MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET om återställande av bestånden av torsk och kummel i gemenskapens vatten och angränsande områden

1. Inledning

2. Återhämtningsplanernas syften och mål

3. Redan vidtagna åtgärder

4. Utarbetande av de fullständiga återhämtningsplanerna

4.1. Fastställande av TAC

4.2. Begränsning av fiskeansträngningen

4.2.1. Behov av begränsning av fiskeansträngningen

4.2.2. Alternativ för begränsning av fiskeansträngningen

4.3. Tekniska åtgärder

4.3.1. Förbättring av fiskeredskapens selektivitet

4.3.2. Stängda eller reglerade områden

4.4. Förstärkning av kontrollåtgärder

4.5. Medel för att vidta snara åtgärder

5. Kompletterande åtgärder

5.1. Främjande av relevant forskning

5.1.1. Information om beståndens fördelning, fångsternas sammansättning samt arternas lek- och tillväxtområden

5.1.2. Förbättring av fiskeredskapens selektivitet

5.1.3. Definition av biologiska referenspunkter för återhämtningsplanerna

5.2. Marknadsåtgärder

5.3. Kompletterande strukturåtgärder

6. Nästa steg

1. Inledning

Vid ett möte i rådet (fiske) den 14-15 december 2000 uttryckte rådet och kommissionen sin oro över att tillståndet för torskbestånden i Nordsjön och väster om Skottland och beståndet av nordlig kummel är mycket kritiskt och var eniga om att mer varaktiga bevarandeåtgärder skulle införas snarast, förutom nedskärningar av tillåten totalfångst (TAC) för 2001. Rådet uppmanade kommissionen att senast i mitten av maj 2001 lägga fram förslag till fleråriga återhämtningsplaner för de berörda bestånden.

I detta meddelande redovisas målen för återhämtningsplanerna och de medel som främst skall användas för att uppnå dessa. Vidare ges här en översikt över de bevarandeåtgärder som redan införts eller snart kommer att införas, och en redogörelse för hur kommissionen ämnar gå till väga för att utarbeta formella förslag som den kommer att lägga fram före slutet av 2001, efter att ha inhämtat de senaste vetenskapliga rönen. Avsikten är att meddelandet skall ligga till grund för tekniskt samråd med medlemsstaterna och fiskeindustrin under de närmaste månaderna. De svåra beslut som måste fattas i den här situationen är ett tydligt exempel på de allmänna problem som enligt kommissionens Grönbok om den framtida gemensamma fiskeripolitiken [1] måste lösas inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken. De typer av åtgärder som föreslås för återhämtningen av torsk- och kummelbestånden kan ses som ett prejudikat för de alternativ som presenteras i grönboken.

[1] KOM (2001) 135 slutlig (20.3.2001)

Rådet har under många år inte kunnat godta kommissionens förslag till TAC avsedda att minska fiskedödligheten för torsk och kummel. Kompromisslösningar har antagits som ignorerat vetenskapliga rön. Under de senaste åren har rådet godkänt särskilda TAC för torsk avsedda att minska fiskedödligheten. Motsvarande TAC för kummel har emellertid stött på motstånd. Inte heller visade det sig möjligt att vid omformulerandet av rådets förordning (EG) nr 850/1998 om tekniska åtgärder [2] uppnå tillräckliga förbättringar i selektiviteten hos de redskap som används för att fiska dessa båda arter. Medlemsstaterna har visat sig ovilliga att godta direkta begränsningar av fiskeansträngningen i den utsträckning som krävs för att uppnå den nödvändiga minskningen i fisketrycket (egentligen fiskedödligheten). Det finns även misstankar om att "svartfiske" fortfarande pågår [3].

[2] EGT L 125, 24.4.1998, s. 1.

[3] Ordet "svartfiske" avser landning av fisk som fångats utöver angivna kvoter. Sådan fisk deklareras antingen inte alls eller deklareras som härrörande från ett annat bestånd och/eller ett annat geografiskt område.

Kort sagt är fisketrycket för starkt på dessa bestånd, och det förekommer för mycket fångst av små unga exemplar, av vilka många dumpas. Båda dessa faktorer har lett till en utarmning av mängden vuxen fisk (reproduktiv biomassa) till en sådan grad att det är mycket troligt att bestånden inte längre kan förnya sig genom förökning. Bestånden kommer inte längre att vara hållbara om sådant fisketryck och så stora fångster av ungfisk fortsätter. De befinner sig i ett kritiskt läge, och det är därför mycket brådskande att återhämtningsprogram sätts in.

Ur biologisk synpunkt är det optimala sättet för att uppnå snabbast återhämtande för torsk och kummel att helt stoppa allt fiske där fångst av som kan tänkas fånga exemplar av arterna ifråga.

Torsk och kummel fiskas emellertid i blandat fiske, där många andra arter fångas samtidigt varje gång som fiskeredskapen används. Om man stoppar fisket efter torsk och/eller kummel betyder d et därför att man också stoppar fisket av många andra arter, däribland kolja, vitling, havskräfta, rödspätta, tunga, marulk, glasvar m.m. Slår man in på den vägen skapar man enorma sociala och ekonomiska konsekvenser, och man måste därför hitta andra alternativ för att minska fisketrycket på torsk och kummel, för att i möjligaste utsträckning kunna upprätthålla fisket av andra arter. Visserligen är ingen av de tillgängliga alternativa lösningarna idealisk, eftersom den art som helst borde vara fullt skyddad kommer att fortsätta att fiskas, och därför blir återhämtningsperioden längre än om det biologiskt optimala systemet hade tillämpats. Vi accepterar alltså en högre risk för torsk- och kummelbestånden för att kunna bibehålla fångsten av andra arter.

Återhämtningsplanerna kommer att ta hänsyn till behovet av en strategi med utgångspunkt i ekosystemet, i enlighet med kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet - En strategi för att integrera miljöskyddskraven i den gemensamma fiskeripolitiken (KOM (2001)143). Till exempel kommer minskningen av fiskeansträngningen och upprättandet av stängda områden att bidra till att minska fiskets inverkan på icke-målarter och den marina miljön.

Återhämtningsplanerna kommer också att beakta gemenskapens internationella åtaganden och framför allt kommer de att upprättas i enlighet med FAO:s Uppförandekod för ansvarsfullt fiske och slutsatserna från 1997 års mellanliggande ministermöte inom ramen för Nordsjökonferensen, däribland tillämpningen av försiktighetsprincipen.

2. Återhämtningsplanernas syften och mål

Syftet med återhämtningsplanerna är att återställa den reproduktiva biomassan till nivåer som vetenskapen anser med hög sannolikehet garanterar att beståndens återväxt inte är hotad. De åtgärder som planeras ingå i återhämtningsplanerna för torsk respektive kummel skall grunda sig på enhetliga kriterier.

De enda medel som står till buds för att uppnå detta mål är att begränsa fiskeverksamheten på sådant sätt att fiskedödligheten för torsk och/eller kummel påtagligt minskas. Under återhämtningsplanernas löptid måste fiskedödligheten hos vuxen fisk minskas till mycket lägre nivåer än de som nu råder. Eftersom biomassan vuxen fisk för närvarande är låg, kommer det oundvikligen att betyda låga TAC för torsk och kummel i flera år framåt.

Dessutom kan en minskning i fiskedödligheten för torsk och kummel inte uppnås om man inte accepterar en minskning i fiskedödligheten för arter som fångas tillsammans med torsk och kummel. Bland dessa arter är kolja, vitling, rödspätta, tunga, havskräfta, marulk och glasvar. Om man försöker behålla det nuvarande fisketrycket på dessa bestånd, kommer man oundvikligen att misslyckas att uppnå de avsedda minskningarna i fisketrycket på torsk och kummel. Tillståndet för många av dessa bestånd är dåligt eller börjar närma sig ett kritiskt läge, och en betydande sänkning av fiskedödligheten för dem är därför ändå nödvändig.

Kommissionen förväntas därför bland annat lägga fram förslag för TAC för de arterna, i enlighet med den minskning av fisketrycket som enligt experterna är nödvändig.

På grund av den låga selektiviteten kommer avsevärda mängder av ungfisk att fiskas även med sänkta TAC, och ändå är det ungfisken som utgör chanserna till återhämtning. Vid sidan av en allmän minskning av fiskdödligheten måste man därför höja ungfiskens överlevnadschanser genom ökad selektivitet. Om det kan uppnås, kommer mer ungfisk att överleva från ett år till ett annat än vad som annars skulle vara fallet. Ackumulationen av det ökade antalet överlevande exemplar, och därmed den ökade vikten, kommer att få upp biomassan, däribland den reproduktiva biomassan, till eftersträvade nivåer.

Här måste vi definiera vad som menas med en reproduktiv biomassa som med hög probabilitet garanterar att beståndens återhämtning inte är hotad.

Internationella rådet för utnyttjande av havet, ICES, har nyligen lagt fram förslag till försiktighetsreferenspunkter för många fiskbestånd, däribland torsk och kummel. För torsk i Nordsjön har gemenskapen och Norge informellt gått med på ICES förslag. För torsk i andra fiskevatten och för kummel har kommissionen i sina förslag till TAC och kvoter sedan ett par år tillbaka följt ICES råd. ICES förslag till försiktighetsbiomassor (Bpa) skulle kunna antas som mål för återhämtningsplanerna. Värdena för dessa är följande:

Nordsjötorsk - 150 000 ton (samma siffra nämns i gemenskapens avtal med Norge)

Västskotsk torsk - 22 000 ton

Irländsk torsk - 10 000 ton

Nordeuropeisk kummel - 165 000 ton

Den motsvarande minskning i fiskedödligheten som krävs för att bestånden skall återställas växlar alltefter artens biologiska egenskaper och efter hur snabbt och med hur stor säkerhet återhämtningen skall uppnås. Kommissionen anser att fiskedödligheten måste sänkas betydligt mer än vad som ICES i sitt förslag anser vara långsiktigt hållbart, för att sannolikheten skall vara stor att bestånden återhämtar sig inom rimlig tid.

Tillgängliga uppgifter från ICES för torsk i Nordsjön visar på att om fiskedödligheten sänks med 50 % från 1997-1999 års nivå och bibehålls på denna längre nivå i fem år, är sannolikheten hög att den reproduktiva biomassan kommer tillbaka till 150 000 ton eller mer i slutet av den perioden.

Ett liknande tillvägagångssätt verkar lämpligt även för de andra bestånd som omfattas av återhämtningsplanerna. I det fallet kunde motsvarande fiskedödlighet för återhämtningsplanen vara:

Nordsjötorsk: omkring 0,45. Motsvarande siffran i gemenskapens avtal med Norge är 0,65.

Västskotsk torsk: omkring 0,35, enligt ICES

Irländsk torsk: omkring 0,50, enligt ICES

Nordeuropeisk kummel: omkring 0,15

ICES har emellertid inte givit tillräckliga uppgifter om vissa av dessa bestånd, och det finns för närvarande inga formella vetenskapliga uttalanden om vilka villkor som skall uppfyllas under återhämtningsplanerna.

Under de närmaste månaderna kommer kommissionen att organisera lämpliga möten med vetenskapsmän, antingen genom ICES eller genom sin egen vetenskapliga, tekniska och ekonomiska kommitté för fiskerinäringen, STECF, för att inhämta sådana fakta. För Nordsjötorsk måste överenskommelse nås med Norge om återhämtningsåtgärder.

3. Redan vidtagna åtgärder

Rådet godkände i december 2000 påtagligt minskade TAC för 2001 för torsk och kummel och måttligt minskade TAC för arter som lever i närheten av dessa. Med undantag för Nordsjötorskbeståndet, för vilket en TAC hade överenskommits med Norge, sattes dessa TAC högre än de som föreslagits av kommissionen.

Kommissionen konstaterar att även i en krissituation som denna är medlemmarna inte förmögna att komma överens om åtgärder som är mer i linje med vetenskapliga fakta.

Kommissionen kommer inom kort att vidta extraordinära åtgärder för att återställa bestånden av torsk och kummel, med hjälp av de särskilda befogenheter som den har fått i enlighet med rådets förordning 3760/92/EG av den 20 december 1992 om ett gemenskapssystem för fiske och vattenbruk och i rådets förordning 850/98/EG av den 30 mars 1998 för bevarande av fiskeresurserna genom tekniska åtgärder för skydd av unga exemplar av marina organismer. I korthet går dessa åtgärder ut på att inrätta stängda eller reglerade områden för att skydda lekmogen torsk och ungkummel, och att förbättra selektiviteten hos fiskeredskap med avseende på torsk och kummel.

Inom den lagstiftning som nämns ovan har särskilda villkor fastställts för fortsatt fiske, särskilt i fall då ett förbud av diverse fiskeverksamhet skulle leda till storskaliga negativa sociala och ekonomiska konsekvenser för flottor med små fartyg med begränsad geografisk räckvidd. Sådana särskilda villkor minskar emellertid verkan av åtgärderna och fördröjer beståndens återhämtning. Rådet får tillfälle att granska och vid behov ändra beslut som redan har fattats beträffande de särskilda villkoren baserat på kommissionens förslag till fullständiga återhämtningsplaner.

I fall då särskilda villkor har ställts upp för vissa typer av fiske måste observationsprogram inrättas för att samla in uppgifter om de mängder torsk och kummel som fiskas av fartyg som har tillåtelse att fiska enligt dessa villkor.

Under hela processen har samråd med industrin förts. Kommissionen avser att fortsätta att samråda med industrin under de vidare utvecklingarna av återhämtningsplanerna.

Eftersom nödåtgärder upphör att gälla sex månader efter ikraftträdandet kommer kommissionen att se över dem och lägga fram ett förslag till en långsiktig återhämtningsplan.

4. Utarbetande av de fullständiga återhämtningsplanerna

Efter att ha samrått på grundval av detta dokument och inhämtat de senaste vetenskapliga rönen avser kommissionen att mot slutet av innevarande år lägga fram förslag till rådsförordningar om fullständiga återhämtningsplaner för torsk och kummel. Den fullständiga återhämtningsplanen måste tillämpa förvaltningsverktyg av många olika typer och hitta en avvägning mellan dem. Man hoppas kunna anta dessa förslag senast våren 2002, och att de skall kunna börja tillämpas sommaren 2002.

Kommissionen anser att det krävs en kombination av följande förvaltningsåtgärder för att minska fiskedödligheten i alla åldersgrupper:

* Fastställande av TAC i enlighet med målfiskedödligheten för återhämtningsplanen.

* Begränsning av fiskeansträngningarna.

* Tekniska åtgärder.

* Förbättrad övervakning och kontroll av efterlevnad.

Grundat på tidigare erfarenheter anser kommissionen att tekniska åtgärder endast kan spela en underordnad roll, och att merparten av sänkningen av fiskedödligheten måste uppnås genom sänkt TAC och genom begränsning av fiskeansträngningarna.

4.1. Fastställande av TAC

En förutsättning för det tillvägagångssätt som beskrivs i avsnitt 2 är att man under återhämtningsperioden fastställer TAC från år till år baserat på förhand fastställda fiskedödlighetsmål. Det finns ingen garanti för att dessa TAC kan behållas ens på den senaste tidens redan låga nivåer eller att de inte fluktuerar, kanske avsevärt, från år till år, på grund av varierande och oförutsägbar återväxt. Om man försöker minska fluktuationerna i TAC från år till år, skulle det betyda att man avviker från de överenskomna dödlighetsmålen. Om TAC fastställs till en lägre siffra än den som går i linje med det på förhand fastställda dödlighetsmålet, påskyndas återhämtningsprocessen. Om TAC istället fastställs till en högre siffra, fördröjs återhämtningen.

Det måste framhållas att det inte finns någon garanti för att bestånden kommer att ha återhämtat sig om till exempel fem år, även om man lyckas uppnå en avsevärd minskning av fiskedödligheten. Om exempelvis återväxten avtar under den perioden, kommer det inte vara möjligt att återställa bestånden till önskad nivå, och då måste återställandeperioden utsträckas.

Det framgår av det ovanstående att den aktuella fiskeansträngningsnivån från flottor som fiskar efter torsk och kummel och tillhörande arter inte kan fortsätta, och att det krävs en betydande minskning av ansträngningen.

4.2. Begränsning av fiskeansträngningen

4.2.1. Behov av begränsning av fiskeansträngningen

Det finns tre orsaker att inbegripa en begränsning av fiskeansträngningen i återhämtningsplanerna för torsk och kummel.

Den första är att det helt enkelt inte finns tillräckligt med fisk i havet för att stödja den aktuella fiskeansträngningen. De flesta bottenlevande bestånd visar klara tecken på överfiske, och den aktuella situationen är inte hållbar. För närvarande är det bara tre av tio exemplar Nordsjötorsk som uppnår fyra års ålder, och omkring 60 % av biomassan fångas varje år. Om begränsningar av torsk- och kummelfisket får till följd att fiskeansträngningen överförs till andra arter, är det troligt att situationen för redan hotade bestånd försämras. Färska uppgifter visar på att fler bestånd kan uppnå samma kritiska tillstånd inom en mycket snar framtid.

För det andra måste man, som redan nämnts, i flera år framåt fastställa betydligt lägre fiskedödlighetsmål för torsk och kummel (och lägre dödlighetsmål för många andra arter). Detta kommer i sin tur att leda till betydligt lägre TAC. Eftersom TAC och kvoter inte är ett idealiskt sätt att säkerställa en viss fiskedödlighet för blandat fiske (de begränsar landningarna snarare än fångsterna, har inte någon verkan på fisk som dumpas, och kontrolleras i vilket fall inte alltid effektivt), måste fiskeansträngningen på flottor som fiskar efter torsk, kummel och tillhörande arter bringas mycket närmare en nivå som är kompatibel med den förutsägbara utnyttjandegraden av de berörda bestånden. Att lämna fiskeansträngningen oförändrad vore att acceptera ett nära nog oundvikligt misslyckande för återhämtningsplanerna.

För det tredje är det nödvändigt att kompensera bristerna när det gäller tekniska åtgärder för att förbättra selektiviteten eller på annat sätt minska fisketrycket på de berörda bestånden.

Den minskning i fiskedödligheten som behövs för att torsk- och kummelbestånden skall återhämta sig kan inte uppnås enbart med tekniska åtgärder. Om en mycket stor maskstorlek används vid allt relevant fiske för att skydda ung torsk och kummel, skulle man möjligen kunna uppnå att de bestånden återhämtar sig utan någon förändring i de aktuella fiskeansträngningsnivåerna, men det skulle också slå ut fisket efter andra arter än torsk och kummel. På grund av det omfattande blandade fisket i områden där torsk och kummel förekommer och de sociala och ekonomiska konsekvenserna av minskade fångster vid användning av större maskstorlekar, måste man använda sig av ej optimala tekniska åtgärder i fråga om torsk och/eller kummel. I detta fall är det nödvändigt att ytterligare minska fiskeansträngningen. Ju mindre verksamma de tekniska åtgärderna är, desto mer måste fiskeansträngningen begränsas.

Om man, med vissa undantag fram till 31 december 2002, fastställer en maskstorlek på 120 mm för merparten av fiske efter bottenlevande arter i Nordsjön, vilket är utgångspunkten i de aktuella diskussionerna med Norge, skulle det ge ett "underskott" på omkring 80 % i förhållande till den bevarandevinst som krävs för att få bestånden inom säkra gränser. Med andra ord, de tekniska åtgärderna kan endast i relativt måttlig utsträckning bidra till återhämtningen, åtminstone på kort sikt, och det största bidraget måste komma från en begränsning av fiskeansträngningen.

En minskning av den totala fiskeansträngningen på omkring 40-50 % i förhållande till de aktuella nivåerna kan bli nödvändig, vid sidan av den ökning av maskstorleken som planeras för torsk. En minskning av liknande omfattning kan behövas för kummel.

4.2.2. Alternativ för begränsning av fiskeansträngningen

Fiskeansträngningen kan minskas på två sätt, nämligen genom att minska den tid som den existerande flottan får ägna åt fiske (dagar till sjöss) eller genom att permanent minska fiskeflottans kapacitet (uppläggning av fartyg). I praktiken är det troligt att en kombination av båda kommer att bli nödvändig.

Det finns nackdelar med dagar till sjöss-systemet. Det är svårt att genomdriva, särskilt om det rör sig om ett stort antal fartyg. Många fiskare ser inte med blida ögon på "godtyckliga" begränsningar av deras verksamhet. Om systemet stöds av offentliga bidrag blir detta vanligen ett dyrare alternativ till uppläggning av fartyg [4]. Framför allt bidrar inte det systemet till en permanent minskning av fiskeansträngningarna. Om återhämtningsprocessen är långsam, vilket är fallet med torsk och kummel, är det inte heller en praktisk ekonomisk lösning för fiskarna, vars tillgångar då inte används fullt ut. Det är inte heller attraktivt för staten, som kan behöva spendera avsevärda belopp på bidrag utan att få några resultat på längre sikt.

[4] Baserat på den ersättning som betalades till spanska fiskare under 2000 som kompensation för att fiskeavtalet med Marocko inte förnyades, beräknas kompensationskostnaden uppgå till omkring 1500 euro per fartyg per dag. Detta kan jämföras med kostnaden för uppläggning av ett fartyg av medelstorlek och ålder, vilket enligt flottregistret är ca 73 GT och 26 år. Ett sådant fartyg skulle betinga en ersättning för permanent uppläggning på ca 230 000 euro, vilket motsvarar ersättningen för 213 dagars inaktivitet. Om vi antar att det enligt återhämtningsplanerna skulle krävas en 50-procentig minskning av verksamheten och att det normala fiskeåret är omkring 240 dagar, vilket betyder en minskning till 120 fiskedagar per fartyg, är de belopp som skulle behövas för att kompensera alla berörda fartyg för en 50-procentig minskning av verksamheten under ett år jämförbara med vad som skulle behövas för att betala för permanent uppläggning av 50 % av de fartygen.

Uppläggning är däremot en metod med inriktning på grundorsaken till den för stora fiskeansträngningen, och denna måste i alla fall angripas förr eller senare. Med uppläggning förbättras situationen för de återstående fartygen i flottan. Det är också både billigare och enklare att genomdriva och kontrollera.

Enligt kommissionens mening är den minskning av fiskeansträngningen som krävs för återhämtning av torsk och kummel troligen både avsevärd och permanent. Gemenskapens strategi för begränsning av fiskeansträngningen i detta fall borde därför främst baseras på uppläggning. Det kan vara lämpligt att göra uppläggning mer attraktivt för fartygsägare. Kommissionen ser över storleken på de bidrag som erbjuds för uppläggning och jämför dem med marknadspriset för andrahandsfartyg. För att stimulera till snara beslut att dra tillbaka kapacitet kan det också vara önskvärt att inom ramen för de budgettak som finns erbjuda en större bonussumma för tidigt tillbakadragande (genom att exempelvis öka ersättningen med till exempel 30 % under återhämtningsp lanens första år och med 20 % under det andra året).

Även med ökade bidrag kommer det emellertid att ta en viss tid tills frivillig uppläggning får någon betydande verkan. För att säkerställa en omedelbar minskning i fiskeansträngningen kommer det att bli nödvändigt att begränsa den totala fiskeansträngning som de olika fiskeflottorna som fiskar efter torsk och kummel sätter in, med hjälp av dagar till sjöss-systemet. Denna totalsumma fördelas mellan de berörda nationella flottorna baserat på deras respektive bidrag till den totala fiskedödligheten för det bestånd som omfattas av återhämtningsplanen. Med varje fartyg som tas ur drift därefter ökas det tilldelade antalet dagar till sjöss för den nationella flottan. Medlemsstaterna är fria att besluta både om sättet för verkställandet av dagar till sjöss-systemet och fördelningen av fiskedagar.

Framgången med ett tillvägagångssätt som baserar sig på en minskning av fiskeansträngningen är beroende av hur korrekta uppgifter man har om aktuella nivåer av fiskeansträngning. Kommissionen uppmanar medlemsstaterna att tillhandahålla alla relevanta uppgifter. I brist på pålitliga uppgifter kommer kommissionen att behöva göra godtyckliga antaganden om medeltalet dagar till sjöss för de berörda flottorna.

Det är den enskilda medlemsstatens sak att i enlighet med gemenskapens bestämmelser besluta om och i vilken utsträckning den vill erbjuda hjälp till sin flotta för att kompensera att de håller sig inom dagar till sjöss-gränserna. Som anges ovan kan det bli ett dyrt alternativ med tanke på antalet berörda fartyg. Med tanke på att fiskeansträngningen behöver begränsas permanent i fråga om flottor som bidrar till fångst av torsk och kummel kan det vara lämpligt att sätta en kortare tidsgräns för rätten till bidrag från gemenskapen för sådana stöd än den som för närvarande gäller enligt artikel 16.1 (c) i rådets förordning 2792/1999.

4.3. Tekniska åtgärder

Vissa framsteg har gjorts med att förbättra de tekniska åtgärder som är tillämpliga på både torsk och kummel och därmed i många fall på många andra bottenlevande arter. Baserat på aktuella vetenskapliga uppgifter ser det emellertid ut som om verkningarna av tekniska åtgärder beträffande torsk i Nordsjön skulle kunna stå för i bästa fall 20 % av de förbättringar som krävs för bevarandet. Resten skulle behöva uppnås genom en minskning i fiskedödlighet. I fråga om kummel har verkningarna av tekniska åtgärder ännu inte uppskattats, men det är troligt att de utgör ett än mindre bidrag än i fråga om torsk.

Ytterligare tekniska åtgärder för att förbättra selektiviteten är önskvärda och kommer att föreslås i ljuset av vidare tekniska rön.

4.3.1. Förbättring av fiskeredskapens selektivitet

De villkor som har antagits hittills (eller kommer att antas inom kort) genom kommissionens åtgärder grundar sig på de aktuella kunskaperna om selektivitet, som ännu är ganska begränsade. I vissa fall måste dessa villkor valideras ytterligare, och ytterligare förbättringar av selektiviteten kan behöva göras. Det är föga troligt att verkningarna av de åtgärder som nyligen vidtagits om fiskedödlighet kan bedömas ordentligt förrän dessa har varit införda i minst två år. Kommissionen är också medveten om att det för närvarande pågår vetenskapliga undersökningar om fiskeredskaps selektivitet med avseende på kummel, och att ytterligare arbete bör uppmuntras.

Kommissionen avser därför att lägga fram ytterligare förslag angående förbättrad selektivitet för alla redskap, mot bakgrund av nya vetenskapliga rön som kommer fram under återhämtningsplanen. Det kan innebära en ytterligare ökning av den allmänna maskstorleken från den storlek på 120 mm som för närvarande är på förslag för trål med trålbord i Nordsjön.

De villkor som enligt experter på området måste uppfyllas för ökad selektivitet kommer inom kort att fastställas och vidhållas genom kommissionens förordningar som härrör från artikel 45 i rådets förordning (EG) nr 850/98. I sina förslag till fullständig återhämtningsplan kommer kommissionen att i en rådsförordning ta med förslag till konsolidering av de tidigare fastställda villkoren, möjligen med ändringar och tillägg föranledda av nya rön. Detta ger rådet möjlighet att revidera omfattningen och tidsrymden för de särskilda villkor som kommer att fastställas för visst fiske.

4.3.2. Stängda eller reglerade områden

Kommissionen utesluter inte möjligheten att behålla de områden som fastställts enligt extraordinära åtgärder. Det område som definierades 2000 för att skydda torsk i Irländska sjön ändrades och utsträcktes till 2001. Om ungkummel skall ges tillräckligt skydd verkar det oundvikligt att de områden som för närvarande är definierade måste behållas, även om de kan ändras och/eller utsträckas mot bakgrund av resultaten från observationsprogrammen.

Man bör överväga ytterligare om stängningen av områden för att skydda torsk i Nordsjön och vänster om Skottland skall förlängas i tiden, särskilt om uppgifter om lekområden och leksäsonger för torsk i dessa områden blir tillgängliga.

4.4. Förstärkning av kontrollåtgärder

Återhämtningsplanernas framgång kan inte garanteras så länge som "svartfisk" landas och åtgärderna för att förbättra selektiviteten ignoreras. Om det inte går att säkerställa efterlevnaden av bevarandeåtgärder som begränsar fångster och minskar fångst av ungfisk, är det enda alternativet att vidta mycket drastiska åtgärder som kan kontrolleras, såsom att helt stänga stora havsområden eller att hålla kvar fartyg i hamnen.

Som första prioritet måste man se till att existerande lagstiftning genomdrivs på adekvat sätt. Fiskeindustrin och myndigheter som är ansvariga för fiskekontroll borde upprätta ett nära samarbete, för att förbättra efterlevnaden av bevarandeåtgärderna.

De nationella myndigheterna, som har det primära ansvaret för att fiskeripolitiken efterlevs, måste prioritera bestånd som är föremål för återhämtningsprogram. Det är av högsta vikt att återhämtningsåtgärderna genomdrivs över hela gemenskapen. Kommissionen måste därför främja samarbete mellan alla berörda myndigheter. Genomdrivandet av trängande åtgärder i Nordsjön är ett gott exempel här. De olika myndigheterna med ansvar för kontroll av åtgärder för Nordsjötorsk har redan haft ett nära samarbete genom att dela på inspektions- och övervakningsmedel. Man har även haft ett utbyte av inspektörer.

För att garantera att återhämtningsprogrammen genomförs på ett öppet sätt planerar kommissionen att anta specifika kontrollprogram i enlighet med artikel 34c i rådets förordning (EEG) nr 2847/93 av den 12 oktober 1993 om införande av ett kontrollsystem för den gemensamma fiskeripolitiken, där prioriteter och riktmärken ställs upp för inspektions- och övervakningsverksamhet som utförs av kontrollmyndigheterna på alla verksamhetsområden, även marknadsföring och transport. Genomförandet av specifika kontrollprogram kommer att övervakas av inspektörer från kommissionen. För att garantera öppenheten kommer kommissionen också att inbjuda nationella inspektörer från andra medlemsstater att åtfölja kommissionens inspektörer.

Dessutom avser kommissionen att samråda med fiskeindustrin om möjligheten att kontrollera dessa åtgärder. En bedömning av de olika åtgärderna i återhämtningsprogrammet med avseende på hur möjliga de är att kontrollera med befintliga kontrollåtgärder bör göras, och ytterligare kontrollåtgärder inrättas vid behov.

Vissa åtgärder som ingår i de extraordinära åtgärderna för kummel, såsom angivna hamnar, föranmälan av fångstmängder som skall landas och landningarnas vikt, måste behållas i återhämtningsprogrammen. Beträffande torsk i Nordsjön kan medlemsstaterna välja att anta sådana program på nationell nivå.

Genomförandet av en begränsning av fiskeansträngningen kan baseras på befintliga kontrollåtgärder såsom särskilda fisketillstånd och fartygsövervakning med satellit (VMS). För detta kan VMS behöva utökas till att omfatta även mindre fartyg.

Närvaro av observatörer ombord på ett minimiantal fiskefartyg som beviljats undantag ökar kontrollernas öppenhet, genom att dessa utgör oberoende källor till information. De utvärderingsrapporter som tas fram på grundval av information från observatörerna kommer att hållas allmänt tillgängliga.

Kommissionen har nyligen lagt fram ett förslag för rådet om att ge kommissionen behörighet att stoppa alla relevanta fiskeaktiviteter som kan medföra att torsk och kummel fångas, även som bifångst, när den kvot för dessa arter som tilldelats en medlemsstat har fyllts [5]. För närvarande kan kommissionen endast förhindra att fångster av arterna i fråga landas. Erfarenheten pekar emellertid på att fiskeaktiviteter som ger torsk och kummel som bifångst kommer att fortsätta men torsk och kummel dumpas. De aktuella fiskestoppen har därför endast begränsad verkan på fiskedödligheten. Syftet med kommissionens förslag är att säkerställa att all fiskeaktivitet som ser ut att allvarligt äventyra återhämtningen av torsk och kummel stoppas när kvoterna för dessa arter är fyllda.

[5] KOM(2001)201 slutlig

4.5. Medel för att vidta snara åtgärder

Under återhämtningsperioden kan det uppstå situationer som kräver att lagstiftnings åtgärder snabbt vidtas. Ett exempel på detta är om man skulle behöva stoppa ett fiske med omedelbar verkan för att skydda täta ansamlingar av ungfisk.

Det är allmänt känt att det tar lång tid att nå resultat genom en rådsförordning. Nödsituationen är över och skadan skedd innan gemenskapen har kunnat fatta beslut om åtgärder. En kommissionsförordning går snabbare att få till stånd, men även där kan det gå för långsamt.

Kommissionen undersöker möjligheten med "snabbförfaranden" som skulle möjliggöra att beslut med kort giltighet kunde fattas snabbare.

5. Kompletterande åtgärder

5.1. Främjande av relevant forskning

Under de första utvecklings stadierna av återhämtningsplanen har man upptäckt avsevärda luckor i den information som behövs, och områden har identifierats där ytterligare forskning är nödvändig.

5.1.1. Information om beståndens fördelning, fångsternas sammansättning samt arternas lek- och tillväxtområden

De föreslagna observatörsprogrammen kommer att ge ytterligare information om fångsternas sammansättning i olika slags fiske. Denna information och de uppgifter som samlats in under rutinmässig provtagnings- och undersökningsverksamhet måste sammanställas i ett lätt åtkomligt format för att stödja ytterligare utveckling av återhämtningsplanerna.

5.1.2. Förbättring av fiskeredskapens selektivitet

Enligt en nyligen antagen lag skall nätstycken med kvadratiska och/eller diagonala maskor av stor maskstorlek infogas i ett antal typer av fiskeredskap. Det är känt att sorteringsgaller infogade i fiskeredskap kan förbättra selektiviteten under vissa förhållanden. BACOMA-systemet, som tagits fram för torsk i Östersjön, är också lovande.

Dessa möjligheter och kanske även andra måste undersökas ytterligare i gemenskapsvatten utanför Östersjön med särskilt, men inte uteslutande, avseende på torsk och kummel. Särskilt krävs ytterligare kunskaper om hur selektiviteten för torsk och/eller kummel kan förbättras med tillämpning av sådana anordningar och om vilka följdverkningar det har på arter som fångas tillsammans med torsk/kummel.

Kommissionen avser att sammanföra en grupp tekniska redskapsexperter, biologer och fiskare (om möjligt också från Norge) för att utarbeta ett arbetsprogram och så fort som möjligt sätta igång programmet.

5.1.3. Definition av biologiska referenspunkter för återhämtningsplanerna

Som anges i avsnitt 2 i detta dokument bör preliminära uppgifter för Nordsjötorsk revideras och uppgifter för kummel och torsk i Irländska sjön och väster om Skottland inhämtas.

5.2. Marknadsåtgärder

Kommissionen överväger lämpligheten i att justera gemenskapsreglerna för den gemensamma marknadsorganisationen för fiskeriprodukter, för att öka stödet för återhämtningsplanerna genom att till exempel

- kräva att producentorganisationerna tar fram fångstplaner för torsk och kummel även i fall då dessa arter endast utgör en liten andel av deras landade fångster,

- tills vidare dra in interventionsstödet för arter som är föremål för en återhämtningsplan,

- och kräva att handlare vid försäljningsstället anger den minsta lagliga storleken för alla arter som är föremål för en återhämtningsplan.

5.3. Kompletterande strukturåtgärder

Kommissionen är väl medveten om de allvarliga konsekvenser som beståndsåterhämtningsplanerna får för fiskerisektorn. Om fiskeansträngningen för betydande delar av gemenskapsflottan halveras, kommer många arbetstillfällen oundvikligen att gå förlorade.

Medlemsstaterna har tillgång till gemenskapsmedel från Fonden för fiskets utveckling (FFU) för att betala ut kompensation till personer i den belägenheten. Kommissionen anser att medlemsstaterna kan behöva revidera sina nationella prioriteter för användningen av FFU-medel inför återhämtningsplanerna för torsk och kummel. För att få ytterligare möjligheter att hantera de sociala och ekonomiska konsekvenserna av återhämtningsplanerna kan medlemsstaterna använda sig av den flexibilitet som finns i de regionala programmen och programmen för mänskliga resurser som får stöd av Strukturfonderna under perioden 2000-2006. Det finns inga utsikter till ytterligare källor till gemenskapsfinansiering för detta ändamål.

6. Nästa steg

Kommissionen avser att senast i november 2001 lägga fram lagstiftningsförslag för beslut i rådet om en definitiv återhämtningsplan för kummel och torsk. Detta tidsschema tillåter att ytterligare vetenskapliga rön inhämtas från ICES och STECF och att hänsyn kan tas till resultaten från pågående försök med selektivitetsanordningar för vissa fiskeredskap.

Kommission avser att samråda med medlemsstaterna och fiskeindustrin om det tillvägagångssätt som lagts fram i detta meddelande, i syfte att uppnå en så bred samsyn som möjligt kring de mål som sätts upp för de olika styrmedlen och om det mest praktiska sättet att införa eventuella nya regler.

Kommissionen yrkar på medlemsstaternas samarbete i samband med insamlandet av relevanta uppgifter, däribland socioekonomiska uppgifter, och hoppas att medlemsstaterna är villiga att hjälpa till att mobilisera vetenskaplig expertis under framtagandet av kommissionens förslag, med tanke på den prioritet som detta arbete måste ges.