Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Uppföljning av yttrandet om socialpolitik och en stark ekonomi"

(98/C 407/50)

Vid plenarsessionen den 10 juli 1997 beslutade Ekonomiska och sociala kommittén enligt artikel 23.3 i arbetsordningen att utarbeta ett yttrande om "Uppföljning av yttrandet om socialpolitik och en stark ekonomi",

och att inrätta en underkommitté för att förbereda ärendet, i enlighet med bestämmelserna i artiklarna 11.4 och 19.1 i arbetsordningen. Vid sitt sammanträde den 24 februari 1998 godkände kommitténs presidium utnämningen av de tre föredragande. Underkommittén utarbetade sitt utkast till yttrande på eget initiativ den 30 juli 1998.

De föredragande, Ursula Konitzer, José Isaías Rodríguez García Caro och John Simpson delade upp arbetet enligt följande: Del I: "Bakgrund", föredragande: John Simpson; Del II: "Konkurrenskraft, främjande av företagsamhet och investeringar"; föredragande: José Isaías Rodríguez García Caro; Del III: "Anställbarhet, skapande av sysselsättning och framtiden för arbeten med låg produktivitet", föredragande: Ursula Konitzer; Del IV: "Anpassningsförmåga och lika möjligheter i den europeiska samhällsmodellen", föredragande: John Simpson; Del V: "Slutsatser", föredragande: Ursula Konitzer, José Isaías Rodríguez García Caro, John Simpson.

Vid sin 357:e plenarsession den 9-10 september 1998 (sammanträdet den 10 september 1998) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 85 röster för, 5 emot och 5 nedlagda röster.

I. BAKGRUND

1. Mål och motiv

1.1. Detta yttrande återspeglar Ekonomiska och sociala kommitténs önskan att bidra till att bekämpa arbetslösheten i Europeiska unionen. De övervägda åtgärderna skulle naturligtvis, logiskt sett, ha en mer omfattande effekt än vad som hör samman med arbetslöshetsbekämpning ().

1.2. De viktigaste inbördes samverkande målsättningarna för den ekonomiska och sociala politiken är följande:

- att på ett hållbart sätt generera en volym- och kvalitetsmässig ökning av de varor och tjänster som erbjuds i Europeiska unionen till priser som är konkurrenskraftiga på världsmarknaden,

- att öka EU:s förmåga att skapa sysselsättning och minska arbetslösheten,

- att öka välståndet för unionens medborgare,

- att förbättra de missgynnades villkor,

- att i högre grad erbjuda lika möjligheter för alla medborgare,

- att underlätta en efterfrågeökning vad gäller varor och tjänster som uppkommer med att man utnyttjar de högre realinkomster som skapats genom högre ekonomisk produktivitet.

För att uppfylla dessa mål måste ekonomiska och socialpolitiska åtgärder vara samordnade och inbördes sammanhängande.

1.3. Dessa målsättningar rör både unionens åtgärder, särskilt (men inte endast) i samband med EMU, och åtgärder som vidtas av myndigheterna i medlemsstaterna. Förutom att identifiera målsättningar, har ESK uppmärksammat några aspekter av orsakerna till ekonomiska och sociala problem som hör samman med, eller hindrar uppfyllandet av dessa målsättningar. När man presenterar idéer för hur dessa problem skall minskas eller tas bort, måste man erkänna de olika "aktörernas" skilda roller och behovet av att subsidiaritetsprincipen erkänns, liksom av ett närmare samarbete mellan medlemsstaterna vad gäller de politikområden där de påverkar den inre marknadens funktion.

1.4. Den rumsliga fördelningen och effekten av de ekonomiska och sociala problemen måste erkännas och tas med i diskussionen om möjliga åtgärder.

1.5. I detta inledande avsnitt, del I, ges en bakgrund genom att man går igenom debatten om den svåra frågan om hur man skall förena delar av den ekonomiska och sociala politiken som kan stå i strid med varandra, eller, alternativt, finna möjligheten till samordningseffekter. I del II behandlas investeringar, konkurrenskraft och främjande av företagaranda, och rekommendationer angående detta framförs. I del III utvecklas debatten om anställbarhet, skapande av sysselsättning och framtiden för arbeten med låg produktivitet. I del IV betonas den kritiska roll som anpassningsförmåga och lika möjligheter i den europeiska samhällsmodellen spelar. Slutsatserna presenteras i del V.

2. Integrering av den ekonomiska och sociala politiken

2.1. Det är en ambition i unionen, oavsett om man agerar inom ramen för EU:s policy eller inom ramen för medlemsstaternas beslutsprocess, att kombinera delar av ekonomisk politik och av socialpolitik för att göra det möjligt för Europeiska unionen att bibehålla och utveckla sin roll som en av världens mest utvecklade ekonomier, som ger medborgarna en allt högre levnadsstandard. Att helt enkelt minska arbetslösheten på ett sätt som inte bidrar till ett totalt mervärde och ökade realinkomster skulle vara en otillfredsställande lösning.

2.1.1. Likaså vore det att erkänna ett misslyckande att skapa bättre ekonomiska resultat och förbättra det totala mervärdet på ett sätt som ökar ojämlikheten vad gäller fördelningen av arbetstillfällen, inkomster och andra sociala resultat, och detta måste undvikas.

2.2. Dessa ambitioner understryker den avgörande vikten av välavpassad och hållbar makroekonomisk politik på EU-nivå och i medlemsstaterna. EU fortsätter att eftersträva en varaktig och hållbar tillväxt.

2.3. Dessa frågor understryker det bidrag som lämnas av en välavpassad socialpolitik vad gäller fördelningen av de frukter som ekonomisk tillväxt och utveckling ger.

2.4. Det finns emellertid en möjlig konflikt mellan ekonomiska och sociala mål. Ekonomisk tillväxt kan äventyras av en socialpolitik som till exempel motverkar människors motivation att öka sitt bidrag till produktionen av mervärde. På liknande sätt kan socialpolitiken hindras av ekonomisk press att öka näringslivets produktivitet och uppmuntra investeringar på sätt som har en negativ effekt på till exempel bas- eller minimilönen för människor med låg inkomst.

2.5. I extremfall kan politik som ökar beskattningen av anställda påverka balansen mellan att ta arbete och att besluta att inte söka arbete. Likaså kan socialpolitik som är beroende av höga marginalskatter på inkomster som genererats via investeringar avskräcka från just de investeringar som skulle leda till fler arbetstillfällen. Uppgiften är att förena dessa politikområden för att få bästa möjliga balans och så långt som möjligt undvika konflikt mellan ekonomisk politik och socialpolitik.

2.6. Att förena ekonomisk politik och socialpolitik måste ske inom ramen för en Europeisk union som i hög utsträckning är beroende av en marknadsinriktad ekonomi som domineras av tusentals företags verksamhet och beslut. I den europeiska sociala modellen erkänns att regeringars roll i handhavandet av ekonomin i all väsentlig utsträckning är att utöva inflytande på den ekonomiska miljön för affärsverksamhet. Regeringar kan själva agera som entreprenörer eller delta i företagsutveckling eller kontrollera inom vilka fält som särskilda prioriteringar pekar på fördelar av att spela en sådan utökad roll. Ett exempel är de områden där ny teknik eller omfattningen av forskning och utveckling visar att åtgärder krävs som bäst genomförs av regeringar eller deras förvaltningar. Detta har lett till en marknadsorienterad ekonomi som fungerar inom vissa begränsningar vilka ofta införts av regeringar för att uppnå högre mål, som ofta har samband med social sammanhållning.

3. Faktorer som påverkar den ekonomiska och sociala politiken

3.1. Ett antal karaktäristika spelar en allt viktigare roll vad gäller EU:s arbetsmarknad:

a) Förändringen av arbetsstyrkans åldersstruktur,

b) Ökande antal förtida pensioneringar,

c) Ett mottryck från människor som väljer att arbeta efter pensionsåldern,

d) Ett minskat antal nya människor på arbetsmarknaden på grund av den naturliga minskningen av EU:s befolkning,

e) Ett minskat antal och andel okvalificerade arbetstillfällen,

f) En tydlig ökning av förändringstakten vad gäller de färdigheter som krävs på arbetsplatserna,

g) Ett ökat antal anställda som byter arbete,

h) Ett ökat deltagande av kvinnor på arbetsmarknaden i vissa länder,

i) Minskad ekonomisk aktivitet bland män, särskilt i äldre åldersgrupper,

j) En ökning av antalet människor som har fler arbeten än ett (med eller utan deklaration),

k) Inflytandet från icke-EU-medborgare som kommer för att leva och arbeta i EU.

3.2. Det finns också en oro för att delar av arbetsmarknaden skall snedvridas av företag som utnyttjar skillnader i arbetsmarknadsvillkor i olika medlemsstater vilka inte utgör konkurrensprocesser och mer är beroende av ekonomiska incitament (eller skattediskriminering) som är olämpliga på en inre marknad. Detta omfattar även begreppet "social och miljömässig dumping"

3.3. Förhållandet mellan skattepolitik och socialpolitik är också föremål för ökande oro i hela EU. En balanserad ekonomisk politik visar att det är tillrådligt att minska skatters och sociala avgifters påverkan på kostnaderna för arbetskraft. Det finns också ett krav på att minska hela skattebördan i förhållande till BNP. Eftersom det emellertid också finns konvergensriktlinjer som har minskat nivån för regeringarnas upplåning innebär det att offentliga utgifter kraftigt måste begränsas. Dessa krav är svåra att få att gå ihop med kraven att öka de sociala utgifterna, inklusive socialförsäkringarna. För att förena skattepolitik och socialpolitik bör sociala åtgärder inriktas på att ta fram de områden som har de största behoven, undvika slöseri och genomföras så effektivt som möjligt så att kraven på skattebetalarna håller sig till det minimum som krävs för att uppfylla de sociala målsättningarna.

4. Program för detta yttrande

4.1. Ett spektrum av frågor, som det som tas upp i del IV, punkt 2.5, bestämmer delar av programmet för ett antal valmöjligheter vid vilka man måste beakta individens behov och konsekvenser för företagen. På rätt nivå, vilket ofta innebär åtgärder av medlemsstaten eller lägre enheter av lokalt eller regionalt styre, är det klart att detta leder fram till åtgärder som redan har erkänts och som kan behöva definieras ytterligare.

4.2. Åtgärdsprogrammet bör innehålla följande punkter:

i) Lämplig makroekonomisk politik för att upprätthålla och öka den totala efterfrågan i ekonomierna.

ii) Lämplig makroekonomisk politik för att verka på utbudssidan av ekonomin (vissa delar av en sådan politik nämns i följande rubriker).

iii) Beskattning av företag och personer liksom sociala avgifter som har så liten avskräckande effekt på investeringar och nya arbetstillfällen som möjligt.

iv) Ökade utbildnings-, fortbildnings- och yrkesutbildningsmöjligheter som är allmänt tillgängliga med rätt förberedelser, oavsett om de ges genom den grundläggande utbildning och yrkesutbildning som staten erbjuder eller via företag som bär kostnaderna för sina specifika utbildningsbehov.

v) Selektiva program för att öka möjligheterna för långtidsarbetslösa och unga arbetslösa att få arbete.

vi) Selektiva program för att öka möjligheterna för kvinnor att få arbete, inklusive åtgärder för att underlätta återgången till arbete för kvinnor som varit borta från arbetsmarknaden.

vii) Ett ramverk av åtgärder som skall minska hög arbetslöshet i de mest utsatta regionerna (med stöd från strukturfonderna).

viii) Åtgärder för att hjälpa etniska grupper att anpassa sig till arbete i de samhällen där de lever.

ix) Överenskommelser inom EU om minimilöner eller inkomster.

x) Motverka import av varor som producerats under oacceptabla anställningsförhållanden som bryter mot överenskomna internationella standarder och som ses som illojal konkurrens.

xi) Program för att hjälpa till att förena arbetsliv och familjeliv (inklusive lämplig försörjning av eller hjälp med barntillsyn liksom balansering av arrangemang kring skatter och belöningsstruktur så att incitamentsstrukturen är positiv.

xii) Program för att uttryckligen utvidga uppmuntran till entreprenörskap till kvinnor såväl som män.

xiii) Skattesystem som minskar de motarbetande eller snedvridande krafter som minskar incitamenten att få arbete (Till exempel möjligtvis inklusive en betoning av individen som bas för beskattning i stället för familjen).

xiv) Åtgärder för att undvika "fattigdomsfällan", med lågbetalda arbeten och höga (effektiva) marginalskattesatser i samband med förbättrade inkomster och minskat beroende av socialbidrag.

xv) Politik som omfattar program för att tillåta flexibilitet i valet av pensionsålder som när det är lämpligt är kopplade till socialförsäkringar eller pensionsbestämmelser.

xvi) Flexibla anställningsformer som ger möjlighet till deltidsarbete, med fortsatt anställningstrygghet, flexibel arbetstid, kontrakt där arbetskraften bara hyrs och andra variationer som har visat sig ge högre produktivitet samtidigt som de bevarar det sociala välfärdssystemet.

4.3. ESK har uttryckt sina åsikter i dessa frågor i många andra dokument. Avsikten med detta yttrande är att finna de politikområden där det finns en möjlighet att ekonomiska framsteg skall motverkas av socialpolitiska åtgärder och vice versa.

4.4. För företag måste nettovinsten på tilläggsinvesteringar vara tillräcklig för att locka kapital. Arbetskostnaderna bör inte ökas av socialförsäkringstillägg som ökar marginalkostnaderna och som riskerar att minska möjligheten till nyanställningar. Arbetsmarknaden bör bestå av välutbildade potentiella arbetstagare.

4.5. Kostnaderna för önskvärda sociala program som ger fördelar till alla i samhället, eller till individer som drar nytta av specifika program, kan rimligtvis inte överföras eller tvingas på enskilda företag.

4.6. Det finns inte desto mindre exempel på företag som tar på sig ytterligare förpliktelser som hänger samman med bredare sociala spörsmål. Företag antar ofta program som skall hjälpa missgynnade att bli bättre förberedda för att få ett arbete eller program för att fungera som mentorer för mindre eller nya företag som på så sätt kan dra nytta av de större organisationernas kunnande. ESK rekommenderar att man antar frivilliga affärspartnerskap som gör det möjligt för företag att göra en insats som på bästa sätt utnyttjar deras speciella kunnande.

4.7. För att upprätthålla och öka konkurrenskraften krävs det att enhetskostnaden minimeras Detta ger upphov till en rad frågor om företags kostnadsstruktur, införandet av bättre ledning, förbättrad tillämpning av FoTU och rätt inköpsvägar för material, osv.

4.8. Kostnaderna för anställda kommer alltid att vara en viktig del när konkurrenskraften avgörs. Avgörande för detta är hur inkomstnivåerna sätts i företagen och på makronivå, något som sedan påverkar det enskilda företaget. I vissa medlemsstater har denna process institutionaliserats genom en formell mekanism av regeringen och arbetsmarknadens parter (såsom till exempel programmet för konkurrenskraft och arbete i Irland). I andra medlemsstater finns ingen formell mekanism. Om den ekonomiska konkurrenskraften skall stärkas måste de totala löneuppgörelserna hållas inom den totala ökningen av produktiviteten.

4.9. Allt eftersom det sociala protokollet till Maastrichtfördraget, som nu konsoliderats i Amsterdamfördraget, utvecklas väntar sig ESK att fler av de svåra frågor som hör samman med socialpolitik och ekonomisk konkurrenskraft skall bli föremål för närmare samarbete mellan medlemsstaterna. ESK ser det senaste tilläggskravet på att kommissionen skall ge ut riktlinjer för sysselsättningspolitik, vid sidan av de redan befintliga riktlinjerna för ekonomisk politik, som en nyttig förbättring av samordningen av politik mellan medlemsstaterna och också som en övergripande integrering i ett gemenskapssammanhang av socialpolitikens och den ekonomiska politikens kritiska punkter. Det är viktigt att samordna de ekonomiska riktlinjerna och sysselsättningsriktlinjerna så att de samverkar för att skapa tillväxt och öka sysselsättningen.

4.10. ESK föreslår att kommissionen formellt, som en del av instruktionerna för sysselsättningsriktlinjerna, skall åta sig att utvärdera och kommentera i hur stor utsträckning socialpolitiken och den ekonomiska politiken har samordnats och förbättrats för att undanröja en del av de olämpliga interna effekterna av det nuvarande läget.

4.11. I de följande delarna II, III och IV presenterar ESK några reflexioner över hur sysselsättningsriktlinjerna såsom de utvecklats för 1998 kan förbättras och integreras.

II. KONKURRENSKRAFT, FRÄMJANDE AV FÖRETAGSAMHET OCH INVESTERINGAR

Detta yttrande är ett led i uppföljningen av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande om socialpolitik och ekonomisk dynamik. Rubriken på denna del av yttrandet, "Konkurrenskraft, främjande av företagsamhet och investeringar", anger grundförutsättningarna för ekonomisk utveckling. Dessa tre teman har den senaste tiden uppmärksammats av Europeiska unionen. De är nära sammanflätade teman, vilket man vid analysen också måste ta hänsyn till.

1. Konkurrenskraft

1.1. Det allmänna ramverket

1.1.1. I en tid då den politiska debatten både på europeisk och nationell nivå är koncentrerad till arbetslösheten är det viktigare än någonsin att uppmärksamma en av nyckelfaktorerna för att öka sysselsättningen i Europa: att stärka konkurrenskraften.

1.1.2. Konkurrenskraft är ett begrepp som ofta har använts på ett olämpligt sätt, något som lett till att den uppfattas negativt och förknippas med förlorade arbetstillfällen, företagsflyttningar och anpassningsåtgärder.

1.1.3. Men tvärtom är företagens bristande konkurrenskraft en orsak till förlorade arbetstillfällen. Konkurrenskraften påverkar inte bara företagen utan alla människor i samhället.

1.1.4. I en värld som måste möta utmaningarna från en tilltagande globalisering och som drivs framåt av en ständig förändring måste konkurrenskraften betraktas som det omgivande samhällets förmåga att fortlöpande anpassa sig, förutse och påverka.

1.1.5. Dessa tre inslag är därför centrala för konkurrenskraften, som berör alla medborgare, alla regeringar och alla företag, så mycket mer som utvecklingen bara går fortare och fortare. Särskilt förmågan att förutse, som de europeiska institutionerna kan bidra till genom diskussioner och väl underbyggd information, kan bidra till att dämpa sociala spänningar och underlätta den nödvändiga anpassningen.

1.1.6. För det enskilda företaget är konkurrenskraft förmågan att på ett varaktigt sätt tillfredsställa sina kunders behov på ett effektivare sätt än konkurrenterna, genom att erbjuda kunderna intressantare varor och tjänster såväl i fråga om pris som andra faktorer.

1.1.7. Ett land kan betraktas som internationellt konkurrenskraftigt på lång sikt om följande omständigheter samtidigt föreligger:

1) Landets produktivitet ökar lika snabbt som eller snabbare än i dess viktigaste handelspartner med en jämförbar utvecklingsnivå.

2) Handelsbalansen är i jämvikt i en öppen marknadsekonomi.

3) Hög sysselsättningsnivå.

4) Det råder politisk och social stabilitet.

1.1.8. Arbetskraftens produktivitetsökning i EU har varit stabil under de senaste 24 åren på i medeltal 2 % per år, större än i USA (0,7 % per år) och de senaste åren större än i Japan (1,9 % per år under perioden 1986-1997) ().

1.1.9. EU:s bytesbalans har traditionellt varierat inom små gränser, nära jämvikt eller till och med uppvisat överskott.

1.1.10. Om man däremot ser till det tredje inslaget för en bättre konkurrenskraft framträder det största problemet i Europeiska unionen: arbetslösheten.

1.1.11. Förra året fanns det i EU ca 18 miljoner arbetslösa, det vill säga ca 10,7 % av den arbetsföra befolkningen.

1.1.12. Detta procenttal står i skarp kontrast till motsvarande tal under samma år i USA där det låg på 4,7 %, även om de socioekonomiska förhållandena i Nordamerika och Europa inte är helt jämförbara.

1.1.13. Att förbättra den europeiska ekonomins konkurrenskraft utgör grunden för tillväxt, skapande av arbetstillfällen och ökat välstånd. För att uppnå ökad sysselsättning i Europa måste man således stärka konkurrenskraften.

1.1.14. För att bli konkurrenskraftig måste den europeiska ekonomin kunna möta de utmaningar som ständig förnyelse och skärpt konkurrens innebär. Företagen måste stå rustade inför dessa förändringar och arbetstagarna måste ha den kompetens som krävs.

1.1.15. Europeiska unionen har saknat förmågan att omvandla konstant tillväxt till sysselsättning lika framgångsrikt som sina konkurrenter. Tidigare har man i Europa inte i tid uppmärksammat denna förlust av konkurrenskraft och man har därför valt att ta till anpassningsåtgärder när man istället borde ha reagerat på ett tidigt stadium.

1.1.16. Medborgaren har huvudrollen i och tjänar mest på ett konkurrenskraftigt samhälle, och i detta sammanhang får investeringar i humankapital samt en bättre praktisk och teoretisk utbildning allt större betydelse för hur man i dag uppfattar konkurrenskraft.

1.1.17. Som konsumenter kan medborgarna på en marknad präglad av fri konkurrens få del av mer varierande och billigare produkter av högre kvalitet. Konsumenterna är i denna bemärkelse centrala för att stärka företagens konkurrenskraft.

1.2. Åtgärder för att stärka konkurrenskraften

Europa måste kunna konkurrera i en globaliserad värld. En rad åtgärder måste därför vidtas:

1.2.1. Ökad flexibilitet på marknaden, särskilt på arbetsmarknaden

1.2.1.1. I dag reagerar arbetsmarknaden i Europa ytterst långsamt på inre och yttre chocker. Regeringarna, arbetsgivarna och arbetstagarna måste visa större flexibilitet genom

1) en ny utformning av arbetstiden genom att man i förhandlingar avväger arbetsgivarnas och arbetstagarnas intressen,

2) nya former av anställningskontrakt som till exempel deltidskontrakt och distansarbete,

3) ökad geografisk och yrkesmässig rörlighet,

4) en ökad satsning på praktisk och teoretisk utbildning, såväl i fråga om kvalitet som om företagens problem och, självfallet, förbättring av de arbetslösas kompetens,

5) en minskning av framför allt arbetskraftskostnaderna, särskilt de indirekta, för att uppnå ett mer balanserat förhållande mellan arbetskraft och kapital,

6) en utformning av nya sociala trygghetsmodeller som kan bidra till ökad flexibilitet på arbetsmarknaden.

1.2.1.2. Regeringarna måste genomföra en rad strukturella reformer för att stärka ekonomins konkurrenskraft, och arbetsmarknadens parter bör, samtidigt som de slår vakt om sin självständighet och utnyttjar de olika inslagen i den sociala dialogen, på sina olika områden bidra till att lagstiftningen anpassas till de olika sektorernas och företagens särskilda förhållanden.

1.2.2. Omvärdering av statens roll inom ekonomin

1.2.2.1. Det bästa sättet för Europa att säkra sin konkurrenskraft består inte i att avveckla välfärdsstaten eller sänka de sociala miniminormerna, utan i att reformera den för att bevara dess grundvärden (ekonomisk och social sammanhållning, rättvisa, frihet, tolerans, lika möjligheter, dialog).

1.2.2.2. Det krävs en omvärdering av statens roll därför att Europa måste konkurrera i en globaliserad värld och det är inte möjligt huvudsakligen via offentliga utgifter. Staten har ansvaret för att skapa ett fungerande ramverk för att den europeiska ekonomin skall kunna konkurrera på global nivå, dock utan att ha en allt för omfattande roll.

1.2.2.3. De senaste 25 åren har de offentliga utgifterna i Europa ökat från 36,9 % av BNP 1970 till 51 % 1995. 1996 bröts denna trend för första gången och utgifterna gick ned till 50,4 %, och minskningen fortsatte till 48,7 % 1997 tack vare medlemsstaternas åtaganden inom ramen för EMU.

1.2.2.4. Ökningen av de offentliga utgifterna under dessa år bestod framför allt av löpande utgifter och inte av investeringsutgifter, något som fick negativa följder både för statsskulden och budgetunderskottet.

1.2.2.5. Just investeringsutgifterna är en viktig faktor för ökad konkurrenskraft i Europa i en globaliserad värld.

1.2.2.6. De offentliga myndigheterna måste bli mindre byråkratiska och mer inriktade på att förbereda medborgarna på den ekonomiska förändringen, och koncentrera sig på utbildning, förändrade behov i fråga om yrkeskvalifikationer, teknik, infrastrukturer av hög kvalitet och på spelregler som främjar individuella initiativ.

1.2.2.7. De pågående djupgående förändringarna tvingar oss att utforma nya spelregler som kan leda till en väl fungerande samhällsmodell.

1.2.2.8. Det är viktigt att ingående analysera de offentliga utgiftsprogrammen för att uppnå ökad ekonomisk effektivitet, vilket skulle kunna innebära att verksamheter förs över till den privata sektorn. Likaledes måste de verksamheter som till sin natur bör skötas av den offentliga sektorn drivas i enlighet med effektivitetskrav.

1.2.2.9. De sociala trygghetssystemen bör analyseras utifrån de bidrag de erbjuder och hur de skall finansieras. När det gäller finansieringen är det viktigt att agera snabbt för att den inte skall inverka negativt på sysselsättningen och hindra skapandet av arbetstillfällen, och att de sociala trygghetssystemen skall kunna garanteras även i framtiden. ESK anser att de sociala trygghetssystemen bör anpassas efter nya behov och utvecklingstendenser. Den sociala tryggheten kan bidra till att stimulera och förstärka den ekonomiska utvecklingen.

1.2.2.10. Det är viktigt att ha klart för sig att en minskning av statens löpande utgifter skulle minska skattebördan och därmed öka ekonomiernas investeringsförmåga, vilket i sin tur skulle kunna gynna skapandet av nya arbetstillfällen.

1.2.3. Förbättring av företagens effektivitet, resultatet av deras innovationer och deras investeringsvolymer

1.2.3.1. De framsteg som gjorts (i samband med euron) i fråga om ekonomisk konvergens i medlemsstaterna har redan lett till lägre räntor och stabilare växelkurser, något som tveklöst utgör en stimulans för investeringar och handel inom EU.

1.2.3.2. Det krävs dock strukturella reformer för att varaktigt sanera de offentliga finanserna.

1.2.3.3. Det är därför som endast företagen och olika insatser för att upprätthålla deras konkurrenskraft genom högre kvalitet, lägre kostnader, ständig förnyelse och permanenta ansträngningar för att vinna nya marknader kan upprätthålla sysselsättningsnivån och skapa nya arbetstillfällen.

1.2.3.4. Det är uppenbart att företag som i sig är konkurrenskraftiga inte kan överleva i en omgivning som inte är konkurrenskraftig.

2. Företagsamhet

2.1. Att främja företagsamhet, det vill säga den dynamiska process som främjar utveckling av företagandet och som därmed gör det möjligt att upptäcka och utnyttja handelstillfällen, är ett oeftergivligt krav i det europeiska samhället. I detta avseende möter små och medelstora företag, som svarar för två tredjedelar av sysselsättningen i Europa, stora problem, däribland finansieringssvårigheter, brist på eget kapital och överreglering. Det är viktigt att uppmärksamma att 50 % av de nystartade företagen läggs ner inom fem år ().

2.2. Företagsamhet har under de senaste månaderna med rätta uppmärksammats på EUnivå, vilket framgår av kommissionens antagande av meddelandet om detta ämne och rådets enighet om vikten av företagsamheten för konkurrenskraft, tillväxt och sysselsättning. Det är också nödvändigt att överföra denna insikt till nationell, regional och lokal nivå för att man på rätt nivå skall kunna främja och underlätta utvecklingen av en företagarkultur.

2.3. I begreppet företagarkultur ingår många beståndsdelar som man måste ta hänsyn till för att främja företagsamheten och på så sätt öka konkurrenskraften och tillväxten i Europa.

2.3.1. Kulturell inställning: Risktagandet i Europa måste öka. Det krävs en mentalitetsförändring, med början i skolan, så att företagande betraktas på ett positivt sätt som ett yrkesval inte bara för ett fåtal. Man föds inte till företagare utan blir det. Därför krävs det åtgärder för att uppmuntra människor att bli företagare och ge dem erforderlig utbildning.

Dessutom måste man undanröja de sociala fördomarna i Europa om företag som misslyckas. I USA betraktas en företagare i svårigheter inte som en "förlorare", utan han tillåts försöka på nytt, vilket utgör ett efterföljansvärt exempel.

2.3.2. Utbildning: man måste inte bara uppmuntra medborgarna att bli företagare utan det är också nödvändigt att öka utbildningsmöjligheterna. Även företagare bör omfattas av ett livslångt lärande.

Dessutom måste banden stärkas mellan företagen och utbildningssystemen, både för högskoleutbildning och yrkesutbildning, för att ge dessa den dynamik som krävs för att utbilda yrkesarbetare som kan uppfylla dagens och morgondagens krav i samhället som helhet och särskilt i företagen, såväl i ledande positioner som andra positioner av mer teknisk art. På så sätt skulle man delvis kunna mildra den stora ungdomsarbetslösheten i Europa, som 1996 uppgick till drygt 20 %, jämfört med 12 % i USA och mindre än 7 % i Japan ().

2.3.3. Innovation: Den praktiska tillämpningen av tekniska innovationer kräver ökat samarbete mellan forskningscentra och företag för att uppnå optimala resultat. En väsentlig åtgärd är att främja teknologiparker, där man kan uppnå en större samverkan mellan storföretag, små och medelstora företag och forskningscentra. Europapatentet kommer att underlätta tillämpningen av innovationen inom företagen.

På detta område är situationen i Europa sämre än i USA och Japan, länder som avsätter 2,5 % respektive 2,8 % av BNP till forskning. EU avsätter i medeltal 1,8 % till detta ändamål.

Slutligen skall man inte glömma att högteknologisektorerna har störst tillväxtpotential.

2.4. Som framhålls i kommissionens meddelande "Att uppmuntra företagandet i Europa: prioriteringar för framtiden" () är goda makroekonomiska resultat en avgörande faktor för att främja företagsamheten. En stabil och således förutsebar makroekonomisk miljö underlättar för företagare som tar risker, det vill säga investerar.

2.5. I dag har företagen i Europa förutsättningar som gynnas av skapandet av den inre marknaden och det förestående införandet av den gemensamma valutan.

2.6. Fördelarna med den inre marknaden är uppenbara. Enligt kommissionens beräkningar ökade inkomsten i EU 1994 mellan 1,2 och 1,5 % mer än den skulle ha gjort utan den inre marknaden. Ändå är det nödvändigt att fördjupa och fullborda den inre marknaden. Ett markant exempel på kvarvarande hinder är problemen i samband med företags etableringar i en annan medlemsstat ().

2.7. Införandet av euron kommer att innebära nya möjligheter för de europeiska företagen, särskilt för små och medelstora företag, att bli internationella och minska sina kostnader i samband med växelkurserna. ESK håller på att utarbeta en rad yttranden om eurons inverkan på olika områden.

2.8. Det finns dock faktorer som i hög grad försvårar företagens verksamhet. Som tidigare nämnts kompliceras företagens verksamhet oerhört av administrativa hinder, invecklad skattelagstiftning och finansieringssvårigheter. Man beräknar att den årliga kostnaden för de europeiska företagens administration uppgår till ca 200 miljarder ecu, det vill säga omkring 3 % av BNP i EU (). Betalningsförseningar vid handelstransaktioner försvårar i stor utsträckning företagandet i EU, framför allt för företag som är under uppbyggnad och, rent allmänt, för små och medelstora företag.

2.9. De berörda myndigheterna måste vidta åtgärder som gör det lättare att starta företag och främjar dess rörlighet. I enlighet med rekommendationerna från arbetsgruppen för förenkling av företagsmiljön, BEST, är det nödvändigt att inrätta ett gemensamt registreringscentrum, ett gemensamt registreringsdokument och ett gemensamt identifieringsnummer, samt att de inblandade administrationerna samarbetar genom informationsutbyte. Denna åtgärd skulle vara ett viktigt första steg för att uppmuntra företagsamhet. Företagen bör också få tillgång till informations- och konsulttjänster, framför allt under uppbyggnadsskedet.

2.10. Relationerna mellan banksektorn och små och medelstora företag kan och bör präglas av förståelse och gagna båda parter.

2.11. En annan mycket viktig faktor när det gäller företagsamhet är att förbättra lagstiftningen genom att förenkla de gällande rättsliga och administrativa bestämmelserna, och minska den administrativa bördan för företagen inom EU, särskilt då små och medelstora företag. Detta innebär inte avsaknad av regleringar utan att man bör utforma en effektiv lagstiftning som, införd på lämplig nivå och med respekt för subsidiaritetsprincipen, kan bidra till ökat företagande.

2.12. När det gäller företagen måste man uppmärksamma de höga industriella kostnaderna i Europa jämfört med USA. De viktigaste tjänsterna och produktionsfaktorerna, t.ex. energi, transporter och telekommunikationer, är mycket dyrare i Europa än i andra delar av världen ().

2.13. Det är mycket positivt att företagsamhet har upptagits bland riktlinjerna för sysselsättningen i år, vilka antogs av rådet den 15 december 1997, och företagsamhet bör även i fortsättningen ingå och få större betydelse i riktlinjerna för de kommande åren.

2.14. Dessutom bör man stödja utbyte av information om företagsamhet för att kunna jämföra de bäst fungerande metoderna.

2.15. De europeiska företag som kan hävda sig under de nya förhållandena, som präglas av globalisering och snabb utveckling av informationstekniken, kommer i framtiden att utgöra den dynamiska kärnan i ekonomin och främsta källan till skapande av sysselsättning.

3. Investeringar

3.1. Dessa utmaningar förutsätter stora insatser, till exempel investeringar i FoTU, utbildning, ny utrustning, nya anläggningar och nya produkter. Forskningen måste på ett självklart sätt utmynna i tillämpningar som kan gagna företagen. Det är också nödvändigt att utforma en effektiv strategi för att få tillträde till nya marknader.

3.2. Företagen vågar bara ta risker, det vill säga göra investeringar som leder till ökad tillväxt och därmed till ökad sysselsättning, i en ekonomiskt och socialt stabil miljö. EMU-processen och, mer konkret, den uppnådda ekonomiska konvergensen har redan i dag lett till en bättre makroekonomisk miljö.

3.3. Små och medelstora företag har, som tidigare nämnts, mycket stora finansieringsproblem eftersom de inte har tillräckligt med eget kapital. Vid främjandet av företagsamheten är det absolut nödvändigt att företagen får tillgång till tillräcklig finansiering vid rätt tidpunkt (start, uppbyggnadsskede eller utvecklingsfas) till en rimlig kostnad.

3.4. I detta sammanhang är uppenbarligen alla överens om att riskkapitalmarknaderna är lämpliga för att kanalisera denna finansiering till företagen. Detta framgår av USA där denna finansieringsform utnyttjas i stor utsträckning och där riskkapitalmarknaden föredras av små och medelstora företag med snabb tillväxt.

3.5. I EU är riskkapitalmarknaderna fortfarande mycket små och uppsplittrade. Det finns fortfarande många reglerings- och skattehinder som bromsar deras utveckling och därmed skapandet av fler arbetstillfällen. Kommissionens initiativ att undanröja dessa hinder, som godkändes av rådet (ekofin), är därför mycket välkommet ().

3.6. Riskkapitalvolymen i EU är mindre än i USA, varför man bör ge detta instrument en större dynamik och inrikta det mot större risker, däribland investeringar i högteknologisektorer och nystart av företag.

3.7. Införandet av euron kommer att driva på finansmarknadernas integration och därmed framväxten av en stor europeisk riskkapitalmarknad. Man måste göra det lättare att utnyttja de finansiella instrumenten för att kunna främja företagandet och undvika att företagen huvudsakligen blir beroende av andra typer av finansiella resurser, som till exempel skuldsättning till banker, vilket inte får den önskade effekten på tillväxten och skapandet av sysselsättning. Europeiska rådet framhöll vid sitt möte i Luxemburg att de stora kapitalmarknaderna på Europanivå kan spela en viktig roll för skapandet av sysselsättning.

3.8. Efter Europeiska rådets möte i Amsterdam (16-17 juni 1997) antog Europeiska investeringsbanken det särskilda åtgärdsprogrammet från Amsterdam, som har som mål att skapa konkreta investeringsmöjligheter som gynnar skapandet av sysselsättning i Europa. Bland åtgärderna finns en EU-åtgärd för teknologistöd som syftar till att förse små och medelstora företag i högteknologisektorn med riskkapital. Europeiska investeringsbankens dynamiska strategi är ett bra exempel på åtgärder som kan vidtas för att uppmuntra investeringarna i EU.

3.9. I sitt yttrande om kommissionens meddelande "Förslag till riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik 1998" () uppmärksammade Ekonomiska och sociala kommittén sambandet mellan åtgärder för att främja företagsamhet och Europeiska investeringsbankens åtgärdsplan, och pekade på dess viktiga roll för att främja tillväxten och investeringar, särskilt när det gäller små och medelstora företag. Redan vid detta tillfälle anmodade ESK Europeiska investeringsbanken att utforma en mer riskfylld strategi som är inriktad på projekt som kan öka möjligheten att skapa sysselsättning och arbetstillfällenas kvalitet.

3.10. ESK vill därför än en gång framhålla hur viktigt det är att främja investeringar i EU och att kommittén rådfrågas om framtida arbeten på detta område.

3.11. Kommittén välkomnar också rådets beslut om åtgärder för finansiellt stöd till innovativa små och medelstora företag som skapar sysselsättning ().

3.12. Som kommissionen anger i sin vitbok om tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning (1993) är främjandet av konkurrenskraften och en hållbar ekonomisk utveckling de huvudsakliga vapnen för att bekämpa arbetslösheten.

3.13. När det gäller sysselsättningen får vi inte glömma att under de senaste tjugofem åren har sysselsättningen i den offentliga sektorn i Europa, i förhållande till den totala sysselsättningen, ökat avsevärt, samtidigt som den varit oförändrad i USA och Japan. I dag utgör denna typ av sysselsättning 18 % av den totala sysselsättningen i EU (förutom arbetstillfällena i offentligägda företag), medan den i USA och Japan utgör 15 % respektive 10 % (). Erfarenheten visar dock att det framför allt är den privata sektorn som skapar stabila arbetstillfällen som inte får negativa konsekvenser för den samlade ekonomin, som till exempel ett högt budgetunderskott, som inte är möjligt i ett Europa med gemensam valuta. Därför bör man skapa förutsättningar för att den privata sektorn skall få den roll som krävs för att skapa sysselsättning.

3.14. Den rådgivande gruppen om konkurrenskraft, under Jean-Claude Payes ordförandeskap, framhåller i sin rapport "Konkurrenskraften i sysselsättningens tjänst" (november 1997), som riktade sig till kommissionens ordförande och stats- och regeringscheferna i samband med det extrainsatta toppmötet om sysselsättning (20-21 november 1997), sin övertygelse att enda sättet att helt och varaktigt uppnå målet att skapa sysselsättning och minska arbetslösheten är ökad konkurrenskraft ().

III. ANSTÄLLBARHET, SKAPANDE AV SYSSELSÄTTNING OCH FRAMTIDEN FÖR ARBETEN MED LÅG PRODUKTIVITET

1. Inledning

1.1. Ekonomiska och sociala kommittén har under den senaste tiden redan yttrat sig utförligt om arbetsmarknaden och ställt upp en förteckning över politiska prioriteringar i yttrandena om "Europeiska rådet om sysselsättning" () och kommissionens meddelande "Förslag till riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik 1998" ().

1.2. Diskussionerna om arbetsmarknaden i detta yttrande görs inom ramen för det större temat "Socialpolitik och ekonomiskt resultat". De bygger på tanken att en hög sysselsättningsnivå är en förutsättning för en hög och varaktig ekonomisk tillväxt, men att den också är en följd av denna.

1.3. De senaste årens erfarenheter har visat att sysselsättning inte skapas genom någon automatik utan att alla krafter måste förenas för att möta den stora utmaningen på tröskeln till det nya årtusendet.

1.4. Det gäller främst att på ett positivt sätt sammanföra skiljaktiga intressen och krav för att skapa och vidmakthålla en uppåtriktad spiral. Man måste t.ex. förena en strategi för företagens konkurrenskraft med de anställdas önskemål om utbildning eftersom detta leder till en höjning av arbetsproduktiviteten. På samma sätt måste t.ex. miljöskyddet på ett positivt sätt kopplas till målet om hög sysselsättning genom att man satser på en hållbar ekonomisk tillväxt ().

1.5. En av de ännu olösta uppgifterna består i att skapa ett sammanhang mellan arbetsmarknads- och socialpolitiken inom en övergripande ekonomisk politik.

2. Anställbarhet

2.1. "Anställbarhet" är ett nyckelord i "Riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik 1998". Kommissionen definierar begreppet på följande sätt i sitt meddelande (): "Människors förmåga att få en anställning har inte bara att göra med hur passande deras kompetens är utan också vilken uppmuntran de får och vilka möjligheter de ges att söka anställning."

2.2. Ekonomiska och sociala kommittén anser att ungdoms- och långtidsarbetslösheten är de största och allvarligaste problemen på arbetsmarknaden.

2.2.1. En vidareutveckling av ungdomars utbildning skall om möjligt baseras på ungdomarnas intresse och lämplighet. Näringslivet, staten och samhället skall då inte bara ta hänsyn till de tekniska och ekonomiska faktorer som bestämmer den ekonomiska tillväxten utan i samma utsträckning också till de samhälleliga faktorerna (bl.a. utbildning, medbestämmande, lika möjligheter, miljökonsekvenser).

2.2.2. Ekonomiska och sociala kommittén anser att utbildning är en integrerad del av levnads- och arbetsförhållandena och därför en uppgift för hela samhället där alla aktörer skall bidra:

- Den enskilde måste inse nödvändigheten av livslångt lärande och aktivt ta del av utbildningsoch vidareutbildningsutbudet.

- Det ställs i fortsättningen större krav på skola och föräldrar att ge de färdigheter som detta kräver och att främja individens och samhällets ansvarskänsla så att den enskilde klarar av utmaningen.

- Arbetsgivare, stat och samhälle måste vårda arbetstagarnas humankapital genom målinriktade utbildningsåtgärder.

2.2.3. Med långtidsarbetslöshet och upprepad arbetslöshet följer förutom inkomstförlusten också frustration och känslor av hopplöshet som har negativa effekter och förorsakar kostnader för samhället. Därför måste man målmedvetet bygga ut och stödja inslag i det sociala trygghetssystemet som främjer och bevarar humankapitalet.

2.2.4. Här bör man på europeisk nivå söka efter exempel på goda metoder, för i flera medlemsstater är nya praktiska vägar redan under utprovning eller har redan provats ut. Danmark kan nämnas som ett positivt exempel där ett system med målinriktad "job rotation" provas tillsammans med anslutna utbildningsåtgärder. I Tyskland finns möjligheten för anställda att arbeta periodvis hos sin arbetsgivare under föräldraledigheten om de själva vill. I Sverige räknas tid då man deltar i vidareutbildning i vissa fall in i underlaget för pensionsberäkningen. Här ser Ekonomiska och sociala kommittén många goda ansatser. När olika åtgärder överförs till andra medlemsstater måste hänsyn dock tas till deras speciella omständigheter.

2.3. Generellt måste dock både social- och arbetsmarknadspolitiken starkare än hittills byggas ut till en aktiv och aktiverande politik vars syfte är att göra människor kompetenta. Å ena sidan får man då inte missa det prioriterade målet att vidmakthålla arbetstagarnas anställbarhet. Ett sätt att bekämpa arbetslösheten består ju i att den inte uppstår. Med det syftet gäller det att bedriva en preventiv arbetsmarknads- och socialpolitik. Å andra sidan är det viktigt att aktivt integrera de arbetslösa genom lämpliga arbetsmarknadsåtgärder och socialpolitiska åtgärder, för här är de psykologiska och sociala följderna redan akuta. I detta sammanhang bör man också peka på frivilligorganisationernas betydelse som självständiga aktörer i de europeiska välfärdsstaterna ().

2.4. Det är viktigt att alla åtgärder vidtas inom ramen för en sammanhållen makroekonomisk politik, så att hänsyn tas till deras följder för samhällsekonomin i stort.

2.5. Särskilt prioriterad i detta sammanhang är arbetstagarnas regionala, sociala och yrkesmässiga rörlighet. En ökad rörlighet hos arbetstagarna är uttryck för en flexibilitet som förbättrar hela den ekonomiska processen. Rörlighet får dock inte vara ett självändamål. Man bör undersöka hur risken för rotlöshet kan förebyggas.

2.5.1. Den regionala rörligheten hos arbetstagarna för att vidmakthålla och bygga ut anställbarheten är särskilt på det internationella planet föga utvecklad. Även om formella hinder för personers rörlighet alltmer avskaffas efter Maastricht finns det fortfarande kulturella och språkliga och även sociala hinder (). En viktig uppgift för europeisk politik i detta sammanhang, som enligt ESK inte uppmärksammas tillräckligt i debatten om sysselsättningspolitik, är stöd till kulturella projekt över gränserna som främjer arbetstagarnas internationella rörlighet. I kommissionens meddelande "Sammanhållningspolitik och kultur - Ett bidrag till sysselsättningen" () analyseras både direkta och indirekta sysselsättningseffekter av kulturen. Ekonomiska och sociala kommittén önskar att arbetet fortsätter med denna analys som grund för att upptäcka möjligheter som kan finnas här.

2.5.2. Social rörlighet förverkligas främst genom ett system för utbildning och vidareutbildning som skall säkerställa att lika möjligheter skapas.

2.5.3. Beträffande yrkesmässig rörlighet är det särskilt viktigt att den konkurrenskraftiga sektorn och den sektor, med låg arbetsproduktivitet, som måste utvecklas inte glider isär. Social- och arbetsmarknadspolitiken måste sörja för att en växling mellan sektorerna kan ske utan problem.

2.6. Det bör dessutom undersökas i vad mån social- och arbetsmarknadspolitiken kan främja en riskkultur. I detta sammanhang är det väsentligt att finna rätt balans mellan flexibilitet och säkerhet.

3. Skapande av sysselsättning

3.1. I en del medlemsstater förs en diskussion om bidrag till låglöner, om negativa inkomstskatter och grundpensioner. Dessa diskussioner är inriktade på att göra verksamheter med låg produktivitet marknadsmässiga. Idén bygger på att arbetsgivaren endast betalar lön efter produktivitet, medan arbetstagaren ändå tillförsäkras en tillräckligt hög inkomst genom bidragen. ESK vill inte principiellt ta avstånd från dessa diskussioner men varnar för tänkbara bieffekter. Kommittén uppmanar därför kommissionen att lägga fram en rapport om detta område. Vad som bör utredas är i första hand lönebidragets aktiveringspotential jämfört med socialbidrag, frågan om lönebidragens finansiering och deras plats i samhällsekonomin i stort.

3.2. Ett förslag som hänger nära samman med detta är att inom ramen för strukturpolitiken införa ett differentierat system för mervärdesskatten med lägre skattesatser i arbetsintensiva sektorer. Det som är svårt här, liksom beträffande eventuella åtgärder i punkt 3.1, är att bestämma de områden där en sådan politik kan vara meningsfull. ESK betonar att detta kräver förfaranden med god insyn och med deltagande av relevanta sociala intressegrupper.

3.3. I vissa medlemsstater diskuteras också en omläggning av de sociala trygghetssystemens finansiering.

3.3.1. ESK har redan i flera sammanhang uttryckt sitt beklagande över att inkomstskatterna och socialavgifterna i EU hittills har utvecklats på ett ytterst negativt sätt för sysselsättningen genom att faktorn "arbete" har blivit överbelastad med pålagor ().

3.3.2. Kommittén välkomnar därför i princip tankar om att bredda basen för finansiering av de sociala trygghetssystemen (). I vissa medlemsstater diskuteras i detta sammanhang en mervärdesavgift. Beteckningen syftar på att hela det bruttovärde företagen skapar skall utgöra basen för sociala avgifter i stället för endast lönesumman ().

3.3.3. ESK anser att argumentationen är rimlig. Eftersom pålagorna i många medlemsstater hittills ensidigt har belastat faktorn "arbete" har detta lett till snedvridningar. Arbete blev relativt sett dyrare, vilket i allt större utsträckning ledde till att man investerade för att rationalisera. Följden blev arbetslöshet. Mervärdesavgiften som alternativ finansiering skall korrigera den existerande snedvridningen och skapa balans mellan de relativa priserna på arbete och kapital. Därvid handlar det inte om att höja den totala nivån på avgifterna utan om att ändra sammansättningen. Principen om strikt skatteneutralitet gäller alltså.

3.3.4. Det finns ett empiriskt indicium på argumentens riktighet. Två länder i EU finansierar i huvudsak sina sociala trygghetssystem via de totala skatteintäkterna och inte via pålagor på arbete: Storbritannien och Danmark (). I dessa länder ligger också arbetslösheten på en relativt låg nivå.

3.3.5. Det finns dock en viktig invändning som inte får glömmas bort: Att relativt sett fördyra faktorn "kapital" innebär att minska lönsamheten av investeringar. Om övriga faktorer är oförändrade innebär det att investeringarna minskar.

3.3.5.1. Om följdverkningar av denna minskade efterfrågan skall undvikas måste den relativt sett minskade efterfrågan på investeringsvaror kompenseras genom en i motsvarande utsträckning ökad efterfrågan på konsumtionsvaror, vilket ställer särskilda krav på varumarknadernas flexibilitet.

3.3.5.2. Om det investeras mindre får investeringarna mindre effekt i form av kapacitetsökning vilket leder till att den ekonomiska tillväxten blir mindre. Om övriga faktorer är oförändrade har detta en negativ effekt på sysselsättningen.

3.3.5.3. Mot det kan man dock invända att tillväxtens sysselsättningsintensitet ökar eftersom produktionen blir arbetsintensivare när kapital ersätts av arbete.

3.3.5.4. Vilken sluteffekten blir är alltså inte entydigt.

3.3.6. Ett ytterligare problemområde har sin grund i att det tekniska framåtskridande som investeringar leder till blir mindre om det investeras mindre. Även här kan man dock invända att den tekniska utveckling som ändå äger rum kommer att vara mindre arbetsbesparande eftersom incitamenten att investera för att rationalisera minskar.

3.3.7. Även om effekten på sysselsättningen av en mervärdesavgift - som alternativt system för att finansiera de sociala trygghetssystemen - ännu inte är helt entydig vill ESK uttrycka ett stort intresse för denna diskussion.

3.3.7.1. Kommittén är medveten om att ett sådant tillvägagångssätt är en mycket känslig sak. Även om åtgärden i sin helhet bedöms positivt kan man vänta starkt motstånd, eftersom det kommer att finnas vinnare (arbetsintensiva branscher) och förlorare (kapitalintensiva branscher). Därför är det mycket viktigt att gå försiktigt fram och konsekvent engagera arbetsmarknadens parter. Dessutom är det viktigt att samordna eventuella ändringar i basen för skattesystemen i hela Europa för att redan från början undvika snedvridning på inre marknaden.

3.3.7.2. Ekonomiska och sociala kommittén ber därför kommissionen att utarbeta en grönbok om detta område och förklarar sig beredd att delta aktivt i konsultationsprocessen.

3.4. Det bör dessutom undersökas vilket bidrag en lägsta skattesats på energi kan ge. En målinriktad ekologisk beskattning som å ena sidan ger marknadsekonomiska incitament till energisparande och miljöskydd och å andra sidan avlastar faktorn "arbete" från kostnader skulle kunna vara en framtidsinriktad väg för en miljövänlig och sysselsättningsintensiv tillväxt (). ESK hänvisar i detta sammanhang till slutsatserna i kommitténs yttrande om "Förslag till rådets direktiv om omstrukturering av gemenskapens regelverk för beskattning av energiprodukter" ().

4. Framtiden för arbeten med låg produktivitet

4.1. Ekonomins globalisering skapar framför allt ett tryck på verksamheter med låg produktivitet och på deras löner. Man måste skilja på diskussioner om situationen mellan olika branscher och situationen inom olika branscher.

4.1.1. Mellan branscher: Globalisering påskyndar strukturomvandlingen. Branscher med låg produktivitet kan lättare flyttas till länder där det finns mer av okvalificerad arbetskraft och där lönenivån är låg. Det är viktigt att det sker nyetableringar från framtidsbranscher i samma utsträckning som lågproduktiva branscher flyttar. På så sätt kan säkra arbetsplatser skapas. Då krävs det att arbetstagarna är kvalificerade att utöva sådana verksamheter. Infrastrukturen, särskilt i fråga om ny teknik, måste vara av hög kvalitet. Ett högt mått av social sammanhållning ingår bland de stabila ekonomiska ramvillkor som krävs för att utlova framgångsrik avkastning på investeringar som skapar arbetsplatser.

4.1.2. Inom branscher: I sitt med stor majoritet antagna yttrande "Sysselsättning, konkurrenskraft och ekonomins globalisering" () skapade ESK begreppet "asymmetrisk globalisering": Medan företagen blir alltmer internationellt rörliga sitter de existerande ekonomisk-politiska institutionerna alltför mycket kvar inom nationalstatens ramar. Beträffande arbetsmarknaden säger yttrandet (punkt 2.1.2): "... visar sig asymmetrin i att de som bjuder ut arbetskraften förblir inom sin begränsade aktionsradie, medan de som efterfrågar arbetskraften fattar beslut på grundval av en världsomspännande totalkalkyl".

4.1.3. Den asymmetriska globaliseringen kan vid sidan av den fortsatt höga arbetslösheten vara en av orsakerna till att balansen inom förhandlingarna på arbetsmarknaden har förskjutits till förmån för företagen. Under de senaste årtiondena har löneandelen ständigt sjunkit, medan vinstandelen har stigit (se tabell 1). Resultatet inom branscher i den lägre delen av löneskalan är att avståndet mellan nettolön och socialhjälp krymper alltmer trots att socialhjälpen förblir konstant. Detta leder till incitamentproblem.

4.2. Ekonomiska och sociala kommittén upprepar sin appell till de berörda att bidra till att bygga upp internationellt funktionsdugliga löneförhandlingsstrukturer, vilket kommittén i ovannämnda yttrande redan har formulerat som ett krav (punkt 2.1.4): "Internationellt kommer handlingskraftiga strukturer för kollektiva förhandlingar och former för den sociala dialogen att byggas upp, för att man återigen skall uppnå balans i förhandlingarna på arbetsmarknaden." I samband med det måste tillräcklig hänsyn tas till regionala, nationella och branschspecifika förhållanden ().

4.3. Alla berörda har ett långsiktigt intresse av att undvika en konkurrens där arbetstagarna bjuder under varandra. En fungerande ekonomi på tröskeln till det nya årtusendet bygger i huvudsak på dialog och samarbete mellan berörda aktörer. Detta gäller för samverkan inom företagen liksom för politiken i stort (). Den aktuella situationen i Sydostasien visar tydligt att ekonomiska problem kan utvecklas till en allvarlig kris när det saknas ett ramverk av regler inom den ekonomiska politiken och det finns brister i den sociala stabiliteten. ESK välkomnar i detta sammanhang att några framsynta, internationellt verksamma företag redan har skapat globala strukturer där arbetstagarnas intressen företräds (t.ex. Volkswagens Weltbetriebsrat, internationell företagsnämnd).

4.4. ESK ansluter sig till Europaparlamentets rekommendation () till kommissionen att för de europeiska multinationella företagen utarbeta en uppförandekodex byggd på tillämpliga ILOkonventioner () som främst skall förankra följande grundläggande rättigheter:

- Att främja föreningsfriheten och rätten att sluta löneavtal.

- Att bekämpa tvångsarbete.

- Att bekämpa barnarbete.

- Att avskaffa diskriminering i yrkeslivet och att genomföra lika lön för män och kvinnor.

4.5. För de enskilda staterna är problemet konkurrensen om internationellt rörliga investeringar från multinationella företag. Globaliseringen av ekonomin och den ökade integrationen av finansmarknaderna har en tendens att leda till att skattepolitiken i olika länder alltmer utformas med sikte på att tillförsäkra multinationella företag kortsiktiga vinster för att locka till sig deras investeringar. ESK förmodar att detta har bidragit till att överbelasta faktorn "arbete" med skatter och pålagor eftersom den är relativt orörlig (). Detta är inte optimalt för ekonomin i stort och har negativa följder för arbetsmarknaden.

4.6. Detta betyder emellertid inte att ESK generellt underkänner skatteincitament för att främja företagsinitiativ som kommissionen föreslog (). Som framgår av del II (särskilt punkt 2) i yttrandet betonar ESK den betydelse för sysselsättningen som stöd till företagsamheten kan ha.

4.7. I detta sammanhang välkomnar Ekonomiska och sociala kommittén rådets resolution av den 13 december 1997 som säger att "större vikt (bör) fästas vid ... effektiviteten inom utbildningsområdet samt vid att göra skattesystemet och socialskyddssystemet mer sysselsättningsvänliga". Detta är dock bara ett exempel på att samordningen av relevanta politikområden på europeisk nivå är en strategi för en aktiv arbetsmarknadspolitik och socialpolitik. Andra områden där det fortfarande är nödvändigt att agera är t.ex. skatte- och miljöpolitiken.

4.8. ESK varnar för risken att den lokala nivåns sysselsättningspotential blir försummad. Här finns fortfarande utrymme för kreativa lösningar. Kommittén har redan i tidigare yttranden påpekat möjligheten till innovativa offentlig-privata partnerskap, som genom målinriktat stöd och beledsagande åtgärder kan bidra både till att täcka angelägna behov av tjänster och till att genomföra innovativa projekt.

4.9. Ekonomiska och sociala kommittén konstaterar att enkla verksamheter i Europa med låg produktivitet ofta utövas allför lite på marknadens villkor.

4.9.1. Detta kan bero på att lönebikostnaderna slår särskilt hårt i sådana verksamheter. I detta sammanhang hänvisas till diskussionen om mervärdesavgiften.

4.9.2. Det är dock möjligt att det finns en annan, kulturell komponent: ESK förmodar att det hos Europas konsumenter hittills inte har kunnat utvecklas någon riktig tjänstekultur. Detta kan i olika fall ha olika orsaker. Det kan t.ex. ses som något negativt att låta någon annan utföra enkla uppgifter eller det ses som något negativt att utöva en sådan verksamhet. Att utföra uppgiften själv kan ses som något positivt eller som mindre omständligt. Konkreta exempel är: den regelbundna städningen av hemmen som de flesta gör själva, do-it-yourself-rörelsen i fråga om enkla hantverksuppgifter i hemmet eller den allt vanligare självbetjäningen i stormarknader och butiker.

4.9.3. Sammantaget leder detta till att främst enkla tjänster utförs svart eller av hushållen själva.

4.9.4. Det är svårt att behandla detta ämne inom ramen för en ekonomisk-politisk analys eftersom det är de enskilda individernas preferenser som utsätts för en "kulturkritik". ESK förmodar dock att det finns en latent sysselsättningspotential här. Kommittén skulle välkomna om kommissionen utarbetade förslag till hur denna potential skulle kunna aktiveras så att nya arbetsplatser eventuellt skapades. Därvid är det viktigt att de nya anställningsförhållandena är reguljära och fria från diskriminering.

4.10. En bredare spridning av det produktiva kapitalet skulle kunna leda till att det blir färre befolkningsgrupper som har förvärvsarbetet som enda inkomstkälla. Dessutom har kommissionen i sin sk PEPPER-rapport konstaterat att program som ger arbetstagare möjlighet att ta del av företagets vinster samt att förvärva andelar ökar deras produktivitet (). ESK anser att förmögenhetsbildning i breda befolkningsskikt är en långsiktig process som borde påskyndas.

IV. ANPASSNINGSFÖRMÅGA OCH LIKA MÖJLIGHETER I DEN EUROPEISKA SAMHÄLLSMODELLEN

1. Anpassningsförmåga

1.1. I de sysselsättningspolitiska riktlinjer för 1998 som kommissionen har presenterat betonas vikten av att man befrämjar och uppmuntrar anpassningsförmågan till den omstrukturering som införandet av ny teknik och nya marknadsvillkor har lett till. Förändringarna är så genomgripande att kommissionen betraktar denna process som inledningen till en ny ekonomi med tekniskt sett mer avancerade företag och en växande tjänstesektor med ett ökat antal små företag.

1.2. Om företag skall kunna vara och förbli livskraftiga kan deras anpassningsförmåga vara av synnerligen stor betydelse. En avgörande förutsättning är att företagen kan förutse dels sådana förändringar som uppkommer på den marknad där de är verksamma, dels sådana som beror på förbättrade metoder och förbättrad teknik och som är avgörande för hur man tillvaratar sina resurser, inklusive de mänskliga. Detta blir ett ansvar som påverkar både företagsledningen och de anställda. Förbättrad arbetsledning, förändringar av arbetsinnehåll och anställningsformer, införande av ny teknik och anpassning av produkter och tjänster är olika aspekter av den typ av fortlöpande förändringar som inverkar gynnsamt på verksamhetens resultat.

1.3. För de anställda är behovet av anpassning ofta förknippat med en känsla av ovisshet och osäkerhet. Om man vill få ett konstruktivt gensvar på behovet av förändringar är det viktigt att se till att de anställda får adekvat information och möjlighet till samråd och medverkan. Ibland kan arbetsplatstillgången påverkas negativt av förändrade processer, förbättrad produktivitet eller nedskärningar. Osäkerhet på arbetsplatsen är en återspegling av att många företag löper risken att deras marknadsvillkor förändras eller att deras varor trängs undan av nya produkter eller ny teknik. En aspekt av den ökade takten på tekniska förändringar är att både de anställda och företagen löper en risk som delvis kan motverkas av anpassningsförmåga och flexibilitet på den individuella arbetsplatsen.

1.4. Kommissionen rekommenderar att arbetsmarknadens parter på lämplig nivå förhandlar fram "avtal för arbetsorganisation och flexibla arbetsvillkor, där så är lämpligt inräknat arbetstidsförkortningar, i syfte att öka företagens produktivitet och konkurrensförmåga, och nå nödvändig balans mellan flexibilitet och trygghet". () ESK är av den uppfattningen att detta är vedertagen praxis i flertalet företag och att det är viktiga frågor som arbetsmarknadens parter även fortsättningen måste behandla på ett positivt och konstruktivt sätt.

1.5. Kommissionen rekommenderar även att medlemsstaterna skapar en ram för mer anpassningsbara former av anställningskontrakt som ger utrymme för mer varierande typer av anställning. Detta borde också skapa bättre anställningstrygghet och ställning för dem som har olika slags kontrakt. Målsättningen bör också vara att se till att personer som väljer att arbeta deltid inte blir lidande när det gäller karriärmöjligheter eller social trygghet. ESK anser att detta är något som myndigheterna i medlemsstaterna bör uppmärksamma.

1.6. Arbetsmarknadens parter får ansvar för att modernisera utformningen av arbetsvillkoren, men för detta krävs att företagen blir motiverade att anpassa sig till de förändrade villkoren. Medlemsstaterna kan uppmuntra ett sådant mer flexibelt synsätt i företagen genom att avskaffa hinder som står i vägen för främjande av investeringar i kompetenshöjande åtgärder och utveckling av internutbildningen. Alternativt bör medlemsstaterna och arbetsgivarna, när så är lämpligt, överväga andra metoder för att uppmuntra de anställda att utnyttja andra utbildningsmöjligheter för att höja sin kompetens.

1.7. Kommissionen har föreslagit att medlemsstaterna ger sin politik en ny inriktning för att höja arbetstagarnas kompetens, förbättra arbetsmarknadens funktionssätt och uppmuntra till skapande av varaktiga arbetstillfällen.

1.8. Enligt ESK:s uppfattning består kommissionens rekommendationer av en uppsättning minimiåtgärder för att uppmuntra till större anpassningsförmåga i företagen och hos arbetstagarna. Eftersom arbetsmarknadens funktionssätt varierar kraftigt mellan de olika medlemsstaterna måste de metoder som används för att förbättra arbetsmarknadens funktionssätt återspegla respektive medlemsstats sociala, ekonomiska och kulturella traditioner. Inre marknadens utveckling bör emellertid inte hindras av åtgärder i en medlemsstat (eller i flera) som förändrar arbetsmarknadsbestämmelserna på ett sätt som skapar en otillbörlig snedvridning av sysselsättningsnivån till den egna statens fördel, men till nackdel för den inre marknadens övergripande intressen.

1.9. I viss mån är samstämmigheten mellan arbetsgivarnas och de arbetssökandes behov dålig. Vissa arbetstagare erbjuds till exempel endast deltidsarbete eller tillfälliga kontrakt, när de egentligen skulle föredra heltidsarbete. Andra skulle vilja övergå till deltidsarbete men kan inte. Många söker efter ett arbete medan andra med eller mot sin vilja arbetar övertid. Detta samordningsproblem är knutet till arbetsmarknadspolitiken, eftersom till exempel socialförsäkringsavgifterna är kopplade till den enskilde individen.

1.10. ESK anser att man på gemenskapsnivå bör undersöka i vilken utsträckning nuvarande socialförsäkringssystem och arbetsförhållanden verkar hämmande på flexibiliteten samt hur man skulle kunna avreglera dessa områden eller förändra regelverken för att åstadkomma en balans mellan flexibilitet och trygghet. Den bästa kombinationen skulle bestå av en acceptabel trygghetsnivå i förening med sådana villkor som uppmuntrar människor att söka arbete.

2. Lika möjligheter

2.1. En vanlig aspekt av arbetsmarknadspolitiken är en positiv strävan efter att stärka sådana åtgärder som skall ge lika möjligheter åt grupper som av olika skäl kan vara orättmätigt missgynnade.

2.2. Arbetsmarknaden utgör en synnerligen viktig del av samhället när det gäller att tillämpa en politik för lika möjligheter. Möjligheterna bör vara allmänt tillgängliga, och människor bör uppmuntras att dra nytta av de resurser som finns för att ge sig själva så goda förutsättningar som möjligt, så att de via arbetsmarknaden kan bidra till sitt eget välstånd och vara till nytta för samhället i stort. I detta sammanhang är det ur ekonomisk och social synvinkel rationellt att arbetsgivaren rekryterar den person som bäst kan bidra till arbetsgivarens verksamhet. En annan viktig aspekt av den moderna ekonomin är vidare att företag i största möjliga utsträckning bör utnyttja den typ av personal som är mest lämplig och uppmuntra till en livslång utveckling av kunskaper och färdigheter.

2.3. Lika möjligheter är inte alltid en garanti för att man skall uppnå lika resultat. Tillvaratagande av de möjligheter som erbjuds kräver också att de enskilda individerna anstränger sig för att förbättra sina egna utsikter. Vissa former av ojämlikhet kan återspegla särdrag som påverkar resultaten, och vissa former av ojämlikhet kan ta tid att minska, till exempel om socialpolitiken endast berör personer som för första gången kommer ut på arbetsmarknaden.

2.4. Inte desto mindre finns det inom unionen ett antal indikationer på ojämlik behandling som det vore önskvärt att minska. Ett av de bästa sätten att minska ojämlikhet på arbetsmarknaden skulle vara att skapa full sysselsättning, eller att närma sig full sysselsättning. Så länge arbetslösheten är tillräckligt hög för att skapa oro kommer de som är arbetslösa med nödvändighet att återspegla rådande ojämlikhetsaspekter.

2.5. Strategier för att främja lika möjligheter bör bland annat beakta

a) för hög arbetslöshet,

b) arbetslösa utan utbildning eller arbetslösa vars kunskaper har blivit föråldrade,

c) de långtidsarbetslösa,

d) ungdomar som förblir arbetslösa,

e) arbetslösa kvinnor, där kvinnor är arbetslösa i högre grad än män (eller vice versa i vissa fall),

f) geografiska skillnader i arbetslöshet (med hänsyn till varierande definition av arbetslöshet i olika medlemsstater),

g) högre arbetslöshet bland etniska eller religiösa minoriteter,

h) människor med handikapp som begränsar deras möjlighet att få anställning,

i) arbetsinkomster som officiellt anses vara för låga,

j) behov av och möjlighet till utbildning och praktik,

k) lägre andel kvinnor än män bland arbetstagarna,

l) främjande av lika möjligheter för kvinnor i hela arbetsmarknadsstrukturen,

m) växelverkan mellan beskattning och inkomst som leder till ovilja att söka arbete,

n) växelverkan mellan "odeklarerat arbete" och socialbidrag som leder till en växande "svart" ekonomi (eller en "skuggekonomi").

2.6. Att undersöka och enas om indikatorer på brister när det gäller lika möjligheter är bara det första steget. Man måste utforma strategier som leder till minskad ojämlikhet utan att de ekonomiska resultaten blir lidande.

2.7. Denna dualism ligger till grund för kreativa spänningar, eller samordningsvinster, mellan socialpolitik och ekonomiska resultat.

V. SLUTSATSER

1. Detta yttrande har utarbetats för Ekonomiska och sociala kommittén eftersom det finns en insikt om att det inom EU är av största vikt att förbättra möjligheterna för de arbetslösa att få ett arbete. Arbetslösheten är oacceptabelt hög. Europeiska unionens framgångar på politikområden som omfattar en mängd olika ekonomiska, sociala och miljörelaterade aspekter ifrågasätts inte. Vad som krävs är att den europeiska samhällsmodellen även når bättre resultat när det gäller sysselsättning för dem som är utan arbete.

2. För denna övergripande målsättning finns det många strategiska inriktningar som kan bidra till bättre lösningar. I detta yttrande har ESK undersökt ett viktigt område där olika strategier samverkar, nämligen hur det ekonomiska resultatet kan påverkas av socialpolitiken. I yttrandet betonas att det är nödvändigt med socialpolitiska strategier och att de kan förbättra det ekonomiska resultatet. Det hävdas emellertid också att utan omsorgsfull samordning kan de socialpolitiska strategierna inverka negativt eller ha en delvis ogynnsam inverkan på det ekonomiska resultatet.

3. ESK befarar att dessa frågor inte helt har kommit till sin rätt i alla aspekter av gemenskapens och medlemsstaternas strategier, men detta yttrande kan skapa en ram för behandlingen av dem i framtiden.

4. Sökandet efter åtgärder för att höja sysselsättningsnivån och minska den nuvarande oacceptabelt höga arbetslöshetsnivån inom EU sker enligt ESK:s uppfattning mot en komplicerad bakgrund och blandning av ekonomiska och sociala strategier, vilka i sin tur påverkas av strategier som främjar hållbarhet och integrerar olika ansvarsnivåer i enlighet med den subsidiaritetsgrad som är nödvändig inom spektrumet av initiativ. Det kommer inte att räcka med enskilda åtgärder. Även om det är ett komplext handlingsmönster som ligger till grund för den europeiska samhällsmodellen finns det uppfinningsrikedom, välstånd och sammanhållning inom Europeiska unionen som kan utveckla idéer för att erbjuda ett utomordentligt exempel på progressivt tänkande som kombinerar ekonomisk utveckling med en hög social trygghetsnivå.

5. Denna utmaning är så avgörande att ESK anser det vara motiverat med en större översyn av samspelet mellan nuvarande ekonomiska och sociala strategier. En sådan översyn bör beakta det handlingsutrymme unionen har med hjälp av riktlinjer för sysselsättning och ekonomisk politik och medlemsstaternas åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen. Framför allt bör översynen beakta effekterna av en stärkt inre marknad och utvecklingen av den ekonomiska och monetära unionen.

6. Detta yttrande har beskrivit en del av detta ramverk och angivit några av de begränsningar som skulle vara relevanta för en sådan översyn.

7. ESK har redan givit sitt stöd för införandet av riktlinjer för sysselsättningspolitiken som en följd av Europeiska rådets slutsatser i Amsterdam. ESK har även givit sitt stöd för de allmänna principer som angavs i riktlinjerna för 1998 ().

8. Europeiska unionens stats- och regeringschefer har uttalat att man både på gemenskapsnivå och nationell nivå bör skapa förutsättningar för att främja och uppmuntra företagandet och de små företagen.

Vid Europeiska rådets möte i Cardiff framhöll man dessutom ännu en gång att fördelarna med den ekonomiska och monetära unionen och den inre marknaden endast kan realiseras via en strategi för att främja sysselsättningen genom en stärkning av konkurrenskraften och den ekonomiska och sociala sammanhållningen.

Vid Europeiska rådets möte i Cardiff (i juni 1998) utvärderades effekterna av de handlingsplaner för sysselsättningen som medlemsstaterna upprättat. ESK noterade med tillfredsställelse att rådet drog slutsatsen att medlemsstaterna gjorde allvarliga ansträngningar för att förbättra den aktiva befolkningens anställbarhet, aktivt verkade för att främja kompetensutveckling och ett livslångt lärande, strävade efter att förbättra de små och medelstora företagens och egenföretagarnas villkor samt vidtog åtgärder för att främja arbete i stället för bidragsberoende. Detta är målsättningar som stöds av ESK och som ligger i linje med de åsikter som framförs i detta yttrande.

9. Europeiska rådets förslag att ministerrådet (social- och finansministrarna) skall fortsätta att samarbeta för att bland annat förbereda riktlinjer för sysselsättningspolitiken för 1999 välkomnas. I synnerhet ser ESK fram emot möjligheten att granska de riktlinjer som skall presenteras för Europeiska rådet i Wien senare i år.

10. ESK stöder rådet i sökandet efter bättre sätt att förena förbättrade ekonomiska resultat med utvecklingen av en engagerad socialpolitik. Riktlinjerna för sysselsättningspolitiken är ett värdefullt nytillskott som kommer att förfinas efter hand som de genomgår årliga revideringar.

11. De nyckelstrategier som angivits för 1998 har redan visat sig vara relevanta och konstruktiva. Samtliga har granskats i detta yttrande och enligt ESK:s uppfattning finns det nu indikationer på hur de kan bli ännu mer relevanta och utöva ett varaktigt och ökande inflytande över sysselsättning och socialpolitik.

12. ESK stöder uppfattningen att behovet av förbättrade möjligheter till sysselsättning är EU:s viktigaste prioritering. Rådet, kommissionen, parlamentet, Regionkommittén och ESK har alla sin roll att spela. Detta är en utmaning och ESK är särskilt lämpad att bidra med råd mot bakgrund av ledamöternas rika erfarenheter.

13. Utmaningen att öka antalet arbetstillfällen är ett ansvar för EU:s och medlemsstaternas alla institutioner, organ och samhällsorganisationer. ESK kommer inte bara att utnyttja sina möjligheter att öka sysselsättningen, utan även att söka stöd hos alla de samhällsorganisationer i unionen som är representerade i kommittén för att sträva efter att genomföra och förstärka de idéer som framförs i detta yttrande. ESK:s ledamöter bör försäkra sig om att de organisationer de representerar lever upp till denna utmaning.

14. Arbetslöshetsproblematiken kommer inte att kunna lösas enbart genom kortsiktiga åtgärder. En del alternativ är fundamentala och strukturella. ESK kommer därför att försöka finna andra möjligheter att bidra till sökandet efter ännu kraftfullare metoder för att minska arbetslösheten och höja levnadsstandarden för EU:s medborgare.

Bryssel den 10 september 1998.

Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Tom JENKINS

() En lista över andra yttranden från ESK angående sysselsättning återfinns i en bilaga. Särskilt hänvisas till yttrandet om "Europeiska rådet om sysselsättning" (EGT C 355, 21.11.1997) och om "Kommissionens meddelande 'Förslag till riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik 1998'" (EGT C 19, 21.1.1998).

() KOM(98) 103 slutlig, "Tillväxt och sysselsättning i ett stabilitetsinriktat EMU".

() Europeiska observationsgruppen för små och medelstora företag: Femte årsrapporten 1997 (s. 140).

() OECD, Employment outlook, december 1997/OECD, Economic outlook, juli 1997.

() KOM(98) 222.

() EGT C 235, 27.7.1998.

() Källa: KOM(98) 222 "Att uppmuntra företagandet i Europa: prioriteringar för framtiden", s. 5; tal av kommissions ledamot Edith Cresson i Coventry den 18 maj 1998.

() Källa: Internationella vägtransportunionen IRU, Internationella energiagenturen, International Telecommunications Users Group samt OECD:s Communication outlook 1997.

() Meddelande om riskkapital: nyckeln till skapandet av arbetstillfällen i Europeiska unionen, 31.3.98.

() EGT C 19, 21.1.1998.

() EGT C 157, 25.5.1998.

() OECD, Historical statistics.

() Rådgivande gruppen om konkurrenskraft: Konkurrenskraften i sysselsättningens tjänst. November 1997, s. 4.

() EGT C 355, 21.11.1997.

() EGT C 19, 21.1.1998.

() Kommissionens meddelande om miljö och sysselsättning (En hållbar utveckling i Europa). KOM(97) 592 slutlig, 18.11.1997.

() Meddelande från kommissionen - Förslag till riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik 1998. KOM(97) 497 slutlig, 1.10.1997. Kapitel III: "Att skapa en bättre grund för anställningsbarhet", första stycket.

() ESK:s yttrande på eget initiativ om "Samarbete med frivilligorganisationer på det sociala området", EGT C 73, 9.3.1998.

() ESK välkomnar kommissionens meddelande "En handlingsplan för fri rörlighet för arbetstagare", KOM(97) 586 slutlig.

() KOM(96) 512 slutlig. ESK välkomnar dessutom den debatt som hittills förts internt inom kommissionen om "Kultur. Kulturindustrin och sysselsättningen" (arbetsdokument inom kommissionen) och uppmanar kommissionen att arbeta vidare med detta ämne.

() ESK:s yttranden "Beskattningen inom Europeiska unionen - Rapport om skattesystemens utveckling", EGT C 296, 29.9.1997, samt "Europeiska rådet om sysselsättning", EGT C 355, 21.11.1997,

() I vissa medlemsstater har diskussionen breddats till att omfatta skattepolitiken generellt.

() För en utförlig diskussion om principerna, en exakt definition, statistisk avgränsning och eventuella mätningsproblem hänvisas till en österrikisk studie. Österreichisches Institut für Wirtschaftsforschung: "Wertschöpfungsabgabe als Alternative zu lohnbezogenen Dienstgeberbeiträgen zum Familienlastenausgleichsfonds". Detta diskuteras även i Storbritannien och Frankrike.

() Kommissionens rapport, KOM(98) 243 slutlig, s. 10, "Social trygghet i Europa 1997 - Sammandrag" där det framgår att socialavgifterna i Storbritannien bidrar till finansieringen av den sociala tryggheten med mindre än 40 % och i Danmark med inte mer än exakt 23,5 %.

() Kapitel 10 i vitboken "Tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning".

() EGT C 19, 21.1.1998.

() EGT C 158, 26.5.1997.

() Det finns numera föredömliga exempel. Internationella transportarbetarfederationen (ITF) har t.ex. utvecklat ett internationellt löneavtal för besättningar på bekvämlighetsflaggade fartyg. Redan i dag skyddas mer än en tredjedel av de anställda av detta avtal.

() I inledningen till Europeiska rådets resolution om tillväxt och sysselsättning, antagen i Amsterdam 16 juli 1997, står det t.ex. : "Ekonomisk effektivitet och social integration är aspekter som kompletterar varandra i det mera sammanhållna europeiska samhälle som vi alla strävar efter. Med hänsyn tagen till detta principuttalande uppmanar Europeiska rådet alla sociala och ekonomiska aktörer, inbegripet de nationella, regionala och lokala myndigheterna samt arbetsmarknadens parter att helt och hållet ta sitt ansvar inom sina respektive verksamhetsområden.", EGT C 236, 2.8.1997, s. 3-4.

() Europaparlamentets resolution om omlokaliseringar och direktinvesteringar i tredje land, av den 15.1.1998, punkt Q 2.

() Kommittén har redan yttrat sig flera gånger om detta ämne. Se beträffande sociala klausuler yttrandet om "Den internationella handelns världsomspännande utmaning: En marknadsstrategi för Europeiska unionen" (främst punkt 5), EGT C 56, 24.2.1997. Där nämns också de relevanta ILO-konventioner om vilka det sägs i punkt 5.3: "Alla dessa ILO-konventioner har ratificerats av ett stort antal länder, så de kan ses som internationellt erkända sociala rättigheter".

() Se punkt 3.3. En beräkning görs i yttrandet om "Beskattningen inom Europeiska unionen - Rapport om skattesystemens utveckling", EGT C 296, 29.9.1997. Där visas att skatten på arbete steg från 34,7 % år 1980 till 40,5 % år 1994, medan den sjönk från 44,1 % till 35,2 % på övriga produktionsfaktorer (beräknade skattesatser inklusive socialavgifter).

() Kommissionens meddelande till rådet "Att uppmuntra företagandet i Europa: prioriteringar för framtiden", KOM(98) 222 slutlig. Beträffande skatter sägs i punkt II.2.5: "...uppmuntra investeringar i nya företag genom exempelvis skattelättnader för investerande privatpersoner, och främja överlåtelse av företag till de anställda ... Slutligen bör medlemsstaterna också se över den relativa beskattningen av finansiering med lån respektive insatskapital i syfte att stärka de små och medelstora företagens bas av insatskapital".

() Det första förslaget till rådets "rekommendation om främjandet av arbetstagares möjligheter att ta del av företagsvinster och resultat (inklusive andelsägande genom aktieförvärv)" lades fram redan 1991, EGT C 245, 20.9.1991, s. 12. Sedan följde rådets rekommendation 92/443/EEG av den 27 juli 1992 om främjandet av arbetstagares möjligheter att ta del av företagsvinster och resultat (inklusive andelsägandegenom aktieförvärv), EGT L 245, 26.8.1992. Pepper-rapporten är av senare datum: Rapport från kommissionen "Främjande inom medlemsstaterna av arbetstagares möjligheter att ta del av företagsvinster och resultat (inklusive andelsägande genom aktieförvärv)", KOM(96) 697 slutlig.

() Förslag till riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik 1998, KOM(97) 497.

() ESK:s yttrande om Europeiska rådet om sysselsättning, EGT C 355, 21.10.1997, och om kommissionens meddelande - Förslag till riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik 1998, EGT C 19, 21.1.1998.