EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 19.05.1998 
K0M(1998) 326 slutlig 
MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN 
TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET 
RAPPORT OM GENOMFÖRANDET AV SLUTSATSERNA FRÅN DET 
MELLANLIGGANDE MINISTERMÖTET OM INTEGRERING AV FISKE-
OCH MILJÖFRÅGOR DEN 13-14 MARS 19971 BERGEN 

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET OCH 
EUROPAPARLAMENTET 
RAPPORT OM GENOMFÖRANDET AV SLUTSATSERNA FRÅN DET 
MELLANLIGGANDE MINISTERMÖTET OM INTEGRERING AV FISKE-
OCH MILJÖFRÅGOR DEN 13-14 MARS 19971 BERGEN 
1. Inledning 
Denna rapport tar inte upp de delar av slutsatserna som betecknas Riktlinjer, Mål för 
förvaltningen och Strategier. Den behandlar i stället den del som har beteckningen 
Åtgärder, vilken utgör större delen av slutsatserna och som är den del som är av störst 
intresse för de behöriga myndigheterna. Rapporten behandlar åtgärder som vidtagits på 
gemenskapsnivå Europeiska (EG); den innehåller ingen information om åtgärder 
vidtagna av enskilda medlemsstater. 
2. Återställande och bevarande av lekbeståndens biomassa 
(Avsnitten 6 och 7 i slutsatserna) 
1 december 1993 överlämnade kommissionen till rådet ett förslag till en rådsförordning 
om upprättande av mål och strategier för förvaltningen av vissa former av fiske eller 
grupper av fisken under perioden 1994-1997 (KOM(93) 663 slutlig). Detta förslag 
antogs inte av rådet. Vad gäller ett antal fiskbestånd i Nordsjön har dock mål och 
strategier fastställts inom ramen för den årliga bilaterala överenskommelsen mellan EG 
och Norge. Riktvärden för fiskdödlighet och minsta biomassa för lekbestånd fastställdes 
för sill och strömming, makrill och rödspätta. Dessa riktvärden skulle först bara gälla för 
1996. men senare bestämde man att de också skulle tillämpas under 1997 och 1998. 
1995 inledde EG och Norge bilaterala samtal om förbättringar av förvaltningssystemen 
lör sill och strömming samt makrill (bland annat behandlades de ovan nämnda frågorna 
om fiskdödlighet och miniminivåer för lekbestånd). Vad gäller sill och strömming har 
samtalen avslutats, medan fortsatta överläggningar är nödvändiga beträffande makrill, 
även om man här gjort vissa framsteg. De mål och strategier för rödspätta som EG och 
Norge till en början kommit överens om kan också behöva ändras. Under alla 
omständigheter bör den totala tillåtna fångstmängd (TAC) för rödspätta som EG och 
Norge fastställde för 1998 leda till en minskning av fiskdödligheten. 
Den kritiska situationen för beståndet av sill och strömming i början av 1996 tvingade 
fram omedelbara och drastiska åtgärder från de förvaltande organens sida. EG och Norge 
vidtog snabbt åtgärder för att kraftigt minska fångstnivåerna av såväl vuxna fiskar som 
ungfisk av sill och strömming under återstoden av 1996 (kommissionens förordning (EG) 
nr 1265/96 av den 1 juli 1996 och rådets förordning (EG) nr 1602/96 av den 25 juli 
1996). Bestämmelserna i denna återhämtningsplan, vilka bland annat omfattade riktat 
fiske efter skarpsill för att begränsa bifangsterna av ungfisk av sill och strömming, 
fortsatte att tillämpas i ungefär oförändrad omfattning under 1997 och 1998. 
Det har än så länge inte varit möjligt att fastställa en särskild återhämtningsplan för torsk. 
Ett av de största problemen är det faktum att denna art är föremål för flera olika typer av 
fiske. Det faktum att ungfisk av torsk inte samlas i klart avgränsade geografiska områden 
under tillräckligt långa tidsperioder förtar också delvis effekterna av särskilda 
p:\poolc1\rapports\minister\doc282\sv.doc 1 
skyddsåtgärder. Trots dessa svårigheter lyckades ett antal medlemsstater nyligen enas om 
nationella bestämmelser om ett tillfälligt fiskestopp för att skydda en lokal ansamling av 
ungtorsk. Det kan också noteras att fiskdödligheten på senare tid verkar ha minskat 
kraftigt. Dessutom kan den goda återhämtning för torskens del som nyligen noterats, 
tillsammans med den TAC som fastställdes av EG och Norge för 1998, utgöra början på 
en successiv återuppbyggnad av lekbeståndens biomassa. 
Vad gäller 1998 har EG för första gången fastställt totala tillåtna fångstmängder för 
tobisfiskar, marulk, glasvar, piggvar, slätvar, sandskädda, skrubbskädda, bergskädda, 
rödtunga och rocka. Detta år är också det första för vilket en fullständig fördelning gjorts 
av de nationella kvoterna för arterna blåvitling, taggmakrill, vitlinglyra och skarpsill samt 
för bi fångster av ung sill och strömming. Denna fördelning av kvoterna fastställdes i 
syfte att förhindra att alla deltagare försöker utnyttja sina respektive tillåtna 
långstmängder fullt ut. vilket skulle innebära en risk för att dessa överskrids. De tillåtna 
langstmängderna för 1998 beträffande tunga och gråscj förutsätter att den nuvarande 
nivån på fiskdödligheten minskar. 
Kommissionen begärde att ICES skulle fastställa gräns- och målvärden för ett antal 
bestånd. I detta syfte sammanträdde i februari 1998 ICES arbetsgrupp för 
försiktighetsåtgärder vid förvaltningen av fisket. Gruppens slutsatser kommer att 
diskuteras vidare inom ICES. 
Genom rådets förordning (EG) nr 847/96 av den 6 maj 1996 införs ytterligare villkor för 
den årsvis löpande förvaltningen av den totala tillåtna fångstmängder och kvoterna. 
Förordning trädde I kraff den 1. januari 1998. Förverkligandet av innehållet i denna 
förordning utgör ett första steg mot en minskning av den andel fisk som kastas överbord 
vid blandat fiske. 
De boxar som för närvarande används för att skydda täta populationer av lekande sill och 
strömming har behållits fullt ut i den nya förordningen om tekniska åtgärder (se 
avsnitt 4). Efter det mellanliggande ministermötet ansågs det inte lämpligt att besluta om 
några ytterligare sädana åtgärder. 
Slutsatserna frän det mellanliggande ministermötet berör också skyddet av lax och öring i 
llodcn Rhen. Enligt den nuvarande förordningen om tekniska åtgärder (se avsnitt 4) far 
fiske efter lax eller havsöring inte ske utanför zonerna på tolv nautiska mil. I den nya 
förordningen om tekniska åtgärder har denna bestämmelse skärpts ytterligare genom att 
zonen inskränkts till sex nautiska mil. 
3. Minskning av fiskeflottans kapacitet och/eller fiskeansträngningarna 
(Avsnitt 6.9 i slitsatserna) 
I december 1997 antog kommissionen de fleråriga utvecklingsprogrammen för 
fiskeflottornas verksamhet från den 1 januari 1997 till och med den 31 december 2001 
(I-UP IV). Syftet med dessa program är att minska flottornas kapacitet till en nivå som 
säkerställer en långsiktig balans mellan de fiskeansträngningar som görs och de 
tillgängliga resurserna. Riktlinjerna för fastställandet av målen för 1'UP IV meddelades 
av rådet genom beslut 97/413/EG av den 26 juni 1997. 
p Apoolc1\rapports\minister\doc282\sv.doc 
1 enlighet med dessa riktlinjer fastslås i FUP IV att fiskeansträngningarna skall minska med 
30 % vad gäller bestånd som riskerar utfiskning och 20% för överfiskade bestånd. Dessa 
siffror skall modifieras beroende på hur stor andel av fångsten som utgörs av fisk från 
sådana bestånd. I rådets beslut 97/413/EG anges vilka bestånd som riskerar utfiskning (till 
exempel sill, strömming och rödspätta) och vilka som för närvarande överfiskas 
(exempelvis kolja och gråsej). 
I FUP IV anges flottsegment för varje medlemsstat, och där fastställs också, i förhållande 
till de bestånd som exploateras och de fiskeredskap som används, målet för hur mycket 
fiskeansträngningarna skall minska inom varje segment till och med den 31 december 
2001. Årliga delmål fastställs också för att säkerställa att minskningarna äger rum 
successivt. 
Enligt FUP IV skall de minskade fiskeansträngningarna till största delen falla på de 
llottsegment som exploaterar de mest känsliga bestånden, och avsikten är att dessa 
minskningar på kort sikt skall ha så små sociala och ekonomiska återverkningar som 
möjligt. Fartyg som har en total längd på mindre än tolv meter och som är utrustade med 
passiva fiskeredskap är undantagna från alla minskningar av kapaciteten. 
lör de fartyg som är utrustade med aktiva fiskeredskap såsom trålar och snörpvadar kan de 
minskade fiskeansträngningarna enligt FUP IV uppnås genom att såväl fiskeaktiviteten som 
kapaciteten minskas, vilket förutsätter att aktiviteten för enskilda fisken kan kontrolleras på 
ett tillfredsställande sätt. Frankrike, Tyskland, Irland, Nederländerna, Sverige och Förenade 
kungariket tillämpar denna bestämmelse för vissa flottsegment. Alla övriga medlemsstater 
vill uppnå målen för FUP IV enbart-genom minskningar av kapaciteten. 
Målen för FUP III tjänar som en utgångspunkt vid beräkningen av målen för FUP IV, 
vilket innebär att vissa medlemsstater måste bli kvitt eftersläpningen från FUP III. Detta 
måste ske i enlighet med bestämmelserna för FUP III, vilket gör att minst 55 % av 
minskningen måste uppnås genom minskad kapacitet. Denna bestämmelse gäller också 
de länder som har för avsikt att uppnå FUP IV-målen genom en minskning av 
Ilskeaktiviteten. Å andra sidan behöver medlemsstater som gott och väl uppfyllde målen 
för 1 UP III bara åstadkomma små ytterligare minskningar enligt FUP IV. eller inga 
minskningar alls. 
I rådets förordningar'(EG) nr 685/95 av den 27 mars 1995 och 2027 95 av den 15 juni 
1995 fastställs maximiperioder för fiske efter bottenlevande arter med gemenskapsfartyg 
i bland annat ICES-omrädena VII d och VII e. För att genomförandet av dessa 
förordningar skall kunna kontrolleras, skall alla fartyg som inte är utrustade med 
satellitbaserade övervakningssystem, via traditionella kommunikationsmedel meddela de 
behöriga myndigheterna i flaggmedlemsstaten och, då så är lämpligt, i 
kustmedlemsstaten, när det går in i eller ut ur en fiskeansträngningszon, liksom vilka 
fångster som behållits ombord. Vidare skall anteckningar göras i fiskeloggboken på dessa 
fartyg om hur lång tid som tillbringats i olika fiskeansträngningszoner. Varje 
flaggmedlemsstat skall sammanställa dessa siffror över de egna fiskefartygens vistelser i 
olika fiskeansträngningszoner och omvandla dem till kilowatt-dagar per fiske. 
p:\poolc1\rapports\minister\doc282\sv.doc 
4. Skydd av ungfisk, kräftdjur och blötdjur 
(Avsnitt 8 i slutsatserna) 
1995 antog rådet för första gången tekniska bestämmelser lör användningen av fasta 
fiskeredskap. Dessa bestämmelser trädde i kraft den 1 januari 1998. 
1998 antog rådet förordning (EG) nr 850/98 om bevarande av fiskeresurserna genom 
tekniska åtgärder för att skydda unga former av marina organismer. Från och med den 
1 januari är 2000 kommer denna förordning att ersätta den nu gällande förordningen om 
tekniska bevarandeätgärdcr, rådets förordning (EG) nr 894/97 av den 29 april 1997 (som 
i sin tur ersätter rådets förordning (EEG) nr 3094/86 av den 7 oktober 1986, inbegripet 
alla senare ändringar). Både den nuvarande och den nyligen antagna förordningen avser, 
bland annat, Nordsjön, Engelska kanalen och Skagerrak. Det huvudsakliga syftet med 
den nya förordningen (liksom med den nu gällande) är att så långt det är möjligt minska 
fångsterna av ungfisk, kräftdjur och blötdjur. 
De viktigaste förbättringarna i den nya förordningen är följande: 
• Standardmaskstorleken för Engelska kanalen ökas från 80 till 100 millimeter. 
• Bestämmelserna om hur stora andelar av fångsterna som skall behållas ombord har 
ändrats på så sätt att den mängd som måste kastas överbord bör minska. 
• Bestämmelser om utformningen av fiskeredskap har fastställts som bör leda till att 
dessa redskap blir mer selektiva. Bestämmelserna rör bland annat garntjocklek, 
användningen av flerdubbla garn och användningen av nätstycken med kvadratiska 
maskor. 
Nuvarande boxar för skydd av sill, strömming, makrill och annan icke-plattfisk 
(vitlinglyreboxen) har bibehållits. Bestämmelserna om fiske i rödspätteboxen har blivit 
mer restriktiva, och det har tillkommit begränsningar för räkfiske i syfte att skydda 
beständen av plattfisk. 
Genom den nya förordningen om tekniska åtgärder bibehålls och fördjupas de nuvarande 
begränsningarna vad gäller användningen av utrustning för automatisk sortering. Syftet 
med dessa begränsningar är att minimera omfattningen av höggradig sortering. 
'En del av de nuvarande minimistorlekar som inte verkar ha något meningsfullt syfte har 
tagits bort i den nya förordningen (havsruda, slätvar, havsål, skrubbskädda, multefiskar, 
bergskädda, mulle, fläckpagell, menhaden, piggvar och rödtunga). Å andra sidan har ett 
antal nya arter lagts till (krabbtaska, långa, åttaarmad bläckfisk, kammussla och 
valthornssnäcka). Några minimistorlekar har också ändrats (kummel, glasvar, rödspätta, 
spindelkrabba (Hl vill ing). 
De nu gällande tekniska bestämmelserna för Skagerrak har tillfälligt behållits, eftersom 
de är resultatet av en överenskommelse mellan gemenskapen, Norge och Sverige från 
1982. Gemenskapen hoppas kunna inleda förhandlingar med Norge för att gemensamt 
besluta om ändringar av de nuvarande tekniska bestämmelserna för Skagerrak. 
p:\poolc1\rapports\minister\doc282\sv.doc 
5. Skydd av arter och livsmiljöer 
(Avsnitt 9 i slutsatserna) 
Förordningen om årliga TAC och kvoter och förordningen om tekniska åtgärder, liksom 
de fleråriga utvecklingsprogrammen, syftar till att minska fiskdödlighetcn och samtidigt 
övervaka densamma. Man räknar med att dessa åtgärder kommer att ha en gynnsam 
effekt på ekosystemen i Nordsjön. 
De huvudsakliga instrumenten för att skydda olika arter och livsmiljöer inom Europeiska 
gemenskapen utgörs av livsmiljö- och fågeldirektiven. Genom dessa direktiv ges 
kommissionen befogenhet att på förslag från medlemsstaterna inrätta en serie skyddade 
miljöer, vilka går under beteckningen Natura 2000-nätet. Upprättandet av Natura2000 
har fördröjts på grund av att vissa medlemsstater ännu inte uppfyllt sina åtaganden enligt 
dessa direktiv, något som gjort det nödvändigt att vidta rättsliga åtgärder mot en del av 
dessa medlemsstater. Kommissionen kommer att göra allt som krävs för att säkerställa att 
direktiven genomförs fullt ut med minsta möjliga förseningar. 
Omfattande åtgärder har dock redan vidtagits för upprättandet av Natura 2000. 
Förteckningar med förslag på områden har överlämnats till kommissionen, och en del 
medlemsstater har föreslagit att marina miljöer och kustmiljöer skall föras in i dessa. Det 
första atlantiska biogeografiska seminariet kommer att vara ett första viktigt steg mot 
upprättandet av en förteckning över områden av särskilt intresse för gemenskapen. 
Kommissionen medfinansierade ett seminarium i juni 1997 om genomförandet av 
livsmiljödirektiven i marina områden och kustområden, och kommissionen stod för hela 
kostnaden beträffande ett gemensamt projekt för Förenade kungariket och Irland 
(Biomar-projektet). inom vilket man skall utarbeta en detaljerad och omfattande 
klassificering av marina biotoper. Vissa projekt i marina miljöer och kustmiljöer har 
tilldelats medel genom LIFE Nature. Kommissionen stöder också arbetet inom OSPAR 
för att ytterligare utveckla en klassificering av marina biotoper som kan användas i hela 
Europa och för att studera ekosystem-modeller för naturskydd i den marina miljön. 
6. Skydd mot andra verksamheter än fiske 
(Avsnitt 10 i slutsatserna) 
För att minska de risker som farliga ämnen medför för vattenlevande arter håller 
kommissionen på att utarbeta en förteckning över sådana prioriterade ämnen som 
kommer att omfattas av miljökvalitetsnormer enligt det nya ramdirektivet om vatten. 
Detta kommer att komplettera det pågående arbetet rörande bästa tillgängliga teknik i 
enlighet med direktiv 96/61/EG (om samordnade åtgärder för att förebygga och begränsa 
föroreningar), vilket syftar till att minska mängden föroreningar från 
industrianläggningar. 
Kommissionen arrangerar också ett seminarium om minskad användning av 
växtskyddsmedel. Vad gäller hotet om övergödning genom nitrater från jordbruket har 
kommissionen vidtagit rättsliga åtgärder mot ett antal medlemsstater för att de inte i 
tillräcklig grad har genomfört direktiv 91/676 ("nitratdirektivet"). 
I egenskap av företrädare för gemenskapen har kommissionen undertecknat Ospar-
konventionen om skydd av nordöstra Atlanten, i vilken nya strategier behandlas för att 
p:\poolc1\rapports\minister\doc282\sv.doc 5 
förhindra övergödning och utsläpp av farliga ämnen samt främja den biologiska 
mångfalden. Det sista av dessa teman kommer också att tas upp i en ny bilaga till 
konventionen. 
7. Kontroll och genomdrivande 
(Avsnitt 11 i slutsatserna) 
Kommissionen, medlemsstaterna och Norge har tagit åtskilliga initiativ för att underlätta 
samarbetet mellan de myndigheter som ansvarar för övervakningen av fiskeaktiviteterna i 
Nordsjön. Åtskilliga möten har hållits där man diskuterat såväl allmänna kontrollfrågor 
som mer speciella frågor rörande makrillfiske och andra typer av pelagiskt fiske. Inom 
ramen för de årliga bilaterala fiskeförhandlingarna mellan EG och Norge har båda parter 
förbundit sig att försöka utöka kontrollen av makrillfisket. 
Vid ett första möte mellan EG, Norge och Färöarna hösten 1997 enades man om att 
uppgifter om landningar av fiskefartyg utan flagg skulle rapporteras till respektive 
flaggstat. Ytterligare möten planeras i syfte att finna former för det elektroniska 
datautbytet mellan parterna. 
Åtskilliga utbyten för fiskeinspektörer har ägt rum mellan medlemsstaterna och andr 
stater runt Nordsjön, I vilka fiskeriinspektörer från Kommissionen ocksn Kommissionen 
också deltagit. Dessa utbyten har bidragit till att öka inspektörernas kunskaper om de 
inspektionsmetoder som tillämpas av de övriga parterna, och de har också stimulerat 
informationsutbytet mellan myndigheterna, genom att personliga kontakter knutits. 
Rådet har beslutat alt ett system för övervakning av fiskefartyg via satellit skall användas 
för vissa fiskeflottor frän och med den 1 juli 1998, och för alla övriga fiskefartyg längre 
än 20 meter frän och med den 1 januari år 2000. EG kommer att rådgöra med de övriga 
parterna för att utsträcka kontrollen av fiskefartyg via satellit till att omfatta, bland annat, 
alla fartyg som fiskar i Nordsjön. Satellitspårning i kombination med effektiva kontroller 
av landningarna kommer att avsevärt förbättra myndigheternas förmåga att övervaka 
fisket. 
X. Vetenskap, teknik och ekonomiska effekter 
(Avsnitt 12-15 i slutsatserna) 
I den nyligen antagna reviderade förordningen om tekniska åtgärder förbinder sig 
medlemsstaterna att, dä de ansöker om bidrag frän kommissionen under åren 1998-2000, 
prioritera experimentprojekt om användbarheten hos nätstycken med kvadratiska maskor 
och andra anordningar för att öka selektiviteten hos släpredskap. Kommissionen skall ge 
företräde till sådana projekt då den beslutar om bidrag. 
Kommissionen beviljar också bidrag till undersökningar som avser den gemensamma 
fiskeripolitikens övriga aspekter, särskilt vetenskapliga provtagningsprogram för olika 
typer av fiske. 
p:\poolc1\rapports\minister\doc282\sv.doc 
9. Information och medverkan 
(Avsnitt 16-18 i slutsatserna) 
Under 1997 tog kommissionen initiativ till en rad möten på regional basis om 
förvaltningen av vissa fisken. Bland mötesdeltagarna fanns representanter för de berörda 
medlemsstaterna och för industrin samt vetenskapsmän och ekonomer. Dessa 
sammankomster kan bilda grund för mer regelbundna regionala överläggningar. 
Tre möten ägde rum under 1997. De teman som behandlades var fisket av plattfisk i 
Nordsjön,, det pelagiska fisket i nordöstra Atlanten samt fångsten av bottenlevande arter i 
Keltiska havet och västra delen av Engelska kanalen. 
10. Ytterligare integration av fiske- och miljöfrågor 
(Avsnitt 19-20 i slutsatserna) 
Kommissionen har som mål att låta ett erkänt vetenskapligt organ ta fram ett 
arbetsprogram för vetenskaplig forskning om fiskets biologiska effekter. 
Kommissionen är medveten om den internationella utvecklingen mot förebyggande 
åtgärder. Bland annat ICES, NAFO and NASCO har organiserat möten på detta tema där 
kommissionen varit representerad, och kommissionen har för avsikt att utvärdera 
resultatet frän dessa möten. 
p:\poolc1\rapports\minister\doc282\sv.doc 
ISSN 1024-4506 
KOM(98) 326 slutlig 
DOKUMENT 
SV 03 14 06 
Katalognummer : CB-CO-98-333-SV-C 
ISBN 92-78-36413-4 
Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer 
L-2985 Luxemburg 
<?