RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET, RÅDET, EUROPEISKA EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN SAMT REGIONKOMMITTÉN EU:s förbindelser med Andorra, Monaco och San Marino: valmöjligheter för deras deltagande i den inre marknaden /* COM/2013/0793 final */





RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET, RÅDET, EUROPEISKA EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN SAMT REGIONKOMMITTÉN EU:s förbindelser med Andorra, Monaco och San Marino: valmöjligheter för deras deltagande i den inre marknaden INNENHÅLLSFÖRTECKNING 1........... INLEDNING................................................................................................................. 3 2........... ANALYS AV ALTERNATIVEN.................................................................................. 4 2.1........ Alternativ ett: deltagande i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet............................. 4 2.1.1..... Bedömning..................................................................................................................... 4 2.1.2..... De små ländernas ståndpunkter....................................................................................... 4 2.2........ Alternativ två: ett eller flera associeringsavtal.................................................................... 4 2.2.1..... Bedömning..................................................................................................................... 4 2.2.2..... De små ländernas ståndpunkter....................................................................................... 5 2.2.3..... Ett eller flera avtal?......................................................................................................... 5 2.2.4..... Övergripande och institutionella frågor............................................................................. 5 3........... ANPASSNING TILL EU:s REGELVERK OCH ADMINISTRATIV KAPACITET..... 6 4........... EKONOMISK BEDÖMNING..................................................................................... 6 5........... SLUTSATSER OCH REKOMMENDATIONER......................................................... 8 5.1........ Nästa steg...................................................................................................................... 8 5.2........ Huvudprinciper............................................................................................................... 9 5.2.1..... Gemensamma värderingar............................................................................................... 9 5.2.2..... Inremarknadsprinciper.................................................................................................... 9 5.2.3..... Särdrag.......................................................................................................................... 9 5.2.4..... Den senaste utvecklingen.............................................................................................. 10 1. INLEDNING Den 20 november 2012 antog kommissionen ett meddelande[1] om stärkande av EU:s förbindelser med Andorra, Monaco och San Marino samt det åtföljande arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar[2] om hinder för dessa länders tillträde till EU:s inre marknad och samarbete på andra områden. I meddelandet beskrevs dagens nära förbindelser mellan EU och dessa små europeiska länder. Det bedömdes att det finns en stor potential att ytterligare stärka förbindelserna till ömsesidig fördel. Mot bakgrund av den nuvarande ekonomiska och finansiella krisen betonades särskilt att närmare ekonomiska band kan bidra till varaktig ekonomisk återhämtning i Europa och uppnående av målen i Europa 2020-strategin, bland annat ökad sysselsättning, handel och investeringsverksamhet i EU-regioner som gränsar till dessa länder. I slutet av meddelandet fastställdes framför allt fem alternativ för de små ländernas deltagande i den inre marknaden. I sina slutsatser[3] av den 20 december 2012 välkomnade rådet meddelandet och menade att två av alternativen är mest hållbara: i) Att dessa små länder deltar i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet. ii) Att ett eller flera associeringsavtal förhandlas fram med dessa länder för att ge dem tillträde till EU:s inre marknad, dess kompletterande åtgärder och övergripande politik samt att dessa avtal innehåller institutionella mekanismer med avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet som förebild. Dessutom hänvisade rådet till behovet av att säkerställa en homogen och välfungerande inre marknad, samtidigt som man tar hänsyn till de tre ländernas särdrag, samt vikten av en samordnad strategi för alla tre länderna. Därför uppmanade rådet kommissionen och i förekommande fall den höga representanten att fortsätta sin analys av dessa två alternativ och särskilt att – från och med den första planeringsterminen 2013 hålla samråd med regeringarna i Andorra, Monaco och San Marino samt andra berörda parter för att fastställa genomförbarheten och stödet för dessa två alternativ, med särskild hänsyn till de institutionella förutsättningar som nämns i meddelandet, och – före slutet av 2013 lämna in en rapport till rådet med en analys av effekten och de huvudsakliga institutionella, politiska och ekonomiska konsekvenserna av dessa alternativ samt med rekommendationer om nästa steg. Denna rapport är ett svar på rådets uppmaning. Den bygger på samråd med de små länderna och med Eftastaterna i EES[4]. Den innehåller information som har samlats in vid besök av Europeiska utrikestjänsten och kommissionens avdelningar till Andorra, Monaco och San Marino i mars 2013, vilket kompletteras genom ländernas svar på ett detaljerat frågeformulär om deras lagstiftning och administrativa kapacitet. 2. ANALYS AV ALTERNATIVEN 2.1. Alternativ ett: deltagande i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet 2.1.1. Bedömning Detta alternativ innebär att de små länderna deltar i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) på samma villkor som gäller de nuvarande Eftastaterna i EES[5]. EES huvudstyrka är att det bygger på fördrag och institutionella ramar som är beprövade, bland annat EES- och Eftainstitutionerna (sekretariat, övervakningsmyndighet och domstol). De små länderna måste dock först bli medlemmar i det europeiska frihandelsområdet (Efta) – vilket kräver enhälligt stöd av dessa medlemmar[6] – för att kunna ansluta sig till EES-avtalet[7]. Hittills har de små länderna inte ansökt om Eftamedlemskap. Eftastaterna har därför inte formellt behandlat en sådan möjlighet. Detta alternativ kan vara förenat med vissa ytterligare nackdelar, med tanke på att Eftastaterna i EES agerar på grundval av en gemensam ståndpunkt i de gemensamma EES-institutionerna[8]. Om de små länderna deltar i EES kan det bli svårare att nå en sådan ståndpunkt, eftersom sex staters ståndpunkter i stället för som i dag tre måste stämma överens. Det skulle kunna öka de svårigheter som EU och dess Eftapartner i EES redan har med att i god tid fatta beslut i EES. Dessutom skulle de små länderna behöva ansluta sig till Eftas handelsavtal med tredjeländer. 2.1.2. De små ländernas ståndpunkter Andorra är öppet för deltagande i EES, på villkor att det bygger på en stabil institutionell ram och tar hänsyn till Andorras särskilda situation. Även San Marino är öppet för detta alternativ. Monaco har uteslutit detta alternativ, eftersom det svårligen kan anpassas till landets särskilda förhållanden. 2.2. Alternativ två: ett eller flera associeringsavtal 2.2.1. Bedömning Det andra alternativet är att förhandla fram ett eller flera associeringsavtal mellan EU och de små länderna. Associeringsavtal gör att de små länderna kan delta i den inre marknaden, men de kan vid behov även omfatta samarbete på andra områden, exempelvis i rättsliga och inrikes frågor, jordbruk, fiskeri, regionalpolitik och utrikespolitik. Till skillnad från det första alternativet skulle det vara skilt från EES och inte kräva stöd av Eftastaterna i EES. Flexibiliteten är en annan fördel med detta alternativ, eftersom associeringsavtalen kan skräddarsys till EU:s och de små ländernas särskilda behov. Slutligen är det fullt möjligt att utarbeta en lämplig institutionell ram för sådana avtal (se nedan). 2.2.2. De små ländernas ståndpunkter Andorra är öppet för ett associeringsavtal, på villkor att det bygger på en stabil institutionell ram och till fullo tar hänsyn till Andorras särskilda situation. Även Monaco och San Marino är öppna för detta alternativ, på villkor att deras egenart till fullo beaktas. Andorra och San Marino är öppna för ett multilateralt associeringsavtal med alla tre länderna. Monaco har inte uteslutit denna möjlighet, men skulle föredra ett bilateralt avtal med EU som är skräddarsytt till dess särskilda situation och som tar hänsyn till dess nära band till Frankrike. 2.2.3. Ett eller flera avtal? Kommissionens inledande bedömning är att ett enda multilateralt associeringsavtal mellan EU och alla tre länderna troligen är att föredra framför tre separata avtal, eftersom det sistnämnda scenariot kan leda till komplexitet och onödig differentiering. Ett multilateralt avtal kan omfatta en gemensam ram med huvudprinciper och institutionella bestämmelser, men bör ändå vara tillräckligt flexibelt för att varje lands unika förhållanden ska beaktas. Detta kan åstadkommas genom separata bestämmelser för varje land, antingen i avtalets huvudtext eller i form av protokoll. Detta enda avtal kan även omfatta ländernas ömsesidiga förbindelser, om de vill. Frågan behöver dock diskuteras ytterligare med regeringarna i de små länderna för att man ska hitta rätt lösning. 2.2.4. Övergripande och institutionella frågor I meddelandet hänvisades till en rad övergripande och institutionella frågor för att säkerställa den inre marknadens homogenitet och rättssäkerheten för de ekonomiska aktörerna och medborgarna. Varje avtal med de små länderna skulle därför behöva omfatta följande frågor: (a) Den dynamiska anpassningen av avtalet/avtalen till det föränderliga EU-regelverket. (b) En enhetlig tolkning av avtalen. (c) Oberoende övervakning och verkställighet. (d) Tvistlösning. När det gäller dynamisk anpassning a) kan ett associeringsavtal följa EES-modellen[9], så att de små länderna i allmänhet godtar en skyldighet att tillämpa EU:s regelverk på områden som omfattas av avtalet. Samtidigt skulle ländernas suveränitet skyddas och deras respektive konstitutionella förfaranden beaktas. Beslutsfattandet i gemensamma institutioner ska vara så effektivt som möjligt för att avtalet snabbt ska kunna anpassas till regelverket. En mekanism skulle behöva inrättas för att informera de små länderna om utvecklingen, särskilt förslag till ändringar av EU:s regelverk, och göra det möjligt för dem att yttra sig om utkast till rättsakter som särskilt rör dem. De skulle dock inte ges någon formell beslutanderätt (vilket ofta kallas ”utformning av beslut” i EES-sammanhang). I EES-sammanhang har Eftas sekretariat en viktig funktion, eftersom det bedömer huruvida EU:s nya rättsakter är relevanta för EES och sammanställer förteckningar över akter som skulle kunna införlivas i EES-avtalet. Det skulle vara värt att undersöka möjligheten till informationsutbyte mellan sekretariatet och Andorra, Monaco och San Marino i detta avseende, hellre än att inrätta en ny institution. Detta skulle kräva samråd med Eftastaterna i EES, de små länderna och Eftas sekretariat. När det gäller en enhetlig tolkning av avtalen b) och oberoende övervakning och verkställighet c) måste man hitta lösningar för att säkerställa att den inre marknaden är homogen och fungerar väl. En lösning kan vara att ge kommissionen respektive Europeiska unionens domstol dessa uppgifter och därigenom kringgå behovet av att inrätta nya institutioner. Om alla berörda parter ger sitt stöd kan man också tänka sig att en utsedd EU‑medlemsstat hjälper kommissionen med övervakningen. En effektiv och rättvis ordning för tvistlösning d) skulle behöva upprättas. Slutligen skulle man i avtalet behöva bestämma i vilken utsträckning och under vilka förutsättningar beslut av EU-organ med verkställande behörighet skulle vara direkt tillämpbara i de små länderna. 3. ANPASSNING TILL EU:s REGELVERK OCH ADMINISTRATIV KAPACITET Eftersom de små länderna inte är medlemmar i EU har de för närvarande ingen skyldighet att anpassa sina rättsliga ramar och administrativa kapacitet till EU:s regelverk, såvida inte dessa krav ingår i avtal som de har ingått med EU. Enligt de monetära avtal som alla tre länderna har ingått med EU om att använda euron som officiell valuta ska de exempelvis ta över stora delar av EU:s regelverk för bland annat finansiella tjänster, bekämpning av penningtvätt och bekämpning av varumärkesförfalskning. Att de små länderna anpassar sig till relevant EU-regelverk och har tillräcklig kapacitet för att genomföra regelverket och kontrollera att det efterlevs är likväl nödvändigt för att de ska kunna delta i den inre marknaden. Rådet noterade i sina slutsatser av den 20 december 2012 Andorras, Monacos och San Marinos ansträngningar i detta avseende. Rådet uppmuntrade dessutom länderna att fortsätta arbetet för att ytterligare öka den egna lagstiftningens konvergens med EU:s regelverk för den inre marknaden och att stärka sin administrativa kapacitet för att underlätta genomförandet av fler relevanta EU-regler[10]. I allmänhet varierar de små ländernas anpassning mellan att vara partiell eller begränsad, bortsett från några få undersektorer där de är helt eller i huvudsak anpassade. Deras rättsliga ramar är i princip partiellt anpassade när det gäller den fria rörligheten för varor samt finansiella tjänster. Begränsad till partiell anpassning föreligger på flera områden, bland annat när det gäller fri rörlighet för kapital samt offentlig upphandling. Endast begränsad anpassning föreligger bland annat på området för immateriella rättigheter, konkurrenspolitik samt informationssamhället och medier. Ländernas anpassning på miljö- och klimatförändringsområdet är mycket begränsad. De små länderna har en fungerande offentlig förvaltning som omfattar de flesta av de områden som berörs av den inre marknaden. De skulle dock på flera områden behöva investera i sin respektive administrativa kapacitet för att uppfylla kraven för deltagande i den inre marknaden. Andorra, med ungefär 76 000 invånare, har cirka 5 800 anställda i den offentliga förvaltningen. Monaco, med ungefär 36 300 fast bosatta invånare, har cirka 3 500 anställda i statsförvaltningen. I San Marino, med ungefär 32 400 invånare, finns det cirka 4 065 anställda i den offentliga sektorn, bland annat 2 297 inom offentlig förvaltning och 1 048 inom socialförsäkringsinstitutet. Dessa siffror ger en allmän uppfattning om den tillgängliga personalen i de tre länderna. Den administrativa kapaciteten för genomförandet av EU:s regelverk måste dock även bedömas enligt andra kriterier, exempelvis organisationens effektivitet, yrkeskompetensen samt hur stor del av personalen och medlen som är knutna till övervaknings- och verkställighetsuppgifter. 4. EKONOMISK BEDÖMNING Från ett makroekonomiskt perspektiv är den potentiella ekonomiska effekten av att de tre små länderna deltar i EU:s inre marknad mycket begränsad för EU som helhet. Med en sammantagen befolkning på ungefär 145 000 och en sammantagen BNP på åtta miljarder euro motsvarar de 0,03 % av EU:s totala befolkning (508 miljoner) och 0,07 % av EU:s BNP (13 biljoner euro). En sådan enorm skillnad i volym och skala visar hur svårt det är att extrapolera en mätbar ekonomisk effekt. Nedanstående analys är inriktad på EU-sidan. Om dessa länder deltar i den inre marknaden skulle effekten sannolikt bli relativt sett större på deras ekonomier än på EU:s ekonomi. De små ländernas ekonomier kännetecknas i stort av starkt ömsesidigt beroende av grannländerna, med vilka de traditionellt har haft och fortfarande har mycket nära förbindelser. Det finns betydande ekonomiska skillnader mellan de tre staterna. Andorras ekonomi bygger på turism samt på finansiella tjänster och detaljisttjänster (uppskattningsvis nio miljoner besökare per år, vilket motsvarar ungefär 80 % av BNP). I San Marino är turismens andel mindre och ekonomin är mer diversifierad (industrin står exempelvis för ungefär 40 % av BNP). Monacos ekonomi bygger i huvudsak på tjänster (inklusive finansiella tjänster och turism) och lätt industri med högt förädlingsvärde (8 % av BNP, 9 % av sysselsättningen). Finansiella tjänster står för 16 % av BNP i Andorra, 15 % i Monaco och 11 % i San Marino. Denna sektor har därför en viktig funktion i ländernas nationella ekonomier, men är inte dominerande. Tillsyn utövas av de nationella tillsynsmyndigheterna i Andorra (Inaf) och i San Marino (dess centralbank), medan denna uppgift i Monaco flyttas har överlåtits till det franska Autorité de Contrôle Prudentiel (ACP). De monetära avtal som alla tre länderna har ingått med EU förpliktigar dem att fram till 2017 gradvis ta över EU:s regelverk för bankverksamhet och bekämpning av penningtvätt. De små länderna är dock inte aktiva inom alla finansiella tjänster. Exempelvis finns inte värdepappersmarknader i någon av de tre staterna. Ett annat särdrag är att det i San Marino inte finns några utlandsägda banker. Av sex banker i Andorra är en bank dotterbank till ett företag i EU. I Monaco är alla banker filialer eller dotterbanker till utländska koncerner (till största delen från EU eller Schweiz). Den ekonomiska situationen i Andorra och San Marino har försämrats betydligt sedan den ekonomiska krisen inleddes. San Marinos BNP minskade med 25 % mellan 2008 och 2011. I Andorra var motsvarande minskning 15,2 %. Efter en minskning på 11,2 % i Monaco 2009 växte BNP igen med 3,2 % 2010 och 8,0 % 2011, vilket innebär att den nästan var tillbaka på 2008 års nivå. Krisen är en faktor som har fått Andorra – och i mindre utsträckning San Marino och Monaco – att anpassa och/eller ompröva sina respektive ekonomiska modeller. Därför är de nu öppnare för närmare ekonomiska förbindelser med EU. Trots den ekonomiska krisen är arbetslösheten fortfarande anmärkningsvärt låg i alla tre länderna (San Marino har den högsta arbetslösheten av de tre länderna: 5,3 %). Detta kan bero på två faktorer. I alla tre länderna finns en stor ”buffert” av inresande säsongsarbetare/tillfälligt anställda och gränspendlare (som bor i grannregionerna i kringliggande länder) som inte påverkar den nationella arbetslöshetsstatistiken när de förlorar sina jobb. Den andra förklaringen är att arbetsmarknaden är starkt skyddad i alla tre staterna, vilket ger företräde åt medborgare eller bofasta och ställer krav på myndighetstillstånd för många verksamheter och/eller etablering. När de tre ekonomierna är i gott skick har arbetsmöjligheterna i de små länderna en positiv effekt på angränsade EU-medlemsstater långt utanför de små ländernas gränser. Av Monacos 50 000 arbetstagare bor nästan 40 000 i grannländerna Frankrike eller Italien. I Andorra pendlar 1 600 arbetstagare (av 36 000) dagligen från grannländerna Spanien eller Frankrike, och San Marinos företag anställer 5 500 gränspendlare från Italien (av totalt 20 500 arbetstagare). Den ungefärliga andelen utländska invånare – i de flesta fall EU-medborgare – i de tre länderna är 18,5 % i San Marino (i storleksordningen 6 000 av 32 400), 55 % i Andorra (i storleksordningen 42 000 av 76 000) och 80 % i Monaco (i storleksordningen 29 000 av 36 300). Det kan förutsättas att många av de nya arbetstillfällen som skapas i de tre länderna om de deltar i den inre marknaden skulle besättas av utländska medborgare (huvudsakligen EU‑medborgare), eftersom den lokala tillgången på arbetskraft är begränsad för arbetsgivarna. Den möjliga effekten på EU när det gäller nya arbetstillfällen skulle därför kunna mätas i form av spridningseffekter på grannregionerna samt enligt de nya arbetstillfällen i landet som EU-medborgare kan ha nytta av. Den befolkningsmässigt största av staterna, Andorra, är omgiven av strukturellt fattigare områden, så denna positiva effekt kan vara mätbar i den angränsade spanska provinsen Lérida eller i de franska departementen Pyrénées-Orientales och Ariège. För närvarande är det dock omöjligt att kvantifiera denna effekt med någon större noggrannhet. Sedan 2007 har EU haft ett handelsöverskott med San Marino (183 miljoner euro 2011). EU:s totala import och export till San Marino uppgick 2011 till 325,5 miljoner euro. Under samma period hade EU även ett handelsöverskott med Andorra (1 105 miljoner euro 2011). EU:s totala import och export till Andorra uppgick 2011 till 1 158 miljoner euro. EU:s handel med Monaco är svårare att bedöma, eftersom den mestadels går genom Frankrike (och därför inte kvantifieras separat). För närvarande går 95 % av San Marinos export till Italien, medan större delen av Andorras export går till Spanien. EU:s export till de tre länderna kommer troligen inte att öka i någon större utsträckning om de tre länderna deltar i den inre marknaden, bland annat med tanke på de befintliga tullunionerna mellan EU och Andorra respektive San Marino, å ena sidan, och Monaco som en del av EU:s tullområde, å den andra. Med hänsyn till de tre berörda ländernas befolkning och BNP skulle sammanfattningsvis starkare ekonomiska band endast få en marginell effekt på EU:s ekonomi som helhet. På regional och lokal nivå, särskilt i EU-regioner som gränsar till dessa länder, kan dock den positiva effekten bli tydligare, särskilt på arbetsmarknaden och genom den positiva dominoeffekten. 5. SLUTSATSER OCH REKOMMENDATIONER 5.1. Nästa steg Kommissionen är redo att knyta närmare förbindelser med Andorra, Monaco och San Marino, särskilt genom att de deltar i EU:s inre marknad. Enligt meddelandet från november 2012 kan ett sådant deltagande vara fördelaktigt för båda parter, bland annat genom att hindren för gränsöverskridande ekonomisk verksamhet undanröjs. Kommissionen har bedömt de två alternativ som rådet tog fasta på i sina slutsatser från december 2012 – i) att dessa länder deltar i EES, och ii) att man förhandlar fram ett eller flera associeringsavtal med dessa länder – för att hitta lösningar som ger dessa länder tillträde till EU:s inre marknad, samtidigt som kraven i meddelandet uppfylls. Med hänsyn till de ovan beskrivna principerna anser kommissionen att det mest hållbara av de två alternativen är att förhandla fram ett eller flera associeringsavtal. Framför allt kan räckvidden och innehållet i sådana avtal anpassas till EU:s krav samt till de små ländernas respektive särdrag och unika förhållanden. Om det finns ett gemensamt intresse skulle sådana avtal även kunna omfatta områden som inte har att göra med den inre marknaden. Dessutom bör man även fastställa avtalets förhållande till befintliga avtal, exempelvis avtalet om en tullunion med Andorra, tull- och samarbetsavtalet med San Marino och avtalen om beskattning av inkomster från sparande mellan EU och de tre små länderna (ändringar av de sistnämnda avtalen är för närvarande under förhandling). Att de små länderna skulle delta i EES bedöms däremot inte vara ett hållbart alternativ för närvarande på grund av de politiska och institutionella skäl som redovisas i avsnitt 2.1. Kommissionen rekommenderar att EU:s förbindelser med Andorra, Monaco och San Marino stärks med utgångspunkt i associeringsavtal och med hänsyn till de principer som tas upp nedan. Avtalen bör i förekommande fall omfatta relevanta bestämmelser som är skräddarsydda till varje lands särskilda situation, antingen i huvudtexten eller i åtföljande protokoll. 5.2. Huvudprinciper Följande principer bör ligga till grund för förhandlingen om associeringsavtal. 5.2.1. Gemensamma värderingar I linje med EU:s gängse praxis i förbindelserna med tredjeländer bör det i varje avtal med de små länderna hänvisas till parternas gemensamma värderingar och deras åtagande att upprätthålla dessa värderingar. I avtalen bör det särskilt hänvisas till artikel 2 i fördraget om Europeiska unionen (EU-fördraget)[11]. 5.2.2. Inremarknadsprinciper Som anges i meddelandet är gemensamma regler och genomarbetat genomförande väsentligt för att den inre marknaden ska fungera på rätt sätt. I sina slutsatser av den 20 december 2012 underströk även rådet behovet av att den inre marknaden är homogen och fungerar väl. 5.2.3. Särdrag Enligt rådets slutsatser från december 2012 bör kommissionen i sin analys av de två alternativen ta hänsyn till de små ländernas särdrag. Sådana särdrag är deras ringa territoriella utsträckning och begränsade befolkning, deras nära band till grannländerna och deras politiska och ekonomiska förhållanden. Det är även viktigt att erinra om artikel 8 i EU‑fördraget, i vilken det anges att EU ”ska utveckla särskilda förbindelser med närbelägna länder i syfte att skapa ett område med välstånd och god grannsämja som grundar sig på unionens värderingar och utmärks av nära och fredliga förbindelser som bygger på samarbete”. I förklaringen till artikel 8 i EU-fördraget anges att ”unionen kommer att beakta den särskilda situationen för länder med litet territorium som har särskilda närhetsförbindelser med unionen”. 5.2.4. Den senaste utvecklingen Det är viktigt att EU har en samordnad strategi i sina förbindelser med partner i grannskapet. I varje avtal med de små länderna bör den relevanta utvecklingen i dessa förbindelser beaktas. Särskilt med tanke på den positiva effekten av ett tull- och skattesamarbete på den inre marknadens funktion måste EU överväga om huruvida dess strategi i övergripande och institutionella frågor, som den beskrivs ovan, bör utvidgas till att omfatta avtalen på detta område, inklusive eventuella protokoll från nuvarande förhandlingar med de små länderna om ändringar av EU:s avtal om beskattning av sparande. [1] Meddelande från kommissionen om EU:s förbindelser med Andorra, Monaco och San Marino – valmöjligheter för en närmare integration med EU (COM(2012) 680 final/2), Bryssel 20.11.2012. [2] Arbetsdokument från kommissionens avdelningar som åtföljer kommissionens meddelande om EU:s förbindelser med Andorra, Monaco och San Marino – hinder för Andorras, Monacos och San Marinos tillträde till EU:s inre marknad och samarbete på andra områden (SWD(2012) 388 final), Bryssel 20.11.2012 (ej översatt till svenska). [3] Rådets slutsatser om EU:s förbindelser med Andorra, San Marino och Monaco, 20.12.2012, antagna vid det 3213:e sammanträdet i rådet (transport, telekommunikation och energi) (ej översatt till svenska). [4] Norge, Island och Liechtenstein. [5] Norge, Island och Liechtenstein. [6] Schweiz, Norge, Island och Liechtenstein. [7] Artikel 128 i EES-avtalet. [8] EES-avtalet, artiklarna 90 och 93. [9] Artikel 102 i EES-avtalet. [10] Rådets slutsatser om EU:s förbindelser med Andorra, San Marino och Monaco, 20.12.2012, antagna vid det 3213:e sammanträdet i rådet (transport, telekommunikation och energi) (ej översatt till svenska). [11] ”Unionen ska bygga på värdena respekt för människans värdighet, frihet, demokrati, jämlikhet, rättsstaten och respekt för de mänskliga rättigheterna, inklusive rättigheter för personer som tillhör minoriteter. Dessa värden ska vara gemensamma för medlemsstaterna i ett samhälle som kännetecknas av mångfald, icke-diskriminering, tolerans, rättvisa, solidaritet och principen om jämställdhet mellan kvinnor och män.”