bekämpas effektivt på adekvat nationell nivå. I samband med utarbetandet av den gemensamma europeiska strategin bör varje medlemsstat därför utarbeta en nationell handlingsplan för bekämpande av våld mot kvinnor i hemmet, med konkreta åtgärder och tidsfrister för dessa, så att strategin genomförs i praktiken. I samband med detta bör man särskilt beakta följande, med uppgift om tidsgränser och medel som står till förfogande: — Rättsliga bestämmelser, särskilt inom polis- och rättsväsendet. — Statistiska undersökningar av våld i hemmet. — Åtgärder för att hjälpa och stödja faktiska och potentiella offer för detta våld, särskilt genom s.k. empowerment. Och i detta sammanhang bör man även överväga sådana åtgärder som utförs på arbetsmarknaden och konkreta arbetsplatser. — Kvinnor som utsätts för våld i hemmet och tillhör vissa grupper, t.ex. invandrare, äldre eller mycket unga kvinnor, bör uppmärksammas som särskilda målgrupper. — Särskild uppmärksamhet bör ägnas förebyggande och beivrande verksamhet i förhållande till förövare. — Alla åtgärder och begrepp bör bli föremål för nätverk, omfatta alla institutioner och verksamhetsområden och genomföras i praktiken. — Utan att för den skull frita statsmakten från ansvaret för att bekämpa våld i hemmet bör de icke-statliga organisationernas verksamhet garanteras både i finansiellt och organisatoriskt hänseende, för de har en viktig roll, särskilt när det gäller att förebygga våld mot kvinnor i hemmet, stödja och hjälpa våldsoffren samt bedriva verksamhet som riktar sig till förövarna. — Man måste även säkerställa utbildning för personer som arbetar inom rätts-, polis- och utbildningsväsendena samt områdena psykologi, medicin och sociala frågor och som har i uppgift att på ett tidigt stadium upptäcka våld i hemmet och hjälpa de berörda personerna på ett effektivt sätt. — Man bör utse personer som på nationell nivå kan ansvara för att samla in, utbyta och bearbeta information och statistiska uppgifter om våld mot kvinnor i hemmet samt främja utbyte av välfungerande metoder mellan medlemsstaterna och anslutnings- och kandidatländerna. — De nationella handlingsplanerna och de åtgärder och begrepp dessa innehåller bör göras kända genom informationskampanjer.

1.5 EESK anser att det är angeläget och nödvändigt att utöva uppsikt över genomförandet (monitoring) av de planerade åtgärderna. Särskild uppmärksamhet bör ägnas våldsoffers och vittnens benägenhet att anmäla och vittna om våld i hemmet, som ett uttryck för förtroende för polisen, rättsväsendet i allmänhet och de sociala institutionerna.

Detta riktar sig till medlemsstaterna.

1.6 För att man skall inse omfattningen av våld mot kvinnor i hemmet, kunna uppmärksamma allmänheten på problemen och åstadkomma effektiva reaktioner i form av institutionella åtgärder, krävs information och statistiska uppgifter på nationell nivå i alla medlemsstater –även om statistik naturligtvis aldrig kan återspegla den totala omfattningen av ett problem som våld i hemmet.

1.7 Kommittén anser att tillförlitlig och jämförbar statistik om våld mot kvinnor i hemmet är absolut nödvändig i alla medlemsstater samt anslutnings- och kandidatländer. Man bör omedelbart börja utforma grundvalen och bestämmelserna för detta.

Detta riktar sig till kommissionen, Eurostat, det nya europeiska institutet för jämställdhet samt medlemsstaterna.

1.8 Kommittén anser att det är absolut nödvändigt att hitta nya lösningar för att förebygga och beivra våld mot kvinnor i hemmet och att utbyta god praxis och åtgärder både mellan medlemsstater och på EU-nivå. EESK anser att utnyttjande av de stora nationella medierna för att regelbundet sprida budskapet att offren inte har någon skuld skulle kunna hjälpa dem att anmäla det våld de utsatts för, vilket skulle utgöra det första steget mot ökad egenmakt. Medlemsstaterna borde använda de stora medierna för att informera om rättigheter, förfaranden och hjälpmöjligheter som offren kan ha nytta av.

Detta riktar sig till medlemsstaterna och European Crime Prevention Network (EUCPN).

2. Motivering

2.1 Mäns våld mot kvinnor – utbredning, orsaker och konsekvenser

2.1.1 Temat ”Mäns våld mot kvinnor” har under de fyra senaste årtiondena utvecklats från att vara ett tabubelagt problem – den drabbade kvinnans ”ensak” – till ett offentligt och kriminalpolitiskt socialt problem som är föremål för häftig debatt. Kvinnorörelsen och den feministiska rörelsen har spelat (och spelar) en viktig roll i denna omvärdering genom att fast, bestämt och ihärdigt peka på hur utbrett det är med mäns våld mot kvinnor inom den privata sfären och familjesfären, och på att reaktionerna från formella instanser och institutioner är otillräckliga.

2.1.2 Våld mot kvinnor i hemmet är inte ett individuellt problem för den enskilda kvinnan, utan ett samhällspolitiskt problem som hänger samman med att kvinnor strukturellt missgynnas och diskrimineras i ett samhälle som fortfarande domineras av män. Det förekommer i alla länder och i alla sociala klasser, om än i olika utsträckning. Det påverkar kvinnors tillträde eller återgång till arbetsmarknaden och/eller deras förmåga att ta fullt ansvar för sitt arbete.

2.1.3 Enligt ”Violence and Health”, en rapport som Världshälsoorganisationen lade fram 2002 och i vilken 48 studier av förekomsten av våld mot kvinnor analyseras, hade (beroende på land och typ av studie) mellan 10 % och 69 % av kvinnorna någon gång i livet utsatts för fysiskt våld av sin make eller partner (1). För Europas vidkommande kom det tyska ministeriet för familjefrågor, äldre-, kvinno- och ungdomsfrågor vid en analys av olika europeiska undersökningar inom ramen för studien om kvinnors livssituation, säkerhet och hälsa i Tyskland, som lades fram 2004, fram till att mellan 7 % och 45 % av alla kvinnor utsatts för fysiskt våld (2).

2.1.4 När man värderar denna statistik måste man ta hänsyn till att den både är otillräcklig och begränsad, när uppgifterna över huvud taget är jämförbara med varandra. Olika definitioner av ”våld mot kvinnor” ligger till grund för statistiken, länderna skiljer sig tydligt åt när det gäller insamlingsmetoder och omfattningen av stickprov, och sist men inte minst är kvinnors benägenhet att anmäla våld från deras partner mycket olika. Men en rimlig tolkning av de föreliggande uppgifterna är att mäns våld mot kvinnor förekommer i alla världens länder, även i EU:s medlemsstater, och att våldets omfattning i alla länder är avsevärt större än vad som framgår av statistiken.

2.1.5 Det råder numera ingen tvekan om att de typer av våld som män utsätter kvinnor för och våldets utbredning betingas av de patriarkaliska maktstrukturer och de könsroller som finns i samhället i fråga, och som i hög grad bestäms av dessa strukturer. Mäns våld mot kvinnor är ett fenomen vars omedelbara orsak är samhälleliga strukturer som här yttrar sig i bristande jämställdhet mellan könen. Bristen på jämställdhet är också orsaken till att detta slags våld inte undersöks, förhindras och beivras i tillräcklig utsträckning. De samhälleliga processerna för likaberättigande och jämställdhet mellan kvinnor och män och det faktum att kvinnor tillerkänns lika rättigheter och friheter är därför ett mycket viktigt bidrag till en minskning av detta våld. Kvinnans ställning i samhället, hennes utbildning och yrkesmöjligheter, hennes ekonomiska/finansiella oberoende av partnern och hennes delaktighet i samhället på det hela taget är förutsättningar för ett liv i självbestämmande där risken är mindre för att råka ut för våld i hemmet.

2.1.6 Det är också helt tydligt att våldet mot kvinnor får stora psykiska, psykosociala och hälsomässiga konsekvenser – bland annat för hälso- och sjukvården och arbetsmarknaden.

2.2 Våld mot kvinnor i hemmet – en frågeställning för EU

2.2.1 En milstolpe på vägen mot en omvärdering av våldet mot kvinnor var FN:s fjärde internationella kvinnokonferens i Peking (Kina) 1995, där också alla EU:s medlemsstater deltog. Deras företrädare röstade tillsammans med alla andra konferensdeltagare fram ”Pekingdeklarationen och handlingsplanen” och beslutade i samband med detta bland annat att vidta åtgärder för att förebygga och få bukt med våldet mot kvinnor (3).

2.2.2 Det åligger visserligen medlemsstaterna att omsätta dessa åtgärder i praktiken, men även på EU-nivå har ansträngningar gjorts för att stödja medlemsstaterna i denna uppgift. Tyngdpunkten i samband med detta har – om man bortser från kvinnohandeln – legat på ”Våld mot kvinnor i hemmet” (se även rapporten från ”European Women's Lobby” 2004: ”Beijing+10 1995–2005” (4).

2.2.3 Till de senaste åtgärderna på europeisk nivå hör det planerade genomförandet av Europarådets beslut från toppmötet i Warszawa den 16–17 maj 2005: Europarådet kommer att vidta åtgärder för att motverka våld mot kvinnor, inbegripet våld i hemmet. Europarådet kommer därför att tillsätta en arbetsgrupp för att utvärdera framstegen i de enskilda staterna och kartlägga utvecklingen i hela Europa i syfte att utarbeta förslag till möjliga åtgärder (5).

2.2.4 Dessutom lägger Europaparlamentet fram ett förslag till betänkande om dagens situation när det gäller bekämpning av våld mot kvinnor och eventuella framtida åtgärder som utarbetats av utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor (6).

2.3 EESK:s analys och förslag

2.3.1 Det har på senare år utan tvivel hänt mycket på EU-nivå i frågan om våld mot kvinnor i hemmet: I alla medlemsstater anses detta våld vara ett problem och överallt har man utarbetat program och vidtagit åtgärder för att göra allmänheten medveten om detta våld och för att förhindra och få bukt med det. Även i kandidatländerna erkänner man bristerna och strävar efter förbättringar (7).

2.3.2 Den relevanta informationen är dock mycket fragmentarisk och går knappast att jämföra: Det saknas gemensamma definitioner, inte minst för hur man statistiskt skall få grepp om detta våld, och det saknas exakt information om vilka åtgärder medlemsstaterna vidtagit för att förebygga, hantera och motverka våld mot kvinnor i hemmet – för att inte tala om hur man skall bedöma hur effektiva de är.

2.3.3 I detta yttrande betecknas ”våld mot kvinnor i hemmet” på följande sätt: Våld i hemmet är att betrakta som partnervåld, som psykiskt eller fysiskt (inklusive sexuellt) våld inom äktenskapet eller andra samlevnadsformer, även efter en separation om det hänger direkt samman med det tidigare förhållandet. Detta våld handlar om en process som leder till kontroll och dominans, och som kränker partnerns rätt till frihet liksom hennes kroppsliga, själsliga och sexuella integritet. Särskilt det psykiska våldet (”själslig grymhet”) får starka effekter på den drabbade kvinnans förmåga att värja sig mot våldet eller bryta relationen. I de flesta fall av våld i hemmet är män förövare och kvinnor offer.

2.3.4 Våldet drabbar inte bara själva offret, utan även övriga familjemedlemmar, särskilt barnen. Barn som blir vittnen till våld i hemmet är ofta också offer för psykiskt våld. Oftare än andra barn blir de också utsatta för fysiskt våld. Ändå är våld i hemmet inget direkt och omedelbart våld mot barn.

2.3.5 Våld mot barn, också och just i den sociala närmiljön, är ett så viktigt tema att det bör behandlas separat och inte i samband med våld mot kvinnor i hemmet.

2.3.6 Mot denna bakgrund bör framför allt följande rekommendationer diskuteras:

2.3.7 En inventering bör göras av de rättsliga grunderna för att förhindra och beivra våld mot kvinnor i hemmet och för medlemsstaternas genomförande av detta.

2.3.7.1 Våra erfarenheter hittills säger oss att rättsliga bestämmelser är en viktig förutsättning för ökad medvetenhet om detta våld, för förebyggande och för bekämpning genom lämpliga åtgärder. Ett exempel på detta är utvecklingen i Österrike (efter införandet av lagen om skydd mot våld i familjen av den 1 maj 1997). Jämförbar lagstiftning har sedan dess införts i flera medlemsstater (8).

2.3.7.2 För diskussionen inom Europeiska gemenskapen är det viktigt med exakta och aktuella kunskaper om de olika rättsliga bestämmelserna, framför allt när det gäller polisens agerande, domstolarnas behörighet, och inte minst den verksamhet som bedrivs av institutioner för hjälp och rådgivning och hur dessa är knutna till andra aktörer (icke-statliga organisationer).

2.3.7.3 Det dock lika viktigt att få tillförlitlig kunskap om hur de rättsliga bestämmelserna omsätts i praktiken. Uppgifter från medlemsstaterna visar att rättsliga bestämmelser inte räcker till för att effektivt förhindra och bekämpa våld mot kvinnor i hemmet.

2.3.8 Statistik om våldet mot kvinnor i hemmet bör utformas och insamlas

2.3.8.1 När det gäller statistik är nuläget ytterst otillfredsställande: Det finns ännu inte någon tillförlitlig och talande statistik om våld mot kvinnor i hemmet som stämts av på EU-nivå och därmed kan jämföras. De ”indikatorer” som utvecklades under det danska ordförandeskapet har så vitt man kunnat konstatera ännu inte omsatts i praktiken.

2.3.8.2 I nuläget kan brottsstatistik från medlemsländerna på området i fråga, om det över huvud taget finns någon sådan, i bästa fall samlas in av Eurostat. Enligt uppgift från GD Rättvisa, frihet och säkerhet skall man inom Eurostat utarbeta ett instrument för insamling av jämförbar brottsstatistik. Europol har hittills ägnat sig lika lite åt denna problematik som Interpol. De insatser som gjorts inom ramen för programmet Daphne bidrar i stor utsträckning till att förbättra den nuvarande situationen, och de bör under alla omständigheter fortsätta.

2.3.8.3 Även om man bör fortsätta att eftersträva jämförbar brottsstatistik i fråga om våld i hemmet är det förmodligen lättare om man på nationell nivå genomför enkäter som bygger på jämförbara kriterier (Victim Surveys). I EIDIV-projektet ”European Indicators Database on Intimate Partner Violence”, som erhåller stöd genom Daphne-programmet, framförs förslag på en relativt lätt och på kort sikt genomförbar ”harmoniserad europeisk enkät”. I samband med detta skulle man också kunna studera hur olika myndigheter (eller icke-statliga organisationer) kopplas in och hur de agerar.

2.3.8.4 Även inom ramen för Eurobarometer skulle representativa undersökningar kunna genomföras. Exempelvis skulle man inom ramen för den tidigare nämnda europeiska kampanjen mot våld i hemmet kunna genomföra en Eurobarometer-undersökning om europeiska mäns och kvinnors inställning till våld i hemmet. Enligt vad vi vet är en ny undersökning planerad för 2006.

2.3.9 Vikten av att förebygga våld mot kvinnor i hemmet

2.3.9.1 Det är av avgörande betydelse att våld mot kvinnor i hemmet förebyggs. Det är också viktigt att bryta tystnaden kring våldet, att beivra brottet inför domstol och att hjälpa, skydda och stödja offren, men det är mycket viktigare att vidta alla åtgärder för att förhindra våldet innan det har inträffat.

2.3.9.2 Det sociala, övergripande förebyggande arbetet måste framför allt bygga på information och upplysning om att mäns våld mot kvinnor inte får accepteras i ett modernt, demokratiskt samhälle. Redan från tidig ålder måste barn – både pojkar och flickor – få lära sig att pojkar och flickor – män och kvinnor – är lika mycket värda och har samma rättigheter och skyldigheter och lika möjligheter. Uppfostran till jämställdhet måste sedan fortsätta genom hela skoltiden och under resten av livet.

2.3.9.3 Våld i hemmet har en betydande påverkan på barn som blir vittne till detta våld och som måste växa upp i en våldspräglad miljö. Barn måste därför tidigt och långsiktigt hjälpas att bryta sig ur den våldscirkeln och lära sig hitta lösningar utan att tillgripa våld.

2.3.9.4 Genom lämpliga sociala, ekonomiska och rättsliga åtgärder bör man säkerställa att levnadsomständigheterna inte predestinerar till våld i hemmet. Sådana omständigheter är exempelvis dåliga materiella villkor, ekonomiskt beroende av partnern, trångboddhet och särskilt alkohol- och drogmissbruk. Dåliga sociala förhållanden kan öka risken för våld mot kvinnor, även om våld mot kvinnor i hemmet förekommer i alla samhällsskikt.

2.3.10 Främjande av åtgärdsprojekt och samarbetsallianser: optimering av stöd, hjälp till gärningsmannen och ökad egenmakt

2.3.10.1 I regel får kvinnor som är utsatta för våld i hemmet inte mycket stöd i sin sociala omgivning. Även ansvariga organ kan uppfatta denna företeelse som en fråga för privatlivet och visa sig blinda eller hjälplösa inför problemen. Kvinnohusens arbete har visat ett gott resultat. Deras möjligheter att ge hjälp och stöd bör bibehållas och utökas. För att ytterligare förbättra samarbetet mellan olika statliga och icke-statliga organisationer och institutioner gäller det dessutom att upprätta exempelvis institutionaliserade samarbetsallianser (åtgärdsprojekt).

2.3.10.2 Med åtgärdsprojekt och samarbetsallianser kan man åstadkomma en perspektivväxling: Män skall göras delaktiga i diskussion och verksamhet mot våld inom parförhållanden, de skall betraktas inte endast som en del av problemet utan som medansvariga och aktivt delaktiga i lösningen av detta problem. Kvinnor som drabbats av våld i hemmet skall inte längre se sig som offer utan känna att de själva kan göra något (egenmakt). Båda dessa uppgifter kräver deltagande av framför allt icke-statliga organisationer.

2.3.10.3 Utan anspråk på att vara uttömmande vill vi här nämna ytterligare fem problemområden:

2.3.11 Större fokus på invandrarkvinnors situation

2.3.11.1 Enligt alla tillgängliga uppgifter verkar det bland invandrare finnas grupper där våld i hemmet är ett större problem än i jämförbara grupper inom den inhemska befolkningen, och dessa erhåller mindre statligt och icke-statligt stöd. Det finns många anledningar till detta. Nämnas kan bland annat att många grupper invandrarkvinnor fortfarande lever isolerade, att de har svårt att få tillträde till det civila samhällets institutioner, språkliga hinder, sociokulturella skillnader och okunskap om hjälpstrukturerna. Bland invandrarkvinnorna befinner sig de kvinnor som olagligen uppehåller sig i landet i en särskilt problematisk situation. I och med att deras vistelse är olaglig kan de i händelse av våld i hemmet inte ta någon hjälp i anspråk, eftersom de inte känner till att de har rätt till detta på samma sätt som kvinnor som är medborgare eller lagliga invandrare i landet.

2.3.12 Förstärkt medverkan av alla yrkesgrupper som arbetar inom rätts-, polis- och utbildningsväsendena och på områdena psykologi, medicin och sociala frågor

2.3.12.1 På nationell nivå måste politiken på detta område föras på ett sådant sätt att de yrkesgrupper som arbetar inom rätts-, polis- och utbildningsväsendena och på områdena psykologi, medicin och sociala frågor måste kunna upptäcka våld på ett tidigt stadium. Om dessa yrkesgrupper inte har tillräckliga kunskaper om våldets symptom, yttringar, cykler och upptrappningsfaser leder till att våldet förtigs, att processen inte upptäcks, att olämpliga åtgärder vidtas, något som kan få ödesdigra konsekvenser.

2.3.13 Omprövning av besöks- och kontaktförbud

2.3.13.1 Genom lagar om skydd mot våld inom familjen kan för det mesta också kontakt- och besöksförbud utfärdas. Det kan dock hända att det skydd av offren mot våldsamma partner som detta syftar till ”urholkas” genom (skilda) mäns umgängesrätt. Hur man skall hantera dessa situationer har redan reglerats i några medlemsstaters lagstiftning.

2.3.13.2 Än i dag tvingas många kvinnor som blir offer för våld i hemmet söka skydd på stödinrättningar. Trots dessa inrättningars alla ansträngningar kan vistelsen där få negativa effekter på våldsoffrens psykiska hälsa, särskilt när det gäller medföljande barn. Därför bör det skapas rättsliga förutsättningar för att förövarna av våld i hemmet skall kunna avvisas från den gemensamma bostaden, så att våldsoffren får disponera den med ensamrätt.

2.3.14 Större fokus på situationen för äldre kvinnor som utsätts för våld i hemmet

2.2.14.1 Enligt uppgifter från olika kvinnorådgivningar är det särskilt för äldre kvinnor svårt att söka och erhålla hjälp när de utsätts för våld. I dessa fall kan det hända att könsrollerna fortfarande är djupt förankrade. I kampanjerna mot våld i hemmet bör man lyfta fram målgruppen äldre kvinnor mer, för att informera inte bara om möjligheter till hjälp utan framför allt också om deras rätt till hjälp.

2.3.15 Våldsoffrens delaktighet i samhället i allmänhet och på arbetsmarknaden i synnerhet

2.3.15.1 Våld mot kvinnor i hemmet hindrar kvinnorna från att delta i samhället i allmänhet och i synnerhet på arbetsmarknaden. Följden kan bli marginalisering, fattigdom och ekonomiskt och materiellt beroende. De fysiska och psykiska följderna av våld kan inte bara påverka tillgången till arbete utan även situationen på arbetsplatsen (minussaldo vid flextid, psykisk belastning, byte av bostadsort etc.). Arbetsmarknadsorganisationerna måste därför komma med komplexa lösningar på detta problem, t.ex. genom överenskommelser mellan arbetsgivare och fackföreningar, som har till syfte att skydda och stödja kvinnliga arbetstagare som drabbas av våld i hemmet, i likhet med vad som sker i t.ex. Sverige.

Bryssel den 16 mars 2006 Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande Anne-Marie SIGMUND

(1) World Health Organisation (2002): World Report On Violence And Health (www.who.int/violence_injury_prevention/violence/world_report/en/summary_en.pdf).

(2) Det tyska federala ministeriet för familjefrågor, äldre-, kvinno- och ungdomsfrågor (2004): ”Lebenssituation, Sicherheit und Gesundheit von Frauen in Deutschland” (kvinnors livssituation, säkerhet och hälsa i Tyskland). En representativ undersökning av våld mot kvinnor i Tyskland (www.bmfsfj.de).

(3) FN:s fjärde internationella kvinnokonferensen: Pekingdeklarationen och handlingsplattformen (www.un.org/womenwatch/daw/beijing/platform/index.html).

(4) European Women's Lobby: Beijing+10. 1995-2005: Review of the Implementation of the Beijing Platform for Action by the European Union. November 2004 (www.womenlobby.org).

(5) CM-SUIVI3(2005)7; www.coe.int/t/dcr/summit/20050517_plan_action_en.asp. Arbetsgruppen skall bildas under 2006.

(6) Betänkande om dagens situation när det gäller bekämpning av våld mot kvinnor och eventuella framtida åtgärder (2004/2220(INI)) från parlamentets utskott för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor av den 9 december 2005 (A6-0404/2005).

(7) Se betänkandet om kvinnor i sydöstra Europa (2003/2128(INI)) från Europaparlamentets utskott för kvinnors rättigheter och jämställdhetsfrågor av den 24 mars 2004 (A5-0182/2004).

(8) Albin Dearing/Max Haller: Das Österreichische Gewaltschutzgesetz. Wien 2000; Maria Ullmann: Der polizeiliche Umgang mit häuslicher Gewalt in Österreich. I: Detlef Schröder/Peter Petzolt (Hrsg.): Gewalt im sozialen Nahraum I. Eine erste Zwischenbilanz nach Einführung des Gewaltschutzgesetzes. Frankfurt 2004, s. 7–23.