[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 13.11.2007

KOM(2007) 699 slutlig

2007/0249 (COD)

Förslag till

EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING

om inrättande av en europeisk myndighet för marknaden för elektronisk kommunikation

(framlagt av kommissionen){SEK(2007) 1472}{SEK(2007) 1473}

MOTIVERING

1. MOTIV OCH SYFTE. ALLMÄN BAKGRUND

Utvecklingen av en effektiv inre marknad för telekommunikation är en fråga av högsta politiska prioritet inom EU. Företag inom informations- och telekommunikationsteknik svarar för en fjärdedel av Europas totala tillväxt. I en tid av tekniska framsteg med gränsöverskridande affärsverksamheter och en växande efterfrågan från konsumenterna på elektroniska kommunikationstjänster oavsett geografiskt läge, är det nödvändigt för Europas konkurrenskraft att skapa en fungerande inre marknad för elektronisk kommunikation. Utan en konkurrenskraftig och effektiv infrastruktur för telekommunikation är chansen liten att utveckla tjänster som omfattar hela Europa.

Den fullständiga avregleringen av telekommarknaderna 1998 stimulerade investering och innovation både från nya och befintliga operatörer, och detta har gett mycket påtagliga fördelar för Europas medborgare i form av mer valfrihet, lägre priser, bättre kvalitet och ett växande utbud av nya, fasta tjänster och mobiltjänster.

Dessa fördelar uppnåddes genom EU:s regelverk som utformats för att nå tre mål: att främja konkurrens, stärka den inre marknaden för elektronisk kommunikation och vara till nytta för konsumenter och användare. Regelverket omfattar fem direktiv som trädde i kraft i juli 2003.

I enlighet med principen om bättre reglering måste kommissionen enligt gällande regelverk regelbundet rapportera hur det fungerar. Den första rapporten, i juni 2006[1], innehåller förslag till ändringar av regelverket och samtidigt inleddes en fyra månader lång offentlig samrådsperiod. I denna utförliga och omfattande översyn belystes ett antal viktiga problem som kvarstår att lösa, särskilt bristen på konsekvens vid tillämpningen av EU:s regler och den splittrade tillsynen av den inre marknaden. Trots de betydande framstegen när det gäller en harmoniserad reglering av elektronisk kommunikation står de inkonsekventa regler som utarbetats av 27 nationella tillsynsmyndigheter – som skiljer sig avsevärt i fråga om kompetens, oberoende och finansiella och personalmässiga resurser – i vägen för teknisk utveckling och upplevs allt mer av företagen som hinder för att tillhandahålla tjänster i andra länder eller i hela Europa. Europas medborgare bör dessutom inte betala orimligt höga priser på grund av att kostnaderna för företag som är verksamma i flera medlemsstater är onaturligt höga.

För att bidra till att dessa hinder övervinns föreslår kommissionen en ny oberoende myndighet som ska ha ett nära samarbete med de nationella tillsynsmyndigheterna och kommissionen. Den nya myndigheten som är ansvarig inför Europaparlamentet kommer att ha en tillsynsnämnd som omfattar cheferna för de nationella tillsynsmyndigheterna i alla EU:s medlemsstater och kommer att ersätta Europeiska gruppen av regleringsmyndigheter (ERG)[2]. Den kommer att ge sakkunnig rådgivning till kommissionen, i synnerhet när det gäller att utarbeta tillsynsbeslut enligt ”artikel 7-förfarandet”, och att främja den inre marknaden genom att EU-reglerna tillämpas mer konsekvent, och den kommer att fungera som ett expertcentrum för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster på EU-nivå. Den nya myndigheten skulle också ta över funktionerna av Europeiska byrån för nät- och informationssäkerhet (Enisa), vilket skulle lösa många av de problem som har funnits i samband med driften av Enisa[3].

Det aktuella förslaget kompletterar två andra förslag om ändring av de direktiv som utgör det aktuella regelverket för elektronisk kommunikation[4]. De tre förslagen åtföljs av en konsekvensanalys[5].

- Gällande bestämmelser

Denna förordning kompletterar de fem direktiv som omfattar EU:s regelpaket för elektronisk kommunikation. De föreslagna ändringarna av ramdirektivet förenklar marknadsanalysen, men denna förenkling måste kompletteras med inrättandet av ett specialiserat och oberoende expertorgan som hjälper kommissionen med att utvärdera de tekniska komplexiteterna hos framtida marknader. Genom de föreslagna ändringarna av auktorisationsdirektivet skapas nya förfaranden för att harmonisera villkoren för nyttjanderätter på EU-nivå och välja ut leverantörer av gränsöverskridande tjänster, där så är lämpligt. Den nya myndigheten kommer att vara verktyget för att genomföra dessa processer. Ändringar i direktivet om samhällsomfattande tjänster kommer att underlätta tillträde till och användning av elektronisk kommunikation, däribland nödtjänster, av användare med funktionshinder. Myndigheten kommer att ha en central roll i hanterandet av dessa frågor på EU-nivå.

- Förenlighet med Europeiska unionens politik och mål på andra områden

Förslaget ligger i linje med den förnyade Lissabonstrategin för främjande av tillväxt och sysselsättning genom större konkurrenskraft och kommissionens därtill hörande initiativ i2010 och dess mål att skapa ett gemensamt europeiskt informationsområde och med kommissionens strategi för att stärka den inre marknaden. Detta förslag syftar till att förbättra funktionen hos den inre marknaden för elektronisk kommunikation.

2. SAMRÅD MED BERÖRDA PARTER OCH KONSEKVENSANALYS

- Samråd med berörda parter

Metoder, målsektorer och deltagarnas allmänna profil

Kommissionen lanserade ett samråd i två steg av översynen av regelverket, som inleddes i slutet av 2005. Det andra offentliga samrådet lanserades med offentliggörandet av ett meddelande i juni 2006, det pågick i fyra månader och avslutades den 27 oktober 2006. 224 svar mottogs från många olika berörda parter, både inom och utanför EU.

Sammanfattning av svaren och av hur de har beaktats

De främsta farhågor som uttrycktes i det offentliga samrådet var följande: i) Det finns stora skillnader mellan hur regelverket har genomförts på nationell nivå. Splittringen av den inre marknaden i olika tillsynssystem hindrar investeringar, som skulle få stora fördelar av gemensam och förutsägbar lagstiftning i hela EU. Många parter påpekade att de stora skillnaderna mellan tillämpningen av lagar förhindrar att alla fördelar med den inre marknaden uppnås; ii) nuvarande hållning för att välja ut och auktorisera operatörer för vissa typer av gränsöverskridande tjänster är oförenlig med utnyttjandet av de stordriftsfördelar som krävs för att utveckla nya tjänster. För verkligt alleuropeiska tjänster finns det anledning att inrätta ett mer samordnat system för auktorisation av nyttjanderätter för frekvenser och nummer. Vikten av att stärka EU:s konkurrenskraft och få stordriftsfördelar för alleuropeiska tjänster påpekades också i ERG:s svar till kommissionär Reding. iii) Den potentiella expertis som finns inom ERG bör tas tillvara bättre. För att undvika en situation med ”minsta gemensamma nämnare” anses det nödvändigt med institutionella reformer av ERG för att gruppen bättre ska kunna bidra till konsekvens och harmonisering.

- Extern experthjälp

Kommissionen har använt sig av resultat från olika undersökningar av externa avtalspartner för att utarbeta detta förslag och sammanhängande förslag.

Dessa undersökningar beskrivs i den tillhörande konsekvensanalysen och omfattar både ekonomiska modeller och undersökningar om intressenters åsikter.

Dessa undersökningar finns på:

http://ec.europa.eu/information_society/policy/ecomm/library/ext_studies/index_en.htm

- Konsekvensanalys

I konsekvensanalysen undersöks flera olika alternativ för att fastställa vilket som är den bästa regleringsmodellen för att uppnå en inre marknad för elektronisk kommunikation genom konsekvent och effektiv reglering, med samtidig respekt för subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna.

Rapporten innehåller en analys av de viktigaste effekterna av de tre politiska alternativen, där olika institutionella arbetssätt med olika maktbalanser mellan nationella myndigheter och EU beaktas.

Kostnadsnyttoanalysen för den föreslagna myndigheten visar att med ett konservativt scenario beräknas myndigheten kunna skapa ekonomiska fördelar inom sina verksamhetsområden som vida skulle överskrida dess budgeterade kostnader med 10–30 gånger (d.v.s. fördelarna skulle ligga på runt 250–800 miljoner euro). Om de mer optimistiska scenariona för tillväxt på Europamarknaden förverkligas kan fördelarna uppgå till 550–1400 miljoner euro.

En viktig anledning till dessa fördelar är den minskning av regleringsrisken som myndigheten skulle bidra till. Även en marginell minskning av regleringsrisken (runt 10 %) i hela Europa skulle synas i lägre kapitalkostnader för branschen. Myndighetens engagemang skulle dessutom snabba på processen med frekvenstilldelning för alleuropeiska tjänster – om genomförandet av större projekt av detta slag kunde tidigareläggas med endast ett år skulle de ekonomiska fördelarna uppgå till storleksordningen hundratals miljoner euro.

Konsekvensanalysen finns på:http://ec.europa.eu/information_society/policy/ecomm/library/public_consult/index_en.htm#communication_review.

3. EN OBEROENDE MEKANISM FÖR NATIONELLA TILLSYNSMYNDIGHETERS SAMARBETE OCH BESLUTSPROCESSER: EUROPEISKA MYNDIGHETEN FÖR MARKNADEN FÖR ELEKTRONISK KOMMUNIKATION

3.1. ERG:s erfarenheter måste utvecklas till en formell struktur för samarbete

Den inre marknaden för e-kommunikation har utvecklats på senare år, men det finns fortfarande i) betydande samstämmighetsbrister i genomförandet av EU:s rättsliga ramar på nationell nivå, vilket leder till en splittring av de europeiska marknaderna och avskräcker investeringar, ii) ingen fungerande mekanism för samordningen av urval och tillståndsgivning när det gäller tjänster av gränsöverskridande art som mobiltjänster och IP-baserade tjänster.

Den oberoende rådgivande gruppen av regleringsmyndigheter European Regulators Group (ERG) inrättades av kommissionen år 2004 för at underlätta samråd, samordning och samarbete mellan nationella regleringsmyndigheter och mellan dessa och kommissionen. Under det senaste året har ERG gjort ställningstaganden inför kommissionen i fråga om funktionell uppdelning och regleringsprinciper för nästa generation access, och har genomfört ett antal offentliga samråd om förslag till gemensamma strategier från ERG (bland annat om tillträde i grossistledet, IP-baserad röstöverföring och bitströmsaccess). Alla gemensamma strategier från ERG är emellertid i praktiken grundade på konsensus, vilket gör dem komplicerade och tidsödande att uppnå. Om det finns stora meningsskiljaktigheter eller intressekonflikter mellan regleringsmyndigheter kan det var omöjligt att komma fram till gemensamma strategier. Det lösa samarbete som blivit följden av denna struktur gör att ERG:s dokument aldrig har blivit mer än ganska allmänna uttalanden i en rad viktiga och kontroversiella frågor.

Det nuvarande förfarandet inom ERG, som i praktiken oftast innebär att alla 27 regleringsmyndigheter måste vara överens, kompliceras ytterligare av att det finns ett parallellt organ vars verksamhet delvis överlappar ERG, nämligen gruppen för oberoende tillsynsmyndigheter (IRG). Denna består av de 27 medlemsstaterna och sju andra europeiska länder, och påverkar gemenskapens lagstiftning utan att ha skyldighet att genomföra gemenskapslagstiftningen eller att rapportera till kommissionen.[6] Att den nuvarande strukturen inte ger tillräckliga resultat beror alltså på undermålig organisation inte bara vad gäller hur snabbt och effektivt man uppnår samstämmiga EU-strategier, utan också i fråga om offentlighet och öppenhet.

Kommissionen har bedömt de olika alternativen för hur uppgifterna kan organiseras, och även huruvida kommissionen ensam skulle kunna ta över dessa uppgifter. Harmonisering på central nivå skulle förutsätta en sakkunnig för var och en av de 27 nationella marknaderna. I praktiken skulle endast ett organ som uppstått ur de nationella regleringsmyndigheterna kunna ha de detaljkunskaper som krävs för att framgångsrikt ta sig an dessa frågor. De nationella regleringsmyndigheterna är ofta också själva stora organ: det är otänkbart att kommissionens någonsin skulle kunna ha de resurser och den sakkunskap som krävs för att ersätta de nationella regleringsmyndigheterna.

Alternativet med ett förstärkt ERG, med röstbestämmelser som gör det möjligt att anta majoritetsbeslut, har också undersökts. Oavsett svårigheterna med att genomföra ett allmänt accepterat röstsystem skulle ett sådant organ inte kunna fatta beslut som är bindande för dess medlemmar. Enligt det nuvarande fördraget kan endast kommissionen spela denna roll. Det finns dessutom allvarliga institutionella invändningar mot att utvidga ERG för att uppnå den kompetensnivå som krävs för en sådan utökad roll. En utvidgning av ERG skulle kräva betydande extraresurser om organet skulle kunna fortsätta sin verksamhet, eftersom det nuvarande systemet med roterande ordförandeskap har nått sin gräns (man skulle behöva utse en verkställande direktör, förstärka sekretariatet, införa formella förfaranderegler för beslutsprocessen osv.) Resurserna för en sådan utvidgning av ERG:s roll kan inte tas utifrån eftersom kommissionen måste kunna vara säker på att organets ståndpunkter och råd är genomsynliga, öppna och oberoende. Ett utvidgat ERG skulle exempelvis inte kunna vara ett legitimt rådgivande organ för kommissionen om det grundades på resurser som tillhandahölls via IRG. ERG kan i praktiken endast utvidga sin rådgivande roll gentemot kommissionen på det sätt som krävs genom att bli ett gemenskapsorgan, med samma administrativa och budgetmässiga regler som alla andra gemenskapsorgan (tjänsteföreskrifter, budgetförordning, krav på rapportering till Europaparlamentet osv.).

Kommissionen har därför kommit fram till uppgifterna bäst skulle kunna utföras av ett självständigt organ utanför kommissionen, som förstärker de nationella regleringsmyndigheterna genom att överta ERG:s uppgifter och förankra dem i gemenskapslagstiftningen på ett genomsynligt sätt. Ett sådant organ skulle rådge kommissionen inför en rad olika viktiga beslut av EU-intresse, men skulle också kunna ta individuella beslut om förvaltningen av det europeiska nummerutrymmet.

De föreslagna uppgifterna skulle på EU-nivå komplettera, snarare än överlappa, de regleringsuppgifter som de nationella myndigheterna utför. Myndigheten kommer att göra det möjligt att inleda ett verkligt samarbete mellan kommissionen och de nationella regleringsmyndigheterna i frågor där det krävs europeisk samstämmighet, som marknadsdefinitioner, -analyser och -stödåtgärder, harmonisering av användandet av radiospektrum, definition av nationsövergripande marknader eller tjänstekvalitet. Samtidigt ska det vara en kostnadseffektiv plattform för EU-övergripande frågor som går utöver vad även ett utvidgat ERG skulle kunna lösa, till exempel nätverks- och informationssäkerhet, genomförandet larmnumret 112 eller förvaltning av det europeiska nummerutrymmet.

Den föreslagna myndigheten ska vara en hörnsten i en bärkraftig och enhetlig konstruktion inom vilken de nationella regleringsorganen kan samarbete enligt de principer som kommissionen fastställer i utkastet till det interinstitutionella avtalet om rambestämmelser för EU:s tillsynsmyndigheter[7].

3.2 Den nya myndighetens viktigaste uppgifter

Myndigheten skulle på EU-nivå komplettera de regleringsuppgifter som regleringsmyndigheterna utför på nationell nivå genom följande insatser:

- Inrättandet av en plattform för samarbetet mellan nationella regleringsmyndigheter . Det föreslås att hanteringen av gränsöverskridande frågor rörande e-kommunikationsmarkandens reglering och nätens integritet förbättras. Myndigheten ska tillhandahålla samarbetsförfaranden för nationella regleringsmyndigheter, till exempel i fråga om informationsutbyte, rådgivning och tekniskt stöd. Myndigheten ska ha befogenhet att medla och lösa konflikter mellan nationella regleringsmyndigheter. Detta kommer också att främja samarbetet mellan EU:s nationella regleringsorgan och tredjeländer.

- Tillsynsverksamhet avseende marknadsdefinition, -analys och genomförande av stödåtgärder . Myndigheten skulle i princip ha en rådgivande roll gentemot kommissionen i marknadsregleringsfrågor, och skulle kunna utfärda icke-bindande riktlinjer för att främja goda metoder bland nationella myndigheter. De nationella regleringsmyndigheternas utkast till rättsakter skulle bedömas med avseende på deras potentiella effekt på den inre marknaden och deras förenlighet med gemenskapslagstiftningen, och vid behov skulle förslag till ändringar tas med i yttrandet. Yttrandena skulle ställas till kommissionen i ett snabbt förfarande, utgående från enkel majoritet av myndighetens medlemmar.

- Definition av nationsövergripande marknader : Myndigheten utgör en effektiv och proportionell mekanism för att hantera de växande gränsöverskridande marknaderna till följd av ökad mobilitet, spridning av Internetbaserade tjänster (som VoIP), satellitbaserade tjänster och konvergens mellan fastnätstjänster och mobila tjänster. Myndigheten kommer också att vara ansvarig för övervakning av roamingtjänsternas utveckling, både röst och data.

- Rådgivning om harmonisering av radiofrekvenser : Myndigheten skulle göra radiospektrumspolitiken mer reaktionssnabb och effektiv genom löpande analyser och rapporter, identifiering av potentialen och genomförbarheten för nya tjänster, ett register för spektrumanvändning över hela EU, råd om gemensamma förfaranden för tillståndsgivning, tekniskt stöd vid urval av ansökningar om spektrumlicenser, samt råd om indragande av tillstånd vid brott mot licensreglerna.

- Beslutsrätt i fråga om nummerförvaltning och råd om nummerportabilitet . Myndigheten skulle ha hand om förvaltning och utveckling av det europeiska nummerutrymmet (ETNS), dvs. nummer med ett gemensamt, EU-övergripande förval (3883) som kan tilldelas organisationer som vill inrätta europaövergripande teletjänstlokaler. Myndigheten skulle dessutom samarbeta med nationella regleringsmyndigheter och medlemsstater om EU-aspekter på nummertilldelning och nummerportabilitet, bland annat genom att rapportera om utvecklingen av det europeiska larmnumret 112, identifiering av nummerintervall för gränsöverskridande tjänster, identifiering av potential och möjligheter för nya tjänster och rådgivning om gemensamma förfaranden för tillståndsgivning.

- Nät- och informationssäkerhet . Myndigheten tar överuppgifterna från den nuvarande Europeiska byrån för nät- och informationssäkerhet. Därvid förstärks samstämmigheten mellan skyldigheterna att garantera nätintegritet, som i dag faller på de nationella regleringsmyndigheterna, och ansvaret att skapa en kultur som garanterar nät- och informationssäkerhet, något som i dag hanteras av Enisa.

- Allmän information och rådgivning . Myndigheten skulle ha till uppgift att årligen rapportera om utvecklingen av e-kommunikationssektorn (utbud och spridning av nya tjänster, konkurrensutveckling, översyn av regleringssituationen i medlemsstaterna, tillämpade stödåtgärder, information om överklaganden osv.). Dessutom skulle den övervaka och rapportera om interoperabilitet och e-tillgänglighet i EU, och kunna utfärda rekommendationer om vilka åtgärder som borde vidtas på nationell nivå för att exempelvis bättre ta hänsyn till funktionshindrades och äldres behov.

3.3 FÖRSLAGETS RÄTTSLIGA ASPEKTER

- Rättslig grund

Artikel 95 EG

- Subsidiaritetsprincipen

Syftet i den föreslagna åtgärden kan inte uppnås i tillräcklig grad av medlemsstaterna på egen hand.

- I nuvarande regelverk hanteras auktorisationen av tjänster av medlemsstaterna och ansenlig beslutanderätt ligger hos de 27 nationella tillsynsmyndigheterna, vilket gör att kommissionen har en begränsad översikt och samordnande roll. Detta innebär att den inre marknaden fortfarande är ett lapptäcke av 27 olika tillsynssystem. Detta hindrar utvecklingen av gränsöverskridande tjänster och operatörerna möts av olika driftsvillkor under likadana omständigheter. I praktiken är många tillsynsfrågor som de nationella tillsynsorganen behandlar gemensamma i EU (t.ex. tillsynshantering av nya tjänster, aspekter av redovisning av tillsyn, numreringsfrågor, funktionen hos utrustning och tjänster för användare med funktionshinder som reser inom EU, o.s.v.)[8]. För att kunna främja stordriftsfördelar och en konkurrenskraftig inre marknad är det inom dessa områden av grundläggande betydelse att utveckla en gemensam praxis och expertis inom EU för att främja konsekvens, och i lämpliga fall, harmonisering. Detta krav kan hanteras effektivt endast genom förbättringar av den nuvarande institutionella modellen och balansen mellan de ansvarsområden som ges till medlemsstaterna, de nationella tillsynsmyndigheterna och kommissionen. Detta kan endast uppnås genom agerande på gemenskapsnivå.

- Utvecklingen av gränsöverskridande tjänster inom gemenskapen är ett av målen med översynen, i enlighet med auktorisationsdirektivet[9]. Det omfattande offentliga samrådet belyste det akuta behovet att underlätta för operatörerna att erbjuda alleuropeiska tjänster, genom att avlägsna några av de större hinder som finns i den nuvarande situationen[10]. Det finns många gränsöverskridande tjänster som inte kan regleras på ett konsekvent sätt eller hanteras i syfte att uppnå stordriftsfördelar av varje enskild medlemsstat.

Ett agerande på gemenskapsnivå skulle helt klart vara fördelaktigt genom sin storskalighet och skulle ge positiva effekter jämfört med ageranden i de enskilda medlemsstaterna, genom en mer konsekvent reglering av den inre marknaden och minskning av företagens driftskostnader i olika länder. Syftena med den föreslagna åtgärden uppnås därför bättre på gemenskapsnivå.

- Proportionalitetsprincipen

Förslaget är förenligt med proportionalitetsprincipen, eftersom myndigheten kommer att ha en rådgivande roll med att hjälpa kommissionen att genomföra politiken inom området elektronisk kommunikation.

- Genom inrättandet av myndigheten kommer samarbetet mellan de nationella tillsynsmyndigheterna (nu inom ERG) att integreras inom gemenskapens ramar. Det finns ett tydligt behov av att förbättra arbetssätten så att vissa uppgifter som nu utförs av ERG, som främst är ett rådgivande forum för nationella tillsynsorgan utan institutionella befogenheter att fatta gemensamma beslut, kommer att utföras av ett enda specialiserat organ på EU-nivå som agerar inom gemenskapens institutionella struktur. När myndigheten utför sina uppgifter kommer den att förse kommissionen med tekniska sakkunskaper och hjälpa till att förbereda tillsynsbeslut för att främja den inre marknaden, vilket kommer att förstärkas genom det föreslagna införlivandet av Enisas arbete om nät- och informationssäkerhet.

- Myndighetens tillsynsnämnd kommer att omfatta cheferna för de nationella tillsynsmyndigheterna och kommer att arbeta i gemenskapens intresse. Enligt det föreslagna systemet kommer kommissionen att få nytta av de samlade sakkunskaperna hos de nationella tillsynsorganen, som har djupare kunskap om de nationella marknaderna och förhållanden, och stärka samarbetet mellan kommissionen och de nationella tillsynsmyndigheterna. Systemet kompletterar de nationella tillsynsmyndigheternas befogenheter att genomföra regelverket på nationell nivå.

- Nyttjanderätter för frekvenser och nummer som används för att tillhandahålla alleuropeiska tjänster ska även i fortsättningen beviljas på nationell nivå, enligt gemensamt avtalade kriterier, och ska endast tillämpas för vissa tjänster med alleuropeiska drag (t.ex. satellittjänster). Alleuropeiska tjänster skulle även i fortsättningen auktoriseras på nationell nivå, enligt gemensamt avtalade kriterier. Beviljandet av nyttjanderätter för frekvenser och nummer för att tillhandahålla nationella tjänster berörs dock inte av detta förslag och förblir de nationella myndigheternas ansvarsområde.

Detta innebär att samordningen förbättras inom vissa huvudområden i gemenskapen, men myndighetens roll kommer inte att vara större än vad som krävs för att uppnå syftet.

Tack vare att den föreslagna regleringsformen kommer att vara direkt tillämplig i gemenskapen på grund av sin status som förordning, kommer den ekonomiska och administrativa börda som läggs på gemenskapen, de enskilda staterna och de ekonomiska aktörerna att minimeras och stå i proportion till förslagets syfte.

- Val av regleringsform

Föreslagna regleringsformer: Europaparlamentets och rådets förordning.

En förordning som är direkt tillämplig är den lämpliga regleringsformen för inrättandet av den sortens myndighet som föreslås.

4. BUDGETKONSEKVENSER

Bedömningen är att myndigheten kommer att ha en personalstyrka på 134 heltidsekvivalenter när den är i full gång. Detta omfattar även övertagande av Enisas uppgifter och resurser 2011. Årsbudgeten beräknas till 10 miljoner euro det första året, vilket stiger till 28 miljoner euro från och med det tredje året. Utöver gemenskapens anslag kan myndigheten ta avgifter för vissa tjänster. Myndighetens inkomst av tjänster ska bidra till att finansiera dess verksamhet[11].

Mot dessa kostnader kan ställas de besparingar som görs genom införlivandet av Enisa i myndigheten. Enisas årliga budget ligger nu på ungefär 8 miljoner euro.

5. ÖVRIGA UPPLYSNINGAR

- Förenkling

Förslaget är en del av ett nytt system för att förenkla och effektivisera den befintliga tillsynsprocessen både för förvaltningar och för marknadens aktörer. Myndigheten ska förbättra beslutsfattandet och underlätta samarbetet mellan kommissionen och de nationella tillsynsmyndigheterna, utifrån gemensamma mål och förfaranden. Samtidigt som myndigheten inrättas ska det nuvarande systemet med automatisk anmälan enligt ”artikel 7-förfarandet” lättas upp, vilket kommer att jämna vägen för en betydande minskning av den administrativa bördan för branschen, de nationella tillsynsmyndigheterna och kommissionen, där kommissionen endast ingriper i allvarliga fall. Myndigheten kommer att spela en viktig roll i att bedöma de tekniska omständigheterna kring sådana fall och ta fram lösningar och följdriktiga resultat för den inre marknaden.

Det nuvarande systemet för beviljande av nyttjanderätter för frekvenser och nummer, med olika rättsliga och administrativa krav i alla medlemsstater där tjänsterna tillhandahålls, kan vara oerhört komplicerat och kostsamt för företag som vill erbjuda tjänster i hela EU. Att uppfylla kraven som är olika i alla medlemsstaterna (t.ex. längden på nyttjanderätter och sammanhängande villkor) komplicerar planering, investering och i slutänden utbredning av tjänster i Europa. En sådan stor variation i förfaranden för att få nyttjanderätter avskräcker aktörer från att ta sig in på marknaden och gör att den inre marknaden inte fungerar. Detta talar för en bättre samordning i valet av företag vid utfärdandet av nationella nyttjanderätter för frekvenser och nummer.

Förslaget ingår i kommissionens rullande program för uppdatering och förenkling av gemenskapens regelverk.

- Översyn/ändring/tidsbegränsning

Förslaget innehåller en bestämmelse om översyn.

- Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES)

Detta förslag berör en EES-fråga och bör därför omfatta EES.

6. NÄRMARE REDOGÖRELSE FÖR FÖRSLAGET

Kapitel I (Innehåll, tillämpningsområde, definitioner och uppgifter)

I artiklarna 1 och 2 beskrivs förordningens tillämpningsområde, som är att förbättra funktionen hos den inre marknaden för elektronisk kommunikation genom inrättandet av en europeisk myndighet för marknaden för elektronisk kommunikation, och inrätta den.

I artikel 3 anges dess funktioner, som att på eget initiativ eller på kommissionens begäran avge yttranden och hjälpa kommissionen genom tekniska råd, utföra undersökningar, samla information och rapporter, osv.

Kapitel II: Myndighetens uppgifter avseende stärkande av den inre marknaden

I artikel 4 anges vilka frågor som myndigheten ska behandla för att harmonisera tillämpningen av regelverket.

I artikel 5 regleras samråd av myndigheten när det gäller definitioner och analyser av nationella marknader och åtgärder. Myndigheten ska avge ett yttrande inom en angiven tidsgräns när kommissionen uttrycker ”allvarliga tvivel” om ett förslag till åtgärd som anmälts enligt artikel 7 i ramdirektivet.

Artikel 6: om en nationell tillsynsmyndighet misslyckas med att analysera en marknad inom den angivna tidsgränsen kan kommissionen be myndigheten om råd och hjälp i fråga om den specifika nationella marknaden.

Artikel 7: myndigheten ska inleda en undersökning av transnationella marknader efter kommissionens identifiering av en transnationell marknad, i enlighet med bestämmelserna i artikel 15.4 i ramdirektivet.

I artikel 8 berörs myndighetens uppgifter i fråga om numrering som omfattar administration och utveckling av det europeiska telefonnummerområdet ETNS, förvaltning av harmoniserade nummerserier (t.ex. hantering av ansökningar om 116-nummer enligt kommissionens beslut 2007/116/EG), samt på begäran avgivande av yttrande om skyldigheter som rör nummerportabilitet.

Artikel 9: myndigheten ska hjälpa kommissionen genom att genomföra en årlig översyn av nationella åtgärder för att öka medvetenheten om det gemensamma europeiska nödnumret 112. På kommissionens begäran ska den avge ett yttrande om tekniska frågor som rör genomförandet av 112.

Artikel 10: myndigheten ska hjälpa kommissionen i frågor som rör tekniska och ekonomiska aspekter av radiofrekvenser som används för att tillhandahålla elektroniska kommunikationstjänster.

Artikel 11: myndigheten ska hjälpa till med att kartlägga vilka alleuropeiska tjänster som skulle ha nytta av ett gemensamt urvalsförfarande. För att en tjänst ska klassificeras som alleuropeisk ska den uppfylla vissa villkor. Det ska till exempel finnas efterfrågan på tjänsterna i fler än en medlemsstat och tjänsterna ska till sin natur gå utanför nationella gränser och därmed omfattas av EU-lagstiftning snarare än nationell lagstiftning.

Artikel 12: här fastslås bestämmelserna för kartläggning av företag för nyttjanderätter som ska användas för att tillhandahålla alleuropeiska tjänster. Myndigheten ska sköta urvalsförfarandet och avge ett yttrande med förslag om vilket/vilka företag som kan beviljas nyttjanderätter.

Artikel 13: myndigheten ska vara delaktig i indragningen av nyttjanderätter som beviljats enligt ett gemensamt urvalsförfarande.

Artikel 14: myndigheten ska bidra till utvecklingen av nät- och informationssäkerhet genom att utföra viss verksamhet som tidigare skötts av Enisa.

I artikel 15 finns en förteckning över i vilka fall myndigheten kan agera på eget initiativ.

Kapitel III: Myndighetens övriga uppgifter

Artiklarna 16 och 17: myndigheten ska ta ut administrativa avgifter för vissa av sina tjänster för att minska förvaltningskostnaderna. Vid ett gemensamt urvalsförfarande ska den också ta ut administrativa avgifter och användaravgifter för nyttjanderätterna för radiofrekvenser från medlemsstaterna, som den sedan fördelar igen bland medlemsstaterna.

Artikel 18: på begäran av en nationell tillsynsmyndighet ska myndigheten utfärda rekommendationer till de nationella tillsynsmyndigheterna om vilka åtgärder som ska vidtas av de nationella tillsynsmyndigheterna i gränsöverskridande frågor.

Artiklarna 19 till 21: myndigheten ska vara delaktig i spridning och utbyte av information mellan medlemsstaterna, de nationella tillsynsmyndigheterna och kommissionen. Den kan delta i granskning av teknisk utveckling inom gemenskapen. Den ska publicera en årsrapport om utvecklingen i sektorn för elektronisk kommunikation, där den ska kartlägga vilka hinder som återstår för att fullfölja den inre marknaden. Den ska vara delaktig i att samla in information, sköta och offentliggöra informationsregistret om frekvenser (i bilagan redogörs för vilken information som ska finnas med i registret) samt databasen över mobilroaming.

Artikel 22: myndigheten ska hjälpa kommissionen i frågor som rör internettillgång och offentliggöra en årsrapport över vilka åtgärder som ska vidtas för att förbättra tillgången till elektroniska kommunikationsnät och kommunikationsutrustning för användare med funktionshinder.

Kapitel IV: Myndighetens organisation

Artikel 24: i myndighetens organisationsstruktur ska sex organ ingå: en styrelse, en tillsynsnämnd, en direktör, en chef för nätsäkerhet, en ständig intressegrupp och en överklagandenämnd.

Artiklarna 25 och 26: styrelsen skall ha ansvaret för att utse direktören och en chef för nätsäkerheten, anta myndighetens årliga verksamhetsplan och budget, godkänna myndighetens verksamhetsberättelse och anta budgetförordningar för myndigheten. Myndigheten ska regelbundet redogöra för sin verksamhet inför Europaparlamentet.

Artiklarna 27 och 28: tillsynsnämnden ska bestå av en ledamot från varje medlemsstat som ska vara chef för en oberoende nationell tillsynsmyndighet med ansvar för den löpande tillämpningen av tillsynsregelverket i medlemsstaten, och direktören. Kommissionen kan delta utan rösträtt i nämndens sammanträden. Tillsynsnämnden ska ansvara för de tekniska beslut som myndigheten fattar inom områden som kartläggning av potentiella rättighetsinnehavare, yttranden i artikel 7-fall osv. Yttranden och beslut ska fattas med enkel majoritet.

Artiklarna 29 och 30: direktören ska vara fullt ansvarig för de uppgifter som myndigheten tilldelas och ska vara myndighetens rättsliga företrädare. Direktören ska också vara ansvarig för att ta fram och genomföra budgeten, ta fram ett förslag till verksamhetsplan och för personalfrågor[12].

Artikel 31: chefen för nätsäkerheten ska vara ansvarig för att samordna myndighetens uppgifter och ta fram en årlig verksamhetsplan inom nät- och informationssäkerhet. Han/hon ska avlägga rapport till direktören och assisteras av en ständig intressegrupp (artikel 32).

I artiklarna 33 och 34 finns bestämmelser om en överklagandenämnd för att säkerställa att de som berörs av myndighetens beslut inom numrering kan få dem prövade.

Artiklarna 36–53 omfattar standardiserade och administrativa frågor som budget, tillgång till handlingar och öppenhet, myndighetens rättsliga status, personal, tredjeländers deltagande osv.

Artikel 55: handlar om kommissionens utvärdering av myndighetens resultat mot bakgrund av dess mandat och mål, vilken ska utföras fem år efter att myndigheten inlett sitt faktiska arbete. Rapporten och eventuella sammanhängande förslag ska överlämnas till rådet och Europaparlamentet.

2007/0249 (COD)

Förslag till

EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING

om inrättande av en europeisk myndighet för marknaden för elektronisk kommunikation

(Text av betydelse för EES)

EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING

med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 95,

med beaktande av kommissionens förslag[13],

med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande[14],

med beaktande av Regionkommitténs yttrande[15],

i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget[16], och

av följande skäl:

(1) Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/21/EG av den 7 mars 2002 om ett gemensamt regelverk för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster (ramdirektivet)[17] , Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/19/EG av den 7 mars 2002 om tillträde till och samtrafik mellan elektroniska kommunikationsnät och tillhörande faciliteter (tillträdesdirektivet)[18], Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/20/EG av den 7 mars 2002 om auktorisation för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster (auktorisationsdirektivet)[19], Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/22/EG av den 7 mars 2002 om samhällsomfattande tjänster och användares rättigheter avseende elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster (direktivet om samhällsomfattande tjänster)[20] samt Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/58/EG av den 12 juli 2002 om behandling av personuppgifter och integritetsskydd inom sektorn för elektronisk kommunikation (direktivet om integritet och elektronisk kommunikation)[21] (nedan kallade ”ramdirektivet” och ”särdirektiven”) syftar till att skapa en inre marknad för elektronisk kommunikation inom gemenskapen med en hög nivå på investeringar, innovation och konsumentskydd genom ökad konkurrens.

(2) Med 2002 års regelverk för elektronisk kommunikation upprättas ett tillsynssystem som genomförs av nationella tillsynsmyndigheter och möjliggör för dessa myndigheter att samarbeta med varandra och kommissionen för att säkerställa konsekvent tillsynspraxis och konsekvent tillämpning av regelverket i hela gemenskapen.

(3) Genom Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 460/2004 av den 10 mars 2004 om inrättandet av den europeiska byrån för nät- och informationssäkerhet[22] (nedan kalland ”Enisa-förordningen”) inrättades den europeiska byrån för nät- och informationssäkerhet (Enisa) 2004 för en period av fem år med målet att garantera en hög och effektiv nivå av nät- och informationssäkerhet inom gemenskapen, för att skapa en kultur av nät- och informationssäkerhet till nytta för medborgare, konsumenter, företag och den offentliga sektorns organisationer i Europeiska unionen, vilket bidrar till att den inre marknaden fungerar väl.

(4) Nationella tillsynsmyndigheter har en ansenlig beslutanderätt när det gäller att genomföra regelverket, vilket speglar deras expertkunskaper om de lokala marknadsförhållandena, men denna beslutanderätt måste kombineras med behovet att säkerställa sammanhängande tillsynspraxis och konsekvent tillämpning av regelverket för att den inre marknaden ska utvecklas och fullföljas effektivt.

(5) Mot bakgrund av detta behov att tillämpa de relevanta lagarna konsekvent i alla medlemsstater har kommissionen inrättat Europeiska gruppen av regleringsmyndigheter genom kommissionens beslut 2002/627/EG[23] som ska ge råd och stöd till kommissionen i att fullfölja den inre marknaden och, mer allmänt, fungera som kontaktorgan mellan de nationella tillsynsmyndigheterna och kommissionen.

(6) Europeiska gruppen av regleringsmyndigheter har bidragit positivt genom att stödja förändringar mot mer konsekvent tillsynspraxis, i den mån det har varit möjligt. Till sin natur är dock Europeiska gruppen av regleringsmyndigheter en löst sammansatt grupp som främst bygger på frivilligt samarbete och vars institutionella ställning inte motsvarar det viktiga ansvar som de nationella tillsynsmyndigheterna har för att genomföra regelverket.

(7) Det behövs därför en mer omfattande institutionell grund för att inrätta ett organ som samlar de nationella tillsynsmyndigheternas sakkunskaper och erfarenheter, tillsammans med tydligt fastställda befogenheter med beaktande av att detta organ måste kunna utöva verkligt inflytande enligt sina medlemmar och den reglerade sektorn genom kvaliteten på dess arbete.

(8) Behovet av att stärka mekanismerna för säkerställande av konsekvent tillsynspraxis för att fullfölja den inre marknaden för elektronisk kommunikation och elektroniska tjänster har understrukits av konstaterandena i kommissionens rapporter om genomförandet av 2002 års regelverk[24] och av det offentliga samrådet om kommissionens meddelande av den 29 juni 2006 till rådet, Europaparlamentet, den europeiska ekonomiska och sociala kommittén och regionkommittén om översynen av EU:s regelverk för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster[25]. Här uppdagades bristen på en inre marknad för elektronisk kommunikation som den viktigaste frågan som måste åtgärdas genom reform av regelverket. Splittring och inkonsekvenser i tillsynen som beror på den svaga samordningen mellan de nationella tillsynsmyndigheternas verksamhet riskerar att äventyra sektorns konkurrenskraft och även de stora konsumentfördelar som skulle uppstå genom gränsöverskridande konkurrens och transnationella och alleuropeiska tjänster.

(9) I synnerhet förseningar av marknadsanalyser enligt direktiv 2002/21/EG (ramdirektivet), olika hållningar hos de nationella tillsynsmyndigheterna när det gäller att genomdriva skyldigheter som ska avhjälpa bristen på effektiv konkurrens som har fastställts i marknadsanalyserna, de olika villkoren för nyttjanderätter, de varierande urvalsförfarandena för alleuropeiska tjänster och problem som de nationella tillsynsmyndigheterna stöter på i hanteringen av gränsöverskridande tvister leder till ineffektiva lösningar och skapar hinder för den inre marknaden.

(10) Kommissionens meddelande till Europaparlamentet och rådet av den 1 juni 2007 ”Om utvärderingen av den europeiska byrån för nät- och informationssäkerhet (Enisa)[26] innehöll en bedömning av en extern expertrapport[27] som utvärderade myndighetens arbete sedan den inrättades och rekommendationerna från Enisas styrelse om Enisa-förordningen och samtidigt inleddes ett offentligt samråd. De centrala slutsatserna i expertrapporten bekräftade riktigheten i tanken bakom bildandet av Enisa och dess ursprungliga mål, i synnerhet dess bidrag till att fullfölja den inre marknaden för elektronisk kommunikation.

(11) Samtidigt har man funnit många problem, i synnerhet frågor som rör dess organisatoriska struktur, kompetensblandningen och antalet personal och logistiska svårigheter. Enisas huvuduppgifter bör utvecklas så att de blir ett kärnelement i myndigheten, vilket genom en tydligare kartläggning av uppgifterna bör vara en garanti för att dessa mål och uppgifter kan fullföljas på ett mer effektivt, fokuserat och kostnadseffektivt sätt, i enlighet med principerna för bättre reglering, av en enda myndighet med behörighet inom de områden som faller under EU:s regelverk för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster.

(12) Detta gör att det finns behov av ett nytt gemenskapsorgan, en europeisk myndighet för marknaden för elektronisk kommunikation (nedan kallad ”myndigheten”). Myndigheten skulle bidra effektivt till fullföljandet av den inre marknaden genom sitt stöd till kommissionen och de nationella tillsynsmyndigheterna. Den skulle fungera som en referens och skapa förtroende genom sin opartiskhet, kvaliteten på de råd den ger och den information den sprider, öppenheten hos sina förfaranden och arbetssätt och sin skicklighet vid utförandet av sina uppgifter.

(13) En sådan myndighet skulle, genom koncentrationen av sakkunskaper, stärka de nationella tillsynsmyndigheternas befogenheter utan att ersätta deras befintliga funktioner eller dubblera det arbete som de redan har utfört, och vara ett stöd till kommissionen vid utförandet av dess ansvarsområden.

(14) Myndigheten bör ersätta ERG och fungera som ensamt forum för samarbete mellan de nationella tillsynsmyndigheterna vid utövningen av hela skalan av deras arbetsuppgifter enligt regelverket.

(15) Myndigheten bör inrättas med gemenskapens befintliga institutionella struktur och maktbalans. Den bör vara oberoende i tekniska frågor och även rättsligt, administrativt och ekonomiskt oberoende. För detta ändamål är det nödvändigt och lämpligt att den bör vara ett gemenskapsorgan med rättskapacitet som utför de uppgifter den åläggs enligt denna förordning.

Myndigheten bör också bygga vidare på nationella och gemenskapliga ansträngningar och därför utföra sina uppgifter i samarbete med de nationella tillsynsmyndigheterna och kommissionen, och vara öppen för kontakter med branschen, konsumentgrupper och andra relevanta intressenter.

(17) Denna förordning och den myndighet som den inrättar bör vara en integrerad del av gemenskapens regelverk för elektronisk kommunikation. I detta avseende har myndigheten en viktig roll att spela i fråga om de mekanismer som ska konsolidera den inre marknaden för elektronisk kommunikation och för genomförande av marknadsanalyser under vissa omständigheter.

(18) Myndigheten bör följaktligen ge råd till kommissionen och de nationella tillsynsmyndigheterna i enlighet med gemenskapens regelverk för elektronisk kommunikation och därigenom hjälpa till så att det genomförs effektivt.

(19) Myndigheten bör hjälpa kommissionen när det gäller eventuell utvidgning av gemenskapens skyldigheter för nummerportabilitet. En sådan utvidgning skulle särskilt kunna beröra omfattningen av den information som ska flyttas eller mellan vilka slags nät (mobila eller fasta) som nummer och information ska flyttas. Ändringar i denna skyldighet bör hänsyn tas till priserna för användarna och omkopplingskostnaderna för företagen samt medlemsstaternas erfarenheter.

(20) Myndigheten bör hjälpa kommissionen genom att utföra en årlig översyn av nationella åtgärder som vidtagits av medlemsstaterna för att informera medborgarna om att det finns ett gemensamt europeiskt nödnummer, 112, och hur det används. Myndighetens årliga översyn skulle kartlägga bästa praxis och återstående flaskhalsar och skulle bidra till att förbättra skydds- och säkerhetsnivån för medborgare som reser i Europeiska unionen.

(21) För att uppnå målen i beslut nr 676/2002/EG av den 7 mars 2002 om ett regelverk för radiospektrumspolitiken i Europeiska gemenskapen (radiospektrumbeslutet))[28], kan kommissionen söka oberoende expertråd från myndigheten i fråga om användningen av radiofrekvenser i gemenskapen. Dessa råd kan omfatta särskilda tekniska undersökningar likaväl som en ekonomisk eller social konsekvensanalys i fråga om frekvenspolitiska åtgärder. De kan också handla om frågor som rör genomförandet av artikel 4 i beslut nr 676/2002/EG, där myndigheten kan tillfrågas att ge råd till kommissionen om de resultat som har uppnåtts under kommissionens mandat till Europeiska post- och telesammanslutningen (CEPT).

(22) Utvecklingen av tekniken och marknaden har visserligen medfört en ökad potential för spridning av elektroniska kommunikationstjänster bortom medlemsstaternas geografiska gränser, men det finns en risk att skillnaderna i rättsliga villkor och tillsynsvillkor för spridning av sådana tjänster i de nationella lagarna allt mer kommer att hålla tillbaka tillhandahållandet av dessa gränsöverskridande tjänster. Myndigheten bör därför spela en viktig roll i att upprätta harmoniserade villkor för auktorisation av sådana tjänster, oavsett om det handlar om allmänna auktorisationer, nyttjanderätter för radiofrekvenser eller nyttjanderätter för nummer, och genom rådgivning till kommissionen om detaljerna i de åtgärder som bör vidtas enligt direktiv 2002/21/EG (ramdirektivet) för att uppnå sådana harmoniserade villkor.

(23) Myndigheten bör i synnerhet göra en bedömning av behovet av ett gemensamt urvalsförfarande på EU-nivå för nyttjanderätter som omfattas av harmoniserade villkor, ge råd till kommissionen om vilka villkor och kriterier som ska tillämpas i ett sådant urvalsförfarande och ta emot och bedöma ansökningar från företag om sådana nyttjanderätter. Myndigheten bör också ha till uppgift att ge råd till kommissionen i fråga om indragning av sådana nyttjanderätter då det är lämpligt.

(24) Myndigheten bör agera som ett expertcentrum på EU-nivå för nät- och informationssäkerhetsfrågor, ge vägledning och råd till Europaparlamentet, kommissionen eller behöriga organ som medlemsstaterna har utsett. Säkerhet och tålighet hos kommunikationsnät och informationssystem är av största vikt för samhället och spelar en huvudroll i EU:s regelverk för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster. Det finns en risk för att den inre marknaden inte fungerar ordentligt på grund av att de säkerhetsrelaterade bestämmelserna i ramdirektivet och särdirektiven tillämpas olika. Åsikten hos en myndighet som ger tekniska råd på begäran av kommissionen och medlemsstaterna skulle underlätta en konsekvent tillämpning av dessa direktiv på nationell nivå.

(25) Administrativa avgifter kan tas ut av leverantörer av elektronisk kommunikation för hantering av auktorisationssystemet och beviljande av nyttjanderätter. Förutom administrativa avgifter kan användaravgifter tas ut för användning av frekvenser och nummer. För att minska företagens administrativa kostnader för ett gemensamt urvalsförfarande bör myndigheten ta ut administrativa avgifter och användaravgifter som den sedan fördelar igen bland medlemsstaterna.

(26) Om det uppstår tvister över gränserna mellan företag i fråga om rättigheter eller skyldigheter enligt regelverket för elektronisk kommunikation bör myndigheten kunna undersöka bakgrunden till tvisten och ge råd till de berörda nationella tillsynsmyndigheterna om vilka åtgärder som är lämpligast för dem att vidta för att lösa den i enlighet med bestämmelserna i regelverket.

(27) Myndigheten bör bidra till att utveckla bästa tillsynspraxis och konsekvens vid tillämpningen av reglering i sektorn för elektronisk kommunikation genom att främja informationsutbyte mellan nationella tillsynsmyndigheter och göra lämplig information tillgänglig för allmänheten på ett lättillgängligt sätt. Myndigheten bör ha möjlighet att hantera ekonomiska och tekniska frågor och ha tillgång till den senaste informationen för att kunna bemöta de ekonomiska och tekniska utmaningarna i det framväxande informationssamhället, till exempel inom områden som nät- och informationssäkerhet och utrustning för identifikation av radiofrekvenser.

(28) För att kunna utföra de uppgifter som fastställs i denna förordning och bättre förstå utmaningarna inom området elektronisk kommunikation, däribland aktuella och framtida risker inom nät- och informationssäkerhet, måste myndigheten kunna analysera aktuell och framtida utveckling. För detta syfte kan myndigheten samla in lämplig information, särskilt information om brott mot säkerhet och integritet som har en betydande inverkan på driften av nät eller tjänster som tillhandahålls av nationella tillsynsmyndigheter i enlighet med artikel 13.3 a i direktiv 2002/21/EG (ramdirektivet), och även genom utfrågningar.

(29) Myndigheten bör föra och tillgängliggöra ett register med information om frekvensanvändning i gemenskapen, utifrån standardiserad information som alla medlemsstater ska lämna regelbundet, registret bör vara ett nav för spridning och utbyte av information om frågor som rör reglering av elektroniska kommunikationstjänster i gemenskapen och bör främja öppenhet och minska de administrativa kostnaderna för leverantörer och användare av tjänsterna. För att förbättra öppenheten i fråga om återförsäljningspriser för att ringa och ta emot reglerade roamingsamtal inom gemenskapen och hjälpa roamingkunderna att fatta beslut om hur de bör använda sina mobiltelefoner utomlands, bör myndigheten se till att uppdaterad information om tillämpningen av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 717/2007 av den 27 juni 2007 om roaming i allmänna mobiltelefonnät i gemenskapen och om ändring av direktiv 2002/21/EG[29] finns tillgänglig för intresserade parter och offentliggöra resultaten av sådan övervakning årligen.

(30) Myndigheten bör också kunna utföra de studier som behövs för att den ska kunna utföra sina uppgifter, och samtidigt se till att kontakterna med kommissionen och medlemsstaterna förhindrar att arbete utförs dubbelt.

(31) Kommissionen bör kunna be myndigheten att utföra ytterligare uppgifter inom dess allmänna ansvarsområde, om detta anses bidra till att uppfylla målen i gemenskapens regelverk för elektronisk kommunikation.

(32) Myndighetens utformning bör passa för de uppgifter den bör utföra. Erfarenheter från liknande gemenskapsmyndigheter ger viss vägledning i detta avseende, men utformningen bör anpassas till de särskilda behoven inom gemenskapens system för tillsyn av elektronisk kommunikation. Särskilt bör full hänsyn tas till den speciella roll och det oberoende som nationella tillsynsmyndigheter har.

(33) Myndigheten bör ha den behörighet som krävs för att utföra sina tillsynsuppdrag på ett effektivt och framför allt oberoende sätt. För att spegla situationen på det nationella planet bör tillsynsnämnden därför agera oberoende av marknadsintressen och ska inte be om eller ta emot instruktioner från någon regering eller från någon offentlig eller privat intressent.

(34) För att myndigheten ska fungera väl är det nödvändigt att dess direktör utses på grundval av sina meriter och dokumenterade förvaltnings- och ledningskunskaper, samt kompetens och erfarenhet som är relevant för nät, tjänster och marknader för elektronisk kommunikation och att han/hon utför sina uppgifter med fullständigt oberoende och flexibilitet när det gäller att organisera myndighetens interna drift. Direktören bör se till att myndighetens uppgifter utförs på ett effektivt och oberoende sätt.

(35) För att säkerställa att myndighetens uppgifter utförs effektivt bör dess direktör förses med de befogenheter som krävs för att anta yttranden, efter godkännande från tillsynsnämnden, och säkerställa att myndigheten arbetar i enlighet med de allmänna principerna som fastslagits för detta ändamål.

(36) Det är nödvändigt att de parter som berörs av myndighetens beslut kan få dem prövade. En lämplig mekanism för överklaganden bör inrättas så att myndighetens beslut kan överklagas till en särskild överklagandenämnd, vars beslut i sin tur kan prövas i Europeiska gemenskapernas domstol.

(37) Förutom driftsprinciperna som bygger på oberoende och öppenhet bör myndigheten vara en organisation öppen för kontakter med branschen, konsumenterna och andra intressenter. Myndigheten bör främja samarbete mellan olika aktörer inom nät- och informationssäkerhet, bland annat genom att regelbundet organisera samråd med branschen, forskningscentra och andra berörda intressenter och genom att upprätta ett kontaktnät för gemenskapsorgan, organ inom den offentliga sektorn utsedda av medlemsstaterna, organ inom den privata sektorn och konsumentorgan.

(38) Myndighetens arbetsmetoder bör därför garantera att myndigheten har tillgång till expertkunskaper och erfarenhet inom sektorn för elektronisk kommunikation, särskilt inom tekniskt komplexa områden och sådana i snabb förändring som nät- och informationssäkerhet.

(39) För att säkerställa att sakkunskaper och erfarenhet tas tillvara i tillräcklig grad när myndigheten utför sina uppgifter som rör nät- och informationssäkerhet bör en chef för nätsäkerhet utses. En ständig intressegrupp bör inrättas för att ge råd till chefen för nätsäkerhet, uppmuntra spridandet av erfarenhet och bästa praxis inom dessa områden och föra en regelbunden dialog med den privata sektorn, konsumentorganisationer och andra intressenter.

(40) För att myndigheten ska vara fullt oberoende bör den ha en egen budget. Gemenskapens budgetförfarande bör tillämpas i fråga om eventuellt stöd som tas från Europeiska gemenskapernas allmänna budget. Dessutom bör granskning av räkenskaperna utföras av revisionsrätten i enlighet med artikel 91 i kommissionens förordning (EG, Euratom) nr 2343/2002 av den 23 december 2002 om rambudgetförordning för de gemenskapsorgan som avses i artikel 185 i rådets förordning (EG, Euratom) nr 1605/2002 med budgetförordning för Europeiska gemenskapernas allmänna budget[30].

(41) Myndigheten bör när det är lämpligt samråda med intresserade parter och ge dem möjlighet att komma med synpunkter på förslag till åtgärder inom rimlig tid.

(42) Kommissionen bör kunna ta ut böter av företag som inte inkommer med den information som myndigheten behöver för att utföra sina uppgifter på ett effektivt sätt. Medlemsstaterna bör också se till att de har lämplig lagstiftning för att utfärda effektiva, anpassade och avskräckande böter till företag som inte uppfyller kraven i denna förordning.

(43) Inom ramen för denna bör myndigheten, när den strävar efter att nå sina mål och utför sina uppgifter, särskilt uppfylla bestämmelserna som gäller för gemenskapsinstitutioner för hantering av känsliga handlingar. Om det är aktuellt bör ett kontinuerligt och säkert informationsutbyte säkerställas inom ramen för denna förordning.

(44) Myndigheten bör tillämpa den gällande gemenskapslagstiftningen om allmänhetens tillgång till handlingar enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1049/2001 av den 30 maj 2001 om allmänhetens tillgång till Europaparlamentets, rådets och kommissionens handlingar[31] om skydd för enskilda vid behandling av personuppgifter enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 45/2001 av den 18 december 2000 om skydd för enskilda då gemenskapsinstitutionerna och gemenskapsorganen behandlar personuppgifter och om den fria rörligheten för sådana uppgifter[32].

(45) Tredjeländer kan delta i myndighetens arbete i enlighet med tillämpliga avtal som gemenskapen har ingått.

(46) Det måste ske en smidig övergång av de delar av Enisas pågående verksamhet som faller inom myndighetens område.

(47) Nödvändiga åtgärder för införandet av denna förordning bör vidtas i enlighet med rådets beslut 1999/468/EG av den 28 juni 1999 om de förfaranden som skall tillämpas vid utövandet av kommissionens genomförandebefogenheter[33].

(48) I synnerhet bör befogenheter ges till kommissionen för att anpassa informationen i bilagan till denna förordning till den tekniska utvecklingen eller utvecklingen på marknaden. Eftersom dessa åtgärder har en allmän räckvidd och avser att ändra icke väsentliga delar i denna förordning, måste de antas i enlighet med det föreskrivande förfarandet med kontroll i artikel 5a i beslut 1999/468/EG.

(49) Eftersom målen med den föreslagna åtgärden, nämligen att den inre marknaden för elektronisk kommunikationsnät och kommunikationstjänster ska fungera bättre och att den elektroniska kommunikationen inom gemenskapen ska utvecklas, inte kan uppnås i tillräcklig grad av medlemsstaterna och de därför, med tanke på förordningens europeiska räckvidd, bättre kan uppnås på gemenskapsnivå, kan gemenskapen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna i artikel 5 i fördraget. Denna förordning omfattar endast det som krävs för att målen ska uppfyllas, i enlighet med den artikeln.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

KAPITEL I

INNEHÅLL, TILLÄMPNINGSOMRÅDE, DEFINITIONER OCH UPPGIFTER

Artikel 1 Innehåll och tillämpningsområde

1. En europeisk myndighet för marknaden för elektronisk kommunikation ska inrättas med de ansvarsområden som fastställs i denna förordning.

2. Myndigheten ska verka inom ramen för ramdirektivet och särdirektiven och utnyttja de sakkunskaper som finns hos de nationella tillsynsmyndigheterna. Den ska bidra till att förbättra funktionen hos den inre marknaden för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster, i synnerhet utvecklingen av elektronisk kommunikation inom gemenskapen och en hög och effektiv nivå på nät- och informationssäkerhet, genom de uppgifter som räknas upp i kapitlen II och III.

3. Myndigheten ska utföra sina uppgifter i samarbete med de nationella tillsynsmyndigheterna och kommissionen i ett europeiskt system för tillsyn av elektronisk kommunikation.

4. I all sin verksamhet och i synnerhet när den utformar sina yttranden ska myndigheten sträva efter samma mål som de nationella tillsynsmyndigheterna enligt artikel 8 i direktiv 2002/21/EG (ramdirektivet).

5. Myndighetens mål och uppgifter ska inte påverka medlemsstaternas befogenheter i fråga om nät- och informationssäkerhet som faller utanför EG-fördraget, i synnerhet de som omfattas av avdelningarna V och VI i fördraget om Europeiska unionen. Myndighetens mål och uppgifter ska inte i något fall påverka verksamhet som rör allmän säkerhet, försvar, statens verksamhet inom områdena strafflag och statssäkerhet, samt statens ekonomiska välstånd när det gäller statssäkerhetsfrågor.

Artikel 2 Definitioner

I denna förordning gäller de definitioner som fastslås i artikel 2 i direktiv 2002/21/EG, artikel 2 i direktiv 2002/19/EG, artikel 2 i direktiv 2002/20/EG, artikel 2 i direktiv 2002/22/EG, artikel 2 i direktiv 2002/58/EG och artikel 2 i beslut nr 676/2002/EG (radiospektrumbeslutet).

Artikel 3Myndighetens funktioner

Myndigheten ska ha följande uppgifter enligt denna förordning:

1. Avge yttranden på kommissionens begäran eller på eget initiativ och hjälpa kommissionen genom att ge den tekniskt stöd i alla frågor som rör elektronisk kommunikation.

2. Hjälpa gemenskapen, dess medlemsstater och de nationella tillsynsmyndigheterna i relationer, diskussioner och utbyten med tredje parter.

3. Ge råd till marknadens aktörer och nationella tillsynsmyndigheter i tillsynsfrågor.

4. Utbyta, sprida och samla information och utföra studier inom områden som rör dess verksamhet.

5. Ge råd och stöd till kommissionen eller något annat behörigt organ utsett av en medlemsstat i fråga om nät- och informationssäkerhetsfrågor som faller inom myndighetens område.

6. Fatta individuella beslut om utfärdande av nyttjanderätter för nummer i det europeiska telefonnummerområdet (ETNS).

7. Hjälpa kommissionen i valet av företag som ska beviljas nyttjanderätter för radiofrekvenser och nummer.

8. Samla in och fördela användaravgifter för nyttjanderätter för radiofrekvenser och nummer.

9. Utfärda rekommendationer till nationella tillsynsmyndigheter om gränsöverskridande tvister och frågor som rör internettillgång.

KAPITEL II

MYNDIGHETENS UPPGIFTER FÖR STÄRKANDE AV DEN INRE MARKNADEN

Artikel 4 Myndighetens roll vid tillämpningen av regelverket

1. På kommissionens begäran ska myndigheten avge yttranden i alla frågor som rör elektronisk kommunikation.

2. Myndigheten ska i synnerhet bidra till en harmoniserad tillämpning av bestämmelserna i ramdirektivet och särdirektiven genom stöd till kommissionen vid framtagande av rekommendationer eller beslut som kommissionen ska anta i enlighet med artikel 19 i direktiv 2002/21/EG (ramdirektivet).

3. Frågorna enligt punkt 1 ska innehålla följande uppgifter:

10. Förslag till åtgärder från nationella tillsynsmyndigheter om marknadsdefinition, urval av företag med betydande marknadsinflytande och införande av skyldigheter i enlighet med artikel 7 i direktiv 2002/21/EG (ramdirektivet).

11. Säkerhet och integritet för allmänna elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster, däribland frågor som rör brott mot säkerhet och/eller integritet i enlighet med artikel 13a i direktiv 2002/21/EG (ramdirektivet) och artikel 4 i direktiv 2002/58/EG (direktiv om integritet och elektronisk kommunikation).

12. Kartläggning av transnationella marknader i enlighet med artikel 15 i direktiv 2002/21/EG (ramdirektivet).

13. Standardiseringsfrågor i enlighet med artikel 17 i direktiv 2002/21/EG (ramdirektivet).

14. Analys av specifika nationella marknader i enlighet med artikel 16 i direktiv 2002/21/EG (ramdirektivet).

15. Öppenhet och information för slutanvändare i enlighet med artikel 21 i direktiv 2002/22/EG (direktivet om samhällsomfattande tjänster).

16. Öppenhet och information för slutanvändare i enlighet med artikel 22 i direktiv 2002/22/EG (direktivet om samhällsomfattande tjänster).

17. Effektivt genomförande av nödnumret 112 i enlighet med artikel 26 i direktiv 2002/22/EG (direktivet om samhällsomfattande tjänster).

18. Numreringsfrågor i enlighet med artikel 10 i direktiv 2002/21/EG (ramdirektivet) och tillgång till nummer och tjänster i gemenskapen i enlighet med artikel 28 i direktiv 2002/22/EG (direktivet om samhällsomfattande tjänster).

19. Nummerportabilitet i enlighet med artikel 30 i direktiv 2002/22/EG (direktivet om samhällsomfattande tjänster).

20. Förbättring av funktionshindrade slutanvändares tillgång till elektroniska kommunikationstjänster och kommunikationsutrustning i enlighet med artikel 33 i direktiv 2002/22/EG (direktivet om samhällsomfattande tjänster).

21. Åtgärder som nationella tillsynsmyndigheter vidtar i enlighet med artikel 5 och 8.3 i direktiv 2002/19/EG (tillträdesdirektivet).

22. Öppenhetsåtgärder för genomförande av tillträde till accessnätet i enlighet med artikel 9 i direktiv 2002/19/EG (tillträdesdirektivet).

23. Villkor för tillträde till digitala televisions- och radiotjänster i enlighet med artikel 6 i direktiv 2002/19/EG (tillträdesdirektivet) och interoperabilitet för interaktiva digitala televisionstjänster i enlighet med artikel 18 i direktiv 2002/21/EG (ramdirektivet).

24. Åtgärder för radiofrekvensfrågor i enlighet med artiklarna 4 och 6 i beslut 676/2002/EG (radiospektrumbeslutet).

25. I enlighet med artiklarna 6 a och 6 b i direktiv 2002/20/EG (auktorisationsdirektivet):

i) Harmoniserade villkor för nyttjanderätter för radiofrekvenser eller nummer.

ii) Ändring eller indragning av nyttjanderätt på samordnad eller harmoniserad grund.

iii) Val av företag som kan beviljas individuella nyttjanderätter för frekvenser eller nummer för tjänster med gränsöverskridande potential.

4. Myndigheten ska dessutom utföra de särskilda uppgifter som anges i artiklarna 5 till 23.

Artikel 5 Samråd av myndigheten i fråga om definitioner och analyser av nationella marknader och om åtgärder

1. Kommissionen ska informera myndigheten när den agerar i enlighet med artikel 7.4 och 8 i direktiv 2002/21/EG (ramdirektivet).

2. Myndigheten ska avge ett yttrande till kommissionen om det berörda åtgärdsförslaget inom fyra veckor efter informationen. I yttrandet ska det ingå en detaljerad och objektiv analys av huruvida åtgärdsförslaget utgör ett hinder för den inre marknaden och dess förenlighet med gemenskapslagstiftningen, särskilt med målen i artikel 8 i direktiv 2002/21/EG (ramdirektivet). Där det är lämpligt ska myndigheten påpeka vilka ändringar som bör göras i åtgärdsförslaget för att se till att målen uppfylls på det effektivaste sättet.

3. Myndigheten ska på begäran förse kommissionen med all den information som finns tillgänglig för att utföra de uppgifter som avses i punkt 2.

Artikel 6Myndighetens översyn av nationella marknader

1. Om myndigheten får en begäran från kommissionen enligt artikel 16.7 i direktiv 2002/21/EG (ramdirektivet) att analysera en viss relevant marknad i en medlemsstat ska den avge ett yttrande och förse kommissionen med den information som krävs, samt resultaten från det offentliga samrådet och marknadsanalysen. Om myndigheten finner att konkurrensen på marknaden inte fungerar väl ska det i yttrandet, efter ett offentligt samråd, införlivas ett åtgärdsförslag där de företag anges som den anser har betydande inflytande på den marknaden och vilka åtgärder som är lämpliga att vidta.

2. Myndigheten kan om det är lämpligt konsultera de relevanta nationella konkurrensmyndigheterna innan den avger sitt yttrande till kommissionen.

3. Myndigheten ska på begäran förse kommissionen med all den information som finns tillgänglig för att utföra de uppgifter som avses i punkt 1.

Artikel 7Definitioner och analyser av transnationella marknader

1. På begäran ska myndigheten avge ett yttrande till kommissionen om lämplig definition av transnationella marknader.

2. När kommissionen har identifierat en transnationell marknad i enlighet med artikel 15.4 i direktiv 2002/21/EG (ramdirektivet) ska myndigheten utföra en marknadsanalys i samarbete med de nationella tillsynsmyndigheterna i enlighet med artikel 16.5 i ovannämnda direktiv och avge ett yttrande till kommissionen om detta.

3. Om myndigheten finner att konkurrensen på den relevanta transnationella marknaden inte fungerar väl ska det i yttrandet till kommissionen införlivas ett åtgärdsförslag där det/de företag anges som den anser har betydande inflytande på den marknaden och vilka åtgärder som är lämpliga att vidta.

4. Innan myndigheten avger sitt yttrande enligt punkt 1 eller 3 ska den rådgöra med nationella tillsynsmyndigheter och nationella konkurrensmyndigheter och ha ett offentligt samråd i enlighet med artikel 42 i denna förordning.

5. Myndigheten ska på begäran förse kommissionen med all den information som finns tillgänglig för att utföra de uppgifter som avses i punkterna 1 till 4.

Artikel 8Harmonisering av numrering och nummerportabilitet

1. Myndigheten ska kunna fatta beslut om utfärdande av nyttjanderätter för användning av nummer i det europeiska telefonnummerområdet (ETNS) i enlighet med artikel 10 i direktiv 2002/21/EG (ramdirektivet). Den ska också ansvara för administration och utveckling av det europeiska telefonnummerområdet (ETNS) för de medlemsstaters räkning som har tilldelats prefixet 3883.

2. Myndigheten ska utföra uppgifter som hör ihop med administration och förvaltning av harmoniserade nummerserier i enlighet med artikel 10.4 i direktiv 2002/21/EG (ramdirektivet).

3. Myndigheten ska samarbeta med de nationella tillsynsmyndigheterna i frågor som rör bedrägeri eller missbruk av nummerresurser i gemenskapen, i synnerhet när det gäller gränsöverskridande tjänster. Den kan avge ett yttrande om åtgärder som kan vidtas på gemenskapsnivå eller nationell nivå för att avhjälpa bedrägeri och missbruk och andra konsumentfrågor som rör numrering.

4. Myndigheten ska på kommissionens begäran avge ett yttrande till kommissionen om omfattning och tekniska parametrar för skyldigheter som rör nummerportabilitet eller abonnentidentitetsnummer och liknande information mellan nät och lämpligheten i att utsträcka sådana skyldigheter till gemenskapsnivå.

Artikel 9Genomförande av det europeiska nödnumret 112

1. Myndigheten ska utföra en årlig översyn av vilka åtgärder medlemsstaterna har vidtagit för att informera medborgarna om att det finns ett gemensamt europeiskt nödnummer, 112, och hur det används, utifrån den information som inkommit enligt artikel 26.4 i direktiv 2002/22/EG (direktivet om samhällsomfattande tjänster). Resultaten av denna översyn ska ingå i den årliga rapport som avses i artikel 21.2.

2. På kommissionens begäran ska myndigheten avge ett yttrande till kommissionen om tekniska frågor som rör genomförandet av det europeiska nödnumret 112 i enlighet med artikel 26 i direktiv 2002/22/EG (direktivet om samhällsomfattande tjänster).

3. Innan myndigheten avger sitt yttrande enligt punkt 2 ska den rådgöra med behöriga nationella myndigheter och ha ett offentligt samråd i enlighet med artikel 42.

Artikel 10Råd i radiofrekvensfrågor i samband med elektronisk kommunikation

1. På begäran ska myndigheten ge råd till kommissionen och utföra studier och översyner, i synnerhet av tekniska och ekonomiska aspekter när det gäller användning av radiofrekvenser för elektronisk kommunikation i gemenskapen.

2. Den verksamhet som avses i punkt 1 kan utföras i frågor som rör genomförande av beslut 676/2002/EG (radiospektrumbeslutet) och ska inte utgöra hinder för uppgifterna i artikel 4 i beslutet.

3. På begäran ska myndigheten ge råd till kommissionen om utformning av de gemensamma politiska mål som avses i artikel 6.3 i beslut 676/2002/EG (radiospektrumbeslutet), när de rör elektronisk kommunikation.

4. Myndigheten ska publicera en årsrapport om prognostiserad frekvensutveckling i sektorn för elektronisk kommunikation och politiken, där den ska kartlägga potentiella behov och utmaningar.

Artikel 11Harmonisering av villkor och förfaranden som rör allmänna auktorisationer och nyttjanderätter

1. På kommissionens begäran ska myndigheten avge ett yttrande till kommissionen om omfattning och innehåll när det gäller de genomförandeåtgärder som avses i artikel 6 a i direktiv 2002/20/EG (auktorisationsdirektivet). Det kan i synnerhet röra sig om myndighetens bedömning av fördelarna för den inre marknaden för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster av de genomförandeåtgärder som ska vidtas av kommissionen enligt artikel 6 a i direktiv 2002/20/EG (auktorisationsdirektivet) och kartläggning av tjänster med gemenskapspotential som skulle få nytta av dessa åtgärder.

2. Då myndighetens yttrande enligt punkt 1 handlar om tillämpning av ett gemensamt urvalsförfarande för nyttjanderätter som omfattas av artikel 6b i direktiv 2002/20/EG (auktorisationsdirektivet) ska yttrandet i synnerhet

26. kartlägga de elektroniska kommunikationstjänster där tillhandahållandet över gränserna i gemenskapen skulle få nytta av användning av frekvenser eller nummer för vilka rätterna beviljas genom ett enda förfarande och enligt fastställda villkor,

27. kartlägga nummer eller nummerserier som kan användas för sådana tjänster,

28. bedöma den faktiska eller potentiella efterfrågan i gemenskapen på sådana tjänster, och

29. specificera eventuella begränsningar som den anser lämpliga för hur många nyttjanderätter som ska erbjudas i det gemensamma urvalsförfarandet för företag som ska beviljas sådana rätter, i lämpliga fall med hänsyn till principerna i artikel 7 i direktiv 2002/20/EG (auktorisationsdirektivet).

Artikel 12 Förslag till urval av företag

Myndigheten ska i enlighet med artikel 6 b i direktiv 2002/20/EG (auktorisationsdirektivet)

30. ta emot och behandla ansökningar från företag om nyttjanderätter för radiofrekvenser och nummer och samla in administrativa avgifter som företagen ska betala enligt ett gemensamt urvalsförfarande,

31. genomföra det gemensamma urvalsförfarandet och föreslå företag som kan beviljas nyttjanderätter i enlighet med dessa bestämmelser,

32. avlägga en rapport till kommissionen med redogörelse för de inkomna ansökningarna, beskrivning av dess bedömning av ansökningarna, förslag på det/de företag som är mest lämpliga att beviljas enskilda nyttjanderätter och motivera valet med hänvisning till urvalskriterierna i den relevanta tillämpningsföreskriften.

Artikel 13Indragning av nyttjanderätter för radiofrekvenser och nummer som utfärdats enligt gemensamma förfaranden

På kommissionens begäran ska myndigheten avge ett yttrande till kommissionen om indragning av nyttjanderätter som utfärdats enligt de gemensamma förfaranden som avses i artikel 6b i direktiv 2002/20/EG (auktorisationsdirektivet).

I detta yttrande ska det undersökas om det har förekommit allvarliga och upprepade brott mot de villkor som hänger ihop med nyttjanderätterna.

Artikel 14Nät- och informationssäkerhet

Förutom de uppgifter som avses i artikel 4.3 b och artikel 19.4 och 5 ska myndigheten bidra till utvecklingen av nät- och informationssäkerheten, i synnerhet genom

33. att underlätta samarbete mellan kommissionen och medlemsstaterna vid utvecklingen av gemensamma metoder för att förhindra, åtgärda och reagera på problem inom nät- och informationssäkerhet,

34. ge råd till kommissionen om forskning inom nät- och informationssäkerhet samt effektiv riskhanteringsteknik och stödja riskanalyser, interoperativa riskhanteringslösningar och studier om förebyggande lösningar inom offentliga och privata organisationer, och

35. bidra till gemenskapens ansträngningar att samarbeta med tredjeländer och, i lämpliga fall, med internationella organisationer för att främja en gemensam, global hållning till nät- och informationssäkerhet.

Artikel 15 Egna initiativ

Myndigheten kan på eget initiativ avge ett yttrande till kommissionen om sådana frågor som avses i artiklarna 4.2, 7.1, 8.3, 10.1, 12, 14, 21 och 22.

KAPITEL III

MYNDIGHETENS ÖVRIGA UPPGIFTER

Artikel 16 Uttagande av administrativa avgifter för myndighetens tjänster

1. Kommissionen ska fastställa de administrativa avgifter som företag ska betala för myndighetens tjänster i enlighet med det förfarande som avses i artikel 54.2 och på grund av ett yttrande från myndigheten. Myndigheten ska ta ut dessa administrativa avgifter.

2. De administrativa avgifterna ska tas ut från enskilda företag på ett objektivt, öppet och proportionerligt sätt som minimerar de administrativa och relaterade kostnaderna.

3. De administrativa avgifter som nämns i punkt 1 kan avse följande:

36. administrativa kostnader som myndigheten har för hantering av urvalsförfarandet i enlighet med artikel 12,

37. hanteringen av överklaganden i enlighet med artikel 34,

38. administrativa kostnader som myndigheten har för administration av det europeiska telefonnummerområdet i enlighet med artikel 8.

Alla avgifter ska anges och betalas i euro.

4. Summan av de administrativa avgifterna ska fastställas till en nivå som säkerställer att intäkterna från dessa avgifter i princip räcker för att täcka hela kostnaden för de utförda tjänsterna.

5. Myndigheten ska publicera en årlig översyn av sina administrativa kostnader och avgifter. Om det finns skillnader mellan den totala summan av avgifterna och de totala administrativa kostnaderna ska den avge ett yttrande till kommissionen och ange vilka justeringar som bör göras av avgifterna.

Artikel 17Uttagande och återfördelning av användaravgifter för nyttjanderätter för radiofrekvenser och nummer och av administrativa avgifter under ett gemensamt urvalsförfarande

1. Om användaravgifter för nyttjanderätter för radiofrekvenser och nummer som utfärdats enligt ett gemensamt urvalsförfarande tas ut av företag i enlighet med artikel 6b i direktiv 2002/20/EG (auktorisationsdirektivet) ska myndigheten ansvara för att ta ut och återfördela dessa användaravgifter.

Användaravgifter ska efter att de har tagits emot av myndigheten återfördelas bland de relevanta medlemsstaterna och myndigheten i enlighet med den tidsfrist och den fördelning som fastställs av kommissionen i enlighet med artikel 6b i direktiv 2002/20/EG (auktorisationsdirektivet).

Om kommissionen inte fastställer tidsgräns och fördelning ska användaravgifterna återfördelas utifrån befolkningssiffrorna i varje medlemsstat som ska utfärda nyttjanderätter under det senaste hela året innan urvalsförfarandet inleddes.

2. Myndigheten ska ansvara för att ta ut och återfördela de administrativa avgifter som ska betalas enligt ett gemensamt urvalsförfarande för nyttjanderätter för frekvenser eller nummer av de utvalda företagen för att täcka de nationella tillsynsmyndigheternas administrativa kostnader för övervakning av förenligheten med de gemensamma villkoren.

Dessa administrativa avgifter som avses i den första punkten ska återfördelas efter att de har tagits emot av myndigheten till de relevanta nationella tillsynsmyndigheterna i enlighet med de värden som de nationella tillsynsmyndigheterna tillhandahåller.

Artikel 18Gränsöverskridande tvister

1. Om myndigheten får en begäran från en nationell tillsynsmyndighet enligt artikel 21 i direktiv 2002/21/EG (ramdirektivet) om en rekommendation hur en tvist ska lösas, ska den informera alla parter i tvisten och alla berörda nationella tillsynsmyndigheter.

2. Myndigheten ska undersöka alla orsaker till tvisten och begära lämplig information från berörda parter och nationella tillsynsmyndigheter.

3. Myndigheten ska utfärda sina rekommendationer inom tre månader från begäran utom under exceptionella omständigheter. Rekommendationen ska innehålla eventuella åtgärder som myndigheten anser att de berörda nationella tillsynsmyndigheterna bör vidta i enlighet med bestämmelserna i ramdirektivet och/eller särdirektiven.

4. Myndigheten kan avböja att utfärda en rekommendation om den anser att det finns andra mekanismer som bättre bidrar till att lösa tvisten inom rimlig tid i enlighet med bestämmelserna i artikel 8 i direktiv 2002/21/EG (ramdirektivet). I sådana fall ska den informera berörda parter och nationella tillsynsmyndigheter utan dröjsmål.

Om tvisten inte är löst efter fyra månader, eller om parterna inte har haft tillgång till någon annan mekanism, ska myndigheten agera i enlighet med punkterna 2 och 3 på begäran av en nationell tillsynsmyndighet.

Artikel 19Spridning, utbyte och insamling av information

1. Myndigheten ska, med hänsyn till gemenskapens politik för elektronisk kommunikation, främja informationsutbyte både mellan medlemsstaterna och mellan medlemsstaterna, de nationella tillsynsmyndigheterna och kommissionen om situationen och utvecklingen av tillsynsverksamhet för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster, däribland nät- och informationssäkerhet.

2. Myndigheten ska uppmuntra informationsutbyte och främja bästa tillsynspraxis och teknisk utveckling inom och utanför gemenskapen, i synnerhet genom att

39. utföra insamling, behandling och publicering av information om tekniska egenskaper, kvalitet och priser för elektroniska kommunikationstjänster och om marknaden för elektronisk kommunikation i gemenskapen,

40. låta utföra eller själv utföra studier över elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster och tillsyn och skydd av dessa, och

41. anordna eller främja utbildning inom alla frågor som rör elektronisk kommunikation.

3. Myndigheten ska göra sådan information tillgänglig för allmänheten på ett lättillgängligt sätt.

4. Myndigheten ska samla in lämplig information, i synnerhet i enlighet med artikel 13a i direktiv 2002/21/EG (ramdirektivet), för att analysera aktuella och kommande risker. Den ska i synnerhet analysera på europeisk nivå de risker som skulle kunna påverka tåligheten och tillträdet hos elektroniska kommunikationsnät och av autenticiteten, integriteten och konfidentialiteten hos den information som tillgängliggörs och överförs i dem, och förse medlemsstaterna och kommissionen med resultaten av analysen.

5. Myndigheten ska bidra till att öka medvetenheten och tillgången på objektiv och utförlig information i rätt tid, däribland om nät- och informationssäkerhet för alla användare, bland annat genom att främja utbyte om bästa aktuella praxis, till exempel metoder för att varna användare, och sträva efter synergieffekter mellan offentliga och privata initiativ.

Artikel 20 Hantering av informationsregister om spektrum och databasen om mobilroaming

1. Ett register i form av en gemensam tillgång till information om spektrumanvändning i varje medlemsstat ska göras tillgänglig för allmänheten för att säkerställa harmoniserad tillgång till information om användningen av radiofrekvenser i gemenskapen. Informationen om användningen av radiofrekvenser ska tillhandahållas av varje medlemsstat regelbundet och i enlighet med en begäran om detta av myndigheten. Myndigheten ska ansvara för hantering och publicering av registret. Registret ska innehålla den information som specificeras i bilagan till denna förordning samt annan information som myndigheten anser lämplig. Kommissionen kan anta tillämpningsföreskrifter för att anpassa bilagan till tekniska utvecklingen eller utvecklingen på marknaden. Dessa föreskrifter som är utformade för att ändra icke väsentliga delar i denna förordning ska antas i enlighet med förfarandet i artikel 54.3.

2. Myndigheten ska ansvara för hantering och publicering av en databas om priser för röst- och datatjänster för mobilkunder vid roaming inom gemenskapen, däribland om det är lämpligt specifika kostnader för roamingsamtal som rings och tas emot i de yttersta delarna av gemenskapen. Den ska övervaka utvecklingen av sådana priser och publicera en årsrapport.

Artikel 21Övervakning av och rapportering om sektorn för elektronisk kommunikation

1. Myndigheten ska övervaka utvecklingen på marknaden för elektronisk kommunikation och i synnerhet återförsäljarnas priser för de produkter och tjänster som är vanligast hos konsumenterna.

2. Myndigheten ska publicera en årsrapport om utvecklingen i sektorn för elektronisk kommunikation, som även omfattar konsumentfrågor, där den ska kartlägga vilka hinder som återstår för att fullfölja den inre marknaden för elektronisk kommunikation. Rapporten ska också innehålla en översyn och analys av informationen om nationella överklagandeförfaranden som medlemsstaterna tillhandahåller enligt artikel 4.3 i direktiv 2002/21/EG (ramdirektivet) och i vilken utsträckning de förfaranden för att lösa tvister utanför domstol som avses i artikel 34 i direktiv 2002/22/EG (direktivet om samhällsomfattande tjänster) används i medlemsstaterna.

3. Myndigheten kan i samband med publiceringen av den årliga rapporten avge ett yttrande till kommissionen om vilka åtgärder som kan vidtas för att avhjälpa de problem som har kartlagts vid bedömningen av de frågor som avses i punkt 1.

4. Myndigheten ska med jämna mellanrum publicera en rapport om interoperabiliteten hos digitala, interaktiva televisionstjänster enligt artikel 18 i direktiv 2002/21/EG (ramdirektivet).

Artikel 22Elektronisk tillgång

1. Myndigheten ska på kommissionens begäran ge kommissionen och medlemsstaterna råd om hur interoperabiliteten mellan, tillgången till och användningen av elektroniska kommunikationstjänster och terminalutrustning kan förbättras, i synnerhet gränsöverskridande interoperabilitet. Den ska upprätta en grupp som består av företrädare från medlemsstaterna, sammanslutningar av företag inom branschen för elektronisk kommunikation, sammanslutningar av slutanvändare och sammanslutningar av slutanvändare med funktionshinder. Gruppen ska även se till särskilda behov hos slutanvändare med funktionshinder och äldre.

2. Myndigheten ska publicera en årsrapport över vilka åtgärder som har vidtagits för att förbättra tillgången till elektroniska informationstjänster och utrustning för slutanvändare med funktionshinder, utifrån den information som medlemsstaterna har lämnat enligt artikel 33.3 i direktiv 2002/22/EG (direktivet om samhällsomfattande tjänster). Rapporten ska innehålla åtgärder som kan vidtas av gemenskapen eller medlemsstaterna för att förbättra tillgången. Där det är lämpligt kan myndigheten utfärda rekommendationer om åtgärder som medlemsstaterna kan vidta.

Artikel 23Ytterligare uppgifter

Myndigheten kan åta sig ytterligare uppgifter på kommissionens begäran.

KAPITEL IV

MYNDIGHETENS ORGANISATION

Artikel 24 Myndighetens olika organ

Myndigheten ska bestå av

42. en styrelse

43. en tillsynsnämnd

44. en direktör

45. en chef för nätsäkerhet

46. en ständig intressegrupp

47. en överklagandenämnd

Artikel 25 Styrelse

1. Styrelsen ska bestå av tolv ledamöter. Sex av dessa ska utses av kommissionen och sex av rådet. Styrelseledamöterna ska utses på ett sätt som garanterar den högsta nivån på kompetens och oberoende, och breda relevanta sakkunskaper. Mandatperioden ska vara fem år och kunna förlängas en gång.

2. Styrelsen ska utse en ordförande och en vice-ordförande bland sina ledamöter. Vice-ordföranden ska automatiskt ersätta ordföranden om denne inte kan utföra sitt uppdrag. Ordförandens och vice-ordförandens mandatperioder ska vara två och ett halvt år och kunna förlängas. Ordförandens och vice-ordförandens mandatperioder ska dock under alla omständigheter upphöra om de inte längre är styrelseledamöter.

3. Styrelsemötena ska sammankallas av ordföranden. Myndighetens direktör ska delta i överläggningarna om inte styrelsen beslutar något annat. Styrelsen ska ha ordinarie möten minst två gånger om året. Den ska även ha möte på ordförandens initiativ, på begäran av kommissionen eller på begäran av minst en tredjedel av dess ledamöter. Styrelsen får bjuda in en person med potentiellt relevanta åsikter som observatör till sina möten. Styrelseledamöter får enligt arbetsordningen låta sig biträdas av rådgivare eller experter. Styrelsens sekretariat ska tillhandahållas av myndigheten.

4. Styrelsen ska fatta beslut med två tredjedelars majoritet bland de närvarande ledamöterna.

5. Varje ledamot ska ha en röst. I arbetsordningen ska anges mera detaljerade regler för omröstningar, särskilt villkoren för hur en ledamot kan handla på en annan ledamots vägnar samt, vid behov, regler om beslutförhet.

Artikel 26 Styrelsens uppgifter

1. Styrelsen ska, efter samråd med tillsynsnämnden, utse en direktör i enlighet med artikel 29.2.

2. Styrelsen ska, efter samråd med direktören, utse en chef för nätsäkerheten i enlighet med artikel 31.2.

3. Styrelsen ska utse tillsynsnämndens ledamöter i enlighet med artikel 27.1.

4. Styrelsen ska utse överklagandenämndens ledamöter i enlighet med artikel 33.1.

5. Styrelsen ska senast den 30 september varje år efter samråd med kommissionen och godkännande från tillsynsnämnden i enlighet med artikel 28.3 anta myndighetens verksamhetsplan för det kommande året, och överlämna den till Europaparlamentet, rådet och kommissionen. Verksamhetsplanen ska antas utan att det påverkar det årliga budgetförfarandet.

6. Styrelsen ska utöva sina budgetbefogenheter i enlighet med artiklarna 36 till 38.

7. Styrelsen ska, efter godkännande från kommissionen, besluta om mottagande av legat, gåvor eller bidrag från andra källor i gemenskapen.

8. Styrelsen ska ha disciplinära befogenheter över direktören och chefen för nätsäkerhet.

9. Styrelsen ska vid behov utarbeta myndighetens personalpolitik i enlighet med artikel 49.2.

10. Styrelsen ska anta särskilda bestämmelser om tillgång till myndighetens handlingar i enlighet med artikel 47.

11. Styrelsen ska anta en årsrapport om myndighetens verksamhet och senast den 15 juni överlämna den till Europaparlamentet, rådet, kommissionen, den europeiska ekonomiska och sociala kommittén och revisionsrätten. Enligt artikel 28.4 ska årsberättelsen innehålla ett oberoende avsnitt, godkänt av tillsynsnämnden, om myndighetens tillsynsverksamhet under det aktuella året.

12. Styrelsen ska anta sin arbetsordning.

13. Styrelsen ska avge ett yttrande till kommissionen om de administrativa avgifter som myndigheten får ta ut från företag för de uppgifter som den utför enligt artikel 16.

Artikel 27 Tillsynsnämnd

1. Tillsynsnämnden ska bestå av en företrädare per medlemsstat som ska vara chef för en oberoende nationell tillsynsmyndighet med ansvar för den löpande tillämpningen av tillsynsregelverket i medlemsstaten, direktören och en företrädare från kommissionen utan rösträtt. De nationella tillsynsmyndigheterna ska utse en suppleant per medlemsstat.

2. Direktören ska vara tillsynsnämndens ordförande.

3. Tillsynsnämnden ska utse en vice-ordförande bland sina ledamöter. Vice-ordföranden ska ersätta ordföranden om denne inte kan utföra sitt uppdrag. Vice-ordförandens mandatperiod ska vara två och ett halvt år och kunna förlängas. Vice-ordförandens mandatperiod ska dock under alla omständigheter upphöra om denne inte längre är ledamot i tillsynsnämnden.

4. Tillsynsnämnden ska fatta beslut med enkel majoritet bland ledamöterna. Varje ledamot eller suppleant annan än direktören och kommissionens företrädare ska ha en röst.

5. Tillsynsnämnden ska anta sin arbetsordning.

6. Vid utförandet av sina uppgifter enligt denna förordning ska tillsynsnämnden agera oberoende och inte söka eller ta emot instruktioner från någon medlemsstatsregering eller från någon offentlig eller privat intressent.

7. Tillsynsnämndens sekretariat ska tillhandahållas av myndigheten.

Artikel 28 Tillsynsnämndens uppgifter

1. Tillsynsnämnden ska avge ett yttrande till direktören inom sitt kompetensområde innan de yttranden, rekommendationer och beslut som avses i artiklarna 4 till 23 antas. Tillsynsnämnden ska dessutom vägleda direktören när denne utför sina uppgifter.

2. Tillsynsnämnden ska avge ett yttrande om den kandidat som ska utses till direktör i enlighet med artiklarna 26.1 och 29.2. Nämnden ska fatta detta beslut med tre fjärdedelars majoritet bland ledamöterna. Direktören ska inte delta i förberedandet av eller omröstningen om sådana yttranden.

3. Tillsynsnämnden ska, i enlighet med artiklarna 26.5 och 30.4 och det budgetutkast som upprättats enligt artikel 37, godkänna myndighetens verksamhetsplan för det kommande året.

4. Tillsynsnämnden ska godkänna det oberoende avsnittet om tillsynsverksamheten i årsrapporten enligt artiklarna 26.11 och 30.9.

Artikel 29 Direktör

1. Myndigheten ska styras av sin direktör, som ska agera oberoende vid utförandet av sina uppgifter. Utan att det påverkar respektive befogenheter för kommissionen, styrelsen eller tillsynsnämnden får direktören inte söka eller ta emot instruktioner från någon regering eller något annat organ.

2. Styrelsen ska, efter samråd med tillsynsnämnden, utse en direktör på grundval av meriter, kompetens och erfarenhet relevant för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster från en förteckning över minst två kandidater som föreslagits av kommissionen. Den kandidat som styrelsen väljer kan före utnämningen ombes att göra ett uttalande inför behörigt utskott i Europaparlamentet och besvara frågor från utskottsledamöterna.

3. Direktörens mandatperiod ska vara fem år. Under de nio månaderna före periodens utgång ska kommissionen göra en utvärdering. I utvärderingen ska kommissionen särskilt bedöma

48. direktörens arbetsinsats,

49. myndighetens uppgifter och behov under de närmaste åren.

4. Styrelsen får på förslag av kommissionen och efter samråd med tillsynsnämnden, med beaktande av utvärderingsrapporten och endast i de fall det kan motiveras på grund av myndighetens uppgifter och behov, förlänga direktörens mandatperiod en gång med högst tre år.

Styrelsen ska underrätta Europaparlamentet om sin avsikt att förlänga direktörens mandatperiod. Under den månad som föregår förlängningen av mandatperioden kan direktören ombes att göra ett uttalande inför Europaparlamentets behöriga utskott och besvara frågor från utskottsledamöterna.

Om mandatperioden inte förlängs ska direktören sitta kvar till dess att en efterträdare har utsetts.

5. Direktören kan avsättas från sin post endast efter styrelsebeslut och samråd med tillsynsnämnden. Styrelsen ska fatta detta beslut med tre fjärdedelars majoritet bland ledamöterna.

6. Europaparlamentet och rådet kan uppmana direktören att rapportera om utförandet av sina uppgifter.

Artikel 30 Direktörens uppgifter

1. Direktören ska företräda och leda myndigheten.

2. Direktören ska förbereda styrelsens arbete. Direktören ska utan rösträtt delta i styrelsens arbete.

3. Direktören ska med tillsynsnämndens samtycke anta de yttranden, rekommendationer och beslut som avses i artiklarna 4 till 23.

4. Varje år ska direktören utarbeta ett utkast till verksamhetsplan för myndigheten för det följande året och lägga fram utkastet för tillsynsnämnden och kommissionen senast den 30 juni.

Direktören ska lägga fram verksamhetsplanen för antagande av styrelsen senast den 1 september.

5. Direktören ska ha ansvaret för att genomföra myndighetens årliga verksamhetsplan under vägledning av tillsynsnämnden och chefen för nätsäkerhet efter behov och under styrelsens administrativa kontroll.

6. Direktören ska vidta nödvändiga åtgärder för att se till att myndigheten fungerar i enlighet med denna förordning, vilket i synnerhet omfattar antagande av interna administrativa instruktioner och publicering av meddelanden.

7. Direktören ska göra en beräkning av myndighetens inkomster och utgifter enligt artikel 37 och genomföra myndighetens budget enligt artikel 38.

8. Varje år ska direktören utarbeta ett utkast till årsrapport med ett avsnitt om myndighetens tillsynsverksamhet och ett avsnitt om ekonomiska och administrativa frågor.

9. När det gäller myndighetens personal ska direktören utöva de befogenheter som föreskrivs i artikel 49.3.

Artikel 31 Chefen för nätsäkerhet

1. Chefen för nätsäkerhet ska ha ansvaret för att samordna myndighetens uppgifter som rör nät- och informationssäkerhet. Chefen för nätsäkerhet ska arbeta under direktörens ansvar och rapportera till denne. Han/hon ska utarbeta ett utkast till verksamhetsplan för denna verksamhet.

2. Chefen för nätsäkerhet ska utses av styrelsen för en period på fem år på grundval av meriter, kompetens och erfarenhet relevant för hantering av nät- och informationssäkerhet från en förteckning över minst två kandidater som föreslagits av kommissionen.

3. Chefen för nätsäkerhet kan avsättas från sin post endast efter styrelsebeslut och samråd med tillsynsnämnden. Styrelsen ska fatta detta beslut med tre fjärdedelars majoritet bland ledamöterna.

4. Efter samråd med direktören kan styrelsen efter förslag av kommissionen förlänga mandatperioden för chefen för nätsäkerhet med högst tre år, och endast i de fall det kan rättfärdigas av myndighetens uppgifter och behov.

Artikel 32 Ständig intressegrupp

1. Chefen för nätsäkerhet ska upprätta en ständig intressegrupp bestående av experter som företräder de olika intressenterna, i synnerhet från informations- och kommunikationsbranschen, konsumentföreningar och forskare på nät- och informationssäkerhet. Han/hon ska i samråd med direktören fastställa förfaranden i synnerhet för gruppledamöternas antal, sammansättning, hur de utses och hur gruppen arbetar.

2. Gruppens ordförande ska vara chefen för nätsäkerhet. Ledamöternas mandatperioder ska vara två och ett halvt år. Gruppledamöterna får inte sitta i styrelsen eller tillsynsnämnden.

3. Företrädare för kommissionen får närvara vid gruppens möten och delta i dess arbete.

4. Gruppen får ge råd till chefen för nätsäkerhet vid utförandet av dennes uppdrag enligt denna förordning, vid utformandet av relevanta delar av myndighetens verksamhetsplan samt upprätthålla kommunikationen med intressenterna i alla frågor som rör verksamhetsplanen.

Artikel 33 Överklagandenämnd

1. Överklagandenämnden ska bestå av sex ledamöter och sex suppleanter som väljs bland nuvarande eller tidigare personal i högre ställning från de nationella tillsynsmyndigheterna, konkurrensmyndigheter eller andra nationella institutioner eller gemenskapsinstitutioner med relevant erfarenhet av sektorn för elektronisk kommunikation. Överklagandenämnden ska utse en ordförande.

2. Överklagandenämndens ledamöter ska utses av styrelsen på förslag av kommissionen, efter en inbjudan till intresseanmälan och efter samråd med tillsynsnämnden.

3. Mandatperioden för överklagandenämndens ledamöter ska vara fem år. Perioden kan förlängas. Överklagandenämndens ledamöter ska vara oberoende när de fattar sina beslut. De ska inte vara bundna av några instruktioner. De får inte utföra några andra uppgifter inom myndigheten, styrelsen eller tillsynsnämnden. Överklagandenämndens ledamöter får inte avsättas under sin mandatperiod, så länge de inte har gjort sig skyldiga till allvarlig försummelse och styrelsen efter samråd med tillsynsnämnden fattar beslut om detta.

4. Överklagandenämndens ledamöter får inte delta i några överklagandeförfaranden om de har personligt intresse i det, om de tidigare varit involverade som företrädare för en av parterna i förfarandena eller om de var med om att fatta det beslut som överklagas.

Om en ledamot i överklagandenämnden, av ett skäl som nämns i första punkten eller av något annat skäl, anser att en annan ledamot inte bör delta i ett överklagandeförfarande ska ledamoten informera överklagandenämnden om detta. En part i överklagandeförfarandet får invända mot att en ledamot i överklagandenämnden deltar i överklagandeförfarandet, om parten anser att något av skälen i första punkten föreligger eller misstänker att ledamoten är partisk. En invändning får inte baseras på ledamotens nationalitet och ska även förkastas om parten i överklagandeförfarandet har vidtagit åtgärder i förfarandet, trots att denne var medveten om ett skäl till invändning.

5. Överklagandenämnden ska besluta om vilka åtgärder som ska vidtas i de fall som anges i punkt 4 utan att den berörda ledamoten deltar. Vid beslutet ska den berörda ledamoten ersättas av sin suppleant, om inte suppleanten också befinner sig i en liknande situation. I detta fall ska ordföranden utse en ersättare bland de tillgängliga suppleanterna.

Artikel 34 Överklaganden

1. Överklagandenämnden ska ha ansvaret för att besluta om överklaganden av beslut eller åtgärder som myndigheten vidtagit på områden som omfattas av artikel 8.1.

2. Överklagandenämndens beslut ska fattas med kvalificerad majoritet av minst fyra av dess sex ledamöter. Överklagandenämnden ska sammankallas vid behov.

3. Ett överklagande enligt punkt 1 får inte medföra att beslutet upphävs. Överklagandenämnden får däremot upphäva tillämpningen av det ifrågasatta beslutet, om den anser att omständigheterna motiverar det.

4. Överklagandet med motivering ska sändas skriftligen till myndigheten inom två månader efter att beslutet eller åtgärden meddelats det berörda företaget eller, om så inte är fallet, inom två månader efter att myndigheten offentliggjort sin åtgärd eller sitt beslut. Överklagandenämnden ska fatta beslut om överklagandet inom två månader efter att det ingivits.

5. Om överklagandet kan tas upp