EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 25.09.1 <W> 
KOM(%) 339 slullig 
MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN 
OM EUROPEISKA UNIONENS KARNKRAFTSINDUSTRI 
(ETT VÄGLEDANDE KÄRNKRAFTSPROGRAM 
I ENLIGHET MED ARTIKEL 401 EURATOMFORDRAGET) 

INNEHÅLLSFÖRTECKNING 
I. INLEDNING 
1. Det vägledande kärnkraftsprogrammet för gemenskapen (PINC) 1 
2. Vitboken: En energipolitik för Europeiska unionen 2 
3. Kärnkraftens betydelse inom gemenskapen och i världen 3 
II. KÄRNKRAFTSALTERNATIVET INOM RAMEN FÖR 
GEMENSKAPENS ENERGIPOLITIK 4 
1. Global konkurrenskraft 4 
a. Produktionskostnaderna för kärnkraftsgenererad elektricitet 4 
b. Kärnkraftens konkurrenskraft jämfört med andra energikällor 
6 
c. Export 7 
d. Långsiktiga investeringar 7 
e. Kvalificerad inhemsk sysselsättning 8 
f. Innovation och teknisk utveckling 8 
2. Säkerställd försörjning 8 
a. Utvecklingen på energiområdet inom Europeiska 
gemenskapen 8 
b. Världens tilltagande energibehov 9 
c. Kärnbränslenas särskilda egenskaper 10 
d. Icke-spridning av kärnvapen och säkerhetsåtgärder beträffande 
kärnkraften 10 
3. Skydd av befolkning och miljö 11 
a. Grundläggande säkerhetsnormer för strålskydd och skydd av 
människors hälsa 11 
b. Minskning av koldioxid och andra skadliga utsläpp 12 
c. Miljökonsekvensanalyser och beredskap inför katastrofer 12 
d. Hantering av radioaktivt avfall 13 
e. Tekniska aspekter av kärnkraftssäkerhet 13 
III. SÄKERHETSPROBLEM I LÄNDERNA I CENTRAL- OCH 
ÖSTEUROPA SAMT I OSS 14 
IV. KOMMISSIONENS ROLL MOT BAKGRUND AV ARTIKEL 40 I 
EURATOMFORDRAGET 15 
Åtgärder för att underlätta investeringar i kärnkraft 
Översyn av utvecklingen på kärnkraftsområdet 15 
V. DEN EUROPEISKA KÄRNKRAFTSINDUSTRIN: 
HUVUDSAKLIGA EGENSKAPER OCH UTMANINGAR 16 
1. Kärnkraftsindustri el 1 verksamhet och affärsmöjligheter 16 
2. Villkor för kärnbränsleleveranser 17 
3. De tekniska utmaningarna i samband med kärnsäkerhet 17 
4. Förbrukat bränsle, kärnkraftsavfall och avveckling 18 
A fc 
5. Transport av radioaktivt material 19 
6. Plutoniumanvändning 19 
7. Framtida teknik, forskning och utveckling i fråga om kärnkraft 20 
VI. SLUTSATS 21 
BILAGOR 22 
M 
I. INLEDNING 
1. Det vägledande kärnkraftsprogrammet för gemenskapen (PINO 
Avdelning II i Euratomfördraget har titeln "Bestämmelser för att främja 
framsteg på kärnkraftsområdet". Kapitel fyra i den avdelningen avser 
"Investeringar" och artikel 40 i det kapitlet lyder på följande sätt: 
"För att stimulera till initiativ från personer och företag och för att 
underlätta en samordnad utveckling av deras investeringar på 
kärnkraftsområdet, skall kommissionen regelbundet i vägledande syfte 
offentliggöra program som särskilt skall behandla målen för 
kärnkraftsproduktionen och de investeringar av alla slag som krävs för 
att uppnå dessa mål. 
Kommissionen skall begära in ett yttrande från Ekonomiska och sociala 
kommittén över programmen innan dessa offentliggörs. " 
Sedan fördraget antogs har tre vägledande program och en uppdatering 
offentliggjorts av kommissionen 1966, 1972, 1984 respektive 1990.1 
Är 1990 konstaterade kommissionen att de riktlinjer som presenterades i 1984 
års PINC2 i princip fortfarande var giltiga, både beträffande målen för 
gemenskapens kärnkraftsproduktion och i fråga om innebörden för alla berörda 
parter: myndigheter, elproducenter och kärnkraftsindustrin. 
Kommissionen konstaterade också att samtliga kärnkraftens sinsemellan 
relaterade aspekter omfattades av den övergripande energipolitiken. 1984 års 
PINC var en av de komponenter som beaktades när rådet 1986 fastställde 1995 
års energimål.3 
Det är kommissionens uppfattning att det nu återigen är lämpligt att överväga 
huvudfrågorna rörande kärnkraften, som anges i artikel 40 i Euratomfördraget, 
och samtidigt fullt ut iaktta de begränsningar som anges av denna artikel och 
Euratomfördraget i sin helhet. 
Sedan den senaste PINC antogs 1984 har energisituationen i gemenskapen 
förändrats och energimarknaden går stadigt mot ökad avreglering. Vår kunskap 
i miljöfrågor som är knutna till energianvändningen har ökat och vi är nu 
betydligt mer medvetna om klimatförändringarnas betydelse och behovet av 
minskning av utsläpp som påverkar växthuseffekten. Det ökande medvetandet 
om väsentliga säkerhetsfrågor när det gäller kärnkraftverk i länderna i Central-
och Östeuropa och OSS, liksom de markanta politiska förändringarna i dessa 
"Utformningen av kärnkraftverk och byggnadsindustrin samt fullbordandet av Europas inre 
maiknad. Uppdatering av det vägledande kärnkraftsprogrammet för gemenskapen, som antogs av 
kommissionen 1984" KOM(89) 347 slutlig av den 7 februari 1990. 
"1984 års vägledande kärnkraftsprogram i enlighet med artikel 40 i Euratomfördraget". COM(85) 
401 slutlig av den 23 juli 1985, tillsammans med Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande av 
den 30 maj 1985, ESC 472/85. 
Resolution antagen av rådet av den 16 september 1986 om nya mål för gemenskapens energipolitik 
för 1995 och konvergens mellan medlemsstaternas politik. 
u 
länder vilka har lett till en intensifierad nedrustningspolitik, är också 
betydelsefulla faktorer. Samtliga dessa faktorer påverkar kärnkraftens framtida 
utveckling. 
Kommissionen har nu för avsikt att med 1996 års PINC ge en översikt av 
situationen i Europeiska unionen när det gäller kärnkraften och framhålla 
vilken betydelse kommissionen fäster vid kärnkraftsfrågan. 1996 års PINC 
anmäldes i kommissionens nyligen offentliggjorda vitbok "En energipolitik för 
Europeiska unionen"4, och som framgår av vitboken har dess innehåll lagts 
inom ramen för en gemensam energistrategi. 
Som tydligt poängterades i vitboken är gemenskapen på väg mot en avreglerad, 
integrerad och mer konkurrensbetonad energimarknad. Följaktligen utvecklas 
inom ramen för detta vägledande kärnkraftsprogram ett mer marknadsorienterat 
synsätt än i de tidigare programmen. De stora utmaningar som industrin står 
inför kommer också att behandlas, liksom allmänhetens viktigaste farhågor. 
Det är uppenbart att kärnkraftsfrågan, där många olika åsikter kommer till 
uttryck, är mycket kontroversiell i unionen, i ett sammanhang där de olika 
medlemsstaterna har olika energi strukturer och olika förhållningssätt till 
kärnkraften. Kommissionen tror likafullt att det är av vikt att uppdatera 
synpunkterna och uppmuntra största möjliga öppenhet i denna fråga. 
2. Vitboken: En energipolitik för Europeiska unionen 
I sin vitbok "En energipolitik för Europeiska unionen" anger kommissionen tre 
relevanta mål för energiområdet: övergripande konkurrenskraft, säkerställd 
försörjning och miljöskydd. 
Kommissionen konstaterar följande. 
"Under strävan att uppnå dessa mål måste gemenskapen vara medveten 
om att dess prognostiserade energiberoende kommer att öka och att 
särskilt de nödvändiga valen ifråga om miljöskydd kan komma att öka 
detta beroende. Gemenskapen kan inte heller bortse från det faktum att 
dess integrering kräver mer solidaritet när det gäller medlemsstatemas 
val i energifrågor." 
Det är inom dessa mer omfattande ramar för de övergripande energipolitiska 
frågorna som den framtida kärnkraftsutvecklingen inom gemenskapen måste 
behandlas, samtidigt som man bibehåller den anda som uttrycks i tillämpliga 
bestämmelser i Euratomfördraget. Målsättningen för en politik som utgör ett 
ramverk för kärnkraftens utvecklingen är att bidra till uppfyllandet av de tre 
energipolitiska mål som nämns i vitboken. Kärnkraftens framtid i gemenskapen 
kommer i stor utsträckning att vara beroende av allmänhetens och politikernas 
benägenhet att godta kärnkraftsalternativet. Som det står i vitboken: 
"Detta problem med godtagande beror särskilt på oro för 
kärnkraftssäkerhet, transporter, bortskaffande av kärnkraftsavfall och 
KOM(95) 682, 13.12.1995. 
ickespridning av kärnvapen. Kravet på diversiflering samt 
kärnkraftsindustrins externa konkurrenskraft och integreringen av 
elmarknaderna i flera medlemsstater framhäver kärnkraftens roll för 
elproduktionen. 
I praktiken är många medlemsstater beroende av kärnkraft i stor 
utsträckning, medan andra föredrar att driva en icke-kärnkraftspolitik 
samtidigt som en tredje grupp har beslutat att minska beroendet av 
kärnkraftsbaserade energikällor eller att avveckla befintliga 
kärnkraftverk helt och hållet. 
De europeiska institutionerna har enligt Euratomfördraget befogenheter 
som gör det möjligt att utveckla kärnkraften i överensstämmelse med 
befintliga regler och med den politik som förs på nationell nivå. Valet 
mellan olika energitekniker eller bränslen kommer alltid att bli föremål 
för politiska överväganden, men kärnkraften bör finnas kvar bland 
valmöjligheterna. " 
Dessa argument, som utvecklades i vitboken, utgör bakgrunden till detta nya 
vägledande kärnkraftsprogram. Dess mål är att bidra till en omprövning av de 
olika aspekterna på kärnkraften inom Europeiska unionen i dag och inför 
framtiden. Som en slutsats av detta dokument föreslås några grundläggande 
principer på gemenskapsnivå. 
Mot bakgrund av att kärnkraftsutvecklingen har en viktig industriell dimension, 
såväl på elproduktionsnivå som i fråga om hela bränslecykeln, har kärnkrafts­
industrin ett betydande ansvar när det gäller att ta itu med de utmaningar som 
den kommer att ställas inför under de närmaste åren. Dessa utmaningar 
beskrivs i detta dokument. 
Kärnkraftens betydelse inom gemenskapen och i världen 
I dag har Europeiska unionen en väl utvecklad kärnkraftsindustri som täcker 
hela bränslecykeln, och som har sin egen tekniska bas. 
Över 140 kärnreaktorer är i drift i Belgien, Finland, Frankrike, Förenade 
kungariket, Nederländerna, Sverige, Spanien och Tyskland vilket gör unionen 
till världens ledande producent av kärnkraftsgenererad elektricitet. 
Kärnkraftverken svarar för cirka en tredjedel av den elektricitet som produceras 
i dei Europeiska gemenskapen. Den driftserfarenhet som har byggts upp inom 
kärnkraftsindustrin i Västeuropa är minst lika stor som den som byggts upp i 
Förenta Staterna, Japan eller andra större industriländer. 
Stora länder i Asien (Kina, Indien, Sydkorea) och i Central- och Östeuropa 
liksom i OSS har valt kärnkraft som ett av sätten att tillfredsställa 
energibehovet. Andra asiatiska länder som Indonesien, Pakistan, Thailand och 
Turkiet har meddelat sina avsikter att även innefatta kärnkraft i sina 
energi försörj ni ngspl aner. 
Förenta Staterna har dock inte beviljat något tillstånd för uppförande av ett nytt 
kärnkraftverk sedan 1974, även om ett betydande antal anläggningar är i bruk 
och forskningsverksamheten fortsätter. I Latinamerika uppmuntrar länder som 
Argentina och Brasilien kärnkraftsutvecklingen, medan andra har valt att inte 
följa kärnkraftsalternativet. 
H. KÄRNKRAFTSALTERNATIVET INOM RAMEN FÖR 
GEMENSKAPENS ENERGIPOLITIK 
Alla beslut om kärnkraften på gemenskapsnivå bör fattas mot bakgrund av 
övergripande energipolitiska beslut. Gemenskapens befogenheter enligt 
Euratomfördraget omfattar definitionen av riktlinjer för den gemensamma 
energipolitiken. Energipolitiska mål inom ramen för Maastrichtfördraget har behandlats 
i kommissionens vitbok om energipolitiken. Det kommer att bli nödvändigt att fatta 
politiska beslut i fråga om kärnkraften inom de ramar som anges i såväl PINC som 
i vitboken samtidigt som hänsyn tas till redovisade industriella utmaningar. Man måste 
hålla i minnet att den allmänna opinionens benägenhet att godta kärnkraft varierar från 
land till land. Det står även klart att högsta prioritet måste ges åt säkerhetsfrågorna när 
det gäller kärnkraft. 
Enligt vitboken bör gemenskapens energipolitik åtminstone bidra till uppnåendet av 
följande tre grundläggande mål: 
Övergripande ekonomisk konkurrenskraft. 
Säkerställd försörjning. 
Miljöskydd. 
Kärnkraften måste bedömas mot bakgrund av dessa mål och hur den kan bidra till att 
uppnå dessa energipolitiska målsättningar. 
1. Global konkurrenskraft 
a. Produktionskostnaderna för kärnkraftsgenererad elektricitet 
Enligt en gemensam studie av OECD och IEA som offentliggjordes 19935 
fördelar sig den totala produktionskostnaden för kärnkraftsgenererad 
elektricitet, med antagande om en genomsnittlig kal kyl ränta om 5 %, på 
följande sätt: grundinvestering 45 - 55 %, drift och underhåll 20 - 25 %, 
bränsle 20 - 25 %. Om en genomsnittlig kalkylränta om 10 % tillämpas utgör 
grundinvesteringskostnaden 58 - 70 %, drift och underhåll 15 - 20 % och 
bränsle 12 - 20 %. 
För nyligen konstruerade vattenkylda reaktorer (den vanligaste typen i 
västvärlden) uppskattas den totala produktionskostnaden för elektricitet till 
Titel: "Projected costs of generating electricity - update 1992". Resultaten i denna typ ay OECD-
rapport baseras på frågeformulär som besvarats av medlemsstater som har kärnkraftverk. 
(1991 års priser) 22 - 30 ecu/1000 kWh vid antagande om 5 % kalkylränta, 
och 33 - 41 ecu/1000 kWh vid antagande om 10 % kalkylränta. 
Kostnaderna är högre för äldre vattenkylda rektorer, för andra typer av 
reaktorer (t. ex. gaskylda reaktorer) och för lättvattenreaktorer som inte 
kommer i åtnjutande av de lägre kostnader som standardisering och 
massproduktion medför. Investeringskostnaden för ett sådant kärnkraftverk kan 
vara den dubbla jämfört med ett serieproducerat. 
Investeringskostnaderna omfattar grundläggande byggnadskostnader, 
konstruktionskostnader, oförutsedda händelser, awecklingskostnader och 
kostnader för långsiktig avveckling av avfall. 
Tillsynsmyndigheter i samtliga medlemsstater som använder kärnkraft ålägger 
elproducenterna att göra finansiella avsättningar för avveckling och 
bortskaffande av avfall i den utsträckning som bedöms vara erforderlig i 
respektive medlemsstat. 
Awecklingskostnader 
Avvecklingskostnaderna varierar beroende på typ av kärnkraftverk. Bortsett 
från ett visst mått av osäkerhet i uppskattningarna, pekar aktuella uppgifter på 
att avvecklingen står för en förhållandevis låg andel av de totala 
investeringskostnaderna. För närvarande uppskattas awecklingskostnaderna för 
en 1000 MWe vattenkyld reaktor uppgå till 10 - 15 % av de sammanlagda 
initiala investeringskostnaderna till fasta priser, men kan vara högre för andra 
typer av reaktorer. Denna andel sjunker vid diskontering av kostnaderna (1,4 -
3,7 % vid 5 % kalkylränta och 0,2 - 2,1 % vid 10 % kalkylränta). 
Bränslekostnader 
Bränslekostnaderna varierar beroende på typ av reaktor och på vilken 
bränslecykel som valts. För en cykel med upparbetning uppskattas de totala 
bränslekostnaderna (1991 års priser) till 4,6 ecu/1000 kWh. För en cykel med 
engångsanvändning av bränsle uppskattas den totala bränslekostnaden till 4,1 
ecu/1000 kWh. 
Avfall, transport och förvaring 
Enligt en OECD-rapport6 från 1994 uppgår kostnaderna för upparbetning, 
inglasning och avfallshantering för bränslecykeln med upparbetning, till 27 % 
av bränslekostnaden, medan transportkostnaderna uppgår till 1,5 -2 %. För en 
engångsanvändningscykel uppgår transport- och lagringskostnaderna för 
radioaktivt avfall till cirka 10 % av bränslekostnaderna, medan kostnaderna för 
inneslutning och förvaring av det radioaktiva bränslet uppgår till runt 5 % av 
kostnaderna. 
The Economies of the Nuclear Fuel Cycle - NEA/OECD - 1994. 
Förvaringskostnader 
En tidigare rapport från 19907 anger att kostnaderna varierar mellan 400 och 
1 300 ecu/m3 för lagring av låggradigt radioaktivt avfall medan den ungefärliga 
diskonterade investeringskostnaden för lagring av höggradigt radioaktivt avfall 
uppgår till 100 000 ecu/m3. 
Kostnadsberäkningarna påverkas naturligtvis av de antaganden som de baseras 
på och innehåller ett visst mått av osäkerhet, i synnerhet vad gäller 
avfallshantering och förvaring. Som framgår av de citerade 
kostnadsberäkningarna från OECD far emellertid även en betydande avvikelse 
av kostnaderna för transport och förvaring endast en liten effekt på kostnaderna 
för kärnkraftsgenererad elektricitet, eftersom kostnaden för kärnbränsle endast 
utgör 20 - 25 % av den totala kostnaden. 
Kärnkraftens konkurrenskraft jämfört med andra energikällor 
Industrins konkurrenskraft står i relation till produktionskostnaden för den 
elektricitet som alstras (i kWh). Denna kostnad är den grundläggande faktorn 
vid fastställandet av det pris till vilket kärnkraftsel levereras till 
konsumenterna, inbegripet de tunga industrierna, som är de största individuella 
konsumenterna av denna. 
Den tidigare nämnda gemensamma studien från OECD och DEA från 1993 
jämför kostnadsberäkningar för de olika elproduktionskällorna grundat på 
uppgifter som erhållits från medlemsstaterna genom att använda den utjämnade 
genomsnittskostnaden. Denna studie visar att kärnkraft, på grundval av en 
genomsnittskostnad diskonterad med 5 % per år, verkar vara det ur ekonomisk 
synvinkel bästa alternativet i 13 av de 15 undersökta medlemsstaterna 
(undantagen är Nederländerna och Storbritannien). Vid 10 % kalkylränta är 
kärnkraft fortfarande det ur reell ekonomisk synvinkel bästa alternativet i fem 
länder. Ytterligare fem kan välja mellan kärnkraft och naturgas. Dessa 
slutsatser är grundade på antagandet om stabila bränslepriser, vilket inte på 
något sätt är givet mot bakgrund av den ökande efterfrågan på naturgas. De 
innefattar även kostnader för avveckling och avfallshantering. Denna studie 
planeras bli uppdaterad under 1997. 
En annan studie av OECD som offentliggjordes 1992 undersöker de 
övergripande ekonomiska effekterna av användningen av kärnkraft. Den 
ekonomiska analys som genomfördes för de länder som valt kärnkraft visar 
klart fördelaktiga effekter på betalningsbalansen tack vare de besparingar som 
gjorts vid kraftimporten. De ekonomiska fördelarna med kärnkraftsgenererad 
el är naturligtvis beroende av en rad faktorer och det är därför inte förvånande 
att olika studier ger upphov till olika resultat. 
Rapport EUR 12871 "Utvärdering av kostnaderna för förvaring och bortskaffande av inneslutet 
radioaktivt avfall i ett flertal europeiska länder". 
Utvecklingen mot en avreglering av den inre elmarknaden i gemenskapen 
kommer att innebära att kärnkraften måste konkurrera inom samma ramar och 
på samma villkor som andra energikällor. Ett fullständigt genomförande av den 
inre marknaden och en strikt tillämpning av berörda statsstöds- och 
konkurrensregler innebär en likvärdig spelplan för alla energikällor med tonvikt 
på öppenhet när det gäller kostnader. 
När det gäller kostnader för råvaror kommer dessa, oavsett den framtida 
utvecklingen av uranpriserna och valutakurserna, sannolikt att ha en 
förhållandevis liten inverkan på kärnkraftens konkurrenskraft eftersom 
inköpskostnaden för råvaran för närvarande utgör betydligt mindre än 10 % av 
elproduktionskostnaden. Återstoden av produktionskostnaden utgörs 
huvudsakligen av tekniska och industriella insatser som erhålls inom 
gemenskapen. Unionen har den nödvändiga expertisen inom kärnkraftsteknik 
och har kapacitet att förbättra denna teknik ytterligare. 
Det bör noteras att kärnkraftens ekonomiska fördelar, på grund av 
kärnkraftsindustrins kapitalintensitet, är mycket beroende av bland annat 
räntenivåerna. Det bör också noteras att kostnader och priser när det gäller 
kärnkraftsgenererad el sannolikt kommer att omvärderas med tanke på den 
ökade avregleringen, och i vissa fall privatiseringen (t. ex i Storbritannien), av 
elmarknaderna. 
Export 
De industrier och tillverkare som är inblandade i kärnbränslecykeln eller i 
uppförandet av kärnkraftverk står för ett betydande bidrag till Europeiska 
unionens exportintäkter. Det finns också växande exportmöjligheter för 
europeiska företag på de stora, världsomfattande marknaderna för 
avfallshantering och avveckling. 
Exportmarknaderna är viktiga för bibehållandet av den tekniska nivån och 
kunskaperna hos den europeiska industrin, särskilt den som är verksam inom 
bränslecykeln eller inom tillverkning av utrustning. Kommissionen har 
förhandlat, och förhandlar, fram avtal på kärnkraftsområdet med tredje land för 
att underlätta för verksamheten och handeln med varor och tjänster på detta 
område. 
All export på kärnkraftsområdet från unionen är underkastad IAEA.s regler 
liksom Euratoms säkerhetsföreskrifter. 
Långsiktiga investeringar 
Investeringar i kärnkraftsindustrin är långsiktiga. De kräver lång tid för att 
realiseras, liksom regleringar som i likhet med det ekonomiska klimatet är 
stabila och gynnsamma. Det tar 5-10 år att rita och bygga ett kärnkraftverk, 
som därefter skall vara i drift och underhållas under 40 år eller mer. Aktörerna 
behöver känna sig säkra på att det finns tillgång på bränsle och bränsleservice 
under den perioden och att det är möjligt att hantera förbrukat bränsle och 
kärnavfall på ett godtagbart sätt. 
Vid genomförandet av den inre elmarknaden bör medlemsstaterna ta 
vederbörlig hänsyn till kärnkraftsindustrins behov av långsiktig planering och 
följaktligen skapa förutsättningar för dessa stora och långsiktiga investeringar. 
e. Kvalificerad inhemsk sysselsättning 
Över 90 % av kostnaderna för kärnkraft hänför sig till tjänster som tillhanda­
hålls av aktörer inom Europeiska unionen. Detta innebär att man i stor 
utsträckning använder sig av inhemsk arbetskraft, direkt eller indirekt. Denna 
sysselsättningsnivå skapas eller bibehålls genom investeringar i de olika grenar 
av industrin söm bidrar till kärnkraftsproduktion och genom driften av 
kärnkraftverken när de uppförts. 
Kärnkraftsindustrin uppskattar att över 400 000 anställda, ofta högt 
kvalificerade, är sysselsatta med uppgifter som är direkt knutna till 
elproduktion och verksamhet inom bränslecykeln. Detta utgör ett avsevärt 
bidrag till Europeiska unionens ekonomiska, sociala, industriella och veten­
skapliga utveckling. 
/ Innovation och teknisk utveckling 
Ända sedan Euratomfördragets tillkomst har det stått klart att kärnkraftens 
utveckling inte skulle ha varit möjlig utan viktiga genombrott inom forskning 
och utveckling. Kärnkraftsindustrin har alltid varit framgångsrik vad gäller 
innovation och införande av ny teknik. Strävandena på detta område bör 
fortsätta parallellt med forskning om nya energikällor och ansträngningar att 
höja energieffektiviteten. Stöd från gemenskapens ramprogram för FoTU och 
demonstration kommer, tillsammans med nationella program, att bidra till att 
ytterligare förbättra säkerheten, till industrins effektivitet och till skapandet av 
nya exportmarknader. 
2. Säkerställd försörjning 
a. Utvecklingen på energiområdet inom Europeiska gemenskapen 
Som konstateras i vitboken är det svårt att förutsäga hur den framtida energi­
försörjningen och energibehovet kommer att utvecklas. Scenarier över olika 
tänkbara socioekonomiska framtidsutsikter fram till år 2020 har undersökts8: 
"Några centrala slutsatser av detta som kan ha politisk betydelse är 
följande: 
Europas beroende av importerad energi kommer att öka kraftigt. 
Gas kommer att konkurrera med olja som ledande komponent i 
bränslemixen. 
De europeiska konsumenterna kommer att bli alltmer beroende av 
energi som levereras via ledningsnät. 
Europeisk energi fram till år 2020: Studier av framtidsbilder. Ref: SEK(95) 2283, 20.12.1995. 
8 
Det råder stor flexibilitet vad gäller den framtida bränslemixens 
slutliga utformning. Betydelsen av oron för klimatförändringar, 
teknikens effekter, marknadsliberaliseringen samt den omständigheten 
att vissa förnyelsebara energikällor håller på att bli ekonomiskt 
lönsamma kommer att vara de främsta avgörande faktorerna. " 
Mot bakgrund av dessa centrala slutsatser kommer kärnkraften även 
fortsättningsvis att ha betydelse för Europeiska gemenskapens framtida 
energiförsörjning. Detta skulle vara särskilt bra om nuvarande tillfredsställande 
grad av diversifierat utbud försämras under de kommande åren, vilket en del 
experter förutser. 
Vi måste därför fortsätta att försöka spara energi, diversifiera våra resurser och 
bibehålla en hög självförsörjningsgrad. Trots att medlemsstaterna bedriver 
nationell politik som vitt skiljer sig åt måste de samarbeta för att lindra 
begränsningarna vad gäller energiförsörjningen. Kärnkraften kan vara ett sätt 
att bidra till detta syfte. 
b. Världens tilltagande energibehov 
Eftersom energimarknaderna är internationella finns det också behov av att 
undersöka situationen på världsomspännande nivå. 
Eftersom efterfrågan nära nog stagnerat i Europa och går tillbaka i det tidigare 
Sovjetunionen är det lätt att glömma att efterfrågan ökar snabbt i Asien. Den 
framtida befolkningsökningen och -utvecklingen i länderna i tredje världen 
kommer att öka deras konsumtion av fossila bränslen. Enligt kommissionens 
ovannämnda framtidsstudier kan det sammanlagda energibehovet i världen 
komma att öka med ca 50 % fram till år 2020. Samordnade åtgärder för att 
förbättra energi effektiviteten, främja sparandet och utveckla förnybara 
energikällor skulle leda till en lägre ökning av världens efterfrågan på fossila 
bränslen i framtiden. 
Världens reserver av fossila bränslen är långt ifrån outsinliga när det gäller att 
tillgodose energibehovet. Enligt de senaste beräkningarna från World Energy 
Council kan oljereserverna (av vilka 75 % kontrolleras av OPEC) räcka i ytter­
ligare drygt 40 år, naturgasreserverna runt 65 år, kolet i mer än 200 år och 
uran i 25 - 30 år om ingen upparbetning av bränslet äger rum (med 
upparbetning av bränslet mångfaldigas uranreservernas livstid). Reserverna av 
fossila bränslen har emellertid i det förgångna ständigt underskattats eftersom 
ringa hänsyn har tagits till förbättringen av avkastningsförhöjande teknik. 
Under de senaste tjugo åren har de påvisbara reserverna av fossila bränslen 
varit förhållandevis oförändrade och i vissa fall till och med ökat, trots en hög 
och växande konsumtion, samtidigt som det under senare år inte har funnits 
någon orsak att leta efter större nya uranfyndigheter. Uranreserverna är 
dessutom mycket spridda i ett antal länder. Oljepriserna, som är de lägsta 
sedan 1973, kan mycket väl komma att öka på medellång sikt. Priserna på det 
uran som är tillgängligt på den internationella marknaden har fallit på grund 
av utbudet från OSS-länderna, men trenden håller på att vända. Om emellertid 
alternativet med upparbetning av kärnbränsle (plutonium) följs kommer 
behovet av uran att minska. 
Under dessa omständigheter anser vissa av de länder som potentiellt förbrukar 
mest i världen att kärnkraften är ett sätt att bemöta energi­
försörjningsproblemen. På grund den rådande säkerheten har å andra sidan ett 
antal länder valt att inte bygga kärnkraftverk utan att följa andra former av 
diversifiering av energiutbudet. 
c. Kärnbränslenas särskilda egenskaper 
Sättet att utnyttja kärnbränslen skiljer sig från andra bränslen. Uran utvinns 
praktiskt taget enbart för energiproduktion. Viktigare är att uran och dess 
biprodukt plutonium kan återvinnas och användas för vidare energiproduktion 
när väl avfallsprodukterna från den ursprungliga användningen har avlägsnats. 
Eftersom endast en mycket liten andel av den potentiella energin i uran 
förbrukas vid den första användningen är det rimligt att på lång sikt återvinna 
uranet och till och med göra detta upprepade gånger, förutsatt att tekniska 
lösningar hittas för att göra återvinningen säker och ekonomiskt lönsam. 
Kärnmaterial från nedmontering av vapen i USA eller Ryssland kan också 
återvinnas som kärnbränsle för elproduktion, förutsatt att detta kan ske på ett 
sätt som inte äventyrar miljön. 
d Icke-spridning av kärnvapen och säkerhetsåtgärder beträffande kärnkraften 
Det finns ett uppenbart samband mellan kärnkraftshandeln och ökad 
energiförsörjningssäkerhet samt trovärdigheten i fråga om icke-spridning av 
kärnvapen i ett land eller i en grupp av länder. Icke-spridning är av största 
betydelse, eftersom höganrikat uranium och plutonium av alla grader kan 
användas som klyvbart material till kärnvapen9. Europeiska unionen har på ett 
betydande sätt bidragit till utvecklingen av icke-spridningsmekanismer. 
Euratom är den regionala organisation som har längst erfarenhet av säkerhet 
och icke-spridning av kärnvapen och dess verksamhet är nära knuten till 
ordalydelsen och andan i Fördraget om icke-spridning av kärnvapen, särskilt 
när det gäller att utforma ett samspel mellan regionala och globala 
säkerhetssystem och sambandet mellan regionalt och globalt samarbete vid 
fredlig användning av kärnenergi. 
Euratom är ett framstående exempel på ett regionalt integrerat säkerhetssystem. 
Det baseras på europeisk gemenskapsrätt och genomförs effektivt. 
Kommissionen och IAEA (Internationella atomenergibyrån) enades 1992 om 
ett nytt partnerskapsförfarande kallat "Nytt tillvägagångssätt som bygger på 
partnerskap", för att optimera resurserna och öka säkerheten. 
För att anrika uranium till den grad som behövs för vapen krävs isotopisk separation, medan den 
kemiska separation som behövs för att erhålla plutonium är ett mindre hinder vad gäller avledning 
för militära ändamål. 
10 
Syftet var att stärka samarbetet mellan de båda organisationerna grundat på 
följande principer: 
Euratom erkänns i sin roll som regionalt system i sig. 
Ömsesidigt bistånd inom forskning och teknisk utveckling anses vara 
av avgörande betydelse. 
Logistikstödet skall utvidgas. 
Gemensam utbildning och gemensamma leveranser av utrustning skall 
utvecklas. 
Inspektionsförfarandena skall göras så bra som möjligt i syfte att 
möjliggöra för IAEA att spara inspektionsresurser. 
Vardera organisationen skall bibehålla sin rätt att dra oberoende 
slutsatser. 
De hittills gjorda erfarenheterna av genomförandet av detta tillvägagångssätt 
bedöms som positiva. 
Europeiska unionen stödde fullt ut den obegränsade och ovillkorliga 
utvidgningen av Fördraget om icke-spridning av kärnvapen (NTP) och 
resultatet av den konferens för översyn och utvidgning av avtalet som hölls år 
1995 anses därför ha varit en framgång. 
Det bör i detta sammanhang noteras att toppmötet i Moskva om kärnkraft den 
19-20 april 1996 bekräftade G7:s och Ryssland utfästelse att sluta ett avtal om 
fullständigt stopp för kärnvapenprov (CTBT), vilket undertecknades i 
september 1996. 
Sedan 1992 omfattas dessutom all export av kärnmaterial från Europeiska 
unionen till tredje land som inte har kärnvapen av IAEA:s fullständiga 
säkerhetsåtgärder. 
Europeiska unionen är således en betydande aktör inte bara inom handeln med 
kärnmaterial och -utrustning utan också på de viktiga områdena icke-spridning 
av kärnvapen och kärnkraftssäkerhet. 
3. Skydd av befolkning och miljö 
Under Euratoms första tjugo år har man i stort varit eniga om kärnkraftens 
användbarhet. Denna enighet försvagades efter olyckan på Three Mile Island 
och sönderföll delvis efter Tjernobylolyckan, trots att konstruktionen av och 
säkerhetsföreskrifterna för det kärnkraftverket inte kan jämföras med de kärn­
kraftverk som är i drift inom Europeiska unionen. Det är nu internationellt 
vedertaget att utnyttjande av kärnkraft och säkerställande av säkerheten är två 
sidor av samma mynt. Länder som använder kärnkraft måste sätta säkerheten 
i det främsta rummet. 
a. Grundläggande säkerhetsnormer för strålskydd och skydd av människors hälsa 
I artikel 2.b i Euratomfördraget åläggs gemenskapen att utarbeta enhetliga 
normer för hälsoskydd för anställda och för allmänheten, och tillse att dessa 
tillämpas på det sätt som anges i fördraget. 
11 
I artikel 31 i Euratomfördraget föreskrivs om utarbetande av grundläggande 
normer för den fundamentala principen om strålskydd och högsta tillåtna 
stråldoser för anställda och allmänheten. Dessa normer, som uppdaterades 
1996, utgör de grundläggande ramarna för strålskydd inom Europeiska unionen 
som helhet10. 
Dessutom anges i bestämmelserna i artikel 129 i Fördraget om upprättandet av 
Europeiska unionen att gemenskapen skall bidra till att säkerställa en hög 
hälsoskyddsnivå för människor, och att hälsoskyddet skall ingå som ett led i 
gemenskapens övriga politik. 
b. Minskning av koldioxid och andra skadliga utsläpp 
Anhopningen av koldioxid i atmosfären utgör ett allvarligt hot, och kol och 
andra fossila bränslen måste därför användas i mindre utsträckning. Trots att 
Europa utnyttjar energi effektivare än USA, Kina eller Ryssland kan 
fortfarande koldioxid och andra utsläpp minskas genom att exempelvis främja 
energibesparingar och användning av förnyelsebara energikällor. Utnyttjandet 
av kärnkraft har fördelen att det minskar koldioxid och utsläppen av andra 
växthusgaser. För Europa som helhet förhindrar kärnkraften redan utsläpp av 
ca 700 miljoner ton koldioxid årligen jämfört med om samma elektricitet 
skulle ha producerats med hjälp av en blandning av fossila bränslen11. 
Därtill kommer att kärnkraften bidrar till att undvika andra skadliga utsläpp 
såsom kolstoft, svaveldioxid, kväveoxider och metan. 
c. Miljökonsekvensanalyser och beredskap inför katastrofer 
I Euratomfördraget finns dessutom redan särskilda bestämmelser (artikel 
35-37) om kontroll av radioaktivitetsnivån av utsläpp av radioaktivt material 
i biosfären. Kärnkraftverken utformas och byggs för att hålla kvar praktiskt 
taget alla de skadliga biprodukterna från driften, även vid olyckstillbud. Så 
upplever dock inte allmänheten de inneboende riskerna av radioaktivitet genom 
utsläpp vid användning av kärnkraft, vare sig under normala driftsförhållanden 
eller vid en olycka. 
De industriella kärnkraftverken inom Europeiska unionen är väl övervakade 
vad gäller deras inverkan på miljön. Verken måste motsvara de särskilda 
bestämmelserna i Euratomfördraget och i dess sekundära lagstiftning, och 
omfattas även av rådets direktiv om miljökonsekvensanalyser12 och Esbo-
konventionen (konventionen om miljökonsekvensanalyser i ett 
gränsöverskridande sammanhang). 
10 Rådets direktiv 96/29/EURATOM av den 13 maj 1996 om fastställande av grundläggande 
säkerhetsnormer för hälsoskydd för anställda och allmänheten mot faran med jonisk radioaktivitet 
(EGTnrL 159,29.6.1996). 
Europeisk energi fram till år 2020: Studier av framtidsbilder. Ref.: SEC(95) 2283, 20.12.1995. 
Rådets direktiv 85/337/EEG av den 27 juni 1985 om bedömning av inverkan på miljön av vissa 
offentliga och privata projekt (EGT nr L 175, 5.7.1985) 
12 
Såsom erfordras i gemenskapens grundläggande normer har katastrofplaner 
utarbetats i samtliga medlemsstater i syfte att säkerställa att de offentliga 
myndigheterna på lämpligt sätt kan klara av eventuella strålningseffekter vid 
en eventuell kärnkraftsolycka. Dessa program införs parallellt med ett 
gemenskapssystem för snabbt informationsutbyte som är grundat på ett 
rådsdirektiv fån 198713. Dessa planer kommer att underlättas av ett enhetligt 
tillvägagångssätt genom användningen av RODOS, som utvecklas som ett 
system för beslutshjälp för fj ärrhantering av kärnkatastrofer och genomförs 
genom forskningsprogrammet för strålskydd. 
Om en kärnkraftsolycka skulle fl effekter utanför platsen för anläggningen är 
det viktigt att den berörda allmänheten är tillräckligt informerad om hur den 
skall bete sig. Ett rådsdirektiv från 1989 behandlar information till allmänheten 
om hälsoskyddsåtgärder och förhållningsregler i händelse av en nödsituation 
som medför risk för strålning14. 
d Hantering av radioaktivt avfall 
Hanteringen av radioaktivt avfall är en viktig faktor när det gäller säkerhet och 
miljöskydd. Industritekniska metoder för hantering och bortskaffande av kärn­
avfall håller på att införas och förbättras ständigt. Trots detta behöver forskning 
fortsätta att bedrivas systematiskt för att ytterligare minska de avfallsvolymer 
som skall hanteras och för att optimera de metoder som används vid 
avfallshantering. 
Är 1994 antog kommissionen ett meddelande med ett förslag till en "Gemen­
skapsstrategi för hantering av radioaktivt avfall"15. Denna strategi som huvud­
sakligen inriktas på frågor om säkerhet och miljöskydd förutser, där så är 
praktiskt möjligt, ett harmoniserat förhållningssätt till principerna för hantering 
av radioaktivt avfall på gemenskapsnivå, i syfte att säkerställa samma säker­
hetsnivå inom hela gemenskapen. Det handlar om ett omfattande program på 
medellång till lång sikt, men inriktas endast på de komponenter som skulle 
kunna främjas av ett gemensamt tillvägagångssätt på gemenskapsnivå i fråga 
om radioaktivt avfall. Det gäller bland annat definition och klassificering av 
radioaktivt avfall, minimering av avfall, transporter, behandling och 
bortskaffande, information till allmänheten samt finansieringen av hantering av 
radioaktivt avfall. 
Det råder enighet om det tillvägagångssätt som antagits på detta område mellan 
gemenskapen och de berörda specialiserade internationella organen, nämligen 
Internationella atomenergibyrån (IAEA) och OECD:s kärnkraftsbyrå (NEA). 
Denna enighet skulle förstärkas genom antagandet av en internationell 
konvention om hantering av radioaktivt avfall. Förberedelserna av ett utkast har 
13 Rådets beslut 87/600/EURATOM av den 14 december 1987 om en gemenskapsordning för ett 
snabbt informationsutbyte i händelse av en nödsituation som medför risk för strålning (EGT nr L 
371, 30.12.1987). 
14 Rådets direktiv 89/618/EURATOM av den 27 november 1989. 
KOM(94) 66 slutlig, 2.3.1994. 
13 is 
redan påbörjats inom ramen för IAEA. Kommissionen stöder det pågående 
arbetet helt och fullt. 
e. Tekniska aspekter av kärnkraftssäkerhet 
År 1975 antog ministerrådet den första resolutionen om "Tekniska problem i 
fråga om kärnkraftssäkerhet"16. Den resolutionen är fortfarande betydelsefull 
när det gäller att främja samarbetet på kärnkraftssäkerhetsområdet. Tekniska 
frågor om kärnkraft som direkt är knutna till kärnkraftssäkerhet omfattas inte 
av bindande föreskrifter i Euratomfördraget. Resolutionen utgör grunden för 
ett på frivillig grund överenskommet samarbete mellan gemenskapens 
medlemsstater och kommissionen om de tekniska och industriella frågor som 
är betydelsefulla för säkerheten vid kärnkraftverk. I resolutionen krävs "gradvis 
harmonisering av säkerhetsvillkor och säkerhetskriterier i syfte att åstadkomma 
en likställd tillfredsställande skyddsnivå för befolkningen och miljön mot 
strålningsriskerna till följd av kärnkraftsverksamhet och att stödja handelns 
utveckling". 
Inför det planerade fullbordandet av unionens inre marknad (1993) befäste 
rådet grundvalarna för medlemsstaternas och kommissionens samarbete om 
tekniska problem i samband med kärnkraftssäkerhet genom att anta ytterligare 
en resolution den 18 juni 199217. I den resolutionen ges riktlinjer för hur 
enighet inom hela unionen i fråga om centrala säkerhetskrav skall kunna 
uppnås. Enighet om dessa krav kommer att främja alla harmoniserings-
strävanden i fråga om material, tillverkningskodex och normer som är 
betydelsefulla för mekanisk fullständighet hos komponenter i kärnkraftverk. 
1992 års resolution uppmanar också till samordning mellan harmoniseringen 
av säkerhetskriterier och -krav inom Europeiska unionen och dess program för 
samarbete med icke-medlemsstater. 
HL SÄKERHETSPROBLEM I LÄNDERNA I CENTRAL- OCH 
ÖSTEUROPA SAMT I OSS 
Tjernobylolyckan år 1986 avslöjade stora brister i utformningen, 
konstruktionen och driften av reaktorer och, mer generellt, även i den 
säkerhetstradition som råder i länderna i den regionen. Situationens allvar 
underskattades i flera år av de dåvarande myndigheterna. Först i början av 
1990-talet, efter de politiska förändringarna, stod det klart att snabba åtgärder 
borde vidtas för att förbättra de äldsta reaktorerna och även göra det möjligt 
för de länder där de var i drift att stänga dem. 
G7-länderna anslöt sig därför vid det ekonomiska mötet i Munchen 1992 till 
ett åtgärdsprogram som av G-24 antogs som utgångspunkt för allt tekniskt 
bistånd på kärnkraftssäkerhetsområdet. Europeiska unionen å sin sida åtog sig 
att använda det tekniska bistånd som ges enligt PHARE-programmet i länderna 
i Central- och Östeuropa, inbegripet Baltikum, och enligt TACIS-programmet 
i OSS-länderna. 
Rådets resolution av den 22 juli 1975 (EGT nr C 185, v14.8.1975). 
Rådets resolution av den 18 juni 1992 (EGT nr C 172, 8.7.1992). 
14 
Detta bistånd utvecklades främst på följande områden: 
Stöd till säkerhetskontrollorgan 
Bistånd vid utformning och drift 
Reservdelar 
Avfallshantering och bränslecykel 
System för tidig varning 
Tjernobyl 
Som huvudmål genomförs och utarbetas kortsiktiga åtgärder för att avhjälpa 
de största bristerna, särskilt vad gäller mindre säkra reaktorer, och för att 
överföra vårt säkerhetsmedvetande. Även mer långsiktiga åtgärder genomförs 
och utarbetas vilka inriktas på att bringa reaktorer, såväl befintliga som under 
byggnation, liksom andra kärnkraftverk till en godtagbar säkerhetsnivå. 
I dag är Euratom-lån ett sätt att finansiera nödvändiga investeringar. 
Genomförandet av dessa program förutsätter att alla länder i Central- och 
Östeuropa och i OSS vidtar snabba åtgärder för att införa ett system för civil 
kärnkraftssäkerhet i enlighet med Paris- och Wienkonventionerna och därmed 
möjliggöra för europeisk industri att ge dem stöd inom nöjaktiga rättsliga 
ramar. 
Genomförandet av det Europeiska energifördraget kommer att förverkligas 
genom "energiavtalsfördraget", ett bindande instrument som är tillämpligt på 
alla energityper och som fanns tillgängligt för undertecknande från och med 
december 1994 till mitten av juni 1995. På slutdagen för undertecknande hade 
50 länder samt EG undertecknat avtalet, däribland alla europeiska länder och 
vissa OECD-länder med undantag av USA och Kanada. En deklaration om 
fredlig användning av kärnenergi är ännu under övervägande. 
IV. KOMMISSIONENS ROLL MOT BAKGRUND AV ARTIKEL 40 I 
EURATOMFÖRDRAGET 
1. Åtgärder för att underlätta investeringar i kärnkraft 
Som anges i artikel 40 i Euratomfördraget är kommissionens roll att "stimulera 
till initiativ från personer och företag och för att underlätta en samordnad 
utveckling av deras investeringar på kärnkraftsområdet". Även om besluten 
fattas av medlemsstaterna kan kommissionen underlätta deras strategiska val 
och följaktligen möjliggöra för Europeiska unionen att dra största tänkbara 
fördel av en säker användning av kärnkraft. 
Exempel på åtgärder som kommissionen vidtagit är att främja och uppmuntra 
en skyndsam harmonisering av kraven, reglerna, kriterierna och praxis i fråga 
om utformning, drift, underhåll och certifiering av kärnkraftverk. 
15 
2. Översvn av utvecklingen på kärnkraftsområdet 
Fyrtio år efter det att Euratomfördraget undertecknades kräver dess tillämpning 
att kommissionen erkänner att kärnkraften är en industriell, ekonomisk och 
social verklighet i flera högt utvecklade länder och att kärnkraftsindustrin i 
Västeuropa uppnått mogen ålder. 
År 1995 uppgick den installerade elgenererande kärnkraftskapaciteten inom 
Europeiska gemenskapen till 120 GWh. Medlemsstaternas nuvarande planer är 
att den skall öka något för att år 2000 uppgå till 125 GWh. 
Det finns inga närmare planer för senare datum, men de scenarier fram till år 
2020 som kommissionen18 utvecklat förutsäger för år 2010 en tänkbar 
omfattning av installerad kapacitet på mellan 118 och 138 GWh, grundat på 
vissa långsiktiga antaganden. Dessa antaganden avser exempelvis det framtida 
energipriset, intensiteten i energieffektiviteten, de politiska val som 
regeringarna skall träffa m. m. Under dessa omständigheter anser 
kommissionen att det inte är realistiskt att ange någon produktionskvantitet 
eller några investeringsmål för kärnkraftsindustrin bortom 2000 och påpekar 
dessutom att unionens målsättning i dag är att låta marknadskrafterna spela 
fritt. 
Om ekonomiska eller politiska krav i framtiden ändrar de nuvarande ramarna 
kan ett mer långsiktigt tillvägagångssätt komma att krävas. Om det exempelvis 
fattas nya politiska beslut för att bekämpa utsläpp av växthusgaser; kan det 
som resultat vara lämpligt att fastställa mer långsiktiga mål för 
kärnkraftsgenererad elproduktion. 
Under alla förhållanden finns det ett behov av att förbättra samarbetet mellan 
medlemsstaterna på kärnkraftsområdet, liksom att fastställa de viktigaste 
utmaningarna som kärnkraftsindustrin kommer att möta i framtiden. 
Kommissionen försöker därför i det följande att undersöka kärnkraftssektorns 
huvudsakliga kännetecken och dess utmaningar under kommande år samt att 
redogöra för principer som skall följas på gemenskapsnivå för en fredlig 
användning av kärnkraft. 
V. DEN EUROPEISKA KARNKRAFTSINDUSTRIN: HUVUDSAKLIGA 
EGENSKAPER OCH UTMANINGAR 
Under de närmaste åren kommer världen att stå inför allt svårare 
energirelaterade miljöproblem. Kärnkraft utgör ett av sätten att generera stora 
mängder el utan att uttömma jordens reserver av fossila bränslen. 
18 Europeisk energi fram till år 2020: Studier av framtidsbilder. Ref: SEK(95) 2283, 20.12.1995. 
16 
Kärnkraftsindustriell verksamhet och affärsmöjligheter 
Utrymmet för att bygga nya kärnkraftverk inom gemenskapen är för 
närvarande ganska begränsat. Däremot finns det program för att ersätta eller 
modernisera och förbättra de verk som är i drift. Forskningsprogram för 
utveckling av en ny generation reaktorer har också genomförts. Dessa program 
bör i princip kunna möjliggöra för kärnkraftsindustrin att ytterligare utveckla 
sin tekniska och forskningsmässiga bas och, om möjligt, ytterligare förbättra 
sin konkurrenskraft och sitt kunnande. 
För vissa av våra konkurrenter är situationen annorlunda. Särskilt i Japan finns 
utsikter till fortsatt utveckling och för att utnyttja detta har japanska företag 
upprättat starka förbindelser med nordamerikanska industriföretag. Den snabba 
ekonomiska utvecklingen i Fjärran Östern gör den också till en växande 
marknad. Den europeiska industrin måste vara redo att ta till vara varje tillfälle 
som ges för att bedriva verksamhet i dessa länder. Den bränslecykelexpertis 
som Europeiska unionens företag utvecklat utnyttjas redan på de växande 
marknaderna i Fjärran Östern. Betydande möjligheter finns också på de mycket 
stora marknaderna för avfallshantering och avveckling, särskilt i Förenta 
Staterna. 
Europeiska unionen har, inom ramen för samarbete med tredje land, åtagit sig 
att tillse att högsta prioritet ges åt säkerheten vid utnyttjande av kärnkraft 
(principen om säkerheten i främsta rummet). Unionen har särskilt åtagit sig att 
samarbeta för ett ökat säkerhetsmedvetande i samtliga länder som innehar 
kärnkraftsreaktorer, för ökad internationell öppenhet när det gäller 
kärnkraftsverksamhet och för fortsatt reformarbete inom energisektorn i 
övergångsländer på grundval av effektiva strategier som är inriktade på en 
öppning gentemot omvärlden och på antagande av motsvarande ekonomiska 
och miljömässiga principer. 
Industrin måste också vara i stånd att inom ramen för detta samarbeta med 
länderna i Central- och Östeuropa och i OSS förutsatt att det finns lämplig 
finansiering och ett civilrättsligt system som överensstämmer med 
internationella regler. Ett deltagande från europeisk industri skulle kunna 
säkerställa att internationellt godtagbara säkerhetsnormer respekteras. Det finns 
också ett behov av att alla kärnkraftsstater deltar i befintliga kärnkraftsavtal 
(Paris/Wienkonventionen) i syfte att skapa fullständig rättslig säkerhet både för 
kärnkraftsindustrin och för europeiska innevånare. 
Villkor för kärnbränsleleveranser 
På kort till medellång sikt finns ingen förutsebar risk för leveransstopp för uran 
eller anrikningstjänster. Under de senaste åren har dock den starkt ökande 
andel av marknaden för naturligt uran som erövrats av OSS, genom priser på 
onormalt låg nivå (väl under de marknadsekonomiska produktionskostnaderna), 
orsakat allvarlig oro hos den europeiska kärnkraftsindustrin och har lett till 
stora minskningar av uranproduktionen i gemenskapen och gemenskapens 
traditionella marknadsekonomiska leverantörsländer. Dessutom kan kärn­
material från vapen eventuellt förvärra problemen med marknadens instabilitet 
vad gäller uran och överkapacitet för anrikning. Kommissionen och Euratoms 
17 
försörjningsbyrå bedriver en politik som innebär diversifiering av leverans­
källor och som tillämpas på ett flexibelt sätt genom utövande av byråns rätt att 
sluta kontrakt och som inriktas på att undvika ett överdrivet beroende av någon 
enskild leveranskälla. Kommissionen undersöker också huruvida tänkbara 
lösningar kan stå att finna i ett samarbete med de viktigaste berörda staterna. 
Den senaste tidens tecken till mer stabila uranpriser kan betyda att 
gruvindustrin åter kommer att börja göra nödvändiga investeringar för att 
tillgodose världens behov av uran i slutet av detta sekel. Det finns redan tecken 
på att produktionen har ökat i Australien, USA och Namibia, och bibehållits 
på hög nivå i Kanada. Det återstår dock att bekräfta denna trend. 
Unionen stöder samarbetsprogram för säker förvaring av radioaktivt material 
som erhålls från nedmonterade kärnvapen, dess fredliga användning och säkra 
transport. 
De tekniska utmaningarna i samband med kärnsäkerhet 
Rådets resolutioner om tekniska problem med kärnsäkerhet (1975, 1992), vilka 
avses i avsnitt II.3 e, genomförs genom följande tre kompletterande åtgärder: 
i. Strävan efter samförstånd mellan kärnkraftverksansvariga, arkitekter, 
tillverkare, kontrollörer och organ för tekniskt bistånd i tekniska 
nyckelfrågor när det gäller säkerhet vid drift och utformning. 
ii. Samordnade åtgärder från medlemsstaterna och kommissionen i fråga 
om säkerhetsbedömning av viktiga europeiska kärnkraftverksprojekt. 
iii. Upprättande av överensstämmelse i fråga om säkerheten hos de 
tekniska koder som är avgörande för mekanisk fullständighet hos 
komponenter i kärnkraftverk. 
Att dessa åtgärder kombineras torde bidra till samförstånd i fråga om centrala 
säkerhetskrav och på så sätt undvika tekniska hinder för den fria rörligheten 
för varor och tjänster. Åtgärderna torde också öka harmoniseringssträvandena 
i fråga om tekniska koder, varvid säkerhetskraven skulle beaktas på ett tidigt 
stadium. Kommissionens ständiga rådgivande expertgrupper för säkerhet vid 
reaktorer, för lagstiftning, mekanikkodex och normer utgör ett forum för 
ständigt pågående kommunikation och samarbete mellan berörda aktörer. 
Ett annat mål för 1992 års resolution är att säkerställa samordning mellan 
tillämpning av bästa kärnkraftssäkerhetsrutiner inom Europeiska gemenskapen 
och kunskapsöverföring till länderna i Central- och Östeuropa och OSS genom 
gemenskapens tekniska samarbets- och biståndsprogram. Dessa program 
grundas på kunskapsöverföring, överföring av säkerhetsmedvetande och därav 
följande överföring av utrustning. Under perioden mellan 1991 och 1995 
anslog kommissionen 555 miljoner ecu för projekt i Central- och Östeuropa 
och i OSS. Avsikten är att anslå liknande genomsnittliga årliga budgetar för 
denna sektor för perioden 1996-1999. Ansträngningar görs för en effektiv 
överföring av Europeiska gemenskapens bästa säkerhetsrutiner genom 
främjande av kontakter mellan parter i Öst- och Västeuropa: aktörer, arkitekter, 
18 
tillverkare, organ för tekniskt bistånd och kontrollorgan. Gemensamma 
expertgrupper kan utgöra lämpliga forum för kommunikation och samarbete 
beträffande kärnkraftssäkerhet. 
På ett mer övergripande plan har ett viktigt första steg tagits för att avhjälpa 
säkerhetsproblemen i världen genom en internationell konvention om 
kärnkraftssäkerhet inom ramen för IAEA. Enligt konventionen skall de 
avtalsslutande parterna skriftligen förplikta sig att följa de grundläggande 
principer som antas på grundval av samförstånd mellan experter på världsnivå, 
vilket kan verifieras. Därför bör så många stater som möjligt uppmuntras att 
ratificera och tillämpa konventionen. 
Förbrukat bränsle, kärnkraftsavfall och avveckling 
Det finns redan industriella förfaranden för hantering av kärnkraftsavfall, 
avveckling av kärnkraftverk vid utgången av deras livstid och upparbetning av 
förbrukat bränsle. 
Det finns olika sätt att hantera förbrukat bränsle. Ett sätt är att placera 
förbrukat bränsle i återvinningsbar förvaring. Det andra sättet är att upparbeta 
förbrukade bränslestavar kemiskt genom att avlägsna plutonium och uran, 
sintra återstående avfall och förvara det sintrade avfallet. Dessa lösningar 
undersöks i flera länder. En annan möjlighet är att begrava icke upparbetat 
förbrukat bränsle på djupt liggande permanenta förvaringsplatser. 
Enligt de första och tredje metoderna anses samtliga beståndsdelar i det 
förbrukade bränslet, inbegripet plutonium och det i viss mån anrikade uranet, 
vara avfall. Enligt den andra metoden minskas mängden högaktivt avfall som 
skall slutförvaras genom återvinning av det återanvändningsbara plutoniumet 
och det i viss mån anrikade eller uttömda uranet. 
Metoderna för förvaring och bortskaffande förbättras ständigt genom 
forsknings- och demonstrationsprogram, och dessa bör fortsättas systematiskt. 
När det gäller avveckling har flera erfarenheter gjorts inom gemenskapen vilka 
baseras på ett antal specifika fall, exempelvis kärnkraftsreaktorerna 
Gundremmingen-A och Greifswald i Tyskland, Chinon-A och S:t Laurent-A 
i Frankrike, Windscale AGR och Berkeley i Förenade kungariket, Vandellos 
I i Spanien och upparbetningsanläggningarna AT-1 i Frankrike och Eurochemic 
i Belgien. I allmänhet har dock de äldre kärnkraftverken moderniserats och 
förbättrats, och ännu inte avvecklats, vilket inneburit en förlängning av 
investeringens livstid. När nya kärnkraftverk konstrueras i Europeiska unionen 
och i Förenta Staterna görs ansträngningar för att minska kostnaden för deras 
framtida avveckling. 
19 
19 
20 
21 Transport av radioaktivt material 
I alla medlemsstater bedrivs säkerhetspolitik i fråga om transport av radioaktivt 
material. Kommissionen har sammanställt regelbundna rapporter i enlighet med 
ett rådsdirektiv från 1992 om transport av radioaktivt avfall19. 
En ytterligare rapport som beskriver vilka bestämmelser som antagits och 
införts i syfte att säkerställa ett lämpligt strålskydd för allmänheten och miljön 
antogs nyligen av kommissionen20. Den behandlar transport av radioaktivt 
material från alla typer av verksamhet, inbegripet sjukvården som står för 
huvuddelen av de förpackningar som sänds. 
I rapporten dras slutsatsen att "de förpackningar med radioaktivt material som 
sänts runt om i världen har transporterats under betryggande former" och att 
"dessa utmärkta resultat kan tillskrivas förekomsten av tydliga och enhetliga 
regler som tillämpats strikt under flera årtionden och vars lämplighet och 
genomförande regelbundet ses över och uppdateras av expertgrupper". Detta 
utmärkta betyg kan emellertid inte bli en förevändning för att slå sig till ro. 
Plutoniumanvändning 
I Belgien, Frankrike, Schweiz och Tyskland har det plutonium som erhållits 
genom upparbetning av bestrålat bränsle framgångsrikt återvunnits i 
lättvattenreaktorer. Kraftverken är nöjda med resultaten21. 
Även om det inte har prövats kan snabbreaktorer teoretiskt sett användas för 
att påskynda förbränningen av plutonium, inbegripet plutonium från 
nedmonterade kärnvapen. Forskning pågår på detta område. Snabbreaktorer kan 
också användas för att minska den andel av det radioaktiva avfallet som utgörs 
av tunga beståndsdelar, så kallade aktinider. 
Kärnkraftsindustrin står inför utmaningen att säkerställa att upparbetning av 
plutonium är säkert och ekonomiskt. 
Den kostnad som är förknippad med upparbetning, hantering och konversion 
av plutonium till MOX-bränsle gör det för närvarande dyrare, när det gäller 
inköpspris, än låganrikat uran (LEU). Det finns dock många andra 
överväganden som påverkar valet av bränsle i denna sektor. 
Närvaron av plutonium i den civila kärnbränslecykeln har betydande 
återverkningar på den världsomfattande politiken för icke-spridning av 
kärnvapen. 
Rådets direktiv 92/3/EURATOM av den 3 februari 1992 om övervakning och kontroll av transport 
av radioaktivt avfall mellan medlemsstater samt till och från gemenskapen. 
Meddelande till Europaparlamentet och rådet om säkra transporter av radioaktivt material inom 
Europeiska unionen: KOM(96) 11 av den 20 mars 1996. 
Fastän runt 110 stora kraftproducerande reaktorer är i drift i Förenta Staterna, upparbetas inte det 
förbrukade bränslet, till följd av ett beslut av Carteradministrationen på 1970-talet. Japan har 
däremot för avsikt att inom en nära framtid införa upparbetning av plutonium för bränsle i 
kärnkraftverken. 
20 
22 Framtida teknik, forskning och utveckling i fråga om kärnkraft 
I syfte att ta itu med alla nya utmaningar och bemöta allmänhetens oro har 
forskningens betydelse flera gånger framhållits av Europaparlamentet, rådet och 
kommissionen. 
Euratoms ramprogram för forskning och utveckling ( 1994-1998)22 understryker 
att det är nödvändigt att konsolidera kärnkraftsalternativet genom att 
demonstrera vår förmåga att kontrollera det på alla tillämpningsområden. 
Denna demonstration av kapacitet till fullständig kärnsäkerhet kommer att 
fortsätta under beaktande av följande prioriteringar: 
Utveckling av en kraftfull attityd till kärnsäkerhet. 
Gemensam användning av de stora europeiska testanläggningarna. 
Skapande av förståelse hos allmänheten för de avgörande fenomen som 
är knutna till kärnbränslecykeln. 
Utveckling av medel för att förhindra och förebygga allvarliga reaktor­
olyckor. 
Inrättande av den vetenskapliga och tekniska grundvalen för långsiktig 
säkerhet vid hanteringen av radioaktivt avfall. 
Fortsatt utveckling av kärnsäkerhetsteknik. 
Ett övergripande strålskyddssystem för att skydda människor och miljö. 
Nya system för kontroll och övervakning, aspekter i händelse av allvarliga 
olyckor, arbete med nya säkerhetsegenskaper hos nya reaktorer, anläggningars 
åldrande, säkerhet i bränslecykel och avfallshantering liksom åtgärder för kärn­
kraftssäkerhet hör till de verksamheter som skall införas, antingen genom 
indirekta åtgärder eller av Gemensamma forskningscentret. 
Vad gäller den nära framtiden är en ny generation reaktorer under utveckling, 
med det tydliga målet att få med den senaste utvecklingen i fråga om säkerhet. 
EPR (European Pressurized Water Reactor) är en sådan reaktor som utvecklats 
av den europeiska industrin. Syftet är att skapa ett kärnkraftverk som genererar 
mycket el, är ekonomiskt lönsamt och uppfyller kraven från 
säkerhetsmyndigheterna. EPR utformas för närvarande i detalj och en prototyp 
förväntas byggas inom två till tre år. 
Utvecklingen av snabbreaktorer (FNR,^/ neutron reactors) fortsätter i lång­
sam takt. Detta beror på ett antal problem som dykt upp vid de tester av 
sådana reaktorer som pågår i Frankrike, Japan och Ryssland. FNR-reaktorer 
Europaparlamentets och rådets beslut nr 1110/94/EG av den 26 april 1994 om det fjärde 
ramprogrammet för Europeiska gemenskapens verksamhet inom området forskning, teknisk 
utveckling och demonstration (1994 till 1998) (EGT nr L 126, 18.5.1994). 
21 
kommer eventuellt att kunna massproducera elektricitet i Europa när de 
nuvarande tekniska problemen övervunnits. Om så blir fallet kan deras 
utnyttjande erbjuda vissa fördelar när det gäller avfallshantering och 
bortskaffande, vilket tidigare noterats i detta dokument. 
För närvarande är term i sk kärnfusion ett jättelikt tekniskt projekt som omfattar 
hela Europeiska unionen samt Schweiz. Det erbjuder en viktig potential för 
framtiden på mycket lång sikt vad gäller energi men absorberar också en stor 
del av de offentliga medel som anslås till forskning och teknisk utveckling. 
Med tanke på de oerhörda svårigheterna vid utvecklingen av fusionsteknik har 
Europeiska unionen också valt att samarbeta med världens större partners 
(USA, Japan och Ryssland) enligt ITER-avtalet {International Thermonuclear 
Experimental Reactor). 
VI. SLUTSATS 
Hanteringen av kärnkraften, inbegripet frågorna om förbrukat bränsle, 
avfallshantering och avveckling, liksom övriga framtida utmaningar, är 
prioriterade mål för tillsynsmyndigheter, kärnkraftsindustri och övriga berörda 
organisationer. 
Kärnkraften har många fördelar när det gäller säkerheten i energiförsörjningen, 
bränsleimporten, högtekonologiskt kunnande, kvalificerade arbetstillfällen och 
minskningar av koldioxidutsläppen. Å andra sidan finns det svårigheter när det 
gäller säkerhet, transport, avfallshantering, avveckling och icke-spridning av 
kärnvapen. Samtliga dessa områden måste omsorgsfullt beaktas och kommer 
fortsatt att kräva noggrann uppmärksamhet. Fortsatt teknisk utveckling och 
ökat internationellt samarbete är också av betydelse. 
Snart fyrtio år efter det att Euratomfördraget undertecknades har Europeiska 
gemenskapen en mogen kärnkraftsindustri som omfattar hela bränslecykeln och 
har en egen teknologiskbas. Vissa medlemsstater har beslutat att inte producera 
kärnkraft och en del andra har beslutat att planera för avvecklingen av sina 
kärnkraftverk. Europeiska unionen och en del av dess medlemsstater kan dock 
komma att behöva undersöka kärnkraftens betydelse parallellt med andra 
alternativ i samband med en strategi för framtida energileveranser. 
Kommande diskussioner om kärnkraftens roll kommer att påverkas av huruvida 
omständigheterna kommer att bekräfta gemenskapens fortsatt ökande beroende 
av import av fossila bränslen för att klara av den framtida energiförsörjningen. 
Utnyttjandet av kärnkraft för elproduktion bidrar till att minska konsumtionen 
av fossila bränslen. Den därav följande minskade efterfrågan på den 
internationella oljemarknaden har bidragit till att moderera priserna på olja och 
annan energi. 
För att skapa ramar för kärnkraftens fortsatta bidrag till energiförsörjningen 
anser kommissionen att vissa gemensamma principer måste följas. Följande 
förslag beaktar behovet av balans mellan nationella befogenheter och 
gemenskapens befogenheter. De är baserade på Euratomfördraget och 
22 
Fördraget om upprättandet av Europeiska unionen, vilka ger lämpliga ramar för 
gemenskapens agerande. 
Följande principer föreslås: 
Rätten att besluta om huruvida en fredlig användning av kärnkraft skall 
utvecklas tillkommer respektive medlemsstat. 
Det val som varje medlemsstat gör i detta avseende skall respekteras. 
De medlemsstater som valt att använda kärnkraft skall säkerställa en 
hög nivå av kärnkraftssäkerhet parallellt med respekt för krav på icke­
spridning av kärnvapen i enlighet med vederbörliga internationella 
avtal liksom en hög skyddsnivå för människors hälsa. 
Medan de enskilda medlemsstaterna ansvarar för fastställandet av 
säkerhetsnormer och licensgivning för kärnkraftverk, och de nationella 
aktörerna ansvarar för driften, är bägge parter gemensamt ansvariga för 
kärnkraftssäkerheten inför alla Europas invånare. 
Om sådana principer kan utgöra grundvalen för ett gemensamt förhållningssätt 
till dessa frågor, skulle det kunna finnas fördelar med att dela med sig av 
erfarenheter och utveckla ett ökat samarbete. 
Om dessa principer tillämpas av medlemsstaterna skulle de kunna utgöra 
ramarna för kärnkraftsindustrins fortsatt effektiva arbete inom Europeiska 
unionen, vilket skulle skapa ett värdefullt bidrag till unionens energiförsörjning 
och dess ekonomiska välf&rd. 
En hög nivå av kärnkraftssäkerhet inom gemenskapen räcker dock inte. Det 
krävs även förbättringar av kärnkraftssäkerheten i Central- och Östeuropa och 
i OSS. För att uppnå detta fordras gemensamma insatser från medlemsstaterna, 
Europeiska gemenskapen, partnerskapsländema och det internationella 
samfundet. 
************ 
23 
BILAGOR 
TABELLER 
1. Kärnkraftsprogram inom Europeiska unionen 27 
1.1 Kärnkraftverk - installerad och planerad kapacitet - per 1996-01-01 
27 
1.2 Produktion av naturligt uran 27 
1.3 Konversionskapacitet 28 
1.4 Anrikningskapacitet 28 
1.5 Kapacitet för uranbränsleframställning 29 
1.6 MOX-bränsleframställning 30 
1.7 Upparbetning 30 
2. Andel kärnkraft i elproduktionen 
3. Kostnader för elproduktion 
4. Livstidskostnad för kärnbränslecykel 
FÖRKORTNINGAR 
24 
1 - KÄRNKRAFTSPROGRAM INOM EUROPEISKA UNIONEN1 
1.1 - Kärnkraftverk - installerad och planerad kapacitet - per 1996-01-01 
Belgien 
Finland 
Frankrike 
Tyskland 
Nederlände 
rna 
Spanien 
Sverige 
Förenade 
kungariket 
EUR 15 Ansluten till generator 
Antal enheter 
7 
4 
56 
21 
2 
9 
12 
35 
146 GWe 
5,6 
2,3 
58,5 
22,7 
0,5 
7,0 
10,0 
12,9 
119,5 Under byggnation 
Antal enheter 
-
-
4 
-
— 
-
-
— 
4 GWe 
-
-
5,8 
-
-
-
-
— 
5,8 
1.2 - Produktion av naturligt uran (tU/årt2 
Belgien 
Frankrike 
Tyskland 
Portugal 
Spanien 1995 
40 
1016 
35 
18 
255 2000 
45 
500 
0 
50 
810 2010 
45 
0 
0 
50 
850 
Källa: Nuclear Energy Data 1996, NEA/OECD. 
Metriska ton uran per år. 
25 
1.3 - KonyersjonsKapacptet (tU/&r)3 
Frankrike 
(UF6) 
Comurhex / 
Pierrelatte 
Förenade 
kungariket 
(UF6) 
BNFL/ 
Springfields 1995 
14 000 
6 000 2000 
15 500 
6 000 2010 
15 500 
6 000 
1.4 - Anrikninyskapacitet (103 SWU/år)4 
Frankrike 
Eurodif 
Tyskland 
Urenco 
Nederländerna 
Urenco 
Förenade 
kungariket 
Urenco 1995 
10 800 
3 450 2000 
10 800 
4 000 2010 
10 800 
4 500 
3 Metriska ton uran per år. 
4 Separata arbetsenheter per år. 
26 
1.5 - Kapacitet för uranbränsleframställning (t TM/årf 
Belgien 
FBFC / Dessel 
Lättvattenreaktor 
Frankrike 
FBFC / Romans & 
Pierrelatte 
Lättvattenreaktor 
Tyskland 
Siemens / Lingen 
Lättvattenreaktor 
Spanien 
ENUSA / Juzbado 
Lättvattenreaktor 
Sverige 
ABB Atom / Västerås 
Lättvattenreaktor 
Förenade kungariket 
BNFL / Springfields 
Lättvattenreaktor 
Förenade kungariket 
BNFL / Springfields 
Gaskyld reaktor 1995 
400 
1150 
950 
220 
400 
330 
1590 2000 
400 
1150 
400 
250 
600 
200 
1550 2010 
400 
1150 
400 
250 
600 
200 
260 
Ton tungmetall per år. 
27 
1.6 - MQX-brftns)eframsffiUn|n8 ft TM/fir)« 
Belgien 
Dessel 
Frankrike 
Cadarache 
Frankrike 
Melox, 
Marcoule 
Tyskland 
Hanau 
Förenade 
kungariket 
Sellafield 1995 
35 
15 
120 
25 
8 2000 
35 
15 
120 
120* 
1209 2010 
707 
15 
120 
120 
120 
1.7 - upparbetning (t TM/år)4 
Frankrike 
Marcoule 
(gasgrafitreaktor) 
Frankrike 
La Hague 
(lättvattenreaktor) 
Förenade 
kungariket 
Sellafield 
(magnoxreaktor + 
avancerad 
gaskyld reaktor) 
Förenade 
kungariket 
THORP/Sellafield 
(lättvattenreaktor) 1995 
400 
1 600 
1 500 
223 2000 
0 
1 600 
1 500 
633 2010 
0 
1 600 
1 500 
678 
Ton tungmetall per år. 
Tillkommande kapacitet behandlas för licens. 
Licensförfarandet har skjutits upp. 
Start 1997/98. 
28 
2. - ANDEL KÄRNKRAFT I ELPRODUKTIONEN (%\ 
Belgien 
Tyskland 
| Spanien 
Frankrike 
Nederländerna 
Finland 
Sverige 
Förenade 
kungariket 
EUR-15 
Förenta Staterna 
Japan 
Sydkorea 
Schweiz 199010 
60,8 
27,8 
35,9 
75,5 
4,9 
35,3 
46,7 
20,7 
33,6 
19,1 
25,9 
49,1 
42,6 199511 
55,5 
26,6 
34,1 
76,1 
4,9 
29,9 
46,5 
24,9 
34,8 
19,9 
32,2 
36,3 
38,7 20008 
58,7 
26,0 
34,2 
76,0 
4,8 
25,2 
47,6 
23,4 
33,1 
18,6 
31,7 
37,5 
38,1 
Europeisk energi fram ull år 2020: Studier av framtidsbilder. SEK(95) 2283 av den 20.12.1995. 
Energi - källa EUROSTAT - provisoriska uppgifter (OECD för tredje land). 
29 
3 - KOSTNADER FÖR ELPRODUKTION Œcu/lOOOkWhi" 
Investering Drift och 
underhåll Bränsle Summa 
5 % kalkylränta 
Kärnkraft 
Kol 
Gas 11-22 
7-15 
4,5- 9 3,7 - 12 
3,7 - 11 
1,8 - 5,2 4- 8 
13-26 
19-42 22-40 
26-74 
26-56 
10 % kalkylränta 
Kärnkraft 
Kol 
Gas 19-74 
15-26 
7- 17 4-12 
7-11 
2,2 - 5,2 4,5- 7 
13-26 
19-38 33-60 
33-60 
30-60 
Antaganden: 
1000 MWe PWR verksamhet 2000 
1991 års priser 
12 Projected Costs of Generating Electricity - Update 1992 - NEA/OECD, IEA -1993. 
30 
4 - LIVSTIDSKOSTNAD FÖR KÄRNBRÄNSLECYKEL Œcu/1000 kWhV3 
Upparbetning Direkt bortskaffande 
Uran 1,22 1,22 
Konversion 0,16 0,16 
Anrikning 1,38 1,38 
Bränsleframställning 0,74 0,74 
Delsumma för del 1 3,50 3,50 
Transport av förbrukat bränsle 0,08 
Upparbetning och sintring 1,235 
Bortskaffande av avfall 0,015 
Transport/Förvaring av förbrukat 0,38 
bränsle 
Inkapsling/Bortskaffande av 0,18 
förbrukat bränsle 
Delsumma för del 2 1,33 0,56 
| Kredit (U + Pu) -0^19 HZZZZZZZZH 
Summa 4,64 4,06 
Antaganden: 
1000 MWe PWR verksamhet 2000 
5 % kalkylränta 
1991 års priser 
13 The Economies of the Nuclear Fuel Cycle - NEA/OECD - 1994. 
31 
FOMQRWINGAR 
ABB Asea Brown Boveri 
AGR Advanced Cooled Reactor 
BNFL British Nuclear Fuels pic 
CEEC Länderna i Central- och Östeuropa 
EPR European Pressurized Water Reactor 
FBFC Franco Belge de Fabrication de Combustible 
FNR Fast Neutron Reactor (snabbreaktor) 
GCR Gas Cooled Reactor (gaskyld reaktor) 
IAEA Internationella atomenergiorganet 
EEA Internationella energibyrån 
ITER International Thermonuclear Experimental Reactor 
LWR Light Water Reactor (lättvattenreaktor) 
MOX Mixed Oxide Fuel (blandoxidbränsle) 
NEA Nuclear Energy Agency 
NPT Non-Proliferation Treaty 
(Fördraget om icke-spridning av kärnvapen) 
OECD Organisationen för ekonomiskt samarbete och utveckling 
OPEC Organisationen för oljeexporterande länder 
OSS Oberoende staters samvälde 
PINC Gemenskapens vägledande kärnenergiprogram 
SWU Separate Work Units (separata arbetsenheter) 
THORP Thermal Oxide Reprocessing Plant (upparbetningsanläggning i 
Sellafield, Förenade kungariket) 
32 

ISSN 1024-4506 
KOM(96) 339 slutlig 
DOKUMENT 
SV 12 
Katalognummer : CB-CO-96-479-SV-C 
ISBN 92-78-09295-9 
Byrån fSr Europeiska gemenskapernas officiella publikationer 
L-2985 Luxemburg