Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Meddelande från kommissionen till rådet, Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén: Att förbättra turismens sysselsättningspotential"

(2000/C 75/14)

Den 10 maj 1999 beslutade kommissionen att i enlighet med artikel 262 i EG-fördraget rådfråga Ekonomiska och sociala kommittén om ovannämnda meddelande.

Sektionen för inre marknaden, produktion och konsumtion, som ansvarat för det förberedande arbetet, antog sitt yttrande den 14 december 1999. Föredragande var Henri Malosse.

Vid sin 369:e plenarsession den 26- 27 januari 2000 (sammanträdet den 26 januari 2000) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 71 röster för, 2 röster emot och 1 nedlagd röst.

1. Bakgrund till kommissionens meddelande

1.1. Europeiska kommissionen har till Ekonomiska och sociala kommittén, och samtidigt till rådet, Europaparlamentet och Regionkommittén översänt ett meddelande om uppföljning av slutsatserna och rekommendationerna från Högnivågruppen för turism och sysselsättning som offentliggjordes i oktober 1998. Kommitténs yttrande kommer således att omfatta även högnivågruppens arbete.

1.2. Detta meddelande utgör det senaste av de politiska dokument som avser att ge den europeiska turismpolitiken ny kraft efter det att den varit "ur spel" sedan den europeiska konferens om turism som organiserades i november 1997 av det luxemburgska ordförandeskapet. Sedan 1996 blockeras ett förslag till flerårigt program för den europeiska turismen, "Philoxenia"(1), av rådet på ett sådant sätt att man nu kan anse att det helt saknar aktualitet (även om kommissionen fortfarande tar upp det i sin strategi, genom att nämna det österrikiska ordförandeskapets mycket urvattnade kompromissförslag). Detta meddelande skulle med andra ord kunna utgöra det "nya grepp" som kommittén efterlyser i det initiativyttrande som antogs vid plenarsessionen den 24- 25 mars 1999(2).

1.3. I meddelandet återges i huvudsak högnivågruppens slutsatser. Man betonar i första hand vikten av att på europeisk nivå ha tillgång till uppdaterad information om hur turistindustrin ser ut och om vilket kunnande och vilka initiativ som är mest värda att uppmärksamma. I meddelandet spåras med rätta ett samband mellan turismen och de nationella handlingsplanerna för sysselsättning, det instrument för den europeiska sysselsättningspolitiken som inrättades efter toppmötet om sysselsättning i Luxemburg 1997. Vidare upprepas i meddelandet ett begränsat antal av förslagen i högnivågruppens rapport, särskilt de som betonar de möjliga samordningsvinsterna mellan strukturpolitiken, forsknings- och utvecklingspolitiken, utbildningspolitiken och företagspolitiken. Vissa av högnivågruppens förslag, som till exempel inrättande av ett observationsnätverk, hade förtjänat att utvecklas vidare i meddelandet. I meddelandets slutsatser konstaterar man med rätta att det är nödvändigt att fastställa en strategi och göra prioriteringar, men man föreslår ingen prioriteringsordning. Kommittén vill i sitt yttrande ställa förslag, skissera framtida utvecklingsperspektiv och fastställa en prioriteringsordning. Det är med den målsättningen som kommittén har studerat högnivågruppens rapport, men även andra källor, med utgångspunkt i kommitténs tidigare yttranden och i nya överväganden, som framför allt fått näring av kontakter på fältet.

2. Kommitténs ståndpunkt och överväganden avseende problematiken turism och sysselsättning

2.1. Kommittén har vid flera tillfällen yttrat sig över turismen. Särskilt märks ett initiativyttrande om turismen och regional utveckling(3), ett yttrande om en EU-handlingsplan för turismen(4), yttrandet om Philoxenia-programmet(5) samt, helt nyligen, det redan nämnda initiativyttrandet från 1999. Kommittén ståndpunkt kan lämpligen sammanfattas med en mening från det senaste yttrandet:

"Europa kan inte, varken politiskt eller med hänsyn till utformningen av dess politik, längre vägra att ge den snabbast växande sektorn inom ekonomin det erkännande den på grund av sin ekonomiska och samhälleliga ställning förtjänar."

2.2. Kommittén har redan gett sitt stöd till högnivågruppens slutsatser och rekommendationer (i sitt initiativyttrande från mars 1999). Kommittén stöder i princip den metod som innebär att man som ett "nytt grepp" lämnar de tidigare "beskyddande" arbetssätten och i ställer föreslår en mer dynamisk vision som grundas på turismens bidrag till sysselsättningen. Även om de siffror som läggs fram i meddelandet och högnivågruppens rapport - 9 miljoner arbetstillfällen i dag och ytterligare mellan 2,2 miljoner och 3 miljoner för nästa årtionde - säkerligen av många orsaker är uppskattningar (svårigheterna att konkret avgränsa sektorn, säsongsarbete och svartarbete, osv.), utmålar de denna sektor som mycket lovande för framtiden på samma sätt som IT-sektorn.

2.3. Även om sektorns strategiska vikt har konstaterats bortom allt tvivel, återstår det ändå att definiera gemenskapspolitikens roll och plats när det gäller att främja en verksamhet som skapar arbetstillfällen. Ett första område att reflektera över beskrivs i initiativyttrandet från mars 1999, där kommittén i punkt 3.2 skriver:

"... en sektor som huvudsakligen är inriktad på gränsöverskridande verksamhet förtjänar en gemenskapspolitik som genom stimulerande och nyskapande åtgärder gagnar en hållbar företagsutveckling. En sådan politik bör företrädesvis utformas inom ramen för konsumentskydd och stämma överens med andra krav, till exempel miljökrav."

En jämförande och samordnad studie av meddelandet och högnivågruppens rapport ger oss en grund för arbetet.

2.4. Genomförande av en integrerad strategi för att skapa arbetstillfällen

2.4.1. Flera argument talar för att man skall välja turismen som ett område där samordnade sysselsättningsskapande strategier utprovas:

- Turismens ekonomiska vikt och utvecklingsmöjligheter.

- Turismens inverkan på många andra ekonomiska sektorer (transporter, handel, osv.) samt dess beroende av dessa sektorer.

- De många olika befolkningsgrupper som berörs av turismen och särskilt de mest utsatta grupperna, som till exempel ungdomar, kvinnor och personer utan yrkeskvalifikationer.

- Det faktum att det finns lågkvalificerade arbetstillfällen, tillfälliga arbetstillfällen och säsongsanställningar.

- Turismens bidrag till regional utveckling: landsbygdsområden som strävar efter att diversifiera sin produktion, industriregioner på tillbakagång som söker alternativ, städer som vill utnyttja det kulturella arvet.

- Den utveckling som sker med avseende på tjänsterna i en turismsektor med nya former av efterfrågan kräver förbindelser med utbildnings- eller till och med forskningsinrättningar.

2.4.2. De yrkesverksamma inom turismen betonar med rätta att deras verksamhet är en av de få som i dag kan förena ökad produktivitet med ökad sysselsättning. I själva verket är den förbättring och variation av tjänsterna som kunderna förväntar sig en källa till nya arbetstillfällen.

2.5. Ny yrkeskunskap för nya yrken

2.5.1. Turisternas behov utvecklas i takt med den demografiska verkligheten och de får allt högre krav vad gäller kost, logi och aktiviteter, och efterlyser en förnyelse i utbudet av kulturaktiviteter och annan underhållning. Detta medför väsentliga problem vad gäller utbildning och utveckling av yrkeskunskaper.

2.5.2. Problemet att utbildningen ofta släpar efter utvecklingen på arbetsmarknaden kvarstår. Man måste således försöka föregripa denna eftersläpning, å ena sidan genom att stödja sig på de behov som konsumenter och brukare uttrycker, å andra sidan genom att uppmuntra fortlöpande yrkesutbildning för att stärka kunskaper och kvalifikationer. Detta föregripande perspektiv öppnar möjligheter för varaktiga arbetstillfällen och passar väl in i en utvecklingsfas i sektorn som kräver mer professionalism och lyhördhet inför efterfrågan.

2.6. Att tillgodose den förändrade efterfrågan på turismtjänster

2.6.1. Ursprungligen var turism en angelägenhet för den välbeställda delen av befolkningen i de rika länderna. Stegvis har turismen brett ut sig till nya delar av befolkningen tack vare den ekonomiska utvecklingen, arbetslagstiftningen som medgett längre semester och den förbättrade tillgången till transportmedel. Detta är anledningen till att nya produkter har dykt upp som kräver investeringar - produkter som skapar arbetstillfällen och motsvarar nya förhoppningar och nya aktiviteter vad gäller kultur, sport och natur: temaparker, nya utomhus- och vattensporter, nya former för vandringar och utflykter, osv.

2.6.2. Bland annat i detta sammanhang utgör kultursektorn en reserv av möjliga verksamheter och arbetstillfällen. När man läser besöksstatistiken från sevärdheter, museer, festivaler och olika kulturella evenemang finner man att bara ett mycket begränsat antal av dessa har en tillfredsställande kvalitet ur turismsynpunkt. I många fall skulle en insats för att öka professionalismen öka antalet besökare och tillåta att arbetstillfällen skapades.

2.6.3. Att ge såväl denna strävan efter nya produkter som utnyttjandet av mindre kända inslag i det kulturella arvet och olika initiativ i en europeisk dimension skulle göra det möjligt att söka stöd i gemenskapens handlingsprogram. På så sätt skulle projekten för erfarenhetsutbyte mellan regioner vad gäller genomförda initiativ och strategier samt partnerskapen mellan företag i olika länder främjas. Man kan till exempel nämna Interreg-programmet, samt instrumentet JEV (Joint European Venture) som tekniskt och ekonomiskt stödjer projekt för att starta gemensamma företag i flera medlemsstater i EU, på grundval av nyskapande initiativ som kan skapa arbetstillfällen.

2.7. Året-runt-arbeten, flexibilitet och ersättning för nedlagd arbetstid

2.7.1. Turistnäringens arbetsmarknad utmärks av säsongsanställningar och en viss osäkerhet. Genom att de anställda ofta byter arbetsplats är de praktiskt taget aldrig knutna till ett visst företag. Dessutom är lönenivån - med undantag för några få högkvalificerade poster - ofta lägre än inom andra sektorer.

2.7.2. Den höga andelen säsongsarbeten måste tas i beaktande för att bättre kunna hanteras. Alla nationella bestämmelser kräver vilodagar, och säsongsarbetenas speciella krav måste införlivas och accepteras.

2.7.3. I flera regioner har man med hjälp av riktade åtgärder redan lyckats förlänga turist-säsongen. Att gradvis och på ett samordnat sätt sprida ferieperioderna inom hela Europa skulle kunna ge ytterligare impulser i denna riktning. En förlängning av turistsäsongen, bättre reglerad arbetstid och ökad efterfrågan (mottagande av icke-europeiska turister, nya turistgrupper från Östeuropa, nya samhällsgruppers tillgång till turism, utvecklingen av nya former av turism) kommer att vara faktorer som verkar för högre sysselsättning.

2.7.3.1. En förutsättning för att detta skall få bestående positiva effekter för sysselsättningen är dock en framsynt och långsiktig personalplanering från företagens sida samt att det erbjuds arbetstillfällen med arbetsmarknadsmässiga löner och anställningsvillkor.

2.7.4. Om man vidare beaktar den allmänna tendensen till kortare arbetstid, bör det nya sättet att organisera tiden beakta turismens specifika behov. Turismen, som till sin natur är starkt beroende av att utveckla ett utbud av tjänster under olika perioder och i otakt med övriga näringslivssektorer, ger direkt upphov till mycket speciella sysselsättningsvillkor. En grundläggande studie bör göras av detta problem eftersom det i stor utsträckning är avgörande för sektorns framtid. Servicens kvalitet är i själva verket en funktion av tillgången på motiverad personal. Därför måste den sociala dialogen förena sektorns särskilda villkor med kraven på livskvalitet, kvalitetetsöverväganden och utsikterna att skapa nya arbetstillfällen genom kortare arbetstider.

2.7.5. Erfarenheten visar att arbetskraftsbesparingar inom denna sektor inverkar negativt på de erbjudna tjänsterna och därigenom motverkar turismens och turismföretagens grundläggande intressen. Det finns således en intressegemenskap mellan arbetsgivare och anställda som borde göra det möjligt att bli av med den dåliga image som sektorn har bland många ungdomar. Det är avgörande för den europeiska turismens framtid att kunna locka yngre generationer med goda arbetsvillkor och karriärmöjligheter. I varje strategi för att ge turismsektorn nytt värde bör man därför absolut betona vikten av att stödja de anställda och nödvändigheten av fortbildning under hela yrkeslivet. Vissa stora hotellkedjors framgång bygger för övrigt i mycket på dessa principer: motiverande lön, karriärutveckling och fortlöpande yrkesutbildning under hela yrkeslivet.

2.7.6. Av dessa anledningar bör man utveckla den sociala dialogen mellan de branschorganisationer som är verkligt representativa för sektorn, särskilt på småföretagsnivå, och de fackliga organisationerna. Turismens gränsöverskridande karaktär gör det nödvändigt att denna dialog förs på europeisk nivå. Att sprida beprövade metoder på europeisk nivå kommer också att ge ett säkert mervärde.

3. Kommentarer till kommissionens meddelande

3.1. Information om turismen i Europa

3.1.1. Trots kommissionens senaste framsteg vad gäller metoder för statistik över turismen som gör det möjligt att få en samlad bild av sektorn ("satellitmätningar"), trots förekomsten av gemensamma verktyg utarbetade av Eurostat och trots att de statistiska uppgifterna i stor utsträckning harmoniserats, är turismen fortfarande till sin natur svår att utvärdera. Det är i dag omöjligt att mäta hur många gånger medborgare från ett EU-land besöker ett annat och hur mycket antalet resor ökar; det blir allt svårare att särskilja turistresor från affärs- eller familjeresor osv.; tillgången till ytterligare en bostad ökar, liksom besök hos vänner, säsongsarbeten, svartarbete, osv.

3.1.2. Att fastställa en metod för att definiera och mäta som säkerställer en tillfredsställande nivå vad gäller mätningar av turismen, i enlighet med EU:s standard, och som återspeglar verkligheten och behoven för både den offentliga och den privata sektorn, förblir emellertid det enda sättet att ta fram tillförlitlig och uttömmande information om turismens återverkningar, och för att göra prognoser.

3.1.3. Kommittén föreslår, för att finjustera analysen och bättre återge läget och tendenserna i sektorn, att man tar fasta på högnivågruppens förslag att skapa ett nätverk av verksamhets- och observationspunkter kring befintliga lokala och regionala organ (turistbyråer, rådgivningsbyråer, handelskammare osv.) som väl känner till marknaden och som är de enda som kan uppfatta situationer som kan vara av många olika slag. Dessa observationspunkter skulle fungera som "rådgivningscentra för turismen" och ge information till turistföretag, särskilt vad gäller kvalitetsnormer och analys av konsumenternas förväntningar. Europeiska kommissionens roll skulle vara att i samarbete med de lokala och nationella myndigheterna ge ett "varumärke" till dessa lokala organisationer, att säkerställa att deras personal får utbildning och att få ett strukturerat europeiskt nätverk att fungera (efter modellen Euroinfocenter).

3.1.4. Unionens roll skall vara att på grundval av utbyte samla information på europeisk och internationell nivå (verksamheten kan utsträckas till att omfatta även partnerskapsländerna runt Medelhavet samt Öst- och Centraleuropa) för att utveckla informationsverktyg och fastställa prestationsindikatorer. Utvecklingen av denna plattform med stöd av ett nätverk av lokala observationspunkter vid beprövade lokala strukturer kommer göra det möjligt att inleda interregionala samarbetsprojekt och genomföra effektiva "benchmarkingåtgärder", det vill säga överföra beprövade metoder.

3.2. Att utveckla företagen

3.2.1. Turistindustrin i Europa består i huvudsak av små och medelstora företag, som ofta har svårt att svara mot de nuvarande kraven på konkurrenskraft (tillgång till "researrangörer", ett gott rykte, moderna marknadsföringsmetoder, kvalitet, kundrelationer, osv.) Branschen kännetecknas också av att det finns ett stort antal andra små verksamheter som i stor utsträckning är beroende av turismen: konsthantverkare, handel, egna företagare, osv.

3.2.2. Denna situation, som man vare sig finner i USA (mycket koncentrerad verksamhet) eller i de nya utvecklingsländerna där utländska företag eller statliga monopol dominerar, är också en källa till mångfald i den europeiska turismen: mångfald, kvalitet och variation i utbudet, närhet mellan den som utför turisttjänster och den kulturella miljön, osv.

3.2.3. I stället för att förlika sig med att denna europeiska mångfald gradvis försvinner är det EU:s uppgift att förvandla den till en konkurrensfördel. Man vet till exempel att den stora mångfalden av företagare är den bästa garantin för bibehållen sysselsättning och skapandet av lokala arbetstillfällen i turistområdena, som i många fall är desamma som de som har problem med minskad sysselsättning (landsbygdsområden, områden med långsammare utveckling, ö-regioner eller isolerade regioner, osv.)

3.2.4. Vissa turistområden i unionen har känt av turismens negativa sidor: förstöring av den naturliga miljön; charterföretagen är de researrangörer som dominerar marknaden; lokalbefolkningen förlorar sin ursprungskultur. Med ett ord blir dessa regioner bara till "turistmål" och förlorar efter hand de verkliga fördelar som de haft i form av gästfrihet, en naturlig miljö, traditioner och kultur. Från en dag till en annan kan researrangörerna bestämma sig för att lämna dessa destinationer för andra mer exotiska orter, ofta utanför Europa, och till de kulturella skadorna lägga ekonomisk ruin. På så sätt framträder farorna med en likriktad turism och med bristen på jämvikt mellan de lokala företagen och de stora researrangörerna, som allt större koncerner ofta agerar som oligopol som ställer sina villkor utan att det finns möjlighet att förhandla.

3.2.5. Partnerskap mellan branschens företag, stora och medelstora, tycks ofta föredras för att undvika researrangörernas alltför starka dominans och motverka nackdelen med en alltför liten företagsstorlek. Därför bör EU rekommendera de nationella och regionala myndigheterna att uppmuntra grupperingar och allianser. På gränsöverskridande nivå bör JEV-instrumentet, som på ett mycket effektivt sätt stöder samföretag mellan unionens små och medelstora företag, särskilt marknadsföras gentemot turistbranschen. Vidare är det av avgörande vikt att gemenskapens konkurrenspolitik visar intresse för relationerna mellan researrangörerna och de lokala turistföretagen för att återställa den nödvändiga jämvikten.

3.2.6. Varje gemenskapsåtgärd som avser att främja de små företagens miljö kommer att ha en positiv effekt på branschen: minskad moms på arbetsintensiv verksamhet, färre administrativa formaliteter, kortare betalningstider, en striktare tillämpning av konkurrensreglerna för att motverka monopolsituationer och otillåtna överenskommelser, lika behandling för alla verksamma inom turismen, inklusive föreningar och kooperativ. Härvidlag uppmanar kommittén rådet att anta en mindre ängslig attityd än då man nyligen undantog turistyrkena från den mekanism som skall ge möjlighet till lägre moms, trots att det utan tvivel rör sig om en av de mest arbetskraftsintensiva branscherna.

3.3. Partnerskap mellan offentliga sektorn och näringslivet

3.3.1. Kommittén anser att den offentliga sektorn, på lokal, nationell eller gemenskapsnivå, har ett avgörande ansvar när det gäller att utarbeta och stödja strategier för turismen. I dag kan emellertid den privata sektorns bidrag vara en faktor som leder till att processen går fortare.

3.3.2. Utveckling av turismen är i själva verket ofta knuten till tillgång till kvalitativ infrastruktur såsom reningsverk, särskilt i kustområden, iordningställande av kust- och strandområden, infrastruktur för vintersporter, anläggningar för utnyttjande av varma källor, sportanläggningar, fritidshamnar, flygplatser, osv. Detta är särskilt giltigt för de minst gynnade regionerna i unionen. Dessa investeringar är ofta större än vad den offentliga sektorn har möjlighet att finansiera. EU kan och bör ge sitt bidrag inom ramen för strukturpolitiken för de minst gynnade områdena. Unionen kan även inom denna ram och genom politiken för offentlig upphandling främja offentlig-privat finansiering, liksom koncessionsavtal som gör det möjligt för privat kapital att delta i projekten. Incitament från gemenskapens sida för att använda denna moderna form av finansiering av projekt av allmänt intresse skulle vara ett nyttigt bidrag till att utveckla branschens potential.

3.4. Turism - forskning och teknisk utveckling

3.4.1. I meddelandet betonas med rätta den möjliga positiva effekten av innovationer och ny teknik. Här måste man framhålla femte ramprogrammet för FoTU, och särskilt dess övergripande prioriteringar ("förnyelse samt integration av små och medelstora företag") och vissa nyckelåtgärder som "en ny landsbygds- och kustmiljö" och "morgondagens stad". Större delen av turistindustrin omfattas tyvärr inte av dessa åtgärder. ESK anser att stödet till småföretag med outnyttjad innovationspotential måste utformas på ett smidigt sätt och att projekt för teknikspridning skall vara riktade och genomföras tillsammans med branschorganisationerna. För att femte ramprogrammet för FoTU skall bli så överskådligt som möjligt och lättare att utnyttja för aktörerna i turistbranschen (98 % har i dag inte tillgång till det), föreslår ESK att man skapar en användarvänlig informationsplats på Internet med länkar till Euroinfocenter och rådgivningscentra.

3.4.2. FoTU-insatserna i EU är förvisso inte begränsade till femte ramprogrammet (som svarar för knappt 4 % av forskningen i EU). ESK anser därför att man också bör genomföra gemensamma projekt via COST-åtgärder med delade kostnader och genom att utnyttja artiklarna 168 och 169 (f.d. artiklarna 130k och 130l) i EG-fördraget med avseende på gemensamma åtgärder i enlighet med förfaranden för Eureka-programmet.

3.5. Den sociala dialogens roll i sysselsättningspolitiken och utbildningspolitiken

3.5.1. ESK vill i likhet med högnivågruppen betona att arbetsmarknadspolitiken och utbildningspolitiken har stor betydelse för turistnäringens tillväxt och stabilitet. I detta sammanhang är den sociala dialogen av fundamental betydelse, särskilt på europeisk nivå på grund av turismens gränsöverskridande karaktär.

3.5.2. Det är också viktigt att framhålla att gemenskapens åtgärder är särskilt motiverade på det sociala och mänskliga planet. Det finns farhågor om att "social dumpning" till följd av regionernas konkurrens kan leda till att vissa företag försummar att investera i mänskliga resurser (utbildning, kompetensutveckling, personalens motivation) eller utnyttjar billig och lågutbildad arbetskraft. Genom en social dialog om de viktigaste problemen inom sektorn (t.ex. utbildning och arbetstid) i populära turistområden (t.ex. öarna i Medelhavet och bergsområden) skulle man på ett effektivt sätt kunna kartlägga de bästa metoderna för att öka personalens motivation och tjänsternas kvalitet.

3.5.3. Nya framsteg är möjliga om man tar fasta på erfarenheterna av de samtal som parterna fört i hotell- och restaurangbranschen, särskilt när det gäller lågkvalificerade jobb och arbetstid, där det i riktlinjerna för sysselsättningen nämns att det kan vara lämpligt att betrakta arbetstiden på årsbasis inom säsongsbetonad verksamhet.

3.5.4. Kommittén ser med oro på turistorganisationernas svaga representation och bristen på social dialog i många länder. Man måste därför utgå från de bästa metoderna i medlemsstaterna och försöka stödja arbetsmarknadsparternas strävan att öka sin representativitet, särskilt när det gäller små och medelstora företag och säsongsarbetare. Målsättningen att uppmärksamma villkoren i sektorn bör också stödjas och eftersträvas på europeisk nivå.

3.5.5. ESK anser att medlemsstaternas egna sysselsättningsplaner skall ange vilka åtgärder och ekonomiska åtaganden som planeras för att öka sysselsättningen och förbättra den sociala dialogen inom turistnäringen.

3.5.6. Samtalen mellan arbetsmarknadens parter bör också omfatta utbildning och rörlighet, bland annat för att höja kompetensnivån och möjliggöra för säsongsarbetare att få återkommande anställning och arbeten som kan komplettera deras huvudsysselsättning.

3.5.7. När det gäller erkännande av kvalifikationer och fri yrkesutövning är det viktigt att man helt och fullt tillämpar principerna om etableringsfrihet och ömsesidigt erkännande av likvärdiga kvalifikationsnivåer, i enlighet med de analyser som gjorts inom ESK:s observationsgrupp för inre marknaden(6). Inom vissa yrken, exempelvis fastighetsmäklare, bussförare och guider, finns det fortfarande många hinder för fritt tillhandahållande av tjänster och etableringsfrihet. Hindren beror på de faktiska förhållandena inom sektorn men är också av rättslig art. Det krävs ett starkt skydd för konsumenterna, men det är lika berättigat att garantera principerna om fri rörlighet och fri yrkesutövning.

3.5.8. I fråga om utbildningsinsatser beklagar ESK att man i meddelandet endast hänvisar till finansiering via EU:s strukturfonder. Snarare än finansiering bör man i stället på EU-nivå diskutera utbildning inom turistindustrin. Kommittén föreslår därför en ministerkonferens år 2000 där ministerrådet för turismfrågor respektive utbildningsfrågor skulle kunna diskutera turism och utbildning. Många förslag skulle kunna utmynna ur dessa diskussioner, och ESK vill redan nu föreslå ett omfattande gränsöverskridande praktikant- och lärlingsprogram som finansieras med nationella eller regionala medel, av företagen själva och eventuellt av EU-medel. Ministerkonferensen skulle dessutom kunna ta initiativ till specifika program inom Leonardo II för att utforma modeller för europeiska program, vänortssamarbete och skolnätverk. Man bör också genomföra gemensamma studier i viktiga turistintensiva gränsområden för att kartlägga gemensamma kompetensbehov, även för företagsledare, och för att omorientera de befintliga utbildningsresurserna eller skapa nya utbildningsmöjligheter.

3.5.9. Strategierna för kompetensutveckling bör inte bara omfatta tjänster (inkvartering, hotell osv.) utan också syfta till att utbilda "projektutvecklare" i att utforma olika paketlösningar med flera produkter: transporter, fritidsaktiviteter, gastronomi, kultur osv. Det behövs personer med en mångsidig kompetens inom turistindustrin. Branschen utmärks av varvad utbildning och praktik, utnyttjande av informationsteknik bland tjänsteföretag och "projektutvecklare", samt utbildning i kvalitetstänkande och språkutbildning. Avsikten är med andra ord att på ett djupgående sätt och på universitetsnivå utbilda "projektutvecklare" som besitter en mångsidig kompetens och som kan anpassa sig till olika aktiviteter.

4. Andra tänkbara inslag i en "Ny europeisk turismstrategi"

4.1. Tillväxtkris

4.1.1. ESK framförde redan i sitt yttrande om turism och regional utveckling av den 20 december 1990(7) ett antal nya idéer om social och kulturell turism samt turism i bergsområden och på landsbygden. Dessa idéer är fortfarande aktuella. I yttrandet konstaterades en kris inom turistindustrin, som på sätt och vis fallit offer för sin egen framgång (ojämn tillväxt av utbudet, miljöförstöring osv.). Tio år senare är analysen lika relevant. Man kan i själva verket tala om en "tillväxtkris".

4.1.2. Trots lovande siffror fortsätter Europas andel av den internationella turismen att minska. Samtidigt som antalet turister förväntas fördubblas på tjugo år kommer Europa bara att kunna dra till sig omkring 45 % av den globala turismen, jämfört med nästan 60 % i dag. Det är bara affärsresor och resor till världsberömda men överbefolkade städer (Rom, Paris, Aten osv.) som fortfarande är lukrativa, medan många traditionella turistorters dragningskraft har försämrats av olika skäl: högt turisttryck under högsäsong, sämre kvalitet på tjänsteutbudet, ökad otrygghet och miljöstörningar (vattenkvalitet, byggnader osv.).

4.1.3. Turismen är en ekonomiskt lönsam företeelse som bör främjas, men den måste likväl kontrolleras. Oavsett perspektiv är turismen aldrig kulturellt och socialt neutral. Den innebär möten mellan olika folk och kulturer. Den påverkar näringsliv och arbetsvillkor. Den kan förorsaka skador på naturen och stadsmiljön: nedslitning av historiska platser, ful byggnation, slöseri, förstörelse av växt- och djurliv. Den säsongsbetonade massturismen tvingar också myndigheterna att bygga mycket dyra infrastrukturer som bara utnyttjas några månader om året och som därför sällan är lönsamma, vilket kan leda till skuldsättning. Turismen kan också, utan att direkt vara ansvarig, leda till ökad brottslighet: narkotika, rån och prostitution.

4.1.4. Samtliga dessa möjliga negativa effekter ger upphov till ibland våldsamma protester från lokalbefolkningens sida. En okontrollerad massturism kan skapa en känsla av frustration hos befolkningen, som upplever sig bestulen på sin miljö, kultur, sina traditioner och värderingar: "Vi ger bort allt men får ingenting tillbaka". Det är därför nödvändigt att försöka kontrollera turismen och anpassa den till lokalområdets natur och kultur. Denna sorts turism finns redan i flera regioner i unionen som hittills förskonats från massturismen. I detta sammanhang vill ESK framhålla att det civila samhället ät viktigt och att det tillsammans med branschfolk och myndigheter måste kunna bidra via samråd till en lokal strategi för att utveckla en "hållbar" turism.

4.2. Turism och inre marknaden

4.2.1. En inre turismmarknad är långtifrån en realitet. Införandet av euron kommer snart att ytterligare accentuera bristerna på många områden. ESK uppmärksammade dessa områden redan i yttrandet från 1990(8). Det gäller bland annat:

- Enhetlig klassificering av övernattningsformerna, som i dag vållar europeiska och andra turister stort huvudbry.

- Kompatibla bokningssystem.

- Erkännande av kvalifikationer och fri etableringsrätt.

- Säkra betalningssystem, kontrakts giltighet, betalningsförseningar, klagomål osv.

- Organisering av de säsongsbetonade turistströmmarna, något som i dag är meningslöst om den bara sker på nationell nivå.

4.2.2. Till dessa områden kan i dag läggas distansförsäljning, som ökar på grund av Internet.

4.3. Turism och kultur

4.3.1. Det europeiska kulturarvet rymmer oerhörda möjligheter och utgör ett viktigt trumfkort för att öka turismen i hela Europa. Man bör dock göra en inventering av mindre kända platser och integrera dem i ett övergripande turismnätverk. Kulturturismen behöver marknadsföringsstöd. Det krävs investeringar i marknadsföring av platser av stort kulturellt intresse för att öka turisttillströmningen och förbättra självfinansierings- och utvecklingsmöjligheterna.

4.3.2. På sysselsättningsplanet bör detta utmynna i att det skapas nya yrken i anslutning till turism och kultur, till exempel i samband med tjänsteförmedling, projektutveckling, dokumentation, främjande av regionala språk, utformning av informations- och kampanjmaterial och flerspråkig service. En sådan kombination av turism- och kulturbaserad kompetens är absolut nödvändig för att öka denna turismform.

4.3.3. Kulturturism är dessutom ett viktigt sätt att öka människors kunskap om varandra. Denna turismform bör inte bara vara koncentrerad till kunskap om kulturarvet utan också om levande och samtida konst- och kulturyttringar. En ny europeisk strategi bör också bygga på en gemensam strävan att värna om kulturella sevärdheter i gränsområden, gemensamma insatser för att sprida information internationellt om Europas kulturella rikedomar, samt strukturfondsstöd till informationskampanjer om kulturarvet och samtida konst- och kulturyttringar.

4.4. Turism och europeiskt medborgarskap

4.4.1. ESK är övertygad om att turismen i detta avseende kan bidra till den europeiska integrationen. Skapandet av "Schengenområdet" och "euroområdet" är i princip ett mycket konkret och positivt framsteg. Turistindustrin som integrationsfaktor bör undersökas närmare, särskilt dess sysselsättningseffekter och möjligheter att skapa större rörlighet på arbetsmarknaden. Turisttillströmningen från omvärlden bör också bedömas ur detta perspektiv.

4.5. Turism, sammanhållning och hållbar utveckling

4.5.1. Att utvecklingen av turismen i mindre gynnade regioner har bidragit till ökad sammanhållning är i dag ett känt faktum. En rad negativa företeelser bör dock mana till försiktighet (miljöförstöring, okontrollerad stadsutveckling, liten inverkan på den lokala ekonomin, negativa reaktioner från lokalbefolkningen).

4.5.2. Det kraftiga tryck som turismsatsningar utövar på lokalsamhället och miljön får ofta negativa konsekvenser som motverkar strävan att främja turismen. Turismen måste planeras och utvecklas utifrån nya principer som bygger på en hållbar utveckling. Ökad turism för ofta med sig nya byggnader och vägar, som i många fall inte utnyttjas under större delen av året och som ibland utgör störande inslag i lokalområdet.

4.5.3. Den nuvarande turismplaneringen bygger ofta på att ett stort antal människor är koncentrerade till små områden under mycket korta perioder. Detta skapar en rad problem i samband med sophantering, vatten- och energiförsörjning och transporter.

4.5.4. Miljövård är bara ett bland många inslag i en strategi för en hållbar utveckling, en målsättning som förutsätter ett globalt perspektiv, framsynthet och en långsiktig planering.

4.5.5. Detta innebär att en effektiv strategi för ökad turism och sammanhållning måste kompletteras med en ny strategi för en hållbar utveckling som i första hand bygger på bevarande av naturtillgångarna, vilket i sin tur hänger samman med en långsiktigt bärkraftig turism och ekoturism.

4.5.6. Det står klart att regionerna inom ramen för en europeisk strategi för att effektivt främja turismen som sysselsättningsskapande faktor ofta har större behov av metoder än av pengar. EU bör därför utforma olika benchmarkingprojekt för att kartlägga de bäst fungerande metoderna på regional nivå.

4.6. Social turism

4.6.1. Att fler människor har möjlighet att resa och semestra är betydelsefullt för sysselsättningen. Riktlinjerna för sysselsättningen bör därför lyfta fram multiplikatoreffekten av de olika nationella stödåtgärderna för en social turism inom EU (nätverk av turistbyar, projekt för ungdomar, åtgärder till förmån för äldre och pensionärer).

4.6.2. Man måste på olika sätt verka för att alla skall kunna semestra, men man måste samtidigt vara vaksam på att det inte skapas getton på orter som bara besöks av grupper med små ekonomiska resurser.

4.6.3. Man bör också överväga åtgärder för att undvika uppdelningen i olika socialgrupper och öka kontakterna mellan människor. I framtiden bör turismen i större utsträckning bidra till social integration och motverka social splittring.

4.6.4. Målet att alla samhällsgrupper skall kunna resa och semestra får inte tolkas som en uppmaning till "massturism" i ordets negativa betydelse: tjänster av bristfällig kvalitet, brist på kulturella inslag osv. Det måste tvärtom också uppfattas som en källa till personlig utveckling och nya upplevelser. Det har för övrigt visat sig att låginkomsttagare är mycket intresserade av semesterformer som gör det möjligt att komma i kontakt med andra människor och kulturer: inkvartering hos privatpersoner, övernattning i bondgårdar, vandring och kulturresor.

4.7. Turism och utbildning

4.7.1. En spridning av skolloven inom EU skulle främja en familjeturism med kvalitet och minska trycket (miljö, ekonomi...) på de mest besökta områdena.

4.7.2. Utan att underskatta svårigheterna med en sådan samordning (traditioner, klimat, kulturella förhållanden...) uppmanar kommittén de behöriga rådskonstellationerna (utbildning, industri, turism) att börja behandla frågan.

4.8. Turism och utvidgningen

4.8.1. Turismpotentialen kommer att öka i och med EU:s utvidgning; i första hand genom en ökad tillströmning av östeuropeiska turister som vill upptäcka de nuvarande EU-länderna, men också genom det ofta okända turismutbud som finns i de östeuropeiska länderna. Den samlade effekten av dessa båda faktorer kommer att skapa större dynamik inom turismsektorn. Det är därför mycket viktigt att Central- och Östeuropa deltar i ett europeiskt turisminitiativ, särskilt i samordnade projekt som omfattar specifika områden (t.ex. Östersjöområdet, Karpaterna och området kring floden Oder).

4.8.2. Detsamma gäller i princip också länderna i Medelhavsområdet, som skulle kunna medverka i en turismpolitik som avser stora och viktiga turistområden.

5. Rekommendationer: metod och principer för en europeisk handlingsplan

5.1. Ekonomiska och sociala kommittén har beaktat följande vid utarbetandet av sina rekommendationer:

5.1.1. Den europeiska integrationens positiva effekter på turismens utveckling (fri rörlighet för personer, Schengenområdet, gemensam valuta...).

5.1.2. Turismens unika bidrag till att förbättra sysselsättningssituationen i Europa, särskilt som det rör sig om en av de få branscher som kan förena högre produktivitet med skapande av nya arbetstillfällen.

5.1.3. Valet att bevara och erkänna mångfalden i Europeiska unionens olika delar, snart i ett utökat Europa, genom rikedomen hos Europas folk, i deras kulturella arv och i Europas natur.

5.1.4. Nackdelarna med en turism utan restriktioner, särskilt vad gäller de potentiella problemen för miljön, kulturarvet och den kulturella mångfalden; följden kan bli en tillväxtkris som kan komma att hota sektorns tillväxtpotential.

5.1.5. Nödvändigheten att säkra och utnyttja de minst kvalificerade arbetstillfällena för att göra dem mer attraktiva.

5.1.6. Vikten av en allmän politik för kvalitet och ett bredare utbud.

5.1.7. Den situation som de regioner i Europa faktiskt befinner sig i som är mycket beroende av turismen och som har ett handikapp i en mindre väl utvecklad infrastruktur (särskilt ö-regioner och unionens yttersta randområden).

5.1.8. Existerande snedvridning av konkurrensen, särskilt i relationerna mellan lokala företag och researrangörerna.

5.1.9. Nyttan av ett europeiskt angreppssätt, både på grund av turismens uppenbara gränsöverskridande karaktär och därför att problemen i mycket liknar varandra över hela Europa, och för att det därför verkar vara mest kostnadseffektivt och gynnsamt att söka gemensamma lösningar.

5.2. Ekonomiska och sociala kommittén rekommenderar rådet, Europaparlamentet, medlemsstaterna och kommissionen att inrätta ett initiativ för en Europeisk strategi för turismen (EST) som omfattar följande:

5.2.1. Medfinansiering av pilotprojekt för utbyte av erfarenheter och "benchmarking", särskilt vad gäller definition av lokala strategier, miljöskydd, tjänsternas kvalitet, den sociala dialogen och utbildning för turismens nya yrken, med utgångspunkt i ett strukturerat nätverk av lokala verksamhets- och observationspunkter organiserade kring befintliga organ.

5.2.2. Prioriterad tillgång till de befintliga gemenskapsinstrumenten (Europeiska strukturfonderna, företagspolitiken, forsknings- och utvecklingspolitiken, programmen Leonardo, JEV, Life, osv.) för att stödja de regioner som är mest beroende av turismen och för att främja innovationer och partnerskap.

5.2.3. En effektiv tillämpning av konkurrenslagstiftningen vad det gäller denna sektor, särskilt för att kämpa mot konkurrenssnedvridningar, monopol och oligopol som gör hundratusentals småföretags situation mycket utsatt.

5.2.4. En fördjupad social dialog på europeisk nivå, särskilt när det gäller kvalifikationsnivåer, utbildning, rörlighet, arbetsvillkor, arbetstider och tillfälliga anställningar.

5.2.5. Att en europeisk kvalitetsstadga med gemensamma regler, liksom förfaranden för certifiering och utvärdering studeras inom pilotsektorer med representanter för branschen, konsumentorganisationerna och löntagarna.

5.2.6. Kvalitativa krav som kan ställas på medlemsstaterna inom ramen för de nationella sysselsättningsplanerna med avseende på sysselsättningspolitiken och hur den sociala dialogen skall bedrivas.

5.2.7. Att man redan nu inför delar av EST för kandidatländerna, särskilt när det gäller finansiering genom Phare och Sapard.

5.2.8. En rapport som årligen publiceras av kommissionen om strategins genomförande, om gemenskapsstrategiernas genomslagskraft på sektorn (inre marknaden, den gemensamma jordbrukspolitiken, yttre förbindelser, socialpolitiken ...) och tilldelningen av EU-medel i siffror.

5.2.9. EU:s institutioner bör regelbundet samråda med de ekonomiska och sociala aktörerna inom denna sektor, främst i syfte att utvärdera vilka verkningar EU:s lagstiftning och politik får för turismen.

5.2.10. En årlig uppföljningskonferens bör hållas som samlar representanter för medlemsstaterna, de berörda parterna (företag, anställda, konsumenter, närstående verksamheter osv.) samt Europaparlamentet och Ekonomiska och sociala kommittén.

Bryssel den 26 januari 1999.

Ekonomiska och sociala kommitténs

ordförande

Beatrice Rangoni Machiavelli

(1) KOM(96) 168 slutlig, EGT C 222, 31.7.1996, s. 9; ESK:s yttrande EGT C 30, 30.1.1997, s. 103.

(2) ESK:s yttrande CES 323, 24.3.1999, s. 99; EGT C 138, 18.5.1999, s. 4.

(3) EGT C 332, 31.12.1990, s. 157.

(4) EGT C 19, 21.1.1998, s. 116.

(5) EGT C 30, 30.1.1997, s. 103.

(6) ESK:s yttrande CES 789/98, EGT C 235, 27.7.1998, s. 10.

(7) EGT C 332, 31.12.1990, s. 157.

(8) EGT C 332, 31.12.1990, s. 157.