Förslag till RÅDETS FÖRORDNING om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik för år 2000

(framlagt av kommissionen)

MOTIVERING

Den 8 september 1999 antog kommissionen förslaget till riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik år 2000. I enlighet med den nya artikeln 128.2 i EG-fördraget samrådde rådet med Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén, Regionkommittén och Kommittén för sysselsättning och arbetsmarknad. Samtliga har avgivit yttranden om förslaget. Kommittén för sysselsättning och arbetsmarknad och Kommittén för ekonomisk politik avgav ett gemensamt yttrande.

Ministrarna för arbetsmarknadsfrågor och sociala frågor samt ministrarna för ekonomiska och finansiella frågor enades om riktlinjerna vid ett gemensamt möte i rådet av den 29 november 1999 och därefter antogs förslaget till riktlinjer för sysselsättningen för år 2000 av Europeiska rådet i Helsingfors den 10-11 december 1999.

Riktlinjerna återspeglar kommissionens förslag och inbegriper det gemensamma yttrandet från Kommittén för sysselsättning och arbetsmarknad och Kommittén för ekonomisk politik. I riktlinjerna beaktas även en del av de ändringar som föreslagits av Europaparlamentet.

Detta utkast till rådets beslut innehåller en bilaga med riktlinjerna för sysselsättningen i den form de antogs av Europeiska rådet och föreskriver de viktigaste åtgärderna för genom förandet av riktlinjerna för syssselsättningen under år 2000.

Förslag till

RÅDETS BESLUT

om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik för år 2000

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR FATTAT DETTA BESLUT,

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 128.2 i detta,

med beaktande av kommissionens förslag [1],

[1] EGT C...

med beaktande av yttrandet från Europaparlamentet [2],

[2] EGT C...

med beaktande av yttrandet från Ekonomiska och sociala kommittén [3],

[3] EGT C...

med beaktande av yttrandet från Regionkommittén [4],

[4] EGT C...

med beaktande av det gemensamma yttrandet från Kommittén för sysselsättning och arbetsmarknad och Kommittén för ekonomisk politik,

på grundval av slutsatserna från Europeiska rådet i Helsingfors den 10-11 december 1999, och

av följande skäl:

(1) Luxemburgprocessen som bygger på genomförandet av den gemensamma europeiska sysselsättningsstrategin fick sin början vid Europeiska rådets extra möte om sysselsättningspolitiken den 20-21 november 1997. Rådets resolution av den 15 december 1997 om riktlinjer för sysselsättningen under år 1998 [5], som starkt förordades av detta Europeiska råd, har satt igång en mycket synlig process, präglad av ett starkt politiskt engagemang och bred enighet bland alla berörda parter.

[5] EGT C 30, 28.1.1998, s. 1.

(2) Rådets resolution av den 22 februari 1999 om riktlinjer för sysselsättningen under år 1999 [6], har lett till en konsolidering av Luxemburgprocessen genom att leda till avsevärda framsteg när det gäller att leva upp till dessa riktlinjer.

[6] EGT C 69, 12.3.1999, s. 2.

(3) Bidragen från arbetsmarknadens parter inom ramen för Ständiga kommittén för sysselsättning, den sociala dialogen och de kontakter som upprättats mellan trojkan av stats- och regeringschefer och kommissionen bör beaktas.

(4) Den 29 november 1999 antog rådet rekommendationen om genomförandet av medlemsstaternas sysselsättningspolitik.

(5) Den gemensamma rapporten om sysselsättningen 1999, som upprättats av rådet och kommissionen beskriver sysselsättningssituationen i gemenskapen och granskar de åtgärder som medlemsstaterna vidtagit för att genomföra sysselsättnings politiken i enlighet med riktlinjerna för 1999.

(6) Europeiska rådet i Köln den 3-4 juni 1999, tog initiativ till en europeisk sysselsättningspakt med en mångsidig, övergripande strategi för sysselsättningspolitiken genom att samordna den makroekonomiska och strukturella politiken samt arbetsmarknadspolitiken.

(7) I kommissionens meddelande Förslag till riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik år 2000 [7] uppmärksammas behovet av att stärka ramen för sysselsättnings politiken, och några förändringar införs för att ytterligare skärpa rikt linjernas inriktning och mål.

[7] KOM(1999) 441 slutlig.

(8) Behovet av förebyggande och aktiva åtgärder bör leda till att de berörda effektivt integreras på arbetsmarknaden och inte enbart tillfälligt möjliggöra sub ventionerad anställning.

(9) Kunskaperna i informationsteknik måste utvecklas och skolorna måste ges dator utrustning och tillgång till Internet.

(10) Den betydelse som arbetsmarknadens parter, lokala och regionala myndigheter samt andra lokala och regionala aktörer har måste ges större erkännande vid genomförandet av riktlinjerna.

(11) De offentliga arbetsförmedlingarna bör ha en viktig roll när det gäller förebyggande och aktiverande åtgärder och när det gäller att tillvarata lokala möjligheter till syssel sättning så att den lokala arbets marknaden fungerar bättre.

(12) Genomförandet av riktlinjer om sysselsättningen kan variera beroende på deras art, vem de riktar sig till liksom på de olika förhållandena i medlemsstaterna.

(13) Vid genomförandet av riktlinjerna bör medlemsstaterna i enlighet med subsidiaritetsprincipen beakta regionala förhållanden och fullständigt respektera de nationella mål som skall uppnås och lika behandling av medborgarna.

(14) Rådets sjätte direktiv 77/388/EEG av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter - Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund [8] i dess lydelse enligt direktiv 1999/85/EG [9], innehåller bestämmelser om möjlighet att på försök tillämpa en reducerad mervärdesskattesats på arbetsintensiva tjänster. Dessa bestämmelser bör följas upp, varvid särskilt de nationella initiativens effekter på sysselsättningsmöjligheterna bör undersökas.

[8] EGT L 145, 13.6.1977, s. 1.

[9] EGT L 277, 28.10.1999, s. 34.

(15) Problemet med svart arbete bör beaktas vid genomförandet av riktlinjer om sysselsättningen.

(16) Indikatorerna behöver vidareutvecklas genom att nationella mål fastställs och genom att goda lösningar i medlemsstaterna beaktas, likaså måste de kvantitativa och kvalitativa indikatorerna och systemen för insamling av data för konsekvensanalyser förbättras.

(17) En halvtidsutvärdering av riktlinjer för sysselsättningen behöver göras under år 2000, så att de kan effektiveras och konsolideras ytterligare inom ramen för de fyra befintliga pelarna.

(18) Ingående nationella rapporter, som stöds av indikatorer, är en viktig förutsättning för att de andra medlemsstaterna och kommissionen skall kunna göra en utvärdering av de framsteg som har gjorts i varje medlemsstat vid genomförandet av riktlinjerna.

(19) Europeiska socialfondens bidrag till den europeiska sysselsättningsstrategin bör framhävas under den nya programplaneringsperioden.

(20) Principerna om en hållbar utveckling och integrering av miljöfrågor i andra av gemenskapens politikområden fick stöd av Europeiska rådet i Amsterdam den 16-17 juni 1997 och medlemsstaterna uppmanas därför att låta denna integrering komma till uttryck i sina nationella sysselsättningsstrategier genom att främja skapandet av nya arbetstillfällen på miljöområdet.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Riktlinjerna för sysselsättningen år 2000

Härmed antas bifogade riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik.

Artikel 2

Rapporterna om de nationella handlingsplanerna

Varje medlemsstat skall före den 1 maj 2000 till rådet och kommissionen överlämna en genomföranderapport. Rapporterna skall innehålla en sammanfattning av de viktigaste åtgärderna som har vidtagits för att genomföra de nationella handlingsplanerna för 1999 och av de viktigaste resultaten som uppnåtts och skall beskriva de justeringar som gjorts i den nationella handlingsplanen till följd av de ändringar som införs genom riktlinjerna för år 2000.

Rapporterna skall också ange hur rådets rekommendation om genomförandet av medlems staternas sysselsättningspolitik 1999 har följts.

Artikel 3

Indikatorer

Kommissionen och medlemsstaterna uppmanas att fortsätta med och påskynda arbetet med indikatorer och system för insamling av data, med målet att utvidga och närmare ange mål för gemenskapen och nationella mål. Goda lösningar i medlemsstaterna bör också beaktas.

Artikel 4

Gemensam rapport om sysselsättningen

Rådet noterar att kommissionen på grundval av sin utvärdering av medlemsstaternas genomföranderapporter under andra hälften av september 2000 kommer att överlämna ett förslag till en gemensam sysselsättningsrapport, en slutlig rekommendation till rådets rekommendationer till medlemsstaterna om genomförandet av deras sysselsättningspolitik, om det behövs, och förslag till riktlinjer för sysselsättningen för år 2001.

Rådet kommer, på grundval av medlemsstaternas genomföranderapporter och efter att ha mottagit synpunkter från Kommittén för sysselsättning och arbetsmarknad, att genomföra en granskning av hur medlemsstaternas sysselsättningspolitik har genomförts mot bakgrund av riktlinjerna för sysselsättningen. På grundval av resultaten av den granskningen kommer rådet och kommissionen i december 2000, med utgångspunkt från det förslag från kommissionen som avses i första stycket, att utarbeta en gemensam rapport till Europeiska rådet för att göra det möjligt för detta att överväga sysselsättnings situationen i gemenskapen och anta slutsatser i fråga om denna.

Artikel 5

Riktlinjerna för sysselsättningen år 2001

Den gemensamma rapporten om sysselsättningen skall, tillsammmans med Europeiska rådets slutsatser, ligga till grund för riktlinjerna för sysselsättningen för år 2001.

Artikel 6

Sysselsättningspakten

Konsekvens och samverkan mellan riktlinjerna för sysselsättningen och de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken inom ramen för den europeiska sysselsättningspakten skall säkerställas.

Artikel 7

Arbetsmarknadens parter och regionala myndigheter

Arbetsmarknadens parter på alla nivåer och regionala och lokala myndigheter uppmanas att delta i alla stadier av denna process och att inom sitt ansvarsområde bidra till genomförandet av dessa riktlinjer och härigenom främja en hög sysselsättning. Detta bidrag kommer att utvärderas regelbundet.

Artikel 8

Adressater

Detta beslut riktar sig till medlemsstaterna.

Utfärdat i Bryssel den

På rådets vägnar

Ordförande

BILAGA

RIKTLINJER FÖR SYSSELSÄTTNINGEN ÅR 2000

I. ATT FÖRBÄTTRA ANSTÄLLBARHETEN

Att bekämpa ungdomsarbetslöshet och förebygga långtidsarbetslöshet

För att vända utvecklingen av ungdoms- och långtidsarbetslösheten kommer medlemsstaterna att förstärka sina insatser för att utarbeta förebyggande strategier som är inriktade på anställbarhet och som grundar sig på en tidig identifiering av individuella behov. Inom en tidsfrist som varje medlemsstat själv skall fastställa och som inte får överskrida tre år - en tidsfrist som kan vara längre i de medlemsstater där arbetslösheten är särskilt hög - skall medlemsstaterna se till att

1. alla ungdomar, innan de varit arbetslösa sex månader, erbjuds en ny start i form av utbildning, omskolning, arbetslivserfarenhet, anställning eller andra åtgärder som främjar deras anställbarhet för att effektivt integreras i arbetslivet,

2. arbetslösa vuxna, innan de varit arbetslösa i tolv månader, också får erbjudande om en ny start genom någon av de ovan nämnda åtgärderna eller, mer allmänt, genom individuell yrkesvägledning för att effektivt integreras i arbetslivet.

Dessa förebyggande åtgärder och åtgärderna för anställbarhet bör kombineras med åtgärder för de långtidsarbetslösas återinträde på arbetsmarknaden. I detta sammanhang bör medlemsstaterna fortsätta att modernisera sina offentliga arbetsförmedlingar så att de klarar strategin att förebygga och aktivera så effektivt som möjligt.

Från passiva till aktiva åtgärder

Systemen för bidrag, beskattning och utbildning bör - där detta visar sig nödvändigt - ses över och anpassas så att de aktivt främjar anställbarhet. Dessutom bör dessa system samverka för att öka stimulansen att återvända till arbetsmarknaden. Därför kommer varje medlemsstat att

3. anstränga sig att avsevärt öka antalet personer som är föremål för aktiva åtgärder som kan underlätta deras anställbarhet för att effektivt integreras i arbetslivet; för att öka andelen arbetslösa som erbjuds utbildning eller varje annan jämförbar åtgärd kommer varje medlemsstat att utifrån sina förutsättningar lägga fast en målsättning om att gradvis närma sig genomsnittet för de tre medlemsstater som har nått de bästa resultaten och minst 20 %,

4. se över och vid behov ge sina skatte- och bidragssystem en ny inriktning

· för att ge incitament till arbetslösa eller icke-yrkesverksamma personer att söka och påbörja arbete eller åtgärder som ökar deras anställbarhet och till arbetsgivarna att skapa nya arbetstillfällen, och

· dessutom är det viktigt att utarbeta en strategi för aktivt åldrande som omfattar lämpliga åtgärder såsom bibehållande av arbetsförmågan, livslångt lärande och andra flexibla arbetsformer, så att även äldre arbetstagare kan stanna kvar och delta aktivt i arbetslivet.

Att uppmuntra utvecklingen av en metod för partnerskap

Insatserna från medlemsstaternas sida är inte i sig tillräckligt för att nå önskat resultat när det gäller anställbarhet. Följaktligen

5. uppmanas arbetsmarknadens parter enträget att på sina olika ansvars- och verksamhetsnivåer skyndsamt sluta avtal som ökar möjligheterna till utbildning, yrkeserfarenhet, praktik eller andra åtgärder som kan förbättra ungdomars och vuxna arbetslösas anställbarhet och underlätta inträdet på arbetsmarknaden,

6. kommer både medlemsstaterna och arbetsmarknadens parter, för att stödja utvecklingen av en kompetent och anpassningsbar arbetskraft, att sträva efter att utveckla möjligheterna till livslångt lärande, särskilt när det gäller informations- och kommunikationsteknik, och varje medlemsstat kommer att fastställa ett mål, beroende på nationella förhållanden, för deltagare i sådana åtgärder. Särskild vikt skall fästas vid att underlätta möjligheterna till utbildning för äldre arbetstagare.

Att underlätta övergången från skola till arbete

Utsikterna till anställning är små för de ungdomar som lämnar skolan utan att ha inhämtat nödvändiga kunskaper för att få tillträde till arbetsmarknaden. Därför kommer medlemsstaterna att

7. förbättra skolsystemets kvalitet för att avsevärt minska antalet ungdomar som lämnar skolan i förtid; ungdomar med inlärningssvårigheter skall också ägnas särskild uppmärksamhet,

8. se till att ungdomarna får bättre förutsättningar att anpassa sig till de tekniska och ekonomiska förändringarna samt kvalifikationer som motsvarar arbetsmarknadens behov. Medlemsstaterna skall särskilt lägga sig vinn om att utveckla och modernisera sina lärlings- och yrkesutbildningssystem, när så är lämpligt i samarbete med arbetsmarknadens parter, att utarbeta lämplig utbildning i informationsteknik för studerande och lärare och att utrusta skolor med datorer och underlätta studerandes tillgång till Internet före slutet av 2002.

Att främja en arbetsmarknad för alla

Många grupper och individer möter särskilda svårigheter när det gäller att skaffa sig relevanta färdigheter och att komma in och bli kvar på arbetsmarknaden. Det behövs enhetliga åtgärder som främjar integreringen av sådana grupper och individer i arbetslivet och som bekämpar diskriminering. Varje medlemsstat kommer att

9. fästa särskild vikt vid behov hos funktionshindrade, etniska minoriteter och andra grupper och individer som kan vara missgynnade, samt utarbeta lämpliga förebyggande och aktiva politiska åtgärder som främjar deras integrering i arbetslivet.

II. ATT UTVECKLA FÖRETAGARANDAN

Att göra det lättare att starta och driva företag

För att skapa arbetstillfällen och öka möjligheterna till utbildning för ungdomar är det väsentligt att det bildas nya företag och att små och medelstora företag kan växa. Detta måste främjas genom medlemsstaternas uppmuntran till ökad medvetenhet om företagande i samhället och i undervisningsplanerna, genom att införa klara, stabila och tillförlitliga bestämmelser och genom att förbättra villkoren för utveckling av och tillgång till riskkapitalmarknaderna. Medlemsstaterna bör även minska och förenkla de administrativa och skattemässiga bördorna för de små och medelstora företagen. Denna politik kommer också att stödja medlemsstaternas strävan att hantera svart arbete. Medlemsstaterna kommer därför att

10. fästa särskild vikt vid att väsentligt minska de allmänna omkostnaderna och den administrativa bördan för företagen, särskilt för de små och medelstora företagen, särskilt när företag startas och när ytterligare arbetskraft anställs,

11. uppmuntra initiativ till egenföretagande genom att undersöka - i syfte att minska - eventuella hinder, särskilt inom skattesystemen och de sociala trygghetssystemen, för övergång till egenföretagande eller bildande av småföretag samt genom att främja utbildning som förbereder för företagande och stödtjänster som riktas till företagare och blivande företagare.

Att utnyttja nya möjligheter att skapa arbetstillfällen

Om Europeiska unionen framgångsrikt vill ta itu med den utmaning som sysselsättningen utgör måste alla potentiella källor till sysselsättning, liksom ny teknik och innovationer, utnyttjas effektivt. Därför kommer medlemsstaterna att

12. främja åtgärder för att fullständigt utnyttja de möjligheter som erbjuds genom att arbetstillfällen skapas på lokal nivå och i den sociala ekonomin, särskilt inom de nya verksamheter som är kopplade till de behov som marknaden ännu inte har tillfredsställt, och att - i syfte att minska dem - undersöka eventuella hinder för dessa åtgärder. I detta sammanhang bör den särskilda roll och det särskilda ansvar som lokala och regionala myndigheter, andra parter på regional och lokal nivå samt arbetsmarknadens parter har erkännas och understödjas mer allmänt. Dessutom bör de offentliga arbetsförmedlingarnas uppgift att finna lokala sysselsättningsmöjligheter och förbättra den lokala arbetsmarknadens funktion utnyttjas till fullo,

13. utarbeta ramvillkor för att i full omfattning utnyttja sysselsättningspotentialen inom tjänstesektorn och företagsrelaterade tjänster, till exempel genom att utnyttja den sysselsättningspotential som informationssamhället och miljösektorn erbjuder för att skapa fler och bättre arbetstillfällen.

Att göra skattesystemet gynnsammare för sysselsättningen

och vända den långvariga tendensen till allt högre skattetryck och allt högre obligatoriska avgifter på arbete (en ökning från 35 % 1980 till mer än 42 % 1995). Varje medlemsstat kommer att

14. i mån av behov och med hänsyn till sin nuvarande nivå fastställa ett mål för en gradvis minskning av den totala skattebördan och, där så är lämpligt, ett mål för en gradvis minskning av skattetrycket på arbete och av lönebikostnaderna - särskilt för okvalificerat och lågavlönat arbete - utan att äventyra saneringen av de offentliga finanserna och den finansiella jämvikten i de sociala trygghetssystemen. De kommer att, om så är lämpligt, undersöka om det är ändamålsenligt att införa en energiskatt eller en skatt på förorenande utsläpp eller någon annan skattemässig åtgärd.

III. ATT UPPMUNTRA FÖRETAGENS OCH DE ANSTÄLLDAS ANPASSNINGSFÖRMÅGA

Att modernisera arbetsorganisationen

För att främja en modernisering av arbetsorganisationen och arbetsformerna bör starka partnerskap utvecklas på alla lämpliga nivåer (Europa, medlemsstaterna, sektorer, lokal nivå och företag) och därför

15. uppmanas arbetsmarknadens parter att på alla lämpliga nivåer förhandla fram och genomföra överenskommelser om att modernisera arbetsorganisationen, däribland flexibla arbetsformer, för att göra företagen produktiva och konkurrenskraftiga och för att uppnå en nödvändig jämvikt mellan flexibilitet och trygghet. Frågor som behandlas kan till exempel vara utbildning och omskolning, införande av ny teknik, nya arbetsformer och arbetstidsfrågor som till exempel arbetstid på årsbasis, minskning av arbetstiden, minskning av övertiden, utveckling av deltidsarbete samt möjlighet att erhålla utbildning och göra avbrott i yrkeslivet,

16. kommer varje medlemsstat å sin sida att undersöka möjligheten att i sin lagstiftning införa typer av kontrakt som är mer anpassningsbara, för att ta hänsyn till att sysselsättningen antar allt mer skilda former. Personer som har arbetskontrakt av detta slag bör samtidigt komma i åtnjutande av tillräcklig trygghet och bättre anställningsvillkor, som är förenliga med företagens behov.

Att stödja företagens anpassningsförmåga

För att höja kompetensnivån inom företagen kommer medlemsstaterna

17. att på nytt undersöka och när så är lämpligt avlägsna de hinder, särskilt skattemässiga, som kan stå i vägen för en investering i mänskliga resurser och de kommer i förekommande fall att planera skattemässiga eller andra incitament för ökad utbildning inom företagen. De skall även granska alla nya bestämmelser och se över det befintliga regelverket för att säkerställa att de bidrar till att reducera de hinder som finns för sysselsättningen samt till att öka arbetsmarknadens förmåga att anpassa sig till strukturella förändringar i ekonomin.

IV. ATT STÄRKA JÄMSTÄLLDHETSPOLITIKEN

Integrering av jämställdhetsperspektivet

Kvinnor har fortfarande särskilda problem med att få tillträde till arbetsmarknaden, med yrkeskarriären, med inkomsterna från förvärvsarbete och med att förena yrkesliv och familjeliv. Det är därför viktigt att bland annat

( se till att aktiva arbetsmarknadsåtgärder görs tillgängliga för kvinnor i en omfattning som motsvarar deras andel av de arbetslösa,

( minska negativa incitament i skatte- och bidragssystemet när sådana kan påvisas, eftersom de har negativa effekter på kvinnornas deltagande i arbetslivet,

( ägna särskild uppmärksamhet åt svårigheter som hindrar kvinnor från att starta nya företag eller bli egenföretagare,

( se till att kvinnor kan få ett positivt utbyte av flexibla arbetsorganisationsformer på frivillig basis. Därför kommer medlemsstaterna att

18. integrera jämställdhetsperspektivet i genomförandet av riktlinjerna inom alla fyra pelarna. För en meningsfull utvärdering av denna integrering måste medlemsstaterna se till att det finns adekvata system och förfaranden för insamling av uppgifter.

Att bekämpa klyftan mellan könen

Medlemsstaterna och arbetsmarknadens parter bör ge konkret uttryck för sin vilja att främja jämställdheten genom att öka kvinnornas sysselsättningsgrad. De bör också vara uppmärksamma på att kvinnor och män är ojämnt representerade i vissa ekonomiska sektorer och i vissa yrken samt förbättra kvinnors karriärmöjligheter. Medlemsstaterna kommer att

19. sträva efter att minska skillnaden mellan kvinnors och mäns arbetslöshetsnivåer genom att aktivt stödja en ökning av sysselsättningen för kvinnor och vidta åtgärder för att åstadkomma en jämvikt mellan kvinnors och mäns representation inom alla verksamhetssektorer och yrken. De kommer också att införa positiva åtgärder för att främja lika lön för lika eller likvärdigt arbete och för att minska inkomstskillnaderna mellan kvinnor och män. För att minska klyftan mellan könen kommer medlemsstaterna även att överväga att i större utsträckning vidta åtgärder för att främja kvinnors ställning.

Att förena yrkesliv och familjeliv

Den politik som rör avbrott i yrkeslivet, föräldraledighet och deltidsarbete samt flexibla arbetsformer som gynnar både arbetsgivare och arbetstagare är av stor vikt för kvinnor och män. Genomförandet av olika direktiv och avtal mellan arbetsmarknadens parter om dessa frågor bör påskyndas och regelbundet följas upp. Det måste finnas tillräckligt många högkvalitativa tjänster för barnomsorg och vård av anhöriga för att kvinnor och män lättare skall kunna komma in och stanna kvar på arbetsmarknaden. En rättvis fördelning av familjeansvaret är av avgörande betydelse i detta sammanhang. För att stärka jämställdheten kommer medlemsstaterna och arbetsmarknadens parter att

20. utforma, genomföra och främja en familjevänlig politik, bland annat prismässigt överkomliga, lättillgängliga och högkvalitativa vårdtjänster för barn och andra anhöriga samt föräldraledighet och andra tjänstledighetsmöjligheter.

Att underlätta återinträde på arbetsmarknaden

De som återvänder till arbetslivet efter en frånvaro kan ha föråldrade kunskaper och svårt att få tillgång till utbildning. Medlemsstaterna kommer

21. särskilt att uppmärksamma kvinnor och män som önskar återgå till yrkeslivet efter ett uppehåll och kommer därför att undersöka möjligheterna att gradvis avlägsna hindren för detta återinträde.