MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTETenligt artikel 294.6 i fördraget om Europeiska unionens funktionssättom rådets ståndpunkt angående antagandet av ett förslag till beslut av Europaparlamentet och rådet om ändring av beslut nr 573/2007/EG om inrättande av Europeiska flyktingfonden för perioden 2008–2013 som en del av det allmänna programmet ”Solidaritet och hantering av migrationsströmmar” och om upphävande av rådets beslut 2004/904/EG (”inrättande av ett gemensamt vidarebosättningsprogram för EU”) /* COM/2012/0110 final - 2009/0127 (COD) */





2009/0127 (COD) MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET enligt artikel 294.6 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt om rådets ståndpunkt angående antagandet av ett förslag till beslut av Europaparlamentet och rådet om ändring av beslut nr 573/2007/EG om inrättande av Europeiska flyktingfonden för perioden 2008–2013 som en del av det allmänna programmet ”Solidaritet och hantering av migrationsströmmar” och om upphävande av rådets beslut 2004/904/EG (”inrättande av ett gemensamt vidarebosättningsprogram för EU”) 1. Bakgrund Överlämnande av förslaget till Europaparlamentet och rådet (dokument KOM(2009) 456 slutlig – 2009/0127 (COD)): || 3 september 2009 Europaparlaments ståndpunkt vid första behandlingen: || 18 maj 2010 Planerat datum för antagande av rådets ståndpunkt: || 8 mars 2012 2. Syfte med kommissionens förslag Kommissionens förslag har två syften, dels att öka flyktingarnas vidarebosättning i Europeiska unionen – både i absoluta tal och vad gäller antal medlemsstater som har vidarebosättningsprogram – och dels att sända en tydlig politisk signal om den vikt EU fäster vid att skapa hållbara lösningar för flyktingar, särskilt de mest utsatta. För att uppnå detta ska ett gemensamt vidarebosättningsprogram för EU inrättas. Programmet ska leda till en bättre samordnad EU-strategi för vidarebosättning. 3. Kommentarer till rådets ståndpunkt Rådets ståndpunkt är resultatet av en lång förhandlingsprocess. Efter det att Europaparlamentet utfärdade sin ståndpunkt vid den första behandlingen (18 maj 2010) har de båda lagstiftarna lyckades inte uppnå någon kompromiss. Stötestenen har varit den institutionella frågan om valet av förfarande när de årliga prioriteringar för vidarebosättning på europeisk nivå fastställs (antingen förfarandet för delegerade akter eller förfarandet för genomförandeakter). Dödläget löstes i och med ordförandeskapets förslag i slutet av december 2011. Kompromissförslaget bygger på att Europeiska flyktingfonden endast kommer att finnas kvar fram till utgången av 2013. Detta innebär att de åtaganden som görs under 2012 blir de sista för den nuvarande fonden. Detta innebär i sin tur att det inte behövs något förfarande för att fastställa de årliga vidarebosättningsprioriteringarna, eftersom dessa bara kommer att fastställas en gång till innan den nuvarande flyktingfonden upphör att existera. Den lösning som funnits går ut på att infoga de särskilda EU-prioriteringarna för 2013 som en integrerad del av beslutet i bilaga I. Med anledning av Europaparlamentets ståndpunkt vid första behandlingen (den 18 maj 2010) uppnåddes slutligen enighet mellan de båda lagstiftarna vid ett trepartsmöte den 9 februari 2012 om de återstående frågorna när det gäller sakinnehållet i förslaget. Den enda oavslutade punkten gällde den rättsliga grunden för förslaget. Den 10 februari sände ordföranden för utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor (LIBE-utskottet) en skrivelse till rådets ordförandeskap med bekräftelse om att föredragande och skuggföredragande hade enats om den text som rådet stödde. I skrivelsen angavs vidare att om texten översänds till Europaparlamentet under ett kommande plenarsammanträde formellt som rådets ståndpunkt efter första behandlingen av detta lagstiftningsförslag skulle han rekommendera ledamöterna i LIBE-utskottet och därefter plenarmötet att godta den utan ändringar. Coreper sammanträdde den 15 februari för att diskutera förslagets rättsliga grund. Coreper bekräftade den 22 februari överenskommelsen om den text som ska föreläggas rådet för antagande. De viktigaste skillnaderna mellan den gemensamma ståndpunkten och kommissionens ursprungliga förslag beskrivs nedan. Fastställande av EU:s gemensamma prioriteringar (artikel 1.1 a) I den gemensamma ståndpunkten finns en lista över prioriteringarna för vidarebosättning i beslutet, medan tanken i kommissionens ursprungliga förslag däremot var att EU:s gemensamma vidarebosättningsprioriteringar skulle fastställas på årsbasis i kommittéförfarandet. Eftersom nuvarande europeiska flyktingfond avser tiden fram till och med 2013 gäller beslutets prioriteringar för vidarebosättning endast i ett år, vilket ligger i linje med kommissionens förslag om att ange det årets prioriteringar i beslutet. I det instrument som inrättar en ny asyl- och migrationsfond för perioden 2014–2020 ingår en mekanism för fastställande av EU:s gemensamma prioriteringar för vidarebosättning. EU:s gemensamma prioriteringar för vidarebosättning för 2013 (artikel 1.1 a) I den gemensamma ståndpunkten indelas EU:s gemensamma prioriteringar för vidarebosättning för 2013 i tre typer: 1) personer från ett land eller en region som utsetts att genomföra ett regionalt skyddsprogram, 2) personer som tillhör en särskild utsatt grupp, 3) flyktingar från ett visst land eller en viss region. De första två typerna av prioriteringar formuleras i allmänna ordalag och bygger i stort sett på kategorierna i artikel 13.3 i beslut nr 573/2007/EG om inrättande av Europeiska flyktingfonden för perioden 2008–2013. I jämförelse med beslut nr 573/2007/EG tas i den gemensamma ståndpunkten även följande utsatta grupper med på listan: personer som överlevt våld och tortyr samt personer i akut eller brådskande behov av vidarebosättning av juridiska eller fysiska skyddsrelaterade skäl. Den tredje typen av prioriteringar kallas särskilda gemensamma EU-prioriteringar för 2013 och listan över dessa prioriteringar finns i bilagan till beslutet. Listan har upprättats på grundval av FN:s flyktingkommissariats vidarebosättningskriterier och dess årliga vidarebosättningsprognos, varvid hänsyn tagits till när gemensamma insatser från EU:s sida skulle betyda mycket för att tillgodose skyddsbehovet. Detta stämmer väl överens med kommissionens förslag. Fast belopp för varje person som vidarebosatts (artikel 1.1 b) I den gemensamma ståndpunkten föreslås en ändring av kommissionens förslag i form av ett högre fast belopp per person som vidarebosatts i enlighet med prioriteringarna när det gäller medlemsstater som tidigare inte har använt flyktingfonden för detta ändamål. I artikel 13.3 i beslut nr 573/2007/EG föreskrivs således ett fast belopp om 4 000 euro till medlemsstaterna per person som vidarebosatts enligt prioriteringarna i beslutet, medan beloppet i den gemensamma ståndpunkten anges till 6 000 euro för varje vidarebosatt person för medlemsstater som tar emot det fasta beloppet från fonden för första gången och 5 000 euro för medlemsstater som endast gjort det en gång tidigare. Syftet med denna ändring är att uppmuntra de medlemsstater som hittills inte har gjort detta att sätta igång program för vidarebosättning. Detta ligger på det hela taget i linje med kommissionens mål, dvs. att garantera ökad vidarebosättning inom EU med hjälp av fler medlemsstater. Förslagets rättsliga grund Kommissionens förslag från 2009 grundade sig ursprungligen på artikel 63.2 b i EG-fördraget under det att det samlade meddelandet om konsekvenserna av ikraftträdandet av Lissabonfördraget för pågående interinstitutionella beslutsförfaranden ange artiklarna 78 och 80 i EUF-fördraget (den sistnämnda artikeln gäller solidaritet inom EU) som ny rättslig grund. Hänvisningen till denna artikel, jämte artikel 78 i EUF-fördraget, har till syfte att understryka att avsikten med de föreslagna åtgärderna var att säkerställa ”en balans mellan medlemsstaternas insatser” liksom nämns i tidigare artikel 63 i EG-fördraget. Rådet anser dock att den korrekta anpassningen av den rättsliga grunden till Lissabonfördraget är artikel 78.2 g i EUF-fördraget och att artikel 80 i EUF-fördraget inte kan utgöra rättslig grund, inte ens som komplement. Den 13 februari föreslog det danska ordförandeskapet två alternativ, varav det ena gick ut på att lägga till ett skäl som hänvisar till artikel 80 i EUF-fördraget. Coreper beslöt den 15 februari att endast behålla artikel 78.2 g i EUF-fördraget som rättslig grund för förslaget. Denna ståndpunkt bekräftades av Coreper den 22 februari. Texten överlämnades för antagande av rådet den 8 mars. Trots bristande överensstämmelse med det samlade meddelandet kan kommissionen ställa sig bakom att den rättsliga grunden enbart ska utgöras av artikel 78.2 g i EUF-fördraget eftersom ett förbigående av artikel 80 – som i sig inte utgör rättslig grund – inte ändrar förslaget i sak och överensstämmer med jämförelsetabellerna för Lissabonfördraget. Dessutom är detta konsekvent med nyligen framlagda förslag för den fleråriga budgetramen gällande inrikes frågor som antogs utan någon hänvisning till artikel 80 i EUF-fördraget. Kommissionen kan stödja det tillagda skälet eftersom det understryker vikten av solidaritet i det gemensamma europeiska asylsystemet och uttryckligen hänvisar till artikel 80 i EUF-fördraget. 4. Kommissionens förklaring Under förhandlingarna om skälet med hänvisningen till artikel 80 i EUF-fördraget och principen om solidaritet, uppmanade Europaparlamentet kommissionen att utfärda en förklaring om sin framtida initiativrätt vad avser valet av rättslig grund för rättsakterna. Kommissionen samtyckte till detta. Förklaringens lyder enligt följande: FÖRKLARING FRÅN KOMMISSIONEN I en anda av kompromissvilja och för att förslaget omedelbart ska antas stöder kommissionen den slutgiltiga texten. Kommissionen konstaterar dock att dess initiativrätt inte påverkas vad gäller valet av rättslig grund för rättsakterna, i synnerhet i fråga om framtida användning av artikel 80 i EUF-fördraget. 5. Slutsats Den gemensamma ståndpunkten motsvarar kommissionens ursprungliga mål att säkerställa vidarebosättning av fler flyktingar i Europeiska unionen genom att öka såväl antalet vidarebosatta flyktingar som antalet medlemsstaterna som har fortgående nationella vidarebosättningsprogram. Detta öppnar möjligheter för mer strategisk vidarebosättning inom EU. Sakinnehållet i rådets ståndpunkt överensstämmer således i stort sett med kommissionens förslag, och kan därför helt stödjas.