A4-0238/96

Resolution om kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet om förnuftigt nyttjande och bevarande av våtmarker

Europaparlamentet utfärdar denna resolution

- med beaktande av kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet om förnuftigt nyttjande och bevarande av våtmarker (KOM(95)0189 - C4- 0224/95),

- med beaktande av artikel 130r, 130s och 130t i Fördraget om Europeiska unionen och i synnerhet principerna om ett varsamt och rationellt utnyttjande av naturresurser, försiktighetsprincipen och principen om förebyggande insatser som föreskrivs genom dessa artiklar,

- med beaktande av det femte handlingsprogrammet för miljön,

- med beaktande av de förpliktelser gemenskapen har beträffande genomförandet av Agenda 21,

- med beaktande av de internationella konventioner om våtmarker som gemenskapen godkänt,

- med beaktande av slutsatserna som miljöministerrådet antog den 4 mars 1996,

- med beaktande av kommissionens meddelande till rådet, Europaparlamentet, Ekonomiska och Sociala kommittén och Regionkommittén (KOM(95)0509) om sammanhållningspolitik och miljö,

- med beaktande av rådets resolution av den 25 februari 1992 om upprättande av en allmän gemenskapsstrategi för en integrerad skötsel av kustområdena,

- med beaktande av förslaget till meddelande till kommissionen som framlades gemensamt av Bjerregaard och Wulf-Mathies i samarbete med Bonino om ett förslag till meddelande till rådet och Europaparlamentet om integrerad planering av regionalpolitiken i kustområdena XI/557/95,

- med beaktande av kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet med titeln «Europa 2000" (KOM(94)0354),

- med beaktande av slutsatserna från det tyska ordförandeskapet efter det informella rådsmötet om regionalpolitik den 21 och 22 september 1994 med titeln «European Spatial Development Perspective»,

- med beaktande av Europaparlamentets resolution av den 16 september 1992 om miljöskador orsakade av oljeläckage från fartyg ((EGT nr C 284, 2.11.1992, s. 80.)) och resolutionen av den 27 mars 1996 om katastrofer till havs (Sea Empress-olyckan) ((EGT nr C 117, 22.4.1996, s. 18.)),

- med beaktande av miljöministerrådets informella möte den 20-22 juni 1995 i Sevilla om vattnets ekologiska kvalitet,

- med beaktande av transportministerrådets resolution av den 8 juni 1993, miljöministerrådets slutsatser av den 28 och 29 juni 1993 och slutsatserna från det gemensamma ministerrådsmötet om miljö och hav den 24 mars 1994 om rening av havsområden som är av särskilt ekologiskt intresse i vilka tankfartyg som transporterar olja och andra farliga ämnen måste förbjudas,

- med beaktande av sin resolution av den 10 juli 1987 om erosion i jordbruksområden och våtmarker i Europeiska gemenskapen ((EGT nr C 246, 14.9.1987, s. 124.)),

- med beaktande av betänkandet från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd och yttrandena från utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling, utskottet för transport och turism samt fiskeriutskottet (A4- 0238/96), och med beaktande av följande:

A. Europeiska unionens åtaganden för att bevara våtmarker är en följd av att unionen undertecknat Bonnkonventionen från 1979 om skydd av flyttfåglar, Bernkonventionen från 1979 om bevarande av vilda djur och miljö, Genèveprotokollet från 1982 om områden som bör skyddas särskilt i Medelhavsområdet, Helsingforskonventionen av den 17 mars 1992 om skydd och nyttjande av gränsöverskridande floder och internationella sjöar och Esbokonventionen av den 25 mars 1991, som kräver att de fördragsslutande parterna gör miljökonsekvensbeskrivningar för stora damm- och grundvattensavtappningsprojekt.

B. Förutom direktiv 79/409/EEG om bevarande av vilda fåglar bör följande direktiv beaktas:

a) direktiv 92/43/EEG om bevarande av livsmiljöer och som föreskriver skapandet av ett europeiskt ekologiskt nät av särskilda bevarandeområden med beteckningen «Natura 2000",

b) direktiv 91/271/EEG om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse,

c) direktiv 91/676/EEG om skydd mot att vatten förorenas av nitrater från jordbruket,

d) direktiv 85/337/EEG om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt,

C. Artikel 130p i fördraget bör beaktas och särskilt det femte handlingsprogrammet för miljö med titeln «Mot en hållbar utveckling»,

D. Förordning (EEG) nr 3907/91 om skydd av naturen (ACNAT) bör beaktas, liksom:

a) förordning (EEG) nr 1973/92 om skapande av finansieringsinstrumentet för miljö (LIFE),

b) förordning (EEG) nr 2080/92 om åtgärder för att plantera skog på jordbruksmark,

c) förordning (EEG) nr 2085/93 om Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ),

d) förordning (EEG) nr 2078/92 om jordbruk och miljö,

e) förordning (EEG) nr 2081/93 om strukturfonderna,

f) förordning (EEG) nr 1164/94 om sammanhållningsfonden,

E. Initiativet MedWet för våtmarker i Medelhavsområdet inom ramen för ACNAT- programmet bör beaktas och särskilt:

a) OECD:s undersökning «Misstag av marknaden och regeringen i fråga om miljöförvaltning», 1993,

b) undersökningen som gjorts av Världsnaturfonden-Grekland med titeln «A Strategy for the protection of Freshwater Ecosystems in Southern Europe»,

c) studien som gjorts av STOA, GD IV, med titeln «Assessment of EU Water Quality Policy», 1995,

F. Våtmarkerna är viktiga och ett av de mest produktiva och komplexa ekosystemen, i synnerhet

a) fyller våtmarkerna vissa funktioner bland annat på den biologiska mångfaldens område samt att reglera vattenbalansen, underlätta kampen mot översvämningar, förbättra vattenkvaliteten, berika grundvattnet, skydda kusterna mot erosion och lagra kol,

b) är våtmarkerna ekonomiskt betydelsefulla för förnyelsebara naturresurser, (eko)turismen, såsom betesmarker och vattenreservoarer och såsom reproduktionsplats för många fiskarter och ätliga skaldjur,

c) är våtmarkerna viktiga mellanlandningsplatser och häckningsplatser för flyttfåglar

d) utgör våtmarkerna en del av människans natur- och kulturarv.

e) är våtmarkernas funktion och värde beroende av det hydrologiska och ekologiska nätverk som de ingår i.

f) är ett integrerat tillvägagångssätt beträffande flodområdena av nöden eftersom ingrepp i våtmarkerna har följder för sådana områden på andra håll och vice versa,

G. Det är oroande att Europas och världens våtmarker håller på att försvinna och försämras och

a) förlusten och försämringarna av våtmarkerna beror på ekonomiska faktorer, administrativa och lagstiftningsmässiga åtgärder som inte är samordnade och otillräcklig information till allmänheten och ansvariga angående våtmarkernas funktion och värde,

b) nuvarande brister vad gäller bedömning och värdering av Europeiska unionens våtmarker beror på att det saknas ett enhetligt system för detta.

H. Parlamentet önskar bidra till bevarandet av de våtmarker som finns kvar och återställa de som skadats.

I. Ett förnuftigt nyttjande av våtmarkerna, i enlighet med Ramsarkonventionens definition och förslaget i kommissionens meddelande om förnuftigt nyttjande och bevarande av våtmarker, motsvarar till fullo gemenskapens mål om hållbar utveckling och kan därför utgöra den bas som gör det möjligt att utarbeta en gemensam politik och strategi inom denna sektor.

J. Strategin för ett förnuftigt nyttjande och bevarande av våtmarker kommer bland annat att utgöra ett verktyg vid genomförandet av nätverket Natura 2000 och göra det möjligt att säkerställa dess sammanhållning och för Europeiska unionen att uppfylla sina förpliktelser vilka följer av internationella miljökonventioner som unionen eller dess medlemsstater undertecknat.

K. Våtmarkerna påverkas även av verksamheter som försiggår långt ifrån inom samma vattensystem.

L. Grunden för ett rationellt nyttjande och bevarande av våtmarker är att vattnet sköts rationellt och ekonomiskt så att det räcker till kvalitativt såväl som kvantitativt för att täcka de socio-ekonomiska behoven liksom våtmarkernas och andra ekosystems behov under hela året.

M. Det är nödvändigt att integrera strategin för våtmarker i den allmänna regionalpolitiska strategin (spatial development) så att den integreras bättre med andra politiska områden som har med markanvändning och markens och landskapets utformning att göra och att de konflikter som ofta uppstår mellan Europeiska unionens och medlemsstaternas utvecklingsåtgärder och gemenskapens miljömål undviks och

a) åtgärderna inom ramen för strukturfonderna, sammanhållningsfonden, Europeiska investeringsbanken och programmen för att finansiera projekt i Central- och Östeuropa, OSS-länderna och utvecklingsländerna, som till exempel Interreg-, Tacis- och Phareprogrammen är mycket viktiga och tidigare brister måste undvikas,

b) det är viktigt med plantering av skog i våtmarkerna genom förordning EEG nr 2080/92.

N. Det är nödvändigt att öka stödet från gemenskapen för åtgärder som syftar till ett rationellt nyttjande och bevarande av Europeiska unionens och tredje länders våtmarker och i detta sammanhang är sammanhållningsfonden särskilt viktig för att stödja initiativ i större skala för att återställa förstörda våtmarker.

O. Det är önskvärt att förbättra det internationella samarbetet med utvecklingsländerna och länderna i Central- och Östeuropa inför utvidgningen av Europeiska unionen så att dessa länder uppfyller de minimala miljökraven, och med de oberoende staterna i före detta Sovjetunionen och AVS-länderna så att ett rationellt nyttjande och bevarande av våtmarkerna även i dessa länder kan främjas.

1. Parlamentet yrkar på att kommissionen och medlemsstaterna skall ställa ytterligare medel till förfogande för skyddet och bevarandet av våtmarkerna och att skyddet och bevarandet av våtmarkerna skall införlivas med de relevanta områdena såsom fiskeri, transport, jordbruk, regionalpolitik och utvecklingssamarbete och turism och rekreation,

2. uppmanar utskottet att föreslå en verklig gemenskapspolitik för våtmarkerna, som bör definieras och få särskilda bestämmelser knutna till en allmän politik om varaktig förvaltning

3. anser att de åtgärder som Europeiska unionen vidtagit hittills för att skydda och bevara våtmarkerna inte varit tillräckliga för att bromsa förstöringen och försämringen av dessa områden,

4. välkomnar det faktum att våtmarkerna erkänns vara en del av människans natur- och kulturarv och att de har ett ekologisk värde och uppfyller många funktioner för människa och miljö, och föreslår att Europeiska unionen ansluter sig till Ramsarkonventionen genom att inrätta ett «europeiskt våtmarksområde» på sitt territorium,

5. uppmanar kommissionen att vidta åtgärder för att inventera och bedöma alla europeiska våtmarker och deras habitat på grundval av ett sammanhängande system; denna inventering och skapandet av en databank är nödvändigt för att man skall kunna kontrollera att våtmarkerna används rationellt och för att ett finmaskigt nät av sammanhängande våtmarksområden skall kunna inrättas inom ramen för «Natura 2000«; ett system av denna typ har redan utarbetats och tillämpas inom ramen för gemenskapsinitiativet MedWet för att definiera en regional strategi för Medelhavsområdets våtmarker; det skulle kunna användas som grund vid utarbetandet av ett sammanhållande system som kan tillämpas på hela den europeiska kontinenten; kommissionen kommer att behöva ge tekniskt och ekonomiskt stöd vid inventeringen av våtmarkerna de kommande fyra åren,

6. uppmanar medlemsstaterna att uppteckna alla våtmarker som uppfyller villkoren i Ramsarkonventionen på listan över våtmarker av internationellt intresse,

7. uppmanar kommissionen att betrakta de naturliga våtmarkerna, i synnerhet de våtmarker som uppfyller kriterierna för «våtmarker av internationellt intresse» i enlighet med Ramsarkonventionen eller som klassificerats som särskilda bevarandeområden och som automatiskt ingår i nätet Natura 2000, tillsammans med de åtaganden som följer av artikel 6 i direktivet om habitat och i enlighet med direktivet om vilda fåglar eller särskilda bevarandeområden, i enlighet med direktivet om habitat som oersättliga och hindra varje förstörelse eller försämring av dessa områden vilken anledningen än är, vilket också föreskrivs i gemenskapslagstiftningen och den internationella lagstiftningen och genom försiktighetsprincipen; förstörelse eller försämring av halvnaturliga och artificiella våtmarker skall endast tillåtas om allmänheten har ett stort intresse av detta som är kopplat till allmänhetens hälsa eller säkerhet, och om det inte finns något annat alternativ; i så fall skall ekologiska kriterier användas för att definiera vilka våtmarker som skall ersättas eller skapas i ersättning för andra våtmarker som förstörts,

8. anser att undersökningar bör genomföras som även skall leda till att åtgärder antas angående den kvantitativa bedömningen av värdet av olika element i våtmarkerna för att göra det möjligt att inrätta ett värderingssystem för våtmarkernas naturresurser vilket kan mildra en del av marknadsmekanismernas negativa inverkan,

9. anser att det grundläggande problemet med förnuftigt nyttjande och bevarande av våtmarker är konflikten vid fördelningen av vattenresurserna, särskilt inom jordbruket och vid föroreningar av vatten genom gödnings- och bekämpningsmedel; problemet förvärras av att efterfrågan på vatten från jordbruket, industrin, turistnäringen och hushållen ständigt ökar vilket leder till brist, särskilt i länderna i södra delen av Europeiska unionen,

10. uppmanar därför kommissionen att utarbeta ett program för vattenbesparing inom Europeiska unionen genom att definiera klara kvantitativa mål för att man på lång sikt skall kunna tillgodose socio-ekonomiska och ekologiska behov i våtmarkerna och andra ekosystem under alla årstider; vattenpriserna bör också fastställas så att de speglar hela kostnaden för produktion och användning,

11. uppmanar kommissionen att vidta åtgärder för att skydda våtmarkerna vid kusterna som utsätts för större påfrestningar inom ramen för åtagandena att skydda kustnära områden som är ekologiskt känsliga mot föroreningar som tankfartyg som transporterar olja eller andra farliga ämnen kan orsaka och anser att möjligheten att skapa områden där tankfartyg är förbjudna bör undersökas,

12. upprepar på nytt sin uppmaning till kommissionen att så snart som möjligt lägga fram ett direktiv om integrerad systematisering och förvaltning av kustområdena, såsom föreskrivs i det femte handlingsprogrammet och i parlamentets resolution av den 29 februari 1996 om kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet om en integrerad förvaltning av kustområdena

((EGT nr C 78, 18.3.1996, s. 16.))13. anser att åtgärder måste vidtas för att säkerställa att strukturfonderna, Europeiska investeringsbanken och programmen för utvecklingsländerna och länderna i Central- och Östeuropa, som till exempel Interreg, Tacis och Phare, inte längre subventionerar projekt som har negativ inverkan på våtmarkerna.

14. uppmanar kommissionen att i Phare- och Tacis-programmen införliva en del för våtmarkerna och att ta hänsyn till orden i resolutionen som antogs i Windhoek vid det XXII:e sammanträdet i den gemensamma församlingen EU-AVS, vilken uppmanar till samarbete inom våtmarksområdet mellan de europeiska länderna och AVS-länderna,

15. anser att kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet om förnuftigt nyttjande och bevarande av våtmarker är en text som täcker de viktigaste aspekterna av ämnet och som därför skulle kunna tjäna som grund för utvecklingen av en gemensam politik och strategi för våtmarker,

16. medger att principen om «förnuftigt nyttjande» som föreslås i kommissionens meddelande fullständigt motsvarar principen om hållbar utveckling vilken är ett av målen för det femte åtgärdsprogrammet för miljö,

17. instämmer i meddelandets slutord om att en sammanhållen och allmän politik för våtmarkerna är det enda sättet att främja ett förnuftigt nyttjande och bevarande av våtmarkerna inom Europeiska gemenskapen och internationellt,

18. är övertygad om att varje ny förlust eller förstörelse av våtmarker måste förhindras,

19. anser att det är nödvändigt att så långt möjligt återställa de förstörda våtmarkerna,

20. anser emellertid att ett våtmarksområde som återställts eller skapats artificiellt i regel aldrig kan jämställas med ett naturligt våtmarksområde vare sig i ekologiska eller funktionella termer,

21. anser att det finns tre orsaker till förlusten och försämringen av våtmarkerna: dålig information till allmänheten och beslutsfattarna, marknadsmekanismernas olyckliga inverkan samt förfelade administrativa ingrepp på nationell nivå eller gemenskapsnivå,

22. uppmanar därför kommissionen att vidta fler åtgärder för att informera allmänheten och beslutfattarna om beslut som rör våtmarkernas värde och funktioner på grundval av de senaste forskningsresultaten; anser att utbildning av «våtmarksförvaltare» och tekniska experter som kan ge råd till de lokala myndigheterna när beslut fattas beträffande förnuftigt nyttjande och bevarande av våtmarker bör uppmuntras på unionsnivå och fastställandet av minimikrav som är nödvändiga för att utöva dessa yrken bör också vara en del av Europeiska unionens befogenheter,

23. anser att varje integrerad plan som syftar till att säkerställa ett förnuftigt nyttjande och bevarande av våtmarker bör omfatta ett brett område och alla aktiviteter som kan ha en inverkan på ett våtmarksområde; anser att den lämpliga eko-geografiska enheten är det vattenupptagningsområde som våtmarksområdet ingår i; anser slutligen att förnuftigt nyttjande och bevarande av våtmarker bör integreras i gemenskapens politik och olika verksamheter,

24. uppmanar kommissionen att integrera strategin för förnuftigt nyttjande och bevarande av kustnära våtmarker i den allmänna planeringsstrategin för kustområdena så som den definierats i förslaget till meddelande från kommissionen som utarbetats av Bjerregaard och Wulf-Mathies i samarbete med Bonino; anser att skötseln av våtmarkerna bör vara en särskild fråga i det föreslagna demonstrationsprogrammet, vilket kommer att göra det möjligt att experimentera med olika samarbetsmodeller mellan myndigheterna på de olika administrativa nivåerna som handhar skötseln av våtmarkerna och samla in den information som är nödvändig för dialogen mellan gemenskapsorganen för att fastställa kriterier och mekanismer för att säkerställa integreringen av ett förnuftigt nyttjande och bevarande av våtmarkerna i alla politiska områden, särskilt i förbindelse med strukturfonderna; anser att möjligheten att inrätta ett särskilt samordningsorgan - i likhet med Ornis- och Habitatkommittéerna som är ansvariga för genomförandet av direktivet om vilda fåglar - allvarligt bör övervägas,

25. uppmanar kommissionen att vidta nödvändiga åtgärder för att gradvis avskaffa den giftiga ammunition som jägarna använder inom en bestämd tidsfrist,

26. uppmanar kommissionen att vidta nödvändiga åtgärder för att få slut på torvutvinningen när denna har skadlig inverkan på aktiva torvmossar som utgör habitat som prioriteras i enlighet med direktivet om habitat; anser att den importerade torvens härkomst bör kontrolleras för att säkerställa att utvinningen av denna torv inte bidrar till förstörelsen av aktiva torvmossar utanför gemenskapen, i synnerhet inom unionen och i länderna i Central- och Östeuropa,

27. uppmanar kommissionen att upphöra med att ge ekonomiskt stöd till skogsplantering på våtmarker som våtängar och torvmossar i enlighet med förordning (EEG) nr 2080/92; anser att denna förordning bör ändras så att stöd medges framför allt till skogsplantering på områden som inte längre lämpar sig för jordbruk och under förutsättning att det inte har någon skadlig inverkan på vattenbalansen i näraliggande våtmarker,

28. anser att kontrollen av tillämpningen av gemenskapens miljölagstiftning som bygger på internationella avtal som Europeiska unionen undertecknat hör till kommissionens befogenheter (artikel 155 i fördraget) och uppmanar därför kommissionen att föreslå rådet att medel skall frigöras för att stödja åtgärder för att uppfylla dessa mål,

29. anser att direktiv 85/337/EEG om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt bör ändras så att det blir obligatoriskt att genomföra en miljökonsekvensbedömning i ett vattenupptagningsområde vid varje projekt som kan påverka ett våtmarksområde, särskilt större fördämningar eller projekt för uppumpning av grundvatten i enlighet med Esbo-konventionen; anser att kriterier behöver antas för vad som är acceptabel miljöpåverkan på grundval av ekosystemens känslighet,

30. anser att initiativet angående vattenupptagningsområde och planen att undvika varje åtgärd som motverkar förnuftigt nyttjande och bevarande av våtmarker kräver en «strategisk» miljökonsekvensbedömning som inte bara omfattar enskilda projekt utan också programmen, planerna och politiken,

31. anser att det för att uppfylla målen med politiken för våtmarkerna är lämpligt att använda nuvarande finansiella mekanismer för att stödja åtgärderna för förnuftigt nyttjande, bevarande och återställande av våtmarker; anser att stöd bör ges till icke-statliga organisationer som sysslar med att bevara, återställa och förvalta våtmarker och säkerställa utbildning inom dessa områden,

32. anser att förordning nr 2078/92 om jordbruk och miljö kan bli ett huvudinstrument för att integrera miljökraven i den gemensamma jordbrukspolitiken, om dess medel ökar markant,

33. anser att såväl traditionella icke-intensiva aktiviteter där så liten användning som möjligt görs av gödningsmedel och växtskyddsmedel som våtmarkernas traditionella produkter bör gynnas; anser också att dränering måste förhindras och att skapandet och återställandet av skyddade områden kring våtmarkerna och längs floder bör uppmuntras inom ramen för en miljöförordning,

34. uppmanar kommissionen att uppmuntra de traditionella fiske- och havsodlingsmetoderna i våtmarkerna, skydda fiskens reproduktionsplatser och studera och registrera naturliga fiskebestånd så att de skall kunna utnyttjas i enlighet med principen om en hållbar utveckling,

35. uppmanar kommissionen att ändra förordningen om Europeiska fonden så att finansiering av nya arbeten som leder till dränering och konstbevattning undviks,

36. uppmanar kommissionen och medlemsstaterna att genomföra nödvändiga institutionella ändringar på unionsnivå och nationell och regional nivå för att säkerställa att lokala organ, icke-statliga organisationer och allmänheten deltar aktivt när beslut som kan påverka våtmarkerna fattas; anser att icke-statliga organisationers deltagande i det föreslagna samordningsorganet och i Ornis- och Habitatkommittéerna bör institutionaliseras; anser slutligen att de icke-statliga organisationerna bör uppmuntras till att hålla kommissionen informerad om verksamheter som hotar våtmarkerna och att kommissionen bör se över de förfaranden som används för att behandla anmälningar så att de kan bli smidigare,

37. uppmanar kommissionen att undersöka möjligheten att skapa en del för våtmarkerna inom ramen för Pesca-programmet,

38. uppmanar sin ordförande att vidarebefordra denna resolution till rådet, kommissionens och medlemsstaternas parlament.