Européer lever längre, i genomsnitt längre med god hälsa. Den förväntade livslängden vid födseln har ökat med omkring tio år både för män och för kvinnor under de senaste fem årtiondena. Pandemin har blottlagt den åldrande befolknings sårbarhet, men det anses inte sannolikt att den har förändrat denna generellt positiva utveckling av den förväntade livslängden.

Vi får aldrig underskatta den skada som krisen har vållat eller behovet av att hantera alla slags förluster. I detta sammanhang kan det verka motsägelsefullt att européer i allmänhet lever längre, hälsosammare och tryggare liv. På längre sikt ser verkligheten dock fortfarande ut så, och vi bör vara stolta över de stora framsteg som vi gjort under de gångna årtiondena för att uppnå detta. EU:s välfärdssystem och hälso- och sjukvård tillhör de mest avancerade i världen. Tillsammans med den kompetens och de uppoffringar som de yrkesverksamma i första ledet visat prov på har de bidragit till att rädda otaliga liv sedan början av krisen. Den stress de utsatts för, särskilt i områden med en äldre befolkning, har dock visat att de behöver ytterligare stöd.

Hanteringen av konsekvenserna av de långsiktiga demografiska förändringarna har många olika aspekter: hur vi hanterar folkhälsan, de offentliga finanserna eller samhällslivet, men även hur vi griper oss an frågor som ensamhet, vård i närsamhället och tillgång till grundläggande tjänster. Hanteringen av dessa frågor kommer att vara viktigt för en framgångsrik återhämtning och avgör samtidigt hur snabbt och i vilken utsträckning vi kommer att kunna bygga upp vår vardag, våra sociala nätverk och våra ekonomier igen. På längre sikt ger detta EU möjlighet att bygga ett mer rättvist och motståndskraftigt samhälle.

Demografiska förändringar handlar om människor och deras liv. Det handlar om vad vi gör, hur vi arbetar och var vi hör hemma. Det handlar om våra samhällen och om hur vi alla lever tillsammans. Det handlar om att ta tillvara mångfalden bland de människor och förutsättningar som berikar och formar våra samhällen, stärker oss och förverkligar EU:s motto: Förenade i mångfalden. Det behövs mer än någonsin. När vi långsamt och försiktigt tar oss ur de nedstängningar som införts i EU påminns vi om hur viktigt det är att förstå och hantera de konsekvenser som de demografiska förändringarna har på vårt samhälle. Detta arbete måste vägas in i EU:s återhämtning och i de lärdomar vi drar – när det gäller såväl den sociala och ekonomiska dimensionen som hälso- och sjukvård och långvarig vård och omsorg och mycket annat.

Utbrottet av covid-19-pandemin har förändrat EU och världen i en handvändning. Hälso- och sjukvården och välfärdssystemen har satts på prov, och detsamma gäller våra ekonomiers och samhällens motståndskraft. Pandemin kommer under lång tid att påverka vårt sätt att leva och arbeta tillsammans – även när viruset har försvunnit. Den kom vid en tidpunkt då EU redan hade gått igenom en period av djupgående omvandling i form av förändringar vad gäller klimat, samhälle och befolkning.

År 2018 var siffran 1,55 barn per kvinna. Denna siffra är lägre än värdet 2,1, som anses vara den nivå som krävs för att hålla befolkningsstorleken konstant i avsaknad av migration. Nästan ingen EU-region har ett födelsetal som ligger på den nivån. I några regioner är födelsetalet så lågt som 1,25. Så är exempelvis fallet i den nordvästra delen av Iberiska halvön, sydöstra Italien och Sardinien och i vissa delar av Grekland.

Det genomsnittliga antalet barnafödslar per kvinna i EU har minskat från 1960-talet till mitten av 1990-talet. Födelsetalen ökade något på 2000-talet, och stabiliserade sig i stort sett under nästa årtionde.

Förväntad livslängd vid födseln per region , 2018

Antalet hushåll i EU ökar, men hushållens genomsnittliga storlek minskar. År 2019 fanns det 195 miljoner hushåll i EU, en ökning på 13 miljoner sedan 2010. Hushållen blir i genomsnitt mindre. År 2010 bestod det genomsnittliga hushållet av 2,4 personer. Under det senaste årtiondet har denna siffra långsamt sjunkit och 2019 hade den minskat till 2,3.

Befolkning per åldersgrupp, EU-27, 2001–2070

EU:s befolkning åldras. Medianåldern för befolkningen i EU-27 har ökat under många år och väntas öka i en liknande takt under ytterligare två årtionden. Medianåldern kan nå 49 år 2070 – vilket är ungefär fem år mer än i dag.

(Antal levande födda barn per kvinna)

Totalt fruktsamhetstal per region, 2018

I vissa medlemsstater beräknas befolkningen minska under hela perioden fram till 2070, nämligen i Bulgarien, Grekland, Kroatien, Italien, Lettland, Litauen, Ungern, Polen och Rumänien. I andra medlemsstater beräknas befolkningen öka fram till 2070, vilket är fallet för Danmark, Irland, Cypern, Luxemburg, Malta och Sverige. I andra förväntas en initial ökning och därefter en minskning, vilket är fallet för Belgien, Tjeckien, Estland, Spanien, Frankrike, Tyskland, Nederländerna, Österrike, Portugal, Slovenien, Slovakien och Finland.

Beräkningarna visar att EU:s totala befolkning kommer att förbli förhållandevis stabil under de närmaste tjugo åren, och därefter börja minska. Enligt beräkningarna kommer befolkningen att nå en topp på omkring 449 miljoner människor före 2025 för att därefter gradvis minska efter 2030 ned till 424 miljoner 2070 – en minskning med 5 % på 50 år.

EU:s befolkning har ökat kontinuerligt över tiden. I EU-27 har den sammanlagda befolkningen ökat med en fjärdedel sedan 1960, upp till strax under 447 miljoner personer 2019. Det finns dock skillnader mellan länderna. Befolkningen i Belgien, Irland, Cypern, Luxemburg, Malta och Sverige har ökat relativt stadigt, medan befolkningen i Bulgarien, Kroatien, Lettland, Litauen och Rumänien har minskat efter 1990.

Den årliga omfattningen av dessa flöden kan variera, men den långsiktiga utvecklingen är relativt stabil. Under de senaste 35 åren har Europa varit en kontinent med nettoinvandring. Sedan mitten av 1980-talet har fler människor flyttat till EU än därifrån varje år, vilket ger en positiv nettomigration.

En del människor korsar EU:s yttre gränser och flyttar in eller ut från EU. År 2018 invandrade 2,4 miljoner personer till EU-27, medan 1,1 miljoner personer utvandrade till ett land utanför EU. Tack vare den fria rörligheten för personer i EU väljer många att flytta inom EU. Denna rörlighet påverkar inte EU:s storlek eller åldersstruktur i sig – men har betydande verkningar på nationell, regional och lokal nivå. År 2018 flyttade 1,4 miljoner personer till en annan medlemsstat. Även tredjelandsmedborgare som lever i EU räknas med i denna grupp.

Det står också klart att konsekvenserna av en mindre befolkning i arbetsför ålder kommer att bli mer kännbara och visa sig snabbare om inte fler människor som för närvarande är underrepresenterade träder in eller ökar sitt deltagande på arbetsmarknaden.

Enligt de ekonomiska prognoserna från 2018 uppskattas antalet sysselsatta att nå en topp kring 2020, följt av en stadig minskning under nästkommande årtionden. Det är för tidigt att säga om den nuvarande krisen kommer att ändra de långsiktiga beräkningarna, men enligt de första prognoserna efter att utbrottet tog sin början beräknas en betydligt minskad sysselsättning. Beroende på hur viruset sprider sig kan detta leda till att ännu färre personer förvärvsarbetar samtidigt. Att bekämpa arbetslösheten, särskilt ungdomsarbetslösheten, och att locka fler människor till arbetsmarknaderna kommer därför att vara en ännu mer brådskande utmaning.

Förändringar av befolkningen i åldersgruppen 20–64 år per region , 2020–2030

Den åldrande befolkningens konsekvenser för arbetsmarknaden blir mer uppenbara. Befolkningen i arbetsför ålder i EU-27 har minskat under ett årtionde och beräknas sjunka till 18 % år 2070. Situationen skiljer sig betydligt åt mellan olika medlemsstater och regioner.

Ländernas ekonomiska och demografiska struktur kommer att spela in i deras förmåga att återhämta sig och hur snabbt det går. Det kommer att finnas andra områden där de långsiktiga demografiska förändringarna och återhämtningen går hand i hand. Det handlar om allt från behovet av att göra våra system för hälso- och sjukvård och långvarig vård och omsorg mer motståndskraftiga till att se till att våra stads- och landsbygdsområden kan hantera befolkningstäthet eller brist på tjänster.

Konsekvenserna av demografiska förändringarna i EU är märkbara i våra ekonomier och samhällen. Detta har blivit uppenbart under de senaste månaderna, då stora delar av ekonomin stannade av och nödvändiga åtgärder för social distansering påverkade vår vardag. Detta påverkar i sin tur framtiden för våra välfärdssystem och hälso- och sjukvårdssystem, budgetar, bostäder och infrastrukturbehov. Våra städer och tätorter kan komma att bli mer tätbefolkade och landsbygdsområdena kommer att ställas inför sina egna utmaningar. Våra karriärer kommer att fortsätta att förändras och vi måste hitta lösningar för att säkerställa att EU förblir konkurrenskraftigt trots att befolkningen i arbetsför ålder minskar.

3.1.1 EN STÖRRE OCH MER INKLUDERANDE ARBETSMARKNAD

Den krympande andelen av befolkningen i arbetsför ålder visar på behovet av att EU och dess arbetsmarknad utnyttjar alla sina styrkor, förmågor och mångfald.

Att öka sysselsättningsgraden för kvinnor kommer att bli av avgörande betydelse. Sysselsättningsklyftan mellan kvinnor och män var 12 % år 2019. Detta blir ännu mer påtagligt med hänsyn till den stora skillnaden mellan kvinnor och män när det gäller deltidsarbete. Under 2019 arbetade omkring tre av tio kvinnor deltid, nästan fyra gånger så många som män. Sådana situationer kan ha blivit ännu mer kännbara under pandemin, när omsorgen om äldre, personer med funktionsnedsättning eller barn måste ordnas privat, en uppgift som till stor del har fallit på kvinnor. Bristen på adekvata formella alternativ för personer med långvarigt behov av vård och omsorg, möjligheter till flexibelt arbete och incitament för den andra försörjaren i vissa medlemsstater har tydliggjort detta problem.

Kärnan i detta är utmaningen att göra det möjligt för människor att förena yrkesliv och familjeliv. Under 2019 var sysselsättningsgraden för kvinnor med barn under sex år nästan 14 procentenheter lägre än för kvinnor utan barn. Kvinnor har dessutom fortfarande lägre lön än män. Skillnaden är för närvarande 14,8 %. Kommissionen behandlar dessa frågor inom ramen för sitt jämställdhetsarbete och genom EU:s nya jämställdhetsstrategi 2020–2025.

Ytterligare framsteg med att få äldre arbetstagare i sysselsättning skulle också vara till hjälp. Under 2019 uppgick sysselsättningsgraden för äldre arbetstagare (åldersgruppen 55–64 år) till 59,1 % för EU-27, en ökning från 44,1 % år 2009. För att göra ytterligare framsteg krävs politiska åtgärder som gör det möjligt för människor att arbeta längre, hålla sig friskare och hålla sin kompetens aktuell, och erkänna ny kompetens och nya kvalifikationer. På medellång sikt kommer den åldrande befolkningen att kräva att fler arbetar längre. I den kommande grönboken om åldrande kommer kommissionen att gå närmare in på denna fråga, med fullt beaktande av de sårbarheter som har framkommit under pandemin.

Att investera i lågutbildade personers kvalifikationer kommer även fortsatt att vara en viktig fråga. Över 10 % av ungdomarna mellan 18 och 24 år lämnar skolan med låga eller inga kvalifikationer. Denna andel når över 20 % i de yttersta randområdena. Bland dessa har 45 % ett arbete. Arbetet med att förverkliga det europeiska området för utbildning fram till 2025, omstrukturera det europeiska området för forskning och stödja ungdomssysselsättning kommer att vara viktigt för att återställa balansen.

Att få in fler människor med olika bakgrund i sysselsättning skulle bidra till att ytterligare öka sysselsättningsgraden. Sysselsättningsgraden för personer födda utanför EU är 9,6 procentenheter lägre än för personer födda inom EU, och är särskilt låg bland kvinnor. Situationen för tredjelandsmedborgare ser ut på liknande sätt.

Att öppna arbetsmarknaden för personer med funktionsnedsättning skulle bidra till ett mer rättvist samhälle och till att hantera effekten av de demografiska förändringarna. Sysselsättningsgraden för personer med funktionsnedsättning i EU är dock låg till följd av de många hinder som dessa personer möter, bland annat diskriminering, bristande tillgänglighet på arbetsplatsen och i boendet och bristande tillgång till utbildning av hög kvalitet. Sådana hinder kan ha sin grund i negativa uppfattningar och en orättvis motvilja mot att anställa personer med funktionsnedsättningar.

En större och mer inkluderande arbetsmarknad innebär att bekämpa alla former av diskriminering på grund av kön, ras eller etniskt ursprung, religion eller övertygelse, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning. Aktörer inom den sociala ekonomin och företag kan spela en viktig roll för att främja en mer inkluderande arbetsmarknad till förmån för arbetstagarna och lokalsamhällena.

3.1.2 PRODUKTIVITET GENOM KOMPETENS OCH UTBILDNING

När antalet förvärvsarbetande börjar minska kommer ekonomisk motståndskraft och produktivitetstillväxt att vara viktigare än någonsin. Detta kommer också att vara viktigt för en hållbar återhämtning från krisen. Före utbrottet av coronaviruset visade kommissionens beräkningar att arbetsproduktiviteten i genomsnitt måste öka med 1,5 % per år om vi ska kunna stabilisera BNP-tillväxten vid 1,3 % per år fram till 2070. Produktivitetstillväxten har dock minskat och uppskattades ligga under 1 % innan krisen bröt ut.

Omställningen till en klimatneutral och digital ekonomi kan bidra till ökad produktivitet. Den dubbla omställningen kommer att kräva innovations- och teknikspridning, med en mer cirkulär och digital ekonomi som skapar nya affärsmodeller och arbetsformer. Pandemin och dess konsekvenser för människors liv och för ekonomin har visat hur viktig digitaliseringen är inom alla ekonomiska sektorer och på alla samhällsområden i EU. Det kommer även att krävas konkurrens och lika spelregler, i enlighet med det nyligen antagna meddelandet En ny industristrategi för EU .