Fall där enhällighetskravet har förhindrat, väsentligen försenat eller medfört en negativ inverkan på sakinnehållet i beslut om den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken Mänskliga rättigheter Ett av unionens viktigaste mål är att främja mänskliga rättigheter. Under de senaste åren har det ibland förekommit att eller flera medlemsstater försenat, blockerat eller urvattnat unionens ståndpunkter av skäl som inte har något samband med mänskliga rättigheter. Detta har hänt både inom ramen för unionens bilaterala förbindelser med tredjeländer och inom internationella organisationer. Detta har försvagat unionens förmåga att främja respekten för de mänskliga rättigheterna internationellt, vilket har inverkat negativt på unionens trovärdighet och hindrat unionen från att uppnå sina mål. ·FN:s råd för mänskliga rättigheter i Genève är det viktigaste globala forumet för diskussioner om mänskliga rättigheter. Programmet är uppdelat på 10 punkter. De viktigaste landspecifika människorättssituationerna diskuteras under punkt 4. I juni 2017 kunde EU för första gången inte lägga fram något uttalande inom ramen för punkt 4 i människorättsrådet. Detta berodde på invändningar från ett fåtal medlemsstater, som inte ifrågasatte innehållet i de bedömningar som gjorts. Medlemsstaterna motsatte sig uttryckliga hänvisningar till två tredjeländer som alla andra medlemsstater ville nämna på grund av människorättsläget i de länderna. Man lyckades inte bryta detta dödläge, vilket ledde till att EU:s röst tystades. ·I september 2017 försenade en medlemsstat väsentligt antagandet av EU:s strategiska arbetsplan för FN:s råd för mänskliga rättigheter och uttalandet inom ramen för punkt 4 på grund av en särskild fråga gällande ett tredjeland. I oktober blockerade samma medlemsstat utkastet till det EU-uttalande som skulle framföras i tredje utskottet i FN:s generalförsamling, vilket i slutändan tvingade alla andra att godta det som allmänt ansågs vara en oproportionerlig hänvisning till ett specifikt fall både i sak och i längd, jämfört med alla andra hänvisningar i uttalandet. ·I februari 2018 gjorde ett antal isolerade invändningar från ett fåtal medlemsstater att alla andra medlemsstater till sist tvingades att godta ett urvattnat och kraftigt försenat antagande av EU:s årliga prioriteringar för de mänskliga rättigheterna i FN:s forum. ·Sådana svårigheter har också uppstått i EU:s bilaterala förbindelser med tredjeländer. Mot bakgrund av en ny lag som kraftigt begränsar utrymmet för icke-statliga organisationer i Egypten satte sig ett fåtal medlemsstater kraftigt emot alla andra medlemsstaters önskemål om att använda tydligt språk i utkastet till EU:s partnerskapsprioriteringar med Egypten i fråga om respekten för mänskliga rättigheter och civilsamhället. Följaktligen kunde ramen för de bilaterala förbindelserna med Egypten inte förnyas i tid och saknades i början av 2017. EU:s övriga utrikespolitiska uttalanden ·I juli 2016 kunde EU inte snabbt stödja skiljedomstolens beslut enligt Förenta nationernas havsrättskonvention om Sydkinesiska havet, på grund av att flera medlemsstater motsatte sig beslutet av skäl som inte gällde själva beslutet. Efter flera dagars intensiva förhandlingar kunde man slutligen enas om ett uttalande. Även om EU i ett sent skede kunde uppmana till att folkrätten skulle följas, kunde man inte uppmana till att beslutet skulle genomföras. Detta var särskilt problematiskt med tanke på toppmötet mellan EU och Kina samt Asien-Europa-mötet som hölls parallellt. ·I december 2017 och i maj 2018 hindrade kravet på enhällighet inom alla aspekter av övergripande utkast EU från att utfärda enhetliga uttalanden om utvecklingen i Jerusalem, trots medlemsstaternas fortsatta överenskommelse om den långvariga och väl etablerade ståndpunkten om Jerusalems status i enlighet med internationell rätt. I båda fallen kunde unionen inte reagera på ett snabbt och kraftfullt sätt på den internationella utvecklingen, trots dess tydliga och väletablerade ståndpunkt. EU-sanktioner ·I februari 2017 blockerade en medlemsstat förnyandet av vapenembargot mot Vitryssland fram till dess att alla andra medlemsstater slutligen enades om att undanta en viss kategori handeldvapen för att undvika att embargot skulle upphöra helt och hållet. Ett år senare ställde samma medlemsstat villkor på förnyandet att undantaget skulle omfatta ytterligare en kategori vapen, vilket återigen alla andra medlemsstater godkände av samma skäl. ·Under sommaren 2017 blockerade en medlemsstat antagandet av de riktade restriktiva åtgärder mot Venezuela som EU skulle anta ifall den inrikespolitiska utvecklingen förverkligades. De restriktiva åtgärderna antogs slutligen först i november 2017 efter att läget hade förvärrats avsevärt. Dessa exempel visar återigen att beslutsfattande med enhällighet i rådet hindrar EU från att reagera snabbt och kraftfullt på internationella händelser. Även om sanktioner inom ramen för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken beslutas med enhällighet regleras EU:s system för motåtgärder, även kallat blockeringsstadgan, genom kvalificerad majoritet, vilket gör det möjligt att snabbt anpassa det till internationella händelser. Civila uppdrag inom den gemensamma säkerhets- och försvarspolitiken ·Under 2018 blockerades utvidgningen av ett uppdrag för kapacitetsuppbyggnad i Sahel av en medlemsstat tills en annan medlemsstat avstod från sina reservationer mot ett separat uppdrag i Irak. Tyvärr var detta inte första gången en medlemsstat motsatte sig eller fördröjde en viss gemensam säkerhets- och försvarspolitisk åtgärd till följd av att en annan medlemsstat gjorde samma sak i fråga om en annan. Sådana situationer har aldrig hindrat EU från att slutligen komma vidare, men har i vissa fall försenat antagandet av nödvändiga beslut. Förseningar i beslutsfattandet på grund av enhällighetskravet sträcker sig bortom besluten om att inleda och inrätta civila uppdrag inom den gemensamma säkerhets- och försvarspolitiken, och omfattar även delar av det praktiska genomförandet, t.ex. godkännande av de obligatoriska halvårsrapporter som varje uppdrag inom den gemensamma säkerhets- och försvarspolitiken måste lämna in till rådet.