A4-0407/97

Resolution om de transeuropeiska vattennätens tekniska genomförbarhet

Europaparlamentet utfärdar denna resolution

- med beaktande av sin resolution av den 9 mars 1994 om kommissionens vitbok: Tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning ((EGT C 91, 28.3.1994, s. 124.)),

- med beaktande av rekommendationerna i rapporten av stats- och regeringschefernas personliga representanter («Christophersen-gruppen») i november 1994,

- med beaktande av sin resolution av den 16 februari 1995 om flodöversvämningarna i Europa ((EGT C 56, 6.3.1995, s. 101.)),

- med beaktande av sin resolution av den 16 mars 1995 om torkan i södra Europa ((EGT C 89, 10.4.1995, s. 160.)),

- med beaktande av slutsatserna från rådets (miljö) informella möte den 22 oktober 1995 om gemenskapens vattenpolitik,

- med beaktande av sin resolution av den 23 oktober 1996 om kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet: Europeiska gemenskapens vattenpolitik ((EGT C 347, 18.11.1996, s. 80. )),

- med beaktande av förklaringen från Europa-Medelhavskonferensen i Marseille den 25-26 december 1996 om den lokala vattenförvaltningen,

- med beaktande av STOA:s rapporter:

. från december 1996 om det transeuropeiska vattentransportnätet i samband med gemenskapens vattenresurspolitik, och

. från maj 1997 om de transeuropeiska vattennätens tekniska genomförbarhet,

- med beaktande av betänkandet från utskottet för forskning, teknologisk utveckling och energi och yttrandet från utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentskydd (A4-0407/97), och med beaktande av följande:

A. De naturliga och förnybara vattenresurser som människan har att tillgå är ojämnt fördelade inom Europeiska unionens territorium. Detta beror på att nederbörden samt sjöarna, glaciärerna och grundvattennivåerna, depåer för naturlig reglering, är ojämnt fördelade. Det naturliga vattennät som de europeiska vattendragen utgör möjliggör inte heller en fullständig och enhetlig fördelning av vattenresurserna inom EU.

B. Stora områden i Europeiska unionen ställs regelbundet och i olika omfattning inför allvarliga kriser i fråga om förvaltningen av vattenresurserna, med översvämningar i låglandsområdena i centrala och norra Europa, med förödande konsekvenser för miljön, och strukturella brister i dricksvattenförsörjningen i områden i södra Europa som drabbas av torka och ökenutbredning vars följder ofta är oåterkalleliga.

C. Vattenbrist och översvämningar beror inte bara på geografiska och klimatologiska förhållanden utan också på människans ingrepp i ekosystemet, t.ex. överdriven avverkning av skog som inte åtföljs av nyplantering eller som åtföljs av felvald nyplantering, monokultur, utarmning av jord och flodregleringar.

D. Vatten bör inte enbart betraktas som en vara med ekonomiskt värde utan som en resurs i EU:s naturarv och som den viktigaste förnyelsebara naturresursen, grundläggande för den hållbara utvecklingen och den regionala integrationen, samt som en tillgång som - i teorin - är tillräcklig för att tillgodose alla de behov som människorna i medlemsstaterna har.

E. Europaparlamentet uppmanar medlemsstaterna att göra en fullständig inventering av sina grundvattenresurser och dra försorg om att skydda underjordiskt dricksvatten från skadliga effekter (t.ex. genom sanering av gamla soptippar som täckts med jord, förbud mot och restriktioner för användning av växtgifter i skyddade vattenuppsamlingsområden).

F. Inom EU finns det zoner som ligger så geologiskt avlägset från de stora naturliga vattendepåerna att de ur hydrologisk synvinkel kan betraktas som «öar».

G. Vissa av dessa «hydrologiska öar» undergår betydande klimatvariationer. De vattenresurser som finns att tillgå för människors bruk kan, trots att de totalt sett är tillräckliga, variera så mellan olika regioner, mellan olika årstider och mellan olika år, att de inte går att förena med en ändamålsenlig och hållbar förvaltning av resurserna.

H. De naturliga vattendepåer eller anlagda vattenmagasin som redan finns eller som skall byggas i framtiden liksom den konventionella förvaltningstekniken är inte och kommer inte att vara tillräckliga för att kunna kompensera variationerna i de nämnda grundvattenresurserna, speciellt som det inte finns några lösningar för krissituationer på de så kallade «hydrologiska öarna».

I. Hittills har gemenskapens politik framför allt gällt kvalitetsaspekterna på denna för människan och ekosystemen livsviktiga resurs, på grund av de miljöförstöringsproblem som fortsätter att drabba yt- och grundvattnet. Men nu måste EU-institutionerna ge ett gemensamt svar som är särskilt inriktat på medborgarnas välbefinnande och på att lösa de akuta och de långsiktiga behov som den kvantitativa vattenförvaltningen innebär för de områden inom EU som är utsatta för såväl översvämningar som torka och ökenutbredning.

J. De kanaler och lokala vattendistributionsnät som redan finns inom EU utgör ett konstgjort vattennät som i många regioner inte räcker och duger för att möjliggöra en jämn och framför allt tillräcklig fördelning av vattenresurserna på europeisk nivå.

K. En sammankoppling av naturliga vattennät och anlagda vattennät som för närvarande ligger isolerade inom EU:s territorium kommer att göra det möjligt att undvika de krissituationer som upprepas med skrämmande regelbundenhet och med allt kortare mellanrum.

L. Europaparlamentet uppmanar kommissionen att främja forskningsgprojekt som syftar till att ta fram nya metoder för nyplantering av skog samt utveckla och odla vissa växter för att få till stånd en bättre förvaltning av vattenresurserna.

M. Utvecklingen av de transeuropeiska nätet för vatteninfrastruktur som skall komplettera befintliga sammankopplingar mellan vattendrag, kommer att omvandlas till en faktor för ekonomisk dynamik som är helt anpassad till befintliga förslag om att gynna tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning, möjliggöra att resurserna utnyttjas på bästa möjliga sätt samt leda till investeringar som kräver stora mängder arbetskraft.

N. Att binda samman de största flodområdena i norra och centrala Europa med varandra är idag en konkret verklighet som tar sig form av ett komplext transeuropeiskt vattennät i vilket kommissionen själv visat på områden av gemensamt intresse.

O. Exemplen från kanalen i Provence som försörjer staden Marseille och dess omgivningar eller Californiakanalen som förser hela södra delstaten med vatten på en sträcka som är längre än 70 mil, visar att vatteninfrastrukturer av denna sort och kaliber borgar för en hållbar utveckling och en förbättrad livskvalitet för medborgarna utan att skada den naturliga miljön, och att de utgör exempel som kan anses gälla även för det europeiska territoriet.

P. Projektet med ett vattenregleringssystem från Rhône-Languedoc-kanalen till ett område söder om Pyrenéerna utgör tekniskt, politiskt och administrativt sett ett exempel på administrativt samarbete, samtidigt som det är ett experiment avseende genomförandet av den transnationella dimension som förvaltningen av vattnet kräver om man vill komplettera det transeuropeiska vattennätets utveckling.

Q. En analys av kostnaderna för en transeuropeisk vatteninfrastruktur visar att den inte kommer att belasta konsumenterna med mer än 35-65 % av den nuvarande kostnaden beroende på hur betydande de offentliga investeringarna är. Dess tekniska och ekonomiska genomförande motiveras såväl av de direkta följderna i fråga om reglering av försörjningen på kort sikt som av de gynnsamma långsiktiga konsekvenserna för en hållbar ekonomisk utveckling, levnads- och arbetsvillkoren och miljön.

1. Parlamentet uppmanar rådet och kommissionen att stimulera sammankoppling mellan vattendrag som ligger nära varandra men tillhör olika länder, varje gång det kan konstateras att förvaltningen av resurserna skulle bli mer effektiv om den vore gemensam,

2. anser att den här sortens vattennät måste utformas och förverkligas i enlighet med det kommande ramdirektivet om vatten och underställas principerna i direktivet om bedömning av miljökonsekvenserna av vissa offentliga och privata projekt,

3. delar åsikten att transeuropeiska vattennät som innebär större överföringar av vatten mellan olika tillrinningsområden i framtiden skulle kunna utgöra en lösning för att skapa jämvikt mellan vattentillgångarna inom Europeiska unionen,

4. uppmanar de lokala och regionala myndigheter inom EU som har ansvar eller behörighet för vattenförvaltningen att utarbeta sina vattenförvaltningsplaner öppet så att man kan samråda om och diskutera planerna och så att man underlättar integrering i en framtida transeuropeisk vattenplan baserad på materiellt utbyte genom ett nät av sammankopplad infrastruktur,

5. rekommenderar att särskilda tekniska åtgärder vidtas för att finna och avhjälpa de resursförluster som görs i länder med vattenbrist på grund av att ledningarna är i dåligt skick, att kunskapsutbyte och delgivande av forskningsresultat i fråga om rationell vattenförvaltning skall bli allmänt förekommande och att standardiserade metoder för mätning, kontroll och planering av resurserna skall införas,

6. uppmanar kommissionen att utarbeta ett ramförslag med riktlinjer för att komplettera sammankopplingen mellan de europeiska vattendragen för att man skall kunna reglera vattenmängderna i krissituationer med överskott eller brist på vatten, på basis av en studie av inverkan på miljön och med kriterier för att optimera och administrera denna resurs som är så viktig på EU-nivå, om möjligt inom ramen för förverkligandet av de transeuropeiska miljöinfrastrukturnät för vattenförsörjningen som behandlades i Christophersen-gruppens rapport från november 1994 och ramdirektivet om vattenresurserna,

7. uppmanar kommissionen att dessutom undersöka möjligheten att i den nya vattenresursplaneringen integrera avsaltning av havsvatten,

8. anser att det är nödvändigt att redan på prospekteringsstadiet pröva alla möjligheter att optimera utnyttjandet av redan befintliga anläggningar och att tillämpa den princip som säger att man först skall förbättra förvaltningen av de befintliga tillgångarna innan man investerar i nya,

9. uppmanar kommissionen att under prospekteringsfasen genomföra studier för varje enskilt projekt för att garantera projektets genomförbarhet; anser att en analys av genomförbarheten och den tekniska lämpligheten av sådana stora överföringar av vatten motiverar ett prospekteringsinitiativ på gemenskapsnivå för att göra det möjligt att i förväg få fram svar på tänkbara behov,

10. pekar på att det redan på prospekteringsstadiet kommer att vara nödvändigt att genomföra en övergripande analys av

- möjligheter, behov, effekter och potentialer hos de vattenresurser som skulle kunna användas till näten,

- lokala effekter på vattenförvaltningen i ursprungsregioner, destinationsregioner och regioner som genomkorsas,

- den fysiska effekten på vattenmiljöerna i samtliga berörda regioner;

denna övergripande analys bör beakta alla dessa punkter både under byggnationsskedet och på sikt.

a) Analysen bör kompletteras med specifika fallstudier av

- projektens fysiska effekter på landskap, naturmiljöer och ekosystem samt på mänsklig aktivitet,

- effekter av ytterligare vattenuttag i ursprungsregionerna, i kvantitativa och kvalitativa termer,

- i skogsplanteringsplaner anpassade till olika zoner runt omkring projekten,

b) Detaljerade och kvantifierade inventeringar av behoven av vattenöverföringar, längs hela överföringssträckorna, bör genomföras

- för industrier,

- för bevattning,

- för konsumtion av dricksvatten, samt för överföringarnas integration i befintliga nät.

11. uppmanar kommissionen att starta ett pilotprojekt för det tekniska och ekonomiska genomförandet för att som ett exempel studera en sammankoppling mellan det befintliga transeuropeiska vattennätet och ett område som fastställts som «hydrologisk ö» inom EU; föreslår att kommissionen för detta beaktar ett eventuellt projekt för att koppla samman floden Rhône - arketyp för ett transeuropeiskt vattendrag - med Iberiska halvöns isolerade vattennät, ett projekt som inte skulle få några särskilda konsekvenser för Rhôneflodens naturliga lopp men som skulle möjliggöra ett bättre utnyttjande av resurserna och av den transnationella lagringskapaciteten,

12. anser att studien bör genomföras enligt en analysmetod med flera kriterier, och att Gemensamma forskningscentret, med de uppgifter det har tillgång till, bör delta i studien,

13. uppmanar kommissionen att hädanefter prioritera de kvantitativa aspekterna i gemenskapens vattenpolitik och igångsätta initiativ för sammankoppling av vattendrag inom huvudlinjerna för denna politik, vilken bidrar till att stärka samhörighetskänslan mellan dem som utnyttjar resurserna,

14. uppmanar kommissionen att i sina studier av den tekniska genomförbarheten av de europeiska vattennäten även ta hänsyn till energiproduktionens ekonomiska aspekter, i syfte att skapa en långsiktig politik för bättre förvaltning av vattenresurserna och utveckling av de förnybara energikällorna,

15. uppmanar kommissionen att granska möjligheten att inrätta en vattenmarknad samt undersöka vilka miljöförutsättningar och miljögarantier den skulle kunna verka under,

16. uppmanar kommissionen att uppmuntra nödvändiga åtgärder för att rikta regeringarnas vattenförvaltningspolitik mot att ta ut verkliga priser för vattenleveranser i syfte att täcka totalkostnaden för denna tjänst och att garantera behöriga myndigheter, i allmänhet de kommunala, tillräckliga ekonomiska resurser för att säkerställa leveransernas kvantitet och kvalitet,

17. uppmanar dessutom kommissionen att noggrant undersöka vattenresursernas betydelse i samband med Europeiska unionens förbindelser till tredje länder och utröna vilka möjligheter det finns att inom ramen för internationella konventioner utveckla transeuropeiska vattennät,

18. anser att varje form av uttag eller avledning av en medlemsstats vatten utan dennas uttryckliga samtycke är helt uteslutet,

19. uppdrar åt sin ordförande att vidarebefordra denna resolution till rådet och till kommissionen.