EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 16.04.1997 
KOM(97) 156 slutlig 
MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN 
FÖRBÄTTRAT MARKNADSTILLTRÄDE FÖR DE MINST UTVECKLADE 
LÄNDERNA 

FÖRBÄTTRAT MARKNADSTILLTRÄDE FÖR DE MINST UTVECKLADE 
LÄNDERNA 
INNEHÅLLSFÖRTECKNING 
INLEDNING 
• Problemställning 
• Utvecklingen på internationell nivå 
• Mål för Europa 
1. EG:S HANDELSPOLITIK GENTEMOT DE MINST UTVECKLADE 
LÄNDERNA 
1.1. Villkor för marknadstillträde 
- Mottagare 
- Lomékonventionens handelsordning för de minst utvecklade länder som 
är AVS-länder 
- Praktisk tillämpning av Allmänna preferenssystemet för utvecklingsländer 
(GSP-systemet) handelsordning på de minst utvecklade länder som inte är 
AVS-länder 
- Övergripande utvärdering 
1.2. Möjligheter till ytterligare liberalisering 
- Handel med jordbruksprodukter 
- Utvidgning av förmåner enligt Allmänna preferenssystemet till de minst 
utvecklade länder som inte är AVS-länder 
- Grönboken om förbindelserna mellan EU och AVS-länderna inför 2000-
talet 
2. RESULTATEN AV MINISTERKONFERENSEN I SINGAPORE OCH EG:S 
ROLL 
2.1. WTO:s handlingsplan 
2.2. Möjligheter till ytterligare förbättring av marknadstillträdet: utmaningar för 
Europeiska gemenskapen 
3. SLUTSATSER/FÖRSLAG 
FÖRBÄTTRAT MARKNADSTILLTRÄDE FOR DE MINST UTVECKLADE 
LÄNDERNA 
Inledning 
De minst utvecklade ländernas tilltagande marginaliscring i världshandeln och i 
världshandelssystemet har av det internationella samfundet erkänts som ett allvarligt 
problem. När WTO-ministrarna träffades i Singapore enades de genom att anta en 
omfattande handlingsplan till förmån för de minst utvecklade länderna och anordna ett 
högnivåmöte till slutet av juni om initiativ avseende både förbättringen av 
marknadstillträdet och samordningen av tekniskt bistånd. 
I detta meddelande föreslås en långsiktig strategi för att förbättra det förmånliga 
marknadstillträde som EG beviljar de minst utvecklade länderna på grundval av de 
alternativ som föreslås i WTO:s handlingsplan. Den första aspekten av denna strategi är 
en harmonisering av de förmåner som de minst utvecklade länderna idag genom två olika 
system - Lomé och Allmänna preferenssystemet (GSP) - åtnjuter och ett mer flexibelt 
användande av inte bara ursprungsreglerna. Alternativet med ett konsoliderat 
förmånssystem skulle slutligen kunna övervägas på ett senare stadium i samband med 
nästa tullförhandlingsrunda. 
I detta dokument behandlas inte den vidare frågan om de minst utvecklade ländernas 
behov av tekniskt bistånd så att de bättre kan utnyttja de möjligheter som en liberalisering 
av handeln innebär. Initiativ inom detta område är huvudfrågan för det högnivåmöte som 
det vid WTO:s ministerkonferens i Singapore bestämdes skulle äga rum i Genève senare i 
år. 
Problemställning 
1. De minst utvecklade ländernas1 deltagande i internationell handel och 
internationella investeringar är fortfarande oroväckande lågt. Trots den växande 
världshandeln har både deras andel av den sammanlagda världsexporten och det 
absoluta värdet av denna export faktiskt minskat under de senaste åren samtidigt 
som deras import har stagnerat. De minst utvecklade ländernas minskande andel av 
världshandeln, de fortsatt låga priserna, de kraftigt fluktuerande råvarupriserna och 
deras fortsatta beroende av dessa produkter förklarar till stor del både deras svaga 
export- och tillväxtresultat och deras ekonomiska sårbarhet. Detsamma gäller för 
investeringar. Medan andelen utländska direktinvesteringar under de senaste åren 
kraftigt har ökat i utvecklingsländerna överlag, är det huvudsakligen tjugo länder i 
Ost- och Sydostasien och Latinamerika som dragit nytta av detta och relativt lä 
utländska direktinvesteringar har gjorts i de minst utvecklade länderna. 
2. De minst utvecklade länderna har en mycket liten procentandel av världshandeln, 
mindre än hälften av 1 % under 1993 (som är det senaste året för vilket fullständig 
statistik finns tillgänglig). Denna andel täcker dock en stor del av deras behov av 
utländsk valuta. De minst utvecklade ländernas export motsvarar 9% av BNP medan 
importen motsvarar 16 % av BNP. Varje förbättring av de minst utvecklade 
ländernas tillträde till exportmarknaderna skulle tveklöst bidra till att minska denna 
stora obalans. Som jämförelse kan nämnas att det statliga utvecklingsstödet 
motsvarade något mer än 8,5 % av de minst utvecklade ländernas BNP 1993. 
Strukturen och omfattningen av importen från de minst utvecklade länderna 
förklaras delvis av deras produktionsstruktur som i allmänhet är svag och av de 
handelsförmåner som industriländerna redan beviljar dem. 
Industriländernas import från de minst utvecklade länderna har haft benägenhet att 
fluktuera med råvarupriserna. Även om produktsammansättningen av handeln 
varierar mellan de minst utvecklade länderna är råvaruexporten av stor betydelse för 
de flesta av dem och även tillverkade varor. Omfattningen av handeln med 
tillverkade varor är beror delvis på avsättningsmarknaden och gällande 
handelsordning. 
Utvecklingen på internationell nivå 
3. På toppmötet i Lyon 1996 medgav regeringscheferna i G7-länderna problemets 
allvar och inriktade sig särskilt på integreringen av de minst utvecklade länderna i 
världsekonomin. De medgav att alla politiska instrument - inte bara de 
handelspolitiska - måste tas i anspråk för att uppnå detta mål men de betraktade 
förbättrat marknadstillträde för de minst utvecklade ländernas export som ett viktigt 
inslag i denna process och förklarade att de i detta sammanhang skulle undersöka 
vad var och en av dem kunde göra för att förbättra dessa länders marknadstillträde 
till sina respektive länder och uppmanade andra, inbegripet andra utvecklingsländer, 
all göra detsamma. 
Definierade enligt Förenta nationernas kriterier (förtecknade i bilaga I och II). 
3 
4. Dessa tankar har vidareutvecklats inom ramen för WTO och tjänat som riktlinjer för 
ministerförklaringen i Singapore i vilken WTO-medlemmarna enades om följande 
initiativ till förmån för de minst utvecklade länderna: 
• En handlingsplan med bestämmelser om att vidta positiva åtgärder, t.ex. tullfritt 
tillträde, på en autonom grundval i syfte att överlag förbättra deras förmåga att 
utnyttja de möjligheter som handelssystemet erbjuder. 
• Strävan att ge ett operativt innehåll till handlingsplanen genom till exempel 
förbättrade investeringsvillkor och genom att ge förutsägbara och gynnsamma 
villkor för marknadstillträde för de minst utvecklade ländernas produkter, genom 
att främja utvidgning och diversifiering av dessa länders export till samtliga 
industriländers marknader och för de relevanta utvecklingsländerna inom ramen 
för det övergripande systemet för handelsförmåner. 
• Anordnande av ett möte med UNCTAD och International Trade Centre (ITC) sä 
fort som möjligt under 1997 med deltagande av biståndsorganisationer, 
multilaterala finansinstitut och de minst utvecklade länderna för att främja ett 
integrerat tillvägagångssätt för att hjälpa dessa länder att förbättra sina 
avsättningsmöjligheter. 
Mål för Europa 
5. Europeiska gemenskapen spelade en mycket aktiv roll i den debatt om de minst 
utvecklade länderna som inleddes i WTO och bidrog till ministerkonferensens 
lyckliga utgång. Vid detta tillfälle erinrade rådet om sitt politiska engagemang för de 
fattigaste länderna genom att förklara att Europeiska unionen i detta sammanhang 
anser att den handlingsplan som förelagts WTO:s ministerkonferens för 
godkännande och som ingår i rapporten från WTO: s handels- och 
utvecklingskommitté utgör ett användbart instrument för ytterligare ansträngningar 
för att förbättra de minst utvecklade ländernas marknadstillträde. Europeiska 
unionen är beredd att göra åtaganden i syfte att ytterligare öppna sin marknad för 
import från alla de minst utvecklade länderna och kommer i detta avseende att i 
konstruktiv anda tillsammans med alla sina partner undersöka de olika möjligheter 
som framförs i handlingsplanen i syfte att på ett samordnat sätt i WTO fastställa 
konkreta bidrag från alla som är berörda för att snabbt genomföra den. 
6. Det är viktigt att inte Överskatta den ekonomiska betydelsen av för de minst 
utvecklade länderna eventuellt förbättrat tillträde till industriländernas marknader. 
För det första är tillträdet redan ganska förmånligt. För det andra är det snarare 
produktionen än tillträdet som är det grundläggande problemet för dessa länder. 
Slutligen har de minst utvecklade länderna också problem med att utnyttja 
exportmöjligheter på grund av distributions- och marknadsföringsproblem, 
oförmåga att uppfylla internationella normer, etc. Handel och utveckling bör dock 
inte betraktas isolerat och en ytterligare öppning av marknaderna bör kombineras 
med tekniskt bistånd i syfte att hjälpa de minst utvecklade länderna att förbättra 
avsättningsmöjligheterna. 
I detta avseende arbetar gemenskapen idogt för att högnivämötct som kommer att 
äga .rum i Genèvr senare i år skall bli en framgång. Detta möte kommer att inrikfrrs' 
pä en samordnad strategi avseende internationellt tekniskt bistånd, särskilt avseende 
handelspolitik och biståndsorganisationernas verksamhet. WTO:s, ITC:s och 
4 
UNCTAD:s sekretariat med stöd av Världsbanken och IMF har ett nära samarbete 
om konkreta åtgärder som kommer att diskuteras inom ramen för WTO:s kommitté 
om handel och utveckling. Gemenskapen strävar efter att uppnå konkreta resultat 
som kan bidra till att fylla de olika behoven i tredje världen (med särskild tonvikt på 
utbildning av mänskliga resurser) och kommer att fördela uppgifterna mellan de 
operativa organen. 
Att hjälpa de minst utvecklade länderna att i större utsträckning delta i WTO och 
andra relevanta institutioner skulle dessutom kunna vara en nyttig politisk gest även 
om den ekonomiska effekten bara blir blygsamt kortsiktig. Inom WTO skulle 
Europeiska gemenskapens uppbackning av de minst utvecklade länderna i form av 
ett initiativ om marknadstillträde vara en mycket viktig politisk demonstration av 
unionens engagemang för inte bara de minst utvecklade länderna utan även för 
principen att WTO-medlemskap bör gynna alla organisationens medlemmar. EG bör 
också utveckla tanken att uppmana rikare industriländer att öppna sina marknader 
för de minst utvecklade länderna så som EG i stor utsträckning redan har gjort. 
1. EUROPEISKA GEMENSKAPENS HANDELSPOLITIK GENTEMOT DE 
MINST UTVECKLADE LÄNDERNA 
11- VILLKOR FÖR MARKNADSTILLTRÄDE 
Mottagare: 
Det europeiska Allmänna preferenssystemet innehåller en förteckning över femtio minst 
utvecklade länder (bilaga I) som åtnjuter mer omfattande tullförmåner för industri- och 
jordbruksprodukter än de som står till buds för andra utvecklingsländer som omfattas av 
Allmänna preferenssystemet. Denna förteckning är mycket lik den som upprättats av 
Förenta nationerna (48 minst utvecklade länder: bilaga H) med två undantag. I motsats till 
Angola omfattas i egenskap av minst utvecklade länder Botswana och Tonga av det 
europeiska preferenssystemet. 
Av de 50 minst utvecklade länder som omfattas av det europeiska preferenssystemet har 
41 länder även undertecknat Lomékonventionen och kan därför även utnyttja tie 
handelsvillkor som anges i det här avtalet. Av de två systemen är Lomékonventionen 
mera generös vad gäller bestämmelser om marknadstillträde och följaktligen är det bara 
de återstående 9 minst utvecklade länderna som inte är AVS-länder2 som i praktiken 
utnyttjar de utvidgade GSP-förmånerna. En närmare analys av de två systemen ser ut på 
följande sätt: 
- Lomékonventionens handelsordning för minst utvecklade länder som är AVS-länder 
INDUSTRIPRODUKTER: Enligt Lomékonventionen ges alla industriprodukter fritt 
tillträde utan kvoter. Ett resultat av detta system är att EG är den största importören av 
Lista över minst utvceklade länder som inte är AVS-länder: Yemen, Afghanistan, Bangladesh, 
Malidvcrna, Nepal, Bhutan, Myanmar, Laos, Kambodja. Det bör noteras att kommissionen har 
föreslagit rådet att dra tillbaka (JSP-föi maner för Myanmar pä grund av kränkningar av de 
grundläggande mänskliga rättigheterna. 
tillverkade varor från de minst utvecklade länder som är AVS-länder. 1994 importerade 
EG tillverkade varor från dessa länder till ett värde av 1,8 miljarder ecu. Den 
sammanlagda importen av industriprodukter (KN-kapitel 25-97 omfattande olja, 
mineraliska produkter och basmetaller) uppgick 1994 till cirka 2,9 miljarder ecu. 
JORDBRUKSPRODUKTER: Av EG:s sammanlagda import av jordbruksprodukter från 
de minst utvecklade länder som är AVS-länder (1,3 miljarder ecu 1994) importerades 
cirka 97% tullfritt på grund av Lomékonventionens handelsordning. Vad gäller den 
återstående delen (produkter som omfattas av en gemensam organisation av marknaden) 
omfattas nästan all import av visst förmånstillträde i form av obegränsade tullförmåner 
eller i vissa fall, till exempel frukt- och grönsaksprodukter, av tullförmäncr inom en kvot. 
Det bör noteras att det enligt Lomékonventionen också beviljas tullfritt tillträde för 
fiskprodukter (import pä 267 miljoner ecu 1994). 
SÄRSKILDA PROTOKOLL: Utöver den allmänna handelsordningen i 
Lomékonventionen innehåller Loméprotokollcn ytterligare förmåner för vissa AVS-
länder. Ett minst utvecklat land som är ett AVS-land, nämligen Madagaskar, åtnjuter 
enligt nötköttsprotokollet en minskning med 92 % av de särskilda tullarna (tullens 
värdekomponent har undantagits för alla AVS-länder) för sin export av benfritt nötkött 
till EG inom en årlig kvot på 7579 ton. Dessutom åtnjuter fyra minst utvecklade länder 
som är AVS-länder, nämligen Madagaskar, Malawi, Uganda och Tanzania, enligt 
sockerprotokollet garanterade priser för sin export till EG för specifika fast olika årliga 
sockerkvantiteter (10 000, 20 000, 5 000 respektive 10 000 ton). 
- Praktisk tillämpning av GSP-svstemets handelsordning på de minst utvecklade länder 
som inte är AVS-länder 
De minst utvecklade länder som inte är AVS-länder omfattas av ett särskilt GSP-system 
enligt vilket följande gäller: 
INDUSTRIPRODUKTER: Det ges tullfritt tillträde till nästan all export av tillverkade 
varor till gemenskapen. De enda undantagen är några råvaror och icke-järnhaltiga 
metaller3. Dessa undantag berör i själva verket dock bara en mycket begränsad del av den 
faktiska handeln mellan de minst utvecklade länder som inte är AVS-länder och 
Europeiska gemenskapen. Enligt 1994 års statistik uppgick den import av 
industriprodukter som inte omfattas av tullförmåner till cirka 7 miljoner ecu (Bilaga EQ). 
Dessutom avsåg denna import läderprodukter för vilka tullarna enligt principen om mest 
gynnad nation kommer att sänkas till följd av Uruguayrundan. 
I textil- och konfektionssektorn åtnjuter de minst utvecklade länderna också tullfri 
behandling (vilket de inte gör hos andra större textilimportörer, till exempel USA, som 
överhuvudtagf^ inte beviljar förmåner enligt GSP-systemet för textil- och 
konfektionsexport). 
JORDBRUKSPRODUKTER: Tullfritt tillträde beviljas nästan alla jordbruksprodukter 
mal undantag av de flesta produkter som omfattas av en gemensam organisation av 
marknaden. Dessa undantag berör återigen en mycket begränsad del av den faktiska 
handeln. Enligt det reviderade GSP-system som trädde i kraft 1997 har det beräknats att 
3 Bilaga IV i rådets förordning (EG) nr 3281/94 om tillämpning av ett fyraårigt system med allmänna 
tullförmåner för utveeklingsländerna. 
bara 0,2 miljoner ecu av 1994 års handel med jordbruksprodukter med länder som inte är 
AVS-länder inte omfattas av förmånsbehandling. Gemenskapen har nämligen sedan det 
gamla GSP-systemet gjort ansträngningar för att fler jordbruksprodukter skall åtnjuta 
förmånsbehandling eftersom 1994 års jordbruksimport motsvarade 3 miljoner ecu och 
inte åtnjöt förmånsbehandling. 
- Övergripande utvärdering 
Genom Lomékonventionen och dess generösa GSP-system för industriprodukter stödjer 
EG tillverkningssektorn i de minst utvecklade länderna. Som ett resultat av detta utgörs 
gemenskapens import frän de minst utvecklade länderna av en större del tillverkade 
produkter, bland annat textil- och konfektionsprodukter, än de övriga Quad-ländernas 
(USA, Kanada, Japan). Det tydligaste exemplet härpå är EG:s import av tillverkade varor 
från de minst utvecklade länderna som 1995 uppgick till 3,5 miljarder ecu jämfört med 
USA:s import för 1,5 miljarder dollar och Japans för 0,06 miljarder dollar (bilaga IV). Av 
Quad-länderna är det unionen som har den största andelen import av tillverkade varor i 
förhållande till den totala importen från de minst utvecklade länder som inte är AVS-
länder. 
Trots att jordbruksprodukter inte omfattas av samma generösa villkor som 
industriprodukter, uppvisar Europeiska gemenskapen ändå bättre resultat än de övriga 
Quad-länderna. Detta gäller både absolut sett för handelsvärdet och relativt, eftersom 
cirka 4 % av Europeiska gemenskapen totala import av jordbruksprodukter kommer från 
de minst utvecklade länderna. 
Det är dock nödvändigt att göra större ansträngningar för att utvidga den potentiella 
marknad som är tillgänglig för exportörer från de minst utvecklade länderna. Tack vare 
de ansträngningar som Europeiska gemenskapen hittills har gjort är den i en position för 
att kräva bättre villkor för de minst utvecklade länderna. I detta avseende kommer 
resultatet av högnivåmötet om tekniskt bistånd att ge de minst utvecklade länderna 
värdefull hjälp att utnyttja de möjligheter som erbjuds. 
1.2. MÖJLIGHETER TILL YTTERLIGARE LIBERALISERING 
- Handel med jordbruksprodukter 
Det är för närvarande en mycket liten del av EG:s jordbrukshandel med de minst 
utvecklade länderna som inte omfattas av någon form av förmånsbehandling. De 
produkter som inte omfattas av några förmåner motsvarar dock flera hundra 
tullpositioner. Det är mycket svårt att förutsäga vilka resultat en liberalisering kommer att 
medföra för dessa produkter. Av de flesta berörda tullnummer exporterar de minst 
utvecklade länderna ingenting till EG. Det är svårt att säga om detta främst beror pä H(ï:s 
skydd eller om de minst utvecklade länderna under alla omständigheter inte skulle vata 
konkurrenskraftiga när det gäller dessa produkter. 
Det medges att det är svårt att analysera effekterna av om dessa restriktioner avskaffades 
men all oro över alt EG:s marknad skulle "översvämmas av import" mäsle ses i ett 
perspektiv av de minst utvecklade ländernas potential att i framtiden öka sin export. 
Åtminstone pä kort sikt förefaller denna potential mycket begränsad. 
• De minst utvecklade ländernas totala jordbruksproduktion uppgår till cirka 40 
miljarder ecu (19934). (Detta motsvarar ungefär två tredjedelar av EG:s årliga 
jordbruksimport.) 
• 1994 uppgick de minst utvecklade ländernas export av jordbruksprodukter till Quad-
länderna till cirka 5,2 miljarder ecu. Även om dubbelt så mycket exporterades enbart 
till EG skulle det motsvara cirka 7,7% av EG:s totala jordbruksimport. 
• Dessutom skulle alla förbättrade exportmöjligheter till följd av avskaffade 
restriktioner skapas på medellång och lång sikt och skulle inte koncentreras enbart till 
EG. Singaporcförklaringen innebär att Quad-länderna men också andra industriländer 
och utvecklingsländer som är medlemmar i WTO måste sträva efter att libéralisera sin 
handel och importen frän de minst utvecklade länderna till andra marknader med 
högre skyddsnivåer (t.ex. Japan) skulle sannolikt öka. (EG har redan den största 
andelen och det största värdet av import av jordbruksvaror från de minst utvecklade 
länderna i förhållande till sin totala jordbruksimport.) 
Det finns dock vissa produkter för vilkas vidkommande det är möjligt att öka 
produktionen till nivåer som kan skapa problem för den europeiska marknaden (om 
produktionen användes för export till EG). Ris, bananer, maniok och nötkött är kanske de 
tydligaste exemplen. Den nuvarande importen av dessa produkter från de minst 
utvecklade länderna är av mycket varierande omfattning: 48 miljoner ecu nötkött, 10,3 
miljoner ecu bananer, 6,5 miljoner ecu maniok och bara 50 000 ecu ris. Problemet är 
dock att produktionen av dessa produkter snabbt skulle kunna öka om en liberalisering 
ägde rum. Detta bekräftas av den produktionsökning av maniok som följde den 
liberalisering som beslutades under Kennedyrundan5. 
Alla paket med liberaliseringsåtgärder bör innehålla skyddsmekanismer mot oförutsedda 
ökningar av handeln. Ett liberaliseringspaket skulle till exempel kunna inbegripa tullfri 
behandling för vissa jordbruksprodukter inom ramen för kvantitativa begränsningar 
(vilket är fallet för vissa produkter enligt Lomékonventionen) eller en gradvis 
liberalisering i olika etapper tills fullständig tullfrihet uppnås. Det borde också vara 
möjligt för EG att på grundval av den nuvarande kännedomen om de minst utvecklade 
ländernas produktionskapacitet och efter viss kompletterande analys att upprätta en kort 
lista över produkter som skall undantas från liberaliseringspaketet. Med ett sådant skydd 
skulle EU ha möjlighet att inom ramen för WTO verka för förmånlig liberalisering för de 
minst utvecklade länderna inom jordbrukssektorn. 
- Utvidgning av GSP-förmåner till att omfatta de minst utvecklade länder som inte är 
AVS-länder 
Ursprungsregler 
1 praktiken är det svårt för de minst utvecklade länder som inte är AVS-länder att 
utnyttja dessa förmånliga tillträdesvillkor och den orsak som oftast nämns är tie 
komplicerade ursprungsreglerna. I själva verket konfronteras inom ramen för GSP-
4 Beräkningen grundar sig på statistik från UNCTAD:s årsrapport från 1994. 
-*1 För en allmän sektorsanalys av de minst utvecklade ländernas jordbrukspotential, inbegripet frukt och 
grönsaker, fetter och oljor samt mejeriprodukter, se bilaga V. 
systemet de minst utvecklade länder som inte är AVS-länder med strikta 
ursprungsregler såsom krav på dubbel bearbetning i textil sektorn. De minst 
utvecklade länder som är AVS-länder omfattas också av krav på dubbel bearbetning 
men kan utnyttja möjligheten till kumulering mellan AVS-länder och EU-stater. 
Andra länder som åtnjuter Allmänna preferenssystemet utnyttjar möjligheten till 
kumulering med EG-stater men på individuell basis, medan inbördes kumulering 
länderna emellan inte förutsetts med undantag för vissa fall av regional kumulering 
(ASEAN). 
Syftet med de särskilda ursprungsreglerna motiveras av nödvändigheten att 
säkerställa att fördelarna med systemet faktiskt utnyttjas av de länder som omfattas 
av GSP-systemet och bidrar till att uppmuntra till investeringar och behålla 
investeringar i de länder som behöver dem bäst. En uppluckring av dessa regler kan 
leda till utveckling av ekonomisk verksamhet med mycket liten eller ingen 
värdetillväxt alls. 
1994, som är det senaste året för vilket statistik finns tillgänglig, ansökte de minst 
utvecklade länderna som inte är AVS-länder om förmånbehandling för 41,2% av 
textil- och konfektionsimporten. För resterande 58,8% betalades normal tull enligt 
principen om mest gynnad nation vilken för tillfället ligger pä 12-13%. Eftersom 
textil- och konfektionsimporten utgör mer än 60% av vår totala import från de minst 
utvecklade länder som inte är AVS-länder är betydelsen av ursprungsregler 
uppenbar. Laos, Kambodja och andra som har svårt att följa dessa särskilda 
ursprungsregler för en del av sin export har följaktligen ansökt om undantag 
(förordning (EG) nr 2454/93) i syfte att kunna exportera på förmånliga villkor. 
Därför bör man överväga hur dessa ursprungsregler kan förbättras. Dessa 
förbättringar bör göras i följande två avseenden: 
- En förenkling, där det första steget skulle gälla undantagen samt tillämpningen av 
befintliga möjligheter till regional kumulering till förmån för de minst utvecklade 
länderna. 
- Ett förtydligande av villkoren för att i praktiken använda förmånerna (bedrägeri, 
avvikelser). 
Vad gäller den senare punkten kommer kommissionen inom kort att lägga fram sin 
syn på situationen och föreslå metoder för att undvika dessa problem. Detta skulle 
ligga i samtliga mottagarländers intresse (hindra andra länder från att använda 
tullförmånerna i deras ställe), i gemenskapsimportörernas intresse (som betalar 
tullarna) och skydda gemenskapens egna medel. 
Det är bara på dessa villkor som ursprungsreglerna kan göras mer flexibla utan att 
förmånerna blir svårare att använda. 
Andra faktorer som skulle kunna påverka omfattningen av det förmånliga tillträdet 
till vår marknad för de minst utvecklade länder som inte är AVS-länder är följande: 
• Ofullständig täckning av vårt GSP-system. Bara 0,45 % av 1994 års import frän 
de minst utvecklade länder som inte är AVS-länder åtnjöt inte någon 
förmänsbehandling. Det är dock svårt att uppskatta effekterna av alt bevilja 
förmänsbehandling för de produkter som inte redan omfattas av Allmänna 
preferenssystemet avseende potentiell handel. I vissa fall kan effekten vara 
begränsad, eftersom det inte finns tillräcklig produktion. I andra fall kan 
ytterligare förmåner leda till en ökning av produktionen. 
• Underutnyttjande av GSP. Även i sektorer där GSP används i förhållandevis liten 
utsträckning (till exempel åtnjöt bara två tredjedelar av importerade icke-känsliga 
industriprodukter förmånsbehandling) antingen på grund av att 
förmånsmarginalen är för liten eftersom de inte känner till möjligheten att ansöka 
om förmånsbehandling eller att de administrativa kostnaderna på grund av 
nödvändiga förfaranden är för höga. 
- Grönboken om förbindelserna mellan EG och AVS-länderna inför 2000-talet 
Den nuvarande Lomékonventionen som innehåller den handelsordning som EG tillämpar 
på AVS-länderna upphör att gälla i februari 2000. I syfte att förbereda förhandlingarna 
om förbindelserna efter denna tidpunkt, vilka måste påbörjas 1998, har kommissionen 
överlämnat en grönbok till rådet om dessa framtida förbindelser (dok. nr. 262/96 (AVS)). 
Syftet med denna grönbok är att väcka en bred debatt i gemenskapen och i AVS-länderna 
samt mellan alla andra berörda parter om de alternativ som kommer att stå till buds i 
början av nästa århundrade. Grönboken ger i sig bara en översikt över de olika 
alternativen utan att på detta stadium förplikta EG att välja en bestämd lösning. 
Kommissionen måste dock med hänsyn till de resultat som debatten leder till fastställa 
vilka alternativ som skall undersökas senare i år när den skall förelägga rådet ett förslag 
om förhandlingsdirektiv med AVS-länderna. 
På handelsområdet innehåller grönboken följande tre grundläggande alternativ för 
framtiden: 
• Ett ömsesidigt handelsavtal eller flera ömsesidiga avtal i överensstämmelse med 
GATT/WTO-reglerna. 
• Fortsatt förmånsbehandling enbart för AVS-länderna 
• Upprätthållande av nuvarande handelsordning med vissa förbättringar. 
Vart och ett av dessa grundläggande alternativ kommer att få olika konsekvenser för den 
framtida behandlingen i handelshänseende av AVS-länderna och följaktligen av de minst 
utvecklade länderna, eftersom 41 av de 49 länderna på FN:s lista är AVS-länder. I 
grönboken nämns även möjligheten att göra behandlingen i handelshänseende av alla 
minst utvecklade länder enhetlig genom att inbegripa de nio minst utvecklade länderna 
som inte är AVS-länder i det framtida handelsavtalet. 
* * * 
2 RESULTATEN AV MINISTERKONFERENSEN 1 SINGAPORE OCH 
EUROPEISKA UNIONENS ROLL 
2.1. WTO:S HANDLINGSPLAN 
1 ministerförklaringen frän Singapore definieras klart att ett viktigt mål är de minst 
utvecklade ländernas integration i den multilaterala handelsmiljö som Utuguayrundans 
10 
förhandlingar har resulterat i. För att uppnå detta mål har WTO:s medlemmar antagit en 
omfattande och integrerad WTO-handlingsplan för de minst utvecklade länderna. WTO-
medlemmarna medger att trots att orsakerna till de minst utvecklade ländernas 
marginalisering kan vara att deras ekonomiska strukturer är oförmögna att producera och 
exportera, kan industri- och utvecklingsländernas politik bidra till att hjälpa de fattigaste 
länderna att utnyttja de handelsmöjligheter som erbjuds och uppmuntra till investeringar. 
WTO:s handlingsplan omfattar åtgärder och lösningar som inte bara syftar till att 
förbättra de minst utvecklade ländernas handelsresultat utan också till en förbättrad 
integration och ett större deltagande i det multilaterala handelssystemet. Den utgör därför 
det konkreta genomförandet av beslutet om åtgärder till förmån för de minst utvecklade 
länderna i form av en övergripande strategi med åtgärder som måste vidtas i ett 
multilateralt sammanhang i de olika WTO-organen och WTO-kommittéerna. 
I WTO:s handlingsplan behandlas dessutom området för uppbyggnad av mänsklig och 
institutionell kapacitet vilket understryker behovet av samarbete mellan WTO-
sekretariatet och andra internationella institutioner på området för tekniskt bistånd. 
I WTO:s handlingsplan presenteras slutligen flera alternativ avseende förbättrat 
marknadstillträde som WTO-medlemmarna kan överväga för att vidta åtgärder pä 
autonom grundval. Bestämmelserna om marknadstillträde i WTO:s handlingsplan 
innehåller således förslag om frivilliga bidrag. 
På området för marknadstillträde införs i WTO:s handlingsplan följande två kvalitativa 
aspekter som bör beaktas: 
* En multilateral strategi: 
WTO:s handlingsplan utgör redan i sig ett ramverk för multilateral samordning av 
självständiga åtgärder som vidtas av WTO-medlemmar och det nämns att det bör tas mer 
hänsyn till ytterligare multilaterala åtgärder och samordning i denna strävan. Dessutom 
innehåller också del IV förslag om att enskilda medlemmar kan undersöka möjligheten 
att binda en multilateral förmånsordning som skall tillämpas enbart på de minst 
utvecklade länderna. 
* Delad börda: 
Enligt handlingsplanen bör inte bara industriländerna utan även utvecklingsländerna 
undersöka möjligheten att låta de minst utvecklade länderna omfattas av 
handelsförmåner. Det fastställs inte något mål i planen avseende omfattningen av dessa 
förmåner, men det förutses möjligheter till undantag. 
2.2. MÖJLIGHETER ATT YTTERLIGARE FÖRBÄTTRA 
MARKNADS TILLTRÄDET; UTMANINGAR FÖR EUROPEISKA 
GEMENSKAPEN 
Om de minst utvecklade länderna skall bredda sin export och minska beroendet av 
export av råvaror måste de internationella handelsförhållandena vara sådana att de 
främjer denna process. 
De olika alternativen i handlingsplanen avseende marknadstillträde utgör en grundval på 
vilken Europeiska gemenskapen och andra WTO-medlemmar kan bygga upp en 
11 
multilateral strategi för att uppnå de mål som beskrivs i rådets förklaring om de minst 
utvecklade länderna. 
För att ha bästa möjliga förutsättningar för att säkerställa en öppning av marknaderna i 
andra industriländer och i mer utvecklade utvecklingsländer för de minst utvecklade 
ländernas export bör Europeiska gemenskapen själv vidta ytterligare åtgärder mot en 
liberalisering av handeln. 
a) De industriländer och utvecklingsländer som är medlemmar bör på autonom 
grundval undersöka möjligheterna att låta de minst utvecklade ländernas 
export omfattas av tullfritt förmånstillträde. 1 båda fallen hör undantag kunna 
beviljas. 
Tullfritt förmånstillträde: 
Fastställande av tullfritt tillträde för all import från de minst utvecklade länderna får 
inte samma ekonomiska och rättsliga konsekvenser för industri- och 
jordbruksprodukter oavsett om det rör sig om de minst utvecklade länder som är 
AVS-länder eller de minst utvecklade länder som inte är AVS-länder. 
Vad gäller industriprodukter innebär tullfritt tillträde att de minst utvecklade länder 
som inte är AVS-länder kommer att omfattas av samma villkor som AVS-länderna 
och att det kommer att gälla handel för 7 miljoner ecu enligt statistiken från 1994. 
Vad gäller jordbruksprodukter innebär tullfritt tillträde att alla de minst utvecklade 
ländernas förmåner ytterligare förbättras utöver vad som fastställs i 
Lomékonventionen eller i Allmänna preferenssystemet. 
Bortsett från de tidigare nämnda risker som en ytterligare liberalisering av 
jordbruksprodukter innebär och behovet av undantag finns det ytterligare problem 
som hänger ihop med Lomékonventionens avtalsmässiga karaktär. 
I motsats till vad som gäller för Allmänna preferenssystemet fastställs de 
handelsförmåner som beviljas AVS-länder i Lomékonventionen, vilket är ett 
kontraktsmässigt avtal mellan de parter som här undertecknat det. En av dess 
grundläggande principer på handelsområdet är klausulen om icke-diskriminering 
mellan AVS-länder enligt artikel 174.2 b i konventionen ("...skall gemenskapen inte 
diskriminera mellan AVS-länderna på handelns område."). Så länge den nuvarande 
Lomékonventionen är i kraft är det rättsligt omöjligt för gemenskapen att utvidga 
handelsförmånernas räckvidd till att omfatta de minst utvecklade länder som är 
AVS-länder, utan att samtidigt utvidga dem till de andra 29 AVS-länderna, vilket 
skulle gå långt utöver de EG-åtgärder som avses i det här dokumentet. 
Som nämnts tidigare upphör den nuvarande Lomékonventionen att gälla i februari 
2000. Tills dess skulle EG kunna utvidga de handelslormäner som beviljas AVS-
länderna till att även gälla de minst utvecklade länder som inte är AVS-länder. Delta 
skulle förutsätta kvoter och tidsperioder för import av vissa känsliga 
jordbruksprodukter som omfattas av förmånstillträde inom gränserna för vissa 
kvoter och tidsperioder i Lomékonventionens handelsordning. 
Dessa medgivanden avseende känsliga jordbruksprodukter som beviljas enligt 
Lomékonventionens särskilda protokoll och Lomékvoter (socker, bananer, ris, rom, 
12 
ox- och kalvkött) och som bara tillämpas på några få AVS-länder bör inte utvidgas 
till att omfatta de minst utvecklade länder som inte är AVS-länder. 
Ursprungsregler 
Ett förbättrat marknadstillträde innebär inte bara att nolltullsatser tillämpas och att 
kvantitativa begränsningar upphävs utan även ökade möjligheter för de minst 
utvecklade länderna att utnyttja dessa mer liberala villkor. 
Ett område på vilket Europeiska gemenskapen skulle kunna göra stora framsteg rör 
ursprungsreglerna vilka, som tidigare nämnts, begränsar möjligheten för de minst 
utvecklade länderna som inte är AVS-länder att utnyttja förmånerna enligt Allmänna 
preferenssystemet. Ytterligare förbättringar på ursprungsreglernas område bör dock 
genomföras så att det säkerställs att de bidrar till att uppnå det rätta målet, nämligen 
utveckling av befintlig industriell infrastruktur och tillkomst av nya industrier i 
mottagarländerna. I syfte att undvika risken att andra länder försöker dra oskälig 
nytta av ytterligare medgivanden bör lämpliga administrativa åtgärder (dvs. 
bilaterala textilövervakningsavtal med länder som inte är medlemmar i WTO eller 
administrativa arrangemang för textilhandeln samt en förstärkning av mekanismerna 
för tullsamarbetet) övervägas som användbara eller nödvändiga åtföljande åtgärder. 
En lösning skulle kunna vara att inrätta regional kumulering (som till exempel för 
ASEAN och möjligtvis för SAARC6). Detta ingår redan i det ramverk för undantag 
som kommissionen kommer att föreslå Tullkodcxkommittén. Dessutom kommer 
detta att påskynda processen med regional integration mellan de minst utvecklade 
länderna och industriländerna, vilket är ett av målen för gemenskapen 
biståndspolitik. 
Deltagande av andra WTO-medlemmar 
Som nämnts i handlingsplanen skulle både industri- och utvecklingsländer kunna 
bidra till förbättrat marknadstillträde för de minst utvecklade länderna. 
Utvecklingsländer och minst utvecklade länder beviljar nämligen ömsesidigt 
varandra förmåner i samband med regional integration. 
Utvecklingsländer, särskilt de mest utvecklade av dem7, bör medverka i förhållande 
till sin utvecklingsnivå. Undantagen i deras preferenssystem skulle till exempel 
kunna vara mer omfattande än för industriländerna. Detta skulle kunna minska en 
eventuell konflikt mellan autonoma förmåner och regional integration, eftersom 
täckningen av produkter kommer att bli större i det senare fallet. Fastställande av 
autonoma förmånssystem skulle till och med motivera en anslutning (ill ett 
frihandelsomräde, vilket skulle möjliggöra för de anslutande parterna att uppnå en 
större liberalisering än inom ramen för ett preferenssystem. 
(' ASKAN: Sammanslutningen av sycloslasiatiska stater 
SAARC: Sydostasiatiska sammanslutningen för regionalt samarbete 
7 Till exempel länder som förtecknas i bilaga VII till förordningarna om Allmänna prcfcrcnssyslcmct. 
13 
b) Medlemmarna i WTO bör sträva efter att i möjligaste mån använda de 
relevanta bestämmelser i avtalet om handel med textil och konfektion for att 
öka de minst utvecklade ländernas möjligheter till marknadstillträde. 
Europeiska gemenskapen tillämpar inte några kvantitativa begränsningar på 
textilprodukter med ursprung i de minst utvecklade länderna. Inom ramen för avtalet 
om handel med textil och konfektion har Europeiska gemenskapen bara ett bilateralt 
avtal, nämligen med Bangladesh, vilket avser ett kontrollsystem. 
Dessutom omfattas de minst utvecklade länderna av tullförmåner för samtliga 
textilprodukter inom ramen för Lomékonventionen och enligt Allmänna 
preferenssystemet. 
Precis som i fallet med import av tillverkade varor har EG:s liberala handelsordning 
avseende import av textil- och konfektionsprodukter från de minst utvecklade 
länderna varit till stor nytta. Både uttryckt i absolut värde och i andel av den totala 
importen i sektorn, är EG den viktigaste Quad-marknaden för de minst utvecklade 
länderna. 
Europeiska gemenskapen kan fullt lagligt fastställa som ett mål i det multilaterala 
sammanhanget att de andra industriländer som fortsätter att tillämpa bilaterala 
textilavtal med kvantitativa restriktioner vidtar liberaliseringsåtgärder. Samtidigt kan 
Europeiska gemenskapen göra förbättringar av de system för förmänsbehandling 
som tillämpas av andra WTO-medlemmar genom att utvidga dem till att täcka även 
textilprodukter. 
Avskaffandet av kvantitativa restriktioner för textilprodukter med ursprung i de 
minst utvecklade länderna kan dock ge upphov till reaktioner från textilexporterande 
utvecklingsländer på vilka kvantitativa restriktioner fortsätter att tillämpas. Dessa 
länder kan hävda att upprätthållandet av kvoter för deras textilprodukter innebär ett 
tak för deras marknadsandel och på konstgjord väg skapar en marknadsandel för de 
minst utvecklade ländernas produkter för vilka kvoterna avskaffats. 
c) När så fastställs i WTO-avtalen kan medlemmarna fatta beslut om att ensidigt 
och på autonom grundval utvidga vissa förmåner till leverantörer i de minst 
utvecklade länderna. 
Europeiska gemenskapen skulle i fallet med avtalet om offentlig upphandling kunna 
undersöka om fördelarna med ett öppnande av marknaden skulle kunna utvidgas till 
leverantörer i de minst utvecklade länderna oberoende av om de är parter i avtalet 
eller inte. Denna utvidgning borde genas pä autonom grundval och inte vata rättsligt 
bindande. Den skulle kunna vara en bilateral eller multilateral åtgärd beroende pä de 
andra Wl O-medlemmarnas samtycke. 
d) Del IV, punkt 17. i WTO:s handlingsplan: 
Enskilda medlemmar kan undersöka möjligheterna att binda de förmånliga 
tullsatserna i WTO:s allmänna preferenssvstem vilka skulle tillämpas enbart 
på de minst utvecklade länderna. 
- Att binda de förmånliga tullsatserna skulle införa ett inslag av stabilitet och 
förutsägbarhet för de minst utvecklade ländernas export vilket skulle uppmuntra 
14 
till investeringar och möjliggöra planering på lång sikt. Å andra sidan skulle det 
innebära mindre flexibilitet för givarîandet. I själva verket skulle tullförmåner 
inte beviljas på en autonom grundval utan utgöra en bindande förpliktelse. I ett 
bundet förmånssystem kan varken listan över produkter, tullsatser eller mottagare 
ändras8. 
- Bundna förmåner skulle därför genom sin stabilitet bidra till 
utvecklingsprocessen men de skulle å andra sidan inte möjliggöra för givarlandet 
att använda dem i utvecklingspolitiska syften. 
- Införandet av ett WTO-preferenssystem skulle vara meningsfullt enbart om alla 
medlemmar som inte är minst utvecklade länder gjorde en sådan förpliktelse. 
Graden av förpliktelser och tidpunkten skulle naturligtvis kunna variera utifrån 
givarens utvecklingsnivå. 
Det finns dock också frågor avseende WTO:s rättsliga grund för ett icke-autonomt 
preferenssystem som skulle vara ett bundet undantag frän mest-gynnad-
nationsbehandling. Allt detta kommer att kräva omfattande politiska åtgärder vilket 
många WTO-medlemmar kommer att motsätta sig till. De andra Quad-länderna har i 
själva verket redan visat sin motvilja till en utveckling mot en ytterligare öppning av 
marknaderna för de minst utvecklade länderna. Vad gäller förslaget om ett bundet 
preferenssystem för marknadstillträde var attityden helt negativ. Om det på 
nuvarande stadium insisteras för mycket på ett bindande system kommer det att 
undergräva de få framsteg som skulle kunna göras för en ytterligare öppning av 
marknaderna på en autonom grundval. 
Slutligen skulle ett bindande preferenssystem som bara tillämpas på de minst 
utvecklade länderna utgöra ett bundet medgivande. Det skulle inte längre utgöra en 
förmån som ett givarland ensidigt beviljat utan en del av en allmän balans mellan 
rättigheter och skyldigheter för samtliga medlemmar i WTO. 
Av alla dessa orsaker skulle tanken med ett bindande preferenssystem vara den bästa 
lösningen under förutsättning att den under nästa förhandlingsrunda betraktas som 
en möjlig del av förhandlingsresultaten. 
III. SLUTSATSER/FÖRSLAG 
Europeiska gemenskapen prioriterar frågan om de minst utvecklade länderna och har 
satt upp som mål att bidra till deras integration i den internationella handeln och det 
internationella handelssystemet. Inom det multilaterala ramverket har Europeiska 
gemenskapen stött WTO:s globala handlingsplan samt anordnandet av ett 
högnivåmöte för samordning av det tekniska biståndet i syfte alt hjälpa de minst 
utvecklade länderna att utnyttja de möjligheter som en liberalisering av handeln 
innebär. 
Tör Europa är handels- och utvccklingsaspckterna nära förbundna och denna 
förbindelse avspeglas i den politik som förs gentemot de fattigaste länderna. Varje 
initiativ eller omfördelning av de förmåner som beviljats de minst utvecklade 
s Vilket är fallet idag för till exempel Myanmar för vars vidkommande allmänna förmåner kommer att dras 
tillbaka på grund av kränkningar av de internationella konventionerna om förbud mot slavarbete. 
15 
länderna måste därför överensstämma med den allmänna utvecklingen av den 
europeiska utvecklingspolitiken. I samband med varje initiativ till förmån för de 
minst utvecklade länderna måste man beakta det faktum att Lomékonventionen som 
omfattar inte bara minst utvecklade länder utan även andra utvecklingsländer upphör 
att gälla år 2000. 
Mot bakgrund av analysen i detta meddelande förefaller den handelsordning som 
redan tillämpas av Europeiska gemenskapen ganska generös, men det finns 
fortfarande utrymme för ytterligare liberalisering. Dessa möjligheter berör 
begränsade mängder av den befintliga handeln, men det är svårt att uppskatta den 
effekt som en liberalisering av handeln skulle få för handelsflödena, särskilt som de 
flesta produkter på vilka begränsningar och tullar fortfarande tillämpas är 
jordbruksprodukter. 
Kommissionen föreslår därför att rådet antar en långsiktig strategi uppdelad i flera 
etapper i form av åtgärder som 
- syftar till att ge samtliga minst utvecklade länder samma förmänsbehandling och 
lika möjligheter på gemenskapens marknad, 
- bygger på en självständig grundval men som skall samordnas och utnyttjas i ett 
multilateralt sammanhang, 
- utnyttjar de möjligheter som redan finns i gemenskapens instrument för 
handelspolitiken avseende förmånshandel. 
På kort sikt bör Europeiska gemenskapen presentera autonoma initiativ i handels-
och utvecklingskommittén på följande områden: 
- Harmonisering av Europeiska gemenskapens handelspolitik avseende 
förmånshandel med de minst utvecklade länderna. Detta kan genomföras pä kort 
sikt genom att det handelssystem som gäller för de minst utvecklade länderna 
anpassas till samma nivå som Lomékonventionens tullförmåner med vissa 
undantag för känsliga produkter, särskilt jordbruksprodukter som omfattas av 
Lomékvoter och Loméprotokoll. 
- Vad gäller ursprungsregler skulle gemenskapen kunna främja tillämpning av 
befintliga möjligheter avseende regional kumulering till förmån för de minst 
utvecklade länderna och reagera positivt på de undantag som vissa minst 
utvecklade länder ansöker om medan ett särskilt meddelande till rådet inom den 
närmaste framtiden bland annat skulle kunna bidra till ett förtydligande av 
villkoren för att i praktiken få använda förmånerna. 
Pä grundval av dessa initiativ bör Europeiska gemenskapen uppmana de andra 
WTO-medlemmarna, inbegripet de mest utvecklade utvecklingsländerna, att göra 
ytterligare förbättringar pä grundval av WTO:s handlingsplan sä att marknaderna 
ytterligare öppnas. 
Slutligen vore det bäst att överväga tanken med ett bindande förmånssystem inom 
ramen för nästa förhandlingsrunda som en möjlig del av det slutliga avtalet. 
16 
BILAGA I 
Förteckning över minst utvecklade utvecklingsländer 
Sudan 
Mauretanien 
Mali 
Burkina Faso 
Niger 
Tchad 
Republiken Kap Verde 
Gambia 
Guinea-Bissau 
Guinea 
Sierra Leone 
Liberia 
Togo 
Benin 
Centralafrikanska republiken 
Ekvatorialguinea 
Säo Tomé och Principe 
Zaire 
Rwanda 
Burundi 
Etiopien 
Eritrea 
Djibouti 
Somalia 
Uganda Tanzania 
Moçambique 
Madagaskar 
Comorerna 
Zambia 
Malawi 
Botswana 
Lesotho 
Haiti 
Yemen 
Afghanistan 
Bangladesh 
Maldiverna 
Nepal 
Bhutan 
Myanmar (Burma) 
Laos 
Kambodja 
Salomonöarna 
Tuvalu 
Kiribati 
Vanuatu 
Tonga 
Västsamoa 
Angola 
/H 
BILAGA II 
FN:s definition av minst utvecklade länder 
Stater kan tilldelas en ställning som minst utvecklat land av Förenta nationernas 
generalförsamling på rekommendation av kommitteen för utvecklingsplanering genom 
ekonomiska och sociala rådet (ECOSOC). 
Både förteckningen över de minst utvecklade länderna och kriterierna ses vart tredje år - nästa 
översyn kommer att ske under 1997. 
Kriterierna är följande: 
1) BNP per capita. 
2) Utvidgat livskvalitetsindex (APOLI) som omfattar fyra indikatorer: 
Medellivslängd, kaloritillgäng per capita, sammanlagd inskrivning i grund- och gymnasieskola 
samt läskunnighet bland vuxna. 
3) Ekonomiskt fördelningsindex omfattande: 
Tillverkningens andel av BNP, andelen anställda inom industrin, elkonsumtion per capita och 
exportkoncentrationen. 
FN:s förteckning över minst utvecklade länder 
Afghanistan Guinea-Bissau 
Angola Haiti 
Bangladesh Kambodja 
Benin Kap Verde 
Bhutan Kiribati 
Burkina Faso Lesotho 
Burundi Liberia 
Centralafrikanska republiken Madagaskar 
Comorerna Malawi 
Demokratiska folkrepubliken Laos Maldiverna 
Djibouti Mali 
Hkvalorialguinea Mauretanien 
Eritrea Mocambique 
Etiopien Myanmar 
Gambia Nepal 
Guinea Niger Rwanda 
Salomonöarna 
Samoa 
Säo Torne och Principe 
Sierra Leone 
Somalia 
Sudan 
Tanzania 
Tchad 
Togo 
Tuvalu 
Uganda 
Vanuatu 
Yeme 
Zaire 
it 
BILAGA in 
EG:s import från de minst utvecklade länder som inte är AVS-länder1 och som inte omfattas av förmånsbehandlina, 1994 (i (i tusen ecu) 
D^p^P^-ATOLLSATS;- »*• TUmSjmc * ^pgråtegande av tuîlsats 
41061900 Läder av get och killing, andra slag 
41061200 Läder av get och killing, pâ annat sätt 
förgarvade hudar och skinn 
41051990 Läder av får och lamm, andra slag, 
spaltade 
41051910 Läder av får och lamm, andra slag, inte 
spaltade 
07032000 Vitlök 
41061190 Läder av get och killing, vegetabiliskt 
förgarvade hudar och skinn, andra slag 
41051210 Läder av får och lamm, på annat sätt 
förgarvade hudar och skinn, inte spaltade ,1996 
§111 
4 237 
2 039 
485 
226 
118 
58 
39 2,4 
2.4 
2,2 
2,2 
11,6 
2,4 
2,2 tajTundaai2 
10.8 9,6 
2 
1 Yemen, Afghanistan, Bangladesh, Maldivema, Nepal, Bhutan, Myanmar, Laos, Kambodja 
2 Industriprodukter: 1 januari 1999 
Jordbruksprodukter: 1 juli 2000 (om inget annat anges). 
!5^ 
VARUSLAG 
41041091 
10063025 
10063044 
02013000 Läder, endast garvat 
Helt eller delvis slipat ris 
Helt eller delvis slipat ris 
Benfritt kött 
41072910 Läder, andra hudar och skinn 
17039000 Melass, andra slag 
10063094 Helt eller delvis slipat ris 
10063063 Helt eller delvis slipat ris 
10063092 Helt eller delvis slipat ris 35 
25 
14 
10 
9 
8 
7 
5 
4 TULLSATS c 
1996 
6,7 
611 ecu / ton 
611 ecu /ton 
18.8 + 445.6 
ecu/100 Kg ecu/100 Kg/ 
netto Slutligt åtagande av tullsats 
. ',r iJt inomrc 
i-^sT%"tJiöguayrui 
6.5 
416 ecu/ton 
416 ecu/ton 
16,4 + 388,7 12,8 + 303,4 ecu / 100 Kg 533 ecu / ton 
533 ecu / ton 
2,5 
43 ecu/ 100 
Kg 
611 ecu /ton 
611 ecu /ton 
611 ecu /ton 0,4 ecu / 100 
Kg / netto 
533 ecu / ton 
533 ecu / ton 
533 ecu / ton 0.35 ecu/100 Kg 
416 ecu / ton 
416 ecu /ton 
416 ecu / ton 
SAMMANLAGT, utan förmånsbehandling 7 320 
SAMMANLAGD IMPORT 1 624 477 
3 Industriprodukter: 1 januari 2000 
Jordbruksprodukter: 1 juli 2000 (om inget annat anges). 
SAMMANLAGD IMPORT FRÅN MINST UTVECKLADE LÄNDER TILL QUAD-LÄNDERNA 
Europeiska gemenskapen (15) 
Värde (tusen ecu) Andel (%) USA 
1989 
1990 
1991 
1992 
1993 
1994 
1995 7833161 
7552554 
6509104 
6418896 
5682344 
6373539 
7199627 1,8028 
1,6986 
1,3753 
1,3787 
1,1946 
1,2232 
1,3217 1989 
1990 
1991 
1992 
1993 
1994 
1995 Värde (tusen ecu) Andel(%) 
3924983 
3614505 
3195236 
3429351 
3771629 
3893464 
3807810 0,8771 
0,8894 
0,7780 
0,8043 
0,7322 
0,6722 
0,6461 
JAPAN 
1989 
1990 
1991 
1992 
1993 
1994 
1995 Värde (tusen ecu) Andel(%) 
1326159 
981687 
992215 
909998 
1111100 
1057997 
1207520 0,6930 
0,5324 
0,5194 
0,5069 
0,5406 
0,4581 
0,4699 KANADA 
1989 
1990 
1991 
1992 
1993 
1994 
1995 Värde (tusen ecu) Andel(%) 
215209 
160619 
196469 
155182 
130472 
145303 
171995 0,2080 
0,1756 
0.2062 
0.1643 
0,1163 
0,1166 
0,1369 
Källa: EUROSTAT (COMTRADE) 
Märk: Andel i procent av sammanlagd import 
EU 15: 1995 EUROSTAT (COMEXT) 
^ 
IMPORT AV TILLVERKADE VAROR FRÅN MINST UTVECKLADE LÄNDER 
Europeiska gemenskapen (15) 
Värde (tusen ecu) Andel(%) 
1989 
1990 
1991 
1992 
1993 
1994 
1995 
JAPAN 
1989 
1990 
1991 
1992 
1993 
1994 
1995 2216127 
2058076 
2035229 
2459246 
2690863 
2979195 
3427255 0,8477 
0,7586 
0,6809 
0,8181 
0,8500 
0,8538 
0,9394 
Värde (tusen ecu) Andel(%) 
36090 
43251 
42501 
41999 
43748 
55253 
61514 0,0449 
0,0550 
0,0509 
0,0529 
0,0459 
0,0484 
0,0451 USA 
1989 
1990 
1991 
1992 
1993 
1994 
1995 
KANADA 
1989 
1990 
1991 
1992 
1993 
1994 
1995 Värde (tusen ecu) Andel(%) 
958971 
884882 
821180 
954470 
1119112 
1222489 
1349103 0,2878 
0,2995 
0,2674 
0,2949 
0,2812 
0,2690 
0,2900 
Värde (tusen ecu) Andel(%) 
33259 
42108 
37900 
42464 
51036 
59435 
72430 0,0394 
0,0575 
0,0490 
0,0550 
0,0554 
0,0574 
0,0696 
Källa: EUROSTAT 
Märk: Andel i procent av sammanlagd import i sektorn 
Tillverkade varor: SITC-nummer 5+6-68+7+8 
EU 15: 1995 EUROSTAT (COMEXT) 
ÎI 
IMPORT AV TEXTIL OCH KONFEKTION FRÅN MINST UTVECKLADE LÄNDER 
Europeiska gemenskapen (15) 
Värde (tusen ecu) Andel(%) 
1989 
1990 
1991 
1992 
1993 
1994 
1995 
JAPAN 
1989 
1990 
1991 
1992 
1993 
1994 
1995 438971 
546437 
811747 
899235 
1157041 
1299428 
1492743 1,4784 
1,6513 
2,0837 
2,2591 
2,6996 
2,8477 
3,3865 
Värde (tusen ecu) Andel(%) 
13666 
14528 
13949 
17577 
16069 
17686 
20704 0,1130 
0,1441 
0,1260 
0,1485 
0,1139 
0,1030 
0,1094 USA 
1989 
1990 
1991 
1992 
1993 
1994 
1995 
KANADA 
1989 
1990 
1991 
1992 
1993 
1994 
1995 Värde (tusen ecu) Andel(%) 
627957 
649156 
645131 
807717 
978702 
1085350 
1164889 2,1325 
2,4524 
2,2824 
2,5470 
2,5778 
2,6729 
2,9410 
Värde (tusen ecu) Andel(%) 
21373 
31024 
28346 
35463 
43200 
51204 
63091 0,5189 
0,8382 
0,7583 
0,9312 
0,9682 
1,1207 
1,4000 
Källa: EUROSTAT 
Märk: Andel i procent av sammanlagd import i sektorn 
Textil och konfektion: SITC-nummer 65+84 
1995 ars statistik gällande EU (15 länder) och Japan är inte tillgänglig 
EU 15: 1995 EUROSTAT (COMEXT) 
°ll 
SAMMANLAGD IMPORT AV JORDBRUKSPRODUKTER FRÅN MINST UTVECKLADE LÄNDER 
TILL QUAD-LÄNDER 
Europeiska gemenskapen (15) USA 
Värde (tusen ecu) Andel(%) Värde (tusen ecu) Andel(%) 
1989 
1990 
1991 
1992 
1993 
1995 
1994 2316272 
1938796 
1685524 
1560369 
1557512 
2027531 
2762421 3,9840 
3,5026 
2,9719 
2,7881 
2,8308 
3,1549 
4,3018 1989 
1990 
1991 
1992 
1993 
1994 
1995 415342 
285059 
261501 
236171 
260658 
336454 
262060 1,3094 
1,0054 
0,8987 
0,7899 
0,7421 
0,8877 
0,7170 
JAPAN KANADA 
Värde (tusen ecu) Andel(%) Värde (tusen ecu) Andel(%) 
1989 
1990 
1991 
1992 
1993 
1994 
1995 639325 
424167 
431211 
434148 
523323 
607642 
629270 1,4352 
1,1207 
1,0568 
1,0526 
1,0662 
1,1047 
1,1535 1989 
1990 
1991 
1992 
1993 
1994 
1995 41767 
28256 
28258 
22578 
26311 
26625 
31213 0,5813 
0,4264 
0,4020 
0,3261 
0,3232 
0,3046 
0,3686 
Källa: EUROSTAT 
Märk: Andel i procent av sammanlagd import i sektorn 
Jordbruk: SITC-nummer 0+1+21+22+231+24+261+ till 265+268+29+4 
EU 15: 1995 EUROSTAT (COMEXT) 
24 
BILAGA V 
Liberalisering av handeln med jordbruksprodukter med de minst utvecklade 
länderna: fastställande av undantag 
Svårigheter med att fastställa undantag 
Det Törsta problemet är att det inte gar att avgöra den exakta nuvarande ni vän och 
räckvidden av skyddet lör EG:s import av jordbruksprodukter. GD VI har talat om cirka 
5000 tullnummer som skulle omfattas av någon form av skydd. För mänga av dessa 
nummer är handeln liten eller obefintlig vilket inte behöver innebära att de minst 
utvecklade länderna med tiden inte kan ändra sin produktionsstruktur vilket skulle kunna 
åstadkommas av en viss liberalisering. 
Ett bra exempel på detta är maniok. Brasilien, som aldrig har varit någon stor exportör, 
förhandlade under Kennedyrundan till sig en tull nedsättning för denna produkt. EG-
företag försökte att dra maximal nytta av medgivandet genom att utnyttja andra 
produktionscentrer. 
Blicken riktades mot Thailand och genom rätt typ av investeringar, bland annat i 
infrastruktur inbegripet hamnanläggningar, blev landet snabbt en av de större 
exportörerna till EG. Som ett resultat av den snabba ökningen av EG:s import i slutet av 
70-talet blev det nödvändigt att förhandla fram ett självbegränsningsavtal med Thai lands 
regering. 
Detta visar svårigheterna med att uppskatta enskilda produkters potential, eftersom 
införandet av nya odlingar kan ändra exportmönstret. Detta är ett argument för lämpliga 
skyddsåtgärder för att skydda enskilda sektorer på marknaden snarare än ett argument 
mot liberalisering med motiveringen att våra marknader kan bli överfyllda. Det är 
uppenbart att de minst utvecklade länderna inte har kapacitet att snabbt öka sin andel av 
den totala jordbruksimporten. 
Identifiering av eventuella produkter som kan innebära problem 
Varje försök att identifiera produkter som skall omfattas av en lista med undantag måste 
ta hänsyn till de minst utvecklade ländernas produktionspotential och 
marknadsförhållandena i Europa. Vad gäller den första punkten finns mycket lite 
information tillgänglig. De uppgifter som ligger till grund för denna rapport har hämtats 
ur UNCTAD:s årsrapport om råvaror som är den källa som vanligtvis konsulteras för 
denna typ av information. Men även här är uppgifterna ofullständiga vilket innebär att 
analysen är långt ifrån uttömmande (15 sektorer täcks för vilka det finns uppgifter om 
konsumtion eller produktion). Den ger dock en allmän indikation om de produktområden 
som bör undersökas ytterligare. 
Analysen grundar sig på en jämförelse mellan de minst utvecklade ländernas totala 
konsumtion, produktion och export (till hela världen) och EG:s totala konsumtion, 
produktion och import (från hela världen). 
2 V 
Det är uppenbart att analysen kommer att vara ganska enkel men den kommer att ge en 
allmän indikation på sektorer där det kan tänkas uppstå problem. 
Det kommer knappast att uppstå problem i de åtta sektorer där det inte finns eller 
praktiskt taget inte finns någon produktion i EG, eftersom skyddsnivån i dessa sektorer 
redan är mycket låg: kaffe, kakaobönor, te, peppar, jordnötter, palmkärnor, palmolja och 
kopra. 
För tre av de övriga sektorerna finns både uppgifter om konsumtion och produktion 
tillgängliga: 
Nötkött: Trots att EG är nettoexportör är importen förhållandevis hög och motsvarar 20% 
av EG:s totala produktion. De minst utvecklade ländernas totala produktion motsvarar 
ungefär en fjärdedel av EG:s totala konsumtion och vid första ögonkastet antyder detta en 
viss möjlighet för de minst utvecklade länderna att öka sin export. Trots det faktum att de 
minst utvecklade ländernas konsumtion är 28 % högre än produktionen skulle en ökning 
av produktionen kunna leda till ökad export till EG. Detta skulle vara fallet om de minst 
utvecklade länderna kunde exportera det bästa köttet och behålla resten av sin 
produktion. Detta skulle göra det möjligt för dem att importera billigare kött från andra 
länder för att täcka den inhemska efterfrågan. 
Bananer: EG är en stor importör och EG:s produktion är drygt 10 % högre än EG:s 
konsumtion. De minst utvecklade länderna konsumerar själva allt de producerar och 
exporterar för närvarande mycket lite. En liberalisering av sektorn skulle kunna leda till 
en ökad handel med EG. 
Socker: De minst utvecklade ländernas konsumtion av socker är betydligt större än deras 
produktion. Detta innebär alt exporlpotentialen är mindre än för nötkött även om EG 
importerar stora mängder av socker. 
För de resterande fem produkterna finns inga uppgifter om konsumtion tillgängliga och 
analysen kommer därför att bli ännu mer otillförlitlig. 
Vete: EG:s veteimport motsvarar mindre än 5 % av EG:s produktion vilket, i 
kombination med en mycket begränsad produktion av vete i de minst utvecklade 
länderna, tyder på mycket små eller nästan inga möjligheter att öka exporten till EG. 
Ris: EG är också en stor importör av ris och de minst utvecklade länderna producerar 
mycket mer ris än EG. Det finns stora möjligheter för ökad export. 
Växtfröolja och växtolja: EG är än en gäng en stor importör men har även en omfattande 
egen produktion. De minst utvecklade länderna producerar hälften sä mycket som EG 
och den nuvaiande importen är mycket begränsad. Eftersom det inte finns några uppgifter 
om konsumtionen i de minst utvecklade länderna är det svårt att ge en klar bild, men de 
minst utvecklade länderna kan ha möjlighet att öka exporten till EG i direkt konkurrens 
med EG-producenlerna. Växtfröolja importeras redan tullfritt vilket inte är fallet för 
växtolja. Det är därför nödvändig! att göra en noggrannare undersökning av denna sektor 
även om det bör noteras att EG:s industri under Uruguayrundan förordade ett ömsesidigt 
avskaffande av tullarna för växtolja vilket slutligen avvisades av USA. 
Sojabönor: Liknande analys som för växtfröolja. Handeln med sojabönor och sojamjöl 
som utvunnits ur bönor, är dock redan tullfri. 
76 
Slutsatser 
Tre av de fyra produkter som betraktas som känsliga behandlas i analysen ovan. Av de tre 
produkterna har ris och bananer en klar exportpotential. Om detta även gäller för nötkött 
är mer oklart. Dess klassificering som en potentiell riskprodukt, precis som bananer (och 
maniok som inte behandlas här), hänger mer samman med politiska betänkligheter 
avseende produkten än ekonomiska överväganden. Analysen tyder också på att växtolja, 
precis som socker, kan komma att omfattas av en lista över undantag även om en djupare 
analys är nödvändig innan ett slutligt beslut fattas. 
Föreliggande slutsatser är både partiella och allmänna. De anger dock vilka sektorer som 
det kan bli nödvändigt alt föra upp pä listan över undantagna produkter. Bara en lämplig 
skyddsmekanism kan ge ett effektivt skydd mot oförutsedda importökningar till följd av 
förändringar av de minst utvecklade ländernas produktionskapacitet. Om de minst 
utvecklade länderna beviljas preferenser på en autonom grundval kommer en sådan 
mekanism att ingå i preferenspaketct. 
o 
ANNEXV 
Handelspotenta1 - -st utvecklade länder (MUL)-EU (statistiken gäller 1993) 
MUL 
Produktion Konsumtior. Export 
(tusen ton) (tusen te- (tusen ton) 
VARA 
Nötkött 1670 2147 3,6 
Vete 4610 9,3 
Ris 57382 212,7 
Bananer ; 5686 i 5693 2,5 
Socker 1638; 2855 147,3 
Kaffe j_ 70112462 säckar 463,3 
i i 
Kakaobönor 54 i 38,7 
i 
Te 1461 55.8 110,3 
! ! 
Peppar 4,4 ! 2,1 
; 
Veg. oljefrön i 2655! 160 milj dollar 
| 
Jordnötter 2978 22,2 
Sojabönor 244 7,4 
Kopra \ 236! 66,3 
Palmkärnor ' 222 15,4 
: 
Palmolja 424 33,2 
Tobak 313 185.6 obearbetad 117,3 
Källa: UNCTAD commodities Yearbook 1995 Produktion 
(tusen ton) 
8000 
80978 
1944 
410 
16614 
0 
0 
0 
0 
5594 
5 
734 
1 EG MUL EG MUL prod. 
Konsumtion Import Kons./prod. Kons./prod. impprod. /EU kons. (i) 
(tusen ton) 
| 
| 
7347 1624,70i 128,56 91,84 20,31 22,73 
17136,7'j 21,16 5,69 
! 
1493,7 76,84 2951,75 
3699 3973,6! 100,12 902,20 969,17; 153,72 
13116 3028,2 ! 174,30 78,95 18,23 12,49 
31699 säckar 2237,6 ingen prod, ingen prod 
868,4 1049,9 i ingen prod, ingen prod. 6,22 
223,1 295 45,07 ingen prod, ingen prod. 65,44 
54,3 J ingen prod, ingen prod. 
8599,2 milj dollar 47,46 
508,6 10172.00 59560,00 
13403,7 1826.12 33,24 
65,7 6570.00 23600,00 
0 34,5 ingen prod, ingen prod. 
i 
i 
0 
396 1735,5 ingen prod, ingen prod. 
702,4 obearbetad 553,2 139.70 
Page 1 
ANNEXV 
(ij Produktionstatistik har såvitt möjligt använts när konsumtionstatistik inte funnits att tillgå. Tom ruta anger att uppgifter saknas. 
Page 2 
ISSN 1024-4506 
KOM(97) 156 slutlig 
DOKUMENT 
SV n 
Katalognummer : CB-CO-97-159-SV-C 
ISBN 92-78-18732-1 
Bvran lor europeiska gemenskapernas olTlciella publikationer 
L-2l)85 Luxemburg