Den europeiska grannskapspolitiken: Mot ett stärkt partnerskap

1. Inledning EU reviderade den europeiska grannskapspolitiken under 2011[1], och fastställde instrument för att ge mer stöd till partnerländer så att de kan bygga upp en djupgående och hållbar demokrati och för att stödja en ekonomisk utveckling som kommer alla till del. Den nya europeiska grannskapspolitiken kännetecknas av politisk associering och ekonomisk integration, människors rörlighet, större ekonomiskt stöd från EU, ett starkare partnerskap med det civila samhället och ett bättre samarbete om särskilda sektorsstrategier. I detta gemensamma meddelande, som åtföljs av en uppsättning gemensamma arbetsdokument[2], undersöker vi hur EU och partnerländerna har lyckats i genomförandet av de gemensamt överenskomna reformmålen. Förra året var ett händelserikt år med stora utmaningar för Europeiska unionen och dess grannländer. EU fortsatte att arbeta på att klara av finanskrisen och den ekonomiska nedgången i flera medlemsstater. Vissa av dess partnerländer i grannskapet fortsatte att brottas med konflikter, politisk instabilitet och svåra socioekonomiska förhållanden. Dessa länder måste ibland hantera stora politiska, ekonomiska och sociala utmaningar, som i vissa fall kräver omedelbara åtgärder. Detta ger beslutsfattarna dåligt med tid för att satsa på reformer på medellång och lång sikt. Den europeiska grannskapspolitiken är den grund på vilken EU arbetar tillsammans med sina grannländer för att uppnå närmast möjliga politiska associering och största möjliga grad av ekonomisk integration. Detta mål bygger på gemensamma intressen och värden – demokrati, rättsstatsprincipen, respekt för de mänskliga rättigheterna och social sammanhållning. Demokratiska övergångsprocesser har fortsatt i många av partnerländerna. Libyerna röstade för att välja sin konstituerande församling för första gången på över fyra decennier. Egypten och Tunisien fortsatte att genomföra konstitutionella reformer, men inte utan svårigheter. Armenien, Georgien och Ukraina valde nya parlament, medan Moldaviens parlament valde en president. De demokratiska strukturerna blir allt starkare, även om inte alla dessa val till fullo uppfyllde alla internationella standarder. Även i Vitryssland var det val till parlamentet. Valen uppfyllde dock inte OSSE:s och internationella standarder. Utvecklingen i Egypten, Tunisien och Libyen visar tydligt att övergångsprocesser är komplicerade. Det kommer därför att behövas tid för att inrätta nya politiska strukturer, balans, ekonomisk tillväxt och social sammanhållning utifrån en samsyn om grundläggande värden och principer. De konstitutionella reformerna går långsamt, framsteg sker inte alltid lätt och i många fall är resultatet fortfarande osäkert. I sådana fall har EU fortsatt att samarbeta med sina partner och stödja deras steg i riktning mot en hållbar demokrati. Framstegen inom grannskapspolitiken var mycket ojämna under förra året. I många partnerländer hindrades eller försenades ibland omfattande reformer av underliggande politiska eller ekonomiska intressen. I vissa fall förekom det att reformer stannade upp. Men i en situation med lägre ekonomisk tillväxt, högre arbetslöshet, bestående ojämlikheter, ökade miljömässiga utmaningar och ofta negativa socioekonomiska indikatorer blir detta slags reformer, som utgör kärnan i den europeiska grannskapspolitiken, viktigare än någonsin. Den ökande medverkan av andra aktörer (tredjeländer, regionala organisationer osv.) i de södra och östra grannskapen innebär att EU måste arbeta närmare med dem när det gäller att ta itu med de problem som berör regionen. EU har stärkt det politiska och ekonomiska stödet för de partnerländre som har inlett politiska reformer. Analysen av utvecklingen och resultaten av reformer i partnerländerna visar att den europeiska grannskapspolitiken fungerar när det finns en vilja att reformera och när samhället spelar en aktiv roll i processen. Värden, styrelseformer eller reformer kan inte påtvingas utifrån. De kan endast förankras när de politiska ledarna och människorna ansluter sig till de reformmål som har överenskommits mellan EU och dess partnerländer. EU måste fortsätta att nå ut till och arbeta med de som stöder reformer och partnerskap med EU. Samtidigt måste EU bli bättre på att informera om hur den europeiska grannskapspolitiken och dess instrument kan stödja genuina reformansträngningar. Ett starkare partnerskap med samhället är av yttersta vikt för den europeiska grannskapspolitiken. Som en drivande kraft för demokratisering och delaktighet spelar det civila samhället en viktig roll i alla aspekter av demokratiska och socioekonomiska reformer, i arbetet med att främja kvinnors rättigheter, och stödja yttrande- och föreningsfrihet, som förespråkare för miljöskydd och rent allmänt i sin strävan efter en större social rättvisa. EU har fortsatt att leva upp till sitt åtagande om att samarbeta med det civila samhället, de nationella parlamenten och andra viktiga intressenter såsom arbetsmarknadens parter och företag, för att se till att de reformmål som har överenskommits med partnerländerna återspeglar den oro och de förhoppningar som finns i samhället. Det civila samhället har också en avgörande roll för att främja dessa reformer och ställa regeringar till svars. Inrättandet av forumet för det civila samhället inom det östliga partnerskapet, inklusive inrättandet av nationella plattformar i partnerländerna, är ett bra exempel på det civila samhällets förstärkta roll i den europeiska grannskapspolitiken. EU har fortsatt att stödja det civila samhället genom en rad olika finansieringsinstrument. EU och dess grannländer står också inför gemensamma utmaningar, t.ex. inom det ekonomiska området, på säkerhetsområdet och inom miljö- och migrationsområdena. Att förverkliga de åtaganden som gjorts till EU:s sydliga och östliga grannar och stödja demokratiseringsprocessen och ekonomiska reformer samt att samarbeta nära med dem om alla aspekter som rör reformer och de politiska agendorna, kommer att bidra till EU:s egen säkerhet och välstånd. 2. Genomförande

12. Två år efter översynen av den europeiska grannskapspolitiken, är genomförandet EU:s och dess partnerländers huvudsakliga uppgift och största utmaning. Sedan 2011 har framstegen i genomförandet av de reformer som överenskommits mellan EU och dess partnerländer har varit ojämna. Det får emellertid inte leda till att arbetet upphör. Tvärtom måste EU intensifiera sitt engagemang i processen, också på lång sikt.

Att bygga upp demokratin i partnerländerna är en sak för de som bor där och deras valda politiker. Den europeiska grannskapspolitiken kan stödja men inte ersätta denna process. En analys av de viktigaste rekommendationerna som ingår i lägesrapporterna för den europeiska grannskapspolitiken visar att vi bara är i början av processen. Den pekar också på de utmaningar som framtiden bjuder. I många grannländer har framsteg har gjorts med de viktiga rekommendationerna om val, ofta med ekonomiskt och logistiskt stöd från EU. Otillräckliga framsteg har gjorts när det gäller de viktiga rekommendationerna om förenings-, yttrande- och mötesfrihet och en fri press och fria medier, rättsstatsprincipen, rättsväsendets oberoende och kampen mot korruption. Många av rekommendationerna är lika giltiga idag som de var under 2012. Nedan redovisas hur genomförandet av viktiga rekommendationer i föregående års lägesrapporter har gått. Armenien har följt vissa av de viktigaste rekommendationerna. Landet har utarbetat en färdplan för att förbättra valprocessen, antagit en nationell strategi för mänskliga rättigheter och har vidtagit ett antal åtgärder för att bekämpa korruption, reformera rättsväsendet och den offentliga förvaltningen samt främja sektorsreformer och en anpassning av lagstiftningen till EU:s regelverk. Azerbajdzjan har följt endast ett fåtal av de viktigaste rekommendationerna. Man har börjat genomföra en handlingsplan för de mänskliga rättigheterna, fortsatt med reformen av rättsväsendet och har vidtagit vissa åtgärder för att ta itu med problemet med rivningar och tvångsförflyttningar. Landet samarbetade inte med rapportören från Europarådets parlamentariska församling i frågan om politiska fångar. Georgien har följt de flesta av de viktigaste rekommendationerna. Man anordnade i stort sett fria och rättvisa parlamentsval, fortsatte att samarbeta med utbrytarregionerna, deltog aktivt i Genèvediskussionerna och vidtog åtgärder för att förbättra levnadsvillkoren för internflyktingar. Landet har även stärkt yttrande- och åsiktsfriheterna, reformerat rättsväsendet och drivit på sektorsreformer samt arbetat vidare på anpassning av lagstiftningen till EU:s regelverk. Moldavien har följt de flesta av de viktigaste rekommendationerna. Man har intensifierat ansträngningarna för att genomföra den rättsliga reformen och reformen av de rättsvårdande organen, fört en dialog med Tiraspol, fortsatt att genomföra reformer på områdena socialt bistånd, sjukvård och utbildning, energi, konkurrens, statligt stöd och anpassning av lagstiftningen till EU:s regelverk. Landet har slutfört de återstående stegen inom ramen för den första etappen av handlingsplanen för viseringsliberalisering och har påskyndat den institutionella reformen av luftfartssektorn. Ukraina: De flesta av de viktiga rekommendationerna har ännu inte följts. Ukraina har dock vidtagit åtgärder för en rättslig och juridisk reform, då en ny straffprocesslag och annan viktig lagstiftning har trätt i kraft. Landet har också antagit en lag om asyl och flyktingstatus, men genomförandet är bristfälligt. Egypten har agerat på endast några av de viktigaste rekommendationerna. Makten har överlämnats till en civil regering och undantagstillståndet har upphävts. Man har utarbetat en konstitution som har antagits genom folkomröstning. Processen var emellertid var kontroversiell och kritiserades starkt av oppositionen, vilket ledde till en djupt splittrande politisk kris. Israel: De flesta rekommendationerna har ännu inte följts upp. Inga betydande förändringar noterades inom de områden som orsakar mest oro. Palestina[3]: De flesta av de viktigaste rekommendationerna är fortfarande giltiga och behöver åtgärdas. Vissa har följts, inklusive anordnande av lokala val, ytterligare förbättringar i förvaltningen av de offentliga finanserna och framtagande av kostnadsmodeller inom den sociala tryggheten. Dock hindrade de svårigheter som i första hand beror på ockupationen och den djupnande finansiella krisen den palestinska myndigheten från att ta itu med reformer. Jordanien har följt vissa av de viktigaste rekommendationerna, särskilt inrättandet av en valkommission och författningsdomstol samt antagandet av en lag om politiska partier och en vallag. Libanon har börjat åtgärda endast ett fåtal av de viktigaste rekommendationerna genom vissa försenade utnämningar av domare. Reformmålen har framskridit långsamt mot bakgrund av den pågående krisen i grannlandet Syrien. Marocko har vidtagit åtgärder för att börja genomföra de flesta av de viktigaste rekommendationerna, men har inte avslutat arbetet, trots att landet har uttryckt sitt åtagande att genomföra de överenskomna reformmålen. Man har inrättat ett organ för en nationell dialog om rättsliga reformer, har utarbetat (men inte antagit) en lag om korruptionsbekämpande organ och har fortsatt att tillnärma sin lagstiftning till EU:s regelverk. Tunisien, som har befunnit sig i en svår övergång, har vidtagit åtgärder bara i fråga om ett fåtal av de viktigaste rekommendationerna. Inrättandet av den oberoende valkommissionen godkändes, men den nya vallagen har inte slutförts. Tunisien har undertecknat den regionala konventionen om Europa-Medelhavstäckande regler om förmånsursprung. Förberedelserna inför förhandlingar om ett djupgående och omfattande frihandelsavtal har gått framåt. EU har fortsatt att agera kring partnerländernas omedelbara prioriteringar genom att bidra till att införa rättsstatsprincipen och god samhällsstyrning, och lägga grunden för ekonomisk tillväxt och skapande av arbetstillfällen samt hållbara, kunskapsbaserade och socialt rättvisa samhällen. Efter den första arbetsgruppen för Tunisien under 2011, deltog företrädare för EU- institutionerna, regeringar, den privata sektorn, internationella givare och civilsamhället i arbetsgrupper för Egypten och Jordanien, för att fungera som katalysatorer för politiska och ekonomiska reformer. EU:s ekonomiska stöd inom ramen för det europeiska grannskaps- och partnerskapsinstrumentet och andra instrument har spelat en viktig roll i flera fall. Det östliga partnerskapets utrikesministermöte i juli 2012 framhöll att det östliga partnerskapets färdplan[4] var en grund för att vägleda och övervaka det fortsatta genomförandet av partnerskapets mål fram till nästa toppmöte i det östliga partnerskapet. Genom att fastställa de viktigaste reformer som partnerländerna måste genomföra och beskriva vad EU kan göra och vilket stöd EU kan erbjuda, illustrerar färdplanen begreppen ömsesidig ansvarighet och gemensamt egenansvar, som är av största betydelse för en utveckling mot politisk associering och ekonomisk integration. Arbetet med att stärka förbindelserna avancerade mer med vissa länder än med andra. Detta återspeglar EU:s åtagande att gå längre och snabbare fram med partnerländer som är villiga och redo att göra ytterligare framsteg mot reformer (i linje med principen ”mer ger mer”). EU har fortsatt att förhandla om associeringsavtal som omfattar djupgående och omfattande frihandelsavtal med Moldavien, Armenien och Georgien samt ett associeringsavtal med Azerbajdzjan. Förhandlingar har inletts om djupgående och omfattande frihandelsavtal med Marocko, och förhandlingar förbereds med Tunisien och Jordanien. Associeringsavtalet mellan EU och Ukraina har paraferats, men inte undertecknats. Betydande framsteg har gjorts när det gäller att utveckla den nya generationen gemensamma handlingsplaner för den europeiska grannskapspolitiken eller motsvarande handlingar. Handlingsplanerna avspeglar de särskilda behoven, kapaciteten och reformåtaganden i varje partnerland, vilket möjliggör nyanserade och skräddarsydda förbindelser mellan EU och vart och ett av partnerländerna. EU har slutfört förhandlingar om handlingsplaner med Libanon, Marocko och den palestinska myndigheten, samt med Tunisien inom ramen för ett privilegierat partnerskap. Handlingsplanerna ska godkännas av respektive associeringsråd. Den nya handlingsplanen för Jordanien trädde i kraft i oktober. I oktober inledde också EU och Algeriet förhandlingar om en gemensam handlingsplan för den europeiska grannskapspolitiken. Ukraina och EU nådde en överenskommelse om att börja uppdatera den nuvarande associeringsagendan, som förbereder för genomförandet av det framtida associeringsavtalet. Förberedelser pågick för att inleda förhandlingar om associeringsagendor med Moldavien, Armenien och Georgien. 2.1. En djupgående och hållbar demokrati I alla grannländer gjordes vissa framsteg i fråga om reformer för att bygga upp en djupgående och hållbar demokrati. Det finns dock fortfarande vissa problem och viss utveckling som gör att det finns risk för bakslag. Det finns en ökande skillnad mellan i demokratiska reformer i grannländerna. EU kommer därför att reagera på ett mer nyanserat sätt, baserat på principen ”mer ger mer” och genom en sträng kontroll av reformåtaganden. För att förbli trovärdigt måste EU tillämpa samma höga standarder på och kontrollera demokratiska reformer, oavsett var och i vilken form de genomförs. Tunisien, Egypten och Libyen upplevde revolutioner som utlöste demokratiska reformer, medan makthavarna i Jordanien, Marocko och Algeriet inledde konstitutionella reformer, valreformer och rättsliga reformer. Demokratiska val hölls i Egypten, Libyen och Tunisien; men farhågor kvarstår avseende mötes-, förenings- och yttrandefriheten, inbegripet mediefriheten, i de flesta partnerländerna. EU har skickat valövervakningsuppdrag till Algeriet och Libyen. I början av 2013 var EU valobservatör i Jordanien för första gången. Egypten har godtagit att en övervakningsgrupp från EU kommer att övervaka parlamentsvalen. Utvecklingen för partnerländerna i öst uppvisar allt större skillnader. Moldavien, Georgien och Armenien fortsatte att genomföra reformer för förbättring av valorganisationen och höll val som i allmänhet följde internationella normer, och gjorde tydliga framsteg i den svåra omvandlingen mot en hållbar demokrati. I Ukrainas parlamentsval var bilden mer blandad och uppvisade flera brister. Jämfört med tidigare val konstaterades försämringar på flera områden. Valet i Vitryssland skedde mot en bakgrund av förtryck, vilket innebar ytterligare en missad möjlighet för Vitryssland att hålla val i enlighet med OSSE:s och internationella standarder. I allmänhet är EU mycket bekymrat över bristen på mötes-, förenings- och yttrandefrihet i ett antal länder. Inga förbättringar har skett i Vitryssland när det gäller respekt för mänskliga rättigheter, rättsstatsprincipen och de demokratiska principerna. I vissa partnerländer står det civila samhällets organisationer, och ibland fackföreningar, fortfarande inför allvarliga begränsningar (hinder för den fria rörligheten, stämningar mot ledare för icke-statliga organisationer, krångliga administrativa förfaranden, för mottagande av ekonomiskt stöd krävs tillstånd). Egyptiska organisationer i det civila samhället stod inför ökade påtryckningar från staten. De nuvarande associeringslagarna i Egypten, Marocko och Algeriet utgör också en källa till oro. Föreningsfriheten har brister också i Vitryssland och Azerbajdzjan. Föreningsfriheten måste garanteras och nya lagar om föreningar måste vara förenliga med internationella normer för mänskliga rättigheter. I flera länder som omfattas av grannskapspolitiken fortsätter medierna att utsättas för politiska och ekonomiska påtryckningar, brist på mångfald och självcensur. Många fall av trakasserier och fängslande av journalister i Azerbajdzjan och Egypten har förekommit, även om genomförandet av lagstiftning om mediernas insyn i Georgien var ett välkommet steg i rätt riktning. Rättsväsendets oberoende måste stärkas i varierande grad i ett antal partnerländer, bl.a. Egypten, Marocko, Tunisien och Algeriet i söder, och i öster särskilt i Azerbajdzjan och Vitryssland. Det finns oro avseende missbruk av rättsväsendet i politiska syften i Ukraina. Trots att vissa reformer av rättssystemet har skett, uppfattas rättsväsendet fortfarande som är starkt beroende av den verkställande makten i både det östra och södra grannskapet. En hög andel fällande domar och överdriven användning av administrativt frihetsberövande och otillfredsställande tillämpning av principen om jämlikhet i medel har undergrävt förtroendet för rättsväsendet. Även om ansträngningar har gjorts för att förbättra infrastrukturen i fängelserna, är förhållandena i dem fortfarande en källa till oro, och fall av tortyr och misshandel undersöks fortfarande inte tillräckligt, vilket främjar en kultur av strafflöshet bland personalen inom de brottsbekämpande myndigheterna. Korruption är fortfarande ett stort problem i många länder i grannskapsområdet. I de flesta länderna har inga, eller endast mycket försiktiga, åtgärder vidtagits för att börja bekämpa korruptionen. Särskilt i Ukraina, Libanon, Azerbajdzjan, Libyen och Vitryssland är korruptionen är fortfarande mycket stor[5]. Den demokratiska kontrollen av beväpnade styrkor och säkerhetsstyrkor har förbättrats, särskilt i Libyen och Egypten. Ett stort problem i alla grannländerna är fortfarande reformerna av säkerhetssektorn, särskilt reformerna av polisväsendet, komplett upphävande av undantagstillstånd och reformerna av straffprocesslagen och militärlagarna för att undvika militära rättegångar för civila. Frågor som övervakning av och ansvarighet inom polisen, förhållandena inom kriminalvårdssystemet och behandling av medborgare som gör militärtjänst diskuteras fortfarande i strukturerade dialoger. Avgörande för att man ska lyckas med övergången är trovärdiga övergångsförfaranden inom rättvisan, särskilt i de länder som har blivit av med auktoritära regimer, som begick brott mot den egna befolkningen. Reformer av rättsväsendet och brottsbekämpande reformer är också prioriterade i det östliga partnerskapet, kopplat till det övergripande målet att upprätthålla och stärka rättsstatsprincipen. Kulturell och social diskriminering mot kvinnor är fortfarande ett problem i det södra grannskapet. Kvinnorna har deltagit aktivt i revolutionerna. Nu är det avgörande att övergångsprocessen och de konstitutionella reformerna inte hindrar framsteg med, eller undergräver, kvinnors lika möjligheter inför lagen och i samhället. Det finns också ett stort behov av förbättringar i fråga om jämställdhet mellan könen i öster. Heltäckande lagstiftning mot diskriminering är fortfarande ett problem i hela grannskapsområdet, med få undantag. Diskriminerande attityder är allmänt spridda, särskilt mot homosexuella, bisexuella och transpersoner (hbt-personer). 2.2. Hållbar ekonomisk och social utveckling Den ekonomiska tillväxten ökade endast i ett fåtal av partnerländerna, t.ex. Georgien och Azerbajdzjan, men minskade i de flesta andra. De externa riskerna i samband med den globala ekonomiska situationen ökade, och konflikter har också haft en negativ inverkan på utsikterna för en ekonomisk återhämtning. Sydliga och östliga partnerländer står fortfarande inför allmänna makroekonomiska obalanser och hög, och ibland stigande, arbetslöshet. I synnerhet de södra partnerländerna har en hög ungdomsarbetslöshet. Pågående eller förnyad politisk instabilitet också haft en negativ inverkan på tillväxten. Utan ökad tillväxt och en effektiv sysselsättningspolitik (inbegripet investeringar i humankapital, främjande av ett anständigt arbete samt forskning och innovation), kommer de höga arbetslöshetsnivåerna att kvarstå bland ungdomar, och den informella sektorn kommer fortfarande att utgöra en betydande del av den reala ekonomin. Betydande socioekonomiska skillnader kvarstår i många östra och södra grannländer. Om man inte tar itu med detta, kan det äventyra den framtida sociala stabiliteten och övergången till demokrati. EU:s ekonomiska stöd har bidragit till att hantera detta, och man har stött viktiga ekonomiska reformer. Mot bakgrund av den fortsatta ekonomiska och finansiella krisen i euroområdet och den globala ekonomiska nedgången, har de makroekonomiska dialoger som kommissionen höll under 2012 med de allra flesta grannländer (alla partnerländer utom Libyen och Syrien) visat sig vara ett bra instrument för ekonomiskt samarbete för EU och dess partnerländer. Dessa dialoger har möjliggjort en öppen diskussion om den ekonomiska utvecklingen och de politiska utmaningarna, även i fråga om konsekvenserna för EU:s grannskap av oron inom euroområdet. De har också varit en plattform för att utvärdera genomförandet av de ekonomiska reformprioriteringarna i grannskapspolitikens handlingsplaner och associeringsagendor. Utöver de ordinarie makroekonomiska dialoger som upprättats inom ramen för olika bilaterala avtal för kommissionen diskussioner om den ekonomiska politiken med de partnerländer som får makroekonomiskt stöd från EU. Detta är avsett att underlätta för partnerländerna att ta itu med makroekonomiska obalanser och genomföra tillväxtorienterade strukturreformer. Med utbetalningen av den sista delbetalningarna under 2012 slutförde kommissionen genomförandet av två makroekonomiska stödprogram som godkändes 2009 (Armenien: 100 miljoner euro i lån och bidrag) och 2010 (Moldavien: 90 miljoner euro i bidrag). Samförståndsavtalet och låneavtalet för det makroekonomiska programmet för Ukraina på upp till 610 miljoner euro undertecknades i början av 2013. Under 2012 hade EU ett nära samarbete med de egyptiska och jordanska myndigheterna om eventuella makroekonomiska stödprogram som kommer att lanseras i början av 2013. Den rättsliga beslutet om programmet för Georgien, som kommissionen föreslog i början av 2011 (46 miljoner euro i lån och bidrag), väntar fortfarande på Europaparlamentets och rådets godkännande. Under 2012 fortsatte samarbetet om företagspolitik att inriktas på att förbättra affärsklimatet och ge små och medelstora företag bättre ekonomiskt stöd. Att genomföra småföretagsakten, som är en europeisk ram för en småföretagarvänlig företagspolitik som gynnar små och medelstora företag, är fortfarande en viktig målsättning. Hur framgångsrikt detta är skiljer sig mycket mellan olika partnerländer. En samrådsmekanism för att göra små och medelstora företag delaktiga i frågor som är av vikt för dem skulle förbättra beslutsprocessen i hela regionen. Stärkt rättssäkerhet och en rättvis och enkel tillgång till offentlig upphandling genom bättre upphandlingssystem, administrativ förenkling, bättre färdigheter, lättare tillgång till finansiering och mer innovation skulle stimulera företagens utveckling. EU:s ekonomiska stöd hjälper små och medelstora företag att utveckla kapacitet i många fall. Att bekämpa fattigdom och arbetslöshet har fortfarande hög prioritet i landsbygdsområden i synnerhet. I maj anordnade EU ett seminarium på hög nivå för att presentera och diskutera programmet för europeiskt grannskapsstöd till jordbruk och landsbygdsutveckling (Enpard). I de södra partnerländerna håller man på att utforma pilotprojekt. Tekniska kommittéer med deltagande från det civila samhället och den privata sektorn har inrättats. Enpard-åtgärder har inletts i Egypten, Algeriet, Tunisien, Marocko, och i öst i Georgien. Dessutom har FN:s livsmedels- och jordbruksorganisation (FAO) bedömt utvecklingen jordbrukssektorn och sektorn för landsbygdsutveckling i alla partnerländer i det östliga grannskapet. Man identifierade också vissa gemensamma utmaningar på regional nivå. Resultaten ger en solid grund för den nyinrättade östliga partnerskapspanelen för jordbruk och landsbygdsutveckling och kommer att beaktas vid utarbetandet av eventuella nya program inom området.

2.3. Marknaderna EU är fortfarande den viktigaste enskilda handelspartnern för nästan alla länder i grannskapsområdet. Arbetet med att fördjupa den ekonomiska och handelsmässiga integrationen mellan EU och dess partnerländer har därför fortsatt. EU och Ukraina har paraferat ett associeringsavtal, inbegripet ett djupgående och omfattande frihandelsavtal. Betydande framsteg har gjorts i förhandlingarna med Moldavien efter det att förhandlingar om djupgående och omfattande frihandelsavtal inleddes i mars. Armenien och Georgien gjort mycket goda framsteg i sina förhandlingar om associeringsavtal, även i förhandlingarna om upprättande av ett djupgående och omfattande frihandelsavtal. Om partnerländer i öst som omfattas av djupgående och omfattande frihandelsavtal i framtiden upptas i det Europa-Medelhavstäckande systemet med diagonal kumulation av ursprungsregler kommer detta att stärka deras ekonomiska integration med EU och ge dem ytterligare ett incitament för att upprätta frihandelsområden med andra partnerländer i den europeiska grannskapspolitiken. Efter noggranna förberedelser inledde EU och Marocko förhandlingar om djupgående och omfattande frihandelsavtal i början av 2013. Förberedelserna för förhandlingar om ett djupgående och omfattande frihandelsavtal med Tunisien har också gått framåt. Förberedelserna för förhandlingar om ett djupgående och omfattande frihandelsavtal med Jordanien har avstannat, och har ännu inte inletts med Egypten. Avtalen om jordbruks- och fiskeriprodukter med Marocko och den palestinska myndigheten trädde i kraft i oktober respektive januari. Förhandlingarna om ett liknande avtal med Tunisien har inte kunnat återupptas. Avtalet med Israel om bedömning av överensstämmelse och godtagande av industriprodukter trädde i kraft i januari avseende farmaceutiska produkter. 2.4. Rörlighet EU och dess partnerländer fortsatte att förbättra människors rörlighet. Betydande framsteg gjordes under 2012 för att uppnå målet om viseringsfritt resande i det östra grannskapsområdet, i enlighet med uppdraget från toppmötet i det östliga partnerskapet 2011. Moldavien har tagit ett stort steg framåt i samband med landets handlingsplan för liberalisering av viseringsbestämmelserna och går vidare till bedömningen av den andra etappen och riktmärkena för genomförandet av relevant lagstiftning. Ukraina har också gjort betydande framsteg i sin handlingsplan för viseringsliberalisering. En dialog om liberalisering av viseringsbestämmelserna med Georgien inleddes i juni 2012, i syfte att undersöka förutsättningarna för viseringsfria resor till EU för georgiska medborgare, medan Armenien beviljade viseringsfria inresor för EU-medborgare från januari 2013. Efter upprättandet av partnerskap för rörlighet med Moldavien, Georgien och Armenien, har diskussioner inletts om ett eventuellt partnerskap för rörlighet mellan EU och Azerbajdzjan. En första, omfattande utvärdering av partnerskapet för rörlighet mellan EU och Moldavien visade hur användbart det är som en övergripande bilateral ram för samarbete, men den visade också att antalet konkreta aktiviteter (särskilt när det gäller laglig migration) fortfarande kan byggas ut. EU:s erbjudande om förhandlingar om förenklade viseringsförfaranden och återtagandeavtal till Vitryssland har ännu inte besvarats. Detta understryker hur viktigt det är att medlemsstaterna på bästa sätt utnyttjar flexibiliteten i EU:s viseringskodex när det gäller vitryska medborgare. Närmare band för rörlighet och migration har utvecklats med partnerländerna i söder, på grundval av EU:s omfattande erfarenheter på området. Efter det att dialoger om migration, rörlighet och säkerhet med Tunisien och Marocko inleddes i oktober 2011 förhandlingar om partnerskap för rörlighet med de båda länderna och framskred fortsatte väl under 2012. På senare tid har EU och Marocko aviserat en överenskommelse på förhandlarnivå om den politiska förklaringen i syfte att ingå ett partnerskap för rörlighet. Målet är att avsluta förhandlingarna under första hälften av 2013. En dialog med Jordanien inleddes i december 2012. Egypten har hittills inte tagit emot EU:s förslag om att inleda en dialog om migration, rörlighet och säkerhet. Program som Tempus, Erasmus Mundus, Marie Curie och Aktiv ungdom, i vilka grannländerna är särskilt aktiva, har kraftigt medverkat till att främja rörligheten för studenter, akademiker, forskare och ungdomar från dessa länder och EU, och på så sätt bidragit till att modernisera och öppna systemen för högre utbildning. 2.5. Samarbete EU fortsatte att ge ekonomiskt stöd till reformer i partnerländerna. Det totala belopp som finns tillgängligt för partnerländerna under perioden 2011–2013 är 6,5 miljarder euro. Detta omfattar ytterligare medel (0,95 miljarder euro) som görs tillgängliga efter lanseringen av det östliga partnerskapsinitiativet och översynen av den europeiska grannskapspolitiken. Största delen av tilläggsfinansieringen ges på grundval av principen om "mer ger mer", dvs. att landet gör framsteg med att bygga upp en djupgående och hållbar demokrati och genomföra tillhörande reformmål. Det kanaliseras via två paraplyprogram, nämligen 540 miljoner euro till programmet Spring[6] i södra Medelhavsområdet och 130 miljoner euro till samarbete med de östliga partnerskapsländerna[7] i det östra grannskapsområdet. Båda programmen inriktas på att främja demokratisk omvandling och institutionsuppbyggnad samt på att stödja en hållbar tillväxt för alla. Resten av de extra medlen har främst anslagits till rörlighetsprogram (Tempus, Erasmus Mundus osv.) och till stöd för det civila samhällets organisationer och icke-statliga aktörer. När det gäller framtida finansiering inom ramen för det kommande europeiska grannskapsinstrumentet föreslås att anslagen ska fördelas med hänsyn till sådana kriterier som partnerländernas engagemang för reformer och framsteg när det gäller att genomföra dessa reformer, framstegen med att bygga upp en djupgående och hållbar demokrati samt deras ambitionsnivå när det gäller partnerskap med EU[8]. Inom denna ram inrättades grannskapsfaciliteten för det civila samhället 2011 med en första budget på 26,4 miljoner euro. Dess syfte är att stärka det civila samhällets organisationer, inklusive arbetsmarknadens parter, så att de kan ta del i förändringarna i den europeiska grannskapspolitiken, och få verklig betydelse i demokratiseringsprocessen. Den första fasen av grannskapsfaciliteten som genomfördes 2012 inriktades på att stärka det civila samhällets kapacitet för nätverksarbete och på att förbättra dess förmåga att främja nationella reformer och öka den offentliga ansvarigheten. I december 2012 antogs den andra etappen av grannskapsfaciliteten med ett nytt budgetanslag på 45,3 miljoner euro för 2012–2013. Målet är att stödja det civila samhällets organisationers ökade deltagande i den politiska dialogen med regeringarna i partnerländerna och stärka deras roll i de nationella reformprocesserna och de lokala utvecklingsagendorna. För att stödja politiska aktörer som strävar efter demokratiska förändringar i sina länder lade den höga representanten och kommissionen fram ett förslag 2011 om att inrätta ett europeiskt initiativ för demokrati. Viktiga steg togs under 2012 för att organisera och starta det europeiska initiativet för demokrati som en oberoende europeisk ideell stiftelse, med deltagande av företrädare för medlemsstaterna, Europaparlamentet, Europeiska kommissionen, den höga representanten och det civila samhällets organisationer. Kommissionen och flera medlemsstater har redan gjort finansieringsåtaganden på 15 miljoner euro (varav 6 miljoner euro från kommissionen), vilket bör göra det möjligt för initiativet att bli fullt operativt under 2013. Beslutet om halvtidsöversynen av Europeiska investeringsbankens (EIB) externa mandat i oktober 2011 har öppnat vägen för ytterligare lån på 1,15 miljarder euro till partnerländerna och upp till 1 miljard euro i lån med anknytning till klimatförändringar i slutet av 2013. Under 2012 undertecknade EIB nya lån för 1,7 miljarder euro i det södra grannskapet och nästan 0,9 miljarder euro i det östliga grannskapet (inklusive Ryssland). Europeiska banken för återuppbyggnad och utveckling (EBRD), vars verksamhetsområde utvidgades 2011 till att omfatta södra och östra Medelhavsområdet, anslog 1 miljard euro i maj 2012 för att starta arbetet i de första fyra länderna. Dessa länder är Egypten, Jordanien, Marocko och Tunisien. Upp till 100 miljoner euro, delvis från EU:s budget, har avsatts för att stödja teknisk biståndsverksamhet för att identifiera och förbereda projekt. I slutet av 2012 uppgick anslagen för investeringsinstrumentet för grannskapspolitiken till 594,9 miljoner euro (varav 259,8 miljoner euro för östra delen och 335,1 miljoner euro för länderna i söder). Sedan inrättandet av detta investeringsinstrument har 8 miljarder euro lånats från europeiska finansinstitut (så gott som jämnt fördelat mellan det östra och södra grannskapsområdet). 2.6. Sektorssamarbete Samarbete i fråga om den sektorsspecifika politiken är en viktig och växande del av den förnyade europeiska grannskapspolitiken, både bilateralt och inom ramen för det östliga partnerskapet och unionen för Medelhavsområdet. Detta samarbete som i allt högre grad bygger på konvergens med EU:s normer och standarder, stöder övergång, reformer, modernisering och i slutändan, integration med EU:s marknader. Samarbetet täcker ett brett spektrum av områden, bland annat sysselsättning och socialpolitik, industripolitik, konkurrenspolitik, jordbruk och landsbygdsutveckling, fiske, klimatförändringar, miljö, energisäkerhet, transporter, integrerad havspolitik, informationssamhället, forskning och innovation, utbildning - i synnerhet samarbete inom den högre utbildningen - och rörlighet (genom program som Erasmus Mundus, Tempus, Marie Curie), samarbete vad gäller ungdomsfrågor, hälsa och kultur. Vissa partnerländer deltar i rättsligt bindande sektorsinstrument med EU, exempelvis energigemenskapen, det bilaterala luftfartsavtalet, eller den regionala konventionen om Europa-Medelhavstäckande regler om förmånsursprung. Dessa instrument utgör regionala byggstenar som kan erbjuda de sociala, ekonomiska, rättsliga eller lagstiftningsmässiga och politiska fördelar som det bilaterala arbetet ger, och kan leda till gradvis integrering i specifika sektorer. De skapar ett nät av kopplingar mellan EU och dess partnerländer, vilket innebär att EU:s rättsregler får större utbredning. EU bör överväga hur man stegvis kan utvidga det geografiska området för dessa instrument och öppna dem för andra partnerländer, eller hur man ska utveckla sektorsarrangemang med intresserade partnerländer inom grannskapspolitiken, som transportgemenskapen med länderna på västra Balkan. Inom energisektorn inriktas de gemensamma insatserna på energisäkerhet, marknadsreformer och integration, även genom utformning av infrastruktur, öka energieffektivitet och ökad användning av förnybara energikällor. Ytterligare åtgärder har vidtagits för att öppna den strategiska södra gaskorridoren. Östliga partnerländer som Moldavien och Ukraina har gjort framsteg när det gäller att genomföra sina energigemenskapsåtaganden. Även Georgien har nyligen ansökt om medlemskap. EU och dess Medelhavspartnerländer har gjort begränsade framsteg när det gäller att inrätta en energigemenskap för Medelhavsområdet i framtiden. Partnerländerna tagit ytterligare steg för att utarbeta och genomföra strategier för miljön och miljölagstiftning, och har gjort vissa ansträngningar för att förbättra miljön. EU har hjälpt partnerländerna att ta itu med miljöförstöring och främja hållbar användning av naturresurser, bland annat vad gäller luftkvalitet, vatten, industriföroreningar, avfallshantering, farliga bekämpningsmedel, naturskydd och skogsbruk, samt att stärka miljöinformationssystem och styrelseformer. Partnerländerna behöver fullt ut genomföra de multilaterala miljöavtal som de är parter i. Flaggskeppsprogrammen för förebyggande, beredskap och insatser vid naturkatastrofer och katastrofer orsakade av människor i södra och östra grannskapet har bidragit till att delvis genomföra 2005 års Hyogo-ram för åtgärder för katastrofriskreducering och har underlättat tillnärmningen till EU:s lagstiftning och normer. EU kommer att stödja utvecklingen av strategier för kommunikation och medvetenhet, kapacitetsuppbyggnad och bättre samordning. Partnerländerna har vidtagit vissa åtgärder rörande klimatförändringarna, särskilt genom en rad projekt inom ramen för mekanismen för ren utveckling och gemensamt genomförande. EU har hjälpt dem att klara övergången till en koldioxidsnål utveckling och motståndskraft mot klimatförändringar genom kapacitetsuppbyggnad och investeringar. Dock är det fortfarande en utmaning att utforma och genomföra en långtgående klimatpolitik, liksom att integrera klimataspekter i andra relaterade politikområden (t.ex. energi, transport, jordbruk). Partnerländerna uppmuntras att utforma nationella klimatförändringsstrategier, dvs. en politik för koldioxidsnål utveckling och strategier för klimatmässig motståndskraft, vilket också kommer att behövas i samband med internationella förhandlingar som ska slutföras år 2015. Detta inbegriper att integrera klimatförändringarna i andra politikområden. Partnerländerna inom ramen för gemenskapspolitiken har genomfört reformer för att närma sig EU:s transportstandarder. Det gemensamma arbetet i det östliga partnerskapets transportpanel inriktades på att åstadkomma en närmare integration av transportsystem, att definiera ett regionalt transportnät kopplat till TEN-T och på att identifiera prioriterade projekt för sammankoppling. Detta arbete bör vara färdigt under 2013. Liknande arbete med partnerländerna i söder bör godkännas av den andra transportministerkonferensen i november 2013. EU och Moldavien undertecknade i början av detta år ett avtal om ett gemensamt luftfartsområde. Ett sådant avtal med Israel paraferades redan 2012. Under 2013 kommer förhandlingar om luftfart att inledas med Tunisien och bör återupptas med Libanon. Förhandlingarna om ett luftfartsavtal med Ukraina, som återupptogs 2012, torde slutföras under 2013, och förhandlingar med Azerbajdzjan startades under 2013. Den informella ministerdialogen i det östliga partnerskapet om transport ägde rum i februari 2013 för att förbereda inför andra mötet mellan EU och det östliga partnerskapets transportministrar 2013. Europeiska kommissionen, EIB och Internationella sjöfartsorganisationen (IMO) utarbetade tillsammans 2012 en uppsättning gemensamma förslag till åtgärd som en uppföljning av en genomförbarhetsstudie om utvecklingssamarbetet om Medelhavet som har gjorts inom ramen för faciliteten för investering och partnerskap för Europa-Medelhavsområdet (Femip). Under 2013 kommer Europeiska kommissionen, EIB och Internationella sjöfartsorganisationen tillsammans att anordna den tolfte Femip-konferensen i syfte att utveckla maritimt samarbete mellan Medelhavsländerna och stödja den ekonomiska tillväxten och skapandet av sysselsättning i regionen. När det gäller politiken för informationssamhället har samverkan varit inriktad på att inrätta rättvisa, moderna, öppna och transparenta telekommunikationsmarknader, öppen och intensiv användning av internet för alla och en mångsidig mediemiljö. Ett nätverk för tillsynsmyndigheter för elektronisk kommunikation inom det östliga partnerskapet inrättades 2012. Nätverket för tillsynsmyndigheter i Medelhavetsområdet kommer att stärkas. Viktiga steg togs mot utvecklingen av ett gemensamt område för kunskap och innovation. Under 2012 ökade partnerländernas deltagande i sjunde ramprogrammet (2007–2013). Ansökningsomgången för det internationella samarbetet som offentliggjordes i juli 2012 omfattar verksamheter som särskilt inriktas på de länder som omfattas av den europeiska grannskapspolitiken på regional och bilateral nivå, i syfte att stödja politisk dialog samt en särskild åtgärd för att bygga en bro mellan forskning och innovation. I slutet av 2012 uppgick EU:s totala bidrag till projekt med grannskapsländerna till 960 miljoner euro. I mars 2012 undertecknades ett avtal om vetenskapligt och tekniskt samarbete mellan EU och Algeriet. Moldavien är associerat till sjunde ramprogrammet från och med januari 2012. Initiativ för att stärka Europa-Medelhavsområdets biregionala samarbete pågår sedan Europa-Medelhavsområdskonferensen om forskning och innovation som hölls i Barcelona i april 2012. En särskild panel för forskning och innovation under plattformen IV ”kontakter mellan människor” inom det östliga partnerskapet föreslogs under 2012 och kommer att starta under 2013.

57. Under 2012 fortsatte dialogen med partnerländerna för att identifiera deras viktigaste intressen vad gäller deltagande i EU-program och samarbete med EU-organ. EU har anordnat informationsmöten om den allmänna strategin för deltagande i program och samarbete med organ i de flesta partnerländerna.

I oktober trädde det protokoll som gör det möjligt för Marocko att delta i EU-program som är öppna för partnerländerna inom den europeiska grannskapspolitiken i kraft. I december undertecknade EU liknande protokoll med Armenien och Jordanien. Förhandlingar om protokoll med Azerbajdzjan och Georgien har inletts[9]. I november anordnade EU ett informationsseminarium med partnerländer och EU-organ. Man antog ett ekonomiskt stödprojekt på 3,7 miljoner euro, som inleddes i början av 2013 för att stödja EU-organens förberedande åtgärder för att hjälpa partnerländerna att delta i deras arbete. Partnerländerna stärkte samarbetet med flera EU-organ, bland annat bilateralt tekniskt samarbete. EU är berett att förhandla om protokoll som ger andra intresserade partnerländer möjlighet att delta i EU-program. Eftersom de nuvarande programmen löper ut under 2013, kommer EU att ge partnerländerna information om de program för 2014–2020 som är öppna för deras deltagande, när dessa väl har antagits. EU kommer att fortsätta att hjälpa partnerländerna att delta i arbetet i EU-organ, särskilt genom finansiering av förberedande verksamhet. Partnerländerna måste noga identifiera ett begränsat antal prioriteringar för att underlätta vidare dialog och samarbete grundat på ett gemensamt intresse. EU är berett att, tillfälligt och i minskande grad, samfinansiera en del av de kostnader som är förbundna med deltagandet. 2.7. Den östliga och den sydliga dimensionen av den europeiska grannskapspolitiken

61. Den europeiska grannskapspolitiken bygger på enskilda partnerskap mellan EU och varje enskilt grannland inom en enhetlig politisk ram, som bygger på ömsesidig ansvarighet och ett gemensamt engagemang för de universella värdena mänskliga rättigheter, demokrati och rättsstatsprincipen. Denna grundtanke kompletteras av grannskapspolitikens två regionala dimensioner. Syftet med det östliga partnerskapet samt partnerskapet för demokrati och delat välstånd med södra Medelhavsområdet är att främja det regionala samarbetet och att utveckla regionala synergieffekter och svar på specifika geografiska, ekonomiska och sociala problemen i varje region.

2.7.1 Det östliga partnerskapet Viktiga bilaterala och multilaterala framsteg har gjorts när det gäller att genomföra det östliga partnerskapet. Trots detta står de begränsade framsteg som vissa länder gjort när det gäller demokratiska reformer, mänskliga rättigheter och rättsstatsprincipen fortfarande i vägen för uppnåendet av målet om partnerländernas politiska associering och ekonomiska integration med EU. Den färdplan som upprättades 2012[10] ska ligga till grund för styrningen och övervakningen av det fortsatta genomförandet av partnerskapets mål, såsom de fastställs i Prag- och Warszawadeklarationerna, fram till nästa toppmöte i Vilnius hösten 2013. Plattformarna och panelerna för det östliga partnerskapet utgör ett gemensamt utrymme för dialog, samarbete och informationsutbyte om sådana frågor som reform av den offentliga förvaltningen, transport samt migration och asyl. Inom ramen för forumet för det civila samhället har plattformar inrättats i samtliga sex östliga partnerländer. Betydande framsteg har gjorts när det gäller associeringsavtal, inklusive djupgående och omfattande frihandelsavtal som är viktiga instrument för att stödja en demokratisk och ekonomisk omvandling. EU har också gjort framsteg mot målet att uppnå viseringsliberalisering för korttidsvistelser med fem av de sex partnerländerna. EU har tillhandahållit betydande finansiering till stöd för partnerländernas reformarbete. För perioden 2011–2013 har 1,9 miljarder euro ställts till förfogande för bilateralt och regionalt samarbete (inklusive ett belopp på 350 miljoner euro i ytterligare resurser). Programmet för integration och samarbete med de östliga partnerskapsländerna har fungerat som ett instrument för en mer systematisk tillämpning av striktare politiska villkor och av principen ”mer ger mer”. Under 2012 drog tre partnerländer (Moldavien, Georgien och Armenien) nytta av detta program i form av ökat ekonomiskt stöd. Man har kommit överens om att inom ramen för det östliga partnerskapet inrätta informella dialoger, som ska hållas mellan den höga representanten/kommissionens vice ordförande, kommissionsledamoten med ansvar för den europeiska grannskapspolitiken och utrikesministrarna i de sex partnerländerna. De informella dialogerna bör behandla alla utrikespolitiska frågor av ömsesidigt intresse för EU och partnerländerna, övervaka genomförandet av färdplanen för det östliga partnerskapet och vid behov inbegripa en sektorsdialog. Det första mötet ägde rum i Chisinau i juni 2012, och den andra dialogen hölls i Tbilisi i februari 2013 och inbegrep en informell dialog om transport mellan kommissionens vice ordförande Siim Kallas och partnerländernas transportministrar. Ett toppmöte som planeras äga rum i Vilnius i november 2013 kommer att utgöra ännu en milstolpe i genomförandet av det östliga partnerskapet. Några av de östliga partnerländerna önskar gå ännu längre i sina förbindelser med EU. I meddelandet om den europeiska grannskapspolitiken från maj 2011[11] påpekade den höga representanten och kommissionen att de värden som Europeiska unionen bygger på – frihet, demokrati, respekt för mänskliga rättigheter och grundläggande friheter samt rättsstatsprincipen – också utgör kärnan i processen med politisk associering och ekonomisk integration inom ramen för den europeiska grannskapspolitiken. Det är samma värden som återfinns i artikel 2 i fördraget om Europeiska unionen och som artiklarna 8 och 49 bygger på. Vid toppmötet i Warszawa om det östliga partnerskapet 2011 erkände stats- och regeringscheferna vissa partnerländers europeiska strävanden och val att närma sig Europa[12]. 2.7.2. Partnerskapet för demokrati och delat välstånd

66. År 2012 angavs i en färdplan[13] vilka mål som ska eftersträvas inom ramen för partnerskapet med grannländerna söder om Medelhavet, på bilateral och regional nivå, och vilka resultaten som väntas ha uppnåtts vid utgången av 2013. Genomförandet av färdplanen påverkades av de växlande förhållandena i partnerländerna i Medelhavsområdet under 2012. EU har drivit sin politik för förnyat engagemang både bilateralt och regionalt och erbjudit stöd för övergången, samtidigt som man erkänt partnerländernas ansvarighet. I ekonomiskt stöd tillhandahåller EU, utöver de 3,5 miljarder euro som redan har anslagits för perioden 2011–2013, ca 700 miljoner euro i nya bidrag för det södra grannskapet.

67. Under 2012 hölls demokratiska val med framgång i Egypten, Algeriet och Libyen, och valreformer genomfördes inför valen i Jordanien och Libanon. I de flesta länder bildandes nya regeringar. Genom bistånd eller övervakningsuppdrag har EU stött vad som ofta varit de första verkligt demokratiska valen i dessa länder. Flerpartipolitiken har fått en ny dynamik och det civila samhället har blivit mer aktivt och pådrivande. I många länder i regionen har respekten för yttrandefriheten i allmänhet ökat och det har blivit lättare att grunda politiska partier och fackföreningar. Det står inte desto mindre klart att det kommer att ta tid att bygga upp demokratiska institutioner, i synnerhet om övergångsprocessen fortfarande överskuggas av rättslig osäkerhet (som i Egypten). Den nya dynamiken hos de politiska partierna och det civila samhället är dock ett tecken på att en demokratisk kultur håller på att växa fram, som kommer att ge EU nya kanaler för dialog. Mot bakgrund av den försämrade säkerhetssituationen, särskilt i Libyen, Sinai och Sahel, blir behovet av att reformera säkerhetssektorer som övertagits från tidigare regimer och samtidigt upprätthålla lag och ordning allt större.

68. På det ekonomiska planet har politisk osäkerhet i kombination med avsaknaden av strukturreformer som syftar till tillväxt för alla fortsatt att bromsa upp den ekonomiska verksamheten. Budgetunderskotten förblev höga eller till och med förvärrades under 2012 på grund av en svag ekonomi och ökade utgifter för att bemöta högljudda sociala krav. Den redan tidigare höga arbetslösheten ökade ännu mer. Även om den politiska situationen stått i vägen för beslutsamma ekonomiska reformer, finns det vissa tecken på stabilisering.

EU:s särskilda representant för södra Medelhavsområdet har spelat en ledande roll när det gäller att stärka EU:s politiska dialog med de länder i regionen som deltar i övergången, bidra till EU:s arbete för att stärka demokrati och institutionell uppbyggnad och öka EU:s effektivitet, närvaro och synlighet i regionen. Arbetsgrupper inrättades för Tunisien (den 28–29 september 2011), Jordanien (den 22 februari 2012) och Egypten (den 13–14 november 2012). Arbetsgrupperna har bidragit till att fördjupa EU:s förbindelser med de tre länderna på ett resultatinriktat, behovsanpassat och differentierat sätt, med deltagande av alla EU-institutionerna och den privata sektorn. Europeiska företagare deltog också i s.k. tillväxtuppdrag i Marocko och Tunisien i november 2012 under ledning av Europeiska kommissionens vice ordförande Antonio Tajani. I Tunisien inrättades ett råd för entreprenörskap EU–Tunisien som ska ge råd till den tunisiska regeringen om hur den kan förbättra företagsklimatet.

70. På regional nivå övergick det nordliga delade ordförandeskapet i unionen för Medelhavsområdet till EU, medan Jordanien åtog sig det sydliga delade ordförandeskapet. Detta var ett tecken på en förnyad vilja på bägge sidor om Medelhavet att omvandla unionen för Medelhavsområdet – ett unikt forum för 43 medlemmar[14] – till en verklig katalysator för utvecklingen av regionala projekt. Ministermötet mellan EU och Arabförbundet i november 2012 gav ett tydligt politiskt budskap om EU:s och de arabiska ministrarnas engagemang för att tillsammans ta itu med frågor av gemensamt intresse. I december angavs i ett gemensamt meddelande[15] hur EU på olika sätt skulle kunna stödja ett närmare samarbete mellan Maghrebländerna. Kommissionen deltog också i 5+5-toppmötet i oktober 2012 mellan de fem länderna i EU:s södra Medelhavsområde och Maghreb, och visade därigenom sitt stöd för ytterligare regional integration som ett viktigt sätt att främja säkerhet och välstånd.

Betydande framsteg i riktning mot målen för färdplanen har visserligen gjorts under 2012, men för att denna utveckling ska fortsätta under 2013 krävs en fortsatt vilja hos både EU och partnerländerna att fullgöra de åtaganden som redan gjorts. I takt med att den politiska situationen stabiliseras och partnerländerna gör framsteg i övergången till demokrati bör regeringarna ha bättre förutsättningar att utnyttja de fördelar som EU kan erbjuda och få nya impulser att delta i det regionala samarbetet. 2.8. Konflikter i grannskapsområdet En viktig del av EU:s politik är att försöka lösa de långvariga konflikterna i grannskapsområdet – i Moldavien, Sydkaukasien och Mellanöstern. EU:s engagemang inom ramen för Gusp/GSFP kommer också i fortsättningen att vara en integrerad del av den europeiska grannskapspolitiken. Genomförandet av GSFP-uppdrag i de länder som omfattas av grannskapspolitiken ger en bild av EU:s övergripande och mångfasetterade strategi på detta område, som omfattar säkerhetsfrågor, rättsstatsprincipen och civil krishantering. EU:s särskilda representant för Sydkaukasien och för krisen i Georgien fortsatte att spela en nyckelroll i EU:s insatser för att lösa konflikterna i Georgien och Nagorno-Karabach. Tillsammans med FN och OSSE ledde den särskilda representanten de internationella diskussionerna i Genève om krisen i Georgien. De diskussionerna är för närvarande det enda forum för dialog mellan de georgiska myndigheterna och utbrytarregionerna Abchazien och Sydossetien, även om den nya georgiska regeringen har framfört sina planer på att upprätta direkta kommunikationskanaler med företrädare för de facto-entiteterna. EU:s övervakningsuppdrag i Georgien har bidragit till att stabilisera situationen i landet genom den övervakning som genomförs utmed de administrativa gränserna mot utbrytarregionerna. När det gäller Nagorno-Karabach har kontakterna på hög nivå med Armenien och Azerbajdzjan för att påskynda en fredlig lösning av konflikten fortsatt, särskilt genom stöd till arbetet i OSSE:s Minskgrupp. Samtidigt som EU gav ordförandena i Minsk-gruppen sitt fulla stöd tillkännagav EU att man är redo att hjälpa till för att underlätta försoning och återuppbyggnad till stöd för eventuella framsteg i förhandlingarna. I september 2012 inleddes den andra fasen av det EU-finansierade programmet för det civila samhället, det europeiska partnerskapet för en fredlig lösning av konflikten om Nagorno-Karabach (EPNK). Det lossnade något i den 5+2-process för en lösning på konflikten i Transnistrien som officiellt återupptogs i december 2011. I januari 2012 enades båda sidor vid ett möte i Odessa om en strategi i små steg för att tackla praktiska frågor av primär betydelse för vanliga medborgare. I april antog 5+2-gruppen i samförstånd en arbetsordning och en övergripande förhandlingsagenda. Förhandlingsagendan omfattar socioekonomiska, humanitära, rättsliga, politiska och säkerhetsrelaterade frågor. Från och med denna tidpunkt gav 5+2-deltagarna politiskt stöd till de tekniska diskussioner som förs av de olika sidorna. Detta ledde till att godstrafiken på järnväg genom Transnistrien kunde återupptas och man gjorde betydande framsteg i utbildningsfrågor och andra socioekonomiska frågor. I november utbytte deltagarna synpunkter, dock utan att nå någon överenskommelse, om behovet av att diskutera de politiska aspekterna i uppgörelsen och den brist på klarhet som hindrar en lösning på de socioekonomiska och humanitära problemen. EU, med målet att befästa stabiliteten i regionen, deltog aktivt i 5+2-gruppen och intensifierade sin närvaro på plats. Detta skedde genom att EU gjorde det lättare för Transnistrienbaserade företag att delta i handelsflödet mellan EU och Moldavien och finansierade allt fler förtroendeskapande projekt inom de sociala och humanitära områdena samt inom hälsovård och utbildning. Moldavien och Ukraina fortsatte sitt konstruktiva deltagande i det arbete som utförs av EU:s gränsövervakningsuppdrag för Moldavien och Ukraina (Eubam). Med stöd av Eubam fortsatte Moldaviens tullmyndigheter och gränsbevakning att förbättra sin yrkesmässiga kapacitet och samarbetet med olika organ inom landet och med Ukraina. Eubam fortsatte att stödja utstakningen av statsgränsen med Ukraina. Förändringar i arabvärlden underströk än en gång det akuta behovet av att återuppta förhandlingarna mellan Israel och palestinierna. Under 2012 fortsatte EU att mana parterna att återvända till förhandlingsbordet i linje med kvartettens uttalande i september 2011. Trots stödet från Jordanien i början av året har sådana förhandlingar beklagligt nog inte återupptagits. EU som än en gång bekräftade sitt stöd för tvåstatslösningen, uttryckte en ökande oro över utvecklingen på plats som hotar att omöjliggöra en tvåstatslösning. EU fortsatte att förespråka en lösning av konflikten mellan israeler och palestinier genom fredliga bilaterala samtal som bygger på folkrätten och redan beslutade parametrar. Förutom EU:s fortlöpande praktiska stöd inom ramen för den europeiska grannskapspolitiken återspeglades EU:s politiska ansträngningar bäst i rådets (utrikes frågor) slutsatser från maj och december 2012. EU har också bistått den palestinska myndighetens statsbyggande insatser som grundas på rättsstatsprincipen och respekt för de mänskliga rättigheterna. EU upprepade sin uppmaning till intern palestinsk försoning och fokuserade på att förhindra ensidiga handlingar som hotar möjligheterna till en tvåstatslösning, framför allt i samband med utvidgningen av israeliska bosättningar, inklusive i östra Jerusalem. Samtidigt som EU erkände Israels legitima säkerhetsbehov fortsatte unionen att vädja om ett slut på blockaden av Gazaremsan, främst i syfte att förbättra den ohållbara humanitära situationen. EU samarbetade nära med Förenta staterna och övriga internationella partner, även inom kvartetten. EU ställde sig positivt till Jordaniens och Egyptens medlingsinsatser för att lösa konflikten liksom till Arabförbundets allmänna stöd för fredsprocessen i Mellanöstern. Insatserna inom ramen för EUBAM Rafah avbröts på grund av Hamas våldsamma övertagande av Gazaremsan i mitten av 2007. Sedan dess har en betydande del av uppdraget legat på is. Man har dock upprätthållit kapacitet och beredskap för att återuppta genomförandet och åter sätta in personal vid gränsövergångsstället i Rafah när de politiska och säkerhetsmässiga förhållanden tillåter detta. Efter Gazakrisen i november 2012 återupptogs samtalen om ett eventuellt återupptagande av Eubam Rafah. När det gäller Syrien har EU vid upprepade tillfällen fördömt de pågående kränkningarna av de mänskliga rättigheterna, fattat flera beslut om restriktiva åtgärder mot den syriska regimen och gett humanitärt stöd till internflyktingar och flyktingar. EU har vidtagit diplomatiska åtgärder för att underlätta en fredlig lösning på krisen, bland annat genom stöd till Förenta nationernas och Arabförbundets särskilda sändebud, deltagande i mötena i gruppen Syriens vänner och stöd till arbetet med att utveckla en enad och representativ opposition. Under hela den syriska krisen har EU gått i spetsen för de internationella humanitära insatserna i nära samordning med andra givare och internationella organisationer för att se till att behoven omedelbart identifieras och att biståndet levereras snabbt och effektivt. Under 2012 tillhandahölls 150 miljoner euro i humanitärt bistånd i Syrien och dess grannländer, och där utöver 208 miljoner euro i bidrag från EU:s medlemsstater. Omkring 80 miljoner euro har tillhandahållits inom ramen för det europeiska grannskaps- och partnerskapsinstrumentet och inom ramen för tematiska instrument för att möta den syriska befolkningens mer långsiktiga behov (stöd till det civila samhället, människorättsförsvarare, flyktingar...) och för att bistå grannländerna att klara av inflödet av flyktingar. 3. Samstämmighet i politiken Den europeiska grannskapspolitiken är ett utmärkt exempel på en övergripande strategi för de yttre förbindelserna. I samarbetet med våra grannländer utnyttjas alla instrument och politiska åtgärder som står till EU:s förfogande. I grannskapspolitiken kombineras politisk associering, handelspolitik, sektorspolitik och ekonomiskt samarbete på lång sikt med de mer kortsiktiga strategierna och åtgärderna inom ramen för Gusp- och GSFP-instrumenten. Den visar också hur en övergripande strategi kan användas för att få till stånd samstämmiga åtgärder med deltagande av alla berörda EU-aktörer. I enlighet med kommissionens arbetsprogram för 2013 håller den höga representanten och kommissionen för närvarande på att utarbeta ett gemensamt meddelande om hur man kan vidareutveckla denna strategi. EU arbetar nära tillsammans med andra givarländer och internationella aktörer för att ingripa vid humanitära kriser, främja övergången till demokrati och stimulera den ekonomiska utvecklingen i partnerländerna. Att sträva efter bättre synergi och samordning med de viktigaste internationella finansinstituten i de länder som omfattas av den europeiska grannskapspolitiken är redan nu en viktig uppgift, och kommer att öka i betydelse i framtiden. För att bättre anpassa politiken till målen för den europeiska grannskapspolitiken är det viktigt med mekanismer för tidigt samråd, både genom de nuvarande ramarna, som trepartssamförståndsavtalet mellan kommissionen, EIB-gruppen och EBRD och Luxemburggruppen (EU, IMF, Världsbanken, (IFC) Internationella finansieringsbolaget, EIB och EBRD), och genom ökat samarbete på fältet. Europeiska unionens särskilda representant för södra Medelhavsområdet och kommissionen svarar för samordningen med de internationella finansinstituten och med G8 inom ramen för Deauvilleprocessen. På den globala nivån diskuterades policyfrågor som rörde grannskapspolitiken även i samband med det årliga mötet med Världsbankens EU-ansvariga verkställande direktörer 2012. Det anordnas också regelbundna samråd med EU:s styrelseledamöter i EBRD där policyfrågor med anknytning till den europeiska grannskapspolitiken kan tas upp. Det politiska och strategiska partnerskapet mellan Europarådet och EU har stärkts fortlöpande under de senaste åren. Samarbetet och dialogen med Europarådet bidrar till att uppnå de gemensamma målen om större respekt för gemensamma värderingar som mänskliga rättigheter och grundläggande friheter, demokrati och rättsstatsprincipen i länderna i regionen. EU har också ett nära samarbete med OSSE om konfliktlösning inom ramen för Minskgruppen och 5+2-processen för en lösning på konflikten i Transnistrien, och med både OSSE och FN i de internationella diskussionerna i Genève om konflikten i Georgien. Europaparlamentet, Regionkommittén och framför allt dess två associerade organ Corleap (konferensen för regionala och lokala myndigheter i länderna inom det östliga partnerskapet) och Arlem (församlingen för lokala och regionala myndigheter i EU och Medelhavsområdet), samt Europeiska ekonomiska och sociala kommittén spelar en allt aktivare och viktigare roll i den europeiska grannskapspolitiken och bidrar till utvecklingen av en politisk dialog och bättre integrering av andra samarbetsaspekter i den europeiska grannskapspolitiken. Detta ger större synergier i genomförandet av och informationen om politiken. EU:s grannländer blir också partner på GSFP-området. Ukraina deltar i flera GSFP-uppdrag. Ramavtal om deltagande i GSFP har ingåtts med Ukraina och Moldavien, förhandlingar pågår med Georgien, och Armenien har också uttryckt intresse för detta. Det finns dock fortfarande utrymme för förbättringar. EU kommer att fortsätta att arbeta med frågan om hur de olika aktörerna kan agera mer samstämmigt. Det står klart att EU måste ha ett ännu närmare samarbete med medlemsstaterna på en rad områden för att kunna leva upp till sina åtaganden gentemot partnerländerna. Det gäller framför allt området rörlighet där medlemsstaterna har kvar viktiga politiska befogenheter. EU måste också hitta sätt för hur andra aktörer kan bli delaktiga i utformningen av politiken, exempelvis vid utarbetandet av handlingsplaner eller associeringsagendor. EU-institutionerna och enskilda medlemsstater måste sträva efter största möjliga samstämmighet, vilket är avgörande för att ge EU-mervärde. EU-delegationer i partnerländerna har en viktig roll att spela för att föra samman alla aktörer och säkerställa samstämmighet och synergieffekter på fältet. De måste också spela en viktigare roll som knutpunkter där partnerländernas myndigheter, det civila samhället, eller näringslivet kan få information om politik och möjligheterna att söka stöd. 4. Kommande utmaningar De universella värden som EU bygger på — frihet, demokrati, respekt för mänskliga rättigheter och grundläggande friheter samt rättsstatsprincipen — utgör också grunden för den europeiska grannskapspolitiken. För de partnerländer som vill närma sig EU så långt det är möjligt är dessa den viktigaste referenspunkten för de inhemska reformerna. Denna reformprocess måste omfatta alla. Bara om hela samhället, inte bara den politiska eliten eller vissa delar av det politiska spektrumet, gör detta val och ställer sig bakom dessa universella värden blir processen hållbar och framgångsrik. Principen ”mer ger mer” är fortsatt viktig för att man inom den europeiska grannskapspolitiken ska vara lyhörd för de insatser och framsteg som görs med demokratiska reformer. Det nya finansieringsinstrumentet för grannskapspolitiken för perioden 2014–2020 kommer att införliva denna princip när det gäller ekonomiskt samarbete. Men principen gäller inte bara ekonomiskt samarbete. EU kommer också i linje med det gemensamma meddelandet från 2011 att anpassa sitt erbjudande, särskilt när det gäller tillträde till marknader och ökad rörlighet, i förhållande till den reform- och ambitionsnivå som partnerländerna uppvisar. Analyser har visat att med undantag för ett fåtal länder som följt de flesta av rekommendationerna kvarstår många av de viktigaste rekommendationerna från föregående års lägesrapporter om den europeiska grannskapspolitiken kvarstår och de kommer fortsatt att stå i centrum för reformprocessen under det kommande året/åren. De ytterst begränsade framstegen mot de gemensamt fastställda målen i flera partnerländer, och det begränsade gensvaret från vissa partnerländer på incitamenten inom grannskapspolitiken kan göra att det blir nödvändigt med en kritisk granskning av instrumenten och mekanismerna för grannskapspolitiken. Om det blir nödvändigt måste EU överväga om en anpassning av instrumenten och mekanismerna skulle göra EU bättre i stånd att reagera på partnerländernas förväntningar och behov, och på så vis bidra till ett bättre utnyttjande. Samtidigt måste partnerländerna visa engagemang för att uppnå de mål som man kommit överens om med EU. De prioriteringar och reformagendor som överenskommits måste bli en integrerad del av nationella reform- och utvecklingsstrategier. Att öppna nya möjligheter för medborgare att resa, studera och göra affärer med EU är avgörande för att sprida de värden som unionen bygger på. EU borde lägga större tyngdpunkt vid politiska strategier och åtgärder som fokuserar på dessa frågor. Rörlighet för personer, stipendier för studenter och företagsnätverk kan göra mer för att partnerländerna ska välja det europeiska alternativet än något annat. I öster har handlingsplanerna för liberalisering av viseringsbestämmelserna visat sig vara effektiva för att främja reformer i partnerländerna. Utsikterna till viseringsfria system bör bli mer påtagliga när partnerländerna genomfört handlingsplanerna fullt ut. Det faktum att den europeiska grannskapspolitiken är så mångfasetterad, har många aktörer och ibland är något teknisk till sin natur, gör att det är svårt att nå ut med information om politiken. EU uppfattas dock som en förebild och inspiration för människorna i grannskapsområdet när det gäller de värden som ligger till grund för den europeiska grannskapspolitiken – mänskliga rättigheter, demokrati, grundläggande friheter, välstånd och solidaritet. Av en opinionsundersökning som genomfördes i partnerländerna[16] inom grannskapspolitiken framgår att EU uppfattas positivt av människorna i de flesta grannländer[17]. EU förknippas med främjande av mänskliga rättigheter, solidaritet, välstånd, demokrati och yttrandefrihet. Dessa värden och den ekonomiska utvecklingen ses som viktigaste aspekterna av samarbetet. Av samma undersökning framgår emellertid att många människor inte tycker att de är väl informerade om vad EU gör i deras länder. Detta understryker behovet av att förbättra informationen till allmänheten i partnerländerna om den europeiska grannskapspolitiken, grannskapspolitikens mål och instrument och de resultat som uppnås. Konflikter fortsätter att vara ett problem i vissa områden i det europeiska grannskapsområdet, och riskerar att undergräva spirande reformprocesser. Att främja fred och stabilitet genom alla de civila och militära verktyg som står till EU:s förfogande är en absolut nödvändighet som inte får försummas. Ändrad inriktning i partnerländernas utrikespolitik och ökat deltagande från andra aktörer i regionen kan också leda till att EU blir mindre attraktivt som förebild och partner. Detta gör att EU måste reflektera över hur man ska ta fram en politisk strategi som är mer multilateral, och som mer systematiskt än vad som är fallet idag, involverar och samarbetar med övriga aktörer som är verksamma i grannskapsområdet när det gäller att, tillsammans med partnerländerna, ta itu med frågor av gemensamt intresse. I södra Medelhavsområdet spelar Turkiet, Gulfstaterna och organisationer som Arabförbundet en mer framträdande roll i försöken att lösa konflikter och främjar på så sätt sina ekonomiska och politiska intressen i högre grad. Framväxten av alternativa regionala integrationsordningar i det östra grannskapsområdet är en ny utmaning. Likaså har framväxten av den eurasiska unionen mellan Ryssland, Vitryssland och Kazakstan förändrat landskapet. Denna uppfattas som en modell för politisk och ekonomisk utveckling som är ett alternativ till integrationen med EU. Det innebär dock att man gör ett val. Att ansluta sig till den tullunion som ingår i den eurasiska unionen skulle omöjliggöra ekonomisk integration med EU genom ett djupgående och omfattande frihandelsavtal. 5. Slutsats Även om grundprinciperna och målen för den europeiska grannskapspolitiken fortsätter att gälla för alla partnerländer och alla delar av grannskapspolitiken, är EU:s förbindelser med varje partnerland unika, och instrumenten inom ramen för grannskapspolitiken specialanpassade för varje enskilt partnerland. Genom den europeiska grannskapspolitiken har EU tillgång till en uppsättning verktyg som gör att den politiska strategin och de politiska insatserna kan anpassas för varje partnerlands specifika förutsättningar och deras mål för förbindelserna med EU. EU kommer i allt högre grad att bli tvunget att differentiera sina politiska insatser, beroende på de olika partnerländernas utveckling, ambitioner och behov. Partnerländerna bör inte sänka sina ambitioner och åtaganden att reformera sina samhällen och sina politiska och ekonomiska system. Detta är fortsatt av avgörande betydelse för att infria invånarnas förhoppningar och uppfylla deras behov. Ett förnyat politiskt åtagande att faktiskt genomföra ofta svåra reformer måste till. EU å sin sida måste fortsätta att uppfylla sina åtaganden om starkare politisk associering, större ekonomisk integration och stöd till reformer.

[1] KOM(2011) 303, 25.5.2011.

[2] Detta gemensamma meddelande åtföljs av tolv landsvisa lägesrapporter som bedömer genomförandet av den europeiska grannskapspolitiken under 2012 i de länder med vilka en handlingsplan för den europeiska grannskapspolitiken eller liknande dokument har överenskommits, två regionala lägesrapporter med en översyn av de framsteg som gjorts under 2012 när det gäller genomförandet av det östliga partnerskapet respektive partnerskapet för demokrati och delat välstånd samt en bilaga med statistik.

[3] I enlighet med FN:s generalförsamlings resolution 67/19 används benämningen "Palestina" vid alla hänvisningar till vad som tidigare har hänvisats till som "den palestinska myndigheten" eller "det ockuperade palestinska territoriet". Detta innebär inte att Palestina erkänns som en stat i enlighet med slutsatserna från Europeiska rådets möte i december 2009.

[4] Gemensamt uttalande av det östliga partnerskapets utrikesministrar vid mötet i Bryssel den 23 juli 2012, Europeiska unionens råd, 12862/12, Presse 348. Gemensamt meddelande till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén: Det östliga partnerskapet: En färdplan inför toppmötet hösten 2013, JOIN (2012) 13 final, 15.5.2012.

[5] Transparency International, korruptionsindex 2012.

[6] Stöd till partnerskap, reformer och tillväxt för alla.

[7] Programmet för integration och samarbete med de östliga partnerskapsländerna.

[8] KOM(2011) 839 slutlig

[9] Protokoll som ger Moldavien och Ukraina möjlighet att delta i EU-program som är öppna för deras deltagande trädde i kraft 2011 och ett protokoll med Israel undertecknades 2008.

[10] Gemensamt meddelande till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén: En färdplan inför toppmötet hösten 2013, JOIN(2012) 13 slutlig, 15.5.2012.

[11] Gemensamt meddelande till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén, Ny respons på ett grannskap i förändring, KOM(2011) 303 slutlig, 25.5.2011.

[12] Gemensam förklaring från toppmötet om det östliga partnerskapet, Warszava, den 29–30 september 2011.

[13] Joint Staff Working Document, Partnership for Democracy and Shared Prosperity: Report on activities in 2011 and Roadmap for future action. Följedokument till det gemensamma meddelandet till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén Delivering on a new European Neighbourhood Policy, SWD(2012) 121 final, 15.5.2012 [dokumenten finns ej i svensk översättning].

[14] Syriens deltagande är för närvarande avbrutet, varför samarbetet endast gäller 42 länder.

[15] Gemensamt meddelande till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén: Stöd till närmare samarbete och regional integration i Maghreb: Algeriet, Libyen, Mauretanien, Marocko och Tunisien. JOIN(2012), 36 final, 17.12.2012.

[16] EU Neighbourhood Barometer, våren 2012 och hösten 2012.

[17] Med undantag av Egypten och Libyen där majoriteten inte tycks ha någon åsikt eller särskilt mycket information om bilden av eller förbindelserna med EU.