Bryssel den 27.1.2005

KOM(2005) 8 slutlig

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN

Andra rapporten om genomförandet av 2003–2005 års allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken(framlagd i enlighet med artikel 99.3 i EG-fördraget){SEC(2005)91}

Den andra bedömningen av framstegen i genomförandet av de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken … …ger material till vårrapporten 2005 | I detta meddelande granskas på nytt de framsteg som gjorts i genomförandet av EU:s ekonomisk-politiska strategi på medellång sikt fastställd i 2003–2005 års allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken (nedan kallade ”de allmänna riktlinjerna”)[1]. Riktlinjerna som antogs år 2003 och uppdaterades år 2004[2] för att ta hänsyn till EU:s utvidgning, koncentreras på det bidrag som den ekonomiska politiken kan ge till Lissabonstrategin, både med stöd av en sund makroekonomisk politik och genom kraftfulla ekonomiska reformer. I meddelandet sammanfattas de huvudsakliga resultaten från den genomföranderapport om de allmänna riktlinjerna som utarbetats av kommissionens tjänsteenheter som en del av ”genomförandepaketet” och som även innehåller utkastet till den gemensamma sysselsättningsrapporten och genomföranderapporten om strategin för den inre marknaden. ”Genomförandepaketet” ger en nödvändig bakgrund till kommissionens vårrapport 2005 och halvtidsutvärderingen av Lissabonstrategin. |

Fokus flyttas mot politiska åtgärder | Jämfört med den preliminära bedömning som gjordes i fjol[3] har granskningen i föreliggande genomföranderapport intensifierats för att kunna utröna inom vilka områden framsteg gjorts och var bristande framsteg konstaterats. Fokus har därför i någon mån flyttats från de politiska målsättningarna till de politiska åtgärderna. I bedömningen tas dock vederbörlig hänsyn till den begränsade tid som de nyligen anslutna medlemsstaterna haft för sin uppföljning av riktlinjerna. |

Måttlig ekonomisk återhämtning med dämpad inhemsk efterfrågan | Kort efter antagandet av 2003-2005 års allmänna riktlinjer började ekonomin under andra hälften av 2003 åter ta fart. Återhämtningen fortsatte år 2004 och den understöddes av ett gynnsamt globalt ekonomiskt klimat. Med en beräknad tillväxttakt för EU på 2,5 % år 2004 (omkring 2 % för euroområdet) är dock den ekonomiska återhämtningen tämligen måttlig och behöver ännu konsolideras genom en förstärkt inhemsk efterfrågan. Vissa förbättringar kan konstateras på arbetsmarknaden där sysselsättningstillväxten år 2004 återhämtade sig till 0,4 % med stöd av en måttlig löneutveckling. Inflationen beräknas jämfört med 2003 bara ha ökat en aning till 2,2 % i både EU-25 och euroområdet trots stigande energipriser, vilka dämpats i euroområdet på grund av eurons appreciering. |

Den makroekonomiska politiken fortsatt ackommoderande Bestående budgetunderskott | Mot bakgrund av den osäkerhet som fortfarande råder angående styrkan i återhämtningen och stigande energipriser förblev den makroekonomiska politiken ackommoderande år 2004. ECB bibehöll sina viktigaste styrräntesatser oförändrade. Vissa centralbanker i EU höjde räntesatserna för att hålla tillbaka inflationstrycket. Finanspolitiken i EU-15 förblev i stort sett neutral år 2004, vilket visas av de blott minimala förändringarna av den diskretionära komponenten, medan de automatiska stabilisatorerna generellt verkade fullt ut till stöd för den ekonomiska utvecklingen. I några av de nya medlemsstaterna har konsolideringen av offentliga finanserna medfört en mer ackommoderande penningpolitik än vad som annars skulle varit fallet. Trots den måttliga ekonomiska uppgången bestod budgetunderskotten år 2004, detta eftersom endast begränsade framsteg gjordes i fråga om att uppnå sunda offentliga finanser i flera medlemsstater. Det genomsnittliga nominella underskottet ökade till nästan 3 % av BNP i euroområdet och förblev oförändrat på en marginellt lägre nivå i EU som helhet. Bakom denna siffra detta döljer sig dock ganska stora skillnader mellan medlemsstaterna. Medlemsstater som uppnått eller bibehållit sina offentliga finanser nära balans eller som uppvisade överskott år 2003 i konjunkturrensade termer (Belgien, Danmark, Spanien, Irland, Luxemburg, Finland och Sverige) behöll i stort sett denna ställning år 2004 och även Estlands finanspolitiska ställning var fortsatt sund. |

År 2004, omkring en tredjedel av medlemsstaterna hade underskott som översteg 3 % av BNP | De nominella budgetsaldona försämrades i fler än hälften av medlemsstaterna: ett överskott förvandlades till underskott i fyra medlemsstater medan underskotten i tio ytterligare länder förvärrades; i Grekland och Polen påtagligt. På basis av kommissionens ekonomiska höstprognos 2004 förväntas nio medlemsstater ha haft underskott som överstiger taket på 3 % av BNP med stor marginal år 2004. Detta avspeglar även den ursprungliga budgetsituation i flera av de nya medlemsstaterna till följd av den fortlöpande omstruktureringen och de olika utmaningar som finanspolitiken står inför. Ett alltför stort underskott konstaterades i Portugal redan år 2002 och också i Tyskland och Frankrike år 2003, medan åtta andra länder år 2004 befanns ha alltför stora underskott (Tjeckien, Grekland, Cypern, Ungern, Malta, Nederländerna, Polen och Slovakien). Medan underskottet i Portugal undanröjdes år 2004, och det i Nederländerna beräknas ha återgått till något under 3 % av BNP år 2004, dras Tyskland, Frankrike och framför allt Grekland fortfarande med höga underskott (av de 15 tidigare EU-medlemsstaterna). Med undantag för Grekland och Ungern förefaller arbetet med att konsolidera finanspolitiken i enlighet med förfarandet vid alltför stora underskott i stort sett fortskrida enligt planerna i de övriga länderna. |

Bibehållen takt i reformerna av arbetsmarknaden | Takten på arbetsmarknadsreformerna förefaller ha upprätthållits under år 2004, vilket framför allt avspeglas i de åtgärder som nyligen vidtagits i Tyskland, liksom även av betydande framsteg i Danmark, Nederländerna, Irland och Österrike (se även utkastet till den gemensamma sysselsättningsrapporten 2004-2005). I allmänhet tenderar många åtgärder fortsatt att fokuseras på skattenedskärningar, strategier för livslångt lärande eller en aktiv arbetsmarknadspolitik, medan färre initiativ (eller mindre omfattande förslag) avsåg bidragssystemen, löneförhandlingar och lagstiftning om anställningsskydd. |

Åtgärder som skall öka arbetsincitamenten är fortsatt koncentrerade på skattereformer | Flera medlemsstater genomförde skattereformer som ökar incitamenten att skaffa sig arbete eller att behålla det man har, och vissa medlemsstater (t.ex. Tjeckien, Danmark, Tyskland, Frankrike och Nederländerna) förkortade även längden på arbetslöshetsersättningen och/eller skärpte kriterierna för vilka som är berättigade till dem och för jobbsökning. |

Några få medlemsstater vidtog åtgärder för att förbättra anpassningsförmågan | Arbetsmarknaderna måste bli mer flexibla samtidigt som arbetstagarna ges tillräcklig trygghet. År 2004 vidtog endast några få medlemsstater åtgärder för att öka arbetsorganisationens anpassningsförmåga. Bl.a. i Tyskland började trenden mot förkortad arbetstid inom specifika branscher att vändas; löptiden för tidsbegränsade kontrakt förlängdes och lagstiftningen om anställningsskydd luckrades upp för små företag. Frankrike ändrade sin lagstiftning gällande uppsägning. Ingen annan medlemsstat åtgärdade dock den ibland överdrivet strikta lagstiftningen om anställningsskydd för fast anställda eller uppdelningen av arbetsmarknaden genom olika typer av kontrakt. Även om reformer i Italien syftar till att öka arbetskraftsutbudet kan den ökade mångfalden av anställningsavtal ytterligare förstärka den redan tydliga uppdelningen av arbetsmarkanden. |

De flesta medlemsstaterna fortsatte att främja yrkesmässig rörlighet genom strategier för livslångs lärande och aktiva arbetsmarknadsprogram. I vissa medlemsstater tog man itu med den regionala mobiliteten genom förbättringar av incitamenten i skatte- och förmånssystemen, eller, som var fallet i Spanien, genom att minska stelbentheten på bostadsmarknaden. |

Framstegen är otillräckliga för att sysselsättningsmålen för 2005 / 2010 skall kunna uppnås | Trots den senaste tidens framsteg är det alltmer osannolikt att unionen kommer att uppnå de sysselsättningsmål som sattes upp i Lissabon och Stockholm (eventuellt med undantag för det mål som rör sysselsättningsgraden bland kvinnor) såvida inte ytterligare och omfattande reformer snabbt genomförs av alla medlemsstater. En ihållande förbättring av tillväxten skulle också gynna framtida sysselsättningstillväxt. |

Ogynnsam utveckling i fråga om produktivitetstillväxten | Reformer som förbättrar produktiviteten i EU är lika viktiga som reformerna av arbetsmarknaden. Sedan millennieskiftet har produktivitetstillväxten per arbetstimme gått ner ytterligare i ett antal medlemsstater, och vände år 2003 till att bli negativ i Italien, Nederländerna och Portugal. Detta beror uppenbarligen delvis på lägre investeringsnivåer per anställd till följd av det ökade antalet nyskapade arbetstillfällen under senare delen av 1990-talet. Detta kan dock endast förklara en liten del av den observerade produktivitetsnedgången. Viktigare är fördröjningarna i den tekniska utvecklingen vilket beror på en långsam omorientering mot sektorer med hög produktivitetstillväxt, EU:s relativa begränsade storlek på informations- och kommunikationstekniska industri, och den uppenbara senfärdigheten när det gäller att tillvarata produktivitetsvinsterna ITK-teknikens produktivitetsförbättrande fördelar möjliggör inom en rad industrigrenar som använder sig av sådan teknik. |

Integreringen på den inre marknaden går långsammare… | Höjda produktivitetsnivåer kräver en rad kraftfulla och omfattande reformer för att man till fullo skall kunna dra nytta av fördelarna med den ekonomiska integreringen. Som dock redan observerades i den första rapporten om genomförandet av 2003-2005 års allmänna riktlinjer är resultaten varierande. Flera indikatorer (EU-intern handel, priskonvergens) visar att integreringstakten på den inre marknaden har blivit långsammare, delvis till följd av lägre ekonomisk aktivitet. Införlivandet av direktiv som rör den inre marknaden i medlemsstaternas inhemska lagstiftning sackar efter och endast Spanien och Litauen har klarat av att få ner procentandelen icke införlivade direktiv under den överenskomna nivån på 1½ %. Det stora antalet fall av överträdelser i Tyskland, Grekland, Spanien, Frankrike och Italien är också en källa till oro. När det gäller offentlig upphandling fortsätter värdet på projekt upphandlade med öppna förfaranden att öka, men de står fortfarande bara för 16 % av det totala värdet av den offentliga upphandlingen. |

…samtidigt som avregleringen av nätverksindustrierna har fortsatt och konkurrenspolitiken effektiviserats | Att utveckla konkurrensen inom nätverksindustrierna är en fortgående uppgift. Ytterligare steg har tagits år 2004 mot en avreglering av nätverksindustrierna, men någon reell konkurrens har inte alltid uppstått vilket verkar illustreras av de mycket höga marknadsandelar som de f.d. monopoloperatörna fortfarande innehar. I och med införandet av den nya regelramen intensifieras konkurrensen inom sektorn för elektroniska kommunikationstjänster på de flesta marknaderna, vilket medför ökade fördelar för konsumenterna. Åtta medlemsstater tog ytterligare steg mot en fullständig avreglering av energimarknaden (Belgien, Danmark, Frankrike, Irland, Italien, Luxemburg, Nederländerna och Portugal). I många nya medlemsstater ökar också konkurrensen på nätverksmarknaderna, sedan deras ekonomier har öppnats för internationell konkurrens. Konkurrensbestämmelserna har effektiviserats genom att gemenskapens antitrust- och företagskoncentrationsregler moderniserats och genom att kommissionens undersökningsbefogenheter förstärkts, om än i måttlig omfattning. I samband med dessa förändringar, som innebär större ansvar för de nationella konkurrensmyndigheterna, har en del medlemsstater (bl.a. Irland, Nederländerna, Spanien och Storbritannien) genomfört en välkommen åtgärd genom att get dessa myndigheter ökade resurser. |

Framsteg i integreringen av finansmarknaden | År 2004 togs betydande steg framåt i och med införandet av en bättre ramverk som skapar effektivare kapitalmarknader och ytterligare finansiell integrering i EU. Genomförandefasen av handlingsplanen för riskkapital (RCAP) har medfört en väl utvecklad marknad för företagsuppköp, men riskkapitalinvesteringarna i nyetablerade företag är fortsatt svaga. Eftersom lagstiftningsfasen i handlingsplanen för finansiella tjänster (FSAP) närmar sig sitt slut har fokus börjat flyttas över till arbetet med att införliva de antagna bestämmelserna i nationell lagstiftning. Hur mycket av bestämmelserna som införlivats varierar fortfarande mycket mellan de olika direktiven och medlemsstaterna, även om processen förefaller ha gjort tillräckliga framsteg under år 2004. |

Med kommissionens meddelande från i maj 2004 om clearing och avveckling samt bildandet av en rådgivande och övervakande grupp för clearing och avveckling, har en del steg tagits mot att skapa en integrerad, säker och effektiv miljö för uppföljning av värdepapperstransaktioner för EU-värdepappersmarknader. Framsteg har även gjorts när det gäller att stärka företagsstyrningen i och med initiativ både på EU-nivå och i medlemsstaterna i detta avseende. Som en avspegling av utvecklingen på marknaden har medlemsstaterna fortsatt att förbättra sina sektorsövergripande tillsynsarrangemang medan betydande steg har tagits för att förbättra det gränsöverskridande samarbetet. |

Förbättrat klimat för företagande | Villkoren för företagandet verkar bli allt bättre, även om entreprenörer fortsätter vara mindre vanliga eller mindre aktive än i USA. Medlemsstaterna genomför åtgärder för att reducera tiden och kostnaden som det tar att starta ett företag, samt tillhandhåller tjänster via Internet (t.ex. Belgien, Frankrike, Ungern, Polen och Slovakien). Större uppmärksamhet riktas på regleringsreformer också på den europeiska nivån.Åtgärder genomförs i medlemsstaterna för att minska kostnaderna för efterlevnaden av bolagsskattelagstiftningen (som kan vara mycket höga för små och medelstora företag). Dessutom har åtgärder vidtagits för att bredda bolagsskattebasen. |

Endast gradvisa framsteg mot en kunskapsbaserad ekonomi… … med Lissabonmålet i fråga om FoU i riskzonen | Trots olika åtgärder för att främja övergången mot en kunskapsbaserad ekonomi har endast gradvisa förbättringar konstaterats. EU fortsätter att i allt väsentligt sacka efter USA i forskning och innovation (FoU). Den senaste konjunkturbetingade nedgången i företagsinvesteringar och utländska direktinvesteringar hämmade kunskaps- och teknikspridningen, som är särskilt viktig för de nya medlemsstaterna. FoU-utgifterna ökade år 2002 endast marginellt till 2 % av BNP, vilket gör målet om FoU-investeringar på 3 % av BNP senast 2010 (av vilka två tredjedelar skall finansieras av den privata sektorn) praktiskt taget ouppnåeligt. En del medlemsstater (Sverige och Finland) har höga FoU-utgifter i förhållande till BNP, medan andra länders nivåer har sjunkit sedan 1999 (Grekland, Irland och Nederländerna). Nästan alla medlemsstater har antagit nationella mål för utökade offentliga och privata investeringar i forskning och allt fler medlemsstater stöder indirekt företagens FoU genom skattepolitiska incitament. De nya medlemsstaterna bör dra nytta av kunskapsöverföring via utländska direktinvesteringar. Denna överföring är väsentlig för att dessa medlemsstater skall komma ikapp så att de kan öka sin specialisering inom verksamheter med högre förädlingsvärde. Offentliga investeringar i humankapital uppvisar en svag ökning och varierar avsevärt mellan medlemsstaterna. Trots uppmuntrande framsteg behövs ytterligare ansträngningar för att uppnå de mål som satts upp till år 2010 för vuxnas deltagande i livslångt lärande och för minskningen av antalet elever som avslutar sin skolutbildning i förtid. Framgångarna har varit små när det gäller att höja andelen 22-åringar som slutfört sin gymnasieutbildning. Sammanfattningsvis kan det sägas att trots att medlemsstaterna arbetar på att reformera forskning, innovation och utbildningssystem finns det risk för att den nuvarande reformtakten inte tillåter unionen att nå upp till de mål som sattes i Lissabon och Barcelona i fråga om den kunskapsbaserade ekonomin. Generellt stabiliserades de offentliga bruttoinvesteringarna (som procentandel av BNP), vilka varit på väg nedåt sedan 1970-talet, kring 2½ % av BNP mellan 2000 och 2004. I Europeiska tillväxtinitiativet betonades de offentliga investeringarnas roll för viktigaste transportinfrastrukturprojekt för att stärka den inre marknadens dynamik. En snabbstartlista har utarbetats och utgör nu en del av de prioriteringar för det transeuropeiska transportnätet som godkändes av unionen i april 2004. Därtill används en signifikant del av EU-budgeten till att finansiera investeringar i t.ex. infrastruktur, FoU och utbildning, med syfte att bidra till en ökning av både produktiviteten och sysselsättningen. |

Ekonomisk hållbarhet har ännu inte säkrats i i en majoritet av medlemsstaterna | Den överenskomna politiska strategin för hanteringen av de ekonomiska och budgetära konsekvenserna av den åldrande arbetskraften bygger förutom på att man uppnår högre sysselsättning och potentiell tillväxt också på att skuldnivåerna minskas och pensionssystemen reformeras. Inga betydande framsteg har gjorts under de senaste åren när det gäller att minska statsskulden, som fortfarande ligger över referensvärdet på 60 % av BNP år 2004 både i EU som helhet och i euroområdet. Den fortsatt höga skuldsättningen beror på att ett antal medlemsstater inte tillräckligt prioriterat budgetsaneringen samt på det svaga ekonomiska tillväxtklimatet. Efter omfattande pensionsreformer år 2003 bl.a. i Frankrike och Österrike vidtogs viktiga åtgärder år 2004 i t.ex. Italien och Slovakien, medan andra länders insatser var mer begränsade (exempelvis höjde Lettland lägsta pensionsålder och i Portugal infördes försämringar för offentliga tjänstemän som tar ut förtidspension) och ibland syftade till att mildra effekterna av tidigare reformer. Analyserna visar att trots det nyligen vidtagna åtgärderna för att säkra den ekonomisk hållbarheten fortsätter det att vara en viktig fråga i en majoritet av medlemsstaterna, nämligen i Belgien, Cypern, Tjeckien, Tyskland, Grekland, Spanien, Frankrike, Ungern, Italien, Malta, Polen, Portugal, Slovenien och Slovakien. |

Den sociala hållbarheten hämmas av arbetsmarknadssituationen | Framstegen när det gäller att förbättra den sociala hållbarheten var fortsatt begränsade år 2004. Framför allt fortsätter den relativt svaga utvecklingen på arbetsmarknaden, med en långsam ökning av sysselsättningen 2003-2004, att hämma de övergripande framstegen, eftersom sysselsättningen spelar en stor och viktig roll när det gäller att hjälpa människor ur fattigdom och socialt utanförskap. Nyligen vidtagna åtgärder i Slovakien, Ungern, Tjeckien, Slovenien och Estland syftar till att modernisera skatte- och förmånssystemen eller till att förbättra anställningsutsikterna för sårbara grupper. Det är sålunda viktigt att stärka de ömsesidigt förstärkande effekterna av politiska åtgärder som gynnar ekonomisk tillväxt, sysselsättning och ekonomisk och social sammanhållning. |

Större framsteg i fråga om insatser som förbättrar den miljömässiga hållbarheten | Jämfört med år 2003 uppnåddes större framsteg år 2004 i fråga om insatserna för att förbättra den miljömässiga hållbarheten. På klimatförändringsområdet slutfördes under året föreberedelserna för gemenskapens system för handel med utsläppsrätter för växthusgaser, vilket gör att systemet kan sättas igång den 1 januari 2005. Vissa medlemsstater har dock inte i tid anmält sina fullständiga nationella handlingsplaner för utsläppsrätter och kommer därför inte att kunna delta i systemet från början. Rysslands ratificering av Kyotoprotokollet innebär att det kommer att träda i kraft från och med 2005, vilket ökar pressen att genomföra effektiva åtgärder som minskar utsläppen av växthusgaser. Hittills räcker minskningarna av växthusgasutsläppen inte till för att EU-15 skall nå en trendmässig utveckling mot gör det möjligt att uppfylla Kyotoåtagandena. Flera medlemsstater vidtog marknadsbaserade åtgärder för att uppmuntra energieffektivitet (t.ex. Belgien och Italien) eller för att stödja användning av alternativa bränslen (t.ex. Frankrike, Österrike, Sverige och Storbritannien). Andra åter försvagade den prissignal som högre energipriser utgör genom att sänka bränsleskatterna. Inom transportsektorn sällade sig några få medlemsstater (t.ex. Belgien, Cypern och Österrike) till gruppen av länder som anpassat sina fordonsbeskattningssystem för att ta hänsyn till koldioxid- och/eller partikelutsläpp. Därtill började differentierade vägavgifter för tunga lastbilar gälla i Österrike och slutgiltigt antogs i Tyskland, vilka kan bidra till en bättre balans mellan olika slags transportmedel. I fråga om elektricitet från förnybara energikällor har fyra länder gjort stora ansträngningar genom att tillämpa feed-in-tariffer (Danmark, Tyskland och Spanien) och genom att avskaffa skatten på förnybara energikällor (Finland). Ansträngningar bör fortsatt göras för att effektivisera hela kedjan av energiutbud och -efterfrågan i syfte att minska EU:s energiberoende och säkra överkomliga priser för alla slutkonsumenter (både näringsliv och hushåll) samt för att efterleva våra internationella förpliktelser enligt Kyotoprotokollet. |

Varierande framgångar inom euroområdet där budgetpolitiken fortsatt ger upphov till besvikelser… …men där den ekonomiska styrningen gynnas av att eurogrupper får tvååriga ordförandeskap | Framstegen till följd av riktlinjerna för euroområdet är även fortsättningsvis varierande. Behovet av ytterligare och heltäckande ekonomiska reformer illustreras av att återhämtningen var både trög och sen i jämförelse med andra industrialiserade ekonomier. Den makroekonomiska politiken har fortsatt varit tillväxtfrämjande, med en tillväxtvänlig penningpolitisk inriktning i kombination med en i stort sett neutral inriktning av finanspolitiken. Avsaknaden av signifikativa framsteg i budgetsaneringen i alla de sju medlemsstater som inte lyckades få sina offentliga finanser nära balans eller att uppvisa överskott år 2003 är särskilt oroande. Även om viss förbättring noterades vad gäller det konjunkturrensade budgetunderskottet i Frankrike och Nederländerna försämrades situationen ytterligare i Tyskland, Grekland, Italien och Österrike. Ytterligare reformer som reducerar strukturella stelheter krävs fortfarande för att stärka förmågan att anpassa sig till chocker. Något som är mer positivt är att det förefaller som om inflationsskillnaderna för andra året i rad har minskat inom euroområdet. Beslutet från år 2004 om att skapa ett stabilt tvåårigt ordförandeskap för eurogruppen från och med 2005 kommer att leda till kontinuitet för euroområdets representation vid internationella möten. Detta kan ses som ett viktigt första steg i en förstärkning av euroområdets röst på den internationella scenen. |

Totalt sett lämnar genomförandet av 2003-2005 års allmänna riktlinjer mycket övrigt att önska | Sammanfattningsvis är den övergripande slutsatsen av denna andra rapport om genomförandet av 2003-2005 års allmänna riktlinjer att framstegen även fortsättningsvis är varierande. Vissa medlemsstater gör bättre ifrån sig än andra. Exempelvis har Belgien, Danmark, Irland, Nederländerna, Finland och Storbritannien vidtagit relativt goda uppföljningsåtgärder till sina landspecifika rekommendationer, medan framstegen måste anses som begränsade i några av medlemsstaterna. Vad avser de nya medlemsstaterna, där utvärderingen ännu så länge måste anses som preliminär, förefaller uppföljningsåtgärderna gå åt rätt håll, framför allt i Cypern och Slovakien, även om takten varierar avsevärt mellan länderna. Fokuserar man istället på utvecklingen per sektor har relativt goda framsteg gjorts när det gäller att främja det övergripande företagsklimatet, effektivisera konkurrenspolitiken och förbättra den miljömässiga hållbarheten. Takten på arbetsmarknadsreformerna, som trappades upp något 2003, förefaller ha bibehållits. Framstegen har dock varit begränsade när det gäller den pågående övergången mot en kunskapsbaserad ekonomi där USA fortfarande ligger betydligt före EU. Takten i integreringen av den inre marknaden förefaller också ha bromsats upp med begränsade resultat vad gäller medlemsstaternas införlivande av direktiv gällande den inre marknaden i nationell lagstiftning samtidigt som antalet överträdelser fortsatt är många. Vidare är det fortsatt en källa till oro att flera medlemsstater haft begränsade framgångar i sina ansträngningar att uppnå sunda offentliga finanser och/eller korrigera alltför stora underskott. Även om vissa framsteg gjordes för att förbättra den ekonomiska hållbarheten, med bl.a. pensionsreformer i vissa medlemsstater, är skuldkvoten fortsatt hög och någon långsiktig hållbarhet har år 2004 ännu inte säkrats i 14 av medlemsstaterna. Sammantaget förblir den övergripande reformtakten år 2004 oförändrad. Det är uppenbart att något fullständigt genomförande av 2003-2005 års allmänna riktlinjer med nuvarande reformtakt inte kommer att kunna säkras, vilket gör det svårt att förverkliga de ambitioner som fastlades i Lissabon. |

[1] Rådets rekommendation av den 26 juni 2003 om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och gemenskapens ekonomiska politik (för perioden 2003-05), 2003/555/EG, offentliggjord i EUT L 195/1 av den 1 augusti 2003.

[2] Rådets rekommendation av den 5 juli 2004 om 2004 års uppdatering av de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och gemenskapens ekonomiska politik (för perioden 2003-05).

[3] Kommissionens meddelande ‘Första rapporten om genomförandet av de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken avseende perioden 2003-2005, KOM(2004) 20 slutl., antagen den 21 januari 2004.