Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV om energieffektivitetskrav för förkopplingsdon till lysrör

(framlagt av kommissionen)

MOTIVERING

1. Energieffektivitet - bakgrund

Att förbättra den effektivitet med vilken energi förbrukas är en central fråga inom energipolitiken i hela Europeiska gemenskapen, vilket angavs i vitboken "Energipolitik inom Europeiska unionen" (1), eftersom man genom en förbättrad energieffektivitet uppnår samtliga tre mål för energipolitiken. Dessa utgörs av ett tillförlitligt utbud, konkurrenskraft och miljöskydd. En effektiv energianvändning innebär en minskad energiförbrukning, vilket minskar användningen av begränsade energiresurser och beroendet av energiresurser som importeras från tredje land. Dessutom finns det stora ekonomiska vinster med en förbättrad energieffektivitet (genom att värdet av den minskade energiförbrukningen återbetalar kostnaderna för effektiviseringen inom några få år), vilket inte annars skulle ske på marknaden. En effektivare energianvändning kan därför förbättra industrins och handelns konkurrenskraft i gemenskapen, eftersom man förbrukar en mindre energimängd för en viss produktion. Enligt ett liknande resonemang kan en effektivare energianvändning också förbättra energianvändarnas ekonomiska välfärd. I dagens politiska debatt utgörs dock den viktigaste aspekten på energieffektivitet av den därmed sammanhörande minskningen av koldioxidutsläpp (CO2), vilket är den största orsaken till växthuseffekten. En effektiv energianvändning är en av de viktigaste politiska frågorna när det gäller att uppnå gemenskapens mål att minska CO2-utsläppen.

(1) Dokument KOM(1995) 682 slutlig

I samband med ett antal viktiga initiativ för en effektiv energianvändning finns det också aspekter som rör den inre marknaden genom att de kan inbegripa krav på energiförbrukande utrustning som säljs i gemenskapen. För att förebygga potentiella handelshinder måste dessa krav harmoniseras på gemenskapsnivå. Den inre marknaden innebär också krav på att industri och handel så långt som möjligt måste få verka på likartade villkor i hela gemenskapen. Detta stärker behovet av jämförbara åtgärder från medlemsstaternas sida när det gäller initiativ som rör energi och miljöfrågor som är kopplade till energipolitiken. Vid detaljutformningen av olika åtgärder för en effektivare energianvändning måste man dock ofta beakta olika nationella förhållanden och möjligheter. Enligt subsidiaritetsprincipen kan man därför överlåta sådana beslut till medlemsstaterna när det inte finns något överhängande behov av åtgärder på gemenskapsnivå. Dessa olika överväganden när det gäller gemensamma energi- och miljöpolitiska mål, den inre marknaden och subsidiaritetsprincipen utgör den bakgrund mot vilken de olika initiativ för en effektivare energianvändning enligt nedanstående beskrivning skall utvecklas.

Till följd av elektricitetens betydelse inom energisektorn - el står för omkring 35 % av den totala primära energianvändningen och 30 % av de av människan orsakade koldioxidutsläppen i atmosfären - antog rådet den 5 juni 1989 ett beslut att upprätta ett åtgärdsprogram för gemenskapen för förbättrad effektivitet i elutnyttjandet, PACE (2). Enligt beslutet skall åtgärder genomföras av medlemsstaterna. Kommissionen skall fungera som samordnare och dessutom vidta sina egna åtgärder. Betydelsen av en effektivare energianvändning när det gäller att minska koldioxidutsläppen underströks ytterligare genom rådets beslut av den 29 oktober 1991 att upprätta SAVE-programmet (3). Detta program syftar till att ge ny kraft åt främjandet av energieffektivitet i gemenskapen. I programmet fastställs den typ av åtgärder som skall vidtas, vilka inbegriper initiativ inom alla energiförbrukande områden i ekonomin (byggnader, transportsektorn, industrin etc.), samt de metoder som skall antas för att främja dessa (information, frivilliga avtal, minimikrav på effektivitet, PR-kampanjer etc.). Därefter beslutade rådet den 16 december 1996 att anta ett flerårigt program (SAVE II) (4) för att fortsätta att stärka SAVE-programmet bland annat genom att inbegripa PACE-programmet. Behovet att stärka åtgärderna för att främja en effektiv energianvändning upprepades i ett meddelande som kommissionen nyligen antog om "Energieffektivisering i Europeiska gemenskapen - Inför en strategi för rationell energianvändning" (5). De viktigaste slutsatserna i detta meddelande stöds av rådet i resolutionen om energieffektivitet i Europeiska gemenskapen (6). I denna resolution efterlyser man bl.a. utökade åtgärder på utrustningsområdet genom "ökad och utvidgad användning av märkning, certifiering och standardisering", samt "ökad användning av förhandlade och långfristiga avtal om energieffektivitet på frivillig grund".

(2) EGT L 157, 9.6.1989, s. 32 - Förkortningen är baserad på programmets franska namn: Programme d'action communautaire visant à améliorer l'efficacité de l'utilisation de l'électricité.

(3) EGT L 307, 8.11.1991, s. 34 - Handlingsprogram för främjande av energieffektivitet. Förkortningen är baserad på programmets engelska namn: Specific Actions for Vigourous Energy Efficiency

(4) EGT L 335, 24.12.1996.

(5) Dokument KOM(1998)246 slutlig.

(6) EGT C 394, 17.12.1998.

Såsom noterats ovan måste dessutom åtgärder för energieffektivitet som omfattar handelsvaror vidtas på gemenskapsnivå för att undvika potentiella handelshinder som nationella effektivitetskrav skulle kunna medföra. I detta avseende har man i SAVE-programmet planerat för initiativ för att förbättra energiförbrukande utrustningars energieffektivitet. Ett direktiv (7) om effektivitetskrav för nya värmepannor som eldas med flytande eller gasformigt bränsle antogs den 21 maj 1992. Ett direktiv (8) om energieffektivitetskrav för elektriska kylskåp och frysar (även i kombination) för hushållsbruk infördes den 3 september 1996. Kommissionen planerar att fortsätta och stärka sina insatser för att omvandla marknaden för slutanvändarutrustning. Den planerar särskilt att införa minimieffektivitetskrav (antingen genom reglering eller genom frivilliga avtal) för hushållsapparater, elmotorer, elektriska varmvattenberedare, luftkonditioneringsanläggningar, pumpar etc.

(7) EGT L 167, 22.6.1992.

(8) EGT L 236, 18.9.1996.

Krav på minimieffektivitet utgör, som redan har påpekats, ett väsentligt inslag i varje strategi för energieffektivitet. Det är värt att framhålla att man under det senaste året i tre olika dokument från rådet uttryckligen har påtalat den nyckelroll som minimieffektivitetskrav för apparater spelar när det gäller att uppfylla miljömålen. De aktuella dokumenten är uppföljningen av slutsatserna från rådets möte i Cardiff i form av en rapport till Europeiska rådets möte i Wien den 11-12 december 1988 om miljöfrågornas integrering och hållbar utveckling inom energipolitikens område, rådets resolution (9) av den 7 december 1998 om energieffektivitet i Europeiska gemenskapen samt Europaparlamentets och rådets beslut 2179/98/EG (10) av den 24 september 1998 om en översyn av Europeiska gemenskapens åtgärdsprogram för miljön och en hållbar utveckling kallat "Mot en hållbar utveckling".

(9) EGT C 394, 17.12.1998.

(10) EGT L 275, 10.10.1998, s. 1.

2. Behovet av energieffektivitetskrav för förkopplingsdon

Kommissionen har genom SAVE-programmet gjort undersökningar av energieffektivitetsförbättringar till ett prioriteringsområde. I en omfattande studie av åtgärder för att främja en energieffektiv belysning inom handelssektorn i Europa (11), som gjordes för Europeiska kommissionen, kom man fram till att "obligatoriska minimieffektivitetskrav sannolikt skulle medföra de största energibesparingarna" och att "skapandet av prestandanormer, särskilt för förkopplingsdon till lysrör, enligt denna studie tycks vara en av de mest effektiva åtgärder som Europeiska gemenskapen kan vidta för att minska energiförbrukningen för belysning i kommersiella byggnader och därför förtjänar ytterligare övervägande och utveckling". Dessutom antyddes i studien att "åtgärder som inte leder till obligatoriska krav kan förmodas vara mindre effektiva" och att "energideklarationer också kan ge ytterligare information till designern och specifikationsutformaren, och att de om de främjas på ett lämpligt sätt kan leda till att mer energieffektiva komponenter kommer att användas. Ett sådant märkningssystems effekter på energiförbrukningen är dock inte lätta att fastställa."

(11) Studien "Measures to Promote Energy Efficiency Lighting in the Commercial Sector in Europe" som genomfördes av Building Research Establishment, Förenade kungariket (slutrapport från december 1994). Belysning i byggnader inom tjänstesektorn (byggnader inom både handelssektorn och den offentliga sektorn) i gemenskapen förbrukar ungefär 110 terawattimmar per år (TWh/år) eller ungefär 5 % av all elektricitet, med en ytterligare konsumtion på 40 TWh/år för belysning inom industrisektorn och 50 TWh/år inom hushållssektorn. Den elförbrukning som härrör från linjära lysrör inom industri-, hushålls- och tjänstesektorerna uppgår till 35 TWh/år, 3 TWh/år respektive 67 TWh/år, det vill säga totalt 105 TWh/år (vilket är i samma storleksordning som konsumtionen hos kyl- och frysanläggningar för hushållsbruk). Raka lysrör står för ungefär 53 % av elförbrukningen för all belysning inom gemenskapen.

I de flesta fall vad gäller handelssektorn skall köparen av belysningsutrustning inte använda utrustningen. Han bryr sig därför inte om elkostnaden. Exempelvis tenderar ägare till kontorsbyggnader att installera de billigaste belysningssystemen eftersom detta minimerar deras kostnader, medan hyresgästerna - som skall betala elräkningarna - inte kan påverka valet av utrustning. Dessutom väljs ofta den utrustning som är avsedd att användas inom handelssektorn av personer som har tillgång till all erforderlig teknisk information, inklusive energiförbrukning. En energideklaration anses därför inte vara till särskilt stor nytta. För handels- och industrisektorerna består den effektivaste åtgärden för att öka utrustningens energieffektivitet i att agera på produktionsstadiet och framför allt i att införa minimieffektivitetskrav.

Den europeiska sammanslutningen av belysningstillverkare - CELMA - införde 1997 ett system för energiklassificering (12). Systemet har nu i hög grad antagits av tillverkare i hela gemenskapen. Kommissionen har insett nyttan med systemet, men anser att ett klassificeringssystem inte räcker för att förverkliga potentiella besparingar eftersom köparens val av förkopplingsdon i de flesta fall inte grundar sig på optimala ekonomiska beslut, utan snarare på inköpspriset än på kostnaden under hela livscykeln.

(12) CELMA-systemet är indelat i 7 klasser: klass D utgörs av förkopplingsdon med "hög energiförlust", klass C av "konventionella" förkopplingsdon. Förkopplingsdon med "låga energiförluster" återfinns i de två klasserna B1 och B2. Elektroniska förkopplingsdon återfinns i de tre klasserna A3, A2 och A1 (som är reserverad för reglerbara förkopplingsdon, s.k. dimmers).

Minimieffektivitetskrav utgör ett kraftfullt instrument för att omvandla marknaden och för att åstadkomma en stor del av energibesparingarna till låg kostnad, särskilt när köparna av utrustningen inte påverkas av information och märkning. Åtskilliga berörda parter (framför allt tillverkarna) har uttryckt att de föredrar frivilliga avtal (13), genom vilka tillverkarna frivilligt åtar sig att fasa ut lågeffektiva produkter från marknaden.

(13) På senare tid har två avtal, det första täcker TV- och videoapparater och det andra tvättmaskiner för användning i hushåll, förhandlats fram mellan de europeiska tillverkarnas sammanslutningar och kommissionen.

Kommissionen har i detalj diskuterat möjligheten att sluta ett frivilligt avtal med CELMA. CELMA förklarade dock att ett frivilligt avtal inte var ett alternativ på grund av den stora importen av förkopplingsdon till gemenskapen. Om europeiska tillverkare frivilligt skulle förbinda sig att fasa ut lågeffektiva förkopplingsdon skulle de frigöra ett marknadssegment som snabbt skulle fyllas av icke deltagande tillverkare.

Varje installerat lysrör har ett förkopplingsdon. En stor mängd energi går till spillo i förkopplingsdonen, och detta spill skulle kunna minskas avsevärt genom att man använder effektivare förkopplingsdon. De flesta experter är därför ense om att förkopplingsdonen utgör en nyckelfaktor när det gäller att minska energianvändningen. Det finns två typer av förkopplingsdon. Det vanligaste förkopplingsdonet utgörs av drosslar (magnetiska förkopplingsdon med lindade metallspolar, vanligtvis kring en järnkärna). Bland drosslarna finns tre olika typer definierade i CELMA-systemet på grundval av deras energiförluster. Drosslar med "hög energiförlust" (klass D) görs vanligen av material av dålig kvalitet och är i allmänhet billiga. "Konventionella" drosslar (klass C) kan vara gjorda av material av något högre kvalitet (t.ex. koppar). Till följd av detta minskas drosslarnas energiförluster, men kostnaden blir högre. För drosslar med "låga energiförluster" (klass B) används kopparlindningar med en stållaminatkärna av hög kvalitet. Dessa drosslar med låg energiförlust är relativt dyra. Den andra typen av förkopplingsdon utgörs av elektroniska förkopplingsdon. Elektroniska förkopplingsdon har relativt låga förluster i likhet med de bästa drosslarna (14). För närvarande är dock de elektroniska förkopplingsdonen avsevärt dyrare än drosslar. Den närmaste framtidens utveckling kommer sannolikt att innebära en förfining av befintlig teknik. För elektroniska förkopplingsdon kan utvecklingen resultera i billigare don, men den kommer knappast att påverka energiförbrukningen.

(14) Dessutom har lysrör med elektroniska förkopplingsdon en högre effektivitet genom att de genererar ungefär 20 % mer ljus än lysrör med drosslar vid samma strömstyrka vid samma frekvens på 50 Hz.

Det har redan påvisats att det nu finns tekniska möjligheter att tillverka förkopplingsdon med hög effektivitet, och de don som idag finns på marknaden varierar uppenbarligen kraftigt. Eftersom marknadsandelarna för de olika klasser av don som beskrivits ovan inte har ändrats nämnvärt under senare år (15), kan man sluta sig till att det behövs åtgärder för att främja energieffektiva don, och då särskilt minimieffektivitetskrav. I själva verket är minimieffektivitetskrav en mycket kostnadseffektiv åtgärd, och flera länder (16) har antagit eller överväger att införa sådana krav.

(15) 1994 hade drosslar med höga energiförluster en marknadsandel på 15 %, "konventionella" drosslar hade 65 % av marknaden, drosslar med låga energiförluster 15 % och elektroniska förkopplingsdon 5 %.

(16) Dessa länder inbegriper: USA, Kanada, Sydkorea, Filippinerna, Mexiko, Nya Zeeland, Australien, Taiwan.

3. Föreslagna effektivitetsnivåer för förkopplingsdon

Även om det optimala alternativet för konsumenterna skulle utgöras av den minsta livscykelkostnaden - förutsatt att investeringens återbetalningstid (17) är kortare än förkopplingsdonets livslängd - skulle detta kunna innebära modeller med en alltför kraftig ökning av inköpspriset och därmed kunna leda till en minskad försäljning (användarna skulle exempelvis kunna senarelägga moderniseringen av sina belysningssystem). Ett mer realistiskt tekniskt-ekonomiskt kriterium då man fastställer effektivitetskraven är att investeringar i effektivitetsförbättringar skall ha en kort återbetalningstid, på omkring tre år (18) eller mindre. Återbetalningstiden bör fastställas på ett sådant sätt att den inte nämnvärt påverkar tillverkarna på grund av en minskad försäljning.

(17) Återbetalningstiden är den tid det tar att tjäna in de extra investeringar konsumenten gör för att minska driftskostnaderna genom en ökad effektivitet.

(18) Detta anser de flesta slutkonsumenter vara en rimlig avkastning på investerat kapital, även om investeringar i en effektivare energianvändning i själva verket genomförs först då avkastningen överstiger 50 %. Detta är en typisk marknadsspärr.

Såsom redan har nämnts införde den europeiska sammanslutningen av belysningstillverkare, CELMA, ett klassificeringssystem 1997. Kommissionen instämde i diskussioner med tillverkarna i att minimieffektivitetskraven skulle bli effektivare om trösklarna fastställdes till de nivåer som satts mellan de olika klasserna i CELMA:s klassificeringssystem, eftersom dessa skulle sammanfalla med den i branschen etablerade marknadssegmenteringen. Detta skulle också underlätta övervakningen av marknaden.

Kommissionen genomförde 1996 en omfattande nyttokostnadsanalys (19) för att utvärdera minimieffektivitetskravens effekter. För att ge tillverkarna av förkopplingsdon tid att anpassa sig samtidigt som man skulle säkerställa utvecklingen mot en realistisk och ekonomisk effektivitetsnivå rekommenderades i studien att man skulle anta krav på minimieffektivitet i tre steg. Samtliga dessa tre steg innebar hårdare krav än de föreslagna nivåerna. Branschen accepterade vid denna tidpunkt (1996) stegen i detta förslag men med en förkortad tidtabell (20). Effektivitetskraven i detta förslag grundas på nyttokostnadsanalysen och på diskussioner med branschen. CELMA uttalade dessutom i december 1998 att tillverkarna är nöjda med de föreslagna nivåerna.

(19) Studien "Cost Benefit Analysis of the Implementation of Minimum Efficiency Standards for Fluorescent Lamp Ballasts", som genomfördes av Building Research Establishment, Förenade kungariket (slutrapport från september 1996).

(20) I studien rekommenderades ett scenario med följande åtgärder: Don av klass D skulle förbjudas från den 1 januari 1998. Don av klass C och B2 skulle därefter förbjudas från den 1 januari 2003. Branschen stödde följande scenario. Don av klass D skulle förbjudas från den 1 januari 1998, varefter don av klass C skulle förbjudas från den 1 januari 2003 och don av klass B2 från den 1 januari 2008.

För att minimera effekterna på tillverkarna planeras att effektivitetskraven skall införas i etapper med långa övergångsperioder innan varje nytt steg för minimieffektivitetskraven träder i kraft. Det första steget i detta förslag innebär att förkopplingsdon av klass D ("höga energiförluster") skall fasas ut och träder i kraft ett år efter det att direktivet har antagits (om man antar att direktivet antas den 1.1.2001 kommer detta steg att träda i kraft den 1.1.2002). En övergångsperiod på ett år anses vara förenlig med de små investeringar och anpassningar som krävs för att uppfylla det första stegets krav. Efter ytterligare tre år (1.1.2005) planeras att det andra effektivitetssteget skall träda i kraft. Detta innebär att don av klass C ("konventionella don") skall ha fasats ut. Eftersom dessa don är de vanligaste på dagens marknad har man avsatt en längre tid för detta steg. Med tanke på att tillverkarna accepterade detta steg i början av 1996 (21) utgör detta en mycket lång övergångsperiod. Det tredje och sista steget i förslaget skulle sen träda i kraft efter ytterligare tre år (1.1.2008) och grunda sig på den då rådande marknadssituationen, och då i synnerhet på priset för elektroniska förkopplingsdon (klasserna A1, A2 och A3) och det effektivaste magnetiska förkopplingsdonet på marknaden (klass B1). Eftersom marknaden kan utvecklas avsevärt till följd av de två första stegen föreslås att man på nytt skall genomföra en teknisk analys och en marknadsanalys i samband med att det andra steget träder i kraft.

(21) "Vi skulle vilja uppmärksamma en hypotes som innebär en realistisk tidtabell för att gradvis gå över till mer energieffektiva förkopplingsdon. Om vi utgår från den klassificering som tillverkare av förkopplingsdon försöker utveckla för Europa kan vi säga att produkter i klass D kan elimineras till den 1 januari 1998. En övergångsperiod på två år efter offentliggörandet av standarden för mätningsmetoder för förkopplingsdon är en godtagbar tidsfrist för att inleda en politik som innebär minimieffektivitetskrav på den europeiska marknaden. Vi måste planera för en övergångsperiod på fem år för att genomföra övergången till förkopplingsdon med små energiförluster (klass C)."

Prisökningen för alla tre stegen understiger 2 euro, men skulle överstiga 20 euro för ändringar som inbegriper elektroniska förkopplingsdon (klass A) (22). Minimieffektivitetskraven för förkopplingsdon skulle omfatta alla köpare och anläggningar. Detta innebär att ett totalt förbud mot magnetiska förkopplingsdon skulle vara ogenomförbart eftersom det kräver ytterligare investeringar på ungefär 20 euro i varje ljuskälla.

(22) För hushållen (som handlar i detaljhandelsledet och med en årlig användning på 600 timmar) sträcker sig återbetalningstiden från 2 till 6 år för utbyten av förkopplingsdon som bara inbegriper drosslar (klass D, C och B1) grundat på ett genomsnittligt elpris i Europa på 0,15 euro/kWh. En eventuell övergång från drosslar till elektroniska förkopplingsdon är i dagsläget förenad med en återbetalningstid på mellan 17 och mer än 28 år. Inom tjänste- och industrisektorerna kan befintliga drosslar ersättas med effektivare drosslar upp till klass B1 med en återbetalningstid på mindre än 2 år grundat på ett typiskt elpris i storleksordningen 0,1 euro/kWh.

Man kan därmed dra slutsatsen att ett förbud mot magnetiska förkopplingsdon skulle innebära en alltför stor börda för hushållen (23). De föreslagna minimieffektivitetskraven har dock en godtagbar återbetalningstid för alla användare. Effekterna för branschen är också såsom redan nämnts också godtagbara.

(23) De kommande 5 till 8 åren kan priset på elektroniska förkopplingsdon komma att minska avsevärt och minska prisskillnaden mellan drosslar och elektroniska förkopplingsdon till 10-15 euro. Trots detta skulle hushållens återbetalningstid fortfarande överstiga 10 eller kanske rent av 15 år.

4. Att genomföra energieffektivitetskraven

Väl definierade system för teknisk harmonisering och standarder har utvecklats på gemenskapsnivå, eftersom sådana är av central betydelse då den inre marknaden skall fullbordas. Rådets resolution om en ny metod för teknisk harmonisering och standardisering, som antogs 1985 (24), utgör ett etablerat sätt att använda standardisering för att stödja gemenskapens tekniska lagstiftningsprocess. Enligt den nya metoden uppmanas de europeiska standardiseringsorganen att på uppdrag av kommissionen utarbeta standarder som grund för förutsättande av överensstämmelse med väsentliga krav i lagstiftade harmoniserade standarder. Enligt den nya metoden skall de väsentliga kraven i harmoniserade standarder definieras i direktiv, till skillnad på det äldre alternativet med ömsesidigt erkännande av nationella standarder då det fanns sådana.

(24) Rådets resolution om en ny metod för teknisk harmonisering och standardisering, EGT C 136, 4.6.85, s. 1.

Såsom angavs i det första avsnittet är en effektiv energianvändning av central betydelse i energi- och miljöpolitiken genom att det är en nyckelåtgärd när det gäller att minska koldioxidutsläppen. Dessutom är energieffektivitet också nära förbundet med industri- och konsumentskyddspolitiken eftersom det resulterar i stora besparingar för energianvändare och har positiva effekter på tillverkarna. När det gäller energieffektivitet är det huvudsakliga kravet, som rör "effektivitetsnivå", ett politiskt beslut som inte kan överlåtas till någon berörd part eller på annat sätt kan delegeras. Såsom beskrevs i resolutionen om en ny metod kan "väsentliga krav (på säkerhet) som måste uppfyllas för produkter som kan saluföras på marknaden vara tillräckligt exakt formulerade för att det i den nationella lagstiftningen skall införas rättsligt bindande och tvingande skyldigheter". Detta visar tydligt att ett allmänt krav att utrustning måste vara energieffektiv inte kan anses vara ett väsentligt krav. Lagstiftningen måste därför innehålla en tydlig definition på effektivitetsnivån.

De två tidigare direktiven med effektivitetskrav, det vill säga direktiven om värmepannor respektive om kylskåp och frysar, innehöll minimieffektivitetsnivåer i sina bilagor. Under rådets diskussioner om det sistnämnda direktivet uttryckte vissa medlemsstater att de föredrog att de tekniska kraven skulle överlåtas till standardiseringsorganen. Om man gav standardiseringsorganen i uppdrag att fritt fastställa lämpliga nivåer för energieffektivitet skulle detta innebära att man delegerade politiska beslut till tekniska organ, som ibland huvudsakligen består av företrädare för industrin.

Detta förslag omfattar förkopplingsdon som saluförs inom gemenskapen. Av de förkopplingsdon som tillverkas i gemenskapen exporteras ett stort antal som separata komponenter eller som delar i färdiga produkter, t.ex. belysningsarmaturer. För att bevara konkurrenskraften hos tillverkarna i gemenskapen föreslås att förkopplingsdon som exporteras inte skall omfattas av detta förslag. Artiklarna i det föreslagna direktivet är ordnade på ett likartat sätt som i kyl- och frysdirektivet, av det skälet att båda direktiven har samma mål, dvs. att införa effektivitetskrav för elvaror. Dessutom används i båda direktiven CE-märkningen som märke för överensstämmelse.

5. Föreslagna administrativa arrangemang

Metoder för att bedöma produkters överensstämmelse med sådana harmoniserade standarder på grundval av den så kallade "övergripande metoden" har också antagits på gemenskapsnivå (25), (26) och har inbegripits i detta förslag. Denna metod gör det möjligt att använda en eller flera "moduler" i en hel uppsättning, där man fastställt olika förfaranden för att bedöma en produkts överensstämmelse med gällande standarder. De olika modulerna är utformade för olika tänkbara förhållanden och väljs ut på lämpligt sätt för att uppfylla kraven i det aktuella direktivet.

(25) Rådets resolution om en övergripande metod för bedömning av överensstämmelse, EGT C 10, 16.1.90, s. 1.

(26) Rådets resolution 90/683/EEG om moduler för olika stadier i förfaranden vid bedömning av överensstämmelse avsedda att användas i tekniska harmoniseringsdirektiv, EGT L 380, 31.12.1990, s. 13.

Ett obligatoriskt "typprovningsförfarande" som skulle utföras av lämpliga organ utsedda av medlemsstaterna (så kallade "anmälda organ") skulle vara extremt betungande och mycket tids- och kostnadskrävande både för tillverkarna och de anmälda organen. Det föreslås därför ett förfarande för bedömning av överensstämmelse som grundas på självbedömning. Detta förfarande krävs också för bedömning av överensstämmelse för andra direktiv som inbegriper förkopplingsdon, nämligen "lågspännings-direktivet" (27) och direktivet om "elektromagnetisk kompatibilitet" (28).

(27) EGT L 77, 26.3.1973, s. 29.

(28) EGT L 139, 23.5.1989, s. 19, ändrad genom EGT L 126, 12.5.1992, s. 11.

Enligt självbedömningsmodulen måste tillverkarna utarbeta teknisk dokumentation och rapporter om de provningar som genomförts som stöd för den försäkran om överensstämmelse som de också måste avge. Samtliga dessa dokument måste alltid finnas tillgängliga för inspektion av myndigheterna. Detta gäller särskilt om det uppstår tvivel kring en viss produktmodells överensstämmelse. Dessa är formella förfaranden som måste följas innan tillverkaren har rätt att CE-märka produkten, för att den på så sätt skall kunna handlas fritt på den inre marknaden. Vissa kritiker har uttryckt tvivel om självbedömningsförfarandets effektivitet, men under de förhållanden som beskrivits ovan anses detta förfarande vara tillräckligt, särskilt om man beaktar att överträdelser är straffbara enligt den nationella handelslagstiftningen och att falska försäkringar om energieffektivitet skulle medföra mycket negativa skriverier. I vilket fall som helst föreslås att man - i den rapport som skall utarbetas om direktivets funktion - särskilt uppmärksammar effektiviteten och verkningsgraden hos förfaranden för bedömning av överensstämmelse enligt de riktlinjer som utvecklats för sådana förfaranden i gemenskapen. Dessutom undersöker kommissionens enheter möjliga åtgärder för att stärka den övervakning av marknaderna som skall utföras antingen av kommissionens enheter, de nationella övervakningsenheterna eller av tredje part.

6. Det föreslagna direktivets tillämpningsområde och förväntade resultat

Syftet med det föreslagna direktivet är att åstadkomma kostnadseffektiva energibesparingar för lysrör som inte skulle kunna åstadkommas med andra åtgärder. Det föreslagna direktivet täcker bara nytillverkade förkopplingsdon, som står för en omfattande energiförbrukning och utgör en stor potential för energibesparingar.

En lysrörsarmaturs genomsnittliga livslängd är ungefär 20 år och ett förkopplingsdons genomsnittliga livslängd är 15 år eller mer, beroende på hur många timmar det används varje år. Eftersom bara en viss genomsnittlig andel av donen (29) byts ut varje år kommer kravens effekter på elförbrukningen att komma ganska långsamt. De kommer dock att märkas allt tydligare med tiden. Det har uppskattats att de effektivitetskrav som planeras i detta direktiv skulle kunna ge följande minskningar av elförbrukningen och av därav följande koldioxidutsläpp (30):

(29) Dessutom kommer nya förkopplingsdon att installeras i affärslokaler som konstrueras efter att direktivet trätt i kraft.

(30) På grundval av prognoser om sammansättningen av gemenskapens elproduktion för aktuell period.

Uppskattad minskning av elförbrukningen och däravföljande minskning av koldioxidutsläppen i gemenskapentill följd av effektivitetskraven på förkopplingsdon till lysrör

(för antagande den 1 januari 2001)

>Plats för tabell>

Besparingarna skulle med tiden och i absoluta termer bli avsevärda, och skulle år 2020 när alla installerade don har bytts ut komma att uppgå till 12 TWh/år. Detta motsvarar 1 000 miljoner euro per år för användare inom handels- och industrisektorerna (de kumulerade besparingarna fram till år 2020 uppgår till 9 000 miljoner euro). Detta motsvarar en minskning på ungefär 10 % av elförbrukningen för lysrör. När det gäller åtgärder för att förbättra energieffektiviteten ligger det i deras natur att de måste tillämpas på de många och olika formerna av energianvändning i våra moderna ekonomier. Enligt kommissionens uppskattningar kommer marknadsomvandlingen för de viktigare slutanvändarprodukterna (31), som inleds genom direktivet om kylskåp och frysar för hushållsbruk, genom olika ytterligare enskilda besparingsinsatser fram till år 2010 att resultera i elbesparingar på motsvarande minst 10 % av den totala elförbrukningen på 220 TWh/år.

(31) Detta inbegriper viktiga hushållsapparater (kylskåp och frysar, tvättmaskiner, diskmaskiner etc), varmvattenberedare, belysningskomponenter, elektriska motorer, luftkonditioneringsanläggningar, pumpar, kompressorer etc.

Mot bakgrund av kravens relativt långsamma men stadiga effekter på den mängd förkopplingsdon som finns ute i bruk, planerar kommissionen att införa åtgärder för att förbättra och påskynda processen för byte till ny utrustning. Detta skall åstadkommas genom främjande av ökad medvetenhet om belysningsutrustningars energieffektivitet, stöd till demonstration av nyskapande tekniska lösningar, informationsverksamhet, teknikupphandling samt åtgärder på efterfrågesidan. "EU Green Light"-programmet, som skall introduceras inom kort, kommer att ha en nyckelroll när det gäller att främja denna marknadsomvandling.

7. Slutsatser

* Förslaget är en del av kommissionens strategi att förbättra effektiviteten hos elektrisk slutanvändarutrustning, vilket angavs i kommissionens nyligen antagna meddelande om "Energieffektivisering i Europeiska gemenskapen - Inför en strategi för rationell energianvändning". Kommissionen har för förslaget följt samma metod som använts för direktivet om kylskåp och frysar samt för frivilliga avtal om TV-apparater, videoapparater och tvättmaskiner. Annan utrustning (t.ex. elektriska motorer, elektriska varmvattenberedare etc.) kommer att tas upp i framtida initiativ.

* Minimieffektivitetskrav för förkopplingsdon är väsentliga för att förbättra lysrörs effektivitet. Såsom tidigare nämnts skulle ett system för klassificering eller märkning bara ha en begränsad verkan. Tillverkarna av förkopplingsdon kunde inte erbjuda något åtagande att själva vidta åtgärder och gick med på att minimieffektivitetskrav införs. Enligt vad som redogjorts utgör de föreslagna minimieffektivitetskraven en mycket kostnadseffektiv åtgärd.

* Föreslagna nivåer skulle, med tanke på den långa anpassningstiden, få små konsekvenser för industrin men en stor positiv inverkan på alla användare av lysrör.

* Elbesparingarna och de minskade koldioxidutsläppen kommer, även om de är ganska små (men jämförbara med de som åstadkoms genom direktivet om kylskåp), att öka med tiden, och de kommer att bli avsevärda tillsammans med de åtgärder som rör annan elektrisk slutanvändarutrustning. Detta förslag är ett bidrag till gemenskapens och medlemsstaternas insatser för att minska koldioxidutsläppen, för att på så sätt uppnå målen från Kyoto på ett kostnadseffektivt sätt.

Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV om energieffektivitetskrav för förkopplingsdon till lysrör (Text av betydelse för EES)

EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 95 i detta,

med beaktande av kommissionens förslag (32),

(32) EGT C

med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (33),

(33) EGT C

i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget,

och med beaktande av följande: (34)

(34) Europaparlamentets yttrande av den 26 oktober 1995 (EGT C 308, 20.11.1995, s. 134), rådets gemensamma ståndpunkt av den 11 mars 1996 (EGT C 120, 24.4.1996, s. 10) och Europaparlamentets beslut av den 18 juni 1996 (EGT C 198, 8.7.1996)

(1) Det är viktigt att främja åtgärder som syftar till att den inre marknaden fungerar väl.

(2) I sin resolution av den 15 januari 1985 om förbättring av energibesparingsprogrammen i medlemsstaterna (35) uppmanade rådet medlemsstaterna att fortsätta och om så krävs öka sina ansträngningar för att främja en mer rationell energianvändning genom att utveckla en samordnad politik i fråga om energibesparingsåtgärder.

(35) EGT C 20, 22.1.1985, s. 1.

(3) Lysrörsbelysning står för en ansenlig del av gemenskapens elförbrukning och därmed av dess totala energiförbrukning. De olika modeller av förkopplingsdon för lysrör som finns tillgängliga på gemenskapsmarknaden uppvisar mycket olika elförbrukning för en och samma lysrörstyp. Deras energieffektivitet varierar med andra ord kraftigt.

(4) Några medlemsstater står i begrepp att anta bestämmelser om energieffektiviteten hos förkopplingsdon för lysrör. Dessa bestämmelser är av sådant slag att de kan medföra handelshinder för dessa produkter inom gemenskapen.

(5) Det är lämpligt att utgå från en hög skyddsnivå i förslag om tillnärmning av bestämmelser som medlemsstaterna fastställer i lagar, förordningar eller administrativa åtgärder och som rör hälsa, säkerhet samt miljö- och konsumentskydd. Detta direktiv säkerställer en hög grad av både miljö- och konsumentskydd då det syftar till att avsevärt förbättra energieffektiviteten hos förkopplingsdon.

(6) Att vidta sådana åtgärder ligger inom ramen för gemenskapens befogenheter. Kraven i detta direktiv går inte utöver målen för fördraget. Förslaget uppfyller därmed kraven i artikel 5 i fördraget.

(7) I artikel 174 i fördraget stipuleras att gemenskapens miljöpolitik skall bidra till att bevara, skydda och förbättra miljön samt att naturresurserna skall utnyttjas varsamt och rationellt. Produktionen och förbrukningen av el står för 30 % av alla av människan orsakade koldioxidutsläpp i atmosfären och för ungefär 35 % av den primära energiförbrukningen i gemenskapen. Dessa andelar ökar.

(8) Rådets beslut 89/364/EEG av den 5 juni 1989 om ett åtgärdsprogram för gemenskapen för förbättrad effektivitet i elutnyttjandet (36) har två mål, nämligen att uppmuntra elförbrukarna att använda apparater och utrustning med hög eleffektivitet samt att uppmuntra till ytterligare förbättringar av effektiviteten hos elapparater och elutrustning.

(36) EGT L 157, 9.6.1989, s. 32.

(9) I sina slutsatser av den 29 oktober 1990 fastställde rådet målet att stabilisera gemenskapens koldioxidutsläpp på 1990 års nivåer senast år 2000. I protokollet till FN:s konvention om klimatförändringar, som man enades om i Kyoto den 10 december 1997, åtog sig gemenskapen att minska sina utsläpp av växthusgaser med 8 % fram till år 2012. För att uppnå detta mål krävs hårdare åtgärder för att begränsa och minska gemenskapens koldioxidutsläpp.

(10) Genom beslut 91/565/EEG (37) fastställdes ett handlingsprogram för att främja energieffektivitet i gemenskapen (SAVE-programmet). Genom beslut 96/737/EG (38) fastställdes ett nytt flerårigt program (SAVE II-programmet) för att fortsätta och stärka de åtgärder som inleddes genom det ursprungliga SAVE-programmet.

(37) EGT L 307, 8.11.1991, s. 34.

(38) EGT L 335, 24.12.1996, s. 50.

(11) De flesta energieffektiva förkopplingsdon finns tillgängliga till en merkostnad som på några få år kan tjänas in genom de energibesparingar de ger. I denna beräkning beaktas inte de ytterligare fördelar som följer av att man därigenom undviker motsvarande externa kostnader för att producera ytterligare el till följd av utsläpp av koldioxid och andra föroreningar.

(12) Detta direktiv, som syftar till att avlägsna tekniska hinder för en förbättrad energieffektivitet hos förkopplingsdon till lysrör, skall följa den "nya metoden" som fastställs i rådets resolution av den 7 maj 1985 om en ny metod för teknisk harmonisering och standardisering (39). I denna bestäms det uttryckligen att rättslig harmonisering begränsas till att genom direktiv anta de grundläggande krav som skall uppfyllas av varor som släpps ut på marknaden.

(39) EGT C 136, 4.6.1985, s. 1.

(13) I rådets resolution av den 19 juni 1998 efterlyses ett program med kompletterande gemensamma och samordnade åtgärder, som t.ex. bättre dynamiska krav i fråga om energieffektivitet.

(14) Det är viktigt att skapa ett effektivt verktyg för att säkerställa ett felfritt genomförande av direktivet, rättvisa konkurrensvillkor för tillverkarna och skydd av konsumenternas rättigheter.

(15) Hänsyn bör tas till rådets beslut 93/465/EEG av den 22 juli 1993 om moduler för olika stadier i förfaranden vid bedömning av överensstämmelse samt regler inför anbringande och användning av CE-märkning om överensstämmelse avsedda att användas i tekniska harmoniseringsdirektiv (40).

(40) EGT L 220, 30.8.1993, s. 23.

(16) Det är av intresse för den internationella handeln att internationella standarder används närhelst detta är lämpligt. Ett förkopplingsdons elförbrukning definieras i Europeiska standardiseringskommitténs standard EN 50294 från juli 1998, som grundas på internationella standarder.

(17) Förkopplingsdon till lysrör som överensstämmer med de energieffektivitetskrav som fastställs i detta direktiv skall förses med CE-märkning och tillhörande upplysningar för att möjliggöra deras fria rörlighet.

(18) Detta direktiv omfattar nätanslutna förkopplingsdon till lysrör.

(19) Att uppnå målen i detta förslag genom att i stället ingå ett frivilligt avtal med europeiska sammanslutningen av belysningstillverkare, CELMA, har visat sig vara omöjligt på grund av den stora importen till gemenskapen.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Detta direktiv skall tillämpas på alla nya elektriska nätanslutna förkopplingsdon till lysrörsbelysning enligt definitionen i bilaga I. Dessa benämns härefter "förkopplingsdon".

Undantagna från direktivet skall vara förkopplingsdon som är avsedda att exporteras från gemenskapen, antingen som separata delar eller som delar ingående i belysningsutrustning.

Artikel 2

1. Medlemsstaterna skall vidta alla nödvändiga åtgärder för att se till att de förkopplingsdon som omfattas av detta direktiv endast får släppas ut på marknaden i gemenskapen och tas i bruk om deras elförbrukning är mindre än eller lika med den högsta tillåtna elförbrukningen för dess kategori, vilken skall beräknas enligt de förfaranden som anges i bilaga I.

2. Tillverkaren av ett förkopplingsdon som omfattas av detta direktiv, dennas i gemenskapen etablerade ombud eller den person som ansvarar för att förkopplingsdonet släpps ut på marknaden inom gemenskapen åläggs att se till att varje förkopplingsdon som släppts ut på marknaden uppfyller det krav som avses i punkt 1.

Artikel 3

1. Medlemsstaterna får inte inom sitt respektive territorium förbjuda, begränsa eller hindra att förkopplingsdon, försedda med den CE-märkning som intygar att de överensstämmer med samtliga bestämmelser i detta direktiv, släpps ut på marknaden eller tas i bruk.

2. Om inte motsatsen kan bevisas skall medlemsstaterna utgå från att förkopplingsdon med CE-märkning enligt artikel 5 överensstämmer med samtliga bestämmelser i detta direktiv.

3. (a) Om förkopplingsdon omfattas av andra direktiv i vilka andra frågor behandlas och i vilka CE-märkning också föreskrivs innebär denna märkning att sådana förkopplingsdon skall förutsättas överensstämma även med bestämmelserna i dessa direktiv om inte motsatsen kan bevisas.

(b) Om tillverkaren likväl under en övergångsperiod kan välja mellan att tillämpa olika bestämmelser i ett eller flera av dessa direktiv, anger CE-märkningen endast överensstämmelse med bestämmelserna i de direktiv som tillverkaren har tillämpat. I de handlingar, anvisningar och instruktioner som medföljer förkopplingsdonen skall i så fall numren på dessa direktiv anges, enligt den text som offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.

(c) När förkopplingsdon exporteras från gemenskapen - som separata delar eller som delar ingående i belysningsutrustning - skall tillverkaren, dennas i gemenskapen etablerade ombud eller den person som ansvarar för att förkopplingsdonet släpps ut på gemenskapsmarknaden tydligt ange detta förhållande i dokumentation, meddelanden eller anvisningar som medföljer förkopplingsdonen.

Artikel 4

De förfaranden som skall tillämpas för bedömning av överensstämmelse och de skyldigheter som rör CE-märkning av förkopplingsdon anges i bilaga II.

Artikel 5

1. Förkopplingsdonen skall, då de släpps ut på marknaden, vara försedda med CE-märkning. Denna skall bestå av bokstäverna "CE". Den utformning som skall användas visas i bilaga III. CE-märkningen skall vara väl synlig, läsbar och outplånligt anbringad på förkopplingsdonen samt vid behov på emballaget.

2. Det är förbjudet att på förkopplingsdonen anbringa märkningar som skulle kunna vilseleda tredje man i fråga om CE-märkningens betydelse och grafiska utformning. Annan märkning får anbringas på förkopplingsdonen, emballaget, bruksanvisningen eller andra handlingar endast om CE-märkningen förblir synlig och läsbar.

Artikel 6

1. Om en medlemsstat konstaterar att CE-märkningen har använts på ett oriktigt sätt är tillverkaren eller dennas i gemenskapen etablerade ombud skyldig att anpassa produkten till bestämmelserna och upphöra med överträdelsen enligt de villkor som medlemsstaten föreskriver. Om varken tillverkaren eller dennas ombud är etablerade i gemenskapen åligger denna skyldighet den person som ansvarar för att förkopplingsdonen släpps ut på marknaden i gemenskapen.

2. Om överträdelsen fortgår skall medlemsstaten i enlighet med artikel 7 vidta alla nödvändiga åtgärder för att begränsa eller förbjuda att varan i fråga släpps ut på marknaden eller säkerställa att den upphör att säljas på marknaden.

Artikel 7

1. I alla beslut som fattas enligt detta direktiv och som innehåller inskränkningar av villkoren för att släppa ut förkopplingsdon på marknaden skall noga anges på vilka grunder beslutet är fattat. Den berörda parten skall omedelbart underrättas om beslutet och samtidigt få information om vilka möjligheter till överklagande som gäller i den berörda medlemsstaten och inom vilken tid detta skall göras.

2. Medlemsstaten skall utan dröjsmål underrätta kommissionen om och ange skälen för en sådan åtgärd. Kommissionen skall underrätta de övriga medlemsstaterna om detta.

Artikel 8

1. Medlemsstaterna skall anta och offentliggöra de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv inom ett år efter antagandet av detta direktiv. De skall genast underrätta kommissionen om detta.

Medlemsstaterna skall tillämpa sådana bestämmelser ett år efter antagandet av detta direktiv.

När en medlemsstat antar dessa bestämmelser skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda.

2. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texterna till de bestämmelser de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.

3. Under en tid av ett år efter antagandet av detta direktiv skall medlemsstaterna tillåta att sådana förkopplingsdon släpps ut på marknaden som är godkända i respektive medlemsstat vid den tidpunkt då detta direktiv antas.

Artikel 9

1. Fyra år efter antagandet av detta direktiv skall det andra steget för högsta tillåtna effektförbrukning, enligt de värden som definieras i bilaga IA, börja gälla.

2. Senast fyra år efter det att detta direktiv har antagits skall kommissionen utvärdera de resultat som uppnåtts i förhållande till de förväntade resultaten. Med sikte på att gå vidare med det tredje steget i förbättringen av energieffektiviteten skall kommissionen därefter, i samråd med de berörda parterna, undersöka behovet att fastställa en tredje uppsättning nivåer för högsta tillåtna elförbrukning för förkopplingsdon för att på ett märkbart sätt förbättra deras energieffektivitet. Om så är fallet skall denna högsta elförbrukning och tidpunkten för dess ikraftträdande grundas på nivåer som är ekonomiskt och tekniskt motiverade med hänsyn till de förhållanden som råder vid det tillfället. Varje annan åtgärd som är motiverad för att förbättra energieffektiviteten hos förkopplingsdon skall också övervägas.

Artikel 10

Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.

Artikel 11

Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

Utfärdat i Bryssel den

På Europaparlamentets vägnar På rådets vägnar

Ordförande Ordförande

BILAGA I

Metoder för beräkning av högsta tillåtna elförbrukning för en viss typ av

förkopplingsdon och förfaranden för att kontrollera överensstämmelse med denna

Energieffektiviteten hos kretsen lampa-förkopplingsdon bestäms av kretsens totala ingångseffekt. Denna är en funktion av lampans effekt och den typ av förkopplingsdon som används. Av denna anledning definieras den högsta tillåtna elförbrukningen för en viss typ av förkopplingsdon som den högsta effekten för kretsen lampa-förkopplingsdon, med olika nivåer för varje lampeffekt och typ av förkopplingsdon.

För att beräkna den högsta tillåtna elförbrukningen för en viss typ av förkopplingsdon måste donet först inordnas i någon av följande kategorier

Kategori Beskrivning

1 Förkopplingsdon till raka lysrör

2 Förkopplingsdon till kompakta lysrör/2 rör

3 Förkopplingsdon till kompakta flata lysrör/4 rör

4 Förkopplingsdon till kompakta lysrör/4 rör

5 Förkopplingsdon till kompakta lysrör/6 rör

6 Förkopplingsdon till kompakta lysrör av typ 2 D

Den högsta tillåtna effektförbrukningen uttryckt i watt definieras i följande tabell:

>Plats för tabell>

Definitioner

Termerna i denna bilaga är definierade i enlighet med Europeiska standardiseringskommitténs standard EN 50294 från juli 1998.

BILAGA IA

Det andra steget för högsta tillåtna effektförbrukning som skall börja gälla fyra år efter det att direktivet antagits:

>Plats för tabell>

BILAGA II

Förfaranden för bedömning av överensstämmelse (Modul A)

1. I denna modul beskrivs förfarandet för hur tillverkaren eller dennas i gemenskapen etablerade ombud, som skall uppfylla de skyldigheter som fastställs i punkt 2, skall säkerställa och försäkra att förkopplingsdonet uppfyller aktuella krav i detta direktiv. Tillverkaren skall anbringa CE-märkningen på varje förkopplingsdon som denna tillverkar och utarbeta en skriftlig försäkran om överensstämmelse.

2. Tillverkaren måste utarbeta den tekniska dokumentation som beskrivs i punkt 3, och denna eller dennas i gemenskapen etablerade ombud skall hålla denna dokumentation tillgänglig för inspektion av behöriga myndigheter under minst tre år efter tillverkningsdagen.

Om varken tillverkaren eller dennas ombud är etablerad i gemenskapen skall skyldigheten att hålla den tekniska dokumentationen tillgänglig åligga den person som ansvarar för att förkopplingsdonen släpps ut på marknaden i gemenskapen.

3. Den tekniska dokumentationen skall möjliggöra en bedömning av förkopplingsdonets överensstämmelse med kraven i detta direktiv. I den mån det är nödvändigt för denna bedömning skall dokumentationen omfatta förkopplingsdonets konstruktion, tillverkning och funktion enligt följande:

i) Tillverkarens namn och adress.

ii) En allmän beskrivning av modellen, som är tillräckligt utförlig för att förkopplingsdonet tydligt skall kunna identifieras.

iii) Upplysningar, inklusive ritningar om detta är relevant, om modellens viktigaste egenskaper och då särskilt om sådana som påverkar dess elförbrukning.

iv) Bruksanvisning, om sådan finns.

v) Resultaten från mätningen av elförbrukning utförd i enlighet med punkt 5.

vi) Uppgifter som visar dessa mätningars överensstämmelse med energiförbrukningskraven enligt bilaga I.

4. Teknisk dokumentation som utarbetats genom tillämpning av andra gemenskapsbestämmelser får användas om de uppfyller kraven i detta direktiv.

5. Tillverkare av förkopplingsdon är skyldiga att för varje don som omfattas av detta direktiv fastställa elförbrukningen i överensstämmelse med det förfarande som gäller enligt europeisk standard EN 50294, samt att fastställa donets överensstämmelse med kraven i artikel 2.

6. Tillverkaren eller dennas ombud skall förutom den tekniska dokumentationen spara en kopia av försäkran om överensstämmelse.

7. Tillverkaren skall vidta alla nödvändiga åtgärder för att genom tillverkningsmetoden säkerställa att de tillverkade förkopplingsdonen överensstämmer med den tekniska dokumentationen enligt punkt 2 samt med relevanta krav i direktivet.

BILAGA III

CE-märkning om överensstämmelse

Märkningen om överensstämmelse skall bestå av bokstäverna "CE" enligt följande utformning:

Om CE-märkningen förminskas eller förstoras skall proportionerna som anges i ovanstående modell behållas.

De olika delarna av CE-märkningen skall i allt väsentligt ha samma vertikala dimension, som inte får understiga 5 mm.

FÖRETAG - KONSEKVENSANALYS

Förslagets konsekvenser för företag, särskilt små och medelstora företag (SMF)

Beteckning på förslaget: FÖRSLAG TILL EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV OM ENERGIEFFEKTIVITETSKRAV FÖR FÖRKOPPLINGSDON TILL LYSRÖR

Dokumentets referensnummer : 99002

1. Förslaget

Varför behövs det, med tanke på subsidiaritetsprincipen, gemenskapslagstiftning på detta område, och vilka är huvudmålen?

Lysrörsbelysningar förbrukar totalt 105 TWh (terawattimmar) per år. Denna typ av belysning används huvudsakligen inom tjänstesektorn (kontor, skolor, sjukhus etc.) och i industrilokaler. Stora energibesparingar och därmed följande minskningar av koldioxidutsläppen kan åstadkommas om man använder sig av mer energieffektiva förkopplingsdon, som är nödvändiga komponenter i lysrörsarmaturer. För att uppnå dessa besparingar är det viktigt att främja högeffektiva förkopplingsdon och att fasa ut don med mycket låg effektivitet. Skillnaderna i energieffektivitet mellan de bästa och de sämsta donen på marknaden uppgår till cirka 60 %. De effektivare donen är dyrare, men denna merkostnad betalar sig på några få år. Högeffektiva förkopplingsdon är därför kostnadseffektiva.

Förkopplingsdon köps i första hand av tillverkare av originalutrustning (41), som monterar förkopplingsdonet i armaturen. Eftersom dessa tillverkare inte drar nytta av (de stora) energibesparingarna tenderar de att välja den utrustning som har den lägsta initialkostnaden. Samma sak gäller för ägare till kommersiella byggnader som hyr ut lokalerna, när de skall byta ut komponenter eller belysningssystem. En åtgärd som går ut på att märka produkterna för att informera användarna om de ekonomiska fördelarna med högeffektiva förkopplingsdon skulle därför bara få marginella effekter. Experter på energieffektivitet och medlemsstaterna är överens om att det effektivaste politiska instrumentet för att omvandla marknaden i en mer energieffektiv riktning består i att införa minimieffektivitetskrav för förkopplingsdon.

(41) Marknaden är indelad i två segment: tillverkningsindustrin och distributionsledet (detaljhandeln). Fördelningen mellan dessa segment skiljer sig från land till land, men tillverkningsindustrin står i genomsnitt för 80 % av marknaden, medan distributionsledet står för ungefär 20 %. Detaljhandelspriset är vanligtvis ungefär 2,5 gånger högre än tillverkningsindustrins inköpspris. För förkopplingsdon med höga energiförluster (klass D) uppgick det genomsnittliga detaljhandelspriset 1994 till cirka 3 euro, medan genomsnittspriset för konventionella förkopplingsdon (klass C) låg på cirka 4 euro och för förkopplingsdon med låga energiförluster (klass B2 och B1) på 5,6 respektive 6,6 euro. Elektroniska förkopplingsdon var ungefär 4 gånger dyrare än förkopplingsdon av klass B. Denna prisskillnad förväntas dock minska.

Kommissionen har undersökt möjligheten att nå frivilliga avtal med industrin för att fasa ut lågeffektiva förkopplingsdon. De europeiska tillverkarna var villiga att frivilligt fasa ut lågeffektiva förkopplingsdon, men fruktade att importerade produkter skulle ta över de marknadssegment som de i så fall skulle överge. Tillverkarna ansåg att det bästa alternativet för dem bestod i att det genom ett direktiv införs "harmoniserade" minimieffektivitetskrav.

Som en del av deras strategi för att minska koldioxidutsläppen till följd av åtagandena från Kyoto-konferensen överväger medlemsstaterna också att införa nationella effektivitetskrav för förkopplingsdon. Eftersom förkopplingsdon handlas mellan länderna skulle varje lagstiftning om obligatoriska effektivitetskrav i en medlemsstat medföra potentiella handelshinder.

Man kan därför dra slutsatsen att det är motiverat att införa gemenskapslagstiftning på detta område eftersom den skulle bidra till att minska koldioxidutsläppen på ett kostnadseffektivt sätt, med stora ekonomiska fördelar för användarna av belysningen och med små konsekvenser för tillverkarna samtidigt som den inre marknaden bevaras.

Ett liknande förfarande har följts för annan energiförbrukande utrustning (t.ex. kylskåp för hushållsbruk). Medlemsstaterna instämmer i att det behövs harmoniserade effektivitetskrav på gemenskapsnivå i form av ett direktiv för att bevara den inre marknaden (denna typ av åtgärd syftar till att utgöra en gemensam politik i kölvattnet av Kyoto-konferensen).

2. Konsekvenser för företagen

a) Vilka påverkas av förslaget?

- Vilka sektorer?

- Hur stora är de företag som påverkas (vilka är de små och medelstora företagens andel)?

- Är dessa företag belägna i vissa geografiska områden inom gemenskapen?

Förslaget skulle i första hand påverka tillverkare av förkopplingsdon och i andra hand hyresgäster i kommersiella byggnader och industrilokaler. Dessa två grupper påverkas på helt olika sätt.

När det gäller konsekvenserna för tillverkare av förkopplingsdon kan marknaden i dagsläget absorbera 120 miljoner konventionella förkopplingsdon (av vilka 20 miljoner har en mycket låg effektivitet och 17 miljoner en hög effektivitet) samt 10 miljoner elektroniska förkopplingsdon per år. Tillverkningsföretagen är i genomsnitt små till medelstora. De kan delas in i fyra grupper:

- Fem företag med produktionsenheter i Tyskland, Frankrike, Italien, Finland och Österrike. I genomsnitt har dessa enheter en installerad kapacitet på 15-20 miljoner don och 250-300 anställda.

- Medelstora företag med en kapacitet på 5-10 miljoner don och 50-100 anställda. Dessa enheter återfinns framför allt i Frankrike och Spanien.

- Företag med en kapacitet på omkring 1-2 miljoner don. Dessa företag är huvudsakligen nationella med produktionsenheter i Italien, Spanien, Portugal, Grekland och Förenade kungariket. Varje enhet sysselsätter cirka 50 personer.

- Ett litet antal multinationella företag (t.ex. Philips, Siemens, General Electric/Thorn, Osram) som ofta har egen tillverkning av alla komponenter till de belysningssystem de tillverkar, exempelvis produktion av lampor, förkopplingsdon och ljuskällor. I den sistnämnda gruppen syftar produktionen av förkopplingsdon huvudsakligen till intern konsumtion. Produktionsenheter återfinns i Nederländerna, Frankrike, Italien, Förenade kungariket och Tyskland.

b) Vilka åtgärder måste företagen vidta för att följa förslaget?

För att följa förslaget måste tillverkarna inför åtgärdens ikraftträdande gradvis fasa ut produktion av lågeffektiva förkopplingsdon (eller helt enkelt avstå från att saluföra dem i gemenskapen). Förslaget medger relativt långa övergångsperioder före de föreslagna stegens ikraftträdande. Ett system för klassificering av energieffektivitet har utvecklats av den europeiska sammanslutningen av belysningstillverkare, CELMA, tillsammans med Europeiska kommissionen. Det finns inga tillverkare i EU som inte kan uppfylla det första stegets krav.

Alla tillverkare av lågeffektiva förkopplingsdon (klass D i CELMA:s klassificeringssystem) tillverkar också medeleffektiva don (klass C). För att tillverka förkopplingsdon i klass C kan samma teknik och produktionslinjer användas. Det krävs inte någon ny teknik eller några patentskyddade kunskaper för att uppfylla det föreslagna första steget, utan bara att tillverkarna använder sig av material av högre kvalitet (t.ex. genom att ersätta aluminiumtråd med koppar eller högklassigt stål) och inför en bättre kvalitetskontroll i produktionsledet.

För det andra steget har det avsatts en längre anpassningstid eftersom ett antal produktionslinjer då behöver moderniseras. I allmänhet kräver effektivare magnetiska förkopplingsdon (drosslar) mer material än lågeffektiva. Exempelvis kräver drosslar med låga energiförluster (klass B) omkring 50 % mer material. Ökningen av den magnetiska stålkärnans längd medför en minskning av produktiviteten i de produktionslinjer som tillverkar konventionella drosslar (klass C). Industrin bör därför sätta upp nya produktionslinjer för att producera samma kvantitet. Det tar mellan 18 och 24 månader att sätta upp en ny produktionslinje. För det andra steget, dvs. avvecklingen av klass C, har avsatts en övergångstid på fyra år från det att det föreliggande förslaget antas. Tillverkarna har därför tillräckligt med tid på sig för att modifiera produktionslinjerna. Som redan nämnts kräver det första steget (avveckling av klass D) inga investeringar och dess krav kan uppfyllas genom användning av bättre material. Därför har ett års anpassningstid avsatts för detta steg.

c) Vilka ekonomiska verkningar förväntas förslaget få

- för sysselsättningen?

- för investeringar och nyetablering av företag?

- för företagens konkurrenskraft?

Marknadsandelen för de fyra typerna av förkopplingsdon var 1994, enligt vad som anges i motiveringen (se fotnot 15), följande: marknadsandelen för "högförlustdon" (klass D) var 15 %, "konventionella" förkopplingsdon (klass C) svarade för 65 % av marknaden, medan "lågförlustdon" (klass B) hade en marknadsandel på 15 % och elektroniska förkopplingsdon 5 %. Man bedömer att om de föreslagna minimieffektivitetskraven inte införs (dvs. enligt scenariot "business as usual") skulle de fyra klasserna av förkopplingsdon år 2010 ha följande marknadsandelar: klass D 5 %, klass C 20 %, klass B 25 % och elektroniska förkopplingsdon 50 %. Med införandet av de föreslagna effektivitetskraven kan följande bild av marknadsandelarna förväntas: klass B 20 % och elektroniska förkopplingsdon 80 %.Den huvudsakliga kostnaden för företagen för att uppfylla kraven i det föreslagna direktivet utgörs av uppsättningskostnaderna för nya produktionslinjer för tillverkning av effektivare förkopplingsdon. Dessutom tillkommer vissa kostnader för personalutbildning vilka dock är någon storleksordning lägre. Vid samtal med tillverkare framgick att kostnaden för att ställa om en produktionslinje för förkopplingsdon av klass C (med en årsvolym på cirka en miljon enheter) till att producera förkopplingsdon av klass B är ungefär 1 miljon euro, och för en ny linje för produktion av elektroniska förkopplingsdon (cirka en miljon enheter per år) är kostnaden omkring 3 miljoner euro.

Den huvudsakliga kostnaden för branschen kan således uppskattas som skillnaden mellan "business as usual"-scenariot och det scenario som här föreslås. Eftersom cirka 40 miljoner fler enheter av elektroniska förkopplingsdon kommer att tillverkas, blir den huvudsakliga kostnaden för att branschen skall uppfylla kraven omkring 120 miljoner euro. En produktionslinje varar i allmänhet i cirka 20 år, och det förväntas att denna kostnad kommer att hämtas tillbaka genom försäljning och de högre marknadspriserna för elektroniska förkopplingsdon och don av klass B.

Det uppstår ytterligare en (positiv) konsekvens för stålindustrin, som kan vänta sig en högre efterfrågan på stål från marknaden för förkopplingsdon eftersom övergången från konventionella magnetiska förkopplingsdon till sådana med låga energiförluster kommer att medföra en ökad användning av magnetiskt stål. Slutsatsen blir att de föreslagna effektivitetskraven säkerligen kommer att innebära en ökning av sysselsättningen både i tillverkningen av råvaror och i tillverkningen av förkopplingsdon. Dessutom kommer nya maskiner för tillverkning att efterfrågas och befintliga maskiner att behöva ställas om.

Eftersom lågeffektiva förkopplingsdon framför allt importeras från central- och östeuropeiska länder kommer förslaget till direktiv att öka marknadsandelen för gemenskapens tillverkare. De senare kommer också att tillverka en produkt av högre kvalitet, varför förslaget kommer att stärka deras konkurrenskraft på marknader utanför gemenskapen. Dessutom överväger flera länder utanför gemenskapen att införa effektivitetskrav och andra åtgärder för att främja elektroniska förkopplingsdon. Genom det föreliggande förslaget skulle man få företagen i gemenskapen att snabbare gå över till att producera elektroniska förkopplingsdon.

Tillverkare av elektroniska förkopplingsdon kommer också att påverkas positivt av förslaget eftersom dessa produkters marknadsandel kommer att öka. Eftersom elektroniska förkopplingsdon är en massproducerad vara med en högt automatiserad produktionsprocess får varje ökning av tillverkningen av elektroniska förkopplingsdon begränsade effekter på sysselsättningen. En annan aspekt som kännetecknar sektorn för elektroniska förkopplingsdon är att de tillverkas i länder med låga arbetskraftskostnader såsom Mexiko och Fjärran Östern. Det kommer därmed inte att bli några större konsekvenser för sysselsättningen i gemenskapen.

Alla små och medelstora företag använder lysrör i sina lokaler (kontor, verkstäder, affärer, fabriker etc.). Förslaget kommer att resultera i att effektivare förkopplingsdon används, vilket i sin tur innebär minskade elkostnader. Eftersom föreslagna effektivitetsförbättringar kommer att få en återbetalningstid på mindre än två år kommer alla användare av lysrör att dra ekonomiska fördelar i nettotermer.

Fördelarna för användarna av lysrörsbelysning består i lägre elförbrukning - en besparing som år 2010 kommer att uppgå till omkring 250 miljoner euro per år. Till detta kommer fördelarna med minskade koldioxidutsläpp.

3 Innehåller förslaget åtgärder för att ta hänsyn till de små och medelstora företagens särskilda situation (inskränkningar eller skillnader i kraven etc.)?

Föreslagna effektivitetsförbättringar är relativt lätta att åstadkomma och det har avsatts långa anpassningstider. Ingen tillverkare skall därför på ett otillbörligt sätt behöva missgynnas av föreslagna krav.

Den långa anpassningstiden före varje ny effektivitetsnivå har planerats särskilt med tanke på de små och medelstora företagen, som annars kan missgynnas av införda krav till följd av de investeringar som krävs för att konstruera om eller ändra förkopplingsdon som inte uppfyller de obligatoriska nivåerna.

Gemenskapens tillverkare av förkopplingsdon kommer att stärkas av förslaget eftersom de möter en allt hårdare konkurrens från importerade förkopplingsdon med låg kvalitet, låg effektivitet och låga priser.

4. Rådfrågade

Förteckning över organisationer som rådfrågats om förslaget och som fört fram särskilda synpunkter.

Kommissionen har i flera år och i samarbete med berörda organisationer arbetat för att förbättra energieffektiviteten hos lysrör. Kommissionen har organiserat en rad möten för att diskutera åtgärder för att förbättra effektiviteten och kriterierna för att fastställa energieffektivitetskrav för förkopplingsdon. Alla berörda parter har bjudits in att delta i dessa möten. Vid mötena har ett antal företrädare från medlemsstaterna understrukit behovet att ingående undersöka möjligheterna att nå ett frivilligt avtal med industrin för att förbättra utrustningens effektivitet. Det hölls åtskilliga diskussioner i denna fråga med företrädare för industrin, och då särskilt med CELMA, den europeiska sammanslutningen av belysningstillverkare. Kommissionens tjänstemän har också tagit hjälp av olika experter. Under förfarandet har det också organiserats ett antal möten med medlemsstaternas myndigheter. På grund av den kraftiga konkurrensen inom sektorn och de importerade förkopplingsdonens marknadsandel var det extremt svårt att nå fram till något allmänt gemenskapstäckande frivilligt avtal. Tillverkarna uteslöt därmed möjligheten att nå ett sådant avtal. Ett sista förslag till ett frivilligt avtal framställdes nyligen (december 1998) till CELMA, som dock slutgiltigt avfärdade tanken på ett sådant avtal. Efter flera möten mellan kommissionens tjänstemän och tillverkarna accepterades detta lagstiftningsförslag.

5. Övervakning och granskning

Gemenskapens marknad för förkopplingsdon kommer att övervakas av kommissionen i samarbete med medlemsstaternas myndigheter och den europeiska producentsammanslutningen. Såsom redan påpekats är huvuddelen av kostnaderna som föreslaget innebär för företagen förknippad med uppsättning av nya produktionslinjer för elektroniska förkopplingsdon. Genom att övervaka marknadsandelen för elektroniska förkopplingsdon kommer myndigheterna att kunna få en indikation på direktivets effekter, både vad gäller minskade koldioxidutsläpp och påverkan på företagen. I nyttokostnadsanalysen rekommenderas dessutom ett tredje steg, vilket även en del medlemsstater förordar. Detta steg skall särskilt ägnas åt att avveckla förkopplingsdon av klass B2, eftersom detta är kostnadseffektivt för användarna. Kommissionen anser att det är värdefullt att utvärdera de första två stegens konsekvenser för både tillverkare och användare och först därefter avgöra om andra åtgärder (särskilt då effektivitetskrav på ytterligare en nivå) kan komma att behövas. För detta ändamål anges i artikel 9 att kommissionen skall utvärdera det nuvarande förslagets konsekvenser och efter samråd med alla berörda parter föreslå ytterligare åtgärder om så erfordras.

6. Kontaktperson

För att erhålla ett exemplar av undersökningen med nyttokostnadsanalysen, samt för förfrågningar, kommentarer och för erhållande av ytterligare information, kan ni kontakta

Paolo Bertoldi

Europeiska kommissionen, GD XVII/C1

Rue de la Loi, 200

BE-1049 Bryssel

Tel. +32-2-295 22 04

Fax +32-2-296 42 54

E-post: Paolo.Bertoldi@bxl.dg17.cec.be