Förslag till rådets direktiv om minskning av svavelhalten i vissa flytande bränslen och om ändring av direktiv 93/12/EEG (97/C 190/07) (Text av betydelse för EES) KOM(97) 88 slutlig - 97/0105(SYN)

(Framlagt av kommissionen den 20 maj 1997)

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 130s.1 i detta,

med beaktande av kommissionens förslag,

med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande,

i enlighet med förfarandet i artikel 189c i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, i samarbete med Europaparlamentet, och

med beaktande av följande:

1. De mål och principer för gemenskapens miljöpolitik som fastställs i miljöhandlingsprogrammen för miljön, och i synnerhet det femte miljöhandlingsprogrammet (1), som bygger på de principer som uttrycks i artikel 130r i fördraget, syftar i synnerhet till att effektivt skydda alla människor från de erkända riskerna med svaveldioxidutsläpp och till att skydda miljön genom att förhindra att svavelhalterna i miljön överskrider kritiska mängder och nivåer.

2. I enlighet med artikel 129 i fördraget skall hälsoskyddskraven ingå som ett led i gemenskapens övriga politik. I enlighet med artikel 3 o i fördraget skall gemenskapens verksamhet bidra till att en hög hälsoskyddsnivå uppnås.

3. Utsläppen av svaveldioxid bidrar väsentligt till försurningsproblemen inom gemenskapen och svaveldioxid har också en direkt inverkan på människans hälsa och miljön.

4. Försurningen och svaveldioxiden i atmosfären skadar känsliga ekosystem, minskar den biologiska mångfalden och naturens skönhet och har en negativ inverkan på jordbruksproduktion och skogarnas tillväxt. I städerna kan det "sura regnet" allvarligt skada byggnader, bland annat gamla, arkitektoniskt värdefulla sådana. Svaveldioxid kan också ha en avsevärd inverkan på folkhälsan, i synnerhet när det gäller människor som lider av luftvägssjukdomar.

5. Försurningen är en företeelse som överskrider nationsgränserna och som kräver såväl lösningar på gemenskapsnivå som nationella eller lokala lösningar.

6. Utsläppen av svaveldioxid bidrar till stoftbildningen i atmosfären.

7. Såväl gemenskapen som de enskilda medlemsstaterna är avtalsslutande parter i UN-ECE:s konvention om långväga gränsöverskridande luftföroreningar. På grundval av denna har ett protokoll upprättats om fortsatta minskningar av svavelutsläpp, och enligt detta bör de avtalsslutande parterna avsevärt minska sina utsläpp av svaveldioxid.

8. Svavel, som naturligt finns i små mängder i olja och kol, har i årtionden erkänts som den viktigaste källan svaveldioxidutsläpp, som i sin tur är en av huvudorsakerna till "surt regn" och en av de viktigaste faktorerna bakom luftföroreningarna i många stads- och industriområden.

9. Nyligen offentliggjorde kommissionen ett meddelande om en kostnadseffektiv strategi för att bekämpa försurningen inom gemenskapen. Att begränsa svaveldioxidutsläppen från förbränning av vissa flytande bränslen utpekades som en nödvändig del av denna kostnadseffektiva strategi.

10. I enlighet med subsidiaritetsprincipen och proportionalitetsprincipen, som hänvisas till i artikel 3b i fördraget, kan målet att minska utsläppen av svaveldioxid vid förbränning av vissa typer av flytande bränslen inte uppnås på ett effektivt sätt om medlemsstaterna agerar var för sig. Icke samordnade åtgärder erbjuder ingen garanti för att det eftersträvade målet uppnås, de kan motverka sitt eget syfte och leder till en stor osäkerhet på marknaden för de berörda bränsleprodukterna. Med hänsyn till behovet av att minska utsläppen av svaveldioxid inom gemenskapen är det därför bättre att vidta åtgärder på gemenskapsnivå. Detta direktiv begränsas till minimikrav som är nödvändiga för att uppnå det eftersträvade målet.

11. Gasoljor och tunga eldningsoljor bör kunna användas inom gemenskapens territorium endast på villkor att svavelhalten inte överskrider vissa gränser, som fastställs i detta direktiv.

12. I enlighet med artikel 130t i fördraget skall detta direktiv inte förhindra någon medlemsstat från att bibehålla eller införa strängare skyddsåtgärder. Dessa måste dock vare förenliga med fördraget och skall anmälas till kommissionen.

13. Innan en medlemsstat inför nya, strängare skyddsåtgärder skall förslaget härom anmälas till kommissionen enligt det förfarande som fastställs i rådets direktiv 83/189/EEG av den 28 mars 1983 om ett förfarande för information om tekniska standarder och regler (2) senast ändrat genom kommissionens beslut 96/139/EG (3).

14. I medlemsstaterna och deras regioner där miljöförhållandena så tillåter, är det lämpligt att medge undantag från de gränser som sätts för svavelhalten i tunga eldningsoljor.

15. Det är också lämpligt att medge undantag från gränserna för svavelinnehållet i tunga eldningsoljor vid användning i förbränningsanläggningar som uppfyller reglerna för utsläpp i rådets direktiv 88/609/EEG av den 24 november 1988 om begränsning av utsläpp till luften av vissa föroreningar från stora förbränningsanläggningar (4), senast ändrat genom direktiv94/66/EG (5). Mot bakgrund av den kommande granskningen av direktiv 88/609/EEG kommer det att vara nödvändigt att se över och i förekommande fall ändra vissa bestämmelser i det här direktivet.

16. För svavelinnehållet i gasoljor har gränsvärdet 0,2 % redan fastställts i rådets direktiv 93/12/EEG, av den 23 mars 1993 om svavelhalten i vissa flytande bränslen (6), senast ändrat genom Anslutningsakten för Österrike, Finland och Sverige, och detta värde är fortfarande allmänt tillämpligt.

17. Enligt Anslutningsakten för Österrike, Finland och Sverige har Österrike och Finland i fyra år från anslutningsdagen rätt till undantag från bestämmelsen om svavelhalten i gasolja i direktiv nr 93/12/EEG.

18. Gränsvärdet 0,2 % för svavelhalten i gasoljor för marint bruk i havsgående fartyg kan orsaka tekniska och ekonomiska problem för Grekland vad gäller hela dess territorium och för Spanien i fråga om Kanarieöarna. Ett undantag för Grekland och Kanarieöarna bör inte ha någon negativ inverkan på marknaden för gasoljor, med tanke på att export av dessa från Grekland och Kanarieöarna till andra medlemsstater måste uppfylla de krav som gäller i mottagarmedlemsstaten. Grekland och Kanarieöarna bör alltså få rätt till undantag från gränsvärdet om 0,2 viktprocent för gasoljor för marint bruk.

19. Vid störningar i tillgången på råolja eller oljeprodukter kan kommissionen besluta om att ett högre gränsvärde skall tillämpas inom en medlemsstats territorium.

20. Medlemsstaterna bör inrätta lämpliga mekanismer för att övervaka att detta direktivs bestämmelser följs. Rapporter om svavelhalten i flytande bränslen bör regelbundet föreläggas kommissionen.

21. För tydlighetens skull är det nödvändigt att ändra direktiv 93/12/EEG.

HÄRIGENOM BESLUTAS FÖLJANDE.

Artikel 1

Ändamål och omfattning

1. Ändamålet med detta direktiv är att minska utsläppen av svaveldioxid från förbränning av vissa typer av flytande bränslen och därigenom minska skadeverkningarna på människa och miljö från sådana utsläpp.

2. Utsläppen av svaveldioxid från förbränning av vissa petroleumbaserade flytande bränslen skall minskas genom att det fastställs gränsvärden för svavelhalten i sådana bränslen vid användning inom gemenskapens territorium.

Begränsningen av svavelhalten enligt detta direktiv skall dock inte gälla för

a) bränsle i bränsletankarna i fartyg som passerar en gräns mellan tredje land och en medlemsstat,

b) bränsle som är avsett för bearbetning före slutlig förbränning,

c) bränsle som används för förädling inom raffineringsindustrin.

Artikel 2

Definitioner

I detta direktiv används följande beteckningar med de betydelser som här anges:

1) tung eldningsolja: alla flytande bränslen som utvinns ur petroleum och som faller under KN-nummer 2710 00 71-2710 00 78 och alla flytande bränslen som utvinns ur petroleum (andra än gasolja enligt definitionen i 2) och som på grund av sina destillationsgränser faller inom kategorin tunga oljor avsedda för användning som bränsle och varav mindre än 65 volymprocent (inklusive förluster) destillerar vid 250 °C enligt ASTM D86-metoden. Om destillationen inte kan fastställas med ASTM D86-metoden klassas petroleumprodukten likaledes som tung eldningsolja.

2) gasolja: alla flytande bränslen som utvinns ur petroleum och som faller under KN-nummer 2710 00 69 eller som beroende på sina destillationsgränser faller inom kategorin mellandestillat avsedda för användning som bränsle, och varav minst 85 volymprocent (inklusive förluster) destillerar vid 350 °C enligt ASTM D86-metoden. Dieselbränslen enligt definitionen i artikel 2.2 i Europaparlamentets och rådets direktiv [om kvaliteten på bensin och dieselbränslen] ingår inte i denna definition.

3) ASTM-metoder: De metoder som fastställs av American Society for Testing and Materials i 1976 års upplaga av Standarddefinitioner och specifikationer för petroleumprodukter och smörjmedel.

Artikel 3

Maximal svavelhalt i tung eldningsolja

1. Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som krävs för att säkerställa att tunga eldningsoljor från och med den 1 januari 2000 inte kan användas inom deras territorier om svavelhalten överstiger 1,0 viktprocent.

2. Under förutsättning att luftkvalitetsstandarder för svaveldioxid enligt rådets direktiv 80/779/EEG (7) och andra relevanta gemenskapsbestämmelser respekteras, och att bidraget till gränsöverskridande förorening är försumbart, får en medlemsstat tillåta tunga eldningsoljor och med en svavelhalt mellan 1,0 och 2,5 viktprocent inom delar eller i hela sitt territorium.

3. Punkterna 1 och 2 skall inte tillämpas på tunga eldningsoljor som används i stora förbränningsanläggningar (med nominell termisk ingångseffekt 50 MW eller högre) som betraktas som nya anläggningar enligt definitionen i artikel 2.9 i direktiv 88/609/EEG och som håller gränserna för utsläpp av svaveldioxid för sådana anläggningar enligt artikel 4 och bilaga 4 till det direktivet.

Punkterna 1 och 2 skall inte tillämpas på tunga eldningsoljor som används i andra förbränningsanläggningar och cementfabriker än de ovan nämnda, om utsläppen av svaveldioxid från anläggningen är högst 1 700 mg SO2/m³.

Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som krävs för att säkerställa att varje förbränningsanläggning som använder tung eldningsolja med en svavelhalt som överstiger den som anges i punkt 1 får drivas endast efter tillstånd utfärdat av en behörig myndighet som specificerar utsläppsgränserna.

4. Bestämmelserna i punkt 3 skall ses över och om så krävs ändras vid eventuell framtida granskning av direktiv 88/609/EEG.

5. Om en medlemsstat utnyttjar möjligheterna som anges i punkterna 2 och 3, skall den underrätta kommissionen och allmänheten om detta minst tolv månader i förväg. Kommissionen skall ges tillräckligt mycket information för att möjliggöra en bedömning av huruvida kriterierna i punkterna 2 och 3 är uppfyllda. Kommissionen skall underrätta de övriga medlemsstaterna. Inom sex månader från dagen för mottagandet av underrättelsen från medlemsstaten skall kommissionen undersöka de planerade åtgärderna för att se till att de stämmer överens med detta direktiv och med andra bestämmelser i gemenskapslagstiftningen, och sedan meddela sitt beslut till medlemsstaterna.

Artikel 4

Maximal svavelhalt i gasolja

1. Medlemsstaterna skall vidta alla åtgärder som krävs för att säkerställa att gasolja från och med den 1 januari 1999 inte kan användas inom deras landområden och territorialvatten om svavelhalten överstiger 0,2 viktprocent.

2. Genom undantag från punkt 1 får Spanien för Kanarieöarna och Grekland för hela eller delar av sitt territorium tillåta användning av gasolja för marint bruk med en svavelhalt överstigande 0,2 viktprocent.

Artikel 5

Förändring i tillgången på råolja

Om en plötslig förändring i tillgången på råolja eller petroleumprodukter gör det svårt för en medlemsstat att tillämpa gränserna för högsta svavelhalt enligt artiklarna 3 och 4, skall medlemsstaten underrätta kommissionen om detta. Kommissionen får tillåta att en högre gräns tillämpas inom den medlemsstatens territorium under en period som inte överstiger sex månader, och skall då meddela sitt beslut till rådet. Var och en av medlemsstaterna får inom en månad hänskjuta det beslutet till rådet. Inom två månader får rådet fatta ett annat beslut med kvalificerad majoritet.

Artikel 6

Stickprovsundersökning och analys

1. Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som krävs för att genom stickprovsundersökning kontrollera svavelhalten i de bränslen som avses i artiklarna 3 och 4 och som används. Stickprovsundersökningen skall börja inom sex månader från det datum då gränsvärdet för högsta svavelhalt i respektive bränsle träder i kraft. Den skall utföras i nödvändig omfattning och på ett sådant sätt att proven är representativa för det undersökta bränslet.

2. Den referensmetod som skall tillämpas för att fastställa svavelhalten skall vara den som definieras av

a) ISO-metod 8754 (1992) för tung eldningsolja och marin dieselolja,

b) ISO-metod 4260 (1987) för gasolja.

Denna statistiska tolkning av kontrollen av svavelhalten för använda gasoljor skall göras enligt ISO-standard 4259 (1992).

Artikel 7

Rapportering och översyn

1. På grundval av den stickprovsundersökning och analysen som utförs i enlighet med artikel 6 skall medlemsstaterna senast den 30 juni varje år lämna kommissionen en kortfattad rapport om svavelhalten i de flytande bränslen som faller inom detta direktivs tillämpningsområde och som använts inom medlemsstaternas territorium under föregående kalenderår.

2. På grundval av bland annat de årliga rapporter som lämnas i enlighet med punkt 1 ovan och den konstaterade utvecklingen vad gäller luftkvalitet och försurning, skall kommissionen senast den 31 december 2003 förelägga rådet en rapport. Kommissionen kan, tillsammans med denna rapport, lämna förslag till ändringar av detta direktiv, särskilt vad avser de gränsvärden som fastställts för varje bränslekategori och de undantag som beviljas enligt artiklarna 3.2, 3.3 och 4.2.

Artikel 8

Ändringar av direktiv 93/12/EEG

Direktiv 93/12/EEG ändras på följande sätt:

1) I artikel 1 skall punkt 1 a och punkt 2 utgå.

2) I artikel 2 skall första stycket i punkt 2 och punkt 3 utgå.

3) Artiklarna 3 och 4 skall utgå.

Första punkten skall gälla från den 1 januari 1999.

Artikel 9

Införlivande

1. Medlemsstaterna skall före den 1 januari 1998 sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv. De skall omedelbart underrätta kommissionen om detta.

Medlemsstaterna skall tillämpa dessa bestämmelser från och med den 1 januari 1999.

När en medlemsstat antar dessa bestämmelser, skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda.

2. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texterna till de bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.

Artikel 10

Påföljder

Medlemsstaterna skall fastställa påföljderna för brott mot de nationella bestämmelser som har antagits i enlighet med detta direktiv och skall vidta alla åtgärder som krävs för att säkerställa att dessa påföljder tillämpas. Dessa skall vara effektiva, proportionerliga och avskräckande. Medlemsstaterna skall meddela kommissionen bestämmelserna i fråga före den 1 juni 1998 och skall sedan meddela alla följande ändringar så snabbt som möjligt.

Artikel 11

Ikraftträdande

Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.

Artikel 12

Adressater

Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

(1) EGT nr C 138, 17.5.1993, s. 5.

(2) EGT nr L 109, 26.4.1983, s. 8.

(3) EGT nr L 32, 10.2.1996, s. 31.

(4) EGT nr L 336, 7.12.1988, s. 1.

(5) EGT nr L 337, 24.12.1994, s. 83.

(6) EGT nr L 74, 27.3.1993, s. 81.

(7) EGT nr L 229, 30.8.1980, s. 30.