Resolution från EKSG:s rådgivande kommitté

om den amerikanske presidentens åtgärder för att skydda den inhemska stålindustrin

(enhälligt antagen vid det 360:e sammanträdet den 10 april 2002)

(2002/C 128/02)

Den rådgivande kommittén har diskuterat och utvärderat den amerikanske presidentens beslut att ta ut tullar på upp till 30 % för att skydda den inhemska stålindustrin.

Den rådgivande kommittén bestrider inte enskilda staters rätt att inom ramen för WTO-avtalet vidta åtgärder för att skydda inhemska industrier, så länge WTO-kriterierna uppfylls.

Den rådgivande kommittén delar Förenta staternas presidents uppfattning att

- den amerikanska järn- och stålindustrin omedelbart måste omstruktureras om man vill bibehålla dess lönsamhet och internationella konkurrensförmåga,

- en sådan omstrukturering undantagsvis kan stödjas genom regionala och sociala stödprogram,

- den globala överkapaciteten vid järn- och stålanläggningar omedelbart måste minskas på basis av gemensamma regler för att motverka långsiktiga störningar på de internationella marknaderna.

Däremot bör direkt och indirekt statligt stöd till järn- och stålföretag principiellt inte lämnas, eftersom sådana åtgärder strider mot principen om rättvis konkurrens, som är fundamentet för den fria världshandeln. Genom sådana statliga åtgärder håller man olönsamma, ineffektiva och icke-konkurrenskraftiga företag under armarna.

Den rådgivande kommittén anser att de åtgärder som Förenta staternas president beslutat om inte bidrar till att uppnå dessa mål och befarar att sådana unilaterala åtgärder på sikt skulle störa en politik som baseras på multilaterala och pålitliga överenskommelser inom ramen för OECD och WTO.

Den rådgivande kommittén bestrider på det bestämdaste att den amerikanska järn- och stålindustrins ekonomiska, sociala och regionala svårigheter beror på stålimport från tredje land. Enbart under förra året föll importvolymen till Förenta staterna med över 23 %. Mot den bakgrunden är det tveksamt om villkoren för att tillgripa åtgärder i enlighet med artikel 201 i US Trade Acts är uppfyllda. Enligt den rådgivande kommittén beror i stället svårigheterna i stor utsträckning på att man under de senaste åren i Förenta staterna inte anpassat kapaciteten och de tekniska metoderna, vilket däremot skett t.ex. i gemenskapen. Andra skäl utgörs av att företagen belastats av kostnader för nedläggning samt för pensions- och sjukutbetalningar till nuvarande och tidigare anställda. Den rådgivande kommittén kan inte se att de åtgärder man beslutat om innehåller några välavvägda insatser som skulle kunna motverka dessa orsaker.

Enligt den rådgivande kommittén finns det en risk för att de åtgärder som presidenten aviserat kommer att leda till att den stålproduktion som inte kan avsättas i Förenta staterna översvämmar resten av världsmarknaden och varaktigt kommer att störa de internationella handelsrelationerna. Förenta staternas handlande innebär följaktligen att dess misslyckande att anpassa sin stålindustri måste bäras internationellt.

Den rådgivande kommittén hänvisar till sina erfarenheter på omstruktureringsområdet omfattande kapacitetsreducering, teknologisk modernisering och nystrukturering av företag inom gemenskapen. I den processen togs största möjliga hänsyn både till de anställdas och de drabbade regionernas behov av social säkerhet och utvecklingsperspektiv. I de fall omställningen krävde statligt stöd, skedde det på ett öppet och genomblickbart sätt efter överenskommelse mellan medlemsstaterna i gemenskapen, företagen, företrädarna för arbetstagarna samt handlare och konsumenter. Hela tiden var dock den europeiska marknaden för järn- och stålprodukter öppen för andra företag inom ramen för multilaterala avtal.

Den rådgivande kommittén kan inte se att det finns någon anledning att via tullar skydda den amerikanska industrin under omstruktureringen. Den typen av protektionistiska åtgärder är mer ägnade att försena en nödvändig anpassning, eller till och med att förhindra en sådan.

Den rådgivande kommittén utgår vidare från att ensidiga skyddsåtgärder av den typ som Förenta staternas president aviserat hindrar multilaterala avtal som syftar till att minska den globala överkapaciteten. I det här sammanhanget befarar kommittén att stater som håller icke-konkurrenskraftiga och olönsamma företag under armarna med statligt stöd kan fortsätta på den linjen med hänvisning till Förenta staternas politik. Den amerikanska politiken är särskilt skadlig med tanke på kandidatländerna.

Den rådgivande kommittén uttrycker vidare sin tydliga förvåning över att Förenta staternas president i sitt beslut inte har tagit någon som helst hänsyn till de förslag till kapacitetsreduceringar som gjorts inom ramen för OECD samt från gemenskapen, trots att presidentens uttalade politiska mål är en global minskning av stålproduktionen som är bindande, kontrollerbar och hållbar. Detsamma gäller det förslag som kommissionsledamoten Lamy presenterat om att skapa en fond som skall överta kostnaderna för nedläggning och för pensioner och sjukförsäkring för de anställda. Den rådgivande kommittén anser att Lamys förslag, sammantaget med ovan nämnda globala överenskommelser om kapacitetsminskningar är ett mer välavvägt verktyg för krishantering, eftersom det tar itu med de egentliga krisorsakerna inom ramen för multilaterala avtal, samtidigt som hänsyn tas till de anställdas sociala intressen och dessutom skapas regionala utvecklingsmöjligheter utan att internationella handelskonflikter provoceras fram.

Slutsats

1. Den rådgivande kommittén stödjer kommissionens politik som går ut på att kontrollera om de åtgärder som Förenta staternas president fattat beslut om är förenliga med WTO-reglerna.

2. Den rådgivande kommittén stödjer kommissionens tillfälliga åtgärder, som även omfattar åtgärder för att begränsa importen, som skall skydda den europeiska marknaden mot följderna av de amerikanska besluten utan att kommissionen för sin del tillgriper protektionistiska åtgärder, utan att de internationella marknadsrelationerna störs och utan att riskera försörjningssäkerheten och traditionella leveransflöden på den europeiska marknaden.

3. Den rådgivande kommittén stödjer kommissionens strävan att med hjälp av multilaterala förhandlingar inom ramen för WTO och OECD så snart som möjligt träffa en överenskommelse med Förenta staterna, som gör det amerikanska beslutet överflödigt och som bilägger den aktuella allvarliga handelskonflikten.

4. Den rådgivande kommittén uppmanar kommissionen att både i fråga om kvantitet och pris övervaka importen till medlemsstaterna samt påverkan på gemenskapstillverkarnas situation och på sysselsättningen och rapportera till den rådgivande kommittén om resultaten.

5. Den rådgivande kommittén bekräftar de förväntningar på kommissionen som uttalades vid det 342:a sammanträdet den 23 oktober 1998 och den anser att det beslut som Förenta staternas president fattat bekräftar att dessa förväntningar var riktiga.

6. Den rådgivande kommittén fordrar att de internationella förhandlingar som förs på WTO- och OECD-nivå om hållbar och kontrollerbar minskning av överkapacitet fortsätter och skyndas på. OECD-medlemsstaternas uttalade vilja att avveckla produktionskapacitet på motsvarande cirka 117 miljoner ton för perioden 1998-2005 och gemenskapens uttalade vilja att avveckla kapacitet på motsvarande cirka 6-8 miljoner ton när det gäller slutprodukter av stål utgör en stabil grund för att uppnå målen. Med tanke på den rådgivande kommitténs erfarenheter från omstruktureringen och moderniseringen av den europeiska stålindustrin bör arbetsmarknadens parter delta vid dessa förhandlingar; de kostnader som utan tvivel kommer att uppstå bör, i enlighet med principen om rättvis kostnadsfördelning, delas mellan nationer, företag och arbetstagare; denna globala anpassning bör inom ramen för OECD åtföljas av ett institutionaliserat informations- och rådgivningsförfarande. I det sammanhanget bör man använda instrument som utvecklats och med framgång använts inom ramen för EKSG-fördraget och dessutom bör internationella överenskommelser om att återställa den internationella lojala konkurrensen inom järn- och stålindustrin träffas. I det sammanhanget är överenskommelser om bindande miljönormer och sociala normer ett viktigt steg i rätt riktning.