Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV om tillträde till marknaden för hamntjänster

(Framlagt av kommissionen)

MOTIVERING

1 Inledning

Hamntjänster omfattar tjänster som har ett kommersiellt värde och som mot betalning tillhandahålls hamnanvändarna i en kusthamn. Nämnda betalning inbegrips vanligtvis inte i de avgifter som erläggs för att anlöpa eller bedriva verksamhet i en hamn. Trots att denna tjänstesektor är avgörande för att gemenskapshamnarna, och därigenom även handeln i gemenskapen, skall fungera finns det för närvarande ingen särskild gemenskapslagstiftning om hamntjänster.

De nationella systemen för hamntjänster skall emellertid vara förenliga med de friheter som garanteras genom fördraget (fri etableringsrätt samt fri rörlighet för personer, varor och tjänster) samt med konkurrensreglerna i fördraget. De problem som uppstått i samband med tillämpningen av dessa bestämmelser har behandlats av kommissionen i varje enskilt fall.

Kusthamnarna är viktiga för handeln både inom och utanför gemenskapen och de kommer att användas i allt större utsträckning. Syftet är att försöka transportera en större andel gods och passagerare till sjöss, eftersom detta transportsätt är skonsammare mot miljön och även mindre belastat. Användningen av intermodala transporter gynnas också och kostnaderna för sådana transporter sänks. Därför är det nödvändigt att se till att kusthamnarna är effektiva.

Liberaliseringen av gemenskapens inre sjötransportmarknad har skett under det senaste decenniet. Enligt övergångsbestämmelserna är begränsningarna på den grekiska övärldens cabotagemarknad fortsättningsvis tillåtna. Situationen avseende hamntjänster varierar avsevärt: i många hamnar finns det fortfarande bestämmelser om marknadstillträdet och en rättvis behandling av potentiella tjänsteleverantörer, vilket inverkar på tjänstekvaliteten och kostnaderna för tjänsterna. Likväl är det värt att notera att utvecklingen på marknaden för hamntjänster följer utvecklingen på sjötransportmarknaden, som går mot en allt öppnare marknad, även om det sker med en avsevärd fördröjning. Utvecklingen varierar dock kraftigt på olika håll.

Av ovannämnda skäl är det nödvändigt att införa specifika och tydliga bestämmelser om tillträde till marknaden för hamntjänster. För att bevaka hamnoperatörernas, myndigheternas och konsumenternas intressen bör denna marknads unika egenskaper beaktas i bestämmelserna.

2 Behovet av att inrätta en gemenskapslagstiftning inom detta område

Den senaste tidens utveckling har gjort det nödvändigt att ersätta strategin att i varje enskilt fall tillämpa bestämmelserna i fördraget med ett mer systematiskt tillvägagångssätt.

Konkurrensen mellan hamnar inom samma medlemsstat och mellan hamnar i grannländerna har ökat avsevärt sedan fullbordandet av den inre marknaden. Alla hamnar måste naturligtvis följa de bestämmelser som fastställts av de behöriga nationella myndigheterna. Dessa bestämmelser fortsätter att vara av största intresse för hamnanvändarna och leverantörerna av hamntjänster, trots att de är så olikartade och komplicerade och trots att osäkerheten är stor när det gäller olika förfaranden. Eftersom hamntjänsternas kvalitet och pris har blivit en av de avgörande faktorerna när hamnanvändarna väljer en hamn skulle grundläggande bestämmelser som gäller i alla gemenskapshamnar medföra att konkurrensen mellan och inom hamnar kunde ske på grundval av rättvisa villkor.

Under de senaste åren har trenden fortsatt och även blivit starkare när det gäller att flytta utbudet av hamntjänster från den offentliga till den privata sektorn för att öka effektiviteten, använda kompetensen i den privata sektorn och öka konkurrensen mellan tjänsteleverantörerna. Även om denna trend är långt från enhetlig och faktiskt tenderar att variera avsevärt mellan de olika hamntjänstsektorerna har alla medlemsstater gått in för principen om ett öppnande av denna sektor för konkurrens. De bestämmelser som tillämpas i detta sammanhang varierar betydligt. Faktum är att det i många fall inte klart framgår vilka bestämmelser som skall tillämpas, vilket gör det onödigt svårt att utöva friheterna enligt fördraget.

Hamntjänsternas sammansatta natur och den mångfald som råder i olika hamnar (vad gäller status, ägande, storlek, funktion och geografiska förutsättningar) förblir viktiga faktorer. Det är viktigt att beakta varje hamns särdrag och hur relevanta dessa är för leverantörerna av hamntjänster. Detta kan i synnerhet vara aktuellt när det rör sig om utrymmesbrist och kapacitetsbegränsningar i en hamn eller när särskilda sjösäkerhets- och miljöhänsyn skall beaktas. Dessutom har hamnarna en särskild roll i gemenskapens tullförfaranden.

Subsidiaritetsprincipen innebär att medlemsstaterna och deras behöriga myndigheter kan ges befogenhet att ta hänsyn till lokala, regionala eller nationella särdrag. Även om dessa hänsyn i många fall är välgrundade, får de inte begränsa de av tjänsteleverantörernas rättigheter som härrör från de grundläggande friheterna i fördraget. Det krävs därför att villkoren för utövandet av dessa friheter fastställs på gemenskapsnivå. I synnerhet skall det fastställas att begränsningarna av antalet tjänsteleverantörer, i de fall sådana begränsningar bedöms som nödvändiga, objektivt skall motiveras och att det förfarande som leder till att tjänsteleverantörerna erhåller tillstånd skall vara öppet redovisat, icke-diskriminerande, objektivt, relevant och proportionellt.

Ett annat särdrag som kännetecknar ett stort antal hamnar är de båda funktioner som hamnens ledningsgrupp samtidigt har: som organ (offentligt men ibland även privat) som ansvarar för hamnförvaltningen och hamnens utbyggnad, som i många fall erhåller offentlig finansiering, och som leverantör av hamntjänster tillsammans med andra tjänsteleverantörer. Det är ofta otydligt vilka villkor som gäller när offentliga och privata leverantörer konkurrerar med varandra.

En gemenskapslagstiftning om hamntjänster bör inte tillämpas på hamnar av alla storlekar. Det är allmänt erkänt att medlemsstaternas genomförande av lagstiftningen i många fall kommer att innebära en ytterligare börda för myndigheterna. Denna börda förefaller, när det gäller mindre hamnar, vara oproportionerlig jämfört med de förväntade resultaten, eftersom begränsade gods- och passagerarvolymer i allmänhet inte kräver ett stort antal tjänsteleverantörer.

Under dessa omständigheter bör en gemenskapslagstiftning inrättas dels för att garantera tillträde till marknaden för hamntjänster inom ramen för tillämpningen av bestämmelserna i fördraget, dels för att ge medlemsstaterna och deras behöriga myndigheter möjlighet att komplettera denna lagstiftning med särskilda bestämmelser som beaktar hamnarnas geografiska och andra förhållanden samt deras lokala, regionala och nationella särdrag.

3 Kommissionens förslag

3.1 Huvudprinciperna

*Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som är nödvändiga för att garantera att tjänsteleverantörerna får tillträde till marknaden för tillhandahållande av hamntjänster. Denna princip innebär att fördragets bestämmelser om de viktigaste friheterna genomförs när det gäller denna specifika sektor. Kommission anser att ingen hamntjänst av kommersiell natur bör uteslutas a priori från gemenskapslagstiftningen. En förteckning över hamntjänster bifogas lagförslaget.

*Medlemsstaterna får kräva att en leverantör av hamntjänster skall erhålla tillstånd på förhand. Genom denna princip bekräftas att medlemsstaterna får tillämpa ett system med tillstånd som utfärdats på förhand för leverantörer av hamntjänster för att garantera en god hamnförvaltning med dess naturliga begränsningar och en tillfredsställande nivå av yrkeskvalifikationer. Kommissionen anser att villkoren för beviljande av tillstånd skall vara öppet redovisade, icke-diskriminerande, objektiva, relevanta och proportionella. De får endast avse leverantörens yrkeskvalifikationer, sunda finansiella situation och tillräckliga försäkringsskydd, samt även sjösäkerheten och anläggningarnas, utrustningens och människornas säkerhet och miljöskyddet. När ett krav på allmänna tjänster anses vara tillämpligt kan villkoren avse den berörda tjänstens säkerhet, regelbundenhet, kontinuitet, kvalitet och pris.

*Antalet tillstånd kan endast begränsas på grundval av utrymmesbrist, kapacitetsbegränsningar eller, när det gäller teknisk-nautiska tjänster, sjösäkerhet. Dessa begränsningar skall motiveras och medlemsstaternas urvalsförfarande avseende tjänsteleverantörer skall vara öppet redovisade, objektivt och icke-diskriminerande. De viktigaste aspekterna av urvalsförfarandena kommer att harmoniseras. Denna princip för samman fördragets bestämmelser om fri etableringsrätt samt fri rörlighet för tjänster med det faktum att de ovannämnda begränsningarna kommer att bli oundvikliga för ett antal hamnar och hamntjänstsektorer.

*Hamnar där det inte förekommer några begränsningar omfattas inte av bestämmelserna om begränsning, urvalsförfarande, tillståndens giltighetstid och övergångsbestämmelser. Genom denna princip bekräftas att syftet med direktivet redan uppnåtts i dessa hamnar.

*Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som är nödvändiga för att tillåta egenhantering. Genom denna princip bekräftas att det faktiskt inte finns några skäl till varför egenhantering, i princip, inte bör tillåtas i hamnarna om operatörerna anser att en sådan åtgärd medför förbättrad användning av deras resurser och en förbättrad effektivitet hos deras egna tjänster. Genom principen bekräftas även att villkoren och kriterierna för användare som tillämpar egenhantering inte skall vara strängare än dem som gäller för leverantörer av hamntjänster när det gäller samma eller en jämförbar typ av tjänst.

*Om hamnens ledningsgrupp tillhandahåller, eller önskar tillhandahålla, hamntjänster som konkurrerar med andra tjänsteleverantörer skall ledningsgruppen behandlas som alla andra konkurrenter. Detta kräver att ledningsgruppen inte får vara inblandad i urvalsförfarandet avseende tjänsteleverantörer. I egenskap av hamnens ledningsgrupp får den inte göra någon åtskillnad mellan tjänsteleverantörer i vilka ledningsgruppen har intressen och övriga tjänsteleverantörer och den skall i synnerhet redovisa sin hamntjänstverksamhet separat från övriga verksamheter. Denna princip återspeglar allmänna konkurrensregler och normer för insyn.

*Medlemsstaterna kommer att vara tvungna att garantera fullständig insyn i alla förfaranden med hänsyn till tillhandahållandet av hamntjänster samt förfaranden för överklagande, bl.a. rättslig prövning. Detta utgör principen om god förvaltningssed.

*Vid urval av tjänsteleverantörer skall den period som den utvalde leverantören får vara verksam vara tidsbegränsad. Denna princip för samman behovet av att bibehålla möjligheten för potentiella och framtida tjänsteleverantörer att komma in på marknaden och de nuvarande tjänsteleverantörernas berättigade förväntningar, m.a.o. möjliggör den ingen enkel universallösning. Men faktum är att det kan vara lämpligt att behandla sådana fall olika, t.ex. när tjänsteleverantören inte gjort några, eller endast obetydliga investeringar, eller när tjänsteleverantören varit tvungen att göra investeringar i rörliga tillgångar eller fasta anläggningstillgångar. Dessutom skall naturligtvis investeringsnivån noggrant övervägas.

*I övergångsbestämmelserna beaktas de nuvarande tjänsteleverantörernas berättigade förväntningar samtidigt som de redan utfärdade tillstånd som inte beviljades i enlighet med bestämmelserna i direktivet skall ses över inom en rimlig tid. Denna princip garanterar att målen i detta direktiv uppnås inom en rimlig tid samtidigt som de nuvarande tjänsteleverantörernas berättigade förväntningar respekteras. Detta uppnås i synnerhet genom att beakta det kriterium som skall tillämpas för att fastställa tillståndens giltighetstid när antalet tillstånd måste begränsas.

*Direktivet och medlemsstaternas genomförande av det får inte äventyra säkerheten i hamnarna. Denna princip bekräftar på nytt kommissionens farhågor när det gäller sjösäkerheten. Alla åtgärder som syftar till att reglera tillträdet till hamntjänstsektorn skall garantera att högsta möjliga säkerhetsnivåer upprätthålls i hamnarna, i synnerhet när det gäller sjösäkerhet.

*Direktivet och medlemsstaternas genomförande av det får inte äventyra miljöskyddsbestämmelserna i hamnarna. Denna princip bekräftar på nytt den vikt som kommissionen fäster vid miljöskydd.

Förslaget omfattar inga bestämmelser om hamnarnas institutionella strukturer och hindrar inte medlemsstaterna från att besluta vilka organ som skall utgöra de behöriga myndigheterna.

Med tillämpning av artikel 295 i fördraget ingriper förslaget inte i något hänseende i medlemsstaternas, eller hamnarnas, egendomsordning.

Förslaget omfattar varken harmoniserade normer eller miniminormer för utbildning och kvalifikationer för berörd personal och utrustning. Utan att det påverkar tillämpningen av gällande gemenskapslagstiftning och med tillämpning av subsidiaritetsprincipen innebär förslaget att medlemsstaterna kan bibehålla och fastställa lämpliga bestämmelser under förutsättning att dessa är öppet redovisade, icke-diskriminerande och objektiva.

Slutligen inbegriper förslaget inte några säkerhets- och miljöskyddsbestämmelser, utan det bygger på gällande bestämmelser som i tillräckligt hög grad beaktar de nationella, regionala och lokala särdragen.

Denna strategi som är i linje med slutsatserna från Europeiska rådets möte i Lissabon den 28 mars 2000, i vilka kommissionen, rådet och medlemsstaterna inom ramen för sina respektive befogenheter uppmanades "påskynda liberaliseringen på områden som ... transporter". I strategin beaktas även de synpunkter som uttryckts av Europaparlamentet, Regionkommittén och Ekonomiska och sociala kommittén efter offentliggörandet av kommissionens "Grönbok om hamnar och sjötransportens infrastruktur". Strategin har även stort (om än anonymt) stöd bland olika berörda industrigrupper.

3.2 Förslaget till direktiv

I artikel 1 fastställs direktivets mål.

I artikel 2 fastställs direktivets räckvidd. I artikeln förtydligas att endast tjänster som tillhandahålls inom hamnområdet, och inte t.ex. floder som leder till en hamn, omfattas av direktivet, och genom en hänvisning till en bilaga fastställs vilka hamntjänster som omfattas. Dessutom införs ett tröskelvärde för de hamnar för vilka direktivet gäller.

I artikel 3 fastställs att direktivet inte ersätter någon av de skyldigheter som myndigheterna redan har i enlighet med direktiven om offentlig upphandling 92/50, 93/36, 93/37 och 93/38. Dessutom fastställs att om bestämmelserna i dessa direktiv innebär att ett kontrakt förutsätter ett anbudsförfarande så skall metoderna för genomförandet av detta förfarande fastställas i enlighet med direktiven, och inte med de nya direktivet. I punkt 3 garanteras dessutom tillämpningen av direktiven 89/48, 92/51 och 99/42 om ömsesidigt erkännande av yrkesutbildning, i synnerhet när medlemsstaterna utfärdar tillstånd på grundval av en leverantörs yrkeskvalifikationer.

I artikel 4 definieras nyckelbegreppen.

Enligt artikel 5 skall medlemsstaterna utse de behöriga myndigheterna för genomförandet av detta direktiv.

I artikel 6 införs grundregeln att medlemsstaten får kräva ett tillstånd för leverantören av hamntjänster. Villkoren för beviljandet av tillstånd skall vara öppet redovisade, icke-diskriminerande, objektiva, relevanta och proportionella. Villkoren och även förfarandet för beviljande av tillstånd skall offentliggöras. Denna artikel omfattar en begränsad förteckning över de frivilliga kriterier som kan användas vid utfärdandet av tillståndet, i synnerhet en begränsad förteckning över kravet på allmänna tjänster. Dessutom omfattar den ett åläggande för den behöriga myndigheten att tillhandahålla lämplig utbildning i de fall lokalkännedom är oumbärlig för en potentiell tjänsteleverantör. I artikeln regleras också tjänsteleverantörens rätt att välja den personal som skall anställas.

I artikel 7 fastställs de förfaranden som skall följas när antalet tjänsteleverantörer i en hamn skall begränsas. Detta oaktat föreskrivs i artikeln att så många tjänsteleverantörer som möjligt skall tillåtas och att åtminstone två leverantörer skall erhålla tillstånd inom lasthanteringssektorn. I artikeln anges också att ett beslut om begränsningar inte får fattas av hamnens ledningsgrupp om den är, eller önskar bli, tjänsteleverantör i den berörda hamnen.

I artikel 8 krävs att ett urvalsförfarande avseende tjänsteleverantörer skall utformas och att detta förfarande skall vara öppet redovisat, objektivt och icke-diskriminerande med tillämpning av proportionella och relevanta kriterier. Vidare fastställs vissa grundläggande krav som urvalsförfarandet skall uppfylla. I artikeln anges också att det är tillåtet att använda moderna elektroniska kommunikationsmedel. I artikeln behandlas även den situation där hamnens ledningsgrupp önskar tillhandahålla en tjänst i konkurrens med en annan leverantör. I detta fall kan ledningsgruppen inte samtidigt ansvara för urvalsförfarandet, utan ett oberoende organ skall utses för detta ändamål.

I artikel 9 införs principen om tidsbegränsning av de tillstånd som beviljas på grundval av ett urvalsförfarande, och tillståndets giltighetstid kopplas till kriteriet avseende investeringar i tillgångar: Giltighetstiden är beroende av om tjänsteleverantören har gjort obetydliga eller inga investeringar alls eller om de tillgångar i vilka investeringarna gjordes var rörliga eller fasta. Maximala giltighetstider anges också.

I artikel 10 införs kravet att tjänsteleverantörerna skall redovisa sin hamntjänstverksamhet.

I artikel 11 fastställs att bestämmelserna i detta direktiv även gäller egenhantering och att kriterier som fastställs för användare som tillämpar egenhantering inte bör vara strängare än dem som gäller andra tjänsteleverantörer när det gäller samma eller en jämförbar hamntjänst.

I artikel 12 behandlas den situation där hamnens ledningsgrupp, förutom att den ansvarar för hamnförvaltningen, även är tjänsteleverantör, vilket i synnerhet kräver att gruppen måste redovisa sin hamntjänstverksamhet separat från övrig verksamhet. Revisioner är obligatoriska och revisionsberättelserna skall inbegripa uppgifter om de finansiella flödena mellan hamnledningsgruppens olika verksamheter. I artikeln behandlas även den situation där ingen leverantör av en särskild tjänst står att finna och då hamnens ledningsgrupp anser det nödvändigt att själv erbjuda denna tjänst. I artikeln fastställs att hamnens ledningsgrupp inte får särbehandla tjänsteleverantörer.

Genom artikel 13 garanteras fullständig insyn i urvalsförfarandet. Medlemsstaterna är också skyldiga att utarbeta förfaranden för överklagande, bl.a. rättslig prövning.

I artikel 14 erinras om att direktivet inte på något sätt påverkar medlemsstaternas rättigheter och skyldigheter avseende lag och ordning samt säkerhet i hamnar och miljöskydd.

Genom artikel 15 garanteras tillämpningen av social lagstiftning.

Artikel 16 omfattar övergångsbestämmelser. Redan utfärdade tillstånd förblir giltiga om hamnen inte begränsar tillträdet marknaden för hamntjänster, trots att nya tillstånd skall uppfylla bestämmelserna i direktivet. I denna artikel behandlas också redan utfärdade tillstånd som beviljats genom offentlig upphandling eller ett motsvarande förfarande och som uppfyller bestämmelserna i direktivet och som inte kräver några ändringar. Alla övriga tillstånd kommer att bli föremål för nya tillståndsförfaranden inom angivna övergångsperioder som kommer att variera beroende på investeringsnivåerna och de typer av investeringar som gjorts av den tjänsteleverantör som för tillfället innehar tillståndet.

I artikel 17 fastställs medlemsstaternas och kommissionens skyldigheter att rapportera om genomförandet av direktivet respektive utarbeta en rapport på grundval av medlemsstaternas rapporter som, i tillämpliga fall, skall följas av ett förslag till ändring av direktivet.

Artikel 18 omfattar medlemsstaternas skyldighet att genomföra direktivet.

I artikel 19 fastställs ikraftträdandet av direktivet.

I Artikel 20 fastställs direktivets adressater.

4 Motivering för åtgärder på gemenskapsnivå

4.1 Vilka är målen för de föreslagna åtgärderna i förhållande till gemenskapens skyldigheter-

Förslaget till direktiv syftar till att garantera en mer systematisk tillämpning av fördragets bestämmelser (fyra friheter och konkurrensreglerna) inom hamnsektorn. Genom förslaget införs procedurregler som garanterar att alla tjänsteleverantörer, faktiska och potentiella, får samma möjlighet att komma in på marknaden för hamntjänster. Detta kommer i sin tur att leda till förbättrade hamntjänster och främja en bättre användning av både sjötransporter som ett alternativt transportsätt och kombinerade transporter, vilka båda minskar belastningen på gemenskapens transportnät.

Utan hänvisning till egendomsordningen för hamnanläggningar och leverantörer av hamntjänster, och i enlighet med artikel 295 i fördraget, fastställs ett system för lika rättigheter och möjligheter för privata och offentliga tjänsteleverantörer.

4.2 Ligger behörigheten för den planerade åtgärden uteslutande hos gemenskapen eller även hos medlemsstaterna-

Verksamheten omfattas av delat ansvar (artikel 80.2 i fördraget).

4.3 Rör detta problem hela gemenskapen (t.ex. hur många medlemsstater omfattas och vilka lösningar har hittills använts)-

Direktivet rör alla kustmedlemsstater. Även om medlemsstaterna under de senaste åren i allmänhet har gjort avsevärda framsteg när det gäller att garantera fritt tillträde till hamntjänster, skiljer sig förfarandena fortfarande kraftigt åt avseende både omfattningen av hamntjänster och de förfaranden som gäller för genomförandet av rättigheterna inom ramen för fördraget.

För att garantera tillträde till marknaden för hamntjänster och på så sätt undvika en snedvridning av konkurrensen, krävs en förbättring och harmonisering av nationella bestämmelser, förordningar och förfaranden i den utsträckning som är nödvändig.

4.4 Vilken är den effektivaste lösningen med beaktande av de medel som gemenskapen och medlemsstaterna förfogar över-

Mot bakgrund av att villkoren för tillträde till marknaden för hamntjänster för närvarande varierar i medlemsstaterna och till och med inom en medlemsstat, och med tanke på de i allmänhet otydliga och otillfredsställande procedurreglerna, särskilt när det gäller privata och offentliga tjänsteleverantörer, är det nödvändigt att fastställa grundläggande bestämmelser som gäller i hela gemenskapen. Med hänsyn till subsidiaritetsprincipen lämnar detta ett betydande utrymme för medlemsstaterna, särskilt med tanke på hamnarnas geografiska förutsättningar och skilda sjösäkerhets- och miljöskyddskrav.

Förslaget omfattar allmänna bestämmelser för i synnerhet

-genomförandet av principen om frihet att tillhandahålla hamntjänster,

-medlemsstaternas rättighet att kräva att tillstånd utfärdas på förhand,

-medlemsstaternas rättighet att begränsa antalet tjänsteleverantörer,

-procedurregler, bl.a. avseende insyn,

-genomförandet av rättigheten avseende egenhantering,

-tillståndens giltighetstid,

-hamnledningsgruppens rättigheter och skyldigheter i sin egenskap av både myndighet och tjänsteleverantör, och

-förfaranden för överklagande.

4.5 Vilket ökat mervärde blir resultatet av de åtgärder som gemenskapen föreslår och vad skulle kostnaden bli om inga åtgärder vidtogs-

Med beaktande av att den rådande situationen är ett resultat av utvecklingen under de senaste åren är det föga troligt att det utvecklas en tillfredsställande situation i hela gemenskapen som garanterar genomförandet av friheten att tillhandahålla hamntjänster och som inte snedvrider konkurrensen mellan tjänsteleverantörer i olika medlemsstater. Detta beror huvudsakligen på det faktum att medlemsstaterna, trots deras lyckade ansträngningar att öka tillträdet till marknaden för hamntjänster, saknar gemensamma bestämmelser, vilket resulterar i att utvecklingen blir osammanhängande och otillfredsställande.

4.6 Vilka åtgärder kan gemenskapen vidta (rekommendationer, finansiellt stöd, lagstiftning, ömsesidigt erkännande, etc...)-

Med tanke på hur invecklade medlemsstaternas hamnsystem är och även hur olikartade hamnarna är med avseende på storlek, funktion samt sjösäkerhets- och miljöskyddskrav, anses ett direktiv vara det lämpligaste rättsliga instrumentet medan genomförandet av de gemensamma bestämmelserna lämnas till medlemsstaterna.

4.7 Är det nödvändigt med enhetliga regler, eller är det tillräckligt med ett direktiv som anger de allmänna målen där genomförandet bestäms av medlemsstaterna-

Se punkt 4.6.

2001/0047 (COD)

Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV om tillträde till marknaden för hamntjänster

EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel [80.2] i detta,

med beaktande av kommissionens förslag [1],

[1] EGT C [...], [...], s. [...].

med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande [2],

[2] EGT C [...], [...], s. [...].

med beaktande av Regionkommitténs yttrande [3],

[3] EGT C [...], [...], s. [...].

i enlighet med det förfarande som fastställs i artikel 251 i fördraget [4], och

[4] EGT C [...], [...], s. [...].

av följande skäl:

(1) Artikel 49 i fördraget syftar till att avskaffa begränsningarna av friheten att tillhandahålla tjänster i gemenskapen. I enlighet med artikel 51 i fördraget skall detta syfte uppnås inom ramen för den gemensamma transportpolitiken.

(2) Genom rådets förordning (EEG) nr 4055/86 av den 22 december 1986 om tillämpning av principen om frihet att tillhandahålla tjänster på sjötransportområdet mellan medlemsstater samt mellan medlemsstater och tredje land [5] och rådets förordning (EEG) 3577/92 av den 7 december 1992 om tillämpning av principen om frihet att tillhandahålla tjänster på sjötransportområdet inom medlemsstaterna (cabotage) [6] har detta syfte uppnåtts med hänsyn till sjötransporter som sådana.

[5] EGT L 378, 31.12.1986, s. 1-3. Senast ändrad genom rådets förordning (EEG) nr 3573/90, EGT L 353, 17.12.1990, s. 16.

[6] EGT L 364, 12.12.1992, s. 7-10.

(3) Hamntjänsterna är avgörande för att sjötransporterna skall fungera smidigt, eftersom de bidrar till att infrastrukturen för sjötransporter kan användas på ett effektivt sätt.

(4) I grönboken om hamnar och sjötransportens infrastruktur från december 1997 [7] angav kommissionen sin avsikt att föreslå lagstiftning om tillträde till marknaden för hamntjänster i gemenskapshamnar med internationell trafik. I denna lagstiftning bör hamntjänsterna definieras som tjänster som har ett kommersiellt värde och som normalt tillhandahålls mot betalning i en hamn.

[7] KOM(97) 678 slutlig, 10.12.1997.

(5) Genom att underlätta tillträdet till marknaden för hamntjänster på gemenskapsnivå bör man kunna avskaffa de begränsningar som för närvarande hindrar tillträdet för leverantörer av hamntjänster, förbättra kvaliteten på tjänsterna till hamnanvändarna, öka effektiviteten och flexibiliteten, bidra till att minska kostnaderna och därigenom bidra till främjandet av närsjöfarten och kombinerade transporter.

(6) När tillståndet, enligt detta direktiv beviljas i form av ett kontrakt inom ramen för räckvidden för direktiven 92/50/EEG [8], 93/36/EEG [9], 93/37/EEG [10] och 93/38/EEG [11], tillämpas de senare direktiven. Detsamma gäller i tillämpliga fall för direktiven 89/48/EEG [12], 92/51/EEG [13] och 99/42/EG [14] om ömsesidigt erkännande av yrkesutbildning.

[8] Rådets direktiv 92/50/EEG av den 18 juni 1992 om samordning av förfarandena vid offentlig upphandling av tjänster (EGT L 209, 24.7.1992, s. 1), senast ändrat genom direktiv 97/52/EG (EGT L 328, 28.11.1997).

[9] Rådets direktiv 93/36/EEG av den 14 juni 1993 om samordning av förfarandet vid offentlig upphandling av varor (EGT L 199, 9.8.1993, s.1), senast ändrat genom direktiv 97/52/EG (EGT L 328, 28.11.1997).

[10] Rådets direktiv 93/37/EEG av den 14 juni 1993 om samordning av förfarandena vid tilldelning av offentliga upphandlingskontrakt för bygg- och anläggningsarbeten (byggdirektivet) (EGT L 199/54, 9.8.1993), senast ändrat genom direktiv 97/52/EG (EGT L 328, 28.11.1997).

[11] Rådets direktiv 93/38/EEG av den 14 juni 1993 om samordning av upphandlingsförfarandet för enheter som har verksamhet inom vatten-, energi-, transport- och telekommunikationssektorerna (EGT L 199, 9.8.1993, s. 84), senast ändrat genom direktiv 98/4/EG (EGT L 101, 1.4.1998).

[12] Rådets direktiv 89/48/EEG av den 21 december 1988 om en generell ordning för erkännande av examensbevis över behörighetsgivande högre utbildning som omfattar minst tre års studier.

[13] Rådets direktiv 92/51/EEG av den 18 juni 1992 om en andra generell ordning för erkännande av behörighetsgivande högre utbildning, en ordning som kompletterar den som föreskrivs i direktiv 89/48/EEG.

[14] Europaparlamentets och rådets direktiv 1999/42/EG av den 7 juni 1999 om införande av en ordning för erkännande av kvalifikationer för de former av yrkesverksamhet som omfattas av direktiven om liberalisering och övergångsåtgärder samt om komplettering av den allmänna ordningen för erkännande av kvalifikationer.

(7) Skillnader i nationell lagstiftning och praxis har lett till att olika förfaranden används, vilket har skapat rättslig osäkerhet avseende tjänsteleverantörernas rättigheter och de behöriga myndigheternas skyldigheter. Det ligger därför i gemenskapens intresse att införa en gemenskapslagstiftning med grundläggande bestämmelser om tillträde till marknaden för hamntjänster, nuvarande och potentiella tjänsteleverantörers och hamnledningsgruppers rättigheter och skyldigheter samt förfaranden i samband med tillstånd och urvalsförfaranden.

(8) I överensstämmelse med subsidiaritetsprincipen och proportionalitetsprincipen såsom de kommer till uttryck i artikel 5 i fördraget, kan målet för detta direktiv, nämligen tillträde för varje juridisk eller fysisk person som är etablerad i gemenskapen till marknaden för hamntjänster, inte i tillräcklig utsträckning uppnås av medlemsstaterna och de kan därför bättre uppnås på gemenskapsnivå. Direktivet begränsas till det minsta antal åtgärder som behövs för att dessa mål skall kunna uppnås och går inte utöver vad som är nödvändigt för detta ändamål.

(9) Gemenskapslagstiftningen om tillträde till hamntjänster utesluter inte tillämpningen av övriga gemenskapsbestämmelser. Konkurrensreglerna har redan tillämpats på hamntjänsterna och är i synnerhet relevanta för monopolsituationer.

(10) För att uppnå en effektiv och säker hamnförvaltning får medlemsstaterna kräva att tjänsteleverantörerna erhåller tillstånd. Kriterierna för beviljandet av sådana tillstånd bör vara objektiva, öppet redovisade, icke-diskriminerande, relevanta och proportionella. De måste dessutom offentliggöras.

(11) Eftersom hamnar utgörs av begränsade geografiska områden, kan kapacitetsbegränsningar, utrymmesbrist och trafikrelaterade säkerhetsbegränsningar för teknisk-nautiska tjänster i vissa fall skapa problem för tillträdet till marknaden. I sådana fall kan det därför vara nödvändigt att begränsa antalet leverantörer av hamntjänster med tillstånd.

(12) Kriterierna för alla typer av begränsningar bör vara objektiva, öppet redovisade, icke-diskriminerande, relevanta och proportionella. När det gäller lasthantering, och såvida det inte rör sig om exceptionella omständigheter, får antalet tjänsteleverantörer för varje lasthanteringskategori inte begränsas till färre än två helt oberoende leverantörer.

(13) En tjänsteleverantör bör ha rätt att välja den personal som skall anställas.

(14) När antalet leverantörer av hamntjänster är begränsat, bör leverantörerna väljas ut av en behörig myndighet i enlighet med ett öppet redovisat, objektivt och rättvist urvalsförfarande med icke-diskriminerande regler.

(15) För att säkerställa att det rör sig om neutrala organ som fattar beslut och vidtar åtgärder inom ramen för detta direktiv genom öppet redovisade förfaranden, bör den ställning som en hamnledningsgrupp innehar definieras i de fall hamnledningsgruppen själv är eller önskar bli en leverantör av en hamntjänst. Hamnledningsgruppen bör omfattas av samma villkor och förfaranden som övriga tjänsteleverantörer även om den samtidigt skall se till att hamnen fungerar smidigt. Följaktligen bör alla beslut om begränsning av antalet tjänsteleverantörer och själva urvalsförfarandet anförtros ett neutralt organ. Hamnens ledningsgrupp bör inte göra åtskillnad mellan tjänsteleverantörerna och inte heller mellan hamnanvändarna.

(16) Det är därför nödvändigt att se till att det inte görs någon skillnad mellan hamnens ledningsgrupp och de oberoende operatörerna, eller mellan hamnledningsgrupper i olika hamnar.

(17) Inom det finansiella området är det också nödvändigt att införa en skyldighet för de hamnledningsgrupper som omfattas av detta direktiv och som även utgör en tjänsteleverantör att redovisa de verksamheter som de bedriver i egenskap av förvaltningsorgan separat från de verksamheter som de bedriver på konkurrensmässiga villkor.

(18) I kommissionens direktiv 2000/52 av den 26 juli 2000 fastställs för ett visst antal företag en skyldighet att föra separat redovisning vilket endast gäller företag med en total årlig nettoomsättning som överstigit 40 miljoner euro under de två sista räkenskapsåren. Inför införandet av friheten att tillhandahålla hamntjänster i gemenskapen, är det nödvändigt att se till att principen om separata redovisningar gäller alla hamnar som omfattas av detta direktiv och införa bestämmelser om insyn som är lika stränga som dem som fastställs i kommissionens direktiv nr 2000/52.

(19) Kravet på att föra redovisning för hamntjänster bör gälla alla företag som valts ut för att tillhandahålla sådana tjänster.

(20) Egenhantering bör tillåtas och de kriterier som fastställs för användare som tillämpar egenhantering bör inte vara strängare än dem som gäller för leverantörer av hamntjänster när det gäller samma eller en jämförbar typ av tjänst.

(21) De tillstånd som beviljas genom ett urvalsförfarande bör vara tidsbegränsade. Vid fastställandet av tillståndets giltighetstid är det rimligt att beakta huruvida tjänsteleverantören har varit tvungen att göra investeringar, och om så är fallet, om investeringarna gjorts i rörliga tillgångar eller fasta anläggningstillgångar. Även om ett sådant förfarande bör vara tillräckligt i sig självt, kan det likväl vara nödvändigt att begränsa tillståndens giltighetstid.

(22) Den rådande situationen i gemenskapshamnarna, dvs. en mångfald av tillstånd, urvalsmetoder och giltighetstider, kräver att tydliga övergångsperioder fastställs. I övergångsbestämmelserna bör man göra skillnad mellan hamnar där antalet tjänsteleverantörer är begränsat och hamnar där antalet inte är begränsat.

(23) När antalet tjänsteleverantörer inte är begränsat finns det inget skäl att ändra de befintliga tillstånden, medan framtida tillstånd bör beviljas i enlighet med bestämmelserna i detta direktiv.

(24) När antalet tjänsteleverantörer är begränsat bör man under övergångsperioderna skilja mellan de tillstånd som beviljats genom offentlig upphandling, eller ett motsvarande förfarande, och de som inte beviljats på detta sätt. Man bör även skilja mellan de situationer där tjänsteleverantören har gjort avsevärda investeringar och sådana där inga större investeringar gjorts. Slutligen bör man skilja mellan investeringar i rörliga tillgångar och investeringar i fasta anläggningstillgångar. För den rättsliga säkerhetens skull är det även nödvändigt att kräva att tillståndens giltighetstid begränsas, medan gott om utrymme lämnas för att de nationella myndigheterna i tillräckligt hög grad skall kunna beakta särdragen i varje enskilt fall.

(25) Medlemsstaterna bör fastställa vilka behöriga myndigheter som ansvarar för genomförandet av detta direktiv.

(26) Det bör inrättas förfaranden för överklagande av de behöriga myndigheternas beslut.

(27) Medlemsstaterna bör garantera ett visst socialt skydd för anställda i de företag som tillhandahåller hamntjänster.

(28) Bestämmelserna i detta direktiv påverkar inte på något sätt medlemsstaternas rättigheter och skyldigheter avseende lag och ordning samt säkerhet i hamnar och miljöskydd.

(29) Detta direktiv påverkar inte tillämpningen av bestämmelserna i fördraget, i synnerhet eftersom kommissionen kommer att fortsätta att se till att dessa bestämmelser efterlevs genom att vid behov använda sig av samtliga de befogenheter som artikel 86 i fördraget tillerkänner den.

(30) På grundval av medlemsstaternas rapporter om tillämpningen av direktivet bör kommissionen göra en bedömning och, i tillämpliga fall, lägga fram ett förslag till ändring av direktivet.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1 - Syfte

Frihet att tillhandahålla hamntjänster gäller för gemenskapsleverantörer av hamntjänster inom ramen för de bestämmelser som fastställs i detta direktiv. Leverantörer av hamntjänster skall ha tillträde till hamnanläggningar i den utsträckning som krävs för att de skall kunna bedriva sin verksamhet.

Artikel 2 - Räckvidd

1. Detta direktiv är tillämpligt på de hamntjänster som fastställs i bilagan och som inom ett hamnområde tillhandahålls hamnanvändarna.

2. Detta direktiv är tillämpligt på alla kusthamnar och kusthamnsystem som är belägna inom en medlemsstats territorium och öppna för allmän kommersiell sjöfart, förutsatt att hamnens årliga trafikvolym under de senaste tre åren inte underskridit 3 miljoner ton eller 500 000 passagerare.

3. Om en hamn uppnår det tröskelvärde för frakttrafik som avses i punkt 2 utan att uppnå motsvarande tröskelvärde för passagerartrafik skall bestämmelserna i detta direktiv inte vara tillämpliga på hamntjänster som endast är avsedda för passagerare. Om det däremot är tröskelvärdet för passagerarvolymen och inte värdet för frakttrafik som uppnås skall bestämmelserna i detta direktiv inte vara tillämpliga på hamntjänster som endast är avsedda för frakttrafik. Kommissionen skall, av informationsskäl och på grundval av de uppgifter som lämnas av medlemsstaterna, offentliggöra en förteckning över de hamnar som avses i denna artikel i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. Denna förteckning skall första gången offentliggöras inom tre månader efter det att detta direktiv träder i kraft och därefter årligen.

4. Medlemsstaterna får kräva att leverantörerna av hamntjänster är etablerade i gemenskapen och att de fartyg som enbart används för att tillhandahålla hamntjänster skall vara registrerade i en medlemsstat eller segla under medlemsstatsflagg.

Artikel 3

1. Detta direktiv påverkar inte de förpliktelser som uppstår för behöriga myndigheter genom direktiv 92/50/EEG, direktiv 93/36/EEG, direktiv 93/37/EEG och direktiv 93/38/EEG.

2. I det fall genomförandet av ett anbudsförfarande för en allmän tjänst är obligatoriskt enligt något av de direktiv som nämns i punkt 1 skall artiklarna 8.1, 8.2, 8.3, 8.4, 8.5, 12.1, 12.2 och 13 i detta direktiv inte gälla för tilldelningen av det kontraktet.

3. Detta direktiv påverkar, i tillämpliga fall, inte de förpliktelser som uppstår för behöriga myndigheter genom direktiv 89/48/EEG, direktiv 92/51/EEG och direktiv 99/42/EC om medlemsstaternas ömsesidiga erkännande av yrkesutbildning.

Artikel 4 - Definitioner

I detta direktiv avses med

(1) kusthamn (i detta direktiv kallad hamn): ett land- och vattenområde som skapats genom sådana förbättringsarbeten och med sådan utrustning att mottagande av fartyg, lastning och lossning av fartyg, lagring av gods, mottagande och leverans av gods via inlandstransporter samt passagerares ombordstigning och landstigning, möjliggörs.

(2) hamnsystem: två eller flera hamnar som tillsammans betjänar en bestämd ort eller sammanhängande stadsbebyggelse.

(3) hamnmyndighet eller hamnens ledningsgrupp (nedan kallad hamnens ledningsgrupp): den grupp som, oavsett om det sker i samband med annan verksamhet eller inte, har som målsättning att inom ramen för nationella lagar eller förordningar administrera och sköta resurserna i hamnen samt samordna och kontrollera den verksamhet som bedrivs av olika operatörer i hamnen eller inom det berörda hamnsystemet. Den kan omfatta flera separata grupper och ansvara för fler än en hamn.

(4) hamntjänster: tjänster av kommersiellt värde som vanligtvis tillhandahålls mot betalning i en hamn och som anges i bilagan.

(5) leverantör av hamntjänster: varje juridisk eller fysisk person som tillhandahåller, eller önskar tillhandahålla, en eller flera typer av hamntjänster.

(6) krav på allmänna tjänster: krav som antagits av en behörig myndighet i syfte att säkra ett tillfredsställande tillhandahållande av vissa typer av hamntjänster.

(7) egenhantering: en situation där hamnanvändaren tillhandahåller en eller flera typer av hamntjänster åt sig själv och där ingen typ av kontrakt med en tredje part ingås för tillhandahållandet av sådana tjänster.

(8) tillstånd: alla tillstånd, inklusive kontrakt, som tillåter en juridisk eller fysisk person att tillhandahålla hamntjänster eller tillämpa egenhantering.

Artikel 5 - Behöriga myndigheter

Medlemsstaterna skall utse en eller flera behöriga myndigheter för genomförandet av artiklarna 6-8, 10-12 och 19 i detta direktiv.

Artikel 6 - Tillstånd

1. Medlemsstaterna får kräva att leverantören av hamntjänster erhåller ett tillstånd som utfärdats på förhand enligt villkoren i punkt 2-5. Tillstånd skall automatiskt beviljas tjänsteleverantörer som valts ut inom ramen för artikel 8.

2. Kriterierna för den behöriga myndighetens beviljande av tillstånd skall vara öppet redovisade, icke-diskriminerande, objektiva, relevanta och proportionella. Kriterierna får endast avse leverantörens yrkeskvalifikationer, sunda finansiella situation och tillräckliga försäkringsskydd, samt även sjösäkerheten och anläggningarnas, utrustningens och människornas säkerhet och miljöskyddet. Tillståndet får omfatta krav på allmänna tjänster med avseende på säkerhet, regelbundenhet, kontinuitet, kvalitet och pris samt villkoren enligt vilka tjänsten får erbjudas.

3. När kraven på yrkeskvalifikationer omfattar särskild lokalkännedom eller erfarenhet av lokala förhållanden skall den behöriga myndigheten tillhandahålla lämplig utbildning för den potentielle tjänsteleverantören.

4. De kriterier som avses i punkt 2 skall offentliggöras och leverantörerna av hamntjänster skall informeras på förhand om förfarandet för tillståndsbeviljande. Detta krav gäller i samma mån tillstånd där tillhandahållandet av en tjänst kopplas till en investering i fasta anläggningstillgångar som kommer att återgå i hamnens ägo efter det att tillståndet upphört att gälla.

5. Leverantören av hamntjänster har rätt att välja den personal som skall anställas för att utföra den tjänst som omfattas av tillståndet.

Artikel 7 - Begränsningar

1. Medlemsstaterna får endast begränsa antalet leverantörer av hamntjänster på grundval av utrymmesbrist, kapacitetsbegränsningar eller trafikrelaterade sjösäkerhetsbegränsningar för teknisk-nautiska tjänster. Den behöriga myndigheten skall

(a) informera de berörda parterna om den hamntjänst eller de typer av hamntjänster och den särskilda del av en hamn för vilka begränsningarna gäller samt även om skälen för sådana begränsningar, och

(b) tillåta så många tjänsteleverantörer som förhållandena medger.

2. När utrymmesbrist och kapacitetsbegränsningar råder, och så länge som det inte rör sig om exceptionella omständigheter med hänsyn till trafikvolymen och lastkategorierna, skall de behöriga myndigheterna bevilja tillstånd åt minst två tjänsteleverantörer för varje lastkategori, vilka skall vara helt oberoende av varandra.

3. När den behöriga myndighet som fattar beslut om begränsningar som avser den berörda hamnen utgör den berörda hamnens ledningsgrupp eller när ledningsgruppen själv eller en tjänsteleverantör som ledningsgruppen direkt eller indirekt kontrollerar eller har intressen i, även är eller önskar bli en tjänsteleverantör i den berörda hamnen skall medlemsstaten utse en annan behörig myndighet och anförtro den att fatta eller godkänna ett beslut om begränsningar. Sistnämnda utsedda behöriga myndighet skall vara oberoende av den berörda hamnens ledningsgrupp och får inte

(a) tillhandahålla hamntjänster som liknar dem som tillhandahålls av någon av tjänsteleverantörerna i den berörda hamnen, och inte heller

(b) utöva direkt eller indirekt kontroll över, eller ha intressen i, någon av tjänsteleverantörernas verksamhet i den berörda hamnen.

Artikel 8 - Urvalsförfarande

1. När antalet leverantörer av hamntjänster har begränsats genom tillämpning av artikel 7 skall den behöriga myndigheterna vidta de åtgärder som är nödvändiga för att garantera ett öppet redovisat och objektivt urvalsförfarande genom ett anbudsförfarande med tillämpning av proportionella, icke-diskriminerande och relevanta kriterier.

2. Den behöriga myndigheten skall i Europeiska gemenskapernas officiella tidning offentliggöra en anbudsinfordran för berörda parter avseende deltagande i urvalsförfarandet. I denna anbudsinfordran får hänvisas till den behöriga myndighetens eller hamnens egen webbplats på Internet eller, om det inte finns någon sådan webbplats, till något annat lämpligt forum för att göra den erforderliga information tillgänglig för alla personer som berörs av förfarandet.

3. Den behöriga myndigheten skall inbegripa följande i sin anbudsinfordran :

(a) De kriterier för beviljande av tillstånd och urvalskriterier som ligger till grund för den behöriga myndighetens minimikrav.

(b) De tilldelningskriterier som ligger till grund för hur myndigheten kommer att välja bland de förslag som uppfyller urvalskriterierna.

(c) Villkoren för de krav på tjänster som omfattas av kontraktet och fastställande av eventuella tillgångar som skall ställas till förfogande för den anbudsgivare som tilldelas kontraktet samt bestämmelser om och villkor för detta.

4. En tidsfrist om minst 52 dagar skall löpa mellan offentliggörandet av anbudsinfordran och den sista dagen för mottagande av anbud.

5. De behöriga myndigheterna skall i den information de tillhandahåller potentiella leverantörer inbegripa alla relevanta uppgifter de förfogar över.

6. När den behöriga myndighet som genomför urvalsförfarandet för den berörda hamnen utgör den berörda hamnens ledningsgrupp eller när ledningsgruppen själv eller en tjänsteleverantör som ledningsgruppen direkt eller indirekt kontrollerar eller har intressen i, även är eller önskar bli en tjänsteleverantör i den berörda hamnen skall medlemsstaten utse en annan behörig myndighet och anförtro den urvalsförfarandet. Sistnämnda utsedda behöriga myndighet skall vara oberoende av den berörda hamnens ledningsgrupp och får inte

(a) tillhandahålla hamntjänster som liknar dem som tillhandahålls av någon av tjänsteleverantörerna i den berörda hamnen, och inte heller

(b) utöva direkt eller indirekt kontroll över, eller ha intressen i, någon av tjänsteleverantörerna i den berörda hamnen.

Artikel 9 - Giltighetstid

Leverantörerna av hamntjänster skall väljas ut för en begränsad tidsperiod som skall fastställas enligt följande kriterier:

1. I de fall tjänsteleverantören inte kommer att göra några, eller endast obetydliga, investeringar för att tillhandahålla tjänster skall tillståndets maximala giltighetstid vara fem år.

2. I de fall tjänsteleverantören kommer att göra avsevärda investeringar i

(a) rörliga tillgångar skall tillståndets maximala giltighetstid vara tio år,

(b) fasta anläggningstillgångar skall tillståndets maximala giltighetstid vara 25 år, även om dessa tillgångar kommer att återgå i hamnens ägo efter det att tillståndet upphört.

Artikel 10 - Redovisningsbestämmelser

Den behöriga myndigheten skall ålägga de utvalda tjänsteleverantörerna att föra separat redovisning för varje berörd hamntjänst. Sammanställandet av redovisningarna skall följa gängse handelsbruk och god redovisningssed.

Artikel 11 - Egenhantering

1. Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som är nödvändiga för att tillåta egenhantering i enlighet med detta direktiv.

2. Egenhantering får vara föremål för ett tillstånd vars kriterier inte skall vara strängare än dem som gäller för leverantörer av samma eller en jämförbar typ av hamntjänst.

Artikel 12 - Hamnens ledningsgrupp

1. När hamnens ledningsgrupp tillhandahåller hamntjänster skall den uppfylla de kriterier som fastställs i artikel 6 och redovisa varje hamntjänstverksamhet separat från övriga verksamheter. Sammanställandet av redovisningarna skall följa gängse handelsbruk och god redovisningssed för att garantera att

(a) internredovisningarna för de olika verksamheterna förs separat,

(b) alla kostnader och intäkter konteras eller fördelas korrekt på grundval av konsekvent tillämpade och sakligt motiverade redovisningsprinciper, och

(c) de principer för kostnadsredovisning som ligger till grund för den separata redovisningen fastställs tydligt.

2. Revisionsberättelsen skall ange huruvida det finns finansiella flöden mellan en hamnledningsgrupps hamntjänstverksamhet och dess övriga verksamheter. Revisionsberättelsen skall arkiveras av medlemsstaterna och överlämnas till kommissionen på begäran.

3. Om man inom ramen för urvalsförfarandet enligt artikel 8 inte har kunnat välja ut en lämplig leverantör av en viss hamntjänst får den behöriga myndigheten enligt punkt 1 i denna artikel ge hamnens ledningsgrupp rätt att tillhandahålla nämnda tjänst under högst fem år

4. Hamnens ledningsgrupp får inte göra åtskillnad mellan tjänsteleverantörer. Ledningsgruppen skall i synnerhet avhålla sig från att gynna företag eller organ i vilket den har intressen.

5. Bestämmelserna i detta direktiv påverkar inte på något sätt medlemsstaternas rättigheter och skyldigheter med hänsyn till kommissionens direktiv 2000/52/EG om insyn.

Artikel 13 - Överklaganden

1. Medlemsstaterna skall se till att alla parter med ett legitimt intresse får rätt att överklaga beslut som fattats eller enskilda åtgärder som vidtagits av de behöriga myndigheterna eller hamnens ledningsgrupp inom ramen för detta direktiv.

2. När en ansökan om tillträde till tillhandahållandet av hamntjänster inom ramen för direktivet avslås skall de sökande delges skälen till att de inte erhållit tillstånd eller valts ut. Sådana skäl skall vara objektiva, icke-diskriminerande, välgrundade och vederbörligen motiverade. Sökanden skall ha möjlighet att överklaga. Det skall vara möjligt att överklaga hos en nationell domstol eller ett offentligt organ som vad gäller organisation, finansiering, rättslig struktur och beslutsfattande är oberoende av den berörda behöriga myndigheten eller hamnledningsgruppen och av tjänsteleverantörerna.

3. Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som krävs för att säkerställa att beslut som fattas av besvärsorganen är föremål för rättslig prövning.

Artikel 14 - Säkerhet och miljöskydd

Bestämmelserna i detta direktiv påverkar inte på något sätt medlemsstaternas rättigheter och skyldigheter avseende lag och ordning samt säkerhet i hamnar och miljöskydd.

Artikel 15 - Socialt skydd

Utan att tillämpningen av detta direktiv påverkas och med beaktande av gemenskapsrättens övriga bestämmelser, skall medlemsstaterna vidta de åtgärder som är nödvändiga för att säkerställa tillämpningen av deras sociallagstiftning.

Artikel 16 - Övergångsbestämmelser

1. När antalet leverantörer av hamntjänster i en hamn inte begränsas med hänsyn till utrymme, kapacitet eller sjösäkerhet får de redan utfärdade tillstånden förbli giltiga fram tills dess att antalet begränsas. Nya tillstånd skall uppfylla bestämmelserna i detta direktiv.

2. När antalet leverantörer av hamntjänster i en hamn är begränsat skall följande bestämmelser i punkt a-e gälla:

a) När ett redan utfärdat tillstånd beviljats genom offentlig upphandling eller motsvarande förfarande och i övrigt uppfyller bestämmelserna i detta direktiv får tillståndet förbli giltigt.

b) När ett redan utfärdat tillstånd inte beviljats i enlighet med bestämmelserna i detta direktiv och tjänsteleverantören inte har gjort några eller endast obetydliga investeringar skall ett nytt tillståndsförfarande genomföras i enlighet med bestämmelserna i detta direktiv inom två år efter den dag då detta direktiv skall ha överförts när det gäller en enda tjänsteleverantör och inom fyra år för alla övriga fall.

c) När en tjänsteleverantör inom ramen för ett redan utfärdat tillstånd har gjort avsevärda investeringar i rörliga tillgångar skall följande gälla:

(i) När ett redan utfärdat tillstånd inte beviljats i enlighet med bestämmelserna i detta direktiv, men föregåtts av offentlig upphandling eller motsvarande förfarande skall det redan utfärdade tillståndets maximala giltighetstid vara tio år.

(ii) När ett redan utfärdat tillstånd inte beviljats i enlighet med bestämmelserna i detta direktiv och inte föregåtts av offentlig upphandling eller motsvarande förfarande skall ett nytt tillståndsförfarande genomföras i enlighet med bestämmelserna i detta direktiv inom tre år efter den dag då detta direktiv skall ha överförts när det gäller en enda tjänsteleverantör och inom fem år för alla övriga fall.

d) När en tjänsteleverantör inom ramen för ett redan utfärdat tillstånd har gjort avsevärda investeringar i fasta anläggningstillgångar skall följande gälla:

(i) När ett redan utfärdat tillstånd inte beviljats i enlighet med bestämmelserna i detta direktiv, men föregåtts av offentlig upphandling eller motsvarande förfarande skall det redan utfärdade tillståndets maximala giltighetstid vara 25 år.

(ii) När ett redan utfärdat tillstånd inte beviljats i enlighet med bestämmelserna i detta direktiv och inte föregåtts av offentlig upphandling eller motsvarande förfarande skall ett nytt tillståndsförfarande genomföras i enlighet med bestämmelserna i detta direktiv inom fem år efter den dag då detta direktiv skall ha överförts när det gäller en enda tjänsteleverantör och inom åtta år för alla övriga fall.

e) När en tjänsteleverantör inom ramen för ett redan utfärdat tillstånd har gjort avsevärda investeringar i rörliga tillgångar och fasta anläggningstillgångar skall punkt d vara tillämplig.

Artikel 17 - Rapportering och översyn

Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna en rapport om genomförandet av detta direktiv senast tre år efter dagen för genomförandet av detta direktiv.

På grundval av medlemsstaternas rapporter skall kommissionen göra en bedömning av medlemsstaternas genomförande av detta direktiv som, i tillämpliga fall, skall följas av ett förslag till ändring av direktivet.

Artikel 18 - Genomförande av direktivet

1. Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast ett år efter det att det har trätt i kraft. De skall genast underrätta kommissionen om detta. När en medlemsstat antar dessa bestämmelser skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda.

2. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texterna till de centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.

Artikel 19

Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.

Artikel 20 - Adressater

Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

Utfärdat i Bryssel den [...]

På Europaparlamentets vägnar På rådets vägnar

Ordförande Ordförande

[...] [...]

BILAGA

FÖRTECKNING ÖVER DE HAMNTJÄNSTER SOM OMFATTAS AV DETTA DIREKTIV

(1) Teknisk-nautiska tjänster

(a) Lotsning

(b) Bogsering

(c) Förtöjning

(2) Lasthantering bl.a.

(a) stuveriarbete, stuvning, omlastning och andra typer av transporter inom terminalen,

(b) lagring, förråd och magasinering beroende på lastkategorierna, och

(c) lastkonsolidering.

(3) Passagerartjänster (bl.a. ombordstigning och landstigning)