[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 24.3.2009

KOM(2009) 138 slutlig

RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET

om kommissionens förordning (EG) nr 358/2003 av den 27 februari 2003 om tillämpningen av artikel 81.3 i fördraget på vissa grupper av avtal, beslut och samordnade förfaranden inom försäkringssektorn

{SEK(2009) 364}

1. INLEDNING OCH BAKGRUND TILL ÖVERSYNEN

1. Genom kommissionens förordning (EG) nr 358/2003[1] (kallad gruppundantagsförordningen för försäkringssektorn ) är artikel 81.3 i EG-fördraget[2] (nedan kallat fördraget ) tillämplig på vissa grupper av avtal, beslut och samordnade förfaranden inom försäkringssektorn. Europeiska kommissionen (nedan kallad kommissionen ) måste senast sex år efter det att gruppundantagsförordningen för försäkringssektorn trätt i kraft[3] framlägga en rapport för Europaparlamentet och rådet om hur den förordningen har fungerat[4].

2. Gruppundantagsförordningen för försäkringssektorn upphör att gälla den 31 mars 2010. Under 2008 genomförde kommissionen på grundval av ett samrådsdokument och frågeformulär riktade till vissa intressenter[5] en översyn av hur gruppundantagsförordningen fungerat under de senaste sex åren. Denna översyn (nedan kallad översynen ) genomfördes i samarbete med Europeiska konkurrensnätverket. I denna rapport redovisas resultatet av denna översyn och kommissionens förslag till ändringar av gruppundantagsförordningen. Den åtföljs av ett längre och mer detaljerat arbetsdokument från kommissionen och både detta och rapporten finns tillgängliga på DG Konkurrens webbplats.

3. Det bör noteras att rapporten endast rymmer kommissionens preliminära synpunkter om hur förordning (EG) nr 358/2003 fungerar och inte på något sätt föregriper det slutliga beslutet om resultatet av översynen. Rapporten är ett led i ett omfattande samråd som alla intressenter ombeds delta i.

4. Från och med den 1 maj 2004 omfattas försäkringssektorn precis som de flesta andra sektorer av de allmänt tillämpliga bestämmelserna i rådets förordning (EG) nr 1/2003 av den 16 december 2002 om tillämpning av konkurrensreglerna i artiklarna 81 och 82 i fördraget. I förordning (EG) nr 1/2003 anges det att avtal[6] som uppfyller villkoren i artikel 81.3 är tillåtna utan att det fordras något särskilt beslut. Företag och företagssammanslutningar måste nu själva ta ställning till om deras avtal är förenliga med artikel 81. För närvarande omfattas endast ett fåtal sektorer av särskilda gruppundantagsförordningar och för vissa sektorer (t.ex. sjöfarts- och luftfartssektorn) har de tidigare gruppundantagsförordningarna inte förlängts.

2. ÖVERSIKTENS VIKTIGASTE RESULTAT OCH ANALYS

5. Kommissionens analys av huruvida gruppundantagsförordningen för försäkringssektorn bör förlängas omfattar tre frågor för var och en av de fyra kategorierna av avtal som är undantagna enligt gruppundantagsförordningen, nämligen

a) huruvida affärsrisken eller andra aspekter i försäkringssektorn gör att denna sektor skiljer sig från andra sektorer på ett sådant sätt att det är motiverat med ett mer utbrett samarbete mellan försäkringsföretagen,

b) om så är fallet, huruvida detta större samarbetsbehov gör att det krävs ett rättsligt instrument som en gruppundantagsförordning för att skydda eller underlätta detta samarbete,

c) om så är fallet, vilket är i så fall det lämpligaste rättsliga instrumentet (dvs. den gällande gruppundantagsförordningen, en delvis förlängning, en förlängning i ändrad form eller riktlinjer).

2.1 Gemensamma beräkningar, tabeller och undersökningar

6. Under vissa förutsättningar (artikel 1 a) gäller att gruppundantagsförordningen för försäkringssektorn undantar avtal som avser gemensam utarbetning och spridning av i) beräkningar av genomsnittskostnaden för att i det förflutna täcka en viss risk och ii) dödlighetstabeller samt tabeller över sjukdoms-, olycks- och invaliditetsfrekvenser i samband med försäkringar som innehåller ett sparmoment. Gruppundantagsförordningen (artikel 1 b) undantar även (under vissa förutsättningar) gemensamt genomförande av undersökningar om de sannolika effekterna av allmänna omständigheter utanför de berörda företagen, antingen om frekvensen eller storleken på framtida försäkringsfall för en viss risk eller riskkategori eller om lönsamheten för olika typer av investeringar samt spridning av resultaten av dessa undersökningar.

7. Kostnaden för en försäkringsprodukt är okänd då premien och risktäckningen fastställs. Riskkalkylering är en viktig aspekt vid all prissättning av försäkringsprodukter och en faktor som särskiljer försäkringssektorn från andra sektorer, även banksektorn. Detta innebär att det är absolut nödvändigt med tillgång till statistiska uppgifter från tidigare år för att man ska kunna värdera risk. På grundval av de uppgifter som kommissionen har tillgång till förefaller det således som om samarbete i detta hänseende är både ett särdrag för denna sektor och en nödvändighet för att man ska kunna värdera risk.

8. Avtal som leder till en ökning av antalet försäkringsföretag som har möjlighet att täcka en viss risk leder normalt sett till ett förbättrat marknadstillträde och ökad konkurrens. Det faktum att försäkringsföretag har rätt att samarbeta när det gäller beräkning av risktäckning kan göra det möjligt även för små och medelstora företag att få tillträde. Det stora flertalet av de intressenter som besvarat frågeformuläret påpekade att det var nödvändigt med ett samarbete i detta hänseende och framhävde gruppundantagsförordningens betydelse i detta sammanhang.

9. Ett stort antal försäkringsföretag, några tillsynsmyndigheter och en sammanslutning av företag som har höga risker att försäkra sig mot hävdade att utan gruppundantagsförordningen skulle försäkringsföretagen varken samarbeta om gemensamma beräkningar, tabeller och undersökningar eller ge mindre och utländska försäkringsföretag tillgång till resultaten av sitt samarbete. Vissa större försäkringsföretag (som enligt försäkringsföretagssammanslutningar kan sammanställa relevant information på egen hand eller med hjälp av ett eller två andra större försäkringsföretag) saknar förvisso kanske intresse för detta. Enligt gruppundantagsförordningen är försäkringsföretag i och med att de ansluter sig till dessa samarbetsformer tvungna att utan diskriminering ge andra försäkringsföretag tillgång till den information som sammanställts. Det hävdades att om gruppundantagsförordningen inte förlängs blir det möjligt för försäkringsföretag att samarbeta för att förhindra att t.ex. mindre eller utländska företag ges tillgång den information som sammanställts i syfte att begränsa marknaden. Detta skulle missgynna mindre och utländska försäkringsföretag som därmed inte skulle kunna eller vilja ta sig in på marknaden. Många av dem som besvarat frågeformuläret, särskilt små och medelstora företag, uppgav att de inte kunde ha tagit sig in på marknaden utan tillgång till det informationsutbyte som möjliggörs genom undantaget. Det förefaller även som om det är viktigare att ha tillgång till detta informationsutbyte ju nyare en marknad är, eftersom detta underlättar för nytillkomna företag att göra korrekta riskbedömningar.

10. Några av de svarande påpekade att det finns alternativ till detta horisontella samarbete, nämligen att försäkringsföretag ökar sina forsknings- och utvecklingsavdelningar i syfte att analysera marknader eller att statliga/offentliga organisationer samlar in och offentliggör uppgifter. Tillgängliga uppgifter tyder emellertid på att det första alternativet troligen inte är ett effektivt sätt att uppnå detta mål och att det andra alternativet är beroende av offentliga myndigheter som kanske inte ser detta som en prioriterad uppgift.

11. Kommissionen anser att det således finns goda skäl att skydda och underlätta samarbete på detta område och att den gällande gruppundantagsförordningen förefaller lösa denna uppgift på ett effektivt sätt. Det verkar dessutom i detta skede som om man bör undvika att detta slags konkurrensfrämjande samarbete minskar (även om risken för detta är låg). Kommissionen har ännu inte beslutat om den ska ändra det nuvarande undantaget till struktur eller lydelse eller om en eventuell förlängning bör omfatta undantaget i dess helhet eller endast en del av det. Detta kommer att avgöras av kommissionen på grundval av eventuell ytterligare information och en detaljerad analys av alla tillgängliga uppgifter.

2.2 Standardvillkor

12. Genom gruppundantagsförordningen för försäkringssektorn undantas (under vissa förutsättningar) gemensamt utarbetande och spridning av icke-bindande standardvillkor för direktförsäkring och icke-bindande modeller som beskriver avkastning.

13. I samband med översynen framförde flera försäkringsföretag och sammanslutningar av sådana företag att samarbete i syfte att utarbeta standardvillkor garanterar att försäkringsföretagens kostnader, och därmed de premier de tar ut av sina kunder, hålls nere. De menade att försäkringsföretagen skulle få ökade kostnader utan gruppundantagsförordningen, eftersom det skulle bli svårare att utforma försäkringsavtal, framför allt på grund av att det inte finns någon gemensam utgångspunkt.

14. Kommissionen håller med om att standardvillkor ofta både kan främja konkurrensen och vara till gagn för konsumenterna. Denna översyn har dock i första hand till syfte att fastställa huruvida denna kategori av avtal är specifika för just försäkringssektorn. Svaret på den frågan förefaller att vara att det är mycket vanligt med tekniskt eller rättsligt komplicerade avtal inom många sektorer till följd av att de rättsliga ramarna ständigt förändras. Standardvillkor används i vissa sådana sektorer fastän de inte omfattas av någon gruppundantagsförordning. Till exempel i banksektorn, till vilken kommissionen också sänt frågeformulär, har bankerna i ett antal medlemsstaterna infört standardvillkor för tjänster som penningöverföringar, utfärdande av kort, användning av uttagsautomater, kontovillkor, kreditavtal och betalningar. Dessutom har företrädare för banksektorn påpekat att denna sektor inte behöver en rättslig ram (som t.ex. en gruppundantagsförordning) för att utarbeta försäkringsvillkor och att bankerna inte lidit någon påtaglig skada av att det inte finns någon sådan ram.

15. Några av dem som besvarat frågeformuläret framförde i samband med kommissionens översyn att den oklarhet beträffande rättsläget som skulle uppstå om undantaget inte förlängdes kan leda till ett minskat samarbete, eftersom det då skulle finnas risk för att kommissionen eller de nationella konkurrensmyndigheterna ifrågasätter lagligheten. De menade vidare att man skulle bli tvungen att göra individuella bedömningar i stället om undantaget togs bort, vilket är både tidskrävande och dyrt, särskilt för mindre försäkringsföretag som skulle föra över kostnaden på sina kunder. Det är att märka att det fordras en noggrann rättslig bedömning av standardvillkorens förenlighet med gruppundantagsförordningen även under den nuvarande ordningen. Dessa standardvillkor har i vissa fall dessutom fastställts genom nationell lagstiftning, vilket minskar behovet av samarbete. I några fall har den nationella tillsynsmyndigheten (t.ex. Financial Services Authority (FSA) i Förenade kungariket) uppmanat marknadsaktörerna att skapa klarhet beträffande kontraktsvillkoren och förklarat att om marknaden inte själv klarar av detta så kommer myndigheten att ingripa genom att införa nya bestämmelser. Dessutom utgör det faktum att många nationella sammanslutningar under en längre tid varit pådrivande när det gäller standardvillkor ytterligare ett skäl för att anta att det är osannolikt att standardvillkoren skulle upphöra utan en gruppundantagsförordning, framför allt med tanke på att kommissionen anser att standardvillkor i många fall inte kolliderar med artikel 81.1 och uppfyller villkoren för undantag i artikel 81.3.

16. Slutsatsen är att samarbete om standardvillkor inte förefaller vara en specifik företeelse för försäkringssektorn och att det därför inte med nödvändighet krävs en gruppundantagsförordning för denna sektor. Det förefaller inte heller som om det finns någon större risk för att samarbetet om standardvillkor skulle minska eller upphöra om gruppundantagsförordningen inte förlängs. Om gruppundantagsförordningen inte förlängs kan kommissionen emellertid överväga att ge närmare vägledning.

2.3 Gemensam täckning av vissa typer av risker (pooler)

17. I gruppundantagsförordningen undantas[7] bildandet och driften av samförsäkrande och samåterförsäkrande grupper (ofta kallade pooler ) för gemensam täckning av nya risker[8] liksom samförsäkrande och samåterförsäkrande grupper för täckning av risker som inte är nya (under vissa specifika omständigheter). Ett antagande bakom gruppundantagsförordningen är att sådana pooler dock kan medföra konkurrensbegränsningar och det finns därför skäl att fastställa under vilka omständigheter (tröskelvärden för marknadsandelar[9] och andra villkor[10]) sådana grupper kan beviljas undantag enligt artikel 81.3.

18. Kommissionen instämmer i den åsikt som framförts av de tillfrågade i samrådet, nämligen att riskdelning är av avgörande betydelse när det gäller vissa typer av risker (t.ex. i samband med kärnkraft, terrorism och miljöhot) som enskilda försäkringsföretag tvekar att, eller inte kan, försäkra helt och hållet själva, eftersom man annars inte skulle kunna garantera att alla sådana risker täcks. Detta särskiljer försäkringssektorn från andra sektorer och innebär att det finns ett ökat behov av samarbete här. När det gäller frågan om huruvida det behövs ett särskilt rättsligt instrument som t.ex. gruppundantagsförordningen för att täcka detta slags samarbete drog kommissionen följande slutsatser av översynen:

19. För det första finns det behov av konsekvens vid beräkningen av marknadsandelar, vilket för närvarande sker genom att man tar hänsyn till försäkringsprodukter som inom ramen för poolen undertecknas av de deltagande företagen eller på deras vägnar. Detta innebär att den omsättning som de deltagande företagen har utanför den sam(åter)försäkrande poolen på den berörda marknaden inte beaktas, vilket är oförenligt med andra allmänna och sektorsspecifika konkurrensregler som gäller för bedömningen av horisontellt samarbete. Om det tillämpas andra regler för beräkningen av marknadsandelar när det gäller försäkringssektorn än vad det gör för andra sektorer innebär detta att försäkringssektorn ges en förmånligare behandling. I detta skede förefaller det inte finnas några skäl till att försäkringssektorn ska behandlas förmånligare än andra sektorer. Detta kommer att beaktas om undantaget förlängs.

20. För det andra omfattas många av de sam(åter)försäkrande pooler som för närvarande finns på marknaden av olika skäl inte av gruppundantagsförordningen och deras rättsliga bedömning påverkas således inte av huruvida gruppundantagsförordningen förlängs eller inte. För vissa pooler är det faktiskt inte nödvändigt med någon gruppundantagsförordning som ett säkerhetsnät, eftersom de ändå inte har någon begränsande inverkan på konkurrensen. En pool kan anses vara utan konkurrensbegränsande verkan oavsett hur stor marknadsandel den har, så länge den behövs för att dess medlemmar ska kunna tillhandahålla sådana typer av försäkringar som inget enskilt försäkringsföretag ensamt kan tillhandahålla. Det framkom av de svar som inkom under samrådet att många pooler inte övervägde denna möjlighet i sina rättsliga analyser och därför felaktigt uppgivit sig ha behov av en gruppundantagsförordning för att skapa klarhet om rättsläget när de i själva verket faller utanför tillämpningsområdet för en sådan förordning. Andra pooler som kan ersättas av två eller fler försäkringsenheter och därmed har en konkurrensbegränsande verkan, kan också eventuellt falla utanför ramen för tillämpningsområdet för en gruppundantagsförordning, men av andra skäl. Det rörde sig i dessa fall om att de låg över tröskelvärdena för marknadsandelar eller inte uppfyllde samtliga villkor i artikel 8 i gruppundantagsförordningen. Vissa andra pooler, nämligen de som uppfyller villkoren när det gäller tröskelvärden för marknadsandelar och andra villkor i gruppundantagsförordningen, kan dock påverkas av huruvida det sker en förlängning eller inte.

21. För det tredje använder många försäkringsföretag felaktigt poolundantaget som ett generellt undantag utan att ha gjort någon rättslig bedömning av poolens förenlighet med gruppundantagsförordningen. Till exempel måste relevant produktmarknad och geografisk marknad definieras noga, eftersom en definition av marknaden är en förutsättning för att man ska kunna bedöma om tröskelvärden är uppfyllda[11]. Det framgick av de svar som inkom under samrådet att många var ytterst osäkra på definitionen av sina relevanta marknader. Även om många av de svarande underströk att det behövdes ett förtydligande i gruppundantagsförordningen av begreppet relevant marknad, kan varken gruppundantagsförordningen eller något annat rättsligt instrument användas för att definiera relevant marknad, utan denna får fastställas individuellt för varje pool. Kommissionens tillkännagivande om definitionen av relevant marknad[12] jämte relevanta kommissionsbeslut och administrativa skrivelser för försäkringssektorn kan användas som vägledning för pooler vid fastställandet av relevant marknad.

22. Kommissionen anser således att pooler är specifika för försäkringssektorn och att det dessutom förefaller som om det finns viss risk för att samarbetet skulle upphöra inom denna sektor om gruppundantagsförordningen inte förlängs. Risken för att samarbetet skulle upphöra är visserligen mycket liten, men kommissionen anser ändå att undantaget för pooler i gruppundantagsförordningen bör bibehållas. Skulle kommissionen besluta att inte förlänga detta undantag kommer kapitlet om pooler dock att omarbetas betydligt i syfte att åstadkomma överensstämmelse med annan allmän och sektorsspecifik lagstiftning och för att ta hänsyn till de synpunkter som inkommit i samband med översynen. Kommissionen kommer dessutom att i ett meddelande framhålla att det behövs en noggrann rättslig bedömning i varje enskilt fall, vilken ska genomföras av det berörda försäkringsföretaget självt.

2.4 Säkerhetsanordningar

23. Gruppundantagsförordningen omfattar i) tekniska specifikationer, regler eller riktlinjer om säkerhetsanordningar och förfaranden för att bedöma och godkänna att säkerhetsanordningarna uppfyller dessa normer samt ii) tekniska specifikationer, regler eller riktlinjer för installationen och underhållet av säkerhetsanordningar och förfaranden för att bedöma och godkänna att företag som installerar och underhåller säkerhetsanordningar uppfyller dessa normer. Dessa avtal täcks av gruppundantagsförordningen om det saknas harmonisering på EU-nivå och under förutsättning att de uppfyller villkoren i artikel 9 i gruppundantagsförordningen.

24. Precis som de svarande i översynen anser kommissionen att det finns ett ömsesidigt intresse av att samarbeta om säkerhetsanordningar inom försäkringssektorn, eftersom försäkringsföretagen aktivt letar efter sätt att hjälpa konsumenterna att minska sin exponering mot den täckta risken. Avtal om tekniska specifikationer för säkerhetsanordningar och installation av dessa faller emellertid inom området fastställande av normer, vilket inte är unikt för försäkringssektorn. Kommissionen är således tveksam till om det verkligen behövs en gruppundantagsförordning för att underlätta detta samarbete.

25. Först undersökte kommissionen om det möjligen förhöll sig så att tillverkare av säkerhetsanordningar och företag som installerar och underhåller dessa anordningar inte uppfyller de tekniska specifikationerna och de normer som försäkringsföretagen fastställt gemensamt och därmed inte ingår i marknaden, eftersom konsumenterna inte kan få försäkringar för dessa produkter. I några av svaren bekräftades att så var fallet, vilket redan angivits i branschutredningen av företagsförsäkringar. För att godkännas som försäkringstagare måste konsumenterna kunna bevisa att de använder godkända säkerhetsanordningar så att de uppnår en godtagbar skyddsnivå som fastställts av försäkringsföretagssammanslutningarna. Problemen uppstår när kunder önskar byta till leverantörer av säkerhetsanordningar som inte tillämpar normerna. Det förefaller även som om gruppundantagsförordningen i själva verket uppmuntrar till antagandet av interna normer inom EU, vilket kan utgöra ett hinder för den fria rörligheten för varor och tjänster. I de flesta av EU:s medlemsstater godtas endast installationer och tjänster från regionala och nationella ”godkända” leverantörer som använder ”godkända” anordningar av försäkringsföretagen, vilka oftast är organiserade inom en nationell sammanslutning. Dessutom utgör den höga kostnaden för upprepad provning och certifiering ett betydande hinder för marknadsföringen av nya och innovativa produkter på den gemensamma marknaden.

26. Även om fördragets bestämmelser om fri rörlighet för varor inte är tillämpliga på privata företag och företagssammanslutningar har ändå avtal som syftar till, eller resulterar i, en uppdelning av marknaden längst nationella gränser i vissa fall enligt fast rättspraxis bedömts ha konkurrensbegränsande verkan och strida mot artikel 81.1. För övrigt är artikel 39 (fri rörlighet för arbetstagare), artikel 43 (etableringsfrihet) och artikel 49 (frihet att tillhandahålla tjänster) i EG-fördraget bindande inte bara för medlemsstaterna utan även för privata organ[13]. Om det är tillåtet för sammanslutningar och organisationer som inte lyder under offentlig rätt att inrätta hinder som uppväger effekterna av att medlemsstaterna sinsemellan avskaffat hinder för den fria rörligheten för personer innebär detta att avskaffandet av de statliga hindren inte ger önskat resultat[14].

27. För det andra gör den omfattande och ökande harmoniseringen inom EU att utrymmet för avtal inom ramen för gruppundantagsförordningen blivit allt mindre eller helt försvunnit. Exempelvis har omkring 90 harmoniserade EU-normer (eller tekniska specifikationer) rörande anläggningar för upptäckande av brand och brandlarm liksom fasta släcksystem redan offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning och minst ytterligare 30 harmoniserade EU-normer håller för närvarande på att utarbetas för olika kategorier av byggnadsmaterial.

28. För det tredje har kommissionen alltid förordat att fastställandet av normer bör ske genom en process som är öppen för alla intresserade deltagare från den berörda sektorn och att resultaten av denna process bör vara tillgängliga på lika, rimliga och icke-diskriminerande villkor[15]. Det framgick av översynen att försäkringsföretaget ofta inte involverar de berörda tillverkarna och tjänsteproducenterna när de fastställer eller ser över normer. Denna brist på öppenhet är sannolikt orsaken till att vissa tillverkare utestängts från marknaden.

29. Slutsatsen är att avtal rörande säkerhetsanordningar inte förefaller att vara specifika för försäkringssektorn och att de dessutom verkar ge upphov till betänkligheter, både när det gäller konkurrensen och utvecklingen av den gemensamma marknaden. Kommissionen förordar därför att denna del av gruppundantagsförordningen inte förlängs. När det gäller att avgöra om artikel 81 i fördraget är tillämplig på deras avtal om säkerhetsanordningar kan försäkringsföretagen dock använda sig av kapitlet om standardisering i de riktlinjer för horisontella samarbetsavtal[16] som för närvarande håller på att ses över.

3. SLUTSATSER OCH FÖRSLAG

30. Det framgår av analysen ovan att inte alla de kategorier av avtal som för närvarande är undantagna genom gruppundantagsförordningen är specifika för försäkringssektorn. Standardvillkor förefaller inte att vara specifika för sektorn, eftersom de tillämpas även i andra sektorer, särskilt banksektorn, utan att det behövs någon gruppundantagsförordning. Inte heller verkar avtal om säkerhetsanordningar och om installation av dessa vara specifika för försäkringssektorn, eftersom de faller inom området fastställande av normer, vilket för närvarande omfattas av riktlinjerna för horisontella samarbetsavtal.

31. När det gäller avtal om standardvillkor och säkerhetsanordningar hävdade flera svarande att samarbetet mellan försäkringsföretagen skulle minska om gruppundantagsförordningen inte förlängdes, eftersom företagen då skulle bli mindre villiga, eller till och med helt ovilliga, att påta sig den rättsliga risk som följer av ett samarbete utan en gruppundantagsförordning. Argumentet är att om samarbetet skulle minska eller upphöra skulle detta i sin tur inverka negativt både på konkurrensen (sämre marknadstillträde) och konsumenterna (högre priser och mindre urval). Kommissionen är dock av den uppfattningen att om det verkligen är viktigt för försäkringssektorn med ett samarbete inom de undantagna områdena så skulle detta behov väga tyngre för försäkringssektorn än behovet av ett sådant säkerhetsnät som tillhandahålls genom gruppundantagsförordningen. Detta är vad som sker i praktiken, till exempel när det gäller avtal om skadereglering och register över förhöjda risker, där försäkringsföretagen samarbetar, trots att dessa båda områden inte omfattas av ett gruppundantag. Detta innebär att om samarbetet på marknaden skulle minska i det fall det inte sker någon förlängning så är detta således sannolikt inte en direkt följd av att gruppundantagsförordningen inte förlängts.

32. Det är att märka att den klarhet beträffande rättsläget som erhålls genom gruppundantagsförordningen inte är absolut och utgör ett skyddsnät (kodifiering av artikel 81.3) endast under förutsättning att villkoren enligt denna förordning är uppfyllda. Många försäkringsföretag förefaller förlita sig på den klarhet beträffande rättsläget som ges genom gruppundantagsförordningens blotta existens, utan att genomföra den noggranna rättsliga bedömning som erfordras. Dessutom förefaller det som om många försäkringsföretag felaktigt antar att de omfattas av gruppundantagsförordningen och har undervärderat nödvändigheten av att genomföra den bedömning som krävs enligt förordningen och överskattar värdet av den självbedömning som skulle bli nödvändig i det fall gruppundantagsförordningen inte förlängs.

33. Om det såsom föreslagits inte sker någon förlängning med avseende på två avtalskategorier (standardvillkor och säkerhetsanordningar) så kommer de avtal som tidigare omfattades av gruppundantagsförordningen inte att bli olagliga. Tvärtom kommer det i stället för en bedömning enligt gruppundantagsförordningen att krävas en rättslig bedömning enligt artikel 81.1 och 81.3 och riktlinjerna för tillämpning av artikel 81.3 eller riktlinjerna för horisontella samarbetsavtal, vilket är samma förfarande som för närvarande tillämpas för flera andra sektorer. De flesta av kriterierna i gruppundantagsförordningen kommer att fortsätta att användas vid tillämpningen av artikel 81.3 även om något av de gällande undantagen inte förlängs, vilket i så fall kommer att bekräftas av kommissionen i ett meddelande. De positiva effekter som sådana avtal har ska, precis som hävdats av de svarande i översynen, bedömas i varje enskilt fall på grundval av artikel 81.1 och, om nödvändigt, artikel 81.3.

34. I detta skede är det kommissionens åsikt att de två samarbetsformer som förefaller vara specifika för försäkringssektorn, nämligen avtal avseende gemensamma beräkningar, tabeller och undersökningar samt sam(åter)försäkrande pooler, bör fortsätta att underlättas genom en gruppundantagsförordning. När det gäller den första samarbetsformen har kommissionen ännu inte beslutat om den ska ändra det nuvarande undantaget till struktur eller lydelse eller om en eventuell förlängning bör omfatta undantaget i dess helhet eller endast en del av det. Detta kommer att avgöras av kommissionen på grundval av eventuell ytterligare information och en detaljerad analys av alla tillgängliga uppgifter. När det gäller den andra samarbetsformen förefaller det i detta skede att även om risken för att samarbetet ska upphöra inom dessa områden är låg så bör man ändå undvika en minskning av detta konkurrensfrämjande samarbete.

35. Det kommer att hållas en offentlig utfrågning den 2 juni 2009 där kommissionen ges tillfälle att ta del av de slutliga synpunkter som försäkringsbranschen och olika intressenter har att lägga fram innan den fattar beslut om huruvida delar av gruppundantagsförordningen bör förlängas.

[1] Kommissionens förordning (EG) nr 358/2003 av 27 februari 2003 om tillämpningen av artikel 81.3 i fördraget på vissa grupper av avtal, beslut och samordnade förfaranden inom försäkringssektorn (EUT L 53, 28.2.2003).

[2] Alla hänvisningar till artikel 81 i detta dokument avser artikel 81 i EG-fördraget.

[3] Den 1 april 2003.

[4] Detta krav fastställs i artikel 8 i rådets förordning (EG) nr 1534/91.

[5] GD Konkurrens inledde ett tre månader långt samrådsförfarande i april 2008, vilket är en tillräckligt lång tidsfrist för att berörda parter ska hinna inkomma med synpunkter. När detta samråd avslutats sände kommissionen ut ytterligare detaljerade frågeformulär, särskilt till de intressenter som den behövde få ytterligare upplysningar av, dvs. mindre försäkringsbolag, pooler och sammanslutningar av eller intresseorganisationer för tillverkare av säkerhetsutrustning.

[6] Med avtal avses i detta dokument avtal, beslut eller samordnade förfaranden.

[7] Under en treårsperiod från och med den dag då gruppen först bildades, oavsett gruppens marknadsandel.

[8] Definitionen anges i artikel 2.7 i gruppundantagsförordningen.

[9] Artikel 7.2 a och b: mer än 20 % av den relevanta marknaden i fråga om samförsäkrande grupper och mer än 25 % av den relevanta marknaden i fråga om samåterförsäkrande grupper.

[10] Artikel 8 i gruppundantagsförordningen.

[11] Betänkligheter framfördes även när det gäller definitionen av nya risker.

[12] EGT C 372, 9.12.1997, s. 5.

[13] Målen C-415/93, Bosman [1995] (REG I-4921, punkterna 83 och 84 och C-281/98, Angonese [2000] (REG I-4139, punkt 32; mål 36/74, Walrave och Koch [1974] (REG 1405).

[14] Målen C-309/99, Wouters mot Algemene Raad van de Nederlandse Orde van Advocaten [2002] (REG I-1577; C-411/98; Ferlini mot CHL [2000] (REG I-8081, punkt 50).

[15] Kommissionens tillkännagivande av den 6 januari 2001: Riktlinjer för tillämpningen av artikel 81 i EG-fördraget på horisontella samarbetsavtal (EGT C 3, 6.1.2001); Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet och rådet av den 18 oktober 2004 om den europeiska standardiseringens roll i EU:s politik och lagstiftning.

[16] Kommissionens tillkännagivande av den 6 januari 2001: Riktlinjer för tillämpningen av artikel 81 i EG-fördraget på horisontella samarbetsavtal (EGT C 3, 6.1.2001).