SV

Bryssel den 17.12.2010

KOM(2010) 776 slutlig

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET

om förfarandena för den kontroll av Europols verksamhet som Europaparlamentet utför under medverkan av de nationella parlamenten

***

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

1. Inledning: frågan om parlamentarisk kontroll av Europol (...)3

2. Den nuvarande ramen för parlamentarisk kontroll av Europols verksamhet (...)5

2.1. Europaparlamentet (...)5

2.2. De nationella parlamenten (...)6

3. Debatten om parlamentarisk kontroll av Europol (...)6

3.1. Synpunkter och förslag från Europaparlamentet (...)6

3.2. Synpunkter från de nationella parlamenten (...)6

4. Utsikterna framöver: Europol i den nya institutionella ramen (...)6

4.1. Att ge Europol tvångsbefogenheter – Artikel 88.3 i EUF-fördraget (...)6

4.2. De nationella parlamentens roll enligt Lissabonfördraget (...)6

5. Slutsatser och rekommendationer (...)6

5.1. Inrättande av ett gemensamt, permanent interparlamentariskt forum (...)6

5.2. Större transparens: en ny strategi för kommunikationen med Europaparlamentet och de nationella parlamenten (...)6

5.3. Att göra åtskillnad mellan rollerna (...)6

1. Inledning: frågan om parlamentarisk kontroll av Europol

Grundrättsakten för Europol är ett rådsbeslut av den 6 april 2009 [1]. Genom rådsbeslutet ersätts den tidigare rättsliga ramen för Europol, en konvention som trädde i kraft 1998 [2] och ändrades 2007 i och med att tre protokoll [3] trädde i kraft.

Syftet med rådsbeslutet var först och främst att ersätta grundrättsakten för Europol med ett instrument som är mer flexibelt än ett internationellt avtal. Genom rådsbeslutet ersattes dessutom finansieringen från medlemsstaterna med ett bidrag från Europeiska unionens budget, vilket gav Europol ställning som EU-byrå (EU agency). Europols grundläggande karaktär – dvs. att organisationen ska fungera som ett europeiskt centrum för stöd till medlemsstaternas brottsbekämpande organ och ägna sig åt insamling, analys och utbyte av information om brottslighet som berör två eller flera medlemsstater – ändrades inte genom beslutet, men byråns mandat utvidgades något, till att gälla ”organiserad brottslighet [...] och andra former av allvarlig brottslighet”. Genom beslutet infördes även vissa andra ändringar, men dessa berör inte Europols grundläggande uppdrag: organisationen förblir ett centrum, utan tvångsbefogenheter, för stöd till medlemsstaternas brottsbekämpande organ.

Rådsbeslutet började tillämpas den 1 januari 2010, en månad efter det att fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (nedan kallat EUF-fördraget) trädde i kraft.

I artikel 88 i EUF-fördraget föreskrivs en ny rättslig ordning för Europol: enligt den artikeln ska Europol regleras genom förordningar antagna i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet, dvs. genom medbeslutandeförfarandet. En aspekt av dessa framtida Europaparlaments- och rådsförordningar, i vilka även Europols struktur, uppgifter m.m. kommer att fastställas, hänför sig till förfarandena för den kontroll av Europols verksamhet som Europaparlamentet utför under medverkan av de nationella parlamenten. Europeiska rådet uppmanar i Stockholmsprogrammet [4] Europeiska kommissionen att lägga fram ett diskussionsunderlag rörande dessa förfaranden.

Den framtida rättsliga ramen för Europol är föremål för löpande diskussioner som leds av kommissionen och involverar alla centrala institutioner och andra berörda parter (särskilt Europaparlamentet och rådet). Dessa kommer under loppet av diskussionerna att uppmanas att lägga fram konkreta förslag om hur mekanismer för parlamentarisk kontroll kan inrättas och tillämpas på ett effektivt sätt i överensstämmelse med artikel 88 i EUF-fördraget.

Europaparlamentet och i synnerhet dess utskott för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor har under det senaste årtiondet utfärdat ett flertal resolutioner och diskussionsunderlag i frågan om parlamentarisk/demokratisk kontroll.

Det svenska ordförandeskapet lade under 2001 fram en utförlig genomgång av de befintliga bestämmelserna om parlamentarisk kontroll, tillsammans med förslag om att utöka Europaparlamentets roll i Europolfrågor [5].

Det svenska ordförandeskapet och Europaparlamentet åberopade sig i sina bidrag på bestämmelserna i Europolkonventionen och på förslagen till rådsrättsakter om upprättande av de tre ovan nämnda protokollen om ändring av konventionen. I det här meddelandet kommer även Europaparlamentets ståndpunkt om förslaget till rådsbeslutet att beaktas.

Europol är det första EU-organ som är verksamt på området polissamarbete. När debatten om parlamentarisk kontroll började [6] var polissamarbete ett område som i hög grad karakteriserades av mellanstatligt beslutsfattande – vid sidan av gemenskapsrätten – där Europaparlamentet hade mycket begränsade befogenheter. Den parlamentariska kontrollen var till att börja med (dvs. enligt konventionens ursprungliga lydelse) begränsad till att rådets ordförandeskap varje år skulle tillställa Europaparlamentet en specialrapport om Europols arbete och att parlamentet skulle rådfrågas vid eventuella ändringar av konventionen. Vissa ansåg att Europols involvering i polisverksamhet och dess centrala roll i utbytet av information mellan nationella brottsbekämpande organ krävde en parlamentarisk kontroll som gick utöver den som föreskrevs i konventionen: behandling av information (särskilt personuppgifter), som är en central del av Europols verksamhet, kan inverka på individers grundläggande rättigheter, särskilt deras rätt till skydd av personuppgifter. Ett mer robust system för parlamentarisk kontroll skulle därför vara ett lämpligt medel för att stärka den demokratiska legitimiteten.

I detta meddelande ges en överblick över de synpunkter som lagts fram i frågan om parlamentarisk kontroll av Europol. Dessutom redovisas de nuvarande förförandena för kontroll av organisationens verksamhet. På grundval av detta dras vissa slutsatser och utfärdas vissa rekommendationer, i syfte att ge underlag för framtida diskussioner. Vissa av de förslag som läggs fram kan genomföras inom ramen för den befintliga rättsliga grunden för Europol. Andra behöver övervägas ytterligare och kan beaktas i det förslag till förordning om Europol – omfattande ett byte i överensstämmelse med artikel 88 i EUF-fördraget av den rättsliga grunden för byrån – som kommissionen har för avsikt att lägga fram senast 2013, efter en utvärdering av rådsbeslutet och en konsekvensbedömning.

2. Den nuvarande ramen för parlamentarisk kontroll av Europols verksamhet

Genom rådsbeslutet fick Europaparlamentet nya befogenheter. Villkoren för förhållandet mellan Europaparlamentet och Europol ändrades radikalt. I och med att Europol inlemmades i EU:s rättsliga ram är Europaparlamentet nu direkt involverat i styrningen av den nya EU-byråns verksamhet, i synnerhet i sin egenskap av del av budgetmyndigheten.

2.1. Europaparlamentet

Budgetförfarandet

Den mest betydande ”innovationen” i rådsbeslutet vad beträffar Europaparlamentets inflytande har att göra med ändringen av Europols ställning (från mellanstatligt organ till EU-byrå), vilken för med sig direkt finansiering från Europeiska unionens budget. Ändringen innebär också att polisbyrån nu är underkastad EU:s budgetförordning. I sin egenskap av del av budgetmyndigheten kan Europaparlamentet utöva ett direkt inflytande på Europols verksamhet [7].

Europaparlamentet har dessutom ansvar för kontrollen av Europols budget [8]. Det ska på rekommendation av rådet bevilja Europols direktör ansvarsfrihet för genomförandet av budgeten. Direktören ska på Europaparlamentets begäran lägga fram alla uppgifter som behövs för att förfarandet för beviljande av ansvarsfrihet för det berörda budgetåret ska fungera väl.

Direkta meningsutbyten med Europaparlamentet

En av bestämmelserna i rådsbeslutet banar väg för regelbundna, formella utbyten mellan Europaparlamentet och Europol. Enligt denna bestämmelse ska rådets ordförande, Europols styrelses ordförande och Europols direktör framträda inför Europaparlamentet på dess begäran för att (med beaktande av diskretions- och tystnadsplikten) diskutera frågor som rör Europol [9]. Vad som är betydelsefullt är att det nu (i och med rådsbeslutet) finns en skyldighet att efterkomma en sådan begäran från Europaparlamentet. Detta är också en viktig nyhet, eftersom den gör det möjligt för Europaparlamentet att fråga ut direktören m.fl. på egen hand. Att det rör sig om någonting tvingande (”ska”) är en betydande nyhet på området rättsliga och inrikes frågor.

Samråd om genomförandeåtgärder

Europaparlamentet ska höras om alla åtgärder för genomförande av den rättsliga grunden (rådsbeslutet) vilka tar formen av ett rådsbeslut.

Rådsbeslutet innehåller ett flertal bestämmelser om den information som ska göras tillgänglig för Europaparlamentet. Dessa bestämmelser utgör en förbättring i förhållande till de som infördes i konventionen genom det danska protokollet:

Information från Europols styrelse till Europaparlamentet

Styrelsen ska årligen lägga fram de nedan angivna handlingarna för rådet för godkännande [10]. Rådet ska därefter översända handlingarna till Europaparlamentet för kännedom.

– Ett utkast till beräkning av intäkter och kostnader, ett utkast till tjänsteförteckning samt den slutliga budgeten.

– En verksamhetsplan (ett arbetsprogram) för Europols framtida verksamhet [11].

– En verksamhetsberättelse om Europols verksamhet under det föregående året.

Information från den gemensamma tillsynsmyndigheten [12] till Europaparlamentet

Den gemensamma tillsynsmyndigheten ska regelbundet upprätta rapporter över sin verksamhet. Dessa rapporter ska översändas till Europaparlamentet och rådet [13].

2.2. De nationella parlamenten

Varje nationellt parlaments kontroll av Europols verksamhet utövas via dess kontroll av regeringen i medlemsstaten i fråga, i enlighet med medlemsstatens konstitutionella regler.

Ansvaret inom Europol för att ge vägledning för och övervaka byråns verksamhet ligger hos dess styrelse. Styrelsen består av en företrädare för varje medlemsstat och en företrädare för kommissionen. Den avlägger rapport till rådet. De ministrar i rådet som ägnar sig åt Europolfrågor (dvs. inrikes- och justitieministrarna) är underkastade den kontroll som utövas av de nationella parlamenten.

Var och en av dessa ministrar är skyldig att tillhandahålla det nationella parlamentet adekvat information om Europols sätt att arbeta och kan där ställas till svars för sitt ministeriums politik i Europolfrågor. Europol är på så vis redan föremål för kontroll från de nationella parlamentens sida.

Aktuell praxis i fråga om parlamentarisk kontroll av Europol redovisas i en rapport [14] som sekretariatet för konferensen mellan de parlamentariska organen för EU-frågor (Conférence des Organes Spécialisés dans les Affaires Communautaires et Européennes des Parlements de l'Union européenne, Cosac) utarbetade inför den fyrtioförsta konferensen (se även avsnitt 3.2).

Förfarandena för parlamentarisk kontroll av Europol är inte desamma i alla medlemsstater. I vissa medlemsstater är den kontroll som utövas av det nationella parlamentet begränsad till en dokumentbaserad ad hoc-kontroll i samband med diskussioner om rättsakter (såsom förslag om ändring av Europols befogenheter). Så t.ex. var rådsbeslutet föremål för förhandsgranskning i nationella parlament [15].

Andra parlament utnyttjar sin rätt att ställa regeringen till svars i EU-frågor som ett sätt att när som helst få information om Europol (t.ex. representantkammaren i Belgien eller senaten i Frankrike). Vissa parlament har direkta kontakter med landets företrädare i Europols styrelse eller håller årliga diskussioner om rapporter om Europol.

Danmarks och Irlands parlament tar upp Europolfrågor till diskussion när sådana står på dagordningen för ett sammanträde i rådet i konstellationen rättsliga och inrikes frågor (Rif). Den danska och den irländska regeringen är tvungen att få parlamentets godkännande för att kunna gå med på åtgärder i rådet på området rättsliga och inrikes frågor. Danmarks och Irlands parlament kan alltså utöva direkt inflytande på beslut som rör Europol.

I fråga om interparlamentariskt samarbete om kontroll av Europol anges följande i den ovan nämnda rapporten: ”När man tar [...] möjligheterna till interparlamentariskt samarbete framöver i beaktande är det viktigt att konstatera det uppenbara: de nationella parlamenten granskar för närvarande Europol [...] inom ramen för sina respektive system för allmän granskning av rättsliga och inrikes frågor. Detta involverar i vissa fall utskotten för EU-frågor och i andra fall fackutskotten, eller en kombination av båda.”.

3. Debatten om parlamentarisk kontroll av Europol

Den nuvarande ramen för parlamentarisk kontroll av Europol (se avsnitt 2) återspeglar utvecklingen under det senaste årtiondet i debatten om denna fråga. Med sikte på att nå fram till ett lämpligt system för parlamentarisk kontroll av Europol behandlas i detta meddelande en del av de synpunkter som under senare år lagts fram om denna kontroll.

3.1. Synpunkter och förslag från Europaparlamentet

►Nedan följer en sammanfattning i stora drag av Europaparlamentets synpunkter och önskemål under senare år i fråga om parlamentarisk kontroll [16].

Inlemmande av Europol i EU:s rättsliga ram och finansiering av byrån med medel från Europeiska unionens budget

Europaparlamentet krävde upprepade gånger att Europol skulle underställas gemenskapsrätten, särskilt (men inte uteslutande) i händelse av att byrån skulle tilldelas gränsöverskridande operativa befogenheter. Med tanke på det långdragna, besvärliga förfarandet för ändring av konventionen krävde Europaparlamentet att denna skulle ersättas med ett rådsbeslut. Europaparlamentet begärde också att Europols budget skulle inlemmas i unionens budget.

Information till och samråd med Europaparlamentet

Europaparlamentet ansåg att det var otillräckligt att parlamentet inte informerades mer än genom en årlig specialrapport om Europols arbete.

Parlamentet krävde att det skulle informeras regelbundet (varje kvartal) om Europols verksamhet och uppmanade rådet att beakta parlamentets rätt enligt (den vid tidpunkten i fråga gällande versionen av) fördraget om Europeiska unionen att bli informerat och rådfrågat. Det gav särskilt uttryck för önskemål att höras i en hel rad frågor rörande Europols sätt att arbeta och fordrade att vederbörlig hänsyn skulle tas till Europaparlamentets synpunkter.

År 2001 gav Europaparlamentet uttryck för önskemål att höras vid fastläggandet av prioriterade områden för Europols verksamhet.

Förstärkning av förfarandena för parlamentatrisk kontroll från Europaparlamentets och de nationella parlamentens sida

Europaparlamentet ansåg att de befintliga arrangemangen för parlamentatrisk kontroll av Europol från de nationella parlamentens sida var ohanterliga och ineffektiva och att detta berodde på Europols mellanstatliga karaktär. Det uppmanade rådet att i ett framtida EU-fördrag införa bestämmelser om full parlamentatrisk kontroll av Europol på europeisk nivå. År 2001 uppmanade Europaparlamentet kommissionen att lägga fram ett förslag om revidering av Europolkonventionen med sikte på att anpassa denna till medlemsstaternas högre standarder för demokratisk kontroll av polisen.

Inför antagandet av rådsbeslutet krävde Europaparlamentet att förfarandena för parlamentatrisk kontroll av Europol från Europaparlamentets och de nationella parlamentens sida inte skulle vara mindre strikta än de som gällde för ändringar av konventionen (ratificeringsförfarande). Medlemsstaterna uppmanades att diskutera hur de nationella parlamenten skulle kunna involveras i antagandet av eventuella ändringar av rådsbeslutet [17].

Interparlamentariskt samarbete och de nationella parlamentens utövande av de befintliga rättigheterna

Europaparlamentet uppmanade det nationella parlamentet i varje medlemsstat att konsekvent utnyttja sin rätt och fullgöra sin skyldighet att övervaka medlemsstatens inrikesministers, justitieministers och Europolstyrelseföreträdares agerande i Europolfrågor och att därvid upprätthålla ett nära samarbete med Europaparlamentet.

Utvidgning av Europols befogenheter

Europaparlamentet fordrade i resolutionen från 1996 att Europolkonventionen skulle revideras vid ett senare tillfälle i syfte att undersöka möjligheterna att överföra utredningsbefogenheter till Europol, inom ramen för byråns mandat. Det förordade att Europol skulle tilldelas operativa befogenheter (operational powers) – vilket tolkas som tvångsbefogenheter – endast om byrån underställdes Europeiska kommissionens anvisningar och gjordes ansvarig inför Europaparlamentet såväl som inför de nationella parlamenten [18].

Europaparlamentet uppmanade senare rådet att inte tilldela Europol några gränsöverskridande operativa befogenheter utan att samtidigt sörja för en adekvat, på gemenskapsrätten grundad kontrollmekanism som involverade Europaparlamentet. Under 2007 förklarade Europaparlamentet på nytt att tilldelning av operativa befogenheter och förstärkning av den demokratiska kontrollen var oupplösligt förbundna med varandra.

►Europaparlamentet lade utöver de synpunkter som återges ovan också fram ett antal konkreta förslag:

En interparlamentarisk kommitté

Enligt ett förslag borde Europaparlamentet i samarbete med de nationella parlamenten inrätta en gemensam kommitté där rådets ordförande eller en företrädare för ordförandeskapet skulle vara skyldig att framträda för att diskutera Europolrelaterade frågor.

Större transparens genom förbättrat tillhandahållande av information

Europaparlamentet föreslog bl.a. att det skulle ha rätt att kräva en diskussion med Europols direktör eller rådets ordförandeskap på grundval av den årliga specialrapporten och en rapport om uppgiftsskydd och att det skulle införas en formell rättighet för parlamentet att anmoda Europols direktör att framträda inför det behöriga parlamentsutskottet och en rättighet för direktören att framträda inför detta på eget initiativ.

Deltagande i förfarandet för att utse eller entlediga Europols direktör

Enligt ett flertal förslag borde Europaparlamentet tillsammans med rådet delta i förfarandet för att utse eller entlediga Europols direktör och biträdande direktörer [19]. I resolutionen från 1996 fordrade Europaparlamentet att vederbörlig hänsyn skulle tas till dess synpunkter.

Företrädare för Europaparlamentet i Europols styrelse

Enligt ett flertal förslag borde Europols styrelse utöver företrädarna för medlemsstaterna (en per medlemsstat) bestå av två företrädare för kommissionen och två företrädare för Europaparlamentet [20]. Varje styrelseledamot borde ha en röst.

Genom det danska protokollet (som trädde i kraft i april 2007) infördes några förbättringar i konventionen i fråga om Europaparlamentets rätt att bli informerat och rådfrågat: enligt protokollet skulle rådet samråda med Europaparlamentet om alla initiativ från en medlemsstat eller förslag från kommissionen som gällde antagandet av åtgärder på grundval av en rad bestämmelser i konventionen [21]. Genom protokollet gavs dessutom rådets ordförande (eller en företrädare för ordförandeskapet) och Europols direktör möjlighet att framträda inför Europaparlamentet för att diskutera allmänna frågor gällande Europol [22].

Med andra ord togs det genom dessa ändringar av konventionen hänsyn till åtminstone en del av de betänkligheter som Europaparlamentet givit uttryck för under de första åren av Europols verksamhet.

►Europaparlamentet hördes om kommissionsförslaget till rådsbeslutet och tog ställning till detta i resolutionen från 2008 [23].

Kommissionen hade när den lade fram sitt förslag redan tagit hänsyn till några av de viktigaste rekommendationerna från Europaparlamentet. Genom rådsbeslutet inlemmades Europol i EU:s institutionella ram och Europols budget i unionens budget. I och med att Europol gavs ställning som EU-byrå ökade möjligheterna till parlamentarisk kontroll, genom Europaparlamentets involvering i förfarandet för antagande av genomförandebeslut (i vilket det är obligatoriskt att höra parlamentet) och, vilket är ännu viktigare, genom dess fundamentala roll vid fastläggandet av budgeten och tjänsteförteckningen och i förfarandet för beviljande av ansvarsfrihet.

Betecknande nog tillgodosågs i rådsbeslutet till sist även Europaparlamentets krav på att rådets ordförande, Europols styrelses ordförande och Europols direktör skulle framträda inför Europaparlamentet på dess begäran ”för att diskutera frågor som rör Europol” [24].

De ändringar (sammanlagt 55 stycken, rörande olika aspekter av förslaget till rådsbeslutet) som Europaparlamentet antog genom resolutionen från 2008 kan sammanföras till tre huvudgrupper av förslag om förstärkt demokratisk redovisningsskyldighet och styrning:

Förstärkning av den parlamentariska kontrollen, särskilt genom inrättande av en interparlamentarisk kommitté

Enligt Europaparlamentet var det nödvändigt att förstärka Europols demokratiska redovisningsskyldighet med anledning av att byråns operativa befogenheter skulle utvidgas (se ändring 8 i resolutionen från 2008). Parlamentet begärde därför i en ändring att Europols styrelses ordförande eller Europols direktör varje år skulle redogöra för Europols prioriteter för det följande året inför en gemensam kommitté bestående av ledamöter av Europaparlamentet och ledamöter av de nationella parlamenten, i syfte att säkerställa en demokratisk debatt med det civila samhället och bättre kontroll över Europols verksamhet [25].

I syfte att göra det möjligt för Europaparlamentet att delta på ett tidigt stadium i planeringen begärde detta i en ändring att vissa planeringsdokument (ett utkast till budgetberäkning, ett utkast till tjänsteförteckning, Europols budget och tjänsteförteckning, en verksamhetsplan för Europols framtida verksamhet och en verksamhetsberättelse om Europols verksamhet under det föregående året) varje år skulle läggas fram för parlamentet och att parlamentet skulle ha möjlighet att granska dessa handlingar på lämpligt sätt, vid behov i samråd med de nationella parlamenten [26].

Rådet godtog överföring av vissa planeringsdokument till Europaparlamentet (inte till de nationella parlamenten), för kännedom men inte för samråd. Detta ger dock Europaparlamentet ett betydande inflytande i budgetförfarandet.

Förslaget om att Europols styrelses ordförande eller Europols direktör varje år skulle redogöra för Europols prioriteter för det följande året inför en gemensam kommitté godtogs inte av rådet och finns följaktligen inte med i texten till rådsbeslutet, och Europaparlamentet och de nationella parlamenten har inte inrättat någon sådan kommitté.

Deltagande från Europaparlamentets sida i förfarandet för att utse Europols direktör

Europaparlamentet begärde i en ändring (se ändring 59 i resolutionen från 2008) att Europols direktör skulle utses av byråns styrelse och att parlamentet skulle få rätt att ställa frågor till kandidaterna och att yttra sig om och rangordna dessa. Enligt parlamentets förslag skulle styrelsen vara tvungen att beakta yttrandet vid utseendet av direktören. Rådet godtog inte parlamentets ändring.

Strängare bestämmelser om uppgiftsskydd

Europaparlamentet fäster stor vikt vid skärpning av bestämmelserna om uppgiftsskydd genom införande av ytterligare säkerhetsåtgärder. Det begärde i en ändring [27] att Europols direktör under alla omständigheter skulle beakta i vilken utsträckning de mänskliga rättigheterna, demokratin och rättstatsprincipen respekteras i ett tredjeland till vilket uppgifter överförs och att direktören fortlöpande skulle informera Europaparlamentet om de beslut som fattades i samband med tillämpningen av den regeln.

Rådet tog inte fasta på Europaparlamentets förslag om att direkt involvera parlamentet i uppgiftsskyddsprocessen.

3.2. Synpunkter från de nationella parlamenten

►De nationella parlamenten har i huvudsak använt Cosacforumet för att ge uttryck för sin agenda i fråga om kontroll av Europols verksamhet från de nationella parlamentens sida.

Konferensen har pekat på behovet av samordnad uppsikt över Europol från Europaparlamentets och de nationella parlamentens sida. Den har inte förklarat hur väl fungerande förfaranden för detta skulle kunna inrättas, men den har krävt att de nationella parlamenten ska involveras/konsulteras i diskussionen om genomförandet av den demokratiska kontrollen av Europol [28].

Under 2009, inför den fyrtioförsta konferensen, sammanställde Cosacsekretariatet en intressant rapport baserad på svaren på ett frågeformulär som skickats ut till alla parlament i EU. Rapporten tar bl.a. upp frågan om parlamentarisk uppsikt över Europol. Den innehåller en översikt över situationen i de enskilda medlemsstaterna samt förslag från de nationella parlamenten [29].

Förslag rörande genomförandet i praktiken av det parlamentariska samarbetet enligt artikel 88 i EUF-fördraget för kontroll av Europols verksamhet [30]

Enligt förslagen skulle man kunna utnyttja befintliga interparlamentariska möten, inrätta en särskild gemensam kommitté bestående av ledamöter av Europaparlamentet och ledamöter av de nationella parlamenten eller bygga ut Cosacs roll. En kombination av dessa möjligheter togs också i beaktande. Beträffande de befintliga samarbetsformerna gav ett betydande antal parlament uttryck för uppfattningen att antingen gemensamma utskottsmöten eller gemensamma parlamentsmöten skulle kunna övervägas som möjliga instrument för att uppnå ett effektivt samarbete mellan parlamenten.

I rapporten konstateras att det finns ett stort antal olika uppfattningar om vilken roll Cosac skulle kunna spela i kontrollen av Europols verksamhet. Vissa parlament gjorde gällande att Cosac skulle kunna fungera som ett forum för diskussion i frågan om demokratisk kontroll av Europols verksamhet och för utbyte av information, idéer och ”bästa praxis” på detta område. Vissa parlament föreslog att Europols direktör skulle inbjudas att delta i sådana överläggningar för att regelbundet tillhandahålla information om Europols verksamhet. En del parlament föreslog att kontroll av Europols verksamhet skulle vara en regelbunden punkt på dagordningen för Cosacs möten. Vissa parlament ställde sig emellertid tveksamma till att Cosac skulle ha en roll att spela i kontrollen av Europols verksamhet. Dessa betänkligheter hade t.ex. att göra med att parlamentet ansåg att en sådan roll skulle kunna inverka på Cosacs nuvarande agenda eller att det ansåg att Cosac inte lämpade sig för att hantera ärenden som egentligen var en fråga för de behöriga fackutskotten. Även Europaparlamentet ansåg att kontroll av Europols verksamhet snarare var en fråga för de behöriga fackutskotten.

Förstärkning av den parlamentariska kontrollen på nationell nivå efter Lissabonfördragets ikraftträdande [31]

De flesta parlament föreföll inte ha diskuterat frågan mer ingående och tog bara upp ett litet fåtal konkreta ändringar av sina kontrollförfaranden. Några parlament hade emellertid redan fastlagt de erforderliga åtgärderna med tanke på sin framtida involvering i den parlamentariska kontrollen (t.ex. utvärdering av det gällande kontrollsystemet, upprättande av en särskild arbetsgrupp och anordnande av möten i de relevanta utskotten med regeringsföreträdare och landets företrädare i Europol).

►Parlamentarisk kontroll av Europol diskuterades också vid en särskild interparlamentarisk konferens om denna fråga i Haag år 2001.

I ett utkast till resolution från konferensen [32] lades det för första gången fram konkreta förslag i fråga om parlamentatrisk kontroll av Europol från de nationella parlamentens sida.

I resolutionen anmodades de nationella parlamenten (och Europaparlamentet) att upprätta ett nätverk (”Parlopol”) för utbyte av information mellan och lansering av initiativ från parlamenten. Nätverket skulle enligt resolutionen ägna sig åt sådana polisfrågor (och rättsliga frågor) som var föremål för EU-samarbete eller EU-integration i ministerrådet eller Europols (och Eurojusts) styrande organ.

Ett sådant nätverk skulle göra det lättare för de olika mekanismerna (i de nationella parlamenten) för kontroll av Europol att gå samordnat till väga visavi medlemsstaternas företrädare i ministerrådet och Europols styrelse. Av resolutionen (liksom av den ovan nämnda Cosacrapporten från 2009) framgår att det var svårt för de nationella parlamenten att på egen hand få fram tillräckligt med information om ministerrådets beslut i polisfrågor och om Europols styrelses beslut.

4. Utsikterna framöver: Europol i den nya institutionella ramen

Lissabonfördraget förde med sig en rad nyheter som har en direkt inverkan på Europols framtida utveckling och står i direkt samband med frågan om parlamentarisk kontroll.

4.1. Att ge Europol tvångsbefogenheter – Artikel 88.3 i EUF-fördraget

Frågan om att utvidga Europols befogenheter till att även omfatta tvångsåtgärder stod under en stor del av det gångna årtiondet fortfarande öppen. Införande av tvångsbefogenheter kopplades i diskussionerna om detta till en mer omfattande parlamentarisk och rättslig uppsikt över Europol (som en nödvändig förutsättning för sådana befogenheter). Så t.ex. angav kommissionen i ett meddelande från 2002 [33] att mer långtgående (uppsikts)åtgärder skulle bli nödvändiga om Europol i framtiden skulle få utredningsbefogenheter. En liknande slutsats drogs i det ovan nämnda arbetsdokumentet från februari 2007 från Europaparlamentets utskott för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor [34].

Frågan om tvångsbefogenheter för Europol är emellertid inte längre aktuell. I artikel 88.3 i EUF-fördraget anges nämligen följande: ”Europols alla operativa insatser ska genomföras i samverkan och i samförstånd med myndigheterna i den eller de medlemsstater vars territorium berörs. Tvångsåtgärder får genomföras endast av de behöriga nationella myndigheterna.”.

Europol har inte några av de befogenheter som normalt sett på vissa villkor faller inom nationella polisstyrkors mandat (såsom befogenheten att genomföra gripanden eller husundersökningar eller att bedriva avlyssning). Den bestämmelse i rådsbeslutet som ger Europol rätt att göra framställningar om att medlemsstater ska inleda brottsutredningar [35] gör det bara i vissa fall möjligt för byrån att få medlemsstaterna att göra detta: en medlemsstat är enligt bestämmelsen i fråga inte tvungen att inleda en utredning. Europol får inte på egen hand genomföra utredningar i medlemsstaterna. Samma sak gäller när Europolpersonal deltar i gemensamma utredningsgrupper [36]: personalen deltar bara i en stödjande funktion. Tvångsåtgärder får genomföras endast av de behöriga nationella myndigheterna [37].

4.2. De nationella parlamentens roll enligt Lissabonfördraget

Genom Lissabonfördraget utvidgas de nationella parlamentens rättigheter och åligganden i den utsträckning som de ”[aktivt bidrar] till en väl fungerande union” [38]. Till deras nya roll i de politiska processerna hör bland annat

– att de av kommissionen får sig tillsända sådana utkast till lagstiftningsakter som härrör från denna (samtidigt som utkasten översänds till Europaparlamentet och rådet), och

– att se till att utkast till lagstiftningsakter är förenliga med subsidiaritetsprincipen.

De nationella parlamenten är följaktligen nu viktiga aktörer i de tidiga skedena av uppläggningen av EU-politiken.

Vad beträffar en framtida förordning om Europol enligt artikel 88.2 i EUF-fördraget kommer de nationella parlamentens involvering i granskningen av utkast till EU-lagstiftningsakter också att ha konsekvenser för den parlamentariska kontrollen av Europols verksamhet.

Enligt Lissabonfördraget har de nationella parlamenten rätt att bli informerade om utkast till lagstiftningsakter och möjlighet att lämna ett yttrande (om huruvida ett utkast är förenligt med subsidiaritetsprincipen). Nationella parlament kan på grundval av de nationella konstitutionella reglerna avge ett yttrande om varje lagstiftningsförslag från unionslagstiftaren. Alltefter nationell rätt kan parlamentets yttrande vara bindande för regeringens ståndpunkt i rådet.

De nationella parlamenten kommer alltså också att kunna bidra till utformningen av den framtida förordningen om reglering av Europol.

5. Slutsatser och rekommendationer

Det råder inget tvivel om att brottsbekämpningsrelaterad verksamhet måste övervakas, särskilt när sådan verksamhet inkräktar på medborgarnas grundläggande rättigheter och friheter. Vad beträffar Europol ska det enligt artikel 88 i EUF-fördraget fastläggas närmare bestämmelser för den kontroll av Europols verksamhet som Europaparlamentet utför under medverkan av de nationella parlamenten. Europols uppdrag och uppgifter kan potentiellt inverka på enskilda människors rätt till integritet [39]. Kontroll från Europaparlamentets och de nationella parlamentens sida är därför nödvändig för att stärka den demokratiska legitimiteten på området gränsöverskridande polissamarbete inom EU.

Under senare år har diskussionerna om Europols framtid ofta inriktats på frågan om en eventuell utvidgning av byråns befogenheter till att även omfatta tvångsåtgärder liknande de som nationella polisstyrkor kan tillgripa. Det har i allmänhet rått samförstånd om att en sådan utvidgning av Europols befogenheter måste gå hand i hand med en förstärkning av de parlamentariska övervakningsbefogenheterna.

Såsom redovisats ovan har Europol även om byrån stegvis fått fler och fler uppgifter inte tilldelats några tvångsbefogenheter [40] eller befogenheter att på egen hand genomföra utredningar, och i enlighet med EUF-fördraget kommer Europol inte heller att tilldelas några tvångsbefogenheter framöver.

Med hänsyn till att Europols befogenheter är så begränsade har de befintliga mekanismerna för parlamentarisk kontroll i allmänhet ansetts vara ändamålsenliga i rättsligt hänseende. Sammantaget går dessa mekanismer också utöver vad som i allmänhet finns i medlemsstaterna i fråga om parlamentarisk kontroll av polisstyrkorna där. Icke desto mindre finns det en del kvarstående frågor i debatten om parlamentarisk kontroll. Ett par av dessa togs upp vid ett interparlamentariskt utskottsmöte nyligen [41].

För det första är många av den uppfattningen att den befintliga kontrollen via parlamenten, de nationella tillsynsmyndigheterna på området uppgiftsskydd, den gemensamma tillsynsmyndigheten för Europol och Europols styrelse utövas på ett fragmenterat, enbart indirekt sätt som dessutom är svårt att förstå. De nationella parlamenten i synnerhet anser att den kontroll av Europols verksamhet som de utövar via sin kontroll av medlemsstatens företrädare i ministerrådet och i Europols styrelse är svårhanterlig. De har dessutom funnit det svårt att samordna sina insatser sinsemellan. En del nationella parlament är också fortfarande av den uppfattningen att de inte får tillräckligt med information om Europols arbete.

För det andra har Europaparlamentet i avsaknad av en mer avgörande lagstiftningsroll på området polissamarbete sedan rätt lång tid tillbaka önskat utöva en närmare och mer ingående kontroll av Europols verksamhet.

Genom rådsbeslutet infördes ändringar som väsentligt utvidgade Europaparlamentets roll i förhållande till Europol och skapade möjligheter för olika former av regelbundet informationsutbyte.

Dessa nya övervakningsmekanismer berör dock inte samordningen mellan Europaparlamentet och de nationella parlamenten på området kontroll av Europols verksamhet. I avsaknad av en ”Cosacliknande” församling för nationella parlamentsutskott med ansvar för polisfrågor skulle dessutom samordningen av de nationella parlamentens arbete kunna förstärkas.

Syftet med rekommendationerna i de följande avsnitten är att bidra till en lösning av de kvarstående frågorna i den interinstitutionella debatten om förfarandena för parlamentarisk kontroll. Förslagen i avsnitt 5.1 och 5.2 skulle rent av kunna genomföras innan en förordning om Europol antas. Kommissionen har för avsikt att lägga fram ett förslag till förordning år 2013, men det måste först göras en utvärdering av rådsbeslutet och en konsekvensbedömning.

Formen för och innehållet i förfarandena för parlamentarisk kontroll av Europol kommer att vara avhängiga av de bidrag som institutionerna och de andra berörda parterna lämnar i samband med de löpande diskussionerna om den framtida rättsliga ramen för Europol. Alla centrala institutionella aktörer är involverade i denna process, som inleddes av kommissionen i april 2010. Ett första möte ägde rum i juli 2010.

Resultatet av det pågående arbetet i den interinsitutionella arbetsgruppen om EU:s tillsynsmyndigheter [42] kommer också att utgöra ett viktigt bidrag till diskussionerna, vilka sammantagna kommer att vara av största betydelse för ett välgrundat, väl genomtänkt förslag.

Detta meddelande är avsett som ett första steg i den riktningen.

5.1. Inrättande av ett gemensamt, permanent interparlamentariskt forum

Kommissionen ställer sig bakom denna idé, som framförts vid ett flertal tillfällen och understöds såväl av parlament som av folk från den akademiska världen. EU:s institutionella ram enligt Lissabonfördraget erbjuder en ny möjlighet att genomföra denna idé i praktiken [43].

Det interparlamentariska forumet skulle kunna bestå av de nationella parlamentens och Europaparlamentets utskott med ansvar för polisfrågor. Detta gemensamma organ skulle kunna sammanträda med jämna mellanrum och bjuda in Europols direktör för diskussioner om frågor rörande byråns arbete. Det skulle kunna inrätta ett särskilt underorgan för att upprätthålla nära kontakt med Europol [44]. Europols styrelses ordförande borde också inbjudas att framträda inför det gemensamma organet.

Genom ett sådant forum skulle det skapas en formell mekanism för informationsutbyte och samordning mellan de nationella parlamenten och Europaparlamentet med sikte på att uppnå en mer enhetlig parlamentarisk kontroll på EU-nivå (utan att det påverkar förfarandena i de nationella parlamenten). Kommissionen skulle välkomna en möjlighet att bli aktivt involverad i forumets arbete.

Det gemensamma organet skulle behöva vara tillräckligt flexibelt för att kunna arbeta effektivt. Det står i Europaparlamentets och de nationella parlamentens makt att samordna sitt arbete och fördjupa sitt samarbete, och parlamenten bör uppmuntras att ta detta initiativ och att självständigt utforma sina förfaranden.

5.2. Större transparens: en ny strategi för kommunikationen med Europaparlamentet och de nationella parlamenten

I syfte att göra det möjligt för Europaparlamentet att bidra i samband med tillhandahållandet av strategiska riktlinjer för Europol och att delta i fastläggandet av prioriterade områden för byråns verksamhet skulle det vara värdefullt att hålla en diskussion i Europaparlamentets utskott för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor om Europols fleråriga strategi och om byråns årliga verksamhetsplan.

Europol har under de senaste åren gjort betydande ansträngningar för att stärka redovisningsskyldigheten, bl.a. genom att utforma processer för mätning av resultat. Byrån lägger med olika intervall fram utvärderingsrapporter och andra handlingar i vilka dess arbete bedöms.

Större transparens gentemot Europaparlamentet och de nationella parlamenten skulle vara till nytta för Europols demokratiska legitimitet. Europol bör därför systematiskt skicka följande information till Europaparlamentet och (via utsedda kontaktpunkter) till de nationella parlamenten:

– En uppdatering av byråns operativa resultat.

– Resultatet av den ”användarenkät” [45] som görs vartannat år.

För att främja kommunikationen mellan ett framtida interparlamentariskt forum och Europols styrande organ skulle man också kunna tänka sig ett regelbundet meningsutbyte parterna emellan i samband med att Europols direktör eller styrelsens ordförande lägger fram strategidokument och rapporter enligt ovan. Det interparlamentariska forumets nätverk skulle kunna användas som informationskanal, för snabb vidarebefordran av dokument rörande Europol till de nationella parlamenten.

Kommissionen kommer att hålla de nationella parlamenten underrättade om utvärderingen av rådsbeslutet.

5.3. Att göra åtskillnad mellan rollerna

Med sikte på den framtida förordningen kommer det att vara viktigt att sörja för en lämplig åtskillnad mellan lagstiftningsbefogenheter och verkställandebefogenheter samt mellan organ som har olika uppgifter. Kommissionen skulle t.ex. inte rekommendera att Europaparlamentet utser ledamöter till Europols styrelse.

I syfte att undvika att utseendet av Europols direktör görs till en politisk fråga är kommissionen också av den uppfattningen att denne bör utses av Europols styrelse och inte av rådet eller Europaparlamentet.

[1] Rådets beslut 2009/371/RIF av den 6 april 2009 om inrättande av Europeiska polisbyrån (Europol), nedan kallat rådsbeslutet (EUT L 121, 15.5.2009, s. 37).

[2] EUT C 316, 27.11.1995, s. 1.

[3] 1. Protokoll utarbetat på grundval av artikel 43.1 i konventionen om upprättandet av en europeisk polisbyrå (Europolkonventionen) om ändring av artikel 2 och av bilagan till konventionen – protokollet om penningtvätt (EUT C 358, 13.12.2000, s. 2).

- 2. Protokoll om ändring av konventionen om upprättandet av en europeisk polisbyrå (Europolkonventionen) och protokollet om privilegier och immunitet för Europol, medlemmarna i organen, dess biträdande direktörer och dess tjänstemän – protokollet om gemensamma utredningsgrupper (EUT C 312, 16.12.2002, s. 2).

- 3. Protokoll utarbetat på grundval av artikel 43.1 i konventionen om upprättandet av en europeisk polisbyrå (Europolkonventionen) om ändring av konventionen – det s.k. danska protokollet (EUT C 2, 6.1.2004, s. 3).

[4] Stockholmsprogrammet – ett öppet och säkert Europa i medborgarnas tjänst och för deras skydd (EUT C 115, 4.5.2010, s. 1).

[5] Se rådsdok. 8677/01 Europol 39 (not från ordförandeskapet till artikel 36-kommittén om demokratisk kontroll över Europol).

[6] Startskottet för debatten om parlamentarisk kontroll var de diskussioner som föregick antagandet av Europolkonventionen. Europaparlamentets föredragande, Hartmut Nassauer, stödde visserligen inrättandet av Europol, men pekade samtidigt på behovet av en revidering av konventionstexten för att öka den parlamentariska kontrollen (se sammanfattningen av plenardebatten den 14 mars 1996 – förfarandeakt INI/1994/2221).

[7] Se artikel 42.1 i rådsbeslutet.

[8] Se artikel 43.6, 43.9 och 43.10 i rådsbeslutet.

[9] Se artikel 48 i rådsbeslutet.

[10] Se artikel 37.10 i rådsbeslutet.

[11] Enligt artikel 27.4 a i kommissionens förordning (EG, Euratom) nr 2343/2002 av den 19 november 2002 med rambudgetförordning för de gemenskapsorgan som avses i artikel 185 i rådets förordning (EG, Euratom) nr 1605/2002 med budgetförordning för Europeiska gemenskapernas allmänna budget ska Europol senast den 31 mars varje år sända ett utkast till arbetsprogram till kommissionen och budgetmyndigheten (se förordning (EG, Euratom) nr 2343/2002 i dess lydelse enligt förordning (EG, Euratom) nr 652/2008 av den 9 juli 2008, EUT L 181, 10.7.2008, s. 23).

[12] Det oberoende, externa organ som utövar tillsyn över hur Europol hanterar skyddet av (person)uppgifter.

[13] Se artikel 34.6 i rådsbeslutet.

[14] Elfte halvårsrapporten om utvecklingen av Europeiska unionens förfaranden och praxis i fråga om parlamentarisk kontroll (Developments in European Union procedures and practices relevant to parliamentary scrutiny). Rapporten lades fram i samband med konferensen den 11–12 maj 2009 i Prag. Halvårsrapporterna finns tillgängliga på www.cosac.eu.

[15] I den process som föregick antagandet av rådsbeslutet ledde denna förhandsgranskning till att parlamentet i Tjeckien lade en reservation. Det antog en resolution i vilken det betonade att de föreslagna åtgärderna måste uppfylla kraven på proportionalitet. Parlamentets utskott för konstitutionella och rättsliga frågor rekommenderade regeringen att godkänna förslaget till rådsbeslutet under förutsättning att vissa villkor uppfylldes.

[16] Se även särskilt följande rättsakter:

- a) Resolution av den 14 mars 1996 om Europol (EGT C 96, 1.4.1996, s. 288), grundad på ett betänkande från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter och inrikesfrågor (föredragande: Hartmut Nassauer), nedan kallad resolutionen från 1996.

- b) Europaparlamentets rekommendation till rådet om Europol: förstärkning av den parlamentariska kontrollen och en utökning av befogenheterna (EGT C 219, 30.7.1999, s. 101), icke-lagstiftningsresolution av den 13 april 1999. Rekommendationen grundad på ett förslag av den 23 februari 1999 från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter och inrikesfrågor (föredragande: Hartmut Nassauer).

- c) Europaparlamentets lagstiftningsresolution av den 14 november 2000 om ett initiativ från Portugal (EGT C 223, 8.8.2001, s. 91), grundad på ett betänkande från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor (föredragande: Anna Karamanou), nedan kallad resolutionen från 2000.

- d) Europaparlamentets lagstiftningsresolution av den 13 november 2001 om ett initiativ från Belgien och Sverige (EGT C 140 E, 13.6. 2002, s. 135), grundad på ett betänkande av den 24 oktober 2001 från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor (föredragande: Maurizio Turco).

- e) Europaparlamentets rekommendation till rådet om Europols framtida utveckling och fullständiga integration i Europeiska unionens institutionella system (EUT C 187 E, 7.8.2003, s. 144), icke-lagstiftningsresolution av den 30 maj 2002. Rekommendationen grundad på ett förslag i ett betänkande av den 16 maj 2002 (om ett initiativ från Belgien och Spanien) från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor (föredragande: Gérard M.J. Deprez). Nedan kallad rekommendationen från 2002.

- f) Europaparlamentets rekommendation till rådet om Europols framtida utveckling (EUT C 64 E, 12.3.2004, s. 588), icke-lagstiftningsresolution av den 10 april 2003. Rekommendationen grundad på ett förslag av den 7 april 2003 från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor (föredragande: Christian Ulrik von Boetticher och Maurizio Turco). Nedan kallad rekommendationen från 2003.

- g) Europaparlamentets lagstiftningsresolution av den 17 januari 2008 om förslaget till rådets beslut om inrättande av Europeiska polisbyrån (Europol) (EUT C 41 E, 19.2.2009, s. 111), grundad på ett betänkande av den 15 november 2007 från utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor (föredragande: Agustín Díaz de Mera García Consuegra), nedan kallad resolutionen från 2008.

[17] Arbetsdokument av den 19 februari 2007 om inrättandet av Europeiska polisbyrån (Europol) (Working document on the establishment of the European Police Office (Europol)), utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, föredragande Agustín Díaz de Mera García Consuegra, PE 384.589 v01-00.

[18] Punkt 15 i resolutionen från 1996.

[19] a) Punkt 11 i resolutionen från 1996.

- b) Ändring 8 i resolutionen från 2000.

- c) Rekommendation 4 i rekommendationen från 2002.

- d) Rekommendation 4 i rekommendationen från 2003.

[20] a) Ändring 7 i resolutionen från 2000.

- b) Rekommendation 4 i rekommendationen från 2002.

- c) Rekommendation 4 i rekommendationen från 2003.

[21] Se artikel 34.1 i konventionen (i dess ändrade lydelse).

[22] Se artikel 34.2 i konventionen (i dess ändrade lydelse).

[23] Se fotnot 16 led g.

[24] Se artikel 48 i rådsbeslutet.

[25] Se ändring 50 i resolutionen från 2008.

[26] Se ändring 39 i resolutionen från 2008.

[27] Se ändring 58 i resolutionen från 2008.

[28] Se ”bidraget” från den fyrtiofjärde konferensen (Contribution of the XLIV COSAC), Bryssel den 24–26 oktober 2010, bidraget från den fyrtioandra konferensen, Stockholm den 4–6 oktober 2009, och bidraget från den fyrtioförsta konferensen, Prag den 10–12 maj 2009. Dokumenten finns tillgängliga på www.cosac.eu.

[29] Se avsnitt 1.4 och 1.5 i elfte halvårsrapporten om utvecklingen av Europeiska unionens förfaranden och praxis i fråga om parlamentarisk kontroll.

[30] (och enligt artikel 85 i EUF-fördraget för utvärdering av Eurojusts verksamhet)

[31] Se avsnitt 1.2 i elfte halvårsrapporten om utvecklingen av Europeiska unionens förfaranden och praxis i fråga om parlamentarisk kontroll.

[32] Utkast till resolution av den interparlamentariska konferensen om parlamentarisk kontroll av Europol (Draft Resolution of the Interparliamentary Conference on Parliamentary Control of Europol), Haag den 8 juni 2001.

[33] Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet och rådet – Demokratisk kontroll över Europol, 26.2.2002 (KOM(2002) 95 slutlig).

[34] Arbetsdokument av den 19 februari 2007 om inrättandet av Europeiska polisbyrån (Europol), utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, föredragande Agustín Díaz de Mera García Consuegra, PE 384.589 v01-00.

[35] Artikel 7 i rådsbeslutet. Rätten att göra framställningar om inledande av brottsutredningar infördes redan i Europolkonventionen, genom en av ändringarna av denna (se artikel 3b i konventionen). Medlemsstaterna är enligt rådsbeslutet skyldiga att behandla en sådan framställning (”ska”), medan de i konventionen bara uppmanades att göra detta (”bör”). Medlemsstaterna är enligt rådsbeslutet dock inte skyldiga att efterkomma en framställning (vilket de inte heller var enligt konventionen).

[36] Se artikel 6 i rådsbeslutet.

[37] Genom rådets förordning (EG) nr 371/2009 av den 27 november 2008 om ändring av förordning (Euratom, EKSG, EEG) nr 549/69 om fastställande av de grupper av tjänstemän och övriga anställda i Europeiska gemenskaperna som skall omfattas av bestämmelserna i artikel 12, artikel 13 andra stycket samt artikel 14 i protokollet om immunitet och privilegier för Europeiska gemenskaperna (EUT L 121, 15.5.2009, s. 1) klargörs dessutom att immunitet mot rättsliga förfaranden inte gäller för Europolpersonal som deltar i gemensamma utredningsgrupper.

[38] Se artikel 12 i fördraget om Europeiska unionen.

[39] Se särskilt artikel 8 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna.

[40] Så t.ex. utgör inte heller Europols uppgift att kontrollera inkommande framställningar om uppgifter inom ramen för genomförandet av det nyligen ingångna avtalet mellan Europeiska unionen och Amerikas förenta stater om behandling och överföring av uppgifter om finansiella betalningsmeddelanden från Europeiska unionen till Förenta staterna i enlighet med programmet för att spåra finansiering av terrorism (TFTP) någon tvångsbefogenhet.

[41] Interparlamentariskt utskottsmöte med temat ”Demokratisk ansvarsskyldighet inom området med frihet, säkerhet och rättvisa – Utvärdering av Europol, Eurojust, Frontex och Schengen”, Bryssel den 4–5 oktober 2010.

[42] Inrättad på grundval av meddelandet från kommissionen till Europaparlamentet och rådet EU:s tillsynsmyndigheter – mot en gemensam ansats, 11.3.2008 (KOM(2008) 135 slutlig).

[43] I artikel 9 i det till fördragen fogade protokollet om de nationella parlamentens roll i Europeiska unionen (protokoll nr 1) anges följande: ”Europaparlamentet och de nationella parlamenten ska tillsammans bestämma hur ett effektivt och regelbundet interparlamentariskt samarbete ska organiseras och främjas inom unionen.”.

- I artikel 10 i protokoll nr 1 anges följande: ”En konferens mellan parlamentariska organ för EU-frågor får till Europaparlamentet, rådet och kommissionen överlämna alla bidrag som den finner lämpliga. Konferensen ska dessutom främja utbyte av information och bästa praxis mellan de nationella parlamenten och Europaparlamentet, och även mellan deras fackutskott.”.

[44] Såsom kommissionen föreslog i det ovan nämnda meddelandet från 2002 (KOM(2002) 95 slutlig).

[45] Europols användarenkät mäter hur nöjda användare av byråns ”produkter” och tjänster är med vissa utvalda produkter och tjänster och med Europols insatser sammantaget. Enkäten skickas elektroniskt till utvalda användare i medlemsstaterna och till diverse andra partner till Europol.

--------------------------------------------------