Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING om finansiering, förvaltning och övervakning av den gemensamma jordbrukspolitiken /* KOM/2011/0628 slutlig - 2011/0288 (COD) */





MOTIVERING 1. BAKGRUND TILL FÖRSLAGET I kommissionens förslag till en flerårig budgetram för 2014–2020[1] anges budgetramar och riktlinjer för den gemensamma jordbrukspolitiken. På grundval av detta lägger kommissionen fram ett antal förordningar om den rättsliga ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken under perioden 2014–2020, samt en konsekvensanalys som behandlar ett antal alternativa scenarier för jordbrukspolitikens utveckling. Föreliggande reformförslag bygger på meddelandet Den gemensamma jordbrukspolitiken mot 2020[2], som innehåller breda politiska riktlinjer för hur man ska kunna möta de utmaningar som jordbruket och landsbygdsområdena står inför i framtiden och uppfylla målen för den gemensamma jordbrukspolitiken, dvs. 1) hållbar livsmedelsproduktion, 2) hållbar förvaltning av naturresurser och klimatåtgärder och 3) balanserad territoriell utveckling. Meddelandets reformförslag har fått ett brett stöd, både inom den interinstitutionella debatten[3] och inom det samråd med berörda parter som hållits inom ramen för konsekvensanalysen. Ett genomgående tema har utkristalliserats under förfarandets gång, nämligen behovet av att främja ett effektivt resursutnyttjande för att säkra en smart och hållbar tillväxt som inkluderar alla för EU:s jordbruk och landsbygdsområden i linje med Europa 2020-strategin och av att strukturera den gemensamma jordbrukspolitiken på två pelare med olika men kompletterande verktyg i syfte att uppnå samma mål. Pelare I omfattar direktstöd och marknadsåtgärder som ger EU-lantbrukarna ett årligt basinkomststöd och stöd vid specifika störningar på marknaden; pelare II omfattar landsbygdsutveckling och inom denna är det medlemsstaterna som utarbetar och samfinansierar fleråriga program inom en gemensam ram[4]. Genom ett antal reformer har den gemensamma jordbrukspolitiken inriktas på ett mer marknadsorienterat jordbruk, samtidigt som producenterna tillförsäkrats inkomststöd, miljökraven integrerats bättre och landsbygdsutvecklingen getts mer stöd som ett led i en integrerad politik för utveckling av landsbygdsområden i hela EU. Inom ramen för reformprocessen har emellertid röster höjts för en bättre fördelning av stödet mellan och inom medlemsstaterna och för bättre fokusering av de åtgärder som inriktas på miljöfrågor och på att motverka de ökande svängningarna på marknaderna. Tidigare reformer har mest inriktats på inneboende problem, som till exempel för stora överskott och livsmedelssäkerhetskriser. I samtliga fall har reformerna tjänat sitt syfte och gagnat EU, både inom unionen och internationellt, men idag genereras de utmaningar som jordbruket står inför av faktorer utanför jordbrukets ram och det behövs därför bredare politiska åtgärder. Trycket på jordbruksinkomsterna förväntas bli fortsatt stort till följd av att jordbrukarna tvingas ta risker, produktionen minskar och marginalerna krymper på grund av stigande insatspriser. Det finns därför behov av att behålla inkomststödet och att förbättra verktygen för riskhantering och krisberedskap. Ett starkt jordbruk är av avgörande betydelse för EU:s livsmedelsindustri och för den globala livsmedelstryggheten. Samtidigt uppmanas aktörerna inom jordbruket och landsbygdsutvecklingen att öka sina ansträngningar för att uppnå de ambitiösa mål för klimat, energi och biologisk mångfald som ingår i Europa 2020-strategin. Jordbrukarna är tillsammans med skogsbrukarna våra viktigaste markförvaltare och kommer att behöva stöd när det gäller att införa och använda jordbrukssystem och jordbrukspraxis som är bra för miljön och klimatet, då marknadspriserna inte återspeglar kostnaden för dessa kollektiva nyttigheter. Det är också viktigt att utnyttja landsbygdsområdenas potential på bästa sätt för att bidra till tillväxt och sammanhållning för alla. Den framtida gemensamma jordbrukspolitiken kommer därför inte att vara en politik som bara omfattar en visserligen nödvändig men ändå liten del av EU:s ekonomi, utan den kommer att vara en politik som är av avgörande betydelse för livsmedelssäkerheten, miljön och för den territoriella balansen. Det är härigenom som man kan uppnå ett verkligt mervärde med EU-politiken. Med en sådan verkligt gemensam politik utnyttjas de begränsade budgetresurserna på effektivast möjliga sätt när det gäller att tackla övergripande problem som klimatförändring, stärka solidariteten mellan medlemsstaterna och samtidigt ge möjlighet till flexibla genomförandelösningar som tar hänsyn till lokala behov. I förslaget till en flerårig budgetram anges att den gemensamma jordbrukspolitiken även fortsättningsvis bör delas upp på två pelare och att budgeten för var och en av pelarna bör ligga kvar på den nominella nivå som 2013; dessutom bör den gemensamma jordbrukspolitiken ha som mål att leverera resultat på de områden som EU prioriterar. Direktstöden bör bidra till hållbar produktion genom att 30 % av anslaget för direktstöd öronmärks för obligatoriska åtgärder som gynnar klimatet och miljön. Stödnivåerna bör gradvis likriktas och det bör också gradvis införas övre tak för stöden till stora stödmottagare. Landsbygdsutvecklingen bör ingå i ett gemensamt strategiskt ramverk tillsammans med andra av EU samfinansierade förvaltningsfonder som bör vara mer resultatinriktat och regleras genom tydligare och bättre förhandsvillkor. Vad gäller marknadsåtgärder bör finansieringen av den gemensamma jordbrukspolitiken stärkas genom följande två verktyg utanför den fleråriga budgetramen: 1) en nödreserv för krissituationer och 2) utvidgning av räckvidden för Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter. På grundval av detta fastställs de viktigaste delarna av den rättsliga ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken 2014–2020 i ett paket innehållande följande förordningar: – Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om regler för direkstöd för jordbrukare inom de stödordningar som ingår i den gemensamma jordbrukspolitiken (förordningen om direktstöd). – Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om upprättande av en samlad marknadsordning för jordbruksprodukter (förordningen om en samlad marknadsordning). – Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om stöd till landsbygdsutveckling från Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (EJFLU) (förordningen om landsbygdsutveckling). – Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om finansiering, förvaltning och övervakning av den gemensamma jordbrukspolitiken (den horisontella förordningen). – Förslag till rådets förordning om fastställande av vissa stöd och bidrag inom ramen för den samlade marknadsordningen för jordbruksprodukter. – Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om ändring av rådets förordning (EG) nr 73/2009 avseende tillämpningen av övergångsbestämmelser avseende år 2013 (förordningen om övergångsbestämmelser). – Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om ändring av rådets förordning (EG) nr 1234/2007 vad gäller systemet med samlat gårdsstöd och stöd till vinodlare. Förordningen om landsbygdsutveckling bygger på det förslag som kommissionen lade fram den 6 oktober 2011 i vilket det fastställs gemensamma regler för alla fonder inom ett gemensamt strategiskt ramverk[5]. Det kommer också att läggas fram en förordning om ordningen för stöd till de sämst ställda, vilken för närvarande omfattas av en annan rubrik i den fleråriga budgetramen. Man håller dessutom på att utarbeta nya regler för hur offentliggörandet av uppgifter om stödmottagarna ska göras, mot bakgrund av de påpekanden som gjorts av Europeiska unionens domstol. Detta görs i syfte att finna ett lämpligt sätt att se till att man efterlever öppenhetsprincipen samtidigt som man iakttar stödmottagarnas rätt till skydd av personuppgifter. 2. RESULTAT AV SAMRÅD MED BERÖRDA PARTER SAMT KONSEKVENSANALYS I konsekvensanalysen undersöks tre möjliga scenarier, vilka tagits fram på grundval av en utvärdering av den nuvarande politiken och en utvärdering av framtida utmaningar och behov. Konsekvensanalysen är resultatet av en lång process som inleddes i april 2010 under ledning av en avdelningsövergripande arbetsgrupp. Arbetet har inbegripit en omfattande kvantitativ och kvalitativ analys och man har också fastställt ett riktvärde i form av prognoser på medellång sikt för jordbruksmarknaderna och jordbruksinkomsterna fram till 2020 och utvärderat hur de olika scenarierna skulle kunna påverka sektorns ekonomi. De tre scenarier som diskuteras i konsekvensanalysen är följande: 1) Det första scenariot bygger på anpassning, dvs. den nuvarande politiken bibehålls och de viktigaste bristerna åtgärdas, som t.ex. fördelningen av direktstöden. 2) Det andra scenariot bygger på integration, dvs. större ändringar av politiken i form av större målinriktning och miljöanpassning av direktstöden och större strategisk målinriktning av politiken för landsbygdsutveckling så att denna blir bättre samordnad med övrig EU-politik, samt utvidgning av den rättsliga grunden för samarbetet producenter emellan i syfte att utöka dess räckvidd. 3) Det tredje scenariot bygger på nyfokusering, dvs. politiken inriktas helt och hållet på miljön med en gradvis utfasning av direktstöden. Scenariot utgår ifrån att produktionskapaciteten kan upprätthållas utan stöd och att jordbruksområdenas socio-ekonomiska behov kan tillgodoses genom åtgärder på andra politiska områden. Som svar på den ekonomiska krisen och det ökande trycket på de offentliga finanserna har EU tagit fram Europa 2020-strategin och förslaget till en flerårig budgetram. I de olika scenarierna läggs emellertid olika vikt vid vart och ett av de tre politiska målen för den framtida gemensamma jordbrukspolitiken som strävar mot ett mer konkurrenskraftigt och hållbart jordbruk i livskraftiga landsbygdsområden. För att se till att den gemensamma jordbrukspolitiken överensstämmer med Europa 2020-strategin, särskilt vad gäller effektivt resursutnyttjande, kommer det i allt större utsträckning att krävas att jordbrukets produktivitet förbättras genom forskning, kunskapsöverföring och främjande av samarbete och innovation (även via det europeiska innovationspartnerskap för produktivitet och hållbarhet inom jordbruket). Den politiska ramen för EU:s jordbrukspolitik har inte längre några inslag av handelssnedvridning, men sektorn förväntas bli utsatt för ett större tryck genom fortlöpande liberalisering, särskilt inom ramen för utvecklingsagendan från Doha och frihandelsavtalen med Mercosur. De tre scenarierna har utarbetats på grundval av de synpunkter som uttrycktes under det samråd som genomfördes inom ramen för konsekvensbedömningen. Intresserade parter uppmanades att inkomma med synpunkter mellan den 23 november 2010 och den 25 januari 2011, och den 12 januari 2011 hölls ett möte i den rådgivande kommittén. De viktigaste synpunkterna sammanfattas nedan[6]: – Det råder konsensus bland berörda parter om att det behövs en stark gemensam jordbrukspolitik som bygger på två pelare för att man ska kunna möta de utmaningar som jordbruket står inför när det gäller trygg livsmedelsförsörjning, hållbar förvaltning av naturresurserna och territoriell utveckling. – De flesta av de berörda anser att den gemensamma jordbrukspolitiken har en roll att spela när det gäller att stabilisera marknaderna och priserna. – De berörda parterna har skilda åsikter om hur stödåtgärderna bör riktas (särskilt vad gäller omfördelning av direktstöd och stödtak). – De berörda parterna instämmer i att båda pelarna kan vara av stor betydelse när det gäller att ge klimatåtgärderna bättre genomslag och förbättra miljöprestandan till gagn för hela EU. Många lantbrukare anser att detta redan är fallet, men allmänheten anser att stöden under pelare I kan användas på ett mer effektivt sätt. – De berörda önskar att alla områden i EU, även de minst gynnade områdena, ska få ta del av den framtida tillväxten och utvecklingen. – Många berörda angav att den gemensamma jordbrukspolitiken bör integreras med andra politikområden som miljö, folkhälsa, handel och utveckling – Som möjliga vägar att koppla den gemensamma jordbrukspolitiken till Europa 2020-strategin föreslås innovation, utveckling av konkurrenskraftiga företag och främjande av kollektiva nyttigheter till förmån för EU-medborgarna. I konsekvensanalysen jämförs de tre möjliga scenarierna: Nyfokuseringsscenariot skulle påskynda strukturanpassningen inom jordbrukssektorn i och med att produktionen skulle föras över till de mest kostnadseffektiva områdena och de mest lönsamma sektorerna. Scenariot innebär att finansieringen för miljöåtgärder ökas kraftigt, men detta innebär också att jordbrukssektorn utsätts för större risker i och med att möjligheterna till marknadsintervention begränsas. Scenariot medför avsevärda sociala och miljörelaterade kostnader eftersom de mindre konkurrenskraftiga områdena skulle drabbas av inkomstbortfall och sämre miljöförhållanden, i och med att man skulle förlora de positiva effekter som följer av att direktstöden kopplas till tvärvillkor. Anpassningsscenariot, som befinner sig på motsatta sidan av spektrumet, är det alternativ som ger störst möjligheter till kontinuitet i politiken, eftersom det innehåller begränsade men konkreta förbättringar när det gäller jordbrukets konkurrenskraft och miljöprestanda. Man betvivlar emellertid att det scenariot skulle räcka till för att möta framtidens stora klimat- och miljöutmaningar på lämpligt sätt, något som också påverkar jordbrukets långsiktiga hållbarhet. Integrationsscenariot är nyskapande med sin ökade målinriktning och sina miljöanpassade direktstöd. Analysen visar att det är möjligt att miljöanpassa stöden till rimliga kostnader för jordbrukarna, även om det inte är möjligt att helt undvika administrativa bördor. På samma sätt är det möjligt att injicera ny livskraft i landsbygdsutvecklingen, förutsatt att medlemsstaterna och regionerna utnyttjar de nya möjligheter som ges på ett effektivt sätt och förutsatt att det gemensamma strategiska ramverket för EU-fonder inte innebär att man tar bort de synergieffekter som uppnås i samverkan med pelare I eller att man förlorar de aspekter som utgör lansbygdsutvecklingens starka sidor. Om det är möjligt att hitta en lämpligt balans är det detta scenario som bäst säkrar långsiktig hållbarhet för jordbruket och landsbygdsområdena. På grundval av dessa faktorer konstateras i konsekvensanalysen att integrationsscenariot är det mest balanserade av scenarierna i och med att det gradvis anpassar den gemensamma jordbrukspolitiken efter EU:s strategiska mål; samma balans återfinns i genomförandet av de olika delarna av förslagen till rättsakterna. Det är också viktigt att det tas fram en utvärderingsram så att det blir möjligt att bedöma den gemensamma jordbrukspolitikens prestanda i förhållande till ett antal gemensamma indikatorer för de politiska målen. Förenkling har efterlysts under hela processen och bör främjas, bland annat genom harmonisering av tvärvillkoren och marknadsinstrumenten och genom utformningen av stödet till småjordbruk utformas. Dessutom bör åtgärderna för att göra direktstöden mer miljöanpassade utformas på ett sådant sätt att man minskar den administrativa bördan och kontrollkostnaderna så mycket som möjligt. 3. RÄTTSLIGA ASPEKTER Det föreslås att den gemensamma jordbrukspolitikens nuvarande struktur bibehålls, dvs. två pelare med årliga obligatoriska allmänna åtgärder under pelare I som kompletteras med frivilliga åtgärder som anpassas till nationella och regionala behov inom fleråriga program under pelare II. Syftet med den nya utformningen av direktstöden är emellertid att förbättra synergieffekterna med pelare II, vilken i sin tur kommer att ingå i ett gemensamt strategiskt ramverk för bättre samordning med andra av EU samfinansierade förvaltningsfonder. På grundval av ovanstående föreslås också att man behåller den nuvarande strukturen med fyra grundläggande rättsakter, även om syftet med den utvidgade finansieringsförordningen är att samla gemensamma bestämmelser i vad som nu kallas den horisontella förordningen, Förslaget är förenligt med subsidiaritetsprincipen. Den gemensamma jordbrukspolitiken är i sanning en gemensam politik. Behörigheten på området delas mellan EU och medlemsstaterna; förvaltningen sköts på EU-nivå för att sörja för ett hållbart och diversifierat jordbruk i hela EU, för att tackla övergripande problem som klimatförändring och för att stärka solidariteten mellan medlemsstaterna. Med tanke på de stora utmaningar som vi står inför när det gäller livsmedelssäkerhet, miljö och territoriell balans är den gemensamma jordbrukspolitiken av strategisk betydelse när det gäller att se till att de åtgärder som vidtas för att möta utmaningarna är så effektiva som möjligt och när det gäller att säkra att budgetresurserna utnyttjas så effektivt som möjligt. Det föreslås också att den nuvarande uppdelningen på två pelare bör bibehållas för att medlemsstaterna ska kunna ges mer utrymme att själva ta fram lösningar som motsvarar deras lokala särdrag och för att bidra med samfinansiering till pelare II. Det nya europeiska innovationspartnerskapet och verktygen för riskhantering omfattas också av pelare II. Förslaget innebär också att den gemensamma jordbrukspolitiken anpassas bättre till Europa 2020-strategin (inbegripet ett gemensamt ramverk för EU-fonder) samt ett antal förbättringar och förenklingsåtgärder. Konsekvensanalysen visar också tydligt vad det skulle innebära, i form av negativa ekonomiska, miljömässiga och sociala konsekvenser, om inga åtgärder vidtas. Förutom finansieringsbestämmelser innehåller den horisontella förordning även relevanta regler som gäller för samtliga instrument, som bestämmelser om tvärvillkor, kontroller och påföljder. Förordningen innehåller således regler om finansiering, systemet för jorbruksrådgivning, förvaltnings- och kontrollsystem, tvärvillkor och avslutande av räkenskaperna. Syftet är att anpassa finansieringsrelgerna utifrån den erfarenhet som finns idag, att strömlinjeforma och stärka tvärvillkoren och stärka systemet för jordbruksrådgivning. De aktuella reglerna, och då särskilt med avseende på tvärvillkoren, sågs över i syfte att göra dem enklare, stärka klimatförändringsaspekterna inom normerna för god jordbrukshävd och goda miljöförhållanden och säkerställa att de överensstämmer med bestämmelserna för miljöanpassning och för relevanta miljöåtgärder som erbjuds inom ramen för landsbygdsutveckling. Förordningen skapar slutligen en grund för en gemensam övervaknings- och utvärderingsram för att bedöma den gemensamma jordbrukspolitikens prestanda under nästa period. Förordningen innehåller olika förenklingsåtgärder. För det första förbättras tvärvillkorsreglernas läsbarhet genom att de förs samman till en enda lagstiftningsakt. Vidare innebär förordningen att antalet utbetalande organ minskar samt att samordningsorganets roll stärks. Detta gör systemet öppnare och minskar bördan för både nationella förvaltningar och kommissionens avdelningar. Det kommer att krävas färre godkännanden och försäkringsförklaringar på medlemsstatsnivå och kommissionen kan minska på antalet revisioner som utförs. Reglerna för förvaltning och kontroller kommer så långt det är möjligt att anpassas mellan den gemensamma jordbrukspolitikens två pelare för att åstadkomma rättslig tydlighet och harmoniserade förfaranden. Vidare ger förordningen kommissionen ökad befogenhet för att därigenom kunna minska det antalet kontroller på plats som utförs av medlemsstater med väl fungerande kontrollsystem och låga felfrekvenser. Detta skulle kunna innebära en lägre administrativ börda för både jordbrukare och nationella förvaltningar. 4. BUDGETKONSEKVENSER I förslaget till en flerårig budgetram anges att en avsevärd andel av EU:s budget även i framtiden bör avsättas för jordbruket, då den gemensamma jordbrukspolitiken är en gemensam politik av stor strategisk betydelse. Det förslås därför att den gemensamma jordbrukspolitiken bör inriktas på sina huvudverksamheter och att 317,2 miljarder euro (i löpande priser) bör avsättas för pelare I och 101,2 miljarder euro (i löpande priser) bör avsättas för pelare II under perioden 2014-2020. Medlen för pelare I och pelare II kompletteras med ytterligare medel på 17,1 miljarder euro, fördelade på 5,1 miljarder euro för forskning och innovation, 2,5 miljarder euro för livsmedelsäkerhet, 2,8 miljarder euro för stöd till de sämst ställda enligt andra rubriker i den fleråriga budgetramen, 3,9 miljarder euro till en ny reserv för kriser inom jordbrukssektorn och upp till 2,8 miljarder euro inom Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter (utanför den fleråriga budgetramen), vilket ger en total budget på 435,6 miljarder euro för perioden 2014–2020. Vad gäller fördelningen av stöd mellan medlemsstaterna föreslås att man jämnar ut skillnaderna i stödnivåerna för medlemsstater med direktstöd på mindre än 90 % av EU-genomsnittet. I förordningen om direktstöd beräknas de nationella taken på den grunden. Stöden till landsbygdsutveckling kommer att fördelas på grundval av objektiva kriterier som bygger på de politiska målen och med hänsyn tagen till den nuvarande fördelningen. På samma sätt som idag bör de regioner som utvecklas långsammare även fortsättningsvis omfattas av högre samfinansieringsnivåer och detta gäller även vissa åtgärder som kunskapsöverföring, producentgrupper, samarbete och Leader. Det införs viss flexsibilitet för överföringar mellan pelare (upp till 5 % av direktstöden), dels från pelare I till pelare II för att göra det möjlligt för medlemsstaterna att stärka sin politik för landsbygdsutveckling och dels från pelare II till pelare I för de medlemsstater vars direkststödsnivåer ligger under 90 % av EU-genomsnittet. Mer detaljerad information om vilka budgetkonsekvenserna blir av reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken finns i den finansieringsöversikt som åtföljer förslagen till rättsakter. 2011/0288 (COD) Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING om finansiering, förvaltning och övervakning av den gemensamma jordbrukspolitiken EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 43.2, med beaktande av Europeiska kommissionens förslag[7], efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten, med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande[8], efter att ha samrått med Europeiska datatillsynsmannen[9], i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet, och av följande skäl: (1) I meddelandet från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén Den gemensamma jordbrukspolitiken mot 2020: Att klara framtidens utmaningar i fråga om livsmedel, naturresurser och territoriell balans[10] anges vilka utmaningar som den gemensamma jordbrukspolitiken kan komma att ställas inför efter 2013 och det fastställs mål och riktlinjer för denna. Mot bakgrund av de diskussioner som hållits kring meddelandet bör den gemensamma jordbrukspolitiken reformeras med verkan från och med den 1 januari 2014. Reformen bör omfatta alla grundförordningar inom den gemensamma jordbrukspolitiken, även rådets förordning (EG) nr 1290/2005 av den 21 juni 2005 om finansieringen av den gemensamma jordbrukspolitiken[11] ändrad genom Europaparlamentets och rådets förordning [KOM(2010)…(Lissabonanpassning)][12]. Erfarenheterna från genomförandet av den förordningen visar att vissa delar av finansierings- och övervakningsmekanismen måste justeras. Med tanke på denna reforms omfattning bör förordning (EG) nr 1290/2005 upphävas och ersättas med en ny ordalydelse. Reformen bör dessutom i görligaste mån innebära att bestämmelserna harmoniseras, strömlinjeformas och förenklas. (2) Med de kopplingar som finns mellan denna förordning och den gemensamma jordbrukspolitikens övriga instrument samt de begränsningar en utvidgad union innebär för medlemsstaternas finansiella medel, kan förordningens mål inte i tillräcklig utsträckning uppnås av de enskilda medlemsstaterna. Målen nås i stället bättre på unionsnivå genom en flerårig garanterad unionsfinansiering och genom en fokusering på prioriteringar på unionsnivå, kan unionen besluta om åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5.3 i fördraget om Europeiska unionen. I enlighet med proportionalitetsprincipen i artikel 5.4 i fördraget går denna förordning inte utöver vad som är nödvändigt för att nå detta mål. (3) För att komplettera eller ändra vissa icke väsentliga delar av denna förordning bör befogenheten att anta delegerade akter i enlighet med artikel 290 i fördraget delegeras till kommissionen när det gäller godkännande av de utbetalande och samordnande organen, innehållet i systemet för jordbruksrådgivning, åtgärderna som finansieras av unionens budget inom ramen för offentlig intervention och värderingen av transaktioner i samband med offentlig intervention, minskningar och inställande av medlemsstaternas ersättningar och kompensation mellan utgifter och inkomster inom ramen för fonderna, indrivning av skulder, påföljder för stödmottagare vid överträdelser av villkoren för stödberättigande, när det gäller regler om säkerheter, det integrerade administrations- och kontrollsystemets funktion, de åtgärder som inte ingår i transaktionsgranskning, påföljder som tillämpas inom ramen för tvärvillkoren, reglerna om bibehållande av permanent gräsmark, reglerna om den avgörande händelse och den växelkurs som ska användas av de medlemsstater som inte använder euro som valuta samt innehållet i den gemensamma bedömningsramen för åtgärder som antagits i enlighet med den gemensamma jordbrukspolitiken. Det är särskilt viktigt att kommissionen genomför lämpliga samråd under sitt förberedande arbete, inbegripet på expertnivå. Kommissionen bör, då den förbereder och utarbetar delegerade akter, se till att relevanta handlingar översänds samtidigt, i god tid och på rätt sätt till Europaparlamentet och rådet. (4) Den gemensamma jordbrukspolitiken består av en uppsättning av åtgärder, varav en del rör landsbygdsutveckling. Finansieringen av dessa åtgärder bör säkerställas för att bidra till att målen för den gemensamma jordbrukspolitiken uppnås. Eftersom dessa åtgärder har vissa gemensamma inslag men även skiljer sig åt i flera avseenden, bör deras finansiering inrymmas i samma uppsättning bestämmelser som även gör det möjligt att vid behov tillämpa olika förfaranden. Genom förordning (EG) nr 1290/2005 inrättades två europeiska jordbruksfonder, nämligen Europeiska garantifonden för jordbruket (nedan kallad EGFJ) och Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (nedan kallad EJFLU). Dessa två fonder bör bibehållas. (5) Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr [FR]/xxx av den […] om finansiella bestämmelser för unionens årliga budget[13] och de bestämmelser som antagits på grundval av denna bör gälla för de åtgärder som anges i denna förordning. Den förordningen innehåller bland annat bestämmelser om delad förvaltning med medlemsstaterna på grundval av principen om sund ekonomisk förvaltning, öppenhet och icke-diskriminiering, bestämmelser om hur ackrediterade organ ska fungera och budgetprinciper, bestämmelser som bör iakttas även i denna förordning. (6) Unionens budget bör finansiera den gemensamma jordbrukspolitikens utgifter, inbegripet utgifterna för landsbygdutveckling, genom de båda fonderna, antingen direkt eller inom ramen för delad förvaltning med medlemsstaterna. Det bör specificeras vilka typer av åtgärder som kan finansieras via dessa fonder. (7) Det bör därför antas bestämmelser om medlemsstaternas godkännande av utbetalande organ, fastställandet av förfaranden för inhämtande av de förvaltningsförklaringar som behövs, godkännande av förvaltnings- och övervakningssystem samt oberoende organs godkännande av årsräkenskaperna. För att säkerställa öppenhet och insyn i de nationella kontrollerna, särskilt när det gäller godkännande, giltigförklaring och utbetalning, för att minska den administrativa bördan och antalet revisioner för kommissionens avdelningar och även för de medlemsstater i vilka det krävs att varje utbetalande organ godkänns, bör dessutom antalet myndigheter och organ som tilldelas sådana befogenheter begränsas med hänsyn tagen till varje medlemsstats konstitutionella bestämmelser. (8) Om en medlemsstat godkänner mer än ett utbetalande organ, är det viktigt att den utser ett enda samordningsorgan med uppgift att säkerställa konsekvens i medelsförvaltningen, att upprätta förbindelse mellan kommissionen och de olika godkända utbetalande organen och att se till att den information som kommissionen begär om de olika utbetalande organens verksamhet skyndsamt överlämnas. Samordningsorganet ska också ansvara för att se till att korrigerande åtgärder vidtas och att kommissionen hålls informerad om uppföljningen. Det ska också se till att gemensamma regler och normer tillämpas på ett enhetligt sätt. (9) Det är bara de utbetalande organ som har godkänts av medlemsstaterna som kan erbjuda rimliga garantier för att de kontroller som behövs har genomförts innan unionsstöd beviljas till stödmottagarna. Det bör därför uttryckligen fastställas att det endast är utgifter som utbetalats av godkända utbetalande organ som kan få ersättning från unionens budget. (10) För att göra stödmottagarna mer medvetna om förhållandet mellan å ena sidan jordbruksmetoder och förvaltning av jordbruk och normer avseende miljö, klimatförändring, god jordbrukshävd, livsmedelssäkerhet, folkhälsa, djurhälsa, växtskydd och djurskydd å den andra, är det nödvändigt att medlemsstaterna inrättar en omfattande jordbruksrådgivning som kan erbjuda råd till stödmottagarna. Jordbruksrådgivningen bör inte på något sätt påverka den skyldighet och det ansvar stödmottagarna har att följa dessa normer. Medlemsstaterna bör också säkerställa att det råder en klar åtskillnad mellan rådgivning och kontroll. (11) Jordbruksrådgivningen bör åtminstone täcka in de krav och normer som faller inom tvärvillkorens tillämpningsområde. Rådgivningen bör också omfatta de krav som ska följas med avseende på klimat- och miljövänliga jordbruksmetoder för att få direktstöd och med avseende på att hålla jordbruksarealen i ett visst skick i enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr DP/xxx av xxx om regler för direktstöd för jordbrukare inom de stödordningar som ingår i den gemensamma jordbrukspolitiken[14]. Rådgivningen bör slutligen omfatta vissa delar förknippade med begränsningar av och anpassning till klimatförändringar, biologisk mångfald, vattenskydd, anmälan om djur- och växtsjukdomar och innovation samt hållbar utveckling av den ekonomiska verksamheten i småjordbruk. (12) Det bör vara frivilligt för stödmottagarna att ta del av jordbruksrådgivningen. Alla stödmottagare, även de som inte får stöd i enlighet med den gemensamma jordbrukspolitiken, bör få ta del av rådgivningen. Medlemsstaterna får emellertid fastställa prioritetskriterier för denna. På grund av systemets karaktär, bör de uppgifter som erhålls i samband med rådgivningen behandlas konfidentiellt, utom vid allvarliga överträdelser av unionens lagtiftning eller nationell lagstiftning. För att rådgivningen ska vara effektiv bör rådgivarna ha lämpliga kvalifikationer och genomgå regelbunden utbildning. (13) Kommissionen bör ställa de anslag som behövs för att täcka de utgifter som de godkända utbetalande organen betalar ut för EGFJ:s räkning till medlemsstaternas förfogande i form av ersättning på grundval av en redovisning av de utgifter som dessa organ har haft. I avvaktan på sådan månadsvis ersättning bör medlemsstaterna tillhandahålla de finansiella medel som krävs för att tillgodose de godkända utbetalande organens behov. Medlemsstaterna och stödmottagarna bör själva bära de personalkostnader och administrativa kostnader som genomförandet av den gemensamma jordbrukspolitiken innebär. (14) Användningen av det agrometerologiska systemet samt inhämtningen och förbättringen av satellitbilder bör ge kommissionen medel för att såväl förvalta jordbruksmarknaderna som underlätta övervakningen av jordbruksrelaterade utgifter. (15) Inom ramen för budgetdisciplinen är det nödvändigt att ange ett årligt tak för de utgifter som finansieras genom EGFJ med hänsyn till de högsta belopp som fastställs för fonden i enlighet med den fleråriga budgetram som föreskrivs i rådets förordning (EU) nr xxx/xxx av den [ ] om den fleråriga budgetramen för 2014–2020[15] [MFF]. (16) Budgetdisciplinen kräver också att det årliga tak för utgifter som finansieras genom EGFJ iakttas under alla omständigheter, i alla stadier av budgetförfarandet och vid genomförandet av budgeten. Det nationella taket för direktstöd per medlemsstat som anges i förordning (EU) nr xxx/xxx[DP] bör därför betraktas som finansieringstak för dessa direktstöd för medlemsstaten i fråga, och ersättningen för dessa utbetalningar bör inte överstiga det taket. Budgetdisciplinen kräver dessutom att alla akter som kommissionen föreslår eller som antas av lagstiftaren eller kommissionen inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken och budgeten för EGFJ är förenliga med det årliga taket för utgifter som finansieras från den fonden. (17) För att säkerställa att de belopp som ska finansiera den gemensamma jordbrukspolitiken överensstämmer med de årliga taken bör man bibehålla den finansiella mekanism som avses i rådets förordning (EG) nr 73/2009 av den 19 januari om upprättande av gemensamma bestämmelser för system för direktstöd inom den gemensamma jordbrukspolitiken och om upprättande av vissa stödsystem för jordbrukare, om ändring av förordningarna (EG) nr 1290 1290/2005, (EG) nr 247/2006, (EG) nr 378/2007 samt om upphävande av förordning (EG) nr 1782/2003[16] varigenom nivån på direktstödet justeras. I detta sammanhang är det också nödvändigt att ge kommissionen befogenhet att fastställa dessa justeringar om rådet inte har fastställt dem före den 30 juni i det kalenderår för vilket de gäller. (18) De åtgärder som vidtas för att fastställa det ekonomiska bidraget från EGFJ och från EJFLU när det gäller att beräkna finansieringstaken påverkar inte den befogenhet som budgetmyndigheten har enligt fördraget. Dessa åtgärder ska därför grundas på de referensbelopp som fastställs i enlighet med det interinstitutionella avtalet mellan Europaparlamentet, rådet och kommissionen om samarbete i budgetfrågor och sund ekonomisk förvaltning[17] och förordning (EU) nr xxx/xxx [MFF]. (19) Budgetdisciplinen innebär också en fortgående granskning av budgetsituationen på medellång sikt. Kommissionen bör därför när den överlämnar det preliminära budgetförslaget ett givet år lägga fram sina prognoser och analyser för Europaparlamentet och rådet och vid behov föreslår lagstiftaren lämpliga åtgärder. Dessutom bör kommissionen alltid helt och fullt utnyttja sina förvaltningsbefogenheter för att se till att årliga taket iakttas och, om det visar sig nödvändigt, föreslå för Europaparlamentet och rådet eller rådet lämpliga åtgärder för att rätta till budgetsituationen. Om det vid slutet av budgetåret visar sig att medlemsstaternas anspråk på ersättning skulle leda till att det årliga taket överskrids, bör kommissionen kunna fatta beslut om åtgärder som säkerställer dels en preliminär fördelning av den disponibla budgeten till medlemsstaterna i proportion till deras anspråk på ersättning för oreglerade utbetalningar, dels förenlighet med det tak som fastställts för det berörda året. Betalningarna för det berörda året bör verkställas påföljande budgetår, och man bör slutgiltigt fastställa det sammanlagda beloppet för unionens finansiering per medlemsstat samt ersättningar mellan medlemsstaterna för att överensstämma med det fastställda beloppet. (20) När budgeten genomförs bör kommissionen använda sig av ett månatligt varnings- och övervakningssystem för kontroll av jordbruksutgifterna för att kunna reagera så snabbt som möjligt om det finns risk för att det årliga taket överskrids, för att besluta om lämpliga åtgärder inom ramen för sina förvaltningsbefogenheter och föreslå andra åtgärder om de vidtagna åtgärderna skulle visa sig vara otillräckliga. Kommissionen bör regelbundet överlämna en rapport till Europaparlamentet och rådet om hur de faktiska utgifterna utvecklas i förhållande till uppskattningarna fram till rapportdagen med en bedömning av det troliga genomförandet under resten av budgetåret. (21) Med tanke på den tid som förflyter från utarbetande av budgetdokument till dess att kommissionen lägger fram dessa bör de växelkurser som kommissionen använder för att upprätta dessa dokument korrekt återger senast tillgängliga information. (22) I Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr CR/xxx av den [ ] om gemensamma bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden, Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling och Europeiska havs- och fiskerifonden som omfattas av den gemensamma strategiska ramen, om allmänna bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden och Sammanhållningsfonden samt om upphävande av förordning (EG) nr 1083/2006[18] fastställs regler för det ekonomiska stödet från de fonder som omfattas av den förordningen, inbegripet EJFLU. Dessa bestämmelser innehåller också vissa regler om utgifternas stödberättigande, om finansiell förvaltning och om förvaltnings- och kontrollsystem. När det gäller den finansiella förvaltningen av EJFLU bör det för att skapa rättslig klarhet och samstämmighet mellan jordbruksfonderna hänvisas till de relevanta bestämmelserna om budgetåtaganden, betalningsfrister och återtagande i förordning (EU) nr CR/xxx. (23) Programmen för landsbygdsutveckling finansieras från unionsbudgeten på grundval av åtaganden med årliga delbetalningar. Medlemsstaterna bör kunna få tillgång till de avsedda unionsmedlen redan när de börjar genomföra sina program. Det är följaktligen nödvändigt att införa ett system med förhandsfinansiering, med begränsningar av beloppen, för att säkerställa ett regelbundet flöde av medel som gör det möjligt att på lämpligt sätt göra utbetalningar till stödmottagarna. (24) Bortsett från förhandsfinansieringen bör man göra skillnad mellan olika typer av utbetalningar från kommissionen till de godkända utbetalande organen. Mellanliggande utbetalningar och slutbetalningar samt bestämmelser för dessa transaktioner bör fastställas. Bestämmelsen om automatiskt återtagande av medel bör bidra till att genomförandet av programmen påskyndas och till en sund ekonomisk förvaltning. (25) Det är viktigt att unionsstödet betalas ut till stödmottagarna i tid, så att de kan göra effektivt bruk av det. Om medlemsstaterna inte iakttar de tidsfrister som fastställs i unionslagstiftningen kan allvarliga problem uppstå för stödmottagarna, och det kan också äventyra årsplaneringen av unionssbudgeten. Därför bör utgifter som har betalats sedan tidsfristen löpt ut uteslutas från unionsfinansiering. För att iaktta proportionalitetsprincipen bör kommissionen dock kunna fastställa bestämmelser om undantag från denna generella regel. Denna princip som fastställs i förordning (EG) nr 1290/2005 bör upprätthållas och gälla för både Europeiska garantifonden för jordbruket (EGFJ) och Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (EJFLU). Om medlemsstaterna är sena med sina utbetalningar bör de själva betala ränta på kapitalbeloppet för att kompensera stödmottagarna. En sådan bestämmelse kan motivera medlemsstaterna att betala i tid. Den kan också ge stödmottagarna större utsikter om att få sin ersättning i tid eller åtminstone få kompensation om utbetalningen är sen. (26) I förordning (EG) nr 1290/2005 föreskrivs minskningar och inställanden av månadsbetalningar eller mellanliggande betalningar för EGFJ och EJFLU. Trots den ganska allmänt hållna ordalydelsen i dessa bestämmelser anges i praktiken att de används för att minska betalningarna på grund av sena utbetalningar, att de årliga taken överskrids eller liknande ”redovisningsfrågor” som enkelt kan upptäckas i utgiftsdeklarationerna. Dessa bestämmelser möjliggör också för minskningar och inställande av betalningar i de fall det finns allvarliga och ihållande brister i nationella kontrollsystem. Villkoren för att kunna göra det är emellertid relativt restriktiva och ska göras i enlighet med ett särskilt tvåstegsförfarande. Budgetmyndigheten har upprepade gånger bett kommissionen att ställa in betalningarna till medlemsstater som inte gör sina utbetalningar i tid. Mot denna bakgrund är det nödvändigt att klargöra det system som föreskrivs i förordning (EG) nr 1290/2005 och att sammanföra reglerna om minskningar och inställande av betalningar för både EGFJ och EJFLU till en enda artikel. Systemet med minskningar av betalningar på grund av ”redovisningsfrågor” bör behållas, men med tydligare ordalydelse som överensstämmer med befintlig administrativ praxis. Möjligheten att minska eller ställa in betalningarna om det upptäcks betydande och ihållande brister i nationella kontrollsystem bör utökas genom att inkludera försummelse vid indrivning av oregelbundna betalningar, samtidigt som tvåstegsförfarandet för sådana minskningar eller inställanden upprätthålls. (27) Sektorslagstiftningen för jordbruk kräver att medlemsstaterna inom de uppsatta tidsfristerna skickar information om hur många kontroller som utförts och deras resultat. Statistiken över kontrollerna används för att avgöra omfattningen av fel på medlemsstatsnivå och, mer allmänt, i syfte att kontrollera förvaltningen av EGFJ och EJFLU. Med hjälp av den kan kommissionen försäkra sig om att fonderna förvaltas på ett lämpligt sätt och att den är ett avgörande inslag i den årliga revisionsförklaringen. Eftersom den statistiska informationen har så stor betydelse och för att försäkra sig om att medlemsstaterna fullgör sina skyldigheter och skickar in informationen i tid, är det nödvändigt med ett system med negativa påföljder om informationen skickas in för sent och där påföljderna motsvarar omfattningen av de data som saknas. Det bör därför tas fram bestämmelser som låter kommissionen ställa in delar av månadsbetalningarna eller de mellanliggande betalningarna för vilka relevant statistisk information inte har skickats in i tid. (28) För att kunna återanvända EGFJ- och EJFLU-medlen behövs det regler för tilldelningen av specifika belopp. Förteckningen i förordning (EG) nr 1290/2005 bör kompletteras med de belopp som rör sena betalningar och avslutande av räkenskaperna i fråga om utgifter för EGFJ. Även rådets förordning (EEG) nr 352/78 av den 20 februari 1978 om tillgodoräknande av säkerheter, borgen och garantier som har ställts inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken och som har förverkats[19] fastställde regler för användningen av de belopp som uppstod från förverkade säkerheter. Dessa bestämmelser bör harmoniseras och sammanföras med befintliga bestämmelser om inkomster avsatta för särskilda ändamål. Förordning (EEG) nr 352/78 bör därför upphävas. (29) Rådets förordning (EG) nr 814/2000 av den 17 april 2000 om åtgärder för information om den gemensamma jordbrukspolitiken[20] och tillämpningsföreskrifterna för denna beskriver åtgärder som ska användas för att informera om den gemensamma jordbrukspolitiken och som kan finansieras enligt artikel 5 c i förordning (EG) nr 1290/2005. Förordning (EG) nr 814/2000 innehåller en förteckning över dessa åtgärder och deras syften och den fastställer regler för hur de ska finansieras och för hur motsvarande projekt ska genomföras. Sedan den förordningen antogs har regler som avser bidrag och upphandling antagits genom förordning (EU) nr xxx/xxx[FR]. De reglerna bör även gälla informationsåtgärder som vidtas för den gemensamma jordbrukspolitiken. För att förenkla och nå samstämmighet bör förordning (EG) nr 814/2000 upphävas, samtidigt som man bibehåller de särskilda bestämmelser som rör syftena med och typerna av åtgärder som ska finansieras. Dessa åtgärder bör också ta hänsyn till behovet av att säkerställa en mer effektiv kommunikation till den breda allmänheten och större synergieffekter mellan kommunikation som sker på kommissionens initiativ, och säkerställa att unionens politiska prioriteringar kommuniceras på ett effektivt sätt. Därför bör de även omfatta informationsåtgärder som är relevanta för den gemensamma jordbrukspolitiken inom ramen för sådan gemensam kommunikation som avses i meddelandet från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén och regionkommittén En budget för Europa 2020 – Del II – Policybeskrivningar[21]. (30) Finansieringen av åtgärder och insatser inom den gemensamma jordbrukspolitiken kommer delvis att ske genom delad förvaltning. För att säkerställa en sund ekonomisk förvaltning av unionens medel bör kommissionen kontrollera hur de myndigheter i medlemsstaterna som fått uppdraget att göra utbetalningar förvaltar fonderna. Det bör fastställas vilken form av kontroller som ska genomföras av kommissionen och på vilka villkor kommissionen ska kunna fullgöra sina åligganden i samband med genomförandet av budgeten och det bör klargöras vilka skyldigheter medlemsstaterna har att samarbeta. (31) För att kommissionen ska kunna fullgöra sina skyldigheter att kontrollera att det i medlemsstaterna finns väl fungerande system för förvaltning och kontroll av unionens utgifter, och utan att det påverkar medlemsstaternas egna kontroller, bör kontroller även kunna genomföras av personer som bemyndigats av kommissionen som bör ha möjlighet att begära assistans från medlemsstaterna. (32) Det är nödvändigt att i största möjliga utsträckning använda informationsteknik för att ta fram den information som ska sändas till kommissionen. När kontroller utförs bör kommissionen omedelbart ha full tillgång till de uppgifter som rör utgifterna, både i pappersform och i elektronisk form. (33) För att upprätta den finansiella förbindelsen mellan de godkända utbetalande organen och unionsbudgeten bör kommissionen årligen avsluta dessa organs räkenskaper. Beslutet om avslutande av räkenskaperna bör omfatta kontroll av att räkenskaperna är fullständiga, korrekta och sanningsenliga, men inte huruvida utgifterna överensstämmer med unionslagstiftningen. (34) Kommissionen, som enligt artikel 17 i fördraget om Europeiska unionen har ansvar för unionslagstiftningens tillämpning, bör avgöra huruvida de utgifter som medlemsstaterna betalat är förenliga med unionsslagstiftningen. Medlemsstaterna bör få motivera sina beslut om utbetalningar och ha möjlighet till förlikning vid oenighet mellan dem och kommissionen. För att ge medlemsstaterna rättsliga och ekonomiska garantier när det gäller gjorda betalningar bör det fastställas en längsta tidsfrist inom vilken kommissionen kan avgöra om bristande efterlevnad ska medföra ekonomiska följder. Förfarandet för kontroll av överensstämmelsen bör när det gäller EJFLU ligga i linje med bestämmelserna om kommissionens finansiella korrigeringar enligt del 2 i förordning (EU) nr CR/xxx. (35) Vid återkrav av medel som har utbetalats av EGFJ bör de indrivna beloppen återbetalas till fonden om det rör sig om utgifter som inte är förenliga med unionslagstiftningen eller för vilka det inte finns några rättigheter. Det bör finnas föreskrifter om ekonomiskt ansvar när oegentligheter har begåtts och totalbeloppet inte har drivits in. Därför bör det inrättas ett förfarande som gör det möjligt för kommissionen att skydda unionsbudgeten genom att besluta att belasta den berörda medlemsstaten med de belopp som har förlorats på grund av oegentligheter och som inte har kunnat drivas in inom en rimlig tidsfrist. Reglerna bör gälla för alla summor som ännu inte drivits in vid den tidpunkt då denna förordning träder i kraft. I vissa fall av försummelse från medlemsstatens sida är det också berättigat att belasta den aktuella medlemsstaten med hela beloppet. Samma regler bör gälla för EJFLU, men det bör dock fortfarande vara så att de belopp som återkrävs eller dras in till följd av oegentligheter även fortsättningsvis bör stå till förfogande för landsbygdsutvecklingsprogram som har godkänts för den berörda medlemsstaten, eftersom de har tilldelats den medlemsstaten. Det bör också fastställas bestämmelser om medlemsstaternas rapporteringsskyldighet. (36) De indrivningsförfaranden som medlemsstaterna inlett kan få till följd att indrivningen försenas flera år, utan någon garanti för att de över huvud taget kommer att ge något resultat. De kostnader som dessa förfaranden medför kan också vara oproportionerliga i förhållande till de belopp som indrivs eller kan indrivas. Det bör följaktligen i vissa fall vara möjligt att tillåta medlemsstaterna att avbryta indrivningsförfarandena. (37) För att skydda unionsbudgetens finansiella intressen bör medlemsstaterna vidta åtgärder för att säkerställa att verksamhet som finansieras av EGFJ och EJFLU verkligen äger rum och utförs korrekt. Det är också nödvändigt att medlemsstaterna förebygger, upptäcker och effektivt beivrar eventuella oegentligheter som stödmottagare gör sig skyldiga till eller om de inte fullgör de skyldigheter de har. För detta ändamål bör rådets förordning (EG, Euratom) nr 2988/95 av den 18 december 1995 om skydd av Europeiska gemenskapernas finansiella intressen[22] gälla. (38) Bestämmelser som rör allmänna principer om kontroller, indragna utbetalningar, minskningar eller inställda betalningar och om de påföljder som kan användas finns i olika sektorsförordningar som rör jordbruket. Dessa regler bör samlas i samma rättsliga ram på horisontell nivå. De bör täcka in de skyldigheter medlemsstaterna har när det gäller administrativa kontroller och kontroller på plats, de regler som finns för återvinning, minskning och inställande av stöd. Även regler för kontroller av skyldigheter som inte nödvändigtvis är kopplade till utbetalning av ett stöd bör fastställas. (39) Olika bestämmelser i sektorslagstiftningen för jordbruket kräver att en säkerhet ställs för att säkerställa betalningen av ett belopp om en viss skyldighet inte fullgörs. En enda horisontell regel bör gälla för samtliga dessa bestämmelser, vilket skulle stärka ramverket för säkerheter. (40) Medlemsstaterna bör ha ett integrerat administrations- och kontrollsystem för vissa utbetalningar som fastställs i förordning (EU) nr xxx/xxx [DP] och i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr RD/xxx av den Xxx om stöd till landsbygdsutveckling från Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (EJFLU)[23]. För att unionsstöden ska bli effektivare och övervakas på ett bättre sätt bör medlemsstaterna ha befogenhet att även använda det integrerade systemet för andra typer av EU-stöd. (41) Huvudbeståndsdelarna i det integrerade systemet bör bibehållas. Det gäller framför allt bestämmelserna om en datoriserad databas, ett identifieringssystem för jordbruksskiften, stödansökningar eller stödanspråk samt ett system för identifiering och registrering av stödrättigheter. (42) Utbetalningar enligt unionens stödordningar som omfattas av det integrerade systemet bör göras i sin helhet av behöriga nationella myndigheter till stödmottagarna, efter eventuella minskningar som föreskrivs i denna förordning och inom föreskrivna perioder. För att göra förvaltningen av direktstöd mer flexibel bör medlemsstaterna få rätt att dela upp stödet som omfattas av det integrerade systemet i högst två utbetalningar per år. (43) Granskning av stödmottagande eller betalningsskyldiga företags affärshandlingar kan vara ett effektivt medel för kontroll av de transaktioner som utgör en del av systemet för finansiering genom EGFJ. Bestämmelserna om granskning av affärshandlingar fastställs i rådets förordning (EG) nr 485/2008 av den 26 maj 2008 om medlemsstaternas granskning av de transaktioner som utgör en del av systemet för finansiering genom Europeiska garantifonden för jordbruket[24]. Denna granskning kompletterar de övriga kontroller som medlemsstaterna redan genomför. Den förordningen påverkar dock inte nationella granskningsbestämmelser som är mer omfattande än de som föreskrivs i den. (44) Enligt förordning (EG) nr 485/2008 ska medlemsstaterna vidta de åtgärder som är nödvändiga för att säkerställa ett effektivt skydd av unionens finansiella intressen och i synnerhet försäkra sig om att verksamhet som finansieras genom EGFJ verkligen äger rum och utförs korrekt. För att skapa klarhet och överskådlighet bör de relevanta bestämmelserna integreras i samma akt. Förordning (EG) nr 485/2008 bör därför upphävas. (45) De dokument som ska användas som underlag vid en sådan granskning bör fastställas på ett sätt som gör det möjligt att genomföra en fullständig granskning. De företag som ska granskas bör väljas ut på grundval av den typ av transaktioner som genomförs på deras ansvar och fördelningen per sektor av de stödmottagande eller betalningsskyldiga företagen i förhållande till deras finansiella betydelse i systemet för finansiering genom EGFJ. (46) Det bör fastställas vilka befogenheter de tjänstemän har som ansvarar för granskningen av företagen och vilka förpliktelser företagen har att under en bestämd period ställa affärshandlingar till dessa tjänstemäns förfogande och lämna de upplysningar de begär. Det bör finnas möjlighet att i vissa fall beslagta affärshandlingar. (47) Med beaktande av den internationella strukturen inom handeln med jordbruksprodukter och med den inre marknadens funktion i åtanke är det nödvändigt att organisera ett samarbete mellan medlemsstaterna. Det är också nödvändigt att på unionsnivå upprätta ett centralt register över de stödmottagande eller betalningsskyldiga företag som är etablerade i tredjeland. (48) Även om det är medlemsstaternas ansvar att anta sina granskningsprogram är det nödvändigt att dessa program meddelas kommissionen så att den kan utföra sina övervakande och samordnande uppgifter, för att säkerställa att programmen antas på grundval av lämpliga kriterier och för att garantera att granskningen koncentreras till de sektorer eller företag där risken för bedrägeri är stor. (49) Det är nödvändigt att varje medlemsstat har en särskild myndighet som ansvarar för att övervaka den granskning av affärshandlingar som föreskrivs i denna förordning eller för att samordna denna granskning. De särskilda myndigheterna bör vara organiserade så att de är oberoende av de myndigheter som gör granskningen före utbetalning. De uppgifter som insamlas under granskningen bör sekretesskyddas. (50) Rådets förordning (EG) nr 1782/2003 av den 29 september 2003 om upprättande av gemensamma bestämmelser för system för direktstöd inom den gemensamma jordbrukspolitiken och om upprättande av vissa stödsystem för jordbrukare och om ändring av förordningarna (EEG) nr 2019/93, (EG) nr 1452/2001, (EG) nr 1453/2001, (EG) nr 1454/2001, (EG) nr 1868/94, (EG) nr 1251/1999, (EG) nr 1254/1999, (EG) nr 1673/2000, (EEG) nr 2358/71 och (EG) nr 2529/2001[25], som ersattes av förordning (EG) nr 73/2009, fastställde principen om att full utbetalning till stödmottagare av vissa stöd inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken bör kopplas till förenlighet med regler som gäller jordbruksmark, jordbruksproduktion och jordbruksverksamhet. Denna princip avspeglades sedan i rådets förordning (EG) nr 1698/2005 av den 20 september 2005 om stöd för landsbygdsutveckling från Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (EJFLU)[26] och rådets förordning (EG) nr 1234/2007 av den 22 oktober 2007 om upprättande av en gemensam organisation av jordbruksmarknaderna och om särskilda bestämmelser för vissa jordbruksprodukter (”förordningen om en samlad marknadsordning”)[27]. Enligt detta system med så kallade tvärvillkor ska medlemsstaterna införa påföljder i form av minskningar av eller uteslutning från stöd som helt eller delvis erhålls inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken. (51) Systemet med tvärvillkor införlivar grundläggande normer för miljön, klimatförändringar, god jordbrukshävd och goda miljöförhållanden, folkhälsa, djurhälsa, växtskydd och djurskydd i den gemensamma jordbrukspolitiken. Denna koppling har som syfte att bidra till utvecklingen av ett hållbart jordbruk genom att göra stödmottagarna mer medvetna om behovet av att följa dessa grundläggande normer. Den har också som syfte att bättre harmonisera den gemensamma jordbrukspolitiken med samhällets förväntningar genom att skapa bättre överensstämmelse mellan jordbrukspolitiken och politiken för miljö, folkhälsa, djurhälsa, växtskydd och djurskydd. (52) Detta system med tvärvillkor utgör en integrerad del av den gemensamma jordbrukspolitiken och bör därför bibehållas. Dess tillämpningsområde, som än så länge utgörs av separata förteckningar över föreskrivna verksamhetskrav och normer för god jordbrukshävd och goda miljöförhållanden, bör harmoniseras så att det kan säkerställas att det är konsekvent och att det synliggörs på ett bättre sätt. Kraven och normerna bör därför samlas i en enda förteckning och grupperas efter områden och ämne. Erfarenheten visar emellertid att ett antal av de krav som ingår i tvärvillkorens tillämpningsområde inte är tillräckligt relevanta för jordbruksverksamheten eller jordbruksföretagets areal, eller snarare rör de nationella myndigheterna än stödmottagarna. Det är därför lämpligt att justera tvärvillkorens tillämpningsområde i detta hänseende. Det bör dessutom införas en bestämmelse om bibehållande av permanent gräsmark under 2014 och 2015. (53) Medlemsstaterna måste fullt ut genomföra de föreskrivna verksamhetskraven för att dessa helt ska integreras i jordbruksföretagens drift och för att säkerställa nödvändig likabehandling av jordbrukare. (54) Vad gäller Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/60/EG av den 23 oktober 2000 om upprättande av en ram för gemenskapens åtgärder på vattenpolitikens område[28] kommer bestämmelserna inte att tillämpas med avseende på tvärvillkor förrän alla medlemsstaterna har genomfört dem fullt ut med tydliga skyldigheter för jordbrukare. Enligt direktivet ska kraven för jordbruksföretagen tillämpas senast den 1 januari 2013. (55) Vad gäller Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/128/EG av den 21 oktober 2009 om upprättande av en ram för gemenskapens åtgärder för att uppnå en hållbar användning av bekämpningsmedel[29] kommer bestämmelserna inte att tillämpas med avseende på tvärvillkor förrän alla medlemsstaterna har genomfört dem fullt ut med tydliga skyldigheter för jordbrukare. Enligt direktivet ska kraven tillämpas progressivt i jordbruksföretagen enligt en tidsplan och i synnerhet de allmänna principerna för integrerat växtskydd ska tillämpas senast den 1 januari 2014. (56) Enligt artikel 22 i direktiv 2000/60/EG ska rådets direktiv 80/68/EEG av den 17 december 1979 om skydd för grundvatten mot förorening genom vissa farliga ämnen[30] upphöra att gälla den 23 december 2013. För att behålla tvärvillkorsreglerna i samband med skydd för grundvatten är det lämpligt att i avvaktan på att direktiv 2000/60/EG införs i tvärvillkoren anpassa tvärvillkorens tillämpningsområde och fastställa en norm för god jordbrukshävd och goda miljöförhållanden som omfattar kraven i artiklarna 4 och 5 i direktiv 80/68/EEG. (57) Systemet med tvärvillkor innebär vissa administrativa begränsningar för både stödmottagare och nationella förvaltningar på grund av de register som måste föras, de kontroller som ska utföras och de påföljder som ska tillämpas när så behövs. Påföljderna bör vara proportionerliga, effektiva och avskräckande. De bör påföras utan att hänsyn tas till andra påföljder som fastställs i annan unionslagstiftning eller nationell lagstiftning. För att nå överensstämmelse är det lämpligt att sammanföra de relevanta unionsbestämmelserna i ett enda rättsinstrument. För jordbrukare som ingår i den stödordning för småbrukare som avses i avdelning V i förordning (EG) nr xxx/xxx[DP] kan de insatser som görs i enlighet med tvärvillkoren anses överstiga den nytta som det innebär att upprätthålla detta system för dessa småbrukare. För att göra det enklare bör dessa jordbrukare därför undantas från tvärvillkoren och i synnerhet från kontrollsystemet och från risken att drabbas av påföljder inom ramen för systemet med tvärvillkor. Undantaget bör emellertid inte påverka skyldigheten att följa gällande bestämmelser i sektorslagstiftningen och inte heller möjligheten att bli kontrollerad och ålagd påföljder enligt den lagstiftningen. (58) Genom förordning (EG) nr 1782/2003 fastställdes ett normramverk för god jordbrukshävd och goda miljöförhållanden inom vilket medlemsstaterna ska anta nationella normer som tar hänsyn till de särskilda särdragen hos de berörda områdena, däribland jordmån, klimatförhållanden, befintliga jordbrukssystem (markanvändning, växtföljd, jordbruksmetoder) och företagsstrukturer. Syftet med dessa normer för god jordbrukshävd och goda miljöförhållanden är att bidra till att förhindra markerosionen, bibehålla markens innehåll av organiskt material och jordstruktur, säkerställa en lägsta hävdnivå, undvika försämring av livsmiljöer samt skydda och förvalta vattenmiljön. Det bredare tillämpningsområdet för systemet med tvärvillkor som fastställs i denna förordning bör därför innefatta ett ramverk inom vilket medlemsstaterna bör anta nationella normer för god jordbrukshävd och goda miljöförhållanden. Ramverket på unionsnivå bör också innefatta regler som rör frågor om vatten, mark, kollager, biologisk mångfald och landskapsutveckling och även regler för en lägsta hävdnivå. (59) Stödmottagare bör tydligt känna till vilka regler inom systemet med tvärvillkor de måste följa. Därför bör medlemsstaterna informera om alla krav och normer som utgör en del av dessa regler på ett uttömmande, begripligt och förklarande sätt, vilket där så är möjligt även ska ske i elektronisk form. (60) Om tvärvillkoren ska kunna genomföras på ett effektivt sätt krävs kontroll av att stödmottagarna fullgör sina skyldigheter. Om en medlemsstat beslutar att använda sig av möjligheten att inte tillämpa minskning eller uteslutning när det berörda beloppet är mindre än 100 euro, bör den behöriga kontrollmyndigheten under nästkommande år kontrollera att ett urval av stödmottagare har åtgärdat överträdelsen i fråga. (61) För att säkerställa ett harmoniskt samarbete mellan kommissionen och medlemsstaterna i samband med finansieringen av utgifterna för den gemensamma jordbrukspolitiken och för att bland annat göra det möjligt för kommissionen att följa medlemsstaternas ekonomiska förvaltning och avsluta räkenskaperna för de godkända utbetalande organen, är det nödvändigt att medlemsstaterna lämnar vissa uppgifter till kommissionen eller att de bevarar dessa uppgifter till kommissionens förfogande. (62) För att få fram de uppgifter som ska överföras till kommissionen och för att kommissionen ska ha full och omedelbar tillgång till uppgifter om utgifterna, både i pappersform och i elektronisk form, bör det fastställas lämpliga regler för hur uppgifterna framställs och överförs samt de tidsfrister som ska gälla. (63) Eftersom personuppgifter eller affärshemligheter kan komma att förmedlas i samband med nationella kontroller och kontroller av överensstämmelse bör medlemsstaterna och kommissionen garantera att den information som tas emot i detta sammanhang förblir konfidentiell. (64) För att säkerställa en sund ekonomisk förvaltning av unionsbudgeten med uppfyllande av rättviseprincipen både på medlemsstatsnivå och för den enskilde stödmottagaren, bör regler för bruket av euron fastställas. (65) Växelkursen från euro till nationell valuta kan komma att ändras under den period som verksamheten äger rum. Den kurs som ska tillämpas på de berörda beloppen bör fastställas med hänsyn tagen till den händelse genom vilken det ekonomiska syftet med verksamheten uppnås. Den växelkurs som tillämpas bör därför vara den växelkurs som gäller dagen för den avgörande händelsen. Det är nödvändigt att specificera denna avgörande händelse eller att avvika från den, dock med beaktande av vissa kriterier och då särskilt hur snabbt valutafluktuationerna ger efterverkningar. Dessa regler fastställs i rådets förordning (EG) nr 2799/98 av den 15 december 1998 om att fastställa ett agromonetärt system för euron[31] och de kompletterar liknande bestämmelser i förordning (EG) nr 1290/2005. För att skapa klarhet och överskådlighet bör de relevanta bestämmelserna integreras i samma akt. Förordning (EG) nr 2799/98 bör därför upphävas. (66) Särskilda bestämmelser bör införas som gör det möjligt att avhjälpa exceptionella monetära situationer som kan uppkomma såväl inom unionen som på världsmarknaden, och som kräver omedelbara åtgärder för att säkerställa att de inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken upprättade ordningarna fungerar väl. (67) Medlemsstater som inte använder euron bör få möjlighet att betala de utgifter som den gemensamma jordbrukspolitiken innebär i euro i stället för i den nationella valutan. Det behövs särskilda regler för att säkerställa att denna möjlighet inte skapar oberättigade fördelar för parter som gör eller tar emot betalningar. (68) Varje åtgärd inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken bör omfattas av övervakning och utvärdering för att förbättra dess kvalitet och påvisa dess resultat. I detta sammanhang bör det upprättas en förteckning över indikatorer, och inverkan av den gemensamma jordbrukspolitiken bör utvärderas av kommissionen i förhållande till politiska mål. Kommissionen bör fastställa ramarna för en gemensam övervakning och utvärdering som bland annat säkerställer att relevanta uppgifter, inbegripet information från medlemsstaterna, är tillgängliga i tid. När den gör det bör den ta hänsyn till uppgiftsbehoven och synergieffekterna mellan potentiella uppgiftskällor. Enligt meddelandet från kommissionen till rådet, Europaparlamentet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén - En budget för Europa 2020 – Del II bör klimatrelaterade utgifter i EU-budgeten öka till minst 20 %, med bidrag från olika politikområden. Kommissionen bör därför kunna utvärdera inverkan av unionens stöd inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken på klimatmålen. (69) Unionens lagstiftning om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter, i synnerhet Europaparlamentets och rådets direktiv 95/46/EG av den 24 oktober 1995 om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter[32] och Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 45/2001 om skydd för enskilda då gemenskapsinstitutionerna och gemenskapsorganen behandlar personuppgifter och om den fria rörligheten för sådana uppgifter[33] gäller. (70) I domen i de förenade målen C-92/09 och 93/09[34] förklarade Europeiska unionens domstol att de relevanta bestämmelserna i förordning (EG) nr 1290/2005 rörande medlemsstaternas skyldighet att offentliggöra information om fysiska personer som gynnas av de europeiska jordbruksfonderna är ogiltiga. Eftersom det ligger i fysiska personers intresse att deras personuppgifter skyddas, och i syfte att uppfylla de olika mål som ligger till grund för skyldigheten att offentliggöra uppgifter om fondernas stödmottagare, som fastställs i kommissionens förordning (EG) nr 259/2008 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EG) nr 1290/2005 när det gäller offentliggörande av uppgifter om de stödmottagare som får stöd från Europeiska garantifonden för jordbruket (EGFJ) och Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (EJFLU) [35], ändrades den förordningen för att uttryckligen fastställa att denna skyldighet inte gäller för fysiska personer. Innan Europaparlamentet och rådet antar nya regler som tar hänsyn till domstolens invändningar bör det göras en djupgående analys och utvärdering för att hitta det mest lämpliga sättet för att förena stödmottagarnas rättigheter att få sina personuppgifter skyddade med behovet av öppenhet. I avvaktan på denna analys och utvärdering bör de nuvarande bestämmelserna om offentliggörande av information om de som får stöd från de europeiska jordbruksfonderna bibehållas. (71) I syfte att säkerställa enhetliga villkor för genomförandet av denna förordning bör kommissionen tilldelas genomförandebefogenheter. Dessa befogenheter bör utövas i enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 182/2011 av den 16 februari 2011 om fastställande av allmänna regler och principer för medlemsstaternas kontroll av kommissionens utövande av sina genomförandebefogenheter.[36] (72) Det rådgivande förfarandet bör tillämpas vid antagandet av vissa genomförandeakter. När det gäller genomförandeakter som innebär att kommissionen beräknar olika belopp, kan kommissionen, med hjälp av det rådgivande förfarandet, till fullo ta sitt ansvar att förvalta budgeten. Syftet med detta förfarande är att öka effektiviteten, förutsägbarheten och snabbheten, med hänsyn tagen till befintliga tidsbegränsningar och budgetförfaranden. När det gäller genomförandeakter inom ramen för de utbetalningar som görs till medlemsstaterna samt avslutande av räkenskaperna, kan kommissionen med hjälp av det rådgivande förfarandet till fullo ta sitt ansvar att förvalta budgeten och kontrollera de nationella utbetalande organens årsräkenskaper för att antingen acceptera dessa räkenskaper eller, om det gjorts utbetalningar som inte följer unionens regler, utesluta sådana utbetalningar från unionsfinansiering. I alla andra fall bör granskningsförfarandet användas för att anta genomförandeakter. (73) Kommissionen bör också ges befogenhet att utföra vissa administrativa eller förvaltningsmässiga uppgifter, i synnerhet när det gäller att fastställa det nettoanslag som ska stå till förfogande för EGFJ-utgifterna. Förordning (EU) nr 182/2011 bör inte gälla för de befogenheterna. (74) Övergången från bestämmelserna i de förordningar som upphävs genom denna förordning till bestämmelserna i den här förordningen kan innebära praktiska och specifika svårigheter. För att hantera sådana eventuella svårigheter bör kommissionen få vidta nödvändiga och väl motiverade åtgärder. (75) Eftersom programperioden för landsbygdsutvecklingsprogram som finansieras på grundval av den här förordningen löper från och med den 1 januari 2014 bör denna förordning börja gälla från och med den dagen. Vissa bestämmelser relaterade i synnerhet till den ekonomiska förvaltningen av fonderna bör dock gälla från och med ett tidigare datum som överensstämmer med den dag då budgetåret börjar. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. INNEHÅLLSFÖRTECKNING MOTIVERING............................................................................................................................ 2 1........... BAKGRUND TILL FÖRSLAGET................................................................................ 2 2........... RESULTAT AV SAMRÅD MED BERÖRDA PARTER SAMT KONSEKVENSANALYS 4 3........... RÄTTSLIGA ASPEKTER............................................................................................. 7 4........... BUDGETKONSEKVENSER....................................................................................... 8 EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING om finansiering, förvaltning och övervakning av den gemensamma jordbrukspolitiken.................................................................................................... 9 AVDELNING I TILLÄMPNINGSOMRÅDE OCH DEFINITIONER..................................... 27 AVDELNING II ALLMÄNNA BESTÄMMELSER FÖR JORDBRUKSFONDER................. 28 Kapitel I Jordbruksfonder........................................................................................................... 28 Kapitel II Utbetalande organ och andra organ.............................................................................. 30 AVDELNING III SYSTEMET FÖR JORDBRUKSRÅDGIVNING......................................... 33 AVDELNING IV EKONOMISK FÖRVALTNING AV FONDERNA.................................... 35 Kapitel I EGFJ........................................................................................................................... 35 Avsnitt 1 Finansiering av utgifter.................................................................................................. 35 Avsnitt 2 Budgetdisciplin............................................................................................................. 38 Kapitel II EJFLU........................................................................................................................ 40 Avsnitt 1 Allmänna bestämmelser för EJFLU............................................................................... 40 Avsnitt 2 finansiering av landsbygdsutvecklingsprogram................................................................ 41 Avsnitt 3 Ekonomiskt bidrag till landsbygdsutvecklingsprogram.................................................... 41 Avsnitt 4 Finansiering av priset för innovativt, lokalt samarbete..................................................... 45 Kapitel III Allmänna bestämmelser.............................................................................................. 46 Kapitel IV Avslutande av räkenskaperna..................................................................................... 51 Avsnitt I Allmänna bestämmelser................................................................................................. 51 Avsnitt II Avslutande av räkenskaperna....................................................................................... 53 Avsnitt III Oegentligheter............................................................................................................ 55 AVDELNING V KONTROLLSYSTEM OCH PÅFÖLJDER.................................................. 58 Kapitel I Allmänna regler............................................................................................................. 58 Kapitel II Integrerat administrations- och kontrollsystem.............................................................. 63 Kapitel III Granskning av transaktioner........................................................................................ 68 Kapitel IV Andra kontrollbestämmelser....................................................................................... 74 AVDELNING VI TVÄRVILLKOR.......................................................................................... 77 Kapitel I Tillämpningsområde...................................................................................................... 77 Kapitel II Kontrollsystem och påföljder som rör tvärvillkor.......................................................... 79 AVDELNING VII ALLMÄNNA BESTÄMMELSER............................................................... 83 Kapitel I Kommunikation............................................................................................................ 83 KAPITEL II Användning av euro................................................................................................ 85 KAPITEL III Rapport och utvärdering........................................................................................ 87 AVDELNING VIII SLUTBESTÄMMELSER........................................................................... 89 BILAGA I.................................................................................................................................. 91 BILAGA II................................................................................................................................. 94 BILAGA III............................................................................................................................... 97 FINANSIERINGSÖVERSIKT FÖR RÄTTSAKT.................................................................. 102 AVDELNING I TILLÄMPNINGSOMRÅDE OCH DEFINITIONER Artikel 1 Tillämpningsområde I denna förordning fastställs bestämmelserna för a) finansieringen av utgifter inom den gemensamma jordbrukspolitiken, inklusive utgifter för landsbygdsutveckling, b) systemet för jordbruksrådgivning, c) de förvaltnings- och kontrollsystem som ska införas av medlemsstaterna, d) systemet med tvärvillkor, e) avslutande av räkenskaper. Artikel 2 Termer som används i denna förordning 1. I denna förordning gäller de definitioner av jordbrukare, jordbruksverksamhet, jordbruksareal och jordbruksföretag som fastställs i artikel 4 i förordning (EU) xxx/xxx[DP], om inte annat följer av denna förordning. Termen direktstöd i artikel 1 i förordning (EU) xxx/xxx[DP] ska gälla i denna förordning. 2. Force majeure och exceptionella omständigheter, som används i denna förordning i samband med förordning (EU) xxx/xxx[DP], förordning (EU) xxx/xxx[sCMO] och förordning (EU) xxx/xxx[RD], får i synnerhet godkännas i fall som a) stödmottagarens död, b) långvarig arbetsoförmåga hos stödmottagaren, c) en allvarlig naturkatastrof som i stor omfattning påverkar jordbruksföretaget, d) oavsiktlig förstörelse av byggnaderna för djur på jordbruksföretaget, e) en epizooti som drabbar hela stödmottagarens djurbesättning eller en del av denna, f) expropriation av en stor del av jordbruksföretaget om denna inte kunde förutses den dag då ansökan lämnades in. AVDELNING II ALLMÄNNA BESTÄMMELSER FÖR JORDBRUKSFONDER Kapitel I Jordbruksfonder Artikel 3 Fonder för finansiering av jordbruksutgifter 1. För att uppnå de mål för den gemensamma jordbrukspolitiken som definieras i fördraget ska finansieringen av de olika åtgärderna i denna, inbegripet finansiering av landsbygdsutveckling, ske genom a) Europeiska garantifonden för jordbruket, nedan kallad EGFJ, b) Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling, nedan kallad EJFLU. 2. EGFJ och EJFLU ska ingå i Europeiska unionens allmänna budget. Artikel 4 Utgifter från EGFJ 1. EGFJ ska genomföras genom delad förvaltning mellan medlemsstaterna och unionen och ska finansiera följande utgifter som betalas i enlighet med unionslagstiftningen: a) Åtgärder som reglerar eller stöder jordbruksmarknader. b) Direktstöd till jordbrukare inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken. c) Unionens ekonomiska bidrag till sådana informations- och säljfrämjande åtgärder för jordbruksprodukter på unionens inre marknad och i tredjeländer som genomförs av medlemsstaterna på grundval av andra program än de som avses i artikel 5 och som har valts ut av kommissionen. d) Unionens ekonomiska bidrag till unionens program för frukt i skolan och åtgärder i fråga om djursjukdomar och förlorat konsumentförtroende som avses i artiklarna 21 respektive 156 i förordning (EU) nr xxx/xxx [sCMO]. 2. EGFJ ska genom direkt förvaltning finansiera följande utgifter som betalas i enlighet med unionslagstiftningen: a) Säljfrämjande åtgärder för jordbruksprodukter som företas antingen direkt av kommissionen eller genom förmedling av internationella organ. b) Åtgärder beslutade i enlighet med unionslagstiftningen avsedda att säkerställa bevarande, karakterisering, insamling och utnyttjande av genetiska resurser i jordbruket. c) Upprättande och underhåll av informationstekniska redovisningssystem för jordbruket. d) System för jordbruksundersökningar, inbegripet undersökningar av jordbruksföretagens struktur. Artikel 5 Utgifter från EJFLU EJFLU ska genomföras genom delad förvaltning mellan medlemsstaterna och unionen och ska finansiera unionens ekonomiska bidrag till landsbygdsutvecklingsprogram som genomförs enligt unionslagstiftningen om stöd för landsbygdsutveckling samt även utgifterna för det pris för innovativt, lokalt samarbete som avses i avdelning III kapitel IV i förordning (EU) nr RD/xxx. Artikel 6 Andra utgifter, inbegripet tekniskt stöd EGFJ och EJFLU får var för sig på kommissionens initiativ eller för dess räkning genom direkt förvaltning finansiera förberedande verksamhet, övervakning, administrativt och tekniskt stöd samt även utvärdering, revision och kontroll som behövs för att genomföra den gemensamma jordbrukspolitiken. Åtgärderna ska bl.a. omfatta följande: (a) De åtgärder som behövs för analys, förvaltning, övervakning, informationsutbyte och genomförande av den gemensamma jordbrukspolitiken samt sådana åtgärder som avser upprättande av kontrollsystem och tekniskt och administrativt stöd. (b) Kommissionen ska kunna inhämta de satellitbilder som krävs för de kontroller som utförs i enlighet med artikel 21. (c) De åtgärder som kommissionen med hjälp av fjärranalyser genomför för att övervaka jordbruksresurser i enlighet med artikel 22. (d) De åtgärder som behövs för att behålla och utveckla metoder och tekniska hjälpmedel för information, sammankoppling, övervakning och kontroll av den ekonomiska förvaltningen av de medel som används för att finansiera den gemensamma jordbrukspolitiken. (e) Insatser för att informera om den gemensamma jordbrukspolitiken i enlighet med artikel 47. (f) Studier över den gemensamma jordbrukspolitiken och utvärdering av åtgärder som finansieras av EGFJ och EJFLU, inbegripet förbättring av utvärderingsmetoder och informationsutbyte om de metoder som används inom området. (g) I förekommande fall genomförandeorgan som inrättas i enlighet med rådets förordning (EG) nr 58/2003[37] och som har uppgifter inom den gemensamma jordbrukspolitiken. (h) Åtgärder relaterade till informationsspridning, medvetandegörande, främjande av samarbete och på erfarenhetsutbyte inom unionen, som genomförs inom ramen för landsbygdsutveckling, inbegripet inrättande av nätverk mellan de berörda aktörerna. (i) De åtgärder som behövs för utveckling, registrering och skydd av logotyper inom ramen för unionens kvalitetspolitik och för skydd av där till kopplade immaterialrättsliga rättigheter, samt nödvändiga utvecklingar inom informationsteknik. Kapitel II Utbetalande organ och andra organ Artikel 7 Godkännande och återkallande av godkännande för utbetalande organ och samordningsorgan 1. Utbetalande organ ska vara särskilda myndigheter eller organ i medlemsstaterna med ansvar för att förvalta och kontrollera de utgifter som avses i artikel 4.1 och artikel 5. Med undantag för utbetalning kan verkställandet av dessa uppgifter delegeras. 2. Medlemsstaterna ska godkänna myndigheter eller organ som utbetalande organ om de uppfyller de kriterier för godkännande som ska fastställas av kommissionen i enlighet med artikel 8 a. Varje medlemsstat ska, med beaktande av landets konstitutionella bestämmelser, där så är tillämpligt, begränsa antalet godkända utbetalande organ till ett per medlemsstat eller ett per region. I de fall regionala utbetalande organ inrättas ska emellertid medlemsstaterna dessutom godkänna ett nationellt utbetalande organ för stödprogram som på grund av sin natur måste förvaltas på nationell nivå. 3. Senast den [1 februari] året efter det aktuella budgetåret ska den ansvarige vid det godkända utbetalande organet upprätta följande: (a) Årsräkenskaperna för de utbetalningar som gjorts för att verkställa de godkända utbetalande organens uppdrag tillsammans med den information som behövs för att avsluta räkenskaperna i enlighet med artikel 53. (b) En förvaltningsförklaring genom vilken man försäkrar att räkenskaperna är fullständiga, korrekta och sanningsenliga, att de interna kontrollsystemen fungerar korrekt samt att de underliggande transaktionerna är lagliga och korrekta och att principen om sund ekonomisk förvaltning efterlevs. (c) En sammanfattning av resultaten av alla tillgängliga genomförda revisioner och kontroller, inbegripet en analys av systematiska eller återkommande brister samt vidtagna eller planerade korrigerande åtgärder. 4. Om mer än ett utbetalande organ godkänns ska medlemsstaten utse ett organ, nedan kallat samordningsorganet, som har följande uppgifter: a) Samla in den information som ska ställas till kommissionens förfogande och överföra denna information till kommissionen. b) Sammanställa en sammanfattande rapport som ger en översikt på nationell nivå av samtliga förvaltningsförklaringar som avses i punkt 3 b samt de för dessa medföljande revisionsutlåtandena som avses i artikel 9. c) Säkerställa att korrigerande åtgärder vidtas i fråga om allmänna brister och att kommissionen får information om uppföljningen. d) Främja och säkerställa en enhetlig tillämpning av unionens regler. Samordningsorganet ska av medlemsstaterna ges ett särskilt godkännande med avseende på bearbetningen av den ekonomiska information som avses i första stycket led a. 5. Om ett eller flera av de kriterier för godkännande som föreskrivs i punkt 2 inte eller inte längre uppfylls av ett godkänt utbetalande organ, ska medlemsstaten återkalla godkännandet, såvida inte det utbetalande organet genomför nödvändiga anpassningar inom en tid som bestäms med hänsyn till hur allvarligt problemet är. 6. De utbetalande organen ska förvalta och säkerställa kontroll av de transaktioner som är kopplade till den offentliga intervention för vilken de ansvarar och de ska behålla det övergripande ansvaret inom detta område. Artikel 8 Kommissionens befogenheter 1. För att säkerställa att det system som föreskrivs i artikel 7 fungerar väl, ska kommissionen ha befogenhet att anta delegerade akter i enlighet med artikel 111 om följande: a) Minimivillkor för godkännande av utbetalande organ, som ska omfatta interna förhållanden, kontroller, information och kommunikation samt övervakning liksom regler för förfarandet för att bevilja eller återkalla ett godkännande. b) Regler för övervakning och förfarandet för att granska godkännande av utbetalande organ. c) Minimivillkor för att godkänna samordningsorgan samt regler för förfarandet för att bevilja eller återkalla ett godkännande. 2. Kommissionen ska, genom genomförandeakter, fastställa regler om a) de utbetalande organens skyldigheter när det gäller offentlig intervention samt om innehållet i deras förvaltnings- och kontrollansvar, b) det samordnande organets funktion och den överföring av information till kommissionen som avses i artikel 7.4. De genomförandeakter som föreskrivs i första stycket ska antas i enlighet med det granskningsförfarande som avses i artikel 112.3. Artikel 9 Attesterande organ 1. Det attesterande organet ska vara ett offentligt eller privat revisionsorgan som utses av medlemsstaten och som ska lämna ett utlåtande om den förvaltningsförklaring som försäkrar att det utbetalande organets årsräkenskaper är fullständiga, korrekta och sanningsenliga, att de interna kontrollsystemen fungerar korrekt samt att de underliggande transaktionerna är lagliga och korrekta och att principen om sund ekonomisk förvaltning efterlevs. Dess verksamhet ska bedrivas skiljd från både det berörda utbetalande organet och den myndighet som har godkänt detta utbetalande organ. 2. Kommissionen ska, genom genomförandeakter, fastställa regler rörande de attesterande organens status, de särskilda uppgifter, inbegripet kontroller, som organen ska genomföra samt även de certifikat och rapporter, tillsammans med medföljande handlingar, som dessa organ ska upprätta. Dessa genomförandeakter ska antas i enlighet med det granskningsförfarande som avses i artikel 112.3. Artikel 10 Ersättning för utbetalningar som görs av utbetalande organ De utgifter som avses i artikel 4.1 och artikel 5 får finansieras av unionsmedel endast om de har betalats av godkända utbetalande organ. Artikel 11 Oavkortat stöd till stödmottagare Om inte annat uttryckligen anges i unionslagstiftningen ska stöd som faller inom ramen för finansiering enligt denna förordning oavkortat betalas ut till stödmottagarna. AVDELNING III SYSTEMET FÖR JORDBRUKSRÅDGIVNING Artikel 12 Princip och tillämpningsområde 1. Medlemsstaterna ska inrätta ett system för rådgivning till stödmottagare angående markskötsel och jordbruksdrift (nedan kallat jordbruksrådgivningen), som ska handhas av ett eller flera utsedda organ. De utsedda organen får vara offentliga eller privata. 2. Jordbruksrådgivningen ska åtminstone omfatta a) föreskrivna verksamhetskrav och normerna för god jordbrukshävd och goda miljöförhållanden som anges i avdelning VI kapitel I, b) de jordbruksmetoder som har en gynnsam inverkan på klimatet och miljön som anges i avdelning III kapitel 2 i förordning (EU) nr xxx/xxx [DP] och det underhåll av jordbruksarealer som avses i artikel 4.1 c i förordning (EU) nr xxx/xxx [DP], c) de krav eller åtgärder som rör begränsningar av och anpassning till klimatförändringar, biologisk mångfald, vattenskydd, anmälan om djur- och växtsjukdomar samt innovation i åtminstone den omfattning som anges i bilaga I till denna förordning, d) hållbar utveckling av den ekonomiska verksamheten i småjordbruk såsom de definieras i medlemsstaten och åtminstone i de jordbruk som deltar i den ordning för småbrukare som avses i avdelning V i förordning (EU) nr xxx/xxx[DP]. 3. Jordbruksrådgivningen får också omfatta bland annat a) hållbar utveckling av andra jordbruksföretags ekonomiska verksamhet än de som avses i punkt 2 d, b) minimikraven i den nationella lagstiftningen som avses i artiklarna 29.3 och 30.2 i förordning (EU) nr xxx/xxx [RD]. Artikel 13 Särskilda krav som rör jordbruksrådgivningen 1. Medlemsstaterna ska säkerställa att rådgivarna inom jordbruksrådgivningen har lämpliga kvalifikationer och får regelbunden utbildning. 2. Medlemsstaterna ska säkerställa att rådgivning och kontroll hålls åtskilda. I detta avseende och om inte annat föreskrivs i den nationella lagstiftningen om allmänhetens tillgång till handlingar, ska medlemsstaterna se till att de utsedda organ som avses i artikel 12 inte röjer de personuppgifter eller uppgifter om enskilda som de inhämtar i samband med rådgivningen som rör andra personer än den stödmottagare som driver det berörda jordbruksföretaget, med undantag av oegentligheter och överträdelser, särskilt brottslig verksamhet, som upptäcks under verksamheten och som omfattas av skyldighet enligt unionsslagstiftningen eller den nationella lagstiftningen att informera en offentlig myndighet. 3. Den behöriga nationella myndigheten ska förse stödmottagaren med en tillämplig förteckning över utsedda organ, i elektronisk form när så är lämpligt. Artikel 14 Tillgång till jordbruksrådgivningen Stödmottagare får använda jordbruksrådgivningen på frivillig basis, oavsett om de får stöd inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken, inklusive landsbygdsutveckling, eller inte. Medlemsstaterna får dock, i enlighet med objektiva kriterier, fastställa vilka kategorier av stödmottagare som ska prioriteras för jordbruksrådgivningen. Medlemsstaterna ska dock säkerställa att de jordbrukare prioriteras som har mycket begränsad tillgång till någon annan rådgivningstjänst än jordbruksrådgivningen. Jordbruksrådgivningen ska säkerställa att stödmottagare får tillgång till råd som är aktuella för deras jordbruksföretags särskilda situation. Artikel 15 Kommissionens befogenheter 1. För att garantera att jordbruksrådgivningen fungerar väl ska kommissionen ha befogenhet att anta delegerade akter enligt artikel 111 rörande bestämmelser som ska få systemet i full drift. Dessa bestämmelser kan bland annat röra tillgångskriterierna för jordbrukare. 2. Kommissionen får, genom genomförandeakter, anta regler för ett enhetligt genomförande av jordbruksrådgivningen. Dessa genomförandeakter ska antas i enlighet med det granskningsförfarande som avses i artikel 112.3. AVDELNING IV EKONOMISK FÖRVALTNING AV FONDERNA Kapitel I EGFJ Avsnitt 1 Finansiering av utgifter Artikel 16 Budgettak 1. Det årliga taket för EGFJ:s utgifter ska utgöras av de maximibelopp som fastställts för denna fond enligt förordning (EU) nr xxx/xxx [MFF]. 2. I den händelse unionslagstiftningen anger att belopp ska minskas i förhållande till de belopp som anges i punkt 1 ska kommissionen, genom genomförandeakter och på grundval av de uppgifter som avses i den lagstiftningen, fastställa det nettoanslag som ska stå till förfogande för utgifterna från EGFJ. Artikel 17 Månadsbetalningar 1. De medel som behövs för att finansiera de utgifter som avses i artikel 4.1 ska kommissionen ställa till medlemsstaternas förfogande genom månadsbetalningar, på grundval av betalningar som under en referensperiod har verkställts av de godkända utbetalande organen. 2. Till dess att kommissionen har verkställt månadsbetalningarna ska medlemsstaterna tillhandahålla de medel som behövs för att täcka utgifterna, alltefter de godkända utbetalande organens behov. Artikel 18 Förfarande för månadsbetalningar 1. Kommissionen ska verkställa månadsbetalningarna för de utgifter som har betalats av godkända utbetalande organ under referensmånaden, utan att det föregriper de genomförandeakter som avses i artiklarna 53 och 54. 2. Månadsbetalningarna ska göras till medlemsstaten senast den tredje arbetsdagen i den andra månaden efter den månad då utgifterna har betalats. De utgifter som medlemsstaterna betalar under perioden 1−15 oktober ska hänföras till oktober månad. De utgifter som medlemsstaterna betalar under perioden 16−31 oktober ska hänföras till november månad. 3. Kommissionen ska, genom genomförandeakter, fastställa sina månadsbetalningar på grundval av medlemsstaternas utgiftsdeklarationer och den information som lämnas i enlighet med artikel 102.1, under beaktande av de minskningar eller inställande av betalningar som gäller enligt artikel 43 eller eventuella andra korrigeringar. Dessa genomförandeakter ska antas i enlighet med det rådgivande förfarande som avses i artikel 112.2. 4. Kommissionen får, genom genomförandeakter, besluta om tilläggsbetalningar eller avdrag. Den kommitté som avses i artikel 112.1 ska i så fall underrättas vid närmast följande möte. Artikel 19 Administrativa kostnader och personalkostnader Utgifter för administration och personal som medlemsstaterna och stödmottagare som får stöd från EGFJ ådrar sig ska inte bäras av EGFJ. Artikel 20 Utgifter för offentlig intervention 1. Om det inom ramen för den samlade marknadsordningen inte fastställs något belopp per enhet vid en offentlig intervention, ska EGFJ finansiera den aktuella åtgärden på grundval av schablonbelopp som är enhetliga inom hela unionen, särskilt när det gäller medel som härrör från medlemsstaterna och som används för uppköp av produkter, materiella åtgärder i samband med lagring och, i förekommande fall, bearbetning av interventionsprodukter. 2. För att säkerställa finansieringen genom EGFJ av den offentliga interventionens utgifter ska kommissionen ha befogenhet att anta delegerade akter i enlighet med artikel 111 rörande a) typen av åtgärder som kan komma i fråga för finansiering från unionen samt villkoren för ersättning av dessa utgifter, b) villkoren för berättigande till ersättning samt beräkningsmetoder som baseras på de poster som faktiskt har konstaterats av de utbetalande organen eller på grundval av schablonbelopp som kommissionen har fastställt, eller på grundval av schablonbelopp och icke-schablonbelopp som fastställs i sektorslagstiftning inom jordbruket. 3. De belopp som avses i punkt 1 ska fastställas av kommissionen genom genomförandeakter. Dessa genomförandeakter ska antas i enlighet med det rådgivande förfarande som avses i artikel 112.2. Artikel 21 Inhämtande av satellitbilder Förteckningen över de satellitbilder som krävs för kontroller ska fastställas gemensamt av kommissionen och medlemsstaterna i enlighet med den specifikation som utarbetas av varje medlemsstat. Kontrollorganen eller de tjänsteleverantörer som bemyndigats att representera dem ska utan kostnad kunna rekvirera sådana satellitbilder från kommissionen. Kommissionen ska dock fortsätta att äga bilderna och ska få dem tillbaka när arbetet är slutfört. Den får också tillse att det utförs arbete för att förbättra teknikerna och arbetsmetoderna för att kontrollera jordbruksarealer genom fjärranalyser. Artikel 22 Övervakning av jordbruksresurser Åtgärderna som finansieras i enlighet med artikel 6 c ska syfta till att ge kommissionen medel för att förvalta unionens jordbruksmarknader globalt sett, att säkerställa jordbruksekonomisk övervakning av jordbruksmark och grödoförhållanden för att möjliggöra beräkningar, i synnerhet med avseende på avkastning och jordbruksproduktion, att internationellt sprida tillgången till sådana beräkningar, såsom inom initiativ som samordnas av FN-organisationer eller andra internationella organ, att bidra till världsmarknadernas öppenhet och att säkerställa teknisk uppföljning av det agrometerologiska systemet. Åtgärderna som finansieras i enlighet med artikel 6 c rör framför allt insamling eller köp av den information som krävs för genomförande och övervakning av den gemensamma jordbrukspolitiken, däribland uppgifter från satellitövervakning och meteorologiska uppgifter, skapande av en infrastruktur för geografiska data samt en webbplats, särskilda undersökningar om klimatfrågor och aktualisering av agrometeorologiska och ekonometriska modeller. Vid behov ska dessa åtgärder genomföras i samarbete med nationella laboratorier och organ. Artikel 23 Genomförandebefogenheter Kommissionen får, genom genomförandeakter, anta regler rörande finansieringen i enlighet med artikel 6 b och c, förfarandet enligt vilket åtgärderna i artiklarna 21 och 22 ska utföras för att uppfylla de uppsatta målen, ramen som styr förvärv, förbättring och nyttjande av satellitbilder och meterologiska uppgifter, samt de tillämpliga tidsfristerna. Dessa genomförandeakter ska antas i enlighet med det granskningsförfarande som avses i artikel 112.3. Avsnitt 2 Budgetdisciplin Artikel 24 Förenlighet med budgettaket 1. Anslagen för utgifter från EGFJ får inte i någon fas av budgetförfarandet och budgetgenomförandet överskrida det belopp som avses i artikel 16. Alla rättsakter som kommissionen föreslår och som antas av Europaparlamentet och rådet, rådet eller kommissionen och som har inverkan på EGFJ-budgeten ska vara förenliga med det belopp som avses i artikel 16. 2. Om det för en medlemsstat i unionslagstiftningen föreskrivs ett finansieringstak för jordbruksutgifter i euro, ska dessa utgifter ersättas upp till detta tak i euro, i förekommande fall justerade för effekterna av en eventuell tillämpning av artikel 43. 3. Nationella tak för direktstöd enligt artikel 7 i förordning (EU) nr xxx/xxx[DP], justerade i enlighet med artikel 25 i denna förordning, ska betraktas som finansiella tak uttryckta i euro. Artikel 25 Finansiell disciplin 1. För att säkerställa att de årliga tak som fastställs i förordning (EU) nr xxx/xxx [MFF] för finansiering av marknadsrelaterade utgifter och direktstöd inte överskrids, ska en justeringsgrad av direktstöden fastställas när prognoserna för finansieringen av de ovannämnda åtgärderna under detta undertak för ett visst budgetår, tyder på att det tillämpliga årliga taket kommer att överskridas. 2. Efter ett förslag som kommissionen ska lägga fram senast den 31 mars det kalenderår som justeringen i punkt 1 ska gälla, ska rådet senast den 30 juni samma kalenderår fastställa justeringen. 3. Om en justeringsgrad inte fastställts den 30 juni ska kommissionen göra detta genom en genomförandeakt och utan dröjsmål informera rådet om att detta gjorts. En sådan genomförandeakt ska antas i enlighet med det rådgivande förfarande som avses i artikel 112.2. 4. Senast den 1 december får rådet, på förslag av kommissionen, på grundval av de nya uppgifter som kommit till dess kännedom, anpassa den justeringsgrad för direktstöden som fastställts enligt punkterna 2 eller 3. 5. Kommissionen får genom genomförandeakter anta villkor och bestämmelser för anslag som förs över i enlighet med artikel [149.3] i förordning (EU) nr FR/xxx för att finansiera de utgifter som avses i artikel 4.1 b i den här förordningen. Dessa genomförandeakter ska antas i enlighet med det rådgivande förfarande som avses i ar