Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Lokala och regionala sysselsättningspakter"

(98/C 407/13)

Den 11 december 1997 beslutade Ekonomiska och sociala kommittén i enlighet med artikel 23.3 i arbetsordningen att utarbeta ett yttrande om "Lokala och regionala sysselsättningspakter".

Sektionen för regional utveckling, landsbygds- och stadsplanering som ansvarat för det förberedande arbetet i ärendet antog sitt yttrande den 17 juli 1998. Föredragande var Ettore Masucci.

Vid sin 357:e plenarsession den 9-10 september 1998 (sammanträdet den 9 september 1998) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 108 röster för, 2 emot och 4 nedlagda röster.

1. Inledning

1.1. Kommissionens initiativ som syftar till att främja lokala och regionala sysselsättningspakter inleddes 1997. Det fick ett välvilligt mottagande och medlemsstaterna åtog sig att medverka.

1.1.1. Efter det att 10 engelska projekt tillkommit har listan från alla medlemsländerna blivit komplett. Det finns nu 89 områdespakter som kommer att få 200 000 ecu av gemenskapsmedel för tekniskt bistånd och dessa pakter kommer att bli föremål för övervakning.

1.1.2. Kommissionen har valt att stödja genomförandet av dessa områdespakter - inte bara genom ekonomiskt bistånd - just för att framhålla detta initiativ som exempel och experiment, i strävan efter att hitta de bästa verktygen för att bekämpa arbetslösheten och för att mer effektivt utnyttja strukturfonderna de närmaste åren.

1.2. I detta ansvarsfulla program har kommissionen också bett kommittén att inta en aktiv roll - inom ramen för ett interinstitutionellt forum - för att främja områdespakter som ännu inte har trätt i kraft.

1.2.1. Kommittén har redan utarbetat och diskuterat en informationsrapport i syfte att bidra till främjandet av områdespakter genom att ge information om hur man upprättar och genomför pakter och får dem att fungera.

1.2.2. I rapporten sägs att den lokala och regionala utvecklingen kommer att vara en viktig faktor för unionens stabilitet och konkurrenskraft, eftersom den bygger på demokratiskt deltagande, medverkan från arbetsmarknadens parter och andra intresseorganisationer, utbildning av nya ledare, alla medborgares medverkan i regional planering, produktion och handel samt social solidaritet.

1.2.3. Kommittén betonar dessutom att målsättningen att noga följa och övervaka områdespakterna måste inlemmas i en allmän sysselsättningsstrategi som omfattar den makroekonomiska politiken och arbetsmarknadspolitiken, en fungerande arbetsmarknad och sysselsättningens utveckling på regional och lokal nivå.

Denna strategi bör samordna de olika nationella, regionala och lokala nivåerna och ha som målsättning att främja och utbilda i synnerhet unga företagare, att optimalt utnyttja disponibla ekonomiska resurser, att tillskapa nya produkter och tjänster för företag och privatpersoner samt reella och bestående arbetstillfällen.

Att samordna dessa resurser inbördes och integrera dem med de privata kan leda till en optimering av sysselsättningen och ge en multiplikatoreffekt. Områdespakterna måste innebära en "kvalitetshöjning" vad gäller utarbetande och genomförande av insatserna, ett effektivt utnyttjande av resurserna och konkreta resultat där man kan mäta nya arbetstillfällen.

Vad gäller innehållet skall pakterna vara inriktade - reellt och realistiskt - på skapande av nya arbetstillfällen. Reellt, eftersom det inte enbart handlar om att skapa gynnsamma förhållanden utan om verkliga arbetstillfällen. Realistiskt, eftersom man vid utarbetandet av områdespakter måste ställa upp mål som står i proportion till de disponibla resurserna, med utgångspunkt från just de förhållanden som råder i det berörda området.

Avsikten med övervakning och spridande av god praxis är inte att skapa en "idealmodell" för områdespakter, utan för att hjälpa dem som deltar vid fastställandet av områdespakter att bättre förstå utmaningarna, fördelarna och begränsningarna som hänger samman med partnerskap, innovation och nedifrån och upp-tänkande.

1.2.3.1. I detta dokument har man fäst särskild vikt vid partnerskapet, ett område som av naturliga skäl är av särskilt intresse för de intressegrupper som kommittén företräder.

1.2.3.2. Man föreslog vidare att kommitténs medverkan, såväl inför forumet som under experimentets gång, skulle inriktas på tre målsättningar:

- en omfattande information och marknadsföring av strategin bakom områdespakterna, som ett föredömligt tillfälle till samordning av den ekonomiska och sociala utvecklingen,

- en specifik övervakning av hur partnerskapet fungerar,

- en utvärdering av genomslagskraften i innovativa åtgärder som kan skapa verkliga och bestående arbetstillfällen, genom att utnyttja den lokala utvecklingens "nya sysselsättningsreserver".

1.3. Med detta yttrande vill kommittén ytterligare belysa dessa målsättningar och identifiera positiva åtgärder som kommittén kan förverkliga inför forumet och under hela uppföljningsperioden för pilotprojekten.

2. De första kontrollerna av sysselsättningspakterna

2.1. I november 1997 presenterade kommissionen en del av innehållet i de utvalda sysselsättningspakterna (). De planerade konkreta åtgärderna är särskilt intressanta och varierande.

2.1.1. Flera program är inriktade på en lokal produktiv mångfald, på skapande av små och medelstora företag samt främjande av regionala och lokala produkter (Molise-pakten och Alto Belice-pakten i Italien, vilkas målsättning är att skapa nya företag och kvalitetsmärken för att främja lokala jordbruksprodukter; Clabecq-pakten i Belgien med en stödfond för det riskvilliga kapitalet för små och medelstora företag).

2.1.2. När det gäller yrkesutbildning och inträde på arbetsmarknaden går tendensen mot individuella utbildningsprojekt (Schirmeck-pakten i Alsace, Westmeath-pakten i Irland, Flevoland-pakten i Nederländerna, med individuell utbildning och integrering). I Marinha Grande i Portugal är man inriktad på yrkesutbildning av hög kvalitet inom den traditionella glassektorn.

2.1.3. Flera projekt har målsättningen att främja nytillskapade yrken, som i Pointe des Ardennes-pakten, Roubaix-pakten och Saint-Herblain-pakten i Frankrike där man lägger tyngdpunkten på turistnäringen och på främjande av kulturarvet, medan man i Lahti-pakten i Finland planerar för ett specialiserat servicecenter för äldre och funktionshindrade.

2.1.4. Man försöker även aktivera de ekonomiska stöden för arbetslöshet eller minimistöden och omvandla dem till "hjälp till arbete" som i Jämtlandspakten och Barnsleypakten (Storbritannien).

2.1.5. Främjandet av lika möjligheter är en annan viktig målsättning för många pakter, som Asturien-pakten i Spanien som främjar och stöder kvinnliga företagare. Stöd till återinträde på arbetsmarknaden efter föräldra- och mammaledighet ingår i Wien-pakten, Österrike.

2.1.6. Slutligen har frågan, om organisationen av arbetet och arbetstiden rönt en särskild uppmärksamhet, som i Bremen-pakten (Tyskland) och i flera franska pakter, t.ex. i Ussel-pakten och Albertville-pakten, där man försöker garantera säsongsarbetarna anställning hela året.

2.2. I samtliga projekt försöker man - enligt kommissionär Monika Wulf-Mathies med ansvar för regionalpolitiska frågor - att tillgodose sysselsättningspakternas två grundläggande målsättningar: att angripa roten till det onda, genom att skapa reella förutsättningar för sysselsättning på lokal nivå och generera nya idéer genom utbyte av erfarenheter ().

2.3. Under årets första månader färdigställdes - för nästan alla områdespakter - handlingsplaner som kommissionen nu har börjat granska för ett definitivt godkännande och finansiering av pakterna.

2.3.1. I underhandsrapporterna från experterna () framkommer många positiva aspekter och exempel på betydande framsteg, men också på stora brister och otillräckligheter. Det kan bero på att det saknas en samarbetstradition, att vissa länder helt saknar kunskap om initiativet samt på organisatoriska, förvaltningsmässiga och finansiella problem.

2.3.2. De positiva aspekterna är:

- god prognos på det socioekonomiska planet och på sysselsättningskrisen, en stark innovativ dynamik som utlösts av områdespakterna, även vad gäller innehåll och planerade åtgärder,

- en stark fokusering på mänskliga resurser och utbildning,

- god uppslutning från små och medelstora företag, kooperativ och tredje sektorn.

2.3.3. Experterna påpekar främst följande:

a) beträffande pakternas innehåll:

- en avsaknad av kvantifiering av sysselsättningsmålen i områdespakterna,

- otillräcklig planering för många planerade åtgärder,

- system saknas för resultatindikatorer och insatserna är inte kvantifierade,

- handlingsplanerna är inte tillräckligt detaljerade,

- ingen angivelse av disponibla finansiella medel eller eventuella finansieringslinjer, man ger endast en generell hänvisning till ett samfinansieringsåtagande, utan att precisera dess storlek,

- tidsplan saknas för planerade åtgärder och insatser,

- avsaknad av nödvändiga företagsprofiler,

- utbildningsåtgärderna omfattar inte metoder och kriterier för att välja ut elever;

b) beträffande partnerskap:

- partnerskapets svaghet, på grund av bristande tradition att samarbeta,

- avsaknad av samarbets- och förhandlingskultur,

- avsaknad av en lokal och regional utvecklingskultur,

- avsaknad av information och kunskap om de fördelar som områdespakterna kan erbjuda på det lokala planet,

- partnerskapet är i hög grad koncentrerat till centrala eller lokala offentliga institutioner,

- privata initiativ är i vissa fall inte synliga - även om de medverkar - eftersom de i vissa länder är nästan helt utestängda från deltagande i områdespakter,

- små och medelstora företag finns representerade men stora industriföretag saknas,

- universitetens forskningsavdelningar medverkar endast i liten skala;

c) vad gäller finansiering:

- upplysningar om finansiering samt om nationella, offentliga och privata finansiärer saknas;

d) vad gäller förfaranden:

- definition saknas för vad partnerskapsundertecknarnas åtaganden innebär juridiskt sett,

- svårighet att införa ett "nedifrån och upp-tänkande",

- lokala politiska konflikter har ofta försenat eller ifrågasatt innehållen i områdespakterna.

2.4. Dessa svårigheter och brister har försenat igångsättandet av områdespakter i vissa länder, av vilka många för övrigt alltjämt söker finansieringsmöjligheter. Experterna förutspår att många områdespakter inte kommer att lösa problemen förrän nästa år.

3. Bättre information och marknadsföring

3.1. Inför den konferens där erfarenheterna av "modellområdespakter" kommer att presenteras för allmänheten - i väntan på den nya strukturfondsordningen, där områdespakterna ingår som en möjlig mottagare av strukturfondsstöd - tas det på uppmaning från kommissionen, regeringarna, medlemsstaternas ekonomiska och sociala råd samt enskilda samhällskrafter ständigt fler initiativ till studier och analyser av och diskussioner om pakterna i de olika medlemsstaterna.

3.2. Kommissionens initiativ har utan tvivel väckt ett visst intresse för områdespakter och diskussionen om dessa förs i dag inte bara av specialister utan också på institutioner, i politiska och ekonomiska kretsar och ute i samhället.

Att man ute i samhället blivit medveten och engagerad beror främst på ökningen av horisontella partnerskap, vilket är en av de främsta målsättningarna med och förutsättningarna för områdespakterna.

3.3. Många tecken tyder dock på att informations- och marknadsföringsinsatserna måste förstärkas ytterligare, bli mer målinriktade samt ordnas mer systematiskt.

3.3.1. Kommissionens webbplats på Internet om pakterna () har till exempel ännu inte gett tillfredsställande resultat.

Det elektroniska forumet utnyttjas endast i begränsad omfattning - åtminstone kvalitativt sett: utbyte av erfarenheter och information som ingår i initiativets målsättningar har ännu inte kommit till stånd. Framför allt saknas medverkan från huvudaktörerna: områdespakterna. Många av dem tycks inte ha insett vikten av att dela med sig erfarenheter, problem och god praxis.

3.3.2. De informationssidor som kommissionen sammanställt för att presentera de 89 områdespakterna varierar i omfång och fördjupningsgrad. Vissa är mycket utförliga och detaljerade, vad gäller paktens innehåll och målsättningar, samarbetspartner och finansiering. Dessutom finns det möjlighet att gå in på andra webbplatser som rör just den aktuella pakten. På andra sidor ges summariska och allmänna upplysningar på några få rader.

3.3.3. Innehållet i de ämnesseminarier som hållits i Östersund om utbildning och yrkesutbildning, i Porto i Portugal om persontjänster och om tjänster i stad och på landsbygd samt i Viareggio i Italien om kultur, miljö och turism finns däremot på Internet.

3.3.4. Omfattande och detaljerad är också informationen om seminarierna i Rom (maj 1997) och i Bremen (januari 1998) om "god praxis", i vilka lokalt utnämnda projektsamordnare deltog.

3.3.5. Däremot måste man beklaga den totala avsaknaden på områdespakternas webbplats av de analyser och förslag som under åren utarbetats av kommittén (liksom även av andra gemenskapsinstitutioner). ESK har producerat en mängd arbeten om pakterna, partnerskap, den offentliga förvaltningens roll och om lokala och regionala utvecklingsinitiativ.

3.4. Därför uppmanar kommittén kommissionen att snarast iordningställa en skrift om alla finansierade områdespakter och att lägga in all tillgänglig information på Internet. Där bör det finnas en för alla godkända pakter detaljerad och omfattande beskrivning av strategin bakom projektet, planerade åtgärder, berörda samhällsgrupper, partnerskap, tekniskt bistånd samt förväntade resultat.

3.5. Det initiativ som kommissionen planerar i oktober 1998 verkar däremot mycket lovvärt. Vid seminariet som kommer att äga rum i Åbo i Finland kommer det att finnas en "Utbytesbank", med det dubbla syftet att lyfta fram projekt som redan visat sig verkningsfulla, av god kvalitet och möjliga att överföra samt att ge ansvariga för områdespakterna möjlighet att jämföra egna erfarenheter med bilaterala kontakter.

3.6. På kommissionen håller man på att ta fram och finslipa cirka 20 mönsterprojekt, som valts ut bland dem som redan värderats av experterna, framför allt för deras goda "tillämpbarhet" och "flyttbarhet". Dessa projekt täcker ett dussin teman med anknytning till skapande av sysselsättning och har utprovats antingen i europeiska eller nationella program.

3.7. Detta seminarium markerar inledningen på en process som kommer att bli alltmer intensiv och vanlig, nämligen överförandet av utprovade metoder till områdespakterna. Samordnarna kan på en gång direkt göra jämförelser med varandra, baserade på konkreta projekt och erfarenheter och berätta om svårigheter de stött på, uppnådda resultat och om god praxis de vill förmedla.

4. Att stärka partnerskapet

4.1. En av de viktigaste målen som övervakningen av dessa 89 pakter bör förverkliga är att stärka partnerskapet, genom att identifiera bristerna och finna vägar att råda bot på dem.

Det är ingen lätt uppgift, eftersom det inte finns enbart en partnerskapsmodell.

En sak som framgick med stor tydlighet på seminariet i Rom och som ofta betonats i kommitténs yttranden är att olika modeller tillämpas vid olika situationer och svarar mot en mängd olika lokala behov ().

Dessa skillnader påverkar också det sätt på vilket man upprättar och utvecklar partnerskap, sammansättningen, representationen på lokal nivå, de olika aktörernas motivation för deltagande, beroende på vilka vinster man förväntar sig och det mervärde det tillför.

4.2. Man måste ägna särskild uppmärksamhet åt privata partnerskap om man vill lösa problemet att utveckla ett lokalt område genom att skapa möjligheter för en bestående sysselsättning som inte kräver stöd.

4.2.1. Privata aktörers bidrag till partnerskapet är viktigt av olika skäl ():

- för tillskottet av ekonomiska resurser,

- för att de representerar de reella behoven av arbetskraft med de rätta kvalifikationerna,

- för att de kan föreslå hur det allmänna bäst kan stödja företagen,

- för att de kan ge nya idéer om och originella synpunkter på den privata och allmänna sektorns roll i skapandet av nya företag och ny sysselsättning,

- deras blotta närvaro ger stadga åt partnerskapet, som vore meningslöst om det bestod enbart av offentliga partner.

4.2.2. De privata företagen visar ett allt mer ökande intresse för att delta i partnerskap för lokal utveckling, eftersom de har förstått vikten av - såväl för deras egna intressen som för ekonomin i allmänhet - att skapa möjligheter att utbilda arbetskraften och stärka stödet till företagen.

4.3. En annan aktör - förutom de privata och offentliga - är den "tredje sektorn", vars roll och effektivitet inom områdespakterna kommer att behandlas längre fram. Här måste framhållas hur viktig den sektorn blivit för den lokala ekonomin, genom att skapa ny sysselsättning alltefter de specifika kraven hos befolkningen inom ett visst område: Det är också därför som tredje sektorns medverkan i områdespakterna är så viktig.

4.4. Andra aktörer som på ett mycket positivt sätt har anslutit sig till de offentliga institutionerna, arbetsmarknadens parter och de privata aktörerna är universiteten och de högre utbildningsanstalterna. I industriområdet Hennuyer i Belgien har t.ex. tre universitet utfört en förebyggande studie av paktens målsättningar. Men totalt sett är det endast i nio områdespakter (med reservation för de engelska om vilka det i skrivande stund saknas närmare uppgifter om partnerskapens sammansättning) som universitet deltar.

4.4.1. Liksom i Hennuyer-pakten rör det sig inte om ytterligare studier och statistisk forskning om arbetslöshet eller sysselsättningspolitik, som biblioteken redan nu är överfulla av, utan om att utnyttja vetenskaplig kompetens för att skapa en sammanhängande handlingsplan.

4.5. Ju mer tid och uppmärksamhet man ägnar åt områdespakternas förberedande fas, desto större är möjligheterna till framgång.

Partnerskap i områdespakter innebär nya problem för alla inblandade aktörer, från offentliga institutioner till privata företag, från arbetsmarknadens parter till tredje sektorn.

Den offentliga förvaltningen står inför helt nya problem och ovanliga samarbetsformer. Arbetsmarknadens parter skall inte bara nå avtal, de skall nu också bli sanna partner i utvecklingen. Läro- och utbildningsanstalter har att mäta sin vetande och sin sakkunskap med den krassa verkligheten.

Detta ökar vikten av en adekvat förberedelse i den inledande fasen och av fortsatt bistånd, även genom information och utbildning, till huvudaktörerna i partnerskapen för områdespakter.

4.5.1. Man behöver titta närmare på den helt nya strategi som framför allt företagen (små och medelstora företag i allmänhet) och arbetsgivarsammanslutningar å ena sidan, och fackförbunden å den andra, kommer att tillämpa när det gäller partnerskapen för områdespakter.

Det är samma företagar- och fackföreningsfilosofi - i mycket positiv bemärkelse - som kommer till uttryck här: Företagsledaren får vänja sig vid att ställas inför problem och agera, inte bara i företagets intresse - utan i en hel utvecklingsbygds intresse, och fackföreningarna får delta i beslut som har företagarmässiga förtecken och kostnads-intäktstänkande.

Man inser att en sådan lyckad "korsbefruktning" kan ha mycket positiva effekter, när man skall avtala om andra ekonomiska problem i en region, och för företagets kontakter i sig.

4.6. En annan aspekt av partnerskapet som man skulle kunna utnyttja är samarbetet mellan starka och svaga regioner i varje medlemsland.

I det fallet rör det sig om ett nytt partnerskap, som förenar ett redan känt, övergripande partnerskap med en geografisk dimension - av solidaritet - men som också har ekonomiska och sociala fördelar.

4.6.1. I nära nog alla länder i unionen finns det områden som har nästan full sysselsättning, och andra som har mycket hög arbetslöshet. Det är en arbetslöshet som i synnerhet drabbar ungdomar och den är ofta långvarig.

Inom områdespakterna kan man upprätta former av partnerskap mellan arbetsmarknadens parter i starka områden och svaga områden, med stöd av centralregeringarna och regionala och lokala förvaltningar, där man i stället för att flytta arbetstagarna dit där det finns arbete flyttar arbetet dit där arbetskraften finns.

Detta måste ske inom ramen för ett nära samarbete som omfattar ekonomiska lättnader för de företag som deltar, intensiva fortbildningsinsatser för arbetskraften och också för att utveckla nya företag, utbyte och tillägnande av erfarenheter och sakkunskap mellan de offentliga förvaltningarna.

5. En ny arbetsmarknad

5.1. I områdespakternas projekt är målsättningen att i stor omfattning skapa ny sysselsättning inom sektorer med nya sysselsättningsreserver. Detsamma visade sig vid halvtidsredovisningen 1996 av mål 2-programmen och vid utvärderingen av genomförandet av "B2.605"-programmen - pilotinsatser för långtidsarbetslösa.

De lokala utvecklingsinitiativen väcker ett ökat intresse hos nationella, regionala och lokala myndigheter, men den nya verklighet som dessa initiativ börjar representera - eller vars tendens de skisserar - har att tampas med förseningar som beror på kulturskillnader, juridiska hinder och befintliga strukturer. Så är fallet med arbetsmarknaden.

5.2. Mötet mellan de lokala utvecklingsinitiativen - som rör sysselsättningsresurser i den tredje sektorn i samhällsekonomin och den blandade offentlig-privata ekonomin - och sysselsättningspolitiska åtgärder, som också omfattar ekonomiska åtgärder, gör att det skapas en alternativ arbetsmarknad.

5.3. Om områdespakternas främsta målsättning är att skapa utveckling och en hållbar sysselsättning, är det legitimt att fråga sig om den typ av verksamhet som skapats verkligen uppfyller denna målsättning.

Man hör ofta invändningen att de lokala utvecklingsinsatserna - både vid själva utformningen och för den sektor där de genomförs - mer ter sig som bistånd än som reella utvecklingsmöjligheter.

5.3.1. Det är naturligtvis sant att de lokala utvecklingsinitiativen har behov av ett offentligt stöd i inledningsfasen. Men det är också sant att de kan konsolideras och ta outnyttjade marknadsandelar och därigenom bli självbärande.

De första resultaten av pilotprojekten (artikel 10 ERUF) "Nya sysselsättningsreserver"ger också stöd för detta optimistiska synsätt ().

Denna typ av insatser svarar framför allt mot behov som inte tillgodosetts eller endast till en del tillgodosetts av andra aktörer, och svarar således mot en reell efterfrågan.

Dessutom utgår de just från dessa behov och är därför perfekt anpassade efter dem: De arbetstillfällen som skapats på detta sätt blir så att säga en "skräddarsydd sysselsättning", enligt en lyckad formulering som börjar sprida sig i fackpressen.

5.3.2. De 19 sysselsättningsreserver som identifierats de senaste åren och som naturligtvis kan utvidgas inför nya behov, representerar verkligen framväxande behov i lokalsamhällena och de verksamheter som skapats måste ta fasta på dessa behov genom att erbjuda yrkesprofiler och organisationsstrukturer, som "skräddarsytts" för varje enskild situation.

En sådan uppläggning kan bidra till att initiativen blir självförsörjande och kan hävda sig på marknaden.

5.4. Det finns en annan positiv aspekt: De lokala utvecklingsåtgärderna skapar en ny mentalitet hos de medverkande och ger dem en känsla av att vara med i händelsernas centrum.

5.4.1. Att till exempel direkt medverka i driften av ett litet kooperativ kan vara betydligt lärorikare än att tillfälligt arbeta i en offentlig förvaltning och säkerligen till större nytta än arbetslöshetsunderstöd, både för den enskilde arbetstagaren och samhället

5.4.2. Genomförandet av lokala utvecklingsinsatser eller rent allmänt av områdespakterna kan således bidra till en anpassning av arbetsmarknaden till den lokala verkligheten och ändra förhållandet mellan arbetslösa och välfärdssystemet.

5.5. Vid sidan om den traditionella arbetsmarknaden finns det faktiskt något som kallas den "arbetsförmedlande marknaden" (), som består av en rad arbetsinitiativ där den arbetslöse tas in i arbetsverksamhet, som till en början stöds, men där den arbetslöse skall vänja sig vid att fortsätta på egen hand eller att inträda på arbetsmarknaden med en användbar utbildning.

5.5.1. Denna alternativa arbetsmarknad - som inte kan likställas med "svartjobb", eftersom man har insyn i den och den är understödd - kan bara accepteras så länge den antingen är just "förmedlande" - och en bro över till den traditionella arbetsmarknaden för en arbetstagare som lär sig ett nytt yrke - eller ett sätt att låta en ny verksamhet få fotfäste på marknaden.

En viktig förutsättning för att den inte ska övergå till att bli en ny form av exploatering och kringgående av bestämmelser är att den kontrolleras och regleras, i samförstånd med arbetsmarknadens parter och de offentliga förvaltningarna via förhandlingar och social lagstiftning.

5.5.2. Mot bakgrund av detta måste också arbetsförmedlingar och utbildningsverksamheter förändras i grunden. Områdespakterna kan också utgöra ett tillfälle till diskussioner, analyser och insatser i den riktningen.

6. Ekonomiska och sociala kommitténs roll i sysselsättningspakterna

6.1. Enligt ordförande Santers önskan bör kommittén övervaka hur partnerskapet fungerar i områdespakterna.

ESK kan inte åta sig att löpande utföra den uppgiften, med tanke på de begränsade resurser - ekonomiskt och personellt - som kommittén för närvarande förfogar över.

6.1.1. Men kommittén kan inte motstå den utmaningen. Då måste man emellertid hitta det bästa sättet för kommittén att effektivt utöva rollen som övervakare av områdespakterna och begränsa det till en halvtidsutvärdering av hur partnerskapet fungerar.

Detta skulle kunna ordnas genom att man anordnar några hearingar för makroregioner, till vilka arbetsmarknadens parter, offentliga förvaltningar och alla andra aktörer som ingår i partnerskapet för områdespakter skulle inbjudas.

6.1.2. Slutresultatet skulle kunna vara att man föreslår ett "Europeiskt forum för partnerskap", till vilket man inbjuder de aktörer som undertecknat pilotpakterna.

Vid det tillfället skulle man kunna diskutera svårigheterna med att genomföra partnerskapet, kvaliteten på deltagande, hinder av byråkratisk eller politisk eller kulturell natur som står i vägen för eller påverkar partnerskapet, relationerna mellan de olika offentliga eller privata aktörerna, de offentliga förvaltningarnas roll, etc.

6.2. En annan fråga gäller utvärderingen av den sysselsättning som skapats.

6.2.1. En förutsättning för en adekvat utvärdering av områdespakternas effektivitet är att man har exakta uppgifter om deras reella inverkan på sysselsättningen.

Det är svårt, för att inte säga omöjligt, för kommittén att göra direkta kontroller av den reella och bestående sysselsättning som områdespakterna skapat.

Framför allt av skäl som antyddes tidigare, dvs. bristande ekonomiska och personella resurser, som i det här fallet är ännu nödvändigare för en sammanställning och utvärdering av så många projekt inom så många olika områden.

Men också för att ett sådan kontroll inte heller kommer att bli lätt för kommissionen.

6.2.2. I dokumenten från Analys och prognos-gruppen () framhålls ofta svårigheten att fastställa ett statistiskt kriterium för beräkning av sysselsättning som skapats av de lokala utvecklingsinitiativen, t.ex. inom sektorer som kulturarv och miljö.

Denna svårighet bekräftas också i kommissionens dokument om strukturfonderna, vilket redan kommittén påpekat i yttrandet om meddelandet om de nya regionalprogrammen 1997-1999 under mål ().

Det är en fråga som inte är lätt att lösa, för erfarenheterna med strukturfonderna har visat att det finns olika utvärderingsmetoder eller att det rentav saknas sådana kontroller.

6.2.3. Det är lämpligt att kommissionen förfinar beräkningsmetoderna och ger ut en årlig rapport om områdespakterna, i vilken den sysselsättning som skapats, framför allt som bestående arbetstillfällen, analyseras på lämpligt sätt.

Detta skulle göra det möjligt också för kommittén att utföra en ingående utvärdering, som skulle få större värde om den kompletterades med resultaten från "forumet om partnerskap".

7. Slutsatser

7.1. Av handlingsplanerna och de konstaterade bristerna - liksom även av förseningarna med igångsättandet - framstår tydligt nyttan av det aktuella experimentet med att göra områdespakterna till ett vanligt instrument vid programplaneringen. Genom detta experiment kan man nämligen urskilja vilka större problem man har att övervinna inför nästa generation områdespakter i programplaneringen 2000-2006.

ESK vill än en gång framhålla att områdespakterna kan bli en viktig faktor när det gäller att samordna och integrera de olika formerna av gemenskapsstöd, nationella, regionala och lokala, offentliga och privata stöd i målsättningar som ingår i en samlad utvecklingsstrategi för att skapa sysselsättning.

7.2. Först och främst måste det påpekas att de snäva tidsramar som inledningsvis gavs för urvalsprocessen, samt nödvändigheten att uppfylla de kriterier som kommissionen fastställt för att experimentet skulle bli effektivt, inte har gjort det möjligt att helt tillämpa nedifrån och upp-principen.

7.2.1. Många förslag har inte kunnat tas emot på nationell nivå och det är ett hinder som bör bli mycket lättare att övervinna när områdespakterna väl blivit allmänna programplaneringsinstrument.

7.2.2. Det är kanske därför som inledningsfasen med att upprätta partnerskap och fastställa paktens innehåll har blivit allt viktigare, men den kommer även i framtiden att vara en känslig och svår fas.

7.2.3. Dess betydelse varierar dock från pakt till pakt, liksom det också är en - ibland markant - skillnad mellan områdenas storlek och komplexitet, antalet invånare och innehållen i handlingsplanerna.

7.2.4. Det fasta beloppet på 200 000 ecu för tekniskt bistånd verkar därför förlegat. Det borde egentligen bestämmas från fall till fall.

7.3. Kommittén anser att det måste skapas permanenta kommunikations- och samarbetstrukturer som kan underlätta för dem som arbetar lokalt att upptäcka och förverkliga de ekonomiska och sysselsättningsmässiga möjligheterna. De initiativ som utgår från detta perspektiv bör ha förtur framför kortsiktiga insatser vid utnyttjandet av EU-medel.

7.4. Områdespakterna behöver - just för att de handlar om lokal och regional utveckling - samordnas med de regionala och nationella utvecklingsstrategierna, i synnerhet med sysselsättningspolitiken. Man bör därför undvika att de isoleras och i stället låta samordnarna delta i övervakningskommittéerna och på så sätt främja regelbundet återkommande kontakter och erfarenhetsutbyten.

7.5. Kommittén stöder kommissionens beslut att i oktober anordna ett seminarium som också kan fungera som en utbytesbank för områdespakterna och som kan ge förslag på modeller som varit framgångsrika. ESK anser att sådana möten bör anordnas med jämna mellanrum och åtar sig att delta med analyser och förslag, i synnerhet om partnerskap och om sysselsättning.

7.6. Det intresse som ordförande Santers initiativ har väckt har fått kommittén att inse att användandet av områdespakterna i sysselsättningsfrämjande syfte har en mycket större potential än vad man trodde inledningsvis. Därför behövs det också en större och mer systematisk informationskampanj riktad till lokala och regionala förvaltningar, arbetsmarknadens parter och olika intressegrupper.

Bryssel den 9 september 1998.

Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Tom JENKINS

() IP/97/984 av den 13 november 1997, pressmeddelande från kommissionsledamot Wulf-Mathies presskonferens, där det första resultatet för de 89 områdespakterna presenterades.

() Dessa uppgifter härrör från de underhandsrapporter som presenterats för "Europe Innovation 2000", det företag åt vilket kommissionen uppdragit att tekniskt bistå områdespakterna.

() http://europa.eu.int/comm/pacts.

() Seminariet om god praxis i Rom, maj 1997.

() Seminariet om god praxis i Bremen, januari 1998.

() Andra rapporten om de lokala utvecklings- och sysselsättningsinitiativen.

() Särskilt viktig i detta sammanhang är Wise-gruppens erfarenheter. De lade fram idén om en arbetsförmedlande marknad som en tillfällig lösning för långtidsarbetslösa och personer utan utbildning, för att stegvis hjälpa dem att komma ut på arbetsmarknaden. Jfr "Andra rapporten om lokala och regionala sysselsättningsinitiativ" om dessa frågor.

() Jfr i synnerhet "Andra rapporten om lokala och regionala sysselsättningsinitiativ", SEK(98) 25, 8.1.1998.

() EGT C 235, 27.7.1998.