SV Europeiska unionens officiella tidning C 28/25

Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om ”Förslag till rådets direktiv om fastställande av minimiregler för skydd av slaktkycklingar”

KOM(2005) 221 slutlig – 2005/0099 (CNS)

(2006/C 28/05)

Den 13 juni 2005 beslutade rådet i enlighet med artikel 37 i EG-fördraget att rådfråga Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om ovannämda yttrande.

Facksektionen för jordbruk, landsbygdsutveckling och miljö, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 7 oktober 2005. Föredragande var Leif E. Nielsen.

Vid sin 421:a plenarsession den 26–27 oktober 2005 (sammanträdet den 26 oktober 2005) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 123 röster för, 3 röster emot och 2 nedlagda röster:

1. Inledning

1.1 Intensiv produktion av slaktkycklingar innebär problem för djurens hälsa och välbefinnande. Enligt Vetenskapliga kommittén för djurs hälsa och välbefinnande beror de flesta problemen på den framavel som sker för högre tillväxttakt och bättre foderutnyttjande utan att nivån på djurens hälsa och välbefinnande förbättras. Det genetiska urvalet har på så sätt lett till förändringar i ämnesomsättning och beteende med benproblem, ascites, plötslig död och andra hälsoproblem som följd. Vetenskapliga kommittén konstaterar samtidigt att de negativa effekterna av en hög beläggningsgrad är mindre i sådana byggnader där ett bra inomhusklimat kan upprätthållas (1).

1.2 Det finns endast allmänna EU-krav rörande skydd av animalieproduktionens djur (2). Vissa medlemsstater har dock bestämmelser om skydd av slaktkycklingar. Det finns också olika frivilliga kvalitetssäkringssystem som inbegriper vissa djurskyddsaspekter. Gemensamma miniminormer kan enligt kommissionen vara en lösning på djurskyddsproblemen, leda till mer rättvisa konkurrensvillkor och till att den gemensamma marknaden fungerar bättre. Det är samtidigt en reaktion på den växande insikten inom det civila samhället om att det krävs rimliga normer för djurskyddet och utgör ett led i kommissionens handlingsplan för djurskydd.

1.3 Det föreslås att den maximala beläggningen av kycklingar per kvadratmeter tillgänglig area (”beläggningsgraden”) fastställs till 30 kg/m2 (levande vikt). Medlemsstaterna får dock tillåta upp till 38 kg/m2 i anläggningar eller enskilda avdelningar, förutsatt att djurhållaren uppfyller en rad krav rörande inspektioner, kontroller och uppföljningar, som utförs av medlemsstatens behöriga myndighet. Förslaget innehåller dessutom en rad detaljerade minimikrav som gäller för alla anläggningar i fråga om inspektion och kontroll, vattenbehållare, utfodring, strö, buller, belysning, rengöring, desinfektion, registrering, operativa ingrepp, utbildning och handledning. För anläggningar med högre beläggningsgrad ställs ytterligare krav på registrering och dokumentation, ammoniak- och koldioxidhalt, temperatur och fuktighet, installation och inspektion av ventilations-, värme- och kylsystem samt bedömning av indikatorer vid besiktning efter slakt och åtgärder vid bristande efterlevnad. Det enhetliga genomförandet och den löpande anpassningen av bestämmelserna i bilagorna föreslås ske genom ett föreskrivande förfarande under medverkan av Ständiga kommittén för livsmedelskedjan och djurhälsa.

1.4 Detta så kallade ”integrerade tillvägagångssätt” för anläggningar och särskilda avdelningar med en högre beläggning grundar sig på ett ökat informationsutbyte mellan producent, myndighet och slakteri på grundval av kontroll efter slakt. Insamlingen av information om produktionsparametrar för kommersiella syften samt för kontroll av efterlevnaden av foder- och livsmedelslagstiftningen samt hygienkraven (3), kommer enligt kommissionen också att kunna användas för att förbättra villkoren för djuren. Det integrerade tillvägagångssättet ligger dessutom till grund för de nya bestämmelserna om livsmedelshygien och veterinärkontroller (4).

1.5 Kommissionen kommer senast två år efter antagandet av direktivet och med erfarenheter av de frivilliga märkningsprogrammen att lägga fram en rapport om ett eventuellt införande av ett särskilt harmoniserat, obligatoriskt märkningsprogram för kycklingkött i EU samt produkter och beredningar därav. Av märkningen skall framgå att djurskyddsnormerna är uppfyllda och att märkningen sker i enlighet med WTO:s bestämmelser. Kommissionen kommer dessutom efter ytterligare vetenskapliga råd att lägga fram en rapport och vid behov relevanta förslag till rättsliga föreskrifter om genetiska parametrars betydelse för de brister som konstaterats och som leder till ett sämre skydd för slaktkycklingarna.

2. Allmänna kommentarer

2.1 Djurskyddsaspekterna i intensiva produktionssystem får i EU, som kommissionen påpekat, allt större offentlig uppmärksamhet. Detta framgår bl.a. klart av en undersökning från 2005 genomförd av Eurobarometer (5). Djurskyddet bör därför liksom andra relevanta förhållanden betraktas som en del av ”den europeiska samhällsmodellen” och som en motvikt till de negativa effekterna av frihandel och en mer intensiv konkurrens, både inom EU och gentemot omvärlden.

2.2 Det finns inget led i produktions- och distributionskedjan för slaktkycklingar i EU som ensamt kan tillskrivas ansvaret för djurskyddsproblemen. Denna kedja omfattar det genetiska urvalet på internationellt koncentrerade avelsanläggningar, produktion av föräldradjur, ruverier, producentled, slakterier, handelsled och konsumenter. Dessutom råder det delade meningar inom de enskilda kategorierna både när det gäller djurskyddsproblem och ekonomiska aspekter och konkurrensaspekter. För EESK som företrädare för det civila samhället och genom dess allsidiga sammansättning är uppgiften att medverka till fastställandet av miniminormer för djurskyddet i EU på en försvarbar och godtagbar nivå därför som klippt och skuren.

2.3 EESK uppskattar kommissionens grundliga förarbete och den modell som den föreslår för att ta itu med problemet. De generella bestämmelserna, som gäller alla anläggningar, är självklara krav som grundar sig på ökad egenkontroll inom anläggningen och är i det stora hela oproblematiska. EESK kan dessutom i huvudsak gå med på de mer långtgående kraven i det integrerade systemet för anläggningar med ökad beläggning, som grundar sig på det föreslagna systemet för bedömning av trampdyneskador, dödlighet och eventuellt andra tecken på dåligt djurskydd, som en grund för ingripanden och förbättringar av förhållandena på anläggningen.

2.4 Den centrala frågan är beläggningsgraden, där normerna till att börja med måste vila på bästa möjliga vetenskapliga grund och en avvägning mellan de olika indikatorerna på fysiologiskt tillstånd, beteende och hälsa. Mot bakgrund av den vetenskapliga kommitténs rapport anser EESK det vara försvarbart och godtagbart att införa en gräns på högst 30 kg/m2 för anläggningar i allmänhet och 38 kg/m2 för anläggningar där de negativa effekterna ställer särskilda krav på inomhusklimatet.

2.5 Samtidigt måste det erkännas att beläggningsgraden är avgörande för produktions-omkostnader och konkurrensförmåga. Nederländska beräkningar från mars 2005 visar att den maximala beläggning som föreslås kommer att påverka nästan alla anläggningar i landet. Om man drar av de rörliga och fasta omkostnaderna på en genomsnittlig nederländsk anläggning för slaktkycklingar återstår i genomsnitt endast 1,89 cent per slaktkyckling som skall täcka arbetsinsatsen (6). Detta visar vilken snäv vinstmarginal produktionen har. För att behålla samma vinstmarginal vid en beläggningsgrad på 30 respektive 38 kg/m2 måste priset på en slaktkyckling under dessa förutsättningar höjas med 8,0 respektive 2,5 cent, vilket ur konsumentsynvinkel verkar minimalt. På europeisk nivå hävdar dock branschen att en högsta beläggningsgrad på under 42 kg/m2 oundvikligen kommer att leda till en gradvis förträngning av EU:s försäljning på både den europeiska marknaden och tredjelandsmarknaderna till följd av konkurrensen från de viktiga exportländerna utanför EU.

2.6 Kravet på lägre beläggningsgrader i EU måste därför gå hand i hand med en anpassning av reglerna för den internationella handeln, som gör det möjligt att ställa samma eller motsvarande krav på import från tredjeland. EESK medger att det är svårt att diskutera frågan i den pågående förhandlingsrundan i världshandelsorganisationen WTO. Men om EU beslutar sig för en rimlig och motiverad djurskyddsnivå på detta och andra områden måste det också vara möjligt för EU som en av världens största handelspartner att på internationell nivå driva igenom någon klausul som gör det möjligt att bibehålla denna nivå (7).

2.7 Det ligger i sakens natur att tredjeländer med komparativa fördelar och ett godtagbart djurskydd kan uppnå större marknadsandelar i EU och därför måste kunna förutsättas stödja ett införande av internationella normer. Det är dock motsägelsefullt och oacceptabelt om antingen tredjeländer med lägre normer gradvis tar över EU:s andel i produktionen och försäljningen till den europeiska marknaden och tredjelandsmarknaderna för att normerna i EU blivit högre eller om EU skärs av från möjligheterna att förbättra djurskyddet på grund av bristfälliga förhållanden hos andra viktiga handelspartner och faran för att produktionen flyttas till dessa länder.

2.8 EU måste därför, med eller utan förhandsgodkännande från världssamfundet, kräva att motsvarande bestämmelser är uppfyllda vid import från alla tredjeländer. Om världssamfundet inte lämnar sitt godkännande kan det därför bli nödvändigt med en provokation för att skapa nödvändig uppmärksamhet och förståelse för behovet av att ändra rättsläget. Under alla omständigheter bör kommissionen utarbeta en detaljerad ekonomisk analys av konkurrenssituationen två år efter det att medlemsländerna börjat tillämpa direktivet för att få den insikt i utvecklingen som behövs.

2.9 Den internationella djurhälsoorganisationen Internationella byrån för epizootiska sjukdomar (OIE) antog nyligen rekommendationer angående vissa andra djurskyddsaspekter. Detta visar att det finns en allt större internationell förståelse för vikten av internationella miniminormer. Underlaget för OIE:s rekommendationer utformades på en konferens 2004, en konstruktiv dialog mellan institutioner, vetenskapsmän, intresseorganisationer och icke-statliga organisationer från hela världen, bland annat en rad utvecklingsländer. Vid konferensen underströks vikten av att de internationella djurskyddsnormerna vilar på en vetenskaplig grund. WTO måste enligt EESK åta sig denna uppgift, så att miniminormer som man beslutat om inom OIE kan göras gällande i WTO-sammanhang.

2.10 Branschen på EU-nivå hänvisar till negativa erfarenheter i form av bristfälligt genomförande eller skärpta nationella krav med en snedvridning av konkurrensen till följd och anser därför att bestämmelserna bör fastställas i en förordning. EESK erkänner fördelarna med en förordning men konstaterar att medlemsstaterna föredrar direktiv för att kunna anpassa genomförandebestämmelserna till sina särskilda nationella förhållanden. Ett direktiv verkar dessutom vara mer lämpat med tanke på det integrerade tillvägagångssätt som föreslås. En gemensam reglering av tekniska detaljer angående uppfödningsmetoder skulle sakna den flexibilitet som krävs beträffande de system som används och skulle hindra den tekniska utvecklingen i riktning mot mer effektiva och djurskyddsorienterade uppfödningsmetoder. Budskapet till kommissionen att ett bristande eller bristfälligt genomförande inte kan tolereras måste dock framföras med kraft.

2.11 Det är dock paradoxalt att kommissionen bl.a. motiverar sitt förslag och behovet av gemensamma bestämmelser med att de olika nationella system som finns i dag leder till en snedvridning av konkurrensen, när förslaget samtidigt möjliggör strängare nationella bestämmelser i de enskilda medlemsstaterna. Gemensamma bestämmelser i EU är en viktig utgångspunkt för att EU skall kunna verka för gemensamma internationella bestämmelser. Med tanke på medlemsstaternas underlåtenhet eller försumlighet när det gäller att genomföra direktiv måste kommissionen i framtiden ta sin fördragsenliga uppgift på allvar och se till att bestämmelserna genomförs korrekt och inom de tidsfrister som medlemsstaterna själva varit med och beslutat om.

2.12 EESK stöder till fullo mer långtgående frivilliga system i form av codes of practice och ser gärna att de ersätts av ett gemensamt system på EU-nivå i linje med systemet för ekologiska produkter. Detta innebär att konsumenterna ställs inför valmöjligheter, och att marknaden själv kan visa i vilken utsträckning det finns ett intresse för djurskyddsaspekter på en högre nivå än i de gällande minimikraven. Om det är förenligt med WTO:s bestämmelser ser EESK dessutom gärna ett obligatoriskt märkningsprogram för EU-produkter. Det bör dock vara en självklarhet att man följer gällande EU-lagstiftning och att detta inte behöver framgå särskilt av märkningen. I övrigt bör det övervägas om det i likhet med vad som gäller för äggförpackningar skulle vara möjligt att ange den använda produktionsformen för färdigpackade kycklingar.

2.13 Kommissionen bör som aviserat lägga fram en rapport som grundar sig på ny vetenskaplig dokumentation, bl.a. kompletterande forskning och praktiska erfarenheter, i syfte att ytterligare förbättra skyddet för slaktkycklingarna, bl.a. en belysning av de genetiska parametrarnas betydelse för de brister som konstaterats. Men förslaget borde redan nu ta hänsyn till konsekvenserna av det genetiska urvalet. Dessutom behövs det en reglering av villkoren för föräldradjuren. Arbetet bör därför inledas snarast och om nödvändigt ses över senare mot bakgrund av slaktinformationen. Annars kommer kommissionen inte att kunna inleda sitt arbete förrän slaktinformationen blivit tillgänglig, fem år efter direktivets antagande.

2.14 EESK erkänner att det ur forskningssynpunkt handlar om en långsiktig insats och att bestämmelserna löpande bör justeras mot bakgrund av ny kunskap och den tekniska utvecklingen. Samtidigt måste forskningen på detta och andra områden intensifieras så att kunskaperna utökas på de områden där underlaget är bristfälligt. Detta gäller bl.a. sambandet mellan beläggningsgrad, klimat- och miljöförhållanden (8). Slutligen finns det anledning att lägga mycket större vikt vid biologisk säkerhet med tanke på det nära sambandet mellan djurs hälsa, välbefinnande och miljö, bl.a. i samband med fågelinfluensan (9).

3. Särskilda kommentarer

3.1 Oavsett produktionssystem, beläggningsgrader och teknisk utrustning m.m. är hanteringen av djuren, ledningen och god lantbrukspraxis av helt avgörande betydelse för djurens välbefinnande och hälsotillstånd. Det ligger i sakens natur att dessa förhållanden och deras betydelse i den dagliga kontakten med och omsorgen om djuren inte kan säkras genom lagstiftning och kontroll. Förslagets bestämmelser rörande instruktioner, handledning, kurser och utbildning samt inspektion minst två gånger om dagen bör i detta sammanhang vara en självklarhet. EESK anser dock att det är problematiskt att det inte ställs krav på kompetens och att erfarenhet kan ersätta utbildning, oavsett vilket slags erfarenhet det handlar om.

3.2 Man måste skapa garantier för att bedömningen av djurens välbefinnande blir oberoende och genomförs av inspektörer med tillräcklig utbildning i och erfarenhet av att bedöma djurskyddsvillkoren. Dessutom bör den skriftliga rapporteringen i medlemsländerna vara enhetlig.

3.3 För tydlighetens skull bör man vidare precisera att anläggningar med en låg beläggningsgrad av fjäderfä endast inspekteras som ett led i ”hygienpaketet”. Samtidigt borde man kräva godkända utbildningsplaner och dokumenterade utbildningar för alla anläggningar över en viss storlek.

3.4 Kraven när det gäller högsta ammoniak- och koldioxidhalt måste utformas på ett sådant sätt att gränserna under normala förhållanden inte överskrids. Vid onormala klimatförhållanden kommer man inte att kunna hålla sig till dessa gränser i större delen av de optimalt inrättade produktionssystemen.

3.5 Enligt förslaget skall ”samtliga byggnader […] ha belysning […] på minst 20 lux under ljusperioderna, uppmätt i fåglarnas ögonhöjd” och ljuset skall ”följa en 24-timmarsrytm som omfattar mörkerperioder på totalt minst 8 timmar med åtminstone en sammanhängande mörkerperiod på minst 4 timmar”. Europarådets rekommendation lyder likadant (10). Branschen hänvisar dock till vetenskapliga rapporter och praktiska erfarenheter och anser att det räcker med minst 15 lux under de första 14 dagarna och därefter minst fem lux samt en sammanhängande mörkerperiod på fyra timmar. Försök med mer intensivt ljus och längre mörkerperioder har enligt branschen medfört fler fotskador och kasserade djur till följd av hudskador. EESK anser att man måste göra en avvägning mellan flera hänsyn och att den mest relevanta vetenskapliga bakgrunden och praktiska erfarenheten bör ligga till grund för en mer detaljerad utformning. Vid osäkerhet och brist på dokumentation bör man genomföra ytterligare undersökningar för att justera bestämmelserna på ett sådant sätt att dessa vid varje tidpunkt står i överensstämmelse med de bästa kunskaperna på området.

3.6 På anläggningar med högre beläggning skall enligt förslaget ingripande ske om dödligheten på anläggningen överstiger 1 % + 0,06 % multiplicerat med flockens slaktålder i dagar, dvs. cirka 3,5 %. Branschen anser att en maximigräns på 0,12 % dödlighet per dag är motiverad och att det inte finns något samband mellan välbefinnande och dödlighet under de första sju dagarna, men att 1,5 % vid behov kan anses vara en rimlig gräns. EESK anser att gränsen på detta och andra områden bör fastställas till en nivå som avspeglar de praktiska möjligheterna på en välfungerande anläggning. Man bör dessutom överväga en komplettering av registreringen av dödlighet och fotskador med registrering av t.ex. benproblem och bukhinneinflammation bland fjäderfä där allvarliga brister rapporterats.

3.7 Kommissionen bör fastställa detaljerade skriftliga beskrivningar tillsammans med fotografier av fotskador i de olika grupperna, så att klassificeringarna kan standardiseras.

4. Slutsats

4.1 EESK kan med förbehåll för ovanstående anmärkningar ansluta sig till kommissionens förslag på hur problemet skall lösas och de närmare bestämmelserna i förslaget. Fastställandet av de olika gränsvärdena för ljusintensitet, högsta ammoniak- och koldioxidhalt, dödlighet och trampdynedermatit m.m. bör ske på en nivå som avspeglar de praktiska möjligheterna på en välfungerande anläggning.

4.2 Nedsättningen av beläggningsgraden jämfört med nuvarande praxis måste gå hand i hand med en djurskyddsklausul i reglerna för den internationella handeln, som därigenom gör det möjligt för EU att ställa motsvarande krav på import från tredjeland, så att bristfälliga förhållanden i viktiga exportländer utanför EU inte står i vägen för en rimlig och motiverad norm i EU. Om världssamfundet inte lämnar sitt godkännande måste EU skrida till ensidig handling för att väcka den uppmärksamhet som krävs och skapa förståelse för behovet av en anpassning av rättsläget. I annat fall måste man förvänta sig att produktionen i hög utsträckning går över till länder med lägre krav. Samtidigt bör kommissionen utarbeta en detaljerad ekonomisk analys av utvecklingen två år efter det att direktivet börjat tillämpas i medlemsländerna.

4.3 Ur forskningssynpunkt måste det handla om en långsiktig insats, och bestämmelserna bör löpande justeras mot bakgrund av nya kunskaper och den tekniska utvecklingen. Samtidigt måste forskningen intensifieras så att kunskaperna på de områden där underlaget är bristfälligt utökas.

Bryssel den 26 oktober 2005 Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande Anne-Marie SIGMUND

(1) The Welfare of Chickens Kept for Meat Production (Broilers) – Rapport av den 21 mars 2000.

(2) Direktiv 98/58/EG, EGT L 221 av den 8.8.1998 s. 23 (Direktivet grundar sig på Europarådets konvention. Inom ramen för denna har man antagit en särskild rekommendation om höns som innehåller tilläggsbestämmelser för fjäderfä som föds upp för slakt).

(3) Förordning nr 882/2004, EUT L 165, 30.4.2004, s. 1. Rättelse i EUT L 191 av den 28 maj 2004, s. 1.

(4) Förordning nr 882/2004 av den 29.4.2004 (”Hygienpaketet”), EUT L 165, 30.4.2004.

(5) Special Eurobarometer June 2005: Attitudes of consumers towards the welfare of farmed animals.

(6) Economic consequences of reduction of stocking density of broilers, Ir. P. van Horne, LEI (Agricultural Economics Research Institute), Wageningen University and Research Centre, mars 2005.

(7) Frågan behandlas i kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet om djurskyddslagstiftning för djur inom animalieproduktionen i tredjeland och konsekvenser för EU (KOM(2002) 626 av den 18 november 2002).

(8) Bland nyare vetenskapliga publikationer kan t.ex. nämnas ”Chicken welfare is influenced more by housing conditions than by stocking density”, NATURE/VOL 427/22.1.2004/www.nature.com.

(9) Jfr kommissionens förslag KOM(2005) 171 av den 28 april 2005 samt EESK:s yttrande av den 28 september 2005 om bekämpning av aviär influensa.

(10) Art. 14 i Europarådets rekommendation från 1995, som i överensstämmelse med konventionen antagits enhälligt av de cirka 40 medlemsländerna.