Förslag till RÅDETS GENOMFÖRANDEFÖRORDNING om införande av en slutgiltig utjämningstull på import av solcellsmoduler av kristallint kisel och väsentliga komponenter (dvs. celler) med ursprung i eller avsända från Folkrepubliken Kina /* COM/2013/0760 final - 2013/0370 (NLE) */





MOTIVERING 1. BAKGRUND TILL FÖRSLAGET Motiv och syfte Detta förslag rör tillämpningen av artikel 10 i rådets förordning (EG) nr 597/2009 av den 11 juni 2009 om skydd mot subventionerad import från länder som inte är medlemmar i Europeiska gemenskapen (nedan kallad grundförordningen). Allmän bakgrund Förslaget läggs fram som ett led i tillämpningen av grundförordningen och grundar sig på en undersökning som genomförts i enlighet med grundförordningens materiella och formella krav. Gällande bestämmelser Preliminära antidumpningsåtgärder infördes för samma produkt genom kommissionens förordning (EU) nr 513/2013 (EUT L 152, 5.6.2013, s. 5). Parallellt förslag om att införa slutgiltiga antidumpningsåtgärder. Förenlighet med Europeiska unionens politik och mål på andra områden Ej tillämpligt. 2. RESULTAT AV SAMRÅD MED BERÖRDA PARTER OCH KONSEKVENSBEDÖMNINGAR Samråd med berörda parter De parter som berörs av förfarandet har i enlighet med bestämmelserna i grundförordningen haft möjlighet att försvara sina intressen under undersökningen. Extern experthjälp Extern experthjälp har inte behövts. Konsekvensbedömning Förslaget är en följd av tillämpningen av grundförordningen. Grundförordningen innehåller inga bestämmelser om en allmän konsekvensbedömning, däremot en uttömmande förteckning över villkor som måste bedömas. 3. FÖRSLAGETS RÄTTSLIGA ASPEKTER Sammanfattning av den föreslagna åtgärden Den 8 november 2012 inledde kommissionen ett antisubventionsförfarande beträffande import av solcellsmoduler av kristallint kisel och väsentliga komponenter (dvs. celler och plattor) med ursprung i Folkrepubliken Kina. Vid undersökningen konstaterades att den berörda produkten subventionerades, vilket vållade unionsindustrin skada. Det konstaterades även att det inte skulle strida mot unionens intresse att införa antisubventionsåtgärder. Rådet föreslås därför anta det bifogade förslaget till förordning om införande av slutgiltiga antisubventionsåtgärder beträffande import av solcellsmoduler av kristallint kisel och väsentliga komponenter (dvs. celler) med ursprung i Folkrepubliken Kina. Den produktdefinition som är föremål för åtgärderna omfattar inte plattor, som ursprungligen omfattades av undersökningen. Detta beror på att plattor har särskilda egenskaper som skiljer sig från den berörda produkten. Rättslig grund Rådets förordning (EG) nr 597/2009 av den 11 juni 2009 om skydd mot subventionerad import från länder som inte är medlemmar i Europeiska gemenskapen. Subsidiaritetsprincipen Förslaget avser ett område där unionen är ensam behörig. Subsidiaritetsprincipen är därför inte tillämplig. Proportionalitetsprincipen Förslaget är förenligt med proportionalitetsprincipen av följande skäl: Åtgärdsformen beskrivs i grundförordningen och ger inget utrymme för nationella beslut. Det är inte tillämpligt att ange på vilket sätt den ekonomiska och administrativa bördan för unionen, nationella regeringar, regionala och lokala myndigheter, ekonomiska aktörer och medborgare begränsas till ett minimum och står i proportion till förslagets mål. Val av regleringsform Föreslagen regleringsform: förordning. Andra regleringsformer skulle inte vara lämpliga, eftersom det inte föreskrivs några alternativ i grundförordningen. 4. BUDGETKONSEKVENSER Förslaget påverkar inte unionens budget. 2013/0370 (NLE) Förslag till RÅDETS GENOMFÖRANDEFÖRORDNING om införande av en slutgiltig utjämningstull på import av solcellsmoduler av kristallint kisel och väsentliga komponenter (dvs. celler) med ursprung i eller avsända från Folkrepubliken Kina EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, med beaktande av rådets förordning (EG) nr 597/2009 om skydd mot subventionerad import från länder som inte är medlemmar i Europeiska gemenskapen[1], särskilt artikel 17, med beaktande av det förslag som kommissionen lagt fram efter samråd med rådgivande kommittén, och av följande skäl: 1. FÖRFARANDE 1.1. Inledande (1) Den 8 november 2012 meddelade Europeiska kommissionen (nedan kallad kommissionen) genom ett tillkännagivande i Europeiska unionens officiella tidning[2] (nedan kallat tillkännagivandet) att ett antisubventionsförfarande skulle inledas beträffande import av solcellsmoduler av kristallint kisel och väsentliga komponenter (dvs. celler och plattor) med ursprung i Folkrepubliken Kina (nedan kallat Kina eller det berörda landet). (2) Antisubventionsförfarandet inleddes efter ett klagomål som lämnades in den 26 september 2012 av EU ProSun (nedan kallad klaganden) som företrädare för tillverkare som står för mer än 25 % av unionens totala tillverkning av solcellsmoduler av kristallint kisel och väsentliga komponenter. Klagomålet innehöll prima facie-bevisning för att produkten i fråga subventionerades och för att detta vållat väsentlig skada, och denna bevisning ansågs tillräcklig för att motivera inledandet av ett förfarande. (3) Innan förfarandet inleddes underrättade kommissionen, i enlighet med artikel 10.7 i rådets förordning (EG) nr 597/2009 av den 11 juni 2009 om skydd mot subventionerad import från länder som inte är medlemmar i Europeiska gemenskapen (nedan kallad grundförordningen)[3], de kinesiska myndigheterna om att den hade mottagit ett vederbörligen underbyggt klagomål i vilket det påstods att subventionerad import av solcellsmoduler av kristallint kisel och väsentliga komponenter med ursprung i Kina vållar unionsindustrin väsentlig skada. De kinesiska myndigheterna inbjöds till samråd i syfte att klargöra påståendena i klagomålet och i syfte att uppnå en ömsesidig lösning. De kinesiska myndigheterna godtog erbjudandena om samråd, som därefter hölls. Under samråden kunde ingen ömsesidigt tillfredsställande lösning nås. Man beaktade dock synpunkterna från de kinesiska myndigheterna om att de program som anges i klagomålet inte kan utjämnas. Efter samrådet kom de kinesiska myndigheterna med inlagor. 1.2. Samtidigt antidumpningsförfarande (4) Den 6 september 2012 meddelade Europeiska kommissionen genom ett tillkännagivande i Europeiska unionens officiella tidning[4] att ett antidumpningsförfarande hade inletts beträffande import till unionen av solcellsmoduler av kristallint kisel och väsentliga komponenter (dvs. celler och plattor) med ursprung i Folkrepubliken Kina. (5) Den 6 juni 2013 införde kommissionen genom förordning (EU) nr 513/2013[5] en preliminär antidumpningstull på import av solcellsmoduler av kristallint kisel och väsentliga komponenter (dvs. celler och plattor) med ursprung i eller avsända från Folkrepubliken Kina (nedan kallad förordningen om preliminär tull). (6) I de skadeanalyser som gjorts inom ramen för den pågående antisubventionsundersökningen och den antidumpningsundersökning som utfördes samtidigt användes samma definitioner av unionsindustrin, representativa unionstillverkare och undersökningsperiod, och om inget annat anges var de slutsatser som drogs i analyserna identiska. Detta ansågs lämpligt för att effektivisera skadeanalysen och för att kunna dra konsekventa slutsatser i båda förfarandena. Kommentarer om skadeaspekter som kommit in i samband med något av förfarandena har därför beaktats vid båda. 1.3. Registrering (7) Efter en begäran från klaganden, som även lämnade in nödvändig bevisning, antog kommissionen den 1 mars 2013 förordning (EU) nr 182/2013, som innebar att all import av solcellsmoduler av kristallint kisel och väsentliga komponenter (dvs. celler och plattor) med ursprung i eller avsända från Folkrepubliken Kina måste registreras från och med den 6 mars 2013. (8) Några berörda parter hävdade att beslutet att importen ska registreras var ogrundat, eftersom villkoren i artikel 24.5 i grundförordningen inte var uppfyllda. Inga bevis eller konkreta belägg lades emellertid fram till stöd för dessa påståenden. När beslutet om registrering av importen fattades hade kommissionen tillräcklig prima facie-bevisning för att det fanns ett behov av detta, särskilt en kraftigt ökad import både i absoluta tal och uttryckt som marknadsandel. Följaktligen avvisades dessa påståenden. 1.4. Parter som berörs av förfarandet (9) Kommissionen underrättade officiellt klaganden, andra kända tillverkare i unionen, de kända exporterande tillverkarna i Kina, de kinesiska myndigheterna och kända importörer om att förfarandet inletts. De berörda parterna gavs möjlighet att skriftligen lämna synpunkter och begära att bli hörda inom den tidsfrist som angetts i tillkännagivandet om inledande. (10) Eftersom antalet exporterande tillverkare, unionstillverkare och icke-närstående importörer föreföll vara stort, ombads alla kända exporterande tillverkare och icke-närstående importörer att ge sig till känna för kommissionen och att, i enlighet med tillkännagivandet, lämna grundläggande uppgifter om sin verksamhet med avseende på den berörda produkten under den undersökningsperiod som anges i skäl 38. Dessa uppgifter begärdes enligt artikel 27 i grundförordningen för att kommissionen skulle kunna besluta huruvida ett stickprovsförfarande var nödvändigt och i så fall göra ett urval. Kommissionen samrådde även med de kinesiska myndigheterna. (a) Stickprovsförfarande avseende exporterande tillverkare (11) Till en början lämnade 121 exporterande tillverkare eller grupper av exporterande tillverkare i Kina in de begärda uppgifterna och samtyckte till att ingå i ett urval. De samarbetsvilliga företagen stod för mer än 80 % av den sammanlagda kinesiska exportvolymen. På grundval av uppgifterna från de exporterande tillverkarna och i enlighet med artikel 27 i grundförordningen, föreslog kommissionen inledningsvis ett urval med sju exporterande tillverkare/grupper av exporterande tillverkare. (12) Urvalet utgörs av de tre samarbetsvilliga exportörerna med den största exportvolymen av moduler, de två samarbetsvilliga exportörerna med den största exportvolymen av celler och de två samarbetsvilliga exportörerna med den största exportvolymen av plattor. Dessa sju grupper av exporterande tillverkare användes som grund för fastställandet av subventionerna till dessa grupper och av subventionsnivån för alla samarbetsvilliga exporterande tillverkare som inte ingick i urvalet, enligt artikel 15.2 och 15.3 i grundförordningen. Såsom anges i skäl 46 undantog kommissionen plattor från produktdefinitionen i det slutgiltiga skedet av undersökningen. Vissa företag valdes ut på grundval av att de hade den största exportvolymen när det gäller plattor. Men med beaktande av att kommissionen redan hade undersökt dessa företag och kontrollerat uppgifterna från dem samt av att alla dessa företag hade en betydande export av moduler och/eller celler ansågs det inte vara nödvändigt att ändra urvalet. (13) Det slutliga antalet exporterande tillverkare som ingick i urvalet var åtta företag/grupper. Trots att det inledningsvis uppgavs att företagen Jinko Solar Co. Ltd och Renesola Jiangsu Ltd var närstående konstaterades det senare att så inte var fallet. (b) Stickprovsförfarande avseende unionstillverkare (14) Kommissionen meddelade i tillkännagivandet om inledande att den preliminärt hade valt ut ett antal unionstillverkare. Alla kända unionstillverkare och kända intresseorganisationer för tillverkare underrättades om att ett preliminärt urval av unionstillverkare hade gjorts. I det preliminära urvalet ingick nio av ca 215 unionstillverkare som man redan före undersökningen visste tillverkade den likadana produkten. Urvalet gjordes utifrån den största representativa tillverkningsvolymen, med beaktande av den försäljningsvolym och det geografiska område som rimligen kunde undersökas inom den tid som stod till förfogande. Det säkerställdes att urvalet täckte in både vertikalt integrerade och icke-integrerade unionstillverkare. Berörda parter inbjöds att lämna synpunkter på det preliminära urvalet. (15) Flera berörda parter gjorde följande invändningar när det gällde det preliminära urvalet av unionstillverkare: i) Vissa parter framförde att den information som tillhandahölls om det preliminära urvalet var för begränsad och hindrade dem från att lämna meningsfulla synpunkter på det föreslagna urvalet. De var särskilt kritiska till att unionstillverkarnas identitet hemlighölls och begärde att det skulle anges i vilka medlemsstater de unionstillverkare som ingick i urvalet fanns, samt att det skulle lämnas ut uppgifter om de utvalda unionstillverkarnas andel av den totala tillverkningsvolymen av solcellsmoduler och solceller samt om deras individuella och sammantagna andelar av tillverkningen och försäljningen. ii) Den metod som användes för att göra urvalet ifrågasattes för att den enligt parterna ”blandar ihop tre olika steg”, dvs. stödet för inledande av undersökningen, definitionen av unionsindustrin och stickprovsförfarandet. De ansåg därför att det var oklart om unionsindustrin redan hade definierats vid den tidpunkt då urvalet gjordes och om det följaktligen kunde anses vara representativt. Om unionsindustrin inte definierades när stickprovsförfarandet genomfördes kunde de berörda parterna inte kontrollera om det preliminära urvalet var representativt och därmed inte heller huruvida det gick att göra en korrekt bedömning av unionsindustrins situation under undersökningsperioden enligt definitionen i skäl 38. Vidare hävdades det att det var olämpligt att göra det preliminära urvalet på grundval av de svar unionstillverkarna lämnat i samband med granskningen av stödet för inledande av undersökningen. iii) Det hävdades även att det preliminära urvalet gjordes enbart bland företag som hade uttryckt sitt stöd för den aktuella undersökningen. iv) En part hävdade att eftersom vertikalt integrerade företag ingår i det preliminära urvalet kan tillverkningsvolymen av celler räknas två eller tre gånger, vilket innebär att urvalets övergripande representativitet kan ifrågasättas. Det begärdes att man för vertikalt integrerade tillverkare endast skulle räkna med tillverkningsvolymen för moduler och inte med volymen celler. v) Samma part hävdade att de uppgifter som urvalet byggde på åtminstone delvis var otillförlitliga, vilket kunde ha betydelse för det preliminära urvalets övergripande representativitet. vi) En part överlämnade en lista som enligt uppgift innehöll ytterligare ca 150 unionstillverkare av den likadana produkten och hävdade att även de borde beaktats när urvalet av unionstillverkare gjordes. (16) Parternas argument besvarades enligt följande: Unionstillverkarna önskade att deras namn skulle behandlas konfidentiellt på grund av risken för repressalier. Det förekom faktiskt konkreta hot mot unionstillverkare om att skada deras företag, både i och utanför unionen. Kommissionen ansåg att unionstillverkarnas önskemål var tillräckligt väl underbyggda för att tillgodoses. Om platsen eller produktions- eller försäljningsandelen lämnades ut för enskilda unionstillverkare som ingick i urvalet skulle de berörda tillverkarnas identitet lätt kunna avslöjas, och kraven på att dessa uppgifter skulle lämnas ut måste därför avslås. (17) Kommissionen blandade inte ihop fastställandet av stödet för inledandet av undersökningen, fastställandet av definitionen av unionsindustrin och det preliminära urvalet eftersom dessa steg var oberoende av varandra och besluten om dem fattades separat. Det visades inte hur mycket urvalets representativitet hade påverkats av att man använde de tillverknings- och försäljningsuppgifter som tillhandahållits av unionstillverkarna i samband med granskningen av stödet för att inleda undersökningen. När undersökningen inleddes hade unionsindustrin redan definierats preliminärt. All tillgänglig information gällande unionstillverkarna, inklusive uppgifter som tillhandahållits i klagomålet och samlats in från unionstillverkare och andra parter innan undersökningen inleddes, användes för att preliminärt fastställa den totala unionstillverkningen under undersökningsperioden, enligt definitionen i skäl 38. (18) Alla unionstillverkare som svarade på frågor om stödet för inledande av undersökningen beaktades vid urvalet, oavsett om de stödde, motsatte sig eller inte uttryckte någon åsikt om undersökningen. Detta påstående avvisas därför. (19) Frågan om dubbel- eller trippelräkning beaktades vid det preliminära urvalet. Om vertikalt integrerade unionstillverkares tillverkning och försäljning av celler skulle ha undantagits skulle den andel celler som såldes på den fria marknaden inte ha tagits med i beräkningen. Att utesluta försäljning av celler från den totala tillverkningsvolymen skulle därför inte nödvändigtvis ge ett mer representativt urval. Vidare fastställdes urvalets representativitet inte enbart på grundval av tillverkningsvolymen utan också på grundval av geografisk spridning och en balanserad representation av vertikalt integrerade och icke-integrerade tillverkare. Tillverkningsvolymens relativa representativitet beräknades för varje typ av likadan produkt. På denna grundval ansågs det att det preliminära urvalet hade gjorts med hjälp av en rimlig metod och urvalet ansågs därför vara representativt för unionsindustrin avseende den undersökta produkten. Detta påstående avvisades därför. När det gäller de berörda uppgifternas tillförlitlighet skedde urvalet på grundval av information som var tillgängliga vid den tidpunkten, i enlighet med artikel 27 i grundförordningen. När det gäller tillförlitligheten hos de uppgifter som användes som stöd för att inleda undersökningen, fann man vid undersökningen inga bevis för att uppgifter som samlats in innan den inleddes hade några väsentliga brister. Därför kan det rimligen antas att grundvalen för det preliminära urvalet var tillräckligt tillförlitlig. Detta påstående avvisades därför. (20) När det gäller förteckningen med ytterligare ca 150 unionstillverkare bör det påpekas att denna information lämnades långt efter att tidsfristen både för berörda parter att lämna synpunkter på det preliminära urvalet och för unionstillverkarna att ge sig till känna och begära att få ingå i urvalet hade löpt ut. Vidare var ca 30 av unionstillverkarna på listan kända av kommissionen när urvalet gjordes. Dessutom beaktades alla unionstillverkare som gav sig till känna efter tillkännagivandet om inledande när urvalet gjordes. Urvalets representativitet har alltså inte påverkats. Detta påstående avvisades därför. (21) Efter att synpunkterna tagits emot sågs urvalets sammansättning över eftersom det fanns indikationer på att ett av de utvalda företagen inte var i stånd att samarbeta fullt ut. För att se till att urvalet fortfarande var representativt valdes ytterligare en unionstillverkare ut. I och med detta bestod urvalet alltså av tio företag, utvalda efter största representativa volym för varje tillverkningsnivå, med hänsyn till den försäljningsvolym på unionsmarknaden och det geografiska område som rimligen kunde undersökas inom den tid som stod till förfogande. Sedan plattor hade uteslutits från definitionen av den berörda produkten och alltså inte omfattades av undersökningen (se skälen 42–46 och skäl 349 nedan), utgjordes urvalet av åtta företag. De unionstillverkare som ingick i urvalet stod till följd av detta för 18–21 % av den totala unionstillverkningen av moduler och för 17–24 % av den totala unionstillverkningen av celler. Urvalet omfattade både vertikalt integrerade och icke-integrerade tillverkare. Den exakta andelen kunde inte offentliggöras, eftersom det skulle ha gjort det möjligt att beräkna tillverkningsvolymen för den ovannämnda ytterligare unionstillverkaren och därigenom fastställa dennes identitet. (22) De unionstillverkare som lämnade uppgifter till kommissionen för urvalet i detta antisubventionsförfarande hade även lämnat relevanta uppgifter i den antidumpningsundersökning som pågick samtidigt. Samtliga unionstillverkare som ingick i det slutgiltiga urvalet i antidumpningsundersökningen har lämnat de uppgifter som efterfrågades inom ramen för den aktuella antisubventionsundersökningen, vilket gjorde det möjligt för kommissionen att göra ett urval. Det ansågs därför lämpligt att de slutliga urvalen av unionstillverkare i båda förfarandena var identiska. (23) De kinesiska myndigheterna höll fast vid att det enligt deras mening inte var berättigat att behandla namnen på klagandena och på de unionstillverkare som ingick i urvalet konfidentiellt. Redan i skäl 9 i förordningen om preliminär tull anges att unionstillverkarna begärde att deras namn skulle behandlas konfidentiellt på grund av risken för repressalier Kommissionen ansåg att deras önskemål var tillräckligt väl underbyggda för att tillgodoses. De uppgifter som har lämnats till kommissionen för att styrka risken för repressalier kan inte lämnas ut till tredje parter, eftersom detta skulle motverka syftet med begäran om konfidentialitet. I ett fall där en unionstillverkare, enligt uppgifter från de kinesiska myndigheterna, omprövade sin ståndpunkt och avslöjade sin identitet genom att inleda en rättsprocess mot förordningen om preliminär tull finns det dessutom inte längre några skäl för att lämna ut de uppgifter på grundval av vilka anonymiteten beviljades eftersom identiteten har avslöjats. (24) Efter det slutliga meddelandet av uppgifter förde den kinesiska handelskammaren för import och export av maskiner och elektroniska produkter (nedan kallad den kinesiska handelskammaren) igen fram argument mot den metod som använts för det preliminära urvalet av unionstillverkare. Den kinesiska handelskammaren påstår bland annat att institutionerna inte har tagit hänsyn till 120 tillverkare. Denna fråga har redan behandlats i skäl 9 i förordningen om preliminär tull. Dessutom har institutionerna kontrollerat den verksamhet som bedrivs av de företag som finns med på denna förteckning. Det visade sig att förteckningen främst består av installatörer, återförsäljare, närstående importörer och exporterande tillverkare i Kina, Taiwan och Indien. Den var därför inte tillräcklig för att visa att institutionerna hade förbisett ett betydande antal unionstillverkare. Den kinesiska handelskammaren har dessutom inte lagt fram några sifferuppgifter som skulle ha visat att den totala tillverkningen i unionen var inkorrekt eller några bevis för att urvalets representativitet kunde ha påverkats, eftersom ingen av de påstådda ytterligare unionstillverkarna skulle ha valts ut för stickprovet om kommissionen hade känt till förteckningen. (c) Stickprovsförfarande avseende icke-närstående importörer (25) Av de ca 250 icke-närstående importörer som klaganden nämnde och som kommissionen kontaktade svarade 20 på det frågeformulär som bifogades tillkännagivandet om inledande. Tolv av dem importerade moduler och en av dem celler. Dessutom gav sju andra parter sig till känna, men lämnade inga uppgifter om import eller återförsäljning av den berörda produkten. Ett urval gjordes i enlighet med artikel 27 i grundförordningen för att täcka den största möjliga representativa importvolym som rimligen kunde undersökas inom den tid som stod till förfogande. Urvalet av icke-närstående importörer omfattade därför två importörer av moduler och en importör av celler. Tillsammans stod de för ca 2–5 % av den totala importen från det berörda landet. Efter att frågeformuläret mottagits visade det sig dock att kärnverksamheten för en av de tre importörerna i praktiken var solvärmeteknik och inte handel med den berörda produkten. Den andra importörens verksamhet bestod av import av moduler och inte av celler. De uppgifter som importören lämnade i sitt svar på frågeformuläret var emellertid inte av tillräckligt hög kvalitet för att kunna beaktas i analysen av icke-närstående importörer. Undersökningen avslöjade dessutom att den berörda produkten i de flesta fall importeras till unionsmarknaden av företag som är närstående de exporterande tillverkarna i Kina eller genom installatörer eller projektledare. (26) Sedan preliminära antidumpningsåtgärder hade införts inom ramen för den antidumpningsundersökning som pågick samtidigt, kontaktade kommissionen fler importörer som hade samarbetat i undersökningen redan i inledningsskedet och då lämnat grundläggande uppgifter om sin verksamhet beträffande den undersökta produkten under undersökningsperioden, i enlighet med tillkännagivandet om inledande. Syftet var att avgöra huruvida urvalet av icke-närstående importörer skulle kunna utvidgas. Sex företag som var att betrakta som icke-närstående importörer som handlar med den berörda produkten (dvs. köper och säljer den vidare) gav sig till känna och var villiga att samarbeta ytterligare i undersökningen. Av dem besvarade fem frågeformuläret inom tidsfristen. Av de fem svaren var dock endast tre så utförliga att det gick att göra en ändamålsenlig bedömning. Urvalet av icke-närstående importörer utvidgades därför till fyra importörer av moduler, som stod för ca 2–5 % av den totala importen från det berörda landet. Med beaktande av de icke-närstående importörernas struktur (de flesta var små och medelstora företag) var det inte möjligt att ha ett urval som motsvarar en större andel, eftersom institutionernas resurser är begränsade. (d) Svar på frågeformuläret och kontroller (27) Kommissionen sände frågeformulär till olika kinesiska företrädare (bland annat särskilda frågeformulär avsedda för China Development Bank, Export Import Bank of China, Bank of China, Bank of Shanghai, Sinosure, andra relevanta finansinstitut och statsägda tillverkare av polykristallint kisel, glas och aluminium som levererade dessa råvaror till den berörda industrin under undersökningsperioden), till de åtta exporterande tillverkare i Kina som ingick i urvalet och till andra exporterande tillverkare i Kina som bad att få frågeformuläret. Dessutom sände kommissionen frågeformulär till de unionstillverkare och de icke-närstående importörer som ingick i urvalet samt till aktörer i tidigare och senare led och deras intresseorganisationer, som gav sig till känna inom tidsfristerna i tillkännagivandet om inledande. Kommissionen kontaktade också en representativ konsumentorganisation. (28) Svar mottogs från de kinesiska myndigheterna, från alla de exporterande tillverkare som ingick i urvalet och deras närstående företag i Kina, från fem exporterande tillverkare som hade begärt individuell undersökning samt från alla unionstillverkare och icke-närstående importörer i unionen som ingick i urvalet liksom från 21 aktörer i tidigare och senare led samt tre av deras intresseorganisationer. (29) Kommissionen inhämtade och kontrollerade alla uppgifter som den ansåg vara nödvändiga för ett avgörande i fråga om subventionering, därav vållad skada och unionens intresse. Kontrollbesök gjordes på plats hos följande statliga myndigheter och finansinstitut, hos de företag som ingick i urvalet, en icke-närstående importör, två aktörer i tidigare led och fyra aktörer i senare led samt hos intresseorganisationer och en oberoende konsult: (a) Statliga myndigheter i Kina – Kinas handelsministerium, Peking, Kina – Huaxia Bank, Peking, Kina – China Development Bank, Peking, Kina – Export Import Bank of China, Peking, Kina – China Export & Credit Insurance Corporation (Sinosure), Peking, Kina (b) Unionstillverkare – Åtta unionstillverkare som ingick i urvalet (c) Grupper av exporterande tillverkare (och närstående företag) i Kina – Changzhou Trina Solar Energy Co. Ltd, Kina – Delsolar (Wujiang) Ltd (Wujiang) Co. Ltd., Kina – Jiangxi LDK Solar Hi-tech Co. Ltd, Kina – JingAo Group, Kina – Wuxi Suntech Power Co. Ltd, PRC Power Co. Ltd, Kina – Yingli Green Energy Holding Company, Kina – Zhejiang Yuhui Solar Energy Source Co. Ltd och Renesola Jiangsu Ltd, Kina – Jinko Solar Co. Ltd, Kina (d) Icke-närstående importör i unionen – IBC SOLAR AG, Bad Staffelstein, Tyskland (e) Aktörer i tidigare led – Roth & Rau AG, Hohenstein-Ernsthal, Tyskland – Wacker Chemie AG, Burghausen, Tyskland (f) Aktörer i senare led – Juwi Solar GmbH, Worrstadt, Tyskland – ValSolar SL, Badajoz, Spanien – Jayme de la Costa, Pedroso, Portugal – Sunedison, Spain Construction, Madrid, Spanien (g) Intresseorganisationer – European Photovoltaic Industry Association (EPIA), Bryssel, Belgien (h) Oberoende konsult – Europressedienst, Bonn, Tyskland (30) Synpunkterna från de berörda parterna övervägdes och togs i beaktande där så var lämpligt. (31) The Association for Affordable Solar Energy (Afase), en organisation som företräder importörer samt aktörer i tidigare och senare led ifrågasatte den rättsliga grunden för det besök som genomfördes på plats hos Europressedienst, och gjorde gällande att en oberoende konsult inte är en berörd part enligt artikel 26 i grundförordningen. De slutsatser som dras i undersökningen bör när så är möjligt grundas på tillförlitliga och kontrollerbara uppgifter. Europressedienst har tillhandahållit uppgifter om makroekonomiska indikatorer inom ramen för ett avtal. I enlighet med principen om sund förvaltning gjorde kommissionen ett kontrollbesök på plats hos Europressedienst för att se om de uppgifter som låg till grund för slutsatserna var tillförlitliga och korrekta. (32) De kinesiska myndigheterna hävdade att deras rätt till försvar när det gäller tillgång till den akt som de berörda parterna får ta del av hade kränkts eftersom i) vissa uppgifter saknades i de icke-konfidentiella handlingarna utan att man ”på goda grunder” kunde säga varför eller utan att det fanns tillräckligt detaljerade sammanfattningar, eller i undantagsfall, utan att förklara varför en icke-konfidentiell sammanfattning inte tillhandahölls, ii) den icke-konfidentiella versionen av ett helt svar på frågeformuläret saknades för en unionstillverkare och iii) de berörda parternas tillgång till de icke-konfidentiella versionerna av unionstillverkarnas svar på frågeformuläret fördröjdes orimligt. (33) i) Den berörda parten nämner inte vilka uppgifter som enligt hans mening saknades i den öppna akten. ii) Påståendet att den icke-konfidentiella versionen av ett helt svar på frågeformuläret inte har gjorts tillgängligt stämmer inte. iii) Dröjsmålen när det gäller tillhandahållandet av de utvalda unionstillverkarnas icke-konfidentiella svar på frågeformuläret berodde på att frågeformulären inte fogades till de icke-konfidentiella handlingarna innan man hade kontrollerat att de var fullständiga och att sammanfattningarna var rimliga, vilket förklarades för den berörda parten. För att säkerställa unionstillverkarnas rätt till anonymitet kontrollerades det också att de icke-konfidentiella versionerna av frågeformulären inte röjer den berörda unionstillverkarens identitet. I vissa fall måste de icke-konfidentiella versionerna därför korrigeras av den part som lämnat in dem innan andra berörda parter kunde ges tillgång till dem. (34) Detta ansågs inte på något sätt ha påverkat de berörda parternas rätt till försvar. Kommissionen har gett alla berörda parter möjlighet att i tid kommentera de uppgifter som ingår i den akt de får ta del av, så att deras synpunkter, förutsatt att dessa var väl underbyggda och berättigade, kunde beaktas innan några slutsatser drogs i undersökningen. Den berörda parten hade alla möjligheter att lämna synpunkter på frågeformulären från unionstillverkare som ingick i urvalet även efter det preliminära och det slutliga meddelandet av uppgifter. Även om meddelandena om uppgifter och tillgången till de handlingar som de berörda parter får ta del av grundar sig på olika rättsliga bestämmelser fanns det alltså gott om möjligheter för de berörda parterna att lämna synpunkter på de uppgifter som någon av parterna lagt fram i undersökningen. Detta påstående måste därför avvisas. (35) Samtliga berörda parter underrättades om de viktigaste omständigheter och överväganden som låg till grund för beslutet att rekommendera en slutgiltig utjämningstull på import av solcellsmoduler av kristallint kisel och väsentliga komponenter (dvs. celler) med ursprung i Folkrepubliken Kina (nedan kallat slutligt meddelande av uppgifter). Samtliga parter beviljades även en tidsfrist inom vilken de kunde lämna synpunkter på det slutliga meddelandet av uppgifter. (36) Synpunkterna från de berörda parterna övervägdes och togs i beaktande där så var lämpligt. 1.5. Godtagande av ett åtagande med hänsyn till slutgiltiga tullar (37) Efter det slutliga meddelandet av uppgifter tog kommissionen emot ett ändrat åtagande från exporterande tillverkare och den kinesiska handelskammaren. Åtagandet omfattar också den antidumpningsundersökning som görs samtidigt. Genom kommissionens beslut 2013/XXX/EU av den XX november 2013 bekräftas att kommissionen har godtagit åtagandet. 1.6. Undersökningsperiod och skadeundersökningsperiod (38) Undersökningen av subvention och skada omfattade perioden från den 1 juli 2011 till den 30 juni 2012 (nedan kallad undersökningsperioden eller i tabeller UP). Undersökningen av tendenser av betydelse för bedömningen av skadan omfattade perioden från och med den 1 januari 2009 till och med undersökningsperiodens slut (nedan kallad skadeundersökningsperioden). 2. BERÖRD PRODUKT OCH LIKADAN PRODUKT 2.1. Berörd produkt (39) När undersökningen inleddes definierades den berörda produkten som solcellsmoduler eller solcellspaneler av kristallint kisel samt celler och plattor av den typ som används i solcellsmoduler eller solcellspaneler av kristallint kisel med ursprung i eller avsända från Folkrepubliken Kina. Cellerna och plattorna har en tjocklek på högst 400 mikrometer. Denna produkt klassificeras för närvarande enligt KN-numren ex 3818 00 10, ex 8501 31 00, ex 8501 32 00, ex 8501 33 00, ex 8501 34 00, ex 8501 61 20, ex 8501 61 80, ex 8501 62 00, ex 8501 63 00, ex 8501 64 00 och ex 8541 40 90. (40) Följande produkttyper är uteslutna från definitionen av den berörda produkten: – Bärbara solladdare som består av mindre än sex celler och som laddar batterier eller tillhandahåller elektricitet till apparater. – Solcellstunnfilmsprodukter. – Solcellsprodukter av kristallint kisel som permanent har integrerats i elektriska produkter som inte används för energiproduktion men som använder den elektricitet som produceras av de integrerade solcellerna av kristallint kisel. 2.2. Likadan produkt (41) Undersökningen har visat att den berörda produkten och den produkt som tillverkas och säljs i unionen av unionsindustrin har samma grundläggande fysiska, kemiska och tekniska egenskaper och samma grundläggande slutanvändning. De anses därför vara likadana produkter i den mening som avses i artikel 2 c i grundförordningen. 2.3. Invändningar gällande produktdefinition 2.3.1. Uteslutning av plattor (42) Vissa berörda parter hävdade att plattor bör uteslutas från produktdefinitionen eftersom plattor inte har samma grundläggande fysiska, kemiska och tekniska egenskaper som celler och moduler. Utöver de argument som lades fram innan förordningen om preliminär tull offentliggjordes framfördes ytterligare två argument efteråt. (43) För det första gjorde berörda parter gällande att plattor kan användas för andra ändamål än för tillverkning av celler, framför allt tillverkning av integrerade kretsar och annan mikroutrustning. Produktdefinitionen i den här undersökningen omfattar dock inte alla plattor, utan endast ”plattor av den typ som används i solcellsmoduler eller solcellspaneler av kristallint kisel” och plattor som ”har en tjocklek på högst 400 mikrometer”. Plattor används visserligen i andra tillämpningar, men undersökningen gällde inte plattor som används vid tillverkningen av andra produkter såsom integrerade kretsar. Dessutom gjorde inga tillverkare, importörer eller användare på marknaden för dessa olika typer av plattor gällande att deras plattor skulle omfattas av registrering eller preliminära antidumpningstullar. Slutsatsen är därför att dessa andra typer av plattor inte omfattas av produktdefinitionen i denna undersökning. Detta visar också att plattor inte nödvändigtvis har samma slutanvändning som solceller och solcellsmoduler. (44) För det andra hävdas det att obearbetade plattor inte har några av de väsentliga elektriska egenskaper som skiljer solceller och solcellsmoduler från andra produkter. Plattor saknar till exempel förmågan att generera elektricitet från solljus, vilket är huvudsyftet med solceller och solcellsmoduler av kristallint kisel. (45) Undersökningen visade att det inte är förrän plattan förvandlas till en cell som den kan generera elektricitet från solljus. Omvandlingen sker genom celler som absorberar ljus och omvandlar det till elektricitet via kristallint kisel. Cellerna har en pn-övergång för uppsamling och vidareledning av den elektricitet som produceras. Modulerna monteras genom att celler svetsas samman med platt tråd eller metallband till en sträng av celler. Dessa lamineras mellan skikt. Oftast används glas överst och ett polymeriskt bärarskikt i botten. Vanligen används ramar för att göra det möjligt att montera modulerna eller panelerna utomhus (t.ex. på hustak). Modulen kan ha en växelriktare men måste inte ha det. (46) Eftersom de grundläggande fysiska och tekniska egenskaperna – som i undersökningen definierades som förmågan att generera elektricitet från solljus – är olika konstaterades det att plattor bör uteslutas från definitionen av den berörda produkten och alltså inte omfattas av undersökningen. 2.3.2. Fysiska, kemiska och tekniska egenskaper samt slutanvändning (47) Flera berörda parter hävdade att undersökningen inte kan omfatta två produkter med olika fysiska, kemiska och tekniska egenskaper och att moduler och celler därför borde vara föremål för två separata undersökningar. Vidare hävdade de att det är oklart huruvida undersökningen omfattar en enda produkt eller två separata produkter och att de därför inte har full möjlighet att försvara sina intressen. (48) Tillverkningen av celler och moduler sker i en enda process med olika steg. Cellerna avgör slutproduktens (dvs. modulens) egenskaper. Undersökningen visade att celler direkt och uteslutande tillverkas för tillverkning av moduler. Moduler och celler har samma fysiska, kemiska och tekniska egenskaper (som bestäms av det råmaterial som används) och samma grundläggande slutanvändning, dvs. de säljs för att byggas in i solcellssystem. Modulernas prestanda är direkt kopplad till cellernas. (49) I tillkännagivandet om inledande sägs uttryckligen att moduler och celler utgör den undersökta produkten. Berörda parter hade därför full möjlighet att försvara sina intressen på grundval av den berörda produkten såsom den definieras. Detta påstående måste därför avvisas. 2.3.3. Annan nomenklatur (50) Det gjordes gällande att moduler och celler inte kunde betraktas som en enda produkt, eftersom de har flera olika åttasiffriga KN-nummer, sexsiffriga undernummer och fyrsiffriga HS-nummer. Både solceller och solcellsmoduler kan deklareras enligt tullnummer 8541 40 90, medan tullnumren under nr 8501 används för elektriska generatorer i allmänhet och inte särskilt för solcellsprodukter. Av dessa skäl avvisades argumentet. 2.3.4. Cellernas mervärde (51) Flera parter hävdade att mervärdet från cellens omvandlingsprocess utgör den största delen av en moduls värde och att celler därför bör betraktas som en separat produkt. (52) Undersökningen visade att celltillverkningen är den tekniskt mest sofistikerade delen av tillverkningsprocessen. Den visade dock också att de två bearbetningsstegen är kopplade till varandra och att mervärdet inte är koncentrerat till något särskilt skede i tillverkningsprocessen utan är fördelat över hela processen. Detta påstående måste därför avvisas. 2.3.5. Separata marknader (53) Enligt vissa berörda parter har moduler och celler skilda marknader och bör därför behandlas som skilda produkter, vilket även skulle framgå av det faktum att ett stort antal tillverkare inte är vertikalt integrerade. (54) Moduler och celler kan inte betraktas som separata produkter vars priser fluktuerar enbart beroende på marknadsfaktorer. Deras priser är i stället nära kopplade till varandra och påverkas av priset på polykristallint kisel. Den berörda produkten tillverkas dessutom i en enda tillverkningsprocess med olika steg, vilket förklarats i skäl 49. Att vissa tillverkare inte är vertikalt integrerade beror enbart på företagsbeslut och stordriftsfördelar och ändrar inte denna slutsats. Detta argument måste därför avvisas. 2.3.6. Slutanvändning och utbytbarhet (55) Flera berörda parter hävdade att moduler och celler måste behandlas som olika produkter eftersom de har olika slutanvändning och inte är utbytbara. (56) Undersökningen visade dock att tillverkningen av celler och moduler är en enda process och frågan om utbytbarhet mellan olika steg i en enda tillverkningsprocess är därför inte tillämplig. Vidare har moduler och celler samma slutanvändning, dvs. att omvandla solljus till elektricitet, och kan därmed inte användas i andra tillämpningar. 2.3.7. Distributionskanaler (57) En berörd part hävdade att moduler och celler inte har samma distributionskanaler och därför inte bör betraktas som en enda produkt. Undersökningen visade att moduler och celler kan distribueras inom olika eller liknande distributionskanaler. Huvudkriterierna när man definierar en enda produkt är att den ska ha samma fysiska, kemiska och tekniska egenskaper samt samma slutanvändning. Mot bakgrund av skälen 47–49 dras slutsatsen att olika distributionskanaler därför inte kan anses vara en avgörande faktor. Argumentet bör därför avvisas. 2.3.8. Konsumenternas uppfattning (58) Det hävdades att konsumenternas uppfattning av moduler och celler skiljer sig väsentligt och att de därför inte bör betraktas som en enda produkt. (59) Liksom i fallet ovan är huvudkriterierna när man definierar en enda produkt att den ska ha samma fysiska, kemiska och tekniska egenskaper samt slutanvändning. Mot bakgrund av skälen 47–49 dras slutsatsen att olika konsumentuppfattningar därför inte kan anses vara en avgörande faktor. Argumentet bör därför avvisas. 2.3.9. Separata undersökningar för celler och moduler (60) Vissa berörda parter höll fast vid att celler och moduler inte utgör en enda produkt och att de därmed bör bedömas separat. Till skillnad från plattor har celler och moduler däremot samma grundläggande egenskap, dvs. förmågan att generera elektricitet från solljus. Dessa argument avvisades därför. (61) Efter det slutliga meddelandet av uppgifter hävdade en exportör att celler i sig själva inte kan generera elektricitet. Enligt exportören måste de integreras i moduler för att det ska vara möjligt. Varje enskild cell kan dock vanligen producera cirka 4W elektricitet från solljus. Detta räcker måhända inte för de flesta tillämpningar, utan det krävs att flera celler kopplas samman till moduler, men det betyder inte att en enskild cell inte i sig har förmågan att generera elektricitet (62) Efter det slutliga meddelandet av uppgifter hävdade vidare en exportör att celler inte bara är en annan typ av modul, utan en helt skild produkt. I själva verket är celler viktiga komponenter i en modul. Eftersom celler är viktiga komponenter är de inte en helt skild produkt, genom att moduler och celler båda har samma grundläggande egenskap, dvs. att generera elektricitet från solljus (se skäl 60 ovan). (63) Samma part hävdade också att skillnaden mellan celler och moduler beaktades när urvalen av unionstillverkare och kinesiska exportörer gjordes. Olika tullsatser borde därför ha fastställts för moduler och celler. Det stämmer att skillnaden mellan moduler och celler beaktades när urvalet av unionstillverkare och kinesiska exportörer gjordes, vilket framgår av skälen 10 och 14 i den förordningen om preliminär tull. Anledningen till att man gjorde detta var dock endast att man ville försäkra sig om att urvalet var representativt, och det betyder inte att celler och moduler bör beaktas som en och samma berörda produkt eller att olika tullsatser borde fastställas för dem. För att se till att urvalet var representativt för alla produkttyper var det i själva verket viktigt att skilja mellan celler och moduler när urvalet gjordes. Eftersom det rådde en viss osäkerhet om huruvida celler och moduler skulle anses vara en produkt eller två separata produkter måste man se till att urvalet var representativt i båda fallen (64) Enligt vissa exporterande tillverkare är det faktum att åtagandet inför olika minimipriser och volymer för import av celler och moduler en bekräftelse på att moduler och celler är två olika produkter som kräver två separata undersökningar. Att minimipriserna för importen är olika är emellertid endast ett tecken på att celler och moduler hör till olika grupper av produkttyper som säljs till olika priser. Därför måste man fastställa olika priser för att minimipriserna för importen skulle vara meningsfulla. (65) Det faktum att celler och moduler utgör olika grupper av produkttyper är inte heller relevant för definitionen av berörd produkt. För definitionen av berörd produkt räcker det att produkterna har samma grundläggande egenskaper och slutanvändning, och detta är fallet för moduler och celler, enligt beskrivningarna i skäl 46 respektive 71. (66) De kinesiska myndigheterna menade att man vid bedömningen av huruvida celler och moduler utgör samma berörda produkt inte tagit hänsyn till ett antal av de kriterier som definieras av överprövningsorganet i fallet EC–Asbestos[6]. De kriterierna används för definitionen av likadan produkt och inte för berörd produkt. De används med andra ord för att definiera t.ex. den likadana produkt som tillverkas av unionsindustrin och som sedan jämförs den berörda produkt som exporteras av de kinesiska exporterande tillverkarna. Kriterierna i fråga är alltså inte relevanta för definition av den berörda produkten. Institutionerna kan dock konstatera att slutsatsen inte skulle ha blivit en annan om man hade tillämpat de kriterier som användes i fallet EC–Asbestos när den berörda produkten definierades i det nuvarande fallet. Det första och andra kriteriet (egenskaper, art och kvalitet samt slutanvändning) är desamma som kriterierna fysiska, kemiska och tekniska egenskaper och slutanvändning som anges ovan. Det tredje kriteriet (konsumenternas smak och vanor) är inte användbart i det nuvarande fallet, eftersom celler är viktiga komponenter i moduler. Vad gäller det fjärde kriteriet (klassificering enligt tulltaxan) konstateras det att både celler och moduler kan deklareras under tullnummer 8541 40 90, medan tullnumren under 8501 används för elektriska generatorer i allmänhet och inte särskilt för solcellsprodukter. (67) Andra berörda parter hävdade att en objektiv tillämpning av de kriterier som tagits fram av domstolen i tidigare mål[7] skulle leda till slutsatsen att moduler och celler är olika produkter. Det bör noteras att domstolen endast nämnde ett antal kriterier som kan beaktas och att det inte finns någon skyldighet att använda alla kriterier i samtliga fall, eftersom inte alla nödvändigtvis är relevanta. Dessa kriterier behandlades i skälen 27–39 i förordningen om preliminär tull där det konstaterades att ett antal kriterier inte är relevanta i det här fallet. I målet Brosmann ansågs endast tre kriterier vara relevanta för bedömningen av huruvida olika typer av skor tillhör den berörda produkten. Eftersom de berörda parterna inte gav några skäl till varför en objektiv tillämpning av kriterierna skulle leda till slutsatsen att moduler och celler är olika produkter kan argumentet inte godtas. (68) Man ska heller inte glömma att celler och moduler har samma grundläggande slutanvändning, dvs. de säljs för att byggas in i solcellssystem. Modulernas prestanda är direkt kopplad till cellernas, såsom konstateras i skäl 28 i förordningen om preliminär tull. (69) En berörd part hävdade att argumentet att celler och moduler har samma slutanvändning motbevisas av det faktum att plattor uteslutits från produktdefinitionen och att det krävs betydande bearbetning för att tillverka moduler från celler. Det gjordes också gällande att man gjort bedömningen att moduler och celler har samma slutanvändning utifrån antagandet att plattor, moduler och celler tillverkas i samma process. (70) Slutsatsen om att bedömningen av modulers och cellers slutanvändning skulle bygga på tillverkningsprocessen är inte korrekt. Även om båda konstaterandena finns i skäl 36 i förordningen om preliminär tull så betyder det inte att den ena slutsatsen bygger på det andra antagandet. Det andra konstaterandet inleds med ordet ”Vidare” vilket tydligt visar att det inte bygger på det första konstaterandet. Dessutom gäller konstaterandena olika frågor under rubriken ”Slutanvändning och utbytbarhet”. Det första konstaterandet om tillverkningsprocessen handlar om utbytbarhet, med det andra gäller slutanvändning. Det är därför inte korrekt att påstå att bedömningen att moduler och celler har samma slutanvändning skulle ha gjorts utifrån antagandet att tillverkningsprocessen för plattor, moduler och celler är densamma. (71) De berörda parterna bestrider inte att den faktiska slutanvändningen för celler och moduler, dvs. att de säljs för att byggas in i solcellssystem. Slutsatsen att moduler och celler har samma slutanvändning bekräftas därför. 2.3.10. Tunnfilmsprodukter (72) En berörd part hävdade att tunnfilmssolcellsprodukter bör ingå i definitionen av den berörda produkten, eftersom de har samma fysiska, kemiska och tekniska egenskaper samt samma grundläggande slutanvändning. (73) Tunnfilmssolcellsprodukter är tydligt uteslutna från produktdefinitionen, se skäl 40 ovan. Tunnfilmssolcellsprodukter har nämligen andra fysiska, kemiska och tekniska egenskaper än den berörda produkten. Deras tillverkningsprocess är en annan och de består inte av kristallint kisel, som är det huvudsakliga råmaterialet för tillverkning av moduler och celler. De har lägre omvandlingsverkningsgrad och lägre uteffekt och lämpar sig därför inte för samma typer av tillämpningar som den berörda produkten. Dessa argument måste därför avvisas. 2.3.11. Halvfärdiga produkter (74) Det gjordes gällande att celler borde betraktas som halvfärdiga insatsvaror medan modulerna är slutprodukter och att de därför inte bör betraktas som en enda produkt. (75) Precis som ovan är huvudkriterierna när man definierar en enda produkt att den har samma fysiska, kemiska och tekniska egenskaper samt samma slutanvändning. Med beaktande av skälen 47–49 dras därför slutsatsen att skillnaden mellan halvfärdiga produkter och slutprodukter inte anses vara en avgörande faktor. Argumentet bör därför avvisas. 2.3.12. Solladdare (76) En berörd part begärde att solpaneler avsedda endast för laddning av 12-voltsbatterier skulle uteslutas, med hänvisning till att de har en annan slutanvändning än modulerna för anslutning till elnätet eftersom de genererar en mycket lägre spänning och därför inte är lämpliga för nätanslutning. (77) Enligt tillkännagivandet om inledande omfattas bärbara solladdare som består av färre än sex celler och som ger elektricitet till enheter eller laddar batterier inte av definitionen av den undersökta produkten. Moduler som består av fler än sex celler och som endast är avsedda för laddning av batterier har samma grundläggande egenskaper och prestanda som modulerna för nätanslutning. De använder en öppen spänningskrets med lägre spänning än den krets som används i moduler för nätanslutning. Undersökningen har visat att denna typ av moduler trots detta kan anslutas till nätet. Den lägre spänningen kan enkelt kompenseras genom en ökning av cellernas storlek och antal. Därför omfattas moduler som består av fler än sex celler och är avsedda för batteriladdning av definitionen av den berörda produkten. (78) Berörda parter hävdade också att definitionen av ”solladdare som består av mindre än sex celler” är alltför snäv och bör utvidgas till att omfatta produkter med liknande funktion men som inte omfattas av denna definition, t.ex. produkter som är ungefär lika stora men använder fler mindre celler. (79) Enligt de berörda parterna är dessutom definitionen av ”solcellsprodukter av kristallint kisel som permanent har integrerats i elektriska produkter” för snäv, eftersom det endast är den kompletta elektriska produkten som är utesluten, medan solcellskomponenter som kan integreras i den elektriska produkten inte nödvändigtvis är uteslutna. (80) En analys av de argument som de olika berörda parterna lagt fram visade att det är lämpligare att använda tekniska standarder och inte antalet celler för att fastställa vilka produkter som ska uteslutas. Det konstaterades framför allt att definitionerna i standarden IEC 61730-1 (Application Class C) är lämpligare när det gäller att avgöra vilka produkter som bör uteslutas från tillämpningsområdet för åtgärderna. (81) Efter det slutliga meddelandet av uppgifter lades synpunkter fram på beslutet att utesluta solladdare på grundval av den internationella standarden. Det hävdades att man i stället för att hänvisa till standarden borde använda den utgående spänningen och uteffekten som grund för att fastställa att ”moduler eller paneler med en utgående spänning som inte överstiger 50 V likspänning och en uteffekt på högst 50 W som endast är avsedda att användas direkt som batteriladdare i system med samma spänning och effekt” ska uteslutas. Detta påstående kunde godtas och avgörandena om uteslutning har följaktligen gjorts enligt denna definition. 2.3.13. Takintegrerade solcellsmoduler (82) En berörd part hävdade att takintegrerade solcellsmoduler borde uteslutas från produktdefinitionen i denna undersökning, eftersom de inte enbart fungerar som solcellsmoduler utan även har samma funktion som taktegel eller skifferplattor. I det avseendet är de inte direkt utbytbara med en standardmodul. (83) Undersökningen har emellertid visat att både standardmoduler och takintegrerade moduler måste uppfylla samma elektriska standarder. Takintegrerade solcellsmoduler kan dessutom inte ersättas med enbart standardmoduler, men däremot kan de ersättas av en standardmodul och taktegel eller skifferplattor. Dessa produkters grundläggande tekniska egenskap är därmed densamma, nämligen att generera elektricitet från solljus. Den tilläggsfunktion de har (dvs. att fungera som takmaterial) anses inte vara väsentlig och är inte ett skäl till att utesluta takintegrerade solcellsmoduler från produktdefinitionen. (84) Efter det slutliga meddelandet av uppgifter gjorde samma berörda part gällande att det faktum att takintegrerade solcellsmoduler och standardmoduler inte är sinsemellan utbytbara är ett tecken på att takintegrerade solcellsmoduler inte borde omfattas av åtgärderna. Parten hänvisade till målet som gällde skodon[8], och nämner särskilt avancerade sportskor. Det fanns dock många orsaker till att avancerade sportskor uteslöts från produktdefinitionen, och det att två produkter inte är sinsemellan utbytbara ansågs i sig inte utgöra en tillräcklig grund i Brosmann-målet[9], i vilket tribunalen slog fast att så olika produkter som skor för stadsbruk och vandringsskor kan anses vara en berörd produkt i samma antidumpningsundersökning trots sina olikheter. (85) Samma berörda part menade dessutom att det faktum att takintegrerade solcellsmoduler inte tillverkas i EU och att den berörda parten innehar immateriella rättigheter skulle utgöra en bekräftelse på att sådana solcellsmoduler är innovativa och skiljer sig från andra produkter. I skodonsmålet som den berörda parten hänvisade till konstaterade dock tribunalen att det ”att denna typ av skor inte tillverkas i gemenskapen och att det inte finns något patent för dem, är inte avgörande.”[10]. I det målet ansågs alltså skor med patenterad teknologi ingå i den berörda produkten. (86) Den berörda parten hävdade vidare att takintegrerade solcellsmoduler bör uteslutas från definitionen av den berörda produkten eftersom de är betydligt dyrare än standardmoduler. Också i skodonsmålet uteslöts avancerade sportskor över ett visst pris från definitionen av den berörda produkten. Här konstateras att en takintegrerad solcellsmodul inte enbart fungerar som solcellsmoduler utan även har samma funktion som taktegel eller skifferplattor (se skäl 83). En direkt jämförelse av priserna är därför inte meningsfull, eftersom den extra funktionen naturligt leder till att priset blir högre. (87) Den berörda parten bemötte detta argument med att ett sådant resonemang skulle göra det omöjligt att någonsin hänvisa till prisskillnader som ytterligare en indikator som motiverar uteslutning från produktdefinitionen. Men en sådan tolkning är alltför långtgående. I föregående skäl sägs endast att priset i just det här fallet, där takintegrerade moduler har samma funktion som både den berörda produkten och en annan produkt (i detta fall taktegel eller skifferplattor), naturligtvis inte är av betydelse. Detta betyder självklart inte att man i något annat fall inte skulle kunna använda prisskillnader som indikator för att fastställa om en produkt bör uteslutas från definitionen av den berörda produkten. (88) Slutligen hävdade den berörda parten att dess leverantör av takintegrerade solcellsmoduler bör ges tillgång till åtagandet om minimipriser. Det har dock visat sig att den kinesiska exportören inte samarbetat i undersökningen, och som icke-samarbetsvillig part är exportören inte berättigad att delta i åtagandet. Denna begäran kan därför inte godtas. 2.3.14. Monokristallina och multikristallina celler (89) En berörd part hävdade att det inte tillverkades några monokristallina celler i unionen och att dess export av monokristallina celler därför inte konkurrerade med unionsindustrin. Undersökningen visade dock att monokristallina celler tillverkas i unionen. Argumentet avvisas därför. Tribunalen har i Brosmann-målet dessutom konstaterat att det inte är avgörande att en viss produkttyp inte tillverkas i unionen. 2.3.15. Uttrycket ”avsända från” (90) Enligt vissa berörda parter var det inte motiverat att utvidga undersökningen till att gälla även produkter avsända från Kina, eftersom förfarandet när det inleddes endast gällde produkter med ursprung i Kina. (91) Varor som avsänts från Kina omfattades dock redan när förfarandet inleddes. I punkt 5 i tillkännagivandet om inledande står det att företag ”som skeppar den berörda produkten från Kina men som anser att all eller en del av denna export i tullhänseende inte har sitt ursprung i Kina, uppmanas att ge sig till känna och lämna alla uppgifter som är av betydelse för undersökningen”. Alla företag som avsänder varor från Kina hade alltså möjlighet att samarbeta i undersökningen. Eftersom den undersökta produkten ofta omfattar komponenter och delar från olika länder, meddelades det också i punkt 5 i tillkännagivandet om inledande att ”särskilda bestämmelser” kan antas. (92) Det anses därför att alla berörda ekonomiska aktörer har informerats om att särskilda bestämmelser vid behov kan komma att antas för varor som avsänds från Kina. De har också uppmanats att samarbeta i undersökningen. Undersökningen har alltså inte utvidgats till att gälla produkter avsända från Kina, utan dessa omfattades redan från början. (93) Efter meddelandet av uppgifter gjorde berörda parter gällande att oavsett de bestämmelser i tillkännagivandet om inledande som det hänvisas till i skäl 91 så gällde undersökningen endast varor med ursprung i Kina och inte en bedömning av effekterna av varor som avsänds från Kina. (94) Det framhålls att följande åtgärder har vidtagits för att se till att alla varor som avsänts från Kina bedömdes under undersökningen, och inte bara varor med ursprung i Kina: · Alla företag som skeppar den berörda produkten från Kina uppmanades att ge sig till känna i undersökningen, oberoende av varornas ursprung. · I bilaga A till tillkännagivandet om inledande uppmanades exportörer att inkomma med uppgifter om alla produkter som företaget tillverkar. Uppgifterna gällde inte enbart produkter med ursprung i Kina. · Utifrån dessa uppgifter, som inbegrep alla export till EU oavsett varornas ursprung, gjordes ett representativt urval. · De tillverkare som ingick i urvalet fick ett frågeformulär avsett för tillverkare som exporterar till Europeiska unionen och Kina kallades det berörda landet och inte ursprungsland. Det var därför klart att alla varor, oavsett deras ursprung, undersöktes. (95) Mot denna bakgrund kan man alltså konstatera att undersökningen omfattade alla varor som hade sitt ursprung i eller avsändes från Kina och att dess slutsatser, inbegripet om subventionering och skada, omfattar alla varor med ursprung i eller avsända från Kina. (96) Efter det slutliga meddelandet av uppgifter hävdade de berörda parterna att klagomålet endast innehöll prima facie-bevisning för import av solpaneler med ursprung i Kina och inte varor som avsänts från Kina. Det bör förtydligas att klagomålet gällde varor ”från Kina”, vilket framgår av det stämplade försättsblad som den sökande lämnat in. Före detta blad finns ett annat blad där man mycket riktigt använder formuleringen ”med ursprung i Kina”. Men detta blad var inte en del av det dokument som klaganden lämnade in, utan lades till som försättsblad av kommissionen, och där användes namnet på undersökningen och inte rubriken på klagomålet. Klagomålet anses därför omfatta alla varor från Kina oavsett om de har sitt ursprung där eller inte. (97) Kinesiska exporterande tillverkare menade vidare att exporterande tillverkare i tredjeländer inte rimligtvis kan förväntas ha vetat att även deras produkter skulle bli föremål för undersökningen. Det ska påpekas att åtgärderna inte gäller för varor som transiteras i den mening som avses i artikel V i Gatt. Exporterande tillverkare som inte har någon verksamhet i Kina påverkas alltså inte av åtgärderna. Inga exporterande tillverkare från tredjeländer kontaktade kommissionen för att påtala att de produkter de exporterar är föremål för åtgärder. (98) Samma exporterande tillverkare påstod att exporterande tillverkare i tredjeländer inte uppmanades att ge sig till känna och att de inte gavs möjlighet att visa att deras produkter inte är subventionerade. Institutionerna anser att de exporterande tillverkare som inte har någon verksamhet i Kina inte påverkas av åtgärderna eftersom deras varor, om de har avsänts från Kina, har transiterats. Övriga exporterande tillverkare blev genom tillkännagivandet om inledande informerade om att deras verksamhet omfattas av undersökningen. 2.3.16. Slutsats (99) Sammanfattningsvis omfattar den slutgiltiga produktdefinitionen alltså solcellsmoduler eller solcellspaneler av kristallint kisel samt celler av den typ som används i solcellsmoduler eller solcellspaneler av kristallint kisel, med ursprung i eller avsända från Folkrepubliken Kina, om de inte transiteras i den mening som avses i artikel V i Gatt. Cellernas tjocklek är högst 400 mikrometer. Produkten klassificeras för närvarande enligt KN-numren 8501 31 00, ex 8501 32 00, ex 8501 33 00, ex 8501 34 00, ex 8501 61 20, ex 8501 61 80, ex 8501 62 00, ex 8501 63 00, ex 8501 64 00 och ex 8541 40 90. (100) Följande produkttyper är uteslutna från definitionen av den berörda produkten: – Bärbara solladdare som består av mindre än sex celler och som laddar batterier eller tillhandahåller elektricitet till apparater. – Solcellstunnfilmsprodukter. – Solcellsprodukter av kristallint kisel som permanent har integrerats i elektriska produkter som inte används för energiproduktion men som använder den elektricitet som produceras av de integrerade solcellerna av kristallint kisel. – Moduler eller paneler med en utgående spänning som inte överstiger 50 V likspänning och en uteffekt på högst 50 W som endast är avsedda att användas direkt som batteriladdare i system med samma spänning och effekt. 3. SUBVENTIONER (101) Klaganden hävdade att Kina kraftigt subventionerar solcellsindustrin i landet och hänvisade som stöd för detta till en rad policy- och planeringsdokument liksom till lagstiftning som ligger till grund för statligt stöd inom sektorn. Kommissionen granskade och analyserade de handlingar som nämnts i klagomålet samt ytterligare handlingar som de kinesiska myndigheterna och de exporterande tillverkare som ingick i urvalet hade lämnat in i samband med undersökningen, och konstaterade att många av dem visar att solcellsindustrin i Kina de facto får förmånsbehandling på många områden. (102) De kinesiska myndigheterna anger i sin tolfte femårsplan[11] att solcellsindustrin är en strategisk bransch. De kinesiska myndigheterna har också utarbetat en särskild femårsplan för solcellsindustrin (som en del av den huvudsakliga femårsplanen). I planen ger de kinesiska myndigheterna sitt stöd till s.k. överlägsna företag[12] och centrala företag[13] och lovar att främja olika åtgärder för att stödja solcellsindustrin[14] samt att utarbeta övergripande stödåtgärder som gäller industrin, finansiering, skatter m.m.[15]. I statsrådets beslut nr 40 anges att de kinesiska myndigheterna aktivt ska stödja utvecklingen av industri för ny energi och påskynda utvecklingen av solenergi[16]. I beslutet beordrar statsrådet alla finansinstitut att bevilja krediter endast till vissa främjade projekt (bl.a. solcellsprojekt) och lovar att även vidta andra åtgärder för förmånsbehandling av de främjade projekten[17]. I ett annat statsrådsbeslut från den 10 oktober 2010 sägs det att graden av skatte- och finanspolitiskt stöd ska utökas och att finansinstitut ska utvidga sitt kreditstöd, samtidigt som man lovar att utnyttja skattemässiga förmåner som till exempel riskkompensation[18] inom nya strategiska branscher som solcellsindustrin. I den nationella översikten över den tekniska och vetenskapliga utvecklingen på medellång och lång sikt (2006–2020) lovas det att finansiering av politiska åtgärder ska komma i första rummet och att finansinstitut ska uppmuntras att förmånsbehandla större nationella projekt för vetenskaplig och teknisk utveckling inom industrin när de beviljar krediter samt utveckla fler och bättre finansiella tjänster till företag med avancerad teknik. Dessutom utlovas en gynnsam skattepolitik som främjar utvecklingen av sådana företag[19]. Även den kinesiska lagen om vetenskapliga och tekniska framsteg innehåller flera åtgärder till stöd för strategiska branscher som solcellsindustrin. Den visar bland annat att staten ska uppmuntra och vägleda finansinstituten när det gäller att stödja utveckling av industrier med ny och avancerad teknik genom lån[20], instruerar politiskt inriktade finansinstitut att prioritera utvecklingen av industrier med ny och avancerad teknik genom finansiella tjänster[21], föreskriver lägre ränta och säkerhet på lån som beviljats vissa företag samt ”särskilt stöd” från politiskt inriktade finansinstitut till projekt som främjas av staten[22]. Hur dessa åtgärder tillämpas i praktiken beskrivs närmare nedan. 3.1. Inledande anmärkningar (103) Både de kinesiska myndigheterna och de exporterande kinesiska tillverkare som ingick i urvalet ingav svar på frågeformuläret och godkände besök på plats[23] för kontroll av svaren. (104) Efter att ha granskat de kinesiska myndigheternas svar på frågeformuläret skickade kommissionen en skrivelse för att påpeka att svaren var ofullständiga. Kommissionen skickade även ut en skrivelse före kontrollen, följt av korrespondens som gällde programmet för kontrollbesöket. De kinesiska myndigheterna gavs gott om tid att utarbeta och skicka in sina inlagor, om de begärde detta och om det var motiverat. Till exempel förlängdes tidsfristen för att svara på frågeformuläret med hela 30 dagar, vilket betydde att Kina hade sammanlagt 69 dagar på sig att svara. Kina fick även 25 dagar på sig för att svara på skrivelsen om ofullständigt svar. De kinesiska myndigheterna har alltså sammanlagt haft mer än tre månader för att inkomma med de uppgifter som kommissionen begärt. (105) Under kontrollbesöken på plats vid det kinesiska handelsministeriet i Peking och vid fyra finansinstitut (China Development Bank, Export Import Bank of China, Huaxia Bank och Sinosure) försökte kommissionen i enlighet med artiklarna 11 och 26 i grundförordningen kontrollera uppgifterna utifrån de styrkande handlingar som hade använts för utarbetandet av de kinesiska myndigheternas svar. Kommissionens preliminära slutsats var att avsaknaden av uppgifter och styrkande handlingar från de kinesiska myndigheterna inte gjorde det möjligt att genomföra en ordentlig kontroll av svaren på frågeformuläret. Vissa uppgifter hade inte lämnats alls trots att de uttryckligen hade begärts och vissa frågor hade helt enkelt inte besvarats. De kinesiska myndigheterna uppmärksammades därför i enlighet med artikel 28.1 och 28.6 i grundförordningen på följderna av bristande samarbete. (106) De kinesiska myndigheterna hävdade att kommissionen ålade dem en orimlig börda och att de uppgifter som begärdes i frågeformuläret och i den efterföljande skrivelsen om ofullständigt svar var irrelevanta och onödiga. (107) De uppgifter som kommissionen ville ha gällde dock endast påståenden i klagomålet och ansågs vara nödvändiga för att kommissionen skulle komma fram till ett representativt resultat. Samma uppgifter efterfrågades konsekvent under hela undersökningsförfarandet. De kinesiska myndigheterna uppmanades också förklara de uppgifter de hade lämnat in och vad de innebar för de system som var föremål för undersökningen. Kommissionen begärde med andra ord bara sådana uppgifter som var nödvändiga för att bedöma om och i så fall hur stora subventioner den berörda produkten kunde få enligt de påstådda subventionssystemen i klagomålet. 3.2. Bristande samarbete (108) Såsom konstateras i skäl 106 underrättade kommissionen den 23 maj 2013, efter kontrollbesöket på plats, de kinesiska myndigheterna om att man övervägde att använda tillgängliga uppgifter, i enlighet med artikel 28 i grundförordningen. Kommissionens preliminära slutsats var nämligen att avsaknaden av information och styrkande handlingar från de kinesiska myndigheterna inte gjorde det möjligt att kontrollera vare sig svaren på frågeformuläret om antisubvention eller på skrivelsen om ofullständigt svar eller andra inlagor från de kinesiska myndigheterna under förfarandet i fråga. Vidare konstaterades det vid kontrollbesöket på plats att vissa uppgifter hade utelämnats i svaret på frågeformuläret eller i senare inlagor från de kinesiska myndigheterna trots att kommissionen särskilt bett om dem. Dessutom besvarades vissa frågor överhuvudtaget inte. De tillgängliga uppgifter som eventuellt skulle användas gällde statliga planer, projekt, olika lagar och andra handlingar, förmånliga statliga lån, annan finansiering, garantier och försäkringar, cirkulär från People's Bank of China, kontroller hos banker, exportkreditförsäkring och kontroller hos Sinosure, Golden Sun Demonstration-programmet, program för direkta skattebefrielser eller skattelättnader, program för indirekt beskattning och importtullar, tillhandahållande av insatsvaror som polykristallint kisel, aluminiumprofiler och glas mot otillräcklig ersättning samt tillhandahållande av markanvändningsrättigheter. (109) De kinesiska myndigheterna invände genom en skrivelse av den 3 juni 2013 mot kommissionens preliminära avsikt att tillämpa bestämmelserna i artikel 28 i grundförordningen. De menade att villkoren för att bortse från de uppgifter som lämnats eller att komplettera uppgifter som saknades inte var uppfyllda i detta fall. (110) Enligt de kinesiska myndigheterna bör kommissionen inte låta bli att beakta de uppgifter som lämnats, om den enda anledningen till detta är att kommissionen inte kunnat bekräfta uppgifterna utom alla tvivel. Kommissionen håller inte med om detta eftersom det inte överensstämmer med de faktiska förhållandena. Kommissionen har inte bortsett från någon av uppgifterna endast på grund av att de inte hade kunnat bekräftas under kontrollbesöket på plats. Men om de uppgifter och förklaringar som de kinesiska myndigheterna lämnat befanns vara motstridiga och/eller ofullständiga jämfört med andra uppgifter som kommissionen hade tillgång till och det inte var möjligt att bekräfta uppgifterna vid kontrollbesöket på plats kunde kommissionen inte ta dem för givet. Alla uppgifter har tillmätts vederbörlig betydelse, beroende på graden av bristande samarbete från de kinesiska myndigheterna. Det ska också noteras att kommissionen inte opponerade sig mot det format i vilket uppgifterna lämnades, såsom de kinesiska myndigheterna hävdade, utan snarare mot att uppgifterna var bristfälliga och/eller ofullständiga. (111) De kinesiska myndigheterna gjorde också gällande att en del av de uppgifter som begärdes av kommissionen medförde en sådan börda att de inte hade praktisk möjlighet att tillhandahålla uppgifterna. Kommissionen bad dock endast att få sådana uppgifter som var nödvändiga för att kontrollera de påståenden som klaganden lagt fram (och som underbyggdes av prima facie-bevisning). De kinesiska myndigheterna gavs gott om tid och möjlighet att lämna in dessa uppgifter. Dessutom är kommissionen fullt medveten om att det stora antal detaljerade påståenden som klaganden lade fram i detta ärende innebar att man var tvungen begära in ett stort antal uppgifter från de kinesiska myndigheterna. Såsom förklaras i skälen 104–107 efterfrågades emellertid inga orimliga uppgifter och det fanns gott om tid att tillhandahålla dem. (112) Vidare påpekade de kinesiska myndigheterna att det är skillnad mellan att bortse från de inlämnade uppgifterna och att komplettera de uppgifter som lämnats med fakta som faktiskt är dokumenterade. Kommissionen är väl medveten om denna skillnad och handlar i enlighet med de relevanta bestämmelserna i artikel 28 i grundförordningen, men framhåller att när de uppgifter som tillhandahålls strider mot annan tillgänglig information som kommissionen har om samma fråga är det inte möjligt att komplettera dessa uppgifter. I sådana fall (t.ex. information om ägare till banker) måste kommissionen avgöra vilka uppgifter som är tillförlitligare. På så sätt säkerställde kommissionen att användningen av de tillgängliga uppgifterna inte inverkar negativt på bedömningen och att man utgår från sådana uppgifter som faktiskt är tillgängliga. (113) Enligt de kinesiska myndigheterna fanns det ingen grund för kommissionen att betrakta dem som icke-samarbetande i detta fall. De kinesiska myndigheterna hävdade att kommissionen antingen struntat i eller missförstått sin skyldighet att ta hänsyn till deras möjligheter i praktiken att svara på kommissionens begäran. De kinesiska myndigheterna säger vidare har undersökningen i sin helhet varit orimligt betungande vilket lett till att hela samarbetet har blivit omöjligt. De anser också att kommissionen som undersökande myndighet kontinuerligt har vägrat att arbeta med dem för att underlätta dessa svårigheter. Detta påstående är en uppenbar feltolkning av fakta. För att fullgöra sina rättsliga skyldigheter efter att ha mottagit ett väl underbyggt klagomål och samtidigt respektera relevant rättspraxis från WTO bad kommissionen endast att få sådana uppgifter från de kinesiska myndigheterna som var nödvändiga för att kontrollera de påståenden som klaganden lagt fram och som underbyggdes av tillräcklig bevisning. Kommissionen har erbjudit de kinesiska myndigheterna hjälp i följebrevet till frågeformuläret liksom i själva frågeformuläret. Även i skrivelsen om ofullständigt svar uppmanades de kinesiska myndigheterna att kontakta kommissionen om de hade frågor om de begärda uppgifterna. Kommissionen var också exceptionellt generös med förlängda frister för de uppgifter som skulle lämnas in (se skäl 104 ovan). I denna undersökning behövde de kinesiska myndigheterna dessutom bara lämna transaktionsspecifika uppgifter för de exportörer som ingick i urvalet, inte för alla solpanelstillverkare i Kina, vilket innebär att det potentiella antalet uppgifter och deras omfattning minskade betydligt. Kommissionen noterar att de kinesiska myndigheterna tycks blanda ihop argument om sin praktiska förmåga att tillhandahålla uppgifter med andra frågor. T.ex. när det gäller påståendena om att kommissionens begäran om information om banker och finansinstitut skulle vara orimlig grundar sig argumenten främst på de brister som har ansetts finnas i klagomålet, som påstås vara grundat på olagliga avgöranden i fallet med bestruket finpapper. De kinesiska myndigheternas klagomål verkar alltså röra kvaliteten på bevisen för inledande av förfarandet, inte förmågan att tillhandahålla information. I de kinesiska myndigheternas skrivelse av den 3 juni 2013 hävdas det, liksom i tidigare inlagor, att inledandet av många av programmen inte uppfyllde kriteriet om tillräcklig bevisning enligt artikel 11.2 i WTO-avtalet om subventioner och utjämningsåtgärder och att kommissionen genom att inleda förfaranden rörande dessa program brutit mot artikel 11.3 i det avtalet. Kommissionen har redan bemött dessa påståenden i en skrivelse och ett memorandum till de kinesiska myndigheterna och eftersom inga nya argument fördes fram i den kinesiska skrivelsen av den 3 juni 2013 finns det ingen anledning att ta upp samma frågor till behandling en andra gång i denna förordning. (114) De kinesiska myndigheterna vidhöll också att kommissionen inte gav dem tillräckligt med tid för att besvara frågeformuläret. Detta påstående är inte korrekt. Såsom konstaterades i skäl 104 beviljade kommissionen de kinesiska myndigheterna mycket generösa förlängningar av tidsfristerna, så att de gavs så lång svarstid som var möjligt utan att det påverkade behandlingen av ärendet negativt. Tidsfristen för att fylla i frågeformuläret och besvara skrivelsen om ofullständigt svar var betydligt längre än vad som krävs enligt artikel 11.2 i grundförordningen. (115) De kinesiska myndigheterna menade att kommissionen inte hade beaktat deras begäran om hjälp med att avgöra hur viktiga svaren på frågeformuläret var för att undvika att slutsatser dras på grundval av tillgängliga uppgifter. Kina hänvisade till sin begäran om att kommissionen skulle förklara syftet med vissa uppgifter som efterfrågades och vilka beslut som skulle fattas på grundval av dem, för att säkerställa att de kinesiska myndigheterna kunde handla efter bästa möjliga förmåga och samtidigt tillhandahålla den allra viktigaste informationen. Kommissionen kunde naturligtvis inte veta vilka slutsatser den kommer att dra innan den har fått uppgifterna. De kinesiska myndigheterna anser också att kommissionen hade lagt upp frågeformuläret så att det var praktiskt omöjligt att fylla i det och att kommissionens frågor var ospecifika. Kommissionen tillbakavisar bestämt dessa påståenden. Som konstaterats ovan efterfrågades bara sådana uppgifter i frågeformuläret som var nödvändiga för att kommissionen skulle kunna fatta ett beslut. (116) De kinesiska myndigheterna hävdade också att kommissionen insisterade på att den skulle lämna in handlingar som den enligt lag inte kunde ta fram eller ålägga någon att ta fram. Kina hänvisade även till EU-lagstiftning och WTO-regler där det tydligt anges att bara oriktiga eller vilseledande uppgifter ska lämnas utan beaktande och till att man inte hade praktiska möjligheter att lämna vissa uppgifter som enligt dess lagstiftning inte får lämnas ut, som till exempel statshemligheter eller motsvarande. De kinesiska myndigheterna menade vidare att de bestämmelser som finns i WTO-avtalen om antidumpning och om subventioner och utjämningsåtgärder och som gäller hur konfidentiella uppgifter kan tillhandahållas utredande myndigheter och beviljats konfidentiell behandling inte alltid tillämpas i de fall där informationen ska tillhandahållas av en myndighet i ett tredjeland, i detta fall de kinesiska myndigheterna. De kinesiska myndigheterna hävdade också att kommissionen bryter mot avtalet om subventioner och utjämningsåtgärder genom att inte medge att det finns en rättslig skillnad mellan en myndighets praktiska möjlighet att tillhandahålla uppgifter som den inte har laglig rätt att lämna ut och övriga typer av konfidentiella uppgifter för vilka den får begära konfidentiell behandling i samband med en utredning. (117) Kommissionen bortsåg inte från några uppgifter som de kinesiska myndigheterna inte hade lagt fram, oavsett anledningen till detta, eftersom det inte är möjligt att bortse från uppgifter som aldrig lagts fram. I fall där de kinesiska myndigheterna inte lämnat in eller lagt fram vissa uppgifter för granskning men kommissionen fått tillgång till liknande uppgifter via andra källor (oftast allmänt tillgängliga uppgifter, men även uppgifter från samarbetsvilliga exporterande tillverkare eller från vissa banker i samband med kontrollbesök på plats) så har kommissionen däremot tagit hänsyn till dessa uppgifter och använt dem som grund för avgörandena i ärendet. Kommissionen instämmer inte i påståendet att bestämmelserna om hur konfidentiella uppgifter kan tillhandahållas utredande myndigheter och beviljas konfidentiell behandling i WTO-avtalen om antidumpning och om subventioner och utjämningsåtgärder inte skulle vara tillämpliga på de kinesiska myndigheterna. De kinesiska myndigheterna gör gällande att kraven på samarbete med statliga myndigheter inte kan vara de samma som kraven på samarbete med exportörer och att de statliga myndigheternas situation berättigar ett visst mått av ”hövlighet” som exportörer inte har rätt till. När det gäller undersökningar om utjämningstull håller kommissionen inte med. De kinesiska myndigheterna är en av de berörda parterna i det förfarande som omfattas av grundförordningen och Kina är i egenskap av ”berörd medlem” bunden av WTO:s bestämmelser och rättspraxis. I artikel 28.1 i grundförordningen fastställs följande: ”I fall då någon berörd part vägrar att ge tillgång till eller på något annat sätt inte tillhandahåller nödvändiga uppgifter inom den tid som anges i denna förordning eller på ett påtagligt sätt hindrar undersökningen, kan beslut om provisoriska eller slutgiltiga, positiva eller negativa avgöranden, fattas på grundval av tillgängliga uppgifter.” I artikel 12.7 i WTO-avtalet om subventioner och utjämningsåtgärder hänvisas det uttryckligen till konsekvenserna om statliga myndigheter (berörda medlemmar) vägrar att samarbeta. I den föreskrivs att om någon berörd medlem eller berörd part vägrar att ge tillgång till eller på något annat sätt inte tillhandahåller nödvändiga uppgifter inom rimlig tid eller som på ett påtagligt sätt hindrar undersökningen, kan beslut om provisoriska eller slutgiltiga, positiva eller negativa avgöranden, fattas på grundval av tillgängliga uppgifter. När det utredande landet, i detta fall EU, utnyttjar sina rättigheter enligt WTO i en undersökning om utjämningstull och begär information som anses vara nödvändig för undersökningen har statliga myndigheter och exportörer därför samma skyldighet att samarbeta. Medan undersökningen pågick hänvisade de kinesiska myndigheterna ofta till regler om konfidentialitet som orsaken till att vissa begärda uppgifter inte kunde tillhandahållas så att de kunde kontrolleras. Detta gällde till exempel cirkulär från People's Bank of China. Även om de kinesiska myndigheterna inte skulle ha laglig rätt att lämna ut utgifter är de bundna av sina skyldigheter enligt WTO att tillhandahålla sådan information som anses vara nödvändig för undersökningen. Bestämmelser i kommunala lagar eller en WTO-medlems inhemska bestämmelser frigör den inte från skyldigheten att samarbeta i undersökningen. Om en sådan konfliktsituation uppstår måste de kinesiska myndigheterna föreslå sätt att ge tillgång till uppgifterna så att de kan kontrolleras på vederbörligt sätt. De kinesiska myndigheterna lämnade de facto inga förklaringar för sitt påstående och lade inte heller fram några bevis, t.ex. en rättslig bestämmelse, som skulle ha visat att den inte skulle ha laglig rätt att lämna ut de uppgifter som efterfrågades. (118) Vidare hävdade de kinesiska myndigheterna att skrivelsen av den 25 mars 2013 som skickades ut före kontrollen inte var inte tillräckligt detaljerad och att den inte innehöll några särskilda frågor som skulle tas upp under kontrollbesöket på plats. Kommissionen är inte skyldig att överlämna en förteckning över alla frågor som kommer att ställas under kontrollbesöket på plats (och anser inte heller att detta är lämpligt), men den skrivelse som skickades ut den 25 mars 2013, före kontrollen, innehöll en mycket specifik och detaljerad förteckning över frågor och handlingar som skulle behandlas, i enlighet med artikel 26.3 i grundförordningen och med WTO:s krav. Det framgick dock tydligt av skrivelsen att förteckningen inte var uttömmande och att andra frågor och bevisning kunde komma att tas upp vid behov. De kinesiska myndigheterna bestred inte innehållet i denna skrivelse före kontrollen, men å andra sidan vägrade de att diskutera vissa punkter som inte uttryckligen hade nämnts i skrivelsen, såsom information om de största bankerna i Kina, det kommunistiska partiets deltagande i förvaltningen av vissa banker eller vissa bankers tillgång till statens utländska valutareserver, med motiveringen att de inte var redo att besvara frågor om detta. (119) De kinesiska myndigheterna hävdade också att kommissionen inte var flexibel i samband med kontrollbesöket på plats och i själva verket hade bestämt en ovillkorlig tidsfrist för eventuella ändringar som de kinesiska myndigheterna begärde. På samma sätt gjorde de gällande att kommissionen inte godtog någon av de ”smidiga” lösningar som föreslagits om kontrollen på den nationella statistikbyrån NBS och vägrade att förlänga besöket till och med måndagen den 22 april 2013 för att kunna kontrollera statistikbyrån. Dessutom ska kontrollerna ha inletts försenat praktiskt taget varje arbetsdag eftersom kommissionens tjänstemän enligt de kinesiska myndigheterna inte var på plats i tid. (120) Vad gäller dessa påståenden understryker kommissionen att de tjänstemän som genomförde kontrollbesöket har visat fullständig och förbehållslös flexibilitet. De har undantagsvis erbjudit sig att kontrollera dokument och styrkande handlingar som de kinesiska myndigheterna ville lägga fram långt efter att en viss fråga var färdigbehandlad och har vid ett flertal tillfällen varit tillgängliga långt efter ordinarie arbetstid. Detta skedde vid flera tillfällen, även om det innebar att tjänstemännen hade varit tvungna att förflytta sig till andra kontrollplatser mycket sent på kvällen och/eller återvända till platser som de redan hade besökt och där det hade varit möjligt kontrollera handlingar. Tyvärr utnyttjade de kinesiska myndigheterna inte denna möjlighet i de berörda fallen, vilket starkt tyder på att det inte var tidsbrist eller en ovilja från kommissionens sida att kontrollera handlingarna som var orsaken till att de handlingar som kommissionen hade begärt inte lades fram under ordinarie tider. När det gäller påståendet om att kontrollbesöken inte skulle ha inletts i tid påpekar kommissionen att tjänstemännen anlände i tid varje dag, men att de dagliga registreringsrutiner som krävdes innan de fick tillträde till de olika kontrollplatserna orsakade vissa förseningar. Ibland hade de kinesiska myndigheterna heller ingen företrädare på plats som kunde ta hand om tjänstemännen när de anlände till kontrollplatsen, vilket tvingade dem att vänta länge innan kontrollen kunde inledas. Kommissionen påpekar också att kontrollbesöken pågick till långt efter ordinarie arbetstid varje dag, och att det var de kinesiska myndigheterna som annullerade eftermiddagspasset under kontrollbesökets första dag eftersom företrädare för teknikministeriet beslutade att inte delta vid besöket (se skäl 122). Om de kinesiska myndigheterna hade utnyttjat de upprepade erbjudandena från kommissionens tjänstemän om att kontrollera dokument utanför arbetstiden skulle besöken ha varat längre. Det var på grund av att de kinesiska myndigheterna inte samarbetade fullt ut som så inte skedde. (121) De kinesiska myndigheterna ifrågasatte vidare kommissionens praxis att inte ta emot nya handlingar och bevisning som måste kontrolleras efter det att det berörda kontrollbesöket har avslutats. Det framhålls att kommissionen inte har och aldrig har haft för avsikt att bortse från information som tillhandahålls på detta sätt. Kommissionen beaktade alla de uppgifter som inkom, analyserade deras kvalitet (t.ex. behandlas utdrag ur reviderade årsredovisningar på annat sätt än en Exceltabell eller ett Worddokument med sifferuppgifter som inte stöds av några officiella källor) och tillmätte dem vederbörlig betydelse med tanke på att det inte var möjligt att kontrollera dessa uppgifter under kontrollbesöket på plats. (122) Vad gäller de sex dokument[24] som de kinesiska myndigheterna lämnade in under undersökningen och vars innehåll de vägrade att diskutera under kontrollbesöket på plats hävdade de kinesiska myndigheterna att kommissionen inte har någon grund för att använda tillgängliga uppgifter i enlighet med artikel 28 i grundförordningen. De kinesiska myndigheterna påstod vidare att kommissionen har underlåtit att förklara varför de måste tillhandahålla dessa handlingar och visa att alla de berörda dokumenten var relevanta, trots att de uttryckligen hade bett kommissionen om hjälp med detta innan kontrollen inleddes. För det första kan man konstatera att alla handlingar hänför sig direkt till den berörda industrin[25] och att det därför var ytterst viktigt att de omfattades av kontrollen. För det andra uttryckte sig de kinesiska myndigheterna på ett annat sätt i sin skrivelse till kommissionen av den 11 april 2013 än den gjorde i skrivelsen av den 3 juni 2013. I skrivelsen av den 11 april 2013 skrev de kinesiska myndigheterna att kontrollen av handlingarna i fråga ”avbryts om inte kommissionen på ett övertygande sätt kan visa i vilken mån dessa handlingar anses vara relevanta för undersökningen, särskilt vad gäller de påstådda subventionerna”. Eftersom alla dessa handlingar direkt berör industrin i fråga, liksom vissa subventionssystem som förmånliga lån eller förmånlig skattebehandling, vilket är uppenbart från formuleringen i de kinesiska myndigheternas skrivelse, kunde kommissionen inte förstå vad den ytterligare kunde ha anfört för att tydligare visa på handlingarnas betydelse. Kommissionen fann det överraskande att de kinesiska myndigheterna inte verkade ha svårt att förstå dessa handlingars betydelse när de lades fram, utan endast i de fall där kommissionen bad om förklaringar. (123) Kommissionen konstaterade i en skrivelse av 23 maj 2013 att de flesta av de inlämnade uppgifterna inte hade kunnat kontrolleras mot originalhandlingar eller mot de källdata som de kinesiska myndigheterna använt när svaren med uppgifter om finansmarknaden och finansinstituten i Kina utarbetades. De kinesiska myndigheterna invände att kommissionen med tanke på de ”mycket allmänt hållna och ospecifika formuleringarna” inte hade gett den tillfälle att på ett meningsfullt sätt yttra sig och att de därför inte kan utöva sin rätt till försvar. Detta påstående stämmer inte med de faktiska förhållandena. Frågorna i frågeformuläret var mycket specifika och, i linje med många undersökande myndigheters gängse praxis, strävade kommissionen efter att bekräfta de kinesiska myndigheternas svar under kontrollbesöket på plats. (124) De kinesiska myndigheterna uppgav till exempel i frågeformuläret att lånen till den berörda industrin står för en mycket liten andel av de sammanlagda lån som beviljats. Enligt uppgift har vissa banker i sina bifogade frågeformulär uppgett att de lån som beviljats den berörda industrin utgör mindre än 1 % av alla lån. Under kontrollbesöket kunde de kinesiska myndigheterna inte styrka sina påståenden med någon form av bevisning utan hänvisade bara till bankerna. (125) Kommissionen bad också att få statistik om lån till den berörda industrin. De kinesiska myndigheterna hävdade att den inte dokumenterat några uppgifter om detta. När kommissionen frågade om de kinesiska myndigheterna försökt sammanställa sådan statistik och begärde in denna information från bankerna uppgav den tjänsteman från den kinesiska banktillsynsmyndigheten (CBRC) som närvarade under kontrollen att han inte kände till detta eftersom det är en annan avdelning vid myndigheten som har hand om statistik. Inga av de statistiska uppgifter som begärdes i frågeformuläret och vid upprepade tillfällen under förfarandet lämnades av de kinesiska myndigheterna. Kommissionen meddelade i den skrivelse som sändes före kontrollen att denna fråga skulle tas upp. (126) Under kontrollbesöket ställde kommissionen även frågor om bankernas bedömning av risker och kreditvärdighet, deras allmänna verksamhetsförutsättningar och förvaltning samt om kreditnivåer, utnyttjandet av finansiering, återbetalningsförmåga, praxis vad gäller garantier och samarbetet mellan banker och låntagare, eftersom de kinesiska myndigheterna lade fram påståenden om dessa frågor i sitt svar på frågeformuläret. Trots det faktum att dessa frågor nämndes i skrivelsen före kontrollen kunde de kinesiska myndigheterna inte lämna någon bevisning till stöd för sina egna påståenden utan hänvisade kommissionen till bankerna. (127) I svaret på skrivelsen om ofullständigt svar lämnade de kinesiska myndigheterna vissa uppgifter om hur stor stagens ägarandel av en del banker var. Ursprungligen uppgav de kinesiska myndigheterna i svaret på frågeformuläret att de inte hade några uppgifter om detta. Uppgifterna lämnades in först efter att kommissionen påpekat att bankerna enligt artikel 24 i lagen om affärsbanker måste rapportera dessa uppgifter till banktillsynsmyndigheten. När kommissionen vid kontrollbesöket frågade efter källan till dessa uppgifter förklarade tjänstemannen från banktillsynsmyndigheten att han inte visste, eftersom det var en annan avdelning vid myndigheten som ansvarar för insamlingen av sådana uppgifter. I artikel 2 i den förordning som gäller tillsynsstyrelserna för viktiga statsägda finansinstitut (inlämnad av Exim Bank i sitt svar på skrivelsen om ofullständigt svar) sägs att statsrådets förvaltningsorgan ska sammanställa en förteckning över de statsägda finansinstitut för vilka statsrådet ska utse tillsynsstyrelser. Eftersom denna rättsliga bestämmelse hänvisar till förvaltningsorganet för tillsynsstyrelser i statsägda finansinstitut torde de kinesiska myndigheterna veta vilka finansinstitut den äger. Kommissionen kunde dock inte bekräfta dessa uppgifter eller identifiera källan till dem på grund av bristande samarbete från de kinesiska myndigheterna. De allmänt tillgängliga uppgifterna tyder på att det finns andra statsägda banker (som gett lån till de exporterande tillverkare som ingick i urvalet) utöver dem som de kinesiska myndigheterna uppgivit i sitt svar på skrivelsen[26]. (128) De kinesiska myndigheterna påstod i sin skrivelse av den 3 juni 2013 att kommissionen varken i frågeformuläret eller i skrivelsen om att svaren var ofullständiga bett att få ta del av styrkande handlingar eller uppgiftskällor, men att den nu plötsligt påstår att styrkande handlingar eller uppgiftskällor saknas. Kommissionen ber att få påpeka att den, liksom alla andra undersökande myndigheter, kontrollerar de uppgifter som samtliga parter i förfarandet lämnar in och att den kinesiska myndigheten varit medveten om detta, eftersom kommissionen redan i frågeformuläret och följebrevet till det meddelade att svaren kommer att kontrolleras. I den skrivelse som sändes till Kina före kontrollen uppgav kommissionen att detta var en av de frågor som skulle tas upp under kontrollbesöket[27]. Att kommissionen ber om handlingar som styrker de påståenden som de kinesiska myndigheterna lagt fram bör därför inte komma som någon överraskning, utan är det gängse förfarande som följs av kommissionen i varje enskilt fall. (129) När kommissionen under kontrollbesöket uppmanade de kinesiska myndigheterna att lämna in en förteckning över de tio största bankerna i Kina med uppgift om deras marknadsandel svarade banktillsynsmyndigheten att den kan tillhandahålla dessa uppgifter men bara på skriftlig begäran. Kommissionen förklarade att en fråga som ställs muntligt under kontrollbesöket har samma giltighet som skriftliga frågor och påpekade att de kinesiska myndigheterna inte bett att få frågorna skriftligt för någon av de övriga muntliga frågorna innan de kan svara. Trots detta tillhandahöll de kinesiska myndigheterna inte uppgifterna. (130) I frågeformuläret begärde kommissionen att få de handlingar som låg till grund för grundandet av banktillsynsmyndigheten och som gav den dess mandat. De kinesiska myndigheterna lade fram en handling från den nationella folkkongressen, där det bara står att en banktillsynsmyndighet ska inrättas. När kommissionen frågade om det finns några andra handlingar som preciserar banktillsynsmyndighetens mandat och syfte svarade tjänstemannen från myndigheten att det finns många andra lagar om banktillsynsmyndigheten, men att kommissionen borde den ha bett om dessa handlingar före kontrollen om den ville ha dem. Det ska noteras att kommissionen i frågeformuläret bad de kinesiska myndigheterna om de handlingar som låg till grund för inrättandet av denna myndighet och gav den dess mandat. Kommissionen hade följaktligen bett att få dessa handlingar före kontrollen. (131) När kommissionen begärde statistik och rapporter för undersökningsperioden från de banker som gav lån till de exportörer som ingick i urvalet hänvisade myndigheterna till artikel 33 i Kinas lag om reglering av och tillsyn över banksektorn[28], enligt vilken banktillsynsmyndigheten samlar in sådan statistik. Banktillsynsmyndighetens tjänsteman förklarade att han måste be om tillstånd från den juridiska avdelningen först, men lämnade inga uppgifter i detta avseende innan kontrollen slutfördes. Även här bör det noteras att kommissionen begärde in denna information i frågeformuläret och i skrivelsen om att svaren var ofullständiga. Den uppgav även i sin skrivelse före kontrollen att statistik var en av de frågor som skulle tas upp. (132) De kinesiska myndigheterna gjorde vidare gällande att påståendena i klagomålet om att de kinesiska bankerna är offentliga organ bara är baserade på påståenden om statligt aktieinnehav, vilka i sin tur bygger på ”olagliga” avgöranden i fallet med bestruket finpapper. Detta påstående är en feltolkning av fakta i klagomålet. I klagomålet hänvisar de klagande inte bara till det statliga ägandet utan även till de lån som banker beviljar på grundval av politiska direktiv, till statliga myndigheter som styr finansinstituten att öka krediterna och utlåningen till företag för att främja ny teknik och nya produkter (bland annat solcellsindustrin) osv. De slutsatser som drogs i fallet med bestruket finpapper om att kinesiska banker är offentliga organ baserades på flera element än endast äganderätten (t.ex. statliga ingripanden och vägledning till bankerna att styra förmånliga lån till pappersindustrin via statliga planer). Slutsatserna är helt i linje med EU:s och WTO:s bestämmelser. Också i fallet med stålprodukter belagda med organiskt material drogs samma slutsatser om statsägda bankers status som offentliga organ. (133) De kinesiska myndigheterna höll fast vid att det inte var praktiskt möjligt att tillhandahålla information om de 3 800 banker och finansinstitut som finns i Kina och att banktillsynsmyndigheten i vilket fall som helst inte har några dokumenterade uppgifter om hur stor andel av bankerna staten äger. Kommissionen förstår inte varför de kinesiska myndigheterna upprepade gånger hänvisar till alla banker i Kina i samband med den statliga ägarandelen i dem när de begärda uppgifterna uttryckligen endast gällde de banker som staten direkt eller indirekt äger[29]. Såsom konstateras i skäl 127 verkar de kinesiska myndigheternas påstående om att banktillsynsmyndigheten (eller någon annan statlig myndighet) inte skulle ha några dokumenter