[pic] | EUROPEISKA KOMMISSIONEN |

Bryssel den 9.2.2010

KOM(2010)46 slutlig

RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET

om tillämpningen av rådets förordning (EG) nr 577/98

SEK(2010)115

RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET

om tillämpningen av rådets förordning (EG) nr 577/98

In LEDNING

Detta är den fjärde rapporten i en serie av rapporter som kommissionen är skyldig att lägga fram vart tredje år enligt artikel 7 i rådets förordning (EG) nr 577/98 om anordnande av statistiska urvalsundersökningar av arbetskraften i gemenskapen[1] (nedan kallad AKU-förordningen ). Kommissionen lade fram den första rapporten 2000 för åren 1998–1999, den andra 2003 för åren 2000–2002 och den tredje 2006 för åren 2003–2005.

I denna rapport redovisas framsteg gjorda av medlemsstaterna, kandidatländerna[2] och Efta-länderna (nedan kallade deltagande länder ) under 2006 och 2007[3] med att följa rådets förordning (EG) nr 577/98 i dess ändrade lydelse enligt kommissionens förordning (EG) nr 2104/2002[4] och Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 2257/2003[5]. Särskilt infördes genom förordning (EG) nr 2257/2003 några nyheter i AKU-förordningen från och med 2006, bland annat

- sex nya variabler i undersökningen,

- obligatorisk tillämpning av modul n på udda arbetstider, som hittills hade undersökts enligt en informell överenskommelse,

- åtskillnad mellan kärnvariabler, som ska undersökas en gång i kvartalet, och strukturella variabler, som bara behöver undersökas som årliga medelvärden med användning av en delmängd av det fullständiga årliga urvalet.

HUVUDPUNKTER

Framstegen med genomförandet av enskilda aspekter av AKU-förordningen enligt föregående avsnitt sammanfattas nedan. Bedömningarna i denna rapport bygger på kvalitetsrapporter, data och andra uppgifter från de berörda länderna samt nationella frågeformulär.

Genomförande av kontinuerliga kvartalsvisa undersökningar — Artikel 1

Ytterligare förbättringar har gjorts av genomförandet av den kontinuerliga undersökningen och sammanställande och spridning av kvartalsvisa resultat. Under 2007 började bl.a. Luxemburg att sammanställa kvartalsvisa resultat medan Kroatien gick över till en kontinuerlig undersökning. Det är bara Turkiet och Schweiz som ännu inte har någon kontinuerlig undersökning, Turkiet lämnar dock kvartalsvisa resultat, medan Schweiz planerar att införa en kontinuerlig undersökning 2010.

Under 2007 uppfyllde alla deltagande länder som förde kontinuerliga undersökningar, utom Bulgarien, kravet att täcka samtliga veckor under året. Detta är en förbättring när det gäller Ungern[6], Slovenien och Rumänien, som fram till 2005 bara hade partiell täckning, och Kroatien tack vare att den kontinuerliga undersökningen infördes 2007.

Däremot har endast små eller inga framsteg gjorts av Luxemburg, Slovenien, Ungern, Nederländerna och Tyskland när det gäller jämn fördelning av referensveckorna över året, då dessa länder fortfarande mestadels avviker från detta krav.

Undersökningens enheter och räckvidd — Artikel 2

De deltagande länderna håller sig fortfarande med olika definitioner av bofast befolkning, ibland efter vistelsens längd och ibland efter rättslig status, vilket vanligen inbegriper registrering i befolkningsregister hos någon myndighet.

När det gäller täckningen av det nationella ekonomiska territoriet följer Frankrike fortfarande inte reglerna, eftersom utomeuropeiska departement inte ingår för kvartalen 1, 3 och 4. Man arbetar dock för att få full täckning senast 2013.

En annan aspekt av den geografiska jämförbarheten är att det finns olika nationell praxis för hur kollektiva hushåll behandlas. Detta gäller täckningsgraden för befolkningen i kollektivhushåll i urvalet (hel, partiell eller ingen), metoderna för insamling av information (direkt urval av kollektiva hushåll eller via det privata hushåll som boende i kollektiva hushåll har kontakter med) och huruvida de ingår i målpopulationen när vikterna i urvalet beräknas. Flera länder är inkonsekventa i det att de inte tar med kollektiva hushåll i urvalet utan antingen extrapolerar urvalet till den totala befolkningen (Belgien, Irland, Lettland, Malta, Rumänien, Slovenien och Schweiz) eller undersöker boende i kollektiva hushåll men bara beaktar befolkningen i privata hushåll när vikterna i urvalet beräknas (Litauen).

Av de sex länder som tar med individer i urvalet lämnar bara Danmark och Finland hushållsinformation till Eurostat för en delmängd av urvalet. För Danmark är dock delmängden långt ifrån fullständig. Å andra sidan skickar Sverige, Norge, Island och Schweiz inga hushållsuppgifter alls. Danmark och Sverige åtog sig nyligen att lämna fullständiga hushållsuppgifter i överensstämmelse med reglerna från och med 2010, medan Norge behöver mer tid på sig.

Representativitet — Artikel 3.1 och 3.2[7]

Vad gäller kravet på representativitet i artikel 3.1 överskreds tröskeln för relativ standardavvikelse på 8 % för skattningen av arbetslösheten motsvarande 5 % av befolkningen i arbetsför ålder både 2006 och 2007 i 35 NUTS II-regioner av 288 (292 under 2007) med mer än 300 000 invånare. Dessa regioner ligger i Frankrike (10 regioner), Förenade kungariket (8), Grekland (5), Polen (5), Rumänien (3), Portugal (2), Bulgarien (1) och Belgien (1). I Frankrike pågår dock arbete för att göra om arbetskraftsundersökningen, bl.a. genom en gradvis ökning av urvalets storlek som från och med början av 2011 borde göra det möjligt att uppfylla detta krav. Polen har för sin del gradvis ökat urvalsstorleken i de regioner som inte följer artikel 3.1 med i genomsnitt 7 % under 2008 och 2009.

När det gäller precisionskravet i artikel 3.2 underlät Tyskland, Polen och Rumänien att följa tröskelvärdet på 2 % relativ standardavvikelse för uppskattning av förändringar mellan två kvartal motsvarande 5 % av befolkningen i arbetsför ålder, som gäller för länder med minst 20 miljoner invånare. För att uppfylla kravet planerar Polen att fördubbla urvalets storlek från och med 2010. För Belgien, Bulgarien, Danmark, Estland, Lettland, Litauen, Slovenien och Kroatien överskred den relativa standardavvikelsen 3 %, vilket är tröskelvärdet för länder med 1–20 miljoner invånare.

Undersökningskarakteristika — Artikel 4.1

En allmän förbättring av datamängdernas fullständighet har kunnat iakttas sedan den föregående rapporten, exempelvis när det gäller variablerna i modul a om demografisk bakgrund eller modul f om synlig undersysselsättning. De sex nya karakteristika som infördes genom förordning (EG) nr 2257/2003 hade 2006 genomförts helt i de flesta länderna[8]. Några deltagande länder överlämnar dock fortfarande inte alla de obligatoriska variablerna (och i några fall uteblir till och med hela delmängder av variablerna). Irland underlåter fortfarande att lämna korrekta uppgifter om hushållens sammansättning och uppgiftslämnarnas nationalitet. Arbetet med att följa AKU-förordningen har dock intensifierats under hösten 2009 och en tillfredsställande lösning är att vänta före årsskiftet.

Ad hoc-moduler — Artikel 4.2

En ad hoc-modul om övergången från arbete till pension och en annan om olycksfall i arbetet och arbetsrelaterade hälsoproblem planerades till 2006 respektive 2007.

Alla deltagande länder genomförde bägge ad hoc-modulerna, utom Kroatien och Island 2006 och Turkiet, f.d. jugoslaviska republiken Makedonien och Schweiz bägge åren[9]. De initiala uppgifterna lämnades för det mesta i tid, med undantag för Irland 2006 och Danmark, Frankrike, Island och Norge 2007. Det krävdes dock ofta flera upprepade sändningar för att en korrekt datamängd skulle lämnas. Några länder följde inte den fastställda referensperioden, som var antingen hela året eller det andra kvartalet. För 2007 års modul använde Förenade kungariket det första kvartalet som referensperiod, medan Nederländerna och Österrike spred ut urvalet över mer än ett kvartal utan att täcka in hela året.

Definition av arbetslöshet och de tolv principerna för hur frågor ska formuleras — Artikel 4.3

Under 2006 och 2007 ändrade åtta länder — Italien, Luxemburg, Lettland, Ungern, Rumänien, Slovakien, Kroatien och Norge — sina frågeformulär för att anpassa dem bättre till definitionen av arbetslöshet i kommissionens förordning (EG) nr 1897/2000[10]. I slutet av 2007 hade Danmark, Frankrike, Italien, Lettland, Österrike, Rumänien, Norge och Schweiz helt rättat sig efter den. De flesta problemen i de avvikande länderna rörde fortfarande referensperioden för om man står till arbetsmarknadens förfogande (Belgien, Bulgarien, Tjeckien, Grekland, Irland, Cypern, Litauen, Luxemburg, Ungern, Malta, Nederländerna, Polen, Slovenien, Finland, Kroatien, f.d. jugoslaviska republiken Makedonien, Turkiet, Island) och följdfrågor för att kontrollera permitterades anställningsstatus (Bulgarien, Tjeckien, Tyskland, Luxemburg, Nederländerna, Portugal, Slovakien, Sverige, Förenade kungariket, Kroatien, Island). Spanien, Förenade kungariket och Island höll sig med en lägre åldersgräns på 16 år, medan Estland, Irland, Slovenien och f.d. jugoslaviska republiken Makedonien inte använde rätt metod för att hitta personer som inte sökte arbete eftersom de redan hittat ett arbete.

Under 2006 och 2007 ändrade flera länder sina frågeformulär för att närmare ansluta till de tolv principerna för hur frågor ska formuleras. Dock efterlevdes 2007 endast principerna 8 och 11 av samtliga deltagande länder.

De flesta avvikelserna rörde fortfarande

- permitterades anknytning till arbetet (princip 2),

- arbetssökning, där man inte anger att även sökning efter arbeten med ett litet antal timmar också ska tas i beaktande (princip 3),

- referensperioden för anställning, arbetssökning och arbetssökningsmetoder samt för om man står till arbetsmarknadens förfogande (princip 6),

- att det ska anges att kontakt med en statlig arbetsförmedling som en metod för aktivt arbetssökande skiljer sig från förnyad registrering för att arbetslöshetsersättningen inte ska upphöra och från arbetsförmedlingens stöd för att öka den arbetslösa personens anställbarhet (princip 10).

Irland, Malta och Kroatien började fortfarande med frågor om huvudsaklig status, i strid med princip 1. Nederländerna använde den nuvarande situationen som referensperiod för sysselsättning, i strid med princip 6, och ställde frågor om arbetssökning enbart till dem som sagt sig vara villiga att arbeta, i strid med princip 7[11]. Fyra länder, Spanien, Österrike, Rumänien och Sverige, följde alla principer helt och fullt[12].

Flera länder har ändrat sina frågeformulär efter 2007, eller planerade att göra det, för att följa definitionen av arbetslöshet eller iaktta de tolv principerna fullständigt (se tabell 15). Litauen har åtagit sig att följa bägge dessa krav från och med 2010.

Strukturella variabler — Artikel 4.4

Sju länder, nämligen Spanien, Tyskland, Frankrike, Nederländerna, Finland, Förenade kungariket och Norge, utnyttjade möjligheten att undersöka strukturella (årliga) variabler i en delmängd av det fullständiga årliga urvalet 2006 och 2007. Det var dock bara Spanien som använde en delmängd för nästan alla de 42 strukturella variablerna. Nederländerna, Förenade kungariket och Norge utnyttjade alternativet för omkring hälften av variablerna, medan Finland, Tyskland och Frankrike undersökte ett mycket begränsat antal årliga variabler. Några länder sörjde inte för enhetligheten mellan totalsummorna i den årliga delmängden och årsmedelvärdet av kvartalsresultaten. Dessutom, antagligen på grund av tekniska svårigheter i inledningsskedet vid användningen av en delmängd, levererades årsvikterna i allmänhet sent för det år då delmängden infördes, vilket innebar att årsresultaten inte kunde spridas i tid.

Överlämnande av resultaten — Artikel 6

Nästan alla deltagande länder skickade sina initiala uppgifter inom tidsfristen på 12 veckor. Däremot behövdes ofta tidskrävande omsändningar. När det gäller aktualitet för korrekta filer lämnade bara Spanien och Portugal alltid mikrodata i tid för samtliga kvartal 2006 och 2007, medan Malta, Kroatien, f.d. jugoslaviska republiken Makedonien och Island var sena med alla överlämnanden bägge åren. Belgien, Irland, Italien, Turkiet och Schweiz[13] var sena med alla överlämnanden för 2006.

SLUTSATSER

Under den aktuella perioden gjorde de deltagande länderna överlag goda framsteg mot att i högre grad följa AKU-förordningen. De nationella undersökningarna har anpassats både på grund av ny EU-lagstiftning och krav som redan gällde när den föregående rapporten sammanställdes och som medlemsstaterna inte följde. Kvaliteten på både medlemsstaternas och EU:s arbetskraftsundersökningar har alltså totalt sett förbättras, särskilt när det gäller relevans, precision, geografisk jämförbarhet och punktlighet.

Alla medlemsstater genomför nu en kontinuerlig undersökning som utmynnar i kvartalsvisa resultat, och nästan alla av dem täcker in årets samtliga veckor. EU-arbetskraftsundersökningens relevans har förbättrats genom att sex nya karakteristika har börjat tillämpas, genom att antalet obligatoriska variabler har minskats och genom att ytterligare två länder skickar mikrodata till Eurostat. Jämförbarheten mellan länderna har ökat, eftersom flera länder sett över sina frågeformulär för att anpassa dem till definitionen av arbetslöshet och öka efterlevnaden av de tolv principerna om frågor om arbetsförhållanden. Precisionen i många nationella undersökningar har förbättrats genom bättre utformning och organisation, t.ex. genom ökad urvalsstorlek, effektivare rotationssystem, bättre viktningssystem eller nya datorstödda metoder som ersättning för frågeformulär på papper. Förutom några få undantag har data också lämnats punktligare.

Fler förbättringar planeras redan, både nationellt och på EU-nivå. En satsning på att öka kvaliteten på EU:s arbetskraftsundersökning kan förväntas inom den närmaste framtiden, när de 43 rekommendationerna från arbetsgruppen för arbetskraftsundersökningens kvalitet[14] ska genomföras.

Det förekom dock fortfarande avvikelser från en fullständig tillämpning av AKU-förordningen. De viktigaste frågorna för kommissionen i detta avseende redovisas nedan.

Kvaliteten på uppgifterna i den första sändningen var ofta inte tillräckligt hög för spridning, så flera omsändningar krävdes innan en godtagbar version inkom. Detta försämrade aktualiteten i spridningen av uppgifter och gjorde det omöjligt att införa en tidplan för offentliggörande av arbetskraftundersökningarna, något som användarna skulle uppskatta och som skulle göra undersökningen mer relevant.

Trots framstegen sedan föregående rapport följer de flesta länderna varken definitionen av arbetslöshet eller de tolv principerna för hur frågor om arbetssituationen ska formuleras. Detta minskar den geografiska jämförbarheten hos centrala skattningar som rör sysselsättning och arbetslöshet. Den geografiska jämförbarheten påverkas också av att olika begrepp och metoder används, t.ex. för bosatta eller täckning av kollektiva hushåll.

Även om det inte är möjligt att dra några säkra slutsatser om efterlevnaden av precisionskraven (se fotnot 7) tyder underlaget för bedömningen i denna rapport på att satsningarna hittills inte alltid varit tillräckliga för att ge helt tillförlitliga skattningar. Några länder måste fortfarande anpassa sin urvalskonstruktion, t.ex. genom ökad urvalsstorlek eller lämpliga rotationsmönster, så att de kan väsentligt förbättra skattningarnas precision på regional nivå eller i fråga om förändringar från kvartal till kvartal.

Få länder har hittills utnyttjat möjligheten att använda en delmängd för att undersöka strukturella variabler, något som var avsett som ett viktigt sätt att minska belastningen på uppgiftslämnarna.

När det gäller ad hoc-moduler var täckningsgrad och tidhållighet vid överlämnandet tillfredsställande. Kommissionen kommer att fortsätta att samarbeta med medlemsstaterna för att se till att de fullt ut följer AKU-förordningen. Eurostat ser över efterlevnaden regelbundet. Om lagstiftningen inte efterlevs vidtar kommissionen lämpliga åtgärder.

[1] EGT L 77, 14.3.1998, s. 3.

[2] F.d. jugoslaviska republiken Makedonien omfattas också för första gången av denna rapport. I några tabeller används förkortningen MK. Detta är en provisorisk kod som inte föregriper det slutgiltiga namnet på detta land, som kommer att fastställas efter de förhandlingar som för närvarande bedrivs inom ramen för Förenta nationerna.

[3] På grund av sent inkomna kvalitetsrapporter för 2008 och med tanke på den ändrade NACE-klassifikationen ansågs det inte lämpligt att ta med 2008 i denna rapport.

[4] EGT L 324, 29.11.2002, s. 14.

[5] EUT L 336, 23.12.2003, s. 6.

[6] Även om Ungern formellt täckte alla veckor under året, genomfördes dock ett mycket begränsat antal intervjuer avseende den sista veckan i varje kvartal.

[7] Kraven på representativitet i artikel 3.1 och 3.2 i rådets förordning (EG) nr 577/98 ger ett visst tolkningsutrymme. Dessutom avser de en teoretisk situation som knappast inträffar i praktiken. Bedömningen av om kraven är uppfyllda måste därför bygga på ad hoc-hypoteser. Detta bör därför inte betraktas som tydliga bevis på att kraven efterlevs, utan bara som indicier på avvikelser från kraven.

[8] Irland införde fyra nya karakteristika 2007 men en saknas fortfarande. Finland och Norge införde några av dem 2008, och Schweiz kommer att göra det 2010.

[9] Turkiet genomförde ad hoc-modulen 2007 men lämnade inga resultat till Eurostat.

[10] EGT L 228, 8.9.2000, s. 18.

[11] Nederländerna håller på att rätta sig helt efter principerna 6 och 7.

[12] Nyligen konstaterade en arbetsgrupp för arbetskraftsundersökningens kvalitet, som samordnades av Eurostat, att några av principerna kan förtydligas. Därför rekommenderades att de tolv principerna skulle ses över av en expertgrupp som Eurostat inrättar.

[13] F.d. jugoslaviska republiken Makedonien och Turkiet började översända uppgifter med datamängderna för 2006. Schweiz lämnade bara en datamängd, eftersom man gör en årlig undersökning.

[14] Arbetsgruppens slutrapport kan fås på begäran.