I denna rapport bedöms, i enlighet med artikel 21 i förordningen, tillämpningen av förordningen. Europeiska kommissionen ska även lägga fram en rapport om tillämpningen av förordningen för Europaparlamentet, rådet och Europeiska ekonomiska och sociala kommittén samt, vid behov, eventuella förslag till ändringar. Rapporten skulle ha lagts fram senast den 11 januari 2021, men utbrottet av covid-19-pandemin under första halvåret 2020 medförde påfrestningar utan motstycke för kommissionen, som blev tvungen att hantera brådskande covid-19-relaterade ärenden. Detta har försenat bedömningen och dess offentliggörande.

·till vilka myndigheter en ansökan om att vägra erkännande ska lämnas in.

Kommissionens analys bygger främst på direkt information från medlemsstaterna. Kommissionen hämtade primära uppgifter från den information som medlemsstaterna överlämnade i enlighet med artikel 18.1. I denna information förtecknas de behöriga myndigheterna och de språk som godtas enligt förordningen. Dessutom granskade kommissionen svaren på ett frågeformulär om tillämpningen av förordningen sedan den trädde i kraft. Kommissionen skickade ut detta frågeformulär till de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna i juli 2021, och 19 medlemsstater svarade. Av samtliga medlemsstater bekräftade 16 att deras rättssystem möjliggör skyddsåtgärder i civilrättsliga frågor. Kommissionen samlade in ytterligare information om de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna med hjälp av den europeiska e-juridikportalen.

I praktiken går det till så att den person som erhåller skydd inom ramen för en eller flera nationella skyddsåtgärder (den skyddade personen) skickar in en begäran till myndigheten i den medlemsstat där skyddsåtgärderna meddelats (den utfärdande myndigheten). Om begäran beviljas ska den utfärdande myndigheten i denna medlemsstat (ursprungsmedlemsstaten) utfärda ett intyg. Den utfärdande myndigheten skickar sedan detta intyg till den behöriga myndigheten i en annan medlemsstat (den anmodade medlemsstaten) för att skyddsåtgärderna ska erkännas och verkställas på den anmodade medlemsstatens territorium. Den behöriga myndigheten i den anmodade medlemsstaten får vidta alla åtgärder som finns tillgängliga enligt nationell lagstiftning i ett liknande fall för att fortsätta att skydda den skyddade personen på den anmodade medlemsstatens territorium. Den anmodade medlemsstaten ska ge brottsoffret samma skydd som den skulle ha gett sina egna medborgare i en liknande situation.

·våld i nära relationer, som exempelvis fysiskt våld, trakasserier, sexuella övergrepp, förföljelse, hotelser eller andra former av indirekt tvång.

En skyddad person som vill åberopa en skyddsåtgärd i den anmodade medlemsstaten ska vid behov tillhandahålla de behöriga myndigheterna en översättning av intyget (artikel 4.2 c). Den skyddade personen kan begära att ursprungsmedlemsstaten tillhandahåller denna översättning (artikel 5.3).

3.2.Språk (artiklarna 18.1 b, 16, 4.2 c och 5.3)

Slutligen ska medlemsstaterna, enligt artikel 18.1 a iv) i förordningen, informera kommissionen om till vilka typer av myndigheter en ansökan om att vägra erkännande (och verkställighet) ska lämnas in. Av alla medlemsstater hade 17 uttryckligen utsett domstolar med geografisk behörighet. Å andra sidan angav fyra medlemsstater att de hade utsett andra typer av domstolar, såsom förstainstansdomstolar, domstolar som handlägger ringa brott och appellationsdomstolar.

I två medlemsstater underrättas personen antingen personligen eller genom rekommenderat brev. I en medlemsstat görs detta endast via rekommenderat brev. I en medlemsstat sker underrättelsen skriftligen i de flesta fall (på elektronisk väg eller genom rekommenderat brev). Om den person som är orsak till fara är närvarande vid förhandlingen delges informationen muntligen. I en av medlemsstaterna underrättas personen genom standardbrev. I tre medlemsstater kan polisen i vissa fall underrätta vederbörande personligen.

I tre av medlemsstaterna finns det inga särskilda regler för underrättelse om intyget. Den person som är orsak till fara kan underrättas på olika sätt, t.ex. på elektronisk väg, genom rekommenderat brev, via budtjänst eller personligen.

Medlemsstaterna har inte rapporterat några återkommande problem med att underrätta den person som är orsak till fara.

Enligt förordningen kan den person som är orsak till fara vidta rättsliga åtgärder i den anmodade medlemsstaten. Den person som är orsak till fara kan överklaga justeringen av skyddsåtgärden (artikel 11.5). I vissa fall kan denna person även begära att erkännandet eller verkställigheten av skyddsåtgärden vägras (artikel 13.1).

En medlemsstat tillhandahöll statistik över åtgärder som personer som är orsak till fara hade vidtagit inför förstainstansrätten. Under 2017 inkom sammanlagt 13 begäranden, medan 28 inkom under 2018 och 13 under 2019.

3.4.Utfärdande, handläggning och överlämnande av intyg (artiklarna 4.1 och 5.1)

En skyddad person kan begära att den utfärdande myndigheten i ursprungsmedlemsstaten utfärdar intyget (artikel 5.1) och skickar det till en annan medlemsstats myndigheter för erkännande och verkställighet. Enligt artikel 4.1 i förordningen ska medlemsstaterna erkänna skyddsåtgärder som en annan medlemsstat meddelat utan att något särskilt förfarande behöver användas. Dessa åtgärder ska dessutom vara direkt verkställbara i den anmodade medlemsstaten.

Användandet av det flerspråkiga standardformulär som utfärdas enligt artikel 5 i förordningen, inklusive dess innehåll, har fungerat väl enligt alla de åtta medlemsstater som gav återkoppling i frågan.

Sju av medlemsstaterna har gjort det möjligt att skicka intyg elektroniskt. Dessutom bekräftade fem medlemsstater att intyg om erkännande av skyddsåtgärder i civilrättsliga frågor kan handläggas digitalt. Av dessa medlemsstater hade fyra positiva erfarenheter i detta avseende, och ingen av medlemsstaterna hade negativa erfarenheter. Ingen medlemsstat informerade kommissionen om några problem med att skicka intygen. En medlemsstat noterade dock att separata standardformulär måste fyllas i om fler än en person berörs. I sådana fall tar det längre tid att fylla i formulären.

Ingen medlemsstat har rapporterat några återkommande problem med förfarandet, inte heller när det gäller att hålla tidsfristerna. Slutligen signalerade fyra medlemsstater att de inte har några uppgifter eller praktiska erfarenheter.

3.5.Rättelse eller återkallelse av skyddsåtgärder och intyg (artiklarna 14.1 och 9.1)

En skyddsåtgärd kan skjutas upp, begränsas eller upphävas i ursprungsmedlemsstaten. I sådana fall kan den skyddade personen eller den person som är orsak till fara begära att ett intyg utfärdas för att säkerställa att denna ändring beaktas i den anmodade medlemsstaten (artikel 14.1).

Om ett intyg innehåller ett skrivfel eller om det är uppenbart att intyget beviljades felaktigt kan den skyddade personen eller den person som är orsak till fara begära att intyget rättas eller återkallas. Den utfärdande myndigheten kan även göra detta på eget initiativ (artikel 9.1).

Det flerspråkiga standardformulär som utfärdats enligt artikel 14 i förordningen, inklusive dess innehåll, fungerade väl enligt alla de åtta medlemsstater som gav återkoppling i frågan.

Endast en medlemsstat lämnade information om den genomsnittliga tiden för återkallelsen eller rättelsen och angav att det tog 10–14 dagar. Samtidigt informerade en medlemsstat om att man i ett fall hade behövt rätta intyget på grund av ett räknefel.

I en annan medlemsstats lagstiftning fastställs inte någon tidsfrist för att rätta eller återkalla intyget. I denna medlemsstat prövas frågan under en domstolsförhandling som deltagarna ska underrättas om i förväg. Förfarandets varaktighet kan därför variera beroende på hur länge domstolsförfarandet pågår. Slutligen var det nio medlemsstater som antingen inte lämnade några uppgifter eller angav att de inte hade haft några fall.

3.6.Medvetandehöjande åtgärder och utbildning avseende genomförandet av förordningen