Europeisk social agenda

antagen vid Europeiska rådet i Nice den 7, 8 och 9 december 2000

(2001/C 157/02)

1. Politiska riktlinjer fastställda av Europeiska rådet

1. Europeiska rådet i Lissabon fastställde det strategiska målet att Europeiska unionen skall "bli världens mest konkurrenskraftiga och dynamiska kunskapsbaserade ekonomi, med möjlighet till hållbar ekonomisk tillväxt med fler och bättre arbetstillfällen och en högre grad av social sammanhållning".

2. Europeiska rådet fastställde även målet om full sysselsättning i Europa i ett samhälle som är bättre anpassat till kvinnors och mäns personliga val. Slutmålet är att med utgångspunkt i tillgänglig statistik höja sysselsättningsgraden (för närvarande 61 % i genomsnitt) till en nivå som ligger så nära 70 % som möjligt före 2010 samt verka för att andelen kvinnor på arbetsmarknaden (för närvarande 51 % i genomsnitt) överstiger 60 % före 2010. Stats- och regeringscheferna betonade att en genomsnittlig ekonomisk tillväxt på ungefär 3 % bör vara en realistisk prognos för de närmaste åren om de åtgärder som de fastställde i Lissabon genomförs mot en sund makroekonomisk bakgrund.

3. Inom denna ram uppdrog Europeiska rådet åt det franska ordförandeskapet att inleda överläggningar "med utgångspunkt i ett meddelande från kommissionen i syfte att kunna nå enighet om en europeisk social agenda vid Europeiska rådets möte i Nice i december, inbegripet de initiativ som de olika inblandade parterna lägger fram".

4. I enlighet med dessa riktlinjer lade kommissionen den 28 juni 2000 fram sitt meddelande om en ny europeisk social agenda. Detta meddelande har av kommissionen, inom ramen för dess femårsplan, aviserats som en av de viktigaste delarna i dess ekonomiska och sociala agenda. Medlemsstaterna betonade enhälligt kvaliteten på detta bidrag. De ansåg att meddelandet utgör en relevant utgångspunkt med hänsyn till riktlinjerna som fastställdes vid Europeiska rådet i Lissabon och i Feira. Det erinras även om att detta meddelande belyser hur kommissionen ämnar använda sin initiativrätt på det socialpolitiska området.

5. Europaparlamentets resolution som antogs den 26 oktober 2000 lämnade på denna grundval väsentliga inslag för fördjupning och förbättring. I den betonas i synnerhet följande punkter: Betydelsen av samspelet mellan ekonomisk politik, socialpolitik och sysselsättningspolitik, de olika instrumentens roll och särskilt den öppna metoden för samordning och lagstiftning, mobilisering av samtliga aktörer. Europaparlamentet önskar förstärka agendan på en rad punkter och betonar att en årlig uppföljning av den sociala agendan är nödvändig på grundval av en resultattavla som utarbetas av kommissionen.

6. Ekonomiska och sociala kommitténs och Regionkommitténs yttranden har även berikat diskussionen. Bidragen från arbetsmarknadens parter samt från icke-statliga organisationer har gjort det möjligt att införliva synpunkter från dessa nyckelaktörer för socialpolitiken. Relevanta kommittéer och arbetsgrupper i rådet eller kommissionen, särskilt Sysselsättningskommittén, högnivågruppen för socialt skydd och Rådgivande kommittén för jämställdhet mellan kvinnor och män har även bidragit till arbetet.

2. Att modernisera och förbättra den europeiska sociala modellen

7. I Lissabon erinrade medlemsstaterna om att: "Den europeiska sociala modellen, med sitt utvecklade system för socialt skydd måste ligga till grund för övergången till en kunskapsbaserad ekonomi." De underströk att "Människorna är Europas största tillgång, och bör stå i fokus för unionens politik. Det kommer att vara av yttersta vikt att satsa på människorna och att bygga upp en aktiv och dynamisk välfärdsstat, både för Europas plats i kunskapsekonomin och för att se till att framväxandet av denna nya ekonomi inte ytterligare förvärrar de rådande sociala problemen arbetslöshet, social utslagning och fattigdom."

8. Kärnan i kommissionens meddelande var behovet av att säkerställa en positiv och dynamisk samverkan mellan ekonomisk politik, socialpolitik och sysselsättningspolitik och mobilisera samtliga aktörer för att uppnå detta strategiska mål.

9. Ur denna synvinkel måste socialpolitikens dubbla ändamål understrykas nämligen att agendan skall förstärka socialpolitikens roll som konkurrensfaktor och samtidigt skall den göra det möjligt för socialpolitiken att bli effektivare när det gäller strävan att uppnå egna mål i fråga om skydd för den enskilde, minskad ojämlikhet och social sammanhållning. Europaparlamentet och arbetsmarknadens parter har särskilt framhållit detta dubbla ändamål. Ekonomisk tillväxt och social sammanhållning förstärker nämligen varandra ömsesidigt. Ett samhälle med större social sammanhållning och mindre utslagning är en garanti för en starkare ekonomi.

10. En sådan strategi förutsätter i första hand ett ökat deltagande på arbetsmarknaden, framför allt av grupper som är underrepresenterade eller missgynnade. Flera och bättre arbetstillfällen är nämligen nyckeln till social integration. Man bör främja en mer öppen arbetsmarknad och uppmuntra till mångfald inom sysselsättningen som en konkurrensfaktor och som en faktor för social integration. Den strategi för ömsesidig förstärkning av den ekonomiska och den sociala politiken som fastställdes i Lissabon och som består i att mobilisera all tillgänglig sysselsättningspotential är på detta sätt av avgörande betydelse för att garantera pensionssystemens hållbarhet.

11. För att förbereda framtiden bör unionen utgå från sina regelverk. Den skall fortsätta att stödja de värderingar om solidaritet och rättvisa som kännetecknar den och som högtidligt bekräftas genom stadgan om de grundläggande rättigheterna. Den europeiska sociala modellen som särskilt kännetecknas av sociala trygghetssystem på hög nivå, av vikten av den sociala dialogen och av tjänster i allmänhetens intresse som omfattar verksamhet som är väsentlig för den sociala sammanhållningen, bygger idag, utöver mångfalden av de olika medlemsstaternas socialsystem, på en gemensam grund för värderingar.

12. Den europeiska sociala modellen har utvecklats under de senaste fyrtio åren med hjälp av ett betydande gemenskapsregelverk som genom Maastricht- och Amsterdamfördragen har kunnat förstärkas avsevärt. Detta omfattar i fortsättningen grundläggande bestämmelser på många områden: som till exempel fri rörlighet för arbetstagare, jämställdhet mellan kvinnor och män i yrkeslivet, hälsa och säkerhet för anställda, arbets- och anställningsvillkor och på senare tid kamp mot alla former av diskriminering. Det sociala kapitlet i fördraget har bekräftat den grundläggande betydelse som avtalen mellan arbetsmarknadens parter har i lagstiftningsprocessen. Europeiska rådets extra möte i Luxemburg utgjorde en viktig etapp i mobiliseringen av Europeiska unionen för att främja sysselsättningen. Amsterdamfördraget, med den europeiska sysselsättningsstrategin och Europeiska rådet i Lissabon och i Feira, med den öppna samordningsmetoden när det gäller social utslagning samt ett förstärkt samarbete på området för socialt skydd har medfört nya och relevanta metoder för att utvidga de nya områdena för gemenskapsåtgärder.

13. Det mål som fastställdes i Lissabon förutsätter att Europeiska unionen identifierar de nya utmaningar som ställer krav på lösningar inom de närmaste fem åren.

3. Gemensamma utmaningar

Att åstadkomma full sysselsättning och utnyttja hela den tillgängliga sysselsättningspotentialen

14. Dynamiken i tillväxten i Europa bör, med stöd av fortsatta strukturreformer, göra det möjligt att uppnå målet om en återgång till full sysselsättning. Detta perspektiv förutsätter en ambitiös politik när det gäller en ökad sysselsättningsgrad, minskade regionala klyftor, minskad ojämlikhet, samt en förbättring av sysselsättningens kvalitet.

15. Det är av grundläggande betydelse att förbättra kompetensen och att utöka möjligheterna till livslångt lärande genom att ge arbetsmarknadens parter en viktig roll. Kompetensutveckling är nämligen nödvändig för att förbättra anpassningsförmågan, konkurrenskraften och för att bekämpa social utslagning. Förändringar i arbetsorganisationen kommer att bli nödvändiga för att fullt ut kunna utnyttja de möjligheter informations- och kommunikationstekniken erbjuder. Flexibilitet och trygghet bör kombineras i samband med en föränderlig ekonomi.

Att dra nytta av tekniska framsteg

16. Den snabba utvecklingen av informations- och kommunikationstekniken och biovetenskapen gör det uppenbart för oss alla att det är nödvändigt att, i enlighet med det mål som fastställdes av Europeiska rådet i Lissabon, stå i första ledet i ekonomin och i kunskaps- och innovationssamhället, vilka utgör nya drivkrafter för tillväxt och utveckling.

17. De tekniska förändringarna måste också ta sig uttryck i höjd levnadsstandard och bättre levnadsvillkor, vilket kommer hela samhället till godo. Framväxandet av ny informations- och kommunikationsteknik utgör sålunda ett unikt tillfälle som bör utnyttjas fullt ut samtidigt som man bör se till att klyftan inte ökar mellan dem som har tillgång till nya kunskaper och de som är utestängda från dem.

Att utveckla rörligheten

18. Den ekonomiska integrationen och skapandet av binationella eller multinationella företag leder till en ökad rörlighet hos kvinnor och män mellan unionens länder. Denna tendens, som redan är tydlig hos unga akademiker och högre tjänstemän, måste uppmuntras och underlättas, särskilt för lärare, forskare och personer under utbildning. De nationella utbildningssystemen måste på lämpligt sätt ta hänsyn till detta krav. Dessutom måste de gemenskapsbestämmelser som säkerställer att arbetstagarnas sociala rättigheter bibehålls när de utnyttjar sin rätt till rörlighet moderniseras och förbättras.

Att utnyttja den ekonomiska och monetära integrationen

19. Genomförandet av den ekonomiska och monetära unionen och förekomsten av en stor inre marknad medför en ökad öppenhet när det gäller att jämföra kostnader och priser. Denna integration är ett bevis på ökad konkurrenskraft och kommer att visa sig genom omstruktureringar av produktionsapparaterna och sektorsvisa förändringar, som måste kontrolleras och åtföljas av ökade ansträngningar för att ge arbetstagarna kvalifikationer och utbildning. Det är nödvändigt att utveckla ett positivt synsätt när det gäller dessa förändringar genom att företag och arbetstagare görs delaktiga.

20. En varaktig och icke-inflatorisk tillväxt inom den ekonomiska och monetära unionen innebär också att löneutvecklingen skall vara förenlig bl.a. med utvecklingen av produktivitetsökningen i alla medlemsstater och med bestämmelserna i fördragen om bevarande av prisstabilitet.

Att bemöta problemet med en åldrande befolkning

21. Den åldrande befolkningen är en utmaning för alla medlemsstater. Förutom en fortsatt lämplig familjepolitik, krävs nya lösningar, vare sig det gäller ökat kvinnligt deltagande i arbetslivet, underlättande och stöd för äldre arbetstagare att stanna kvar i yrkesverksamhet, hållbarheten i pensionssystemen och åtgärder för att hantera vårdbehoven.

22. Förverkligandet av en hög sysselsättningsnivå och ökat kvinnligt deltagande i arbetslivet genom minskad kostnad för pensionärer per yrkesverksam person kommer att öka möjligheterna att lösa problemet med en åldrande befolkning. Det är således nödvändigt att underlätta tillträdet till arbetsmarknaden genom åtgärder för att bekämpa diskriminering, anpassning av de sociala trygghetssystemen för att främja yrkesverksamhet och förstärka möjligheter att förena yrkesliv och familjeliv.

Att förstärka den sociala sammanhållningen

23. Den sociala sammanhållningen, vägran att acceptera varje form av utslagning och diskriminering samt jämställdhet mellan kvinnor och män är värderingar som är väsentliga för den europeiska sociala modellen och dessa bekräftades på nytt vid Europeiska rådets möte i Lissabon. Sysselsättning är det bästa skyddet mot social utslagning. Alla måste få del av tillväxten, vilket förutsätter fortsatta intensifierade målmedvetna åtgärder, särskilt i s.k. problemområden, för att bemöta de sammansatta och mångfaldiga dimensionerna av företeelser som utslagning eller bristande jämlikhet. Jämsides med sysselsättningspolitiken spelar den sociala trygghetspolitiken en avgörande roll, men man måste även inse betydelsen av andra faktorer som boende, utbildning, hälsa, information och kommunikation, rörlighet, säkerhet och rättvisa, fritid och kultur. Medborgare i tredje land som lagligen vistas på unionens territorium måste också framgångsrikt integreras.

Att lyckas med utvidgningen på det sociala området

24. Utvidgningen är en utmaning för Europeiska unionen, särskilt på det sociala området. Unionen bör beslutsamt stödja kandidatländernas redan inledda ansträngningar att anpassa och förändra sina sociala system och främja en process av konvergens när det gäller framsteg. Dessa länder står inte endast inför den stora utmaningen att anpassa och omvandla sina system, utan även inför de flesta av de problem som de nuvarande medlemsstaterna i Europeiska unionen måste söka lösa. Det är därför nödvändigt att ta hänsyn till den kommande utvidgningen på alla socialpolitikens områden.

Att hävda globaliseringens sociala dimension

25. Globaliseringen av handel och finansiella transaktioner breddar konkurrensen och ökar kraven på konkurrenskraft vilket har konsekvenser för socialpolitiken (till exempel de sociala avgifternas inverkan på lönekostnaderna). Multilaterala förhandlingar med tyngdpunkt på ekonomiska frågor får i allt högre grad en social dimension (till exempel debatten om grundläggande sociala rättigheter, frågan om säkra livsmedel). Det är viktigt att Europeiska unionen ser till att sociala aspekter beaktas i internationella förhandlingar.

4. Tillämpningsföreskrifter

26. För att kunna anta dessa nya utmaningar bör agendan säkerställa en modernisering och fördjupning av den europeiska sociala modellen och inom socialpolitikens alla områden betona främjandet av kvaliteten. Kvalitet i utbildning, i arbetet, i förhållandet mellan arbetsmarknadens parter och i hela socialpolitiken utgör faktorer som är väsentliga för att Europeiska unionen skall nå sina fastställda mål för konkurrenskraft och full sysselsättning. Vid genomförandet av dessa åtgärder och dessa insatser på gemenskapsnivå bör man i synnerhet sträva efter att säkerställa genomförandet av de gemensamma målen, med iakttagande av subsidiaritetsprincipen och genom att ge den sociala dialogen fullt utrymme.

27. Alla aktörer, Europeiska unionens institutioner (Europaparlamentet, rådet, kommissionen), medlemsstaterna, regionala och lokala myndigheter, arbetsmarknadens parter, det civila samhället och företagen har en roll att spela.

28. För att genomföra den sociala agendan bör hela utbudet av befintliga gemenskapsinstrument utnyttjas, nämligen: den öppna samordningsmetoden, lagstiftningen, den sociala dialogen, strukturfonderna, stödprogrammen, den integrerade politiska strategin, analys och forskning.

29. I agendan skall erkännas nödvändigheten av att till fullo ta hänsyn till subsidiaritetsprincipen och olikheterna mellan medlemsstaterna i fråga om traditioner och situationer, när det gäller sociala frågor och sysselsättning.

30. Den bör också bibehålla en smidighet så att hänsyn kan tas till den ekonomiska och sociala utvecklingen.

31. Att förstärka och modernisera den europeiska sociala modellen, så att den kan möta de nya utmaningarna, innebär att alla följderna av samspelet mellan ekonomisk tillväxt, sysselsättning och social sammanhållning måste beaktas när man fastställer unionens politik. De strategiska alternativen för denna politik måste fastställas på denna grundval.

32. Med tanke på de riktlinjer som fastställdes vid Europeiska rådet i Lissabon och i Feira samt på grundval av kommissionens meddelande föreslår rådet (sysselsättning och socialpolitik) att Europeiska rådet i Nice godkänner nedanstående punkter:

- Följande socialpolitiska riktlinjer anges nedan:

I. För fler och bättre arbetstillfällen.

II. Föregripa och dra nytta av förändringen av arbetsmiljön genom att utveckla en ny jämvikt mellan smidighet och säkerhet.

III. Bekämpa alla former av social utslagning och diskriminering för att främja den sociala integrationen.

IV. Modernisera det sociala skyddet.

V. Främja jämställdhet mellan kvinnor och män.

VI. Stärka den sociala aspekten i samband med utvidgningen och Europeiska unionens yttre förbindelser.

- Följande tillämpningsföreskrifter för riktlinjerna:

Kommissionen uppmanas

att lägga fram lämpliga förslag samt utöva sina genomförande- och kontrollbefogenheter när det gäller tillämpningen av gemenskapsrätten i enlighet med den roll fördraget tillerkänner kommissionen,

att i enlighet med slutsatserna från Europeiska rådet i Lissabon om den öppna samordningsmetoden stödja denna med hjälp av lämpliga initiativ, särskilt vad avser utarbetandet av indikatorer i samråd med Sysselsättningskommittén och kommittén för socialt skydd.

Rådet (sysselsättning och socialpolitik)

får i uppdrag att med deltagande av andra rådskonstellationer genomföra den sociala agendan,

skall med deltagande av Europaparlamentet under hela den sociala agendan behandla lämpliga förslag som kommissionen lägger fram, så att de kan antas i enlighet med bestämmelserna i fördraget,

skall enligt slutsatserna från Europeiska rådet i Lissabon om den öppna samordningsmetoden fastställa och uppdatera riktlinjerna samt de lämpliga eller de gemensamma målen och, i förekommande fall, fastställa kvantitets- och kvalitetsindikatorer och utvärderingskriterier; skall ge Sysselsättningskommittén och kommittén för socialt skydd i uppdrag att stödja rådets arbete genom att främja bidrag från arbetsmarknadens parter och, när det gäller social utslagning, från icke-statliga organisationer; välkomnar Europaparlamentets önskan att fullt ut delta i detta genomförande och upprätta lämpliga kontakter.

Arbetsmarknadens parter uppmanas

att före Europeiska rådets vårmöte fullt ut utnyttja möjligheterna i fördraget när det gäller avtalsförhållanden och gemensamma åtgärder samt att meddela vilka åtgärder de gemensamt har vidtagit eller avser att vidta,

att i detta avseende förelägga Europeiska rådet i Stockholm ett första gemensamt bidrag i mars nästa år.

Medlemsstaterna

skall se till att på nationell nivå tillämpa de rättsakter som rådet antar,

skall enligt slutsatserna från Europeiska rådet i Lissabon om den öppna samordningsmetoden överföra riktlinjerna och de lämpliga eller de gemensamma målen till den nationella, regionala och lokala politiken genom att fastställa särskilda mål och besluta om åtgärder med beaktande av nationella, regionala och lokala särdrag.

- Följande uppföljnings- och uppdateringsbestämmelser:

Kommissionen uppmanas

att i den sammanfattande årliga rapporten till Europeiska rådet beskriva kommissionens initiativ och betona alla andra aktörers bidrag till en modernisering och förbättring av den europeiska sociala modellen så att det strategiska mål som fastställdes i Lissabon kan uppnås,

att inom denna ram sörja för uppföljning och kontroll av genomförandet av den sociala agendan i enlighet med önskemålen från Europeiska rådet i Lissabon, inom ramen för sitt meddelande av den 28 juni 2000 och nedanstående riktlinjer och sin översyn efter halva tiden 2003,

att därför med sikte på Europeiska rådets vårmöte, lägga fram en årlig resultattavla med framsteg som gjorts när det gäller genomförande av åtgärderna.

Rådet (sysselsättning och socialpolitik)

- skall granska kommissionens rapporter och resultattavla, och

- i samordning med andra berörda rådskonstellationer till Europeiska rådets vårmöte bidra till att det strategiska mål som fastställdes i Lissabon uppnås; ett första bidrag väntas inför Europeiska rådet i Stockholm.

I. FÖR FLER OCH BÄTTRE ARBETSTILLFÄLLEN

Utsikterna till att uppnå full sysselsättning bör åtföljas av beslutsamma insatser för att underlätta deltagande av så många människor som möjligt på arbetsmarknaden vilket särskilt innebär att politiken för att främja jämställdheten mellan kvinnor och män i yrkeslivet förstärks, att möjligheterna att förena yrkesliv och familjeliv förbättras, att den åldrande arbetskraftens möjligheter att stanna kvar i yrkesverksamhet underlättas, att bekämpa långtidsarbetslösheten och att en integration av de mest sårbara grupperna möjliggörs genom att alla aktörer, särskilt de som har ansvaret för en social och solidarisk ekonomi, mobiliseras. Valet av ett kunskapssamhälle förutsätter investeringar i mänskliga resurser för att främja arbetstagarnas kompetens och rörlighet. Samtidigt är det viktigt att främja arbetstillfällenas kvalitet och att utveckla strategier för utbildning och livslångt lärande som faktiskt kommer flertalet till del.

a) Öka deltagandet i arbetslivet genom att intensifiera den politik som syftar till att förbättra möjligheterna att förena yrkeslivet och familjelivet för såväl män som kvinnor, och att för särskilda grupper (särskilt långtidsarbetslösa, arbetstagare med funktionshinder, äldre arbetstagare, minoriteter) underlätta tillträde till sysselsättning eller fortsatt sysselsättning: en jämförande studie som kommissionen skall genomföra fram till 2002 om de strukturella faktorer som kan främja deltagandet på arbetsmarknaden, och anpassning av riktlinjerna för sysselsättning, särskilt genom att fastställa ett nytt kriterium för utvärdering av resultaten i fråga om förbättrade strukturer för barnomsorgen.

b) Förstärka och upprätthålla den samordnade strategin för sysselsättning på grundval av Sysselsättningskommitténs arbete. År 2002 genomföra en översyn och utvärdering av effekterna av denna strategi för att få vägledning om dess framtida utveckling.

c) I detta sammanhang bättre beakta målen om sysselsättningens kvalitet och dess betydelse för tillväxten eftersom den är en viktig faktor för att göra det attraktivt och motiverande att börja arbeta. Ett meddelande från kommissionen under 2001 kommer att handla om sysselsättningspolitikens bidrag till sysselsättningens kvalitet i alla dess aspekter (särskilt arbetsvillkor, hälsa och säkerhet, lön, lika möjligheter, balans mellan flexibilitet och säkerhet, förhållandet mellan arbetsmarknadens parter). På grundval av detta kommer Sysselsättningskommittén att i slutet av 2001 lägga fram en rapport om detta så att man kan fastställa indikatorer för att garantera en uppföljning.

d) Bekämpa långtidsarbetslöshet genom att utveckla aktiva förebyggande strategier och strategier för återinträde som grundar sig på en tidig identifiering av individuella behov och förbättrade möjligheter till inträde på arbetsmarknaden.

e) I detta sammanhang stödja sysselsättningsstrategins lokala och regionala dimension. Den regionala dimensionen kommer att kräva ett strategiskt tillvägagångssätt på alla nivåer, även på europeisk nivå, och skulle kunna kräva en varierad och målinriktad politik för de olika regionerna i syfte att nå de mål som fastställdes i Lissabon samt en förstärkt regional sammanhållning.

f) Förbättra det faktiska tillträdet till utbildning och livslångt lärande, särskilt inom den nya tekniken för att undvika kompetensbrist. Strategierna på detta område bör samordna det ansvar som delas mellan offentliga organ, arbetsmarknadens parter och enskilda, med ett lämpligt bidrag från det civila samhället. Arbetsmarknadens parter uppmanas att förhandla om åtgärder för att förbättra den eftergymnasiala utbildningen och yrkesutbildningen i syfte att öka förutsättningarna för anpassning. Parterna och regeringarna uppmanas även att före utgången av 2001 meddela rådet (sysselsättning och socialpolitik) vilka bestämmelser som antagits på europeisk och på nationell nivå i samband med de nationella handlingsplanerna för sysselsättningen. En konferens om denna fråga kommer att anordnas för de berörda aktörerna under 2002. Det kommer att inrättas ett europeiskt pris för särskilt progressiva företag.

g) Främja identifiering och spridning av bra metoder för informationssamhällets sysselsättning och sociala dimension, i nära samarbete med högnivågruppen om denna fråga, och ytterligare utveckla aspekten "mänskliga resurser" i handlingsplanen e-Europa.

h) Underlätta de europeiska medborgarnas rörlighet genom att

- utveckla ett kunskapens Europa genom att undanröja hindren för rörlighet för lärare, forskare, studerande, yrkeslärare och för personer i sådan utbildning, särskilt inom ramen för handlingsplanen för rörlighet och den rekommendation som rådet har antagit,

- främja erkännandet på europeisk nivå av den kompetens och de färdigheter som erhållits i medlemsstaterna i enlighet med bestämmelserna i fördraget,

- främja den fria rörligheten för personer: fram till 2003 anpassa innehållet i de direktiv som rör rätt till vistelse och verka för att förbättra reglerna för arbetstagares fria rörlighet,

- under agendans varaktighet modernisera reglerna om att trygga upprätthållandet av migrerande arbetstagares rätt till social trygghet; förbättra tillämpningen av lagstiftningen på området, särskilt genom att gynna utnyttjandet av ny informations- och kommunikationsteknik,

- före utgången av 2002 förstärka bestämmelserna om skydd för rätten till tilläggspension för arbetstagare som flyttar inom Europeiska unionen.

i) Under den sociala agendans varaktighet inleda diskussioner om sambanden mellan migrationsflöden och sysselsättningspolitik.

j) Uppmana kommissionen att med iakttagande av sin behörighet i denna fråga enligt fördraget fortsätta diskussionerna om förhållandet mellan socialpolitiken och konkurrenspolitiken och upprätthålla lämpliga kontakter med medlemsstaterna och arbetsmarknadens parter.

II. FÖREGRIPA OCH DRA FÖRDEL AV DEN FÖRÄNDRADE ARBETSMILJÖN GENOM ATT UTVECKLA EN NY JÄMVIKT MELLAN FLEXIBILITET OCH TRYGGHET

De djupgående förändringarna av ekonomi och arbetsliv, som särskilt sammanhänger med den framväxande kunskapsbaserade ekonomin och globaliseringen, går allt snabbare i alla medlemsstater. De ställer krav på nya gemensamma lösningar där hänsyn tas till löntagarnas förväntningar. Social dialog och samråd bör ge löntagarna möjlighet att delta i förändringarna genom att man föregriper utvecklingen inom företagen, i de olika sektorerna av industrin och i de geografiska områdena. Genom att finna nyskapande gemensamma ramar som är anpassade till de nya anställningsformerna bör det bli möjligt att främja rörligheten och de enskildas engagemang i allt mer olikartade yrkessituationer genom att skapa övergångar som leder från en situation eller anställning till en annan. Åtgärderna för att åtfölja dessa förändringar bör bygga på ett välavvägt användande av olika befintliga gemenskapsinstrument, bland annat den öppna samordningsmetoden, och ge parterna på arbetsmarknaden ett stort utrymme för initiativ.

a) Förstärka arbetstagarnas medverkan i hanteringen av förändringarna genom att senast 2002 förbättra gemenskapsramen för arbetstagarnas rätt till information, samråd och medverkan (översyn av direktivet om ett europeiskt företagsråd, fortsatt granskning av direktiven om information och samråd och om den sociala aspekten av det europeiska samhället).

b) Bland annat på grundval av ett meddelande från kommissionen 2002 utveckla gemenskapsstrategin för arbetsmiljö

- kodifiera, anpassa och vid behov förenkla befintliga normer,

- möta nya risker, till exempel stress på arbetsplatsen, genom initiativ för standardisering och utbyte av god praxis,

- främja tillämpning av lagstiftningen inom små och medelstora företag med hänsyn till de särskilda krav som dessa är underkastade, bl.a. med hjälp av ett särskilt program,

- redan 2001 utveckla utbytet av goda rutiner och samarbetet mellan arbetsinspektionsorganen för att bättre möta väsentliga gemensamma krav.

c) I samband med det växande ömsesidiga beroendet mellan de europeiska ekonomierna, ta hänsyn till förändringar i arbetsmiljö och anställningsförhållanden

- under varaktigheten för den europeiska sociala agendan på gemenskapsnivå organisera ett utbyte av nyskapande erfarenheter i fråga om anställningsförhållanden som förenar trygghet för arbetstagarna med flexibilitet för företagen och ta upp alla relevanta frågor om modernisering och förbättring av anställningsförhållandena med arbetsmarknadens parter,

- redan 2001, i enlighet med förslagen från arbetsmarknadens parter, upprätta ett "europeiskt centrum för övervakning av förändringar" inom ramen för Europeiska fonden för förbättring av levnads- och arbetsvillkor (Dublinfonden),

- senast 2003 inför antagandet behandla direktivet om skydd för arbetstagarna vid arbetsgivarens insolvens; i enlighet med kommissionens meddelande, utvärdera befintliga direktiv om garantier för arbetstagarna i händelse av kollektiva uppsägningar, om skydd av anställningsförhållandena vid byte av arbetsgivare och vid behov anpassa dem,

- uppmana arbetsmarknadens parter att

- fortsätta den sociala dialogen om problem som rör arbetets organisation och de nya formerna för sysselsättning, och

- inleda diskussioner som skulle kunna leda till förhandlingar om ett delat ansvar mellan företag och arbetstagare när det gäller möjligheten till yrkesintegration och anpassning av arbetstagarna, särskilt med tanke på rörligheten,

- behandla frågor som rör dataskydd,

d) Stödja initiativ som har anknytning till företagens sociala ansvar och hanteringen av förändringen genom ett meddelande från kommissionen.

e) Förbättra sättet att fungera för den makroekonomiska dialogen som bestämdes vid Europeiska rådet i Köln så att den fullt ut bidrar till en positiv och dynamisk samverkan mellan den ekonomiska och sociala politiken och sysselsättningspolitiken. Främja informationsutbytet mellan gemenskapsinstitutionerna och arbetsmarknadens parter om utvecklingen i fråga om lönebildning och lönernas sammansättning.

f) Senast 2004 arrangera diskussioner om individuell uppsägning med beaktande av sociala förmåner och arbetsmarknadens nationella kännetecken.

g) Under 2001 komplettera gemenskapslagstiftningen om arbetstid genom att slutbehandla bestämmelserna om vägtransportsektorn. Driva på arbetet med de texter som rör social harmonisering inom sjö- och lufttransporter.

III. BEKÄMPA ALLA FORMER AV UTSLAGNING OCH DISKRIMINERING FÖR ATT FRÄMJA DEN SOCIALA INTEGRATIONEN

Återgången till en stabil ekonomisk tillväxt och utsikterna till full sysselsättning i en nära framtid innebär inte automatiskt att fattigdom och utslagning går tillbaka inom Europeiska unionen. Den ändrade situationen gör det däremot ännu mer oacceptabelt att dessa fenomen kvarstår. Europeiska rådet i Lissabon underströk nödvändigheten av att vidta åtgärder för att på ett avgörande sätt försöka utrota fattigdomen. Denna vilja, som bekräftas på högsta nivå i alla medlemsstater, måste spridas vidare nedåt för att mobilisera alla lokala aktörer, särskilt icke-statliga organisationer och de sociala myndigheterna, och måste också åtföljas av åtgärder som syftar till att alla tredjelandsmedborgare som vistas lagligen på unionens territorium behandlas lika.

a) Senast i juni 2001, med hjälp av den nya öppna samordningsmetod som fastställdes vid Europeiska rådets möte i Lissabon, genomföra en nationell tvåårig handlingsplan mot fattigdom och social utslagning på grundval av de mål som antagits gemensamt. Denna plan skall ange de framsteg som eftersträvas genom den nationella politiken och de indikatorer som används för att uppskatta resultaten av vidtagna åtgärder. Från och med 2001 gå vidare på grundval av de indikatorer som medlemsstaterna fastställer i sin nationella handlingsplan med målet att nå samstämmighet mellan dessa indikatorer och definitionen av indikatorer som antagits gemensamt.

b) Använda de möjligheter som den nya informations- och kommunikationstekniken erbjuder för att minska den sociala utslagningen genom att främja allas tillträde till kunskapssamhället, och i detta syfte genomföra kommissionens handlingsplan "e-Europa 2002 - Ett informationssamhälle för alla", som antogs av Europeiska rådet i Feira.

c) Efter de första nationella handlingsplanerna följa upp 1992 års rekommendation om minimigarantier för resurser som skall garanteras genom systemen för socialt skydd och undersöka vilka initiativ som kan tas för att åtfölja framstegen i frågan.

d) Genom utbyte av erfarenheter stödja medlemsstaternas insatser i fråga om stadsplanering i syfte att bekämpa social och spatial segregation.

e) Utvärdera effekterna av ESF, inbegripet gemenskapsinitiativet Equal för att främja social integration.

f) Se till att gemenskapslagstiftningen om kamp mot all diskriminering på grund av kön, ras eller etniskt ursprung, religion eller övertygelse, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning faktiskt genomförs. Utveckla utbytet av erfarenheter och goda rutiner för att förstärka denna politik.

g) I enlighet med slutsatserna från Europeiska rådets möte i Tammerfors inleda en mer handlingskraftig politik för integrering av de tredjelandsmedborgare som lagligen vistas på unionens territorium vars mål är att ge dem rättigheter och skyldigheter som är jämförbara med Europeiska unionens medborgares rättigheter och skyldigheter. Utveckla erfarenhetsutbytet om den integrationspolitik som förs på nationell nivå.

h) Särskilt i samband med det europeiska året för personer med funktionshinder (2003) utveckla alla åtgärder som syftar till en bättre integrering av personer med funktionshinder inom alla områden av det samhällslivet.

i) Skapa förutsättningar för framgångsrika partnerskap med arbetsmarknadens parter, icke-statliga organisationer, regionala och lokala myndigheter och de sociala myndigheternas administrativa organ. Engagera företagen i partnerskapen för att förstärka deras sociala ansvar.

IV. MODERNISERA DET SOCIALA SKYDDET

Systemen för socialt skydd utgör väsentliga delar av den europeiska sociala modellen och ligger visserligen under de enskilda medlemsstaternas ansvar men utsätts ändå för gemensamma utmaningar. I syfte att möta dessa utmaningar effektivare bör samarbetet mellan medlemsstaterna förstärkas, särskilt med hjälp av den sociala skyddskommittén. Moderniseringen av de sociala skyddssystemen skall stärka solidaritetskraven: detta är målet för de åtgärder som skall vidtas såväl i pensionsfrågor och hälsofrågor som för att skapa en aktiv social stat som på ett bestämt sätt uppmuntrar deltagandet på arbetsmarknaden.

a) Fortsätta det mellanstatliga samarbetet och utbytet om rätta strategier för att trygga säkra och bärkraftiga pensioner i framtiden: nationella bidrag skall översändas inför Europeiska rådets möte i Stockholm (mars 2001), en utredning i frågan skall översändas från rådet (sysselsättning och socialpolitik) till Europeiska rådets möte i Göteborg (juni 2001), som skall besluta om tidsplanen för det fortsatta arbetet.

b) Utifrån den politik som förs i varje medlemsstat analysera de ändringar som gjorts i systemen för socialt skydd samt de framsteg som återstår för att göra arbete lönsammare och främja säkra inkomster (2002) och för att främja möjligheten att förena yrkesliv och familjeliv.

c) Fram till 2003 slutföra en diskussion om möjligheterna att, med iakttagande av solidaritetskraven, garantera en hög och hållbar nivå för hälsoskyddet, med hänsyn tagen till effekten av åldrandet (långvård): rapport från rådet (sysselsättning och socialpolitik) i samverkan med rådet (hälso- och sjukvård).

d) På grundval av kommissionens undersökningar behandla utvecklingen av situationen i fråga om den gränsöverskridande tillgången till vård och hälsovårdsprodukter av hög kvalitet.

e) Under hela agendan följa upp och utvärdera det närmare samarbetet när det gäller socialt skydd, planera och utarbeta lämpliga indikatorer för området.

V. FRÄMJA JÄMSTÄLLDHET MELLAN KVINNOR OCH MÄN

Främjandet av lika möjligheter bör genomföras i alla delar av den sociala agendan och kompletteras med ett visst antal särskilda åtgärder som både rör kvinnornas tillträde till beslutsfattandet, förstärkta rättigheter i jämställdhetsfrågor och sambandet mellan yrkesliv och familjeliv.

a) Införliva begreppet lika möjligheter på alla relevanta områden, i synnerhet de som omfattas av den sociala agendan, i utformning, uppföljning och utvärdering av politiken genom att inrätta lämpliga mekanismer och verktyg, t.ex., i förekommande fall, utvärderingar av genusperspektivets påverkan samt uppföljningsverktyg och kriterier för utvärdering av resultatet.

b) Förbättra kvinnornas tillträde till beslutsfattandet genom att i varje medlemsstat fastställa mål som är lämpliga eller framstegsmål, uppställda efter en tidsplan, inom den offentliga sektorn och den ekonomiska och sociala sektorn.

c) Genomföra kommissionens meddelande "På väg mot en gemenskapens ramstrategi för jämställdhet (2001-2005)", inför antagandet behandla förslagen om ändring av direktivet från 1976 om lika behandling och förstärka rättigheterna i fråga om jämställdhet genom att senast 2003 anta ett direktiv, grundat på artikel 13 i EG-fördraget, för att främja likabehandling av kvinnor och män inom andra områden än sysselsättning och yrkesverksamhet.

d) Utveckla kunskapen, sammanslagningen av resurser och erfarenhetsutbytet, bland annat genom att ett europeiskt institut för genusfrågor och ett nätverk av experter inrättas. Genomförbarhetsstudien bör genomföras under 2001.

e) Vidga och förstärka initiativ och åtgärder som syftar till att främja jämställdhet inom yrkeslivet mellan kvinnor och män, särskilt när det gäller lönefrågor. Utveckla det befintliga initiativet för kvinnliga företagare.

f) Se till att man bättre kan förena yrkesliv och familjeliv, i synnerhet genom att främja att det tas ett kvalitetsansvar för barn och vårdbehövande personer.

VI. STÄRKA DEN SOCIALA ASPEKTEN I SAMBAND MED UTVIDGNINGEN OCH EUROPEISKA UNIONENS YTTRE FÖRBINDELSER

Utvidgningen och de yttre förbindelserna utgör i flera avseenden en utmaning och ett tillfälle till gemenskapsåtgärder inom det sociala området. Det är nödvändigt att utveckla utbytet av erfarenheter och strategier med kandidatländerna, bland annat för att tillsammans effektivare möta de utmaningar som den fulla sysselsättningen och kampen mot utslagning utgör och att inom internationella instanser främja en integrerad ekonomisk och social agenda som överensstämmer med den europeiska metoden.

a) Förbereda utvidgningen i syfte att främja de ekonomiska och sociala framstegen i en utvidgad union:

- I samverkan med arbetsmarknadens parter, regelbundet arrangera diskussioner om alla sociala aspekter på utvidgningen.

- Underlätta för kandidatländerna att tillägna sig den europeiska strategin för sysselsättning, att genomföra målen för kampen mot fattigdom och social utslagning samt att förstärka samarbetet i fråga om socialt skydd.

- Stödja den sociala dialogens roll i detta sammanhang.

- Bidra till utvecklingen av berörda icke-statliga organisationer i kandidatländerna.

b) Utveckla ett enhetligt tillvägagångssätt om internationella sociala frågor inom ramen för multilaterala organisationer (Förenta nationerna, Världshälsoorganisationen, Europarådet, Internationella arbetsorganisationen och, i förekommande fall, WTO, OECD).

c) Stärka samarbetspolitikens sociala dimension, bland annat kampen mot fattigdom, utveckling av hälsa och utbildning samt beaktandet av jämställdhet mellan kvinnor och män (i synnerhet inom ramen för Europa-Medelhavs-processen).