Yttrande från Regionkommittén om "Lokalt och regionalt samarbete för att förhindra övergrepp på och vanvård av barn och ungdomar i Europeiska unionen"

(2000/C 57/07)

BAKGRUND

Presidiets beslut av den 2 juni 1999 att i enlighet med artikel 265 femte stycket i EG-fördraget utarbeta ett yttrande om "Att förhindra övergrepp på och vanvård av barn och ungdomar i Europeiska unionen" och att ge utskott 7 - utbildning, yrkesutbildning, kultur, ungdomsfrågor, idrott, medborgerliga rättigheter - i uppdrag att bereda kommitténs yttrande i detta ärende.

Kommitténs yttrande om "Samarbete över gränserna mellan lokala myndigheter" (CdR 145/98 fin)(1).

Kommitténs yttrande om "Meddelande från kommissionen om våld mot barn, ungdomar och kvinnor" och "Ändrat förslag till Europaparlamentets och rådets beslut om antagande av ett åtgärdsprogram för gemenskapen (Daphne-programmet) (2000-2004) för att förebygga våld mot barn, ungdomar och kvinnor" (CdR 300/98 fin)(2).

Utkastet till yttrande (CdR 225/98 rév. 2) antaget av utskott 7 den 1 oktober 1999. Föredragande: Ruth Henig (UK - PSE).

Mot bakgrund av ovanstående antog Regionkommittén vid sin 31:a plenarsession den 17-18 november 1999 (sammanträdet den 18 november) enhälligt följande yttrande.

1. Inledning

1.1. Europeiska unionen stöder möjligheterna till större rörlighet för Europas medborgare. Hittills har EU dock inte gjort mycket för att skapa ett samordnat tillvägagångssätt, främja barns välfärd och rättigheter eller för att undersöka hur man på ett bättre sätt kan förhindra övergrepp på barn.

1.2. Regionkommittén välkomnar förslaget till Europaparlamentets och rådets beslut om antagande av ett åtgärdsprogram för gemenskapen (Daphne-programmet) (2000-2004) för att förebygga våld mot barn, ungdomar och kvinnor (CdR 300/98 fin). Det är ett viktigt steg i riktning mot att förebygga våld och övergrepp. Det ger EU ett mervärde genom att man inleder och stärker den lokala och regionala nivåns samarbete, samordning och informationsutbyte på detta område.

1.3. Daphne-initiativet har redan bidragit till att utveckla metoder för informationsspridning i EU när det gäller att skydda barnens välbefinnande och deras rättigheter. Regionkommittén har inom ramen för Daphne-initiativet samarbetat med icke-statliga organisationer för att på regional nivå förebygga övergrepp på barn.

1.4. I Europeiska unionen finns det över 120 miljoner barn och ungdomar. De har rätt att växa upp utan att bli utsatta för övergrepp och vanvård. Förverkligandet av den inre marknaden, den alltmer fria rörligheten över nationsgränserna och skapandet av ett EU-medborgarskap med rätt att leva och arbeta i alla medlemsstater fäster uppmärksamheten på det trängande behovet av en EU-strategi för att förhindra övergrepp och vanvård av barn.

1.5. Daphne-programmet innebär ett viktigt bidrag. ReK framhöll dock i sitt yttrande i ärendet att budgeten är alltför begränsad (25 miljoner ecu för perioden 2000-2004 i det ursprungliga förslaget; 20 miljoner ecu för perioden 2000-2003 i rådets gemensamma ståndpunkt av den 26.7.1999) och att den föreslagna rättsliga grunden, artikel 129 (folkhälsa), är otillräcklig eftersom det saknas en lämplig rättslig grund för insatser för att skydda de mänskliga rättigheterna. I yttrandet framhölls att det är viktigt att kommissionen ser till att definitionen av folkhälsa ges en vid tolkning, så att åtgärder för att förebygga alla former av våld omfattas av programmet.

1.6. Övergrepp på barn sker i alla miljöer: i hemmet, i skolan och på fritiden. Förövarna kan vara vuxna eller ungdomar, anställda inom barnomsorg, eller andra som arbetar med barn. Övergrepp på barn sker i alla länder i Europa. Man bör i synnerhet fästa uppmärksamhet vid sådana övergrepp som barnarbete, tiggeri och prostitution och familjernas eller andra personers utnyttjande av barn. Detta fenomen hänger samman med det stora antalet ekonomiska flyktingar i många europeiska länder, minoriteter och mer allmänt grupper som är utsatta för social utslagning och fattigdom. Sådana omständigheter leder till utnyttjande av barn redan vid mycket tidig ålder och gör att barn i förskoleålder och skolålder utsätts för diverse faror som berövar dem deras grundläggande rättigheter till normal utveckling och ligger till grund för deras utslagning som vuxna.

2. Allmänna kommentarer

2.1. Övergrepp på barn

2.1.1. ReK framhöll redan i sitt yttrande om Daphne-programmet att våld mot barn och ungdomar är ett påtagligt socialt problem i hela Europa, och att det är utbrett i alla socialgrupper oavsett grad av socioekonomisk eller kulturell utveckling.

2.1.2. Barn är sårbara på grund av att de är så beroende. Därför är de utsatta för en mängd faror och risker. Men barnen har inte stora möjligheter att förklara hur de uppfattar dessa upplevelser och hur de i vardagen agerar för att bemästra dem - utan stöd från de vuxna.

2.1.3. Övergrepp på barn är inte något absolut begrepp. Med undantag av vissa sexuella övergrepp skall det också framhållas att misshandel sällan är en enskild händelse som kräver insatser för att skydda barnet. Olika slags övergrepp sker ofta samtidigt, och barn som misshandlas fysiskt lider nästan säkert även på det känslomässiga planet. Sexuella övergrepp kan även innefatta fysiskt våld eller hot om bestraffning.

2.1.4. De flesta typer av beteenden måste sättas in i ett sammanhang innan de kan betraktas som misshandel. Ändå fattas beslut om när insatser skall göras utan att man frågar barnen eller låter dem medverka i beslutsprocessen. Om våld utövas inom familjen under längre tid, exempelvis om barnen tvingas se hur deras mamma blir slagen, kan detta påverka dem lika mycket som om de själva blev slagna ofta och våldsamt, men det uppfattas sällan som ett övergrepp mot barnen.

2.1.5. Vidare är övergrepp en viktig orsak till att ungdomar rymmer hemifrån och eventuellt råkar ut för faror. Mobbning, misshandel och övergrepp riktade mot barn som tas om hand utanför hemmet är också en orsak till att barn rymmer.

2.2. Medborgarskap

2.2.1. Till helt nyligen gav inte EG-fördraget befogenheter att behandla frågor som rör barn, trots att införandet av inre marknaden och den ökande rörligheten över nationsgränserna påverkade barn och ungdomar och medförde att nya problem uppstod för barnskyddsorganisationer. Europas barn nämndes inte i fördragen och EU:s institutioner tog inte del av deras synpunkter. EU:s 120 miljoner barn och ungdomar var som osynliga och bortglömda.

2.2.2. Enligt fördraget skulle EU ägna sig särskilt åt att utforma en strategi på områden som lika möjligheter för män och kvinnor, äldre, etniska minoriteter och handikappade, men det fanns inga liknande bestämmelser rörande barnen. Trots att alla var överens om att barn och ungdomar omfattades av EG-fördraget var deras position som EU-medborgare långt ifrån tydlig.

2.2.3. Att barn och ungdomar inte omnämndes gjorde det svårt att skapa en lagstiftning som direkt tog hänsyn till deras intressen och att anslå strukturfondsmedel till främjande av lika möjligheter för dem.

2.2.4. Genom Amsterdamfördraget (oktober 1997) har man infört en ny antidiskrimineringsklausul, artikel 13, som även omfattar diskriminering på grund av ålder och där det klargörs att barn skall omfattas av fördragets bestämmelser. Även om detta kanske är ett begränsat framsteg, är det ett viktigt tecken på att också barnen erkänns som EU-medborgare - man måste sätta värde på dem, ge dem resurser att realisera sina möjligheter och skydda dem från misshandel.

2.2.5. I artikel 3 i FN:s konvention om barnets rättigheter anges att vid alla åtgärder som rör barn, vare sig de vidtas av offentliga eller privata sociala välfärdsinstitutioner, domstolar, administrativa myndigheter eller lagstiftande organ, skall barnets bästa komma i främsta rummet. Denna princip utgör en måttstock som vuxna måste använda för att bedöma sina beslut och åtgärder rörande barn.

2.2.6. Barnen måste medverka i de beslut som rör deras egen tillvaro. Att lyssna på barnen och ta reda på vad de har att säga är en förutsättning för att kunna utforma verkliga mänskliga rättigheter för barn. Detta tillvägagångssätt ger särskilt värde åt barnens synpunkter, men det är inte lätt att använda och är inte heller allmänt accepterat.

2.2.7. Att stötta barn, att ge dem en röst, så att de vet var och hur de skall söka hjälp har en förebyggande effekt. Lokalpolitiker kan effektivt bidra till att stötta barn genom att verka för att de får medverka i planering och utveckling av lokala tjänster, och genom att lyssna till barns oro inför vissa problem och frågor. Barn och ungdomar bör vara medvetna om sina rättigheter, ha möjlighet att framföra klagomål och ha rätt till ett oberoende försvar. Lokala och regionala myndigheter kan stödja barns och ungdomars rättigheter på olika sätt, beroende på hur hjälp och stöd till barn och ungdomar organiseras och planeras i den enskilda medlemsstaten. Lokala och regionala myndigheter kan exempelvis stödja barn och ungdomar genom att utse en oberoende barnombudsman.

2.2.8. Lokala och regionala myndigheter bör utveckla samordnade och övergripande planer för barn och ungdomar, genom att sammanställa och formulera alla åtgärder för stärkande av rättigheter och förebyggande av problem och genom att se till att dessa samordnas och övervakas. Förankringen av subsidiaritetsprincipen i de europeiska fördragen lägger ytterligare ansvar på de lokala och regionala organen. "Medborgarnas Europa" skall förverkligas genom decentraliserade strukturer. Denna process lägger en ny dimension till samarbetet över gränserna och utgör ett viktigt exempel på en "europeisk integration nedifrån". Alltmer decentraliserade strukturer skapar större närhet till medborgarna och bidrar till att förstärka det demokratiska ansvaret. Man måste komma ihåg barnen och ungdomarna i denna process, och EU bör uppmuntra lokala och regionala myndigheter att främja barns och ungdomars rättigheter genom lämpliga åtgärder i medlemsstaterna, till exempel genom att inrätta lokala barnombudsmän som kan sprida kunskaper och praktiska råd i frågor som rör barn och ungdomar i Europa.

2.3. De lokala och regionala myndigheternas roll

2.3.1. Tack vare sin närhet till lokalsamhällena och som företrädare för dessa befinner sig de lokala och regionala myndigheterna i Europa i en unik position dels när det gäller att vidta konstruktiva åtgärder för barnen inom ramen för FN:s konvention om barnets rättigheter, dels att vidta åtgärder för att förebygga övergrepp mot och vanskötsel av barn.

2.3.2. De lokala och regionala myndigheterna erbjuder en lång rad tjänster för barn och ungdomar, till exempel social välfärd, utbildning och fritidsverksamhet, och dessa myndigheter måste se till att barnen och ungdomarna inte lider några men när de utnyttjar dessa tjänster. Dessutom måste de se till att de barn och ungdomar som blir utsatta för övergrepp och vanvård inom deras ansvarsområde vårdas och stöttas på ett omtänksamt och lyhört sätt.

2.3.3. Rekommendationerna rörande de lokala och regionala myndigheternas åtgärder inom EU för att bekämpa övergrepp mot barn (se bilaga), antagna vid Regionkommitténs seminarium om "Lokalt och regionalt samarbete för att skydda barn mot övergrepp" den 4 december 1998, visar vilket engagemang myndigheterna har för gränsöverskridande samarbete och erfarenhetsutbyte i Europa mot bakgrund av att subsidiaritetsprincipen i de europeiska fördragen lägger ytterligare ansvar på de lokala och regionala organen. Dessa rekommendationer bör beaktas både på lokal nivå och på EU-nivå.

2.3.4. När systemen och organen med ansvar för barn skiljer sig åt olika länder emellan är det av avgörande betydelse att myndigheterna har ett effektivt samarbete och informationsutbyte. Ett samarbete för att få ut ömsesidiga fördelar och för att främja barnens välfärd omfattar bland annat informationsutbyte och där så är möjligt införande av framgångsrika modeller ("best practices").

2.3.5. Det lokala och regionala samarbetet inom EU för bekämpning av övergrepp mot barn måste stärkas. I ett sådant samarbete skulle också kandidatländerna kunna ingå, särskilt de associerade länderna i Central- och Östeuropa, vilka speciellt skulle gagnas i sin strävan att stärka skyddet av mänskliga rättigheter inför anslutningen.

2.3.6. EU bör stödja samarbete mellan lokala och regionala myndigheter i EU och i kandidatländerna i partnerskap med icke-statliga organisationer, för att bekämpa övergrepp mot barn genom spridning av de bästa metoderna på området, genom utbyte av information och genom upplysningskampanjer, särskilt inom ramen för förslagen i Daphne-programmet.

2.3.7. Eftersom det finns ett stort antal barn som utsätts för ekonomiskt och sexuellt utnyttjande av vuxna, för olika slags övergrepp och lever i svår fattigdom (se punkt 1.6) anser ReK att man bör fästa särskild uppmärksamhet vid frågan både inom ramen för Daphne-programmet och i lagstiftningen på området. De lokala och regionala myndigheterna är bäst utrustade att hantera problemet, och de måste få stöd för att kunna införa instrument i syfte att begränsa problemet och övervaka och stödja barn som saknar tillgång till undervisning och socialförsäkring.

3. Särskilda kommentarer

3.1. Behovet av information - problemets omfattning

3.1.1. Övergrepp mot barn är ett omfattande problem inom Europeiska unionen. Övergrepp mot barn känner inga gränser och kräver därför en förstärkt insats på samtliga nivåer inom hela EU - inklusive lokala och regionala myndigheter - för att de skall kunna angripas effektivt.

3.1.2. Uppgifter saknas om i vilken omfattning övergrepp mot barn förekommer inom Europeiska unionen och information bör samlas in och följas upp. Alla länder har olika metoder för att klassificera och registrera information om övergrepp på barn. EU bör utreda hur informationsinsamlingen fungerar i dagsläget så att man kan kartlägga vilken information som är relevant för att komma till klarhet om övergrepp på barn i Europa. Eurostat skulle kunna stödja denna process i samarbete med lokala och regionala myndigheter.

3.1.3. Barnmisshandel kan leda till att barnen rymmer från dem som ansvarar för deras omvårdnad. Ett europeiskt register över försvunna barn bör därför inrättas för att dessa barn inte skall glömmas bort och för att behöriga myndigheter i olika länder skall kunna återfinna dem. En annan viktig insats skulle kunna vara att undersöka hur polisen i Europa skulle kunna använda Internet på ett säkert sätt för att ha tillgång till fotografier och andra uppgifter om barn som försvunnit och därför befinner sig i ett utsatt läge.

3.1.4. I Storbritannien har staten infört ett system för registrering av dömda sexualförbrytare. Detta innebär ett konstaterande av att det är stor risk att sexualförbrytare återfaller efter att ha dömts eller frigivits. Metoden har fungerat väl för att kartlägga sexualförbrytares rörelser och uppehållsort. Medlemsstaterna uppmanas att överväga om - och i så fall i vilken utsträckning - detta system bör införas över hela Europa, eventuellt i modifierad form.

3.1.5. Polisen samlar i nuläget in information om individer som straffats för pedofili, barnpornografi, barnprostitution och smuggling av kvinnor och barn. Det finns dock inget EU-övergripande system, och ett protokoll rörande informationsutbyte - ett formellt avtal om vilken information som skall registreras och utbytas - mellan polismyndigheterna i EU skulle främja skyddet av barn. Europol skulle kunna leda utvecklingen av ett sådant protokoll, och en särskild enhet bör inrättas inom Europol för att hantera övergrepp på barn.

3.1.6. Det skall noteras att de lokala myndigheternas databaser i nuläget inte kan ge uppgift om förekomst eller utbredning av övergrepp på barn, eftersom olika myndigheter använder olika definitioner och databaserna kan innehålla såväl påstådda som bekräftade fall. Databasernas användbarhet kommer dock att öka när definitionerna standardiserats och när man i databaserna endast registrerar bekräftade fall.

3.1.7. Under de rådande omständigheterna skulle en undersökning i Europa av ett representativt urval av befolkningen kunna bidra till att få fram ändamålsenliga, relevanta och giltiga uppgifter om förekomsten av övergrepp.

3.2. Att ge barn stöd att anmäla övergrepp

3.2.1. I Storbritannien publicerades 1996 en statlig utredningsrapport om hur övergrepp mot barn skall förebyggas. Mer än 10000 personer, bland annat några som själva utsatts för övergrepp som barn, delade med sig av sina synpunkter i brev, inlagor och muntliga berättelser. Utredningen drog slutsatsen att "man vid alla balanserade undersökningar av övergrepp på barn inte kan blunda för en mängd obehagliga sanningar". Framför allt måste man se att "över hälften av de övergrepp som äger rum, ibland under långa perioder i barnets liv, inte upptäcks då de sker, och de barn som berättar om det är dessutom i minoritet".

3.2.2. Undersökningskommissionen menade att man måste framhålla fördelarna med att berätta om övergreppen och rapporterade att övergreppen hade upphört när barnen berättade om dem i en fjärdedel av de fall kommissionen fått information om. Att berätta om övergreppen anses vara det första steget i denna process och kan bidra till att de upphör. Undersökningskommissionen fann att rädsla och okunnighet bidrog till att barnen inte berättade om övergreppen, även om de som faktiskt berättade var de yngre barnen.

3.2.3. Den stora utmaningen när det gäller skydd av barn i Europa är att man måste skapa ett system för att hjälpa barnen att berätta om de övergrepp de utsätts för, samtidigt som de känner sig förvissade om att få stöd. Dessutom måste allmänheten ha förtroende för detta system så att alla misstänkta fall rapporteras. Ett sätt att gå vidare är att undersöka vilken praxis som nu används i olika delar av Europa och att prata med barn och ungdomar om hur effektiv verksamheten är så att de bästa metoderna kan kartläggas. De lokala och regionala myndigheterna befinner sig i en utmärkt position för att göra detta arbete, och EU bör uppmuntra dem att rapportera. Denna verksamhet bör samordnas av Regionkommittén.

3.3. Barn som berättar om övergrepp och som söker hjälp

3.3.1. Barnen har olika behov i olika åldrar. Barn som är mer än 12 år och som går i sekundärundervisning är till exempel mer rörliga och oberoende. De kan därför lättare vända sig till och utnyttja den service som tillhandahålls av de lokala myndigheternas ungdomsenheter och sociala enheter samt av andra organisationer.

3.3.2. Barn i primärundervisning, från 4-5 års ålder och uppåt, har inte lika stor självständighet och behöver därför uppmärksammas särskilt. När det gäller denna åldersgrupp har skolan en viktig uppgift att fylla, eftersom det är där de tillbringar största delen av tiden, och lärarens roll är mycket betydelsefull. Lärarna kan bidra till att upptäcka vilka barn som är utsatta för övergrepp och till att skapa en miljö där dessa barn i ett tidigt skede kan börja prata om sina upplevelser. Ett annat effektivt medel för att uppmuntra barnen att berätta är medier som de lätt kan använda, till exempel TV, som når ut till barnen i deras hem. De bör dock även i fortsättningen vända sig till de instanser som de redan är i kontakt med, det vill säga skolan.

3.3.3. I olika forskningsrapporter har barn beskrivit den hjälp de vill få från yrkesmänniskor - dessa skall vara lyhörda och alltid finnas till hands men de får inte vara moraliserande eller komma med pekpinnar. Detta får konsekvenser för lärarutbildningen - man måste se till att lärarna lär sig att lyssna. Det finns möjlighet att utveckla och sprida "bästa praxis-metoder" inom lärarutbildningen i Europa.

3.3.4. Skolan har också en viktig roll när det gäller att öka ungdomarnas kunskaper om vuxenvärlden, relationer och beslut att skaffa barn. Den kan hjälpa dem att få kännedom som deras rättigheter, vilka relationer som är snedvridna och vem som egentligen har ansvaret. Skolan kan också informera om vart barnen skall vända sig med sina problem och sin oro. Man måste respektera att det finns en mängd olika familjeformer och kulturer i Europa, men att förstå dessa skillnader kan bidra till kunskap om vuxenlivet och beslutsfattandet.

3.3.5. Många medlemsstater ger bidrag till familjer med barn i förskoleåldern. Framför allt skall nämnas att specialutbildade medarbetare inom ungdomsomsorgen, sjuksköterskor och hälsovårdsinspektörer spelar en viktig roll när det gäller att stödja utsatta familjer, att kartlägga omständigheter som gör övergrepp mera troliga samt identifiera och behandla mentala utvecklingsproblem och sjukdomar. Dessa insatsers betydelse för att förebygga övergrepp kan inte överskattas.

3.3.6. Barn har även möjlighet att använda datorer, ofta utan övervakning. Internet blir alltmer lättillgängligt och det är en viktig informationskälla, men man måste samtidigt öka medvetenheten om att Internet kan missbrukas för spridning av rättsstridigt innehåll.

3.3.7. Barn kan också utnyttjas i skildringar av övergrepp, särskilt sexuella övergrepp mot barn. Barn kan oavsiktligt stöta på material för "vuxna", få e-post som bjuder in dem till pornografiska sajter och vara helt omedvetna om att vuxna kan framställa sig som barn i diskussionsforum för barn. För att skydda barn och ungdomar för sådant missbruk bör man för hela EU utarbeta rättsliga ramar som gör det möjligt att åtala producenter och tjänsteleverantörer som tillåter lagring och åtkomst av barnpornografiska produkter genom de media de ställer till förfogande.

3.3.8. De lokala och regionala myndigheterna har en viktig roll när det gäller att öka medvetenheten, särskilt som de har ansvar för utbildningen. Det är viktigt att lärarna blir förtrogna med de nya informationsteknologiska möjligheterna, att de känner till lämpliga sätt att få tillgång till Internet i skolan och i hemmet och olika metoder att utbilda barn och vuxna i hur Internet skall användas på ett ansvarsfullt sätt.

3.4. Vuxna som tar ansvar

3.4.1. Det är viktigt att det finns ett välfungerande nätverk med väl samordnade lokala tjänster att tillgå när man misstänker övergrepp, att fallet undersöks ordentligt samt att man verkligen ingriper om det är nödvändigt för att skydda barnet.

3.4.2. När barn eller vuxna uttrycker sin oro skall det tas på allvar. De skall kunna prata om sin oro med lärare, vårdpersonal, socialassistenter, fritidspersonal eller polisen. Barn tyr sig till de människor som de litar på. Vi får inte svika dem.

3.4.3. Dessa yrkesmänniskor behöver utbildning för att förstå problematiken kring övergrepp mot barn, inse att oro måste tas på allvar och veta hur de skall reagera. Lokal praxis eller rutiner för att möta denna oro ger personalen vägledning för hur de skall agera. Det är viktigt att ge dessa yrkesmänniskor sådan utbildning.

3.4.4. De som arbetar med barn, på skolor, daghem, barnhem och dylikt samt inom hälsovården behöver utbildas så att de blir uppmärksamma på övergrepp, och att barnens oro följs upp. Gängse praxis inom de lokala och regionala myndigheterna på detta område bör spridas och bästa metoder bör identifieras och tillämpas.

3.4.5. Personal- och utbildningsavdelningar inom lokala och regionala myndigheter kan verka för en allsidig utbildning av personalen vid olika institutioner och organisationer för att säkerställa att all personal är kompetent att känna igen övergrepp.

3.5. Bästa metoder för att hjälpa barn och familjer

3.5.1. Det är nödvändigt att barn som utsatts för övergrepp och deras familjer inte skuldbeläggs. En bedömning av barnets behov och av hur de kan tillgodoses bör planeras och följas upp. Barnets säkerhet är viktigast, men de flesta familjer kan få hjälp och stöd på frivillig basis. Resurser och stöd till samarbete med familjen krävs om övergrepp skall kunna förhindras i framtiden. Det är bara i extrema fall som barn skiljs från familjen. Man får dock inte överse med mindre allvarliga fall, utan man måste skydda barnet och försöka lösa problemen med förebyggande insatser och därför ingripa för att åtgärda den bristande kommunikationen inom familjen, som annars på längre sikt skulle kunna utmynna i fysiskt och psykiskt våld.

3.5.2. Det skulle vara mycket värdefullt för personalen ute i verksamheten att ha tillgång till handböcker med goda yrkesmässiga metoder som bygger på metoder som används i andra länder - något som bör uppmuntras och utvecklas. Likaså är det viktigt att lära av "felaktiga metoder": att dra lärdom av fall där barn har dödats. Sådan information skulle kunna leda till att man utvecklar och anammar vedertagna standarder och kvalitetssäkringsprogram.

3.5.3. Det finns exempel på barnombudsmän som spelar en viktig roll i att samla in och sprida information om bra metoder och "felaktiga metoder". Därför bör man överväga att tillsätta sådana ombudsmän på EU-nivå, medlemsstatsnivå och på lokal och regional nivå.

3.6. Vaksamhet vid valet av personal

3.6.1. Ansvaret för att vara vaksam vid rekrytering och tillhandahållande av personal som har hand om barn på barnhem och dylikt, i skol- eller fritidsverksamhet i syfte att garantera en trygg miljö för barn ligger på de lokala eller regionala myndigheterna eller andra organisationer. Det är praktiskt att utgå från ett perspektiv med hinder. Ju fler hinder som sätts upp, desto svårare är det för pedofiler att komma förbi dem och därmed skyddas barn och ungdomar bättre.

3.6.2. Ett avgörande villkor är att man så långt möjligt genom noggranna anställningsförfaranden ser till att rätt personer rekryteras och olämpliga avråds eller avvisas.

3.6.3. Den formella rekryteringsprocessen skall bestå av en blandning av olika bedömningsmetoder: skriftliga prov, muntliga framställningar, gruppövningar, psykometriska test, individuella intervjuer eller andra i sammanhanget lämpliga metoder. En strategi som grundar sig på kompetens identifierar sådana kvalifikationer, färdigheter, kunskaper, beteenden och värderingar som är avgörande för att kunna sköta arbetet väl, och dessa kompetenskrav kan beskrivas och bedömas utifrån en urvalsprocess.

3.6.4. Personer som utnyttjar barn sexuellt siktar in sig på de barn som är mest sårbara. De söker också arbeten som gör det möjligt för dem att lätt få regelbunden kontakt med barn och bygga upp ett förhållande som de kan utnyttja.

3.6.5. För att kunna skydda barn mot övergrepp är det viktigt att se till att de som har pedofila böjelser inte arbetar med barn på barnhem och dylikt, i skol- eller fritidsverksamhet. Det är viktigt att regionala och lokala myndigheter ansvarar för detta, men samtidigt kan denna uppgift försvåras av att förseelser som skett i andra länder inte uppdagas. För personer som tidigare har varit bosatta och arbetat i ett annat land i Europa kan det utfärdas "intyg om gott uppträdande", som Europol skall kunna kontrollera.

3.6.6. Det är viktigt att påpeka att detta sätt att hantera problemet har sina begränsningar. Många fall med vuxna som arbetar med barn och begår övergrepp mot dem kommer aldrig till arbetsgivarens kännedom. Även om de har kännedom kanske det ändå inte rapporteras till polisen. Detta innebär att man måste få myndigheterna att säkerställa att det finns bra rutiner för att övervaka arbetssituationen, så att tvivelaktigt beteende hos personal kan identifieras. Det vore lämpligt att lokala och regionala myndigheter utbytte information om bästa metoder och uppmuntrades till att använda dessa i verksamheten.

3.7. Åtgärder för att öka medvetenheten om övergrepp mot barn

3.7.1. På grund av sin lokala anknytning och representation har de lokala och regionala myndigheterna en unik möjlighet att tillvarata barnens intresse och i synnerhet att stödja kampanjer för att öka medvetenheten om övergrepp mot barn i det lokala samhället och om de skador detta orsakar samt för att ta upp den känsliga frågan om att anmäla övergrepp inom familjen. Allmänheten behöver upplysas och uppmuntras till att anmäla övergrepp. Alla måste veta vart de kan vända sig och känna att deras oro tas på allvar.

3.7.2. Lokala och regionala myndigheter kan initiera kampanjer för att bekämpa övergrepp, till exempel genom att förorda nolltolerans inför alla former av våld mot barn, samt lansera och bedriva breda kampanjer över hela Europa i samarbete med lämpliga icke-statliga organisationer.

3.8. Behov av en övergripande lagstiftning i EU

3.8.1. För närvarande finns det olikheter inom EU med avseende på den lagstiftning som gäller skydd av barn, lokala och regionala myndigheters befogenheter och polismakten samt i vilken grad barn uppmärksammas och får särskild behandling i rättssystem och i rättegångar, till exempel bruk av videoinspelat bevismaterial eller tillgång till specialdomare. Man borde inom EU analysera gällande lagstiftning, fastställa hur den gagnar barnen och utfärda rekommendationer till varje land, så att alla arbetar i riktning mot att åstadkomma en lagstiftningsram för skydd av barn som gäller i hela Europa.

4. Slutsatser

4.1. Europeiska unionen uppmuntrar medborgarna till större rörlighet inom Europa, men mycket lite har gjorts i fråga om att samordna rutinerna och arbeta för barns välbefinnande och komma fram till hur man bättre kan skydda barn från övergrepp.

4.2. Något som borde erkännas tydligare och utnyttjas bättre är den nyckelroll som lokala och regionala myndigheter spelar i Europa för att främja barnens rätt, i enlighet med FN:s konvention om barnets rättigheter, och för att garantera att barn skyddas från övergrepp och vanvård.

4.3. Medborgarnas Europa kräver mer decentraliserade strukturer men samtidigt större samordning och samarbete över region- och nationsgränserna. Barn och ungdomar får inte glömmas bort i denna process och EU bör undersöka hur man kan främja barns och ungdomars rättigheter i medlemsstaterna och EU. Ett sätt är att utse lokala barnombudsmän som kan utbyta kunskap och erfarenheter om frågor som berör barn och ungdomar i hela Europa. Lokala och regionala myndigheter kan på grund av sin närhet till medborgarna och sina befogenheter på det sociala området vidta specifika åtgärder till förmån för barn. EU främjar sådana initiativ och vi hoppas att EU kommer att stödja åtgärder på lokal och regional nivå eller utbyte av erfarenheter över gränserna vid sidan av den planerade finansieringen inom ramen för det framtida Daphne-programmet.

4.4. Regionkommittén kan bidra till att samordna utvecklingen av modeller som bygger på bästa metoder från myndigheter och organisationer i hela Europa och ge lokala myndigheter tillgång till dem. Vid Regionkommitténs seminarium om lokalt och regionalt samarbete för att skydda barn mot övergrepp framfördes rekommendationer till de lokala och regionala myndigheterna i EU om åtgärder för att bekämpa övergrepp mot barn (se bilaga). Detta är ett prov på gränsöverskridande samarbete och metodutbyte mellan myndigheter samt på Regionkommitténs roll som praktisk samordnare av initiativen.

4.5. Tidigare har det varit svårt att direkt koncentrera insatser till barns och ungdomars behov och intresse och använda strukturfondsresurser till åtgärder som gynnar deras välfärd, på grund av att det har saknats referenser till detta i fördragen. Genom Amsterdamfördraget har det förts in en icke-diskrimineringsklausul, som klargör att barn skall omfattas av fördraget och också är EU-medborgare. Detta ställningstagande kan införlivas i lagstiftningen i ännu högre grad, och det angelägna behovet av en gemensam strategi i hela EU i fråga om att bekämpa våld mot barn och vanvård måste erkännas och ligga till grund för aktiva åtgärder under beaktande av de nationella, regionala och lokala myndigheternas behörighet.

4.6. Regionkommittén välkomnar de möjligheter som finns att genom Daphne-programmet stärka samarbetet med icke-statliga organisationer och lokala och regionala myndigheter i hela EU. ReK noterar med glädje att den uppmaning som kommittén framförde i sitt yttrande(3) om att främja samarbetet mellan lokala och regionala myndigheter och icke-statliga organisationer när det gäller genomförandet av programmet och samverkan via informationsnät nyligen har fått stöd av Europaparlamentet (första behandlingen), kommissionen (ändrat förslag) och rådet (gemensam ståndpunkt). Förutom samarbetet mellan de lokala och regionala myndigheterna och de icke-statliga organisationerna är det även viktigt att upprätta nätverk mellan de lokala och regionala myndigheterna för att förbättra de åtgärder som för nuvarande vidtas i de enskilda medlemsstaterna.

4.7. Regionkommittén anser att tillgängliga finansiella medel bör ökas för att underlätta för lokala och regionala myndigheter att inrätta mekanismer och service för att kunna identifiera, registrera, övervaka och stödja såväl de barn som misshandlas, utnyttjas eller försummas som deras familjer. Med hjälp av dessa mekanismer skall man

- säkerställa att barn som tvingas att arbeta, tigga, prostituera sig eller som lever i fattigdom har tillgång till social omsorg, hälsovård och utbildning,

- säkerställa en sund fysisk, känslomässig och intellektuell utveckling hos dessa barn,

- säkerställa att alla barn inom en myndighets geografiska område ges tillgång till den service som erbjuds (oavsett om de uppehåller sig där legalt eller illegalt, temporärt eller permanent),

- samordna insatserna med motsvarande mekanismer eller serviceutbud på de orter dit barnen sedan flyttar så att deras utveckling kan följas upp.

4.8. Regionkommittén anser även att det bör finnas lagstiftning på nationell och europeisk nivå rörande de specifika problem som de barn möter som tillhör folkgrupper som flyttar mellan olika områden inom ett och samma EU-land eller mellan olika EU-länder (ekonomiska flyktingar, nomadiserande folkgrupper som romer etc.).

4.9. Information om omfattningen av övergrepp inom Europeiska unionen bör grundas på insamling av befintliga uppgifter, med tanke på att det för närvarande finns olika sätt att sammanställa och registrera information om övergrepp på barn. EU bör redogöra för den aktuella insamlingen av uppgifter i syfte att fastställa vilket slags information som är relevant för att få en uppfattning om övergrepp på barn i hela Europa.

4.10. Andra Europa-omfattande databaser som skulle vara till stöd för skydd av barn är ett register över försvunna barn, eventuellt ett EU-system för att registrera och spåra personer som är dömda för sexualbrott och ett system för informationsutbyte mellan polismyndigheter, något som också skulle vara till hjälp vid granskning av personal.

4.11. Inom många områden skulle det vara mycket värdefullt för personalen ute i verksamheten att ha tillgång till handböcker med goda yrkesmässiga metoder som bygger på metoder som används i andra länder - något som bör uppmuntras och utvecklas. En framkomlig väg skulle kunna vara att undersöka gällande rutiner i hela EU, till exempel inom tillhandahållande av tjänster, vid rekrytering och val av personal eller inom grundutbildningen, i syfte att identifiera bästa metoder. Lokala och regionala myndigheter är väl lämpade att utföra detta arbete och borde uppmuntras till det av EU. Denna verksamhet borde samordnas av Regionkommittén.

4.12. Den viktiga roll som skolan har för att förebygga övergrepp, genom att skolpersonalen ser barnens behov och reagerar, skall erkännas och stödjas. Skolan kan inte bara ge barn och ungdomar kunskap om vuxenvärlden, relationer och eventuella faror, utan kan också informera om vilka hjälpresurser som finns och uppmuntra till att använda dem. Det är mycket viktigt att se till att lärarna får utbildning, att de har resurser att tillgå och får stöd av vägledning som bygger på bästa metoder för att genomföra denna individuella fostran och ta upp samlevnadsfrågor. Om skolan verkligen skall kunna spela denna fundamentala roll på ett effektivt sätt krävs det dock ökat samarbete och informationsutbyte mellan skolan och de sociala myndigheterna, särskilt mellan dem som är aktiva på fältet, som ofta arbetar med samma problem men dessvärre inte tillsammans.

4.13. På grund av sin lokala anknytning och representation har de lokala och regionala myndigheterna en unik möjlighet att tillvarata barnens intresse och i synnerhet att stödja kampanjer för att öka medvetenheten om övergrepp mot barn i det lokala samhället. Lokala och regionala myndigheter kan initiera kampanjer för att bekämpa övergrepp, till exempel genom att förorda nolltolerans inför alla former av våld mot barn, samt lansera och bedriva breda kampanjer över hela Europa i samarbete med lämpliga icke-statliga organisationer.

4.14. Det rättsliga regelverket för skydd av barn i Europa bör ses över, och med beaktande av befintliga internationella överenskommelser och av de nationella, regionala och lokala myndigheternas behörighet och möjligheter bör man komma fram till rekommendationer som kan stödja en gemensam strategi inom EU för att värna om barnens välfärd och rättigheter samt förebygga övergrepp.

Bryssel den 18 november 1999.

Regionkommitténs

ordförande

Manfred DAMMEYER

(1) EGT C 51, 22.2.1999, s.21.

(2) EGT C 198, 14.7.1999, s. 61.

(3) CdR 300/98 fin - EGT C 198, 14.7.1999, s. 61.

BILAGA

till Regionkommitténs yttrande

Sammanfattning av rekommendationerna

Den 7 september och den 4 december 1998 sammanträdde medlemmar i ReK:s utskott 3, 5 och 7 för att diskutera främjandet av ett Regionernas Europa, där barn skyddas mot övergrepp. Seminariet anordnades av National Society for the Prevention of Cruelty to Children (Storbritannien) och Irish Society for the Prevention of Cruelty to Children (Irland) i samarbete med ReK, med medel från Europeiska kommissionens Daphne-initiativ.

Under de diskussioner som hölls under seminarierna enades man om följande handlingsplan för bekämpning av övergrepp mot barn:

Rekommendationer till lokala och regionala myndigheter

1. Fastställa en gemensam tolkning inom Europeiska unionen av begreppet övergrepp mot barn och att samla in, följa upp och utbyta information om omfattningen av övergrepp mot barn

Åtgärder

- Lokala och regionala myndigheter bör i samarbete med Eurostat verka för att utveckla databaser på detta område.

- Lokala och regionala myndigheter bör samarbeta med polismyndigheter och Europol för att utarbeta databaser över fällande domar rörande pedofili, barnpornografi, barnprostitution och handel med barn liksom över upplysningar om försvunna barn.

2. Anpassa lagstiftningen i Europeiska unionen så att den skyddar barn i fara

Åtgärder

- Lokala och regionala myndigheter bör stödja utformningen av särskild lagstiftning på EU-nivå om skydd av barn och basera rekommendationerna på FN-konventionen om barnets rättigheter. Denna lagstiftning skulle utgöra grunden för en enhetlig strategi för hela Europa.

- Lokala och regionala myndigheter bör främja utformningen av gemensamma riktlinjer på EU-nivå för att professionella åtgärder skall vidtas av personer som sysslar med fall av övergrepp mot barn.

3. Säkerställa att barn i Europa skyddas mot övergrepp från den som tar hand om dem och sörjer för dem genom att skapa goda rekryteringsrutiner

Åtgärder

- Rekryterings- och urvalsrutiner bör utväxlas mellan lokala och regionala myndigheter inom EU, och rekommendationer om de bästa metoderna bör utarbetas för övervägande och genomförande.

- Polismyndigheterna bör utforma gemensamma registreringssystem för fällande domar rörande barn och metoder för utbyte av sådan information.

4. Säkerställa att alla som tar hand om barn eller sörjer för dem tränas i att vara uppmärksam på övergrepp och att veta hur de skall reagera på barns oro

Åtgärder

- Lokala och regionala myndigheter bör förvärva nyckelkompetens och nödvändig kunskap inom detta område. Denna kompetens skulle sedan kunna standardiseras i medlemsstaterna så att bra metoder kan utbytas och sammanställas.

- Personal- och utbildningsavdelningar inom lokala och regionala myndigheter kan främja utbildning av personal vid olika institutioner och organisationer för att säkerställa att all personal är kompetent att känna igen övergrepp och att samtlig personal informeras om övergrepp mot barn under introduktionsutbildningen.

5. Säkerställa att det finns lokala riktlinjer och förfaranden för hanteringen av övergrepp mot barn, där uppgiften hos personalen i alla yrkeskategorier och organisationer tas upp

Åtgärd

- Lokala och regionala myndigheter bör främja utformningen av gemensamma riktlinjer, standardiserade protokoll, uppgifter och ansvar för att professionella åtgärder vidtas av personer inom hälsovård, utbildning, polis eller socialvård som sysslar med fall av övergrepp mot barn.

6. Säkerställa att barn och de som tar hand om dem får stöd efter övergreppet

Åtgärd

- Lokala och regionala myndigheter inom EU bör utbyta information om verkningsfulla åtgärder för att stödja familjer som drabbats av övergrepp och för att hjälpa barn att komma över följderna av övergrepp och på så sätt lära av varandra.

7. Vidta åtgärder för att upprätta program för att förhindra övergrepp

Åtgärder

- Lokala och regionala myndigheter bör ta initiativ till riktlinjer för att säkerställa att alla barn får information om familjeliv, relationer, om deras rättigheter, hur de skall agera och vart de kan vända sig om de har problem.

- Lokala och regionala myndigheter bör utväxla information om de metoder de använder samt utveckla resurser som lärare kan använda för att informera barn och öka deras kunskap och kännedom om föräldraskap.

- Lokala och regionala myndigheter i Europa kan samarbeta för att utforma program som syftar till att säkerställa att skolor och bibliotekarier har en effektiv policy för Internet-säkerhet, utarbeta kampanjer för Internet-säkerhet och hjälpa till att skapa "heta linjer" där barn kan ge uttryck för sin oro.

8. Ge barn en mer aktiv roll i enlighet med FN-konventionen om barnets rättigheter

Åtgärder

- Lokala och regionala myndigheter bör erbjuda rådgivning där barn kan ge uttryck för sin oro inför vissa problem och frågor och uppmuntra dem att medverka i planering och utveckling av lokala tjänster.

- Lokala och regionala myndigheter bör stödja barn och ungdomar genom att stärka medvetenheten om deras rättigheter, ge dem möjlighet att framföra klagomål, och ge dem rätt till ett oberoende försvar, till exempel genom att utse en oberoende barnombudsman.

9. Att stödja regelbundna upplysningskampanjer

Åtgärd

- Lokala och regionala myndigheter bör samarbeta, utväxla information om de metoder de använder och initiera kampanjer över hela Europa för att bekämpa övergrepp.

10. Att stärka lokalt och regionalt samarbete inom Europa för bekämpning av övergrepp

Åtgärd

- Bidra till att stärka samarbetet mellan lokala och regionala myndigheter i EU och i kandidatländerna som arbetar i partnerskap med icke-statliga organisationer för att bekämpa övergrepp mot barn, genom spridning av de bästa metoderna på området, genom utbyte av information och genom att främja upplysningskampanjer.