EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 25.01.1999 
KOM(1998) 774 slutlig 
RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN 
TILL RÅDET, EUROPAPARLAMENTET, 
EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN OCH REGIONKOMMITTÉN 
om genomförandet av rekommendation 92/441/EEG av den 24 juni 1992 om gemensamma 
kriterier för tillräckliga resurser och socialtjänstförmåner i de sociala trygghetssystemen 

SAMMANI AI TNINC; OC II KOMMKNTARKK 
Syftet med denna rapport är all utvärdera den roll som minimiinkomstbidrag har inom de 
sociala trygghetssystemen som ett inslag i kampen mot fattigdom, samt att analysera hur dessa 
bidrag främjar social och ekonomisk återintegrering. Rapporten har sin upprinnelse i 
rekommendation 92/441/EEG av den 24 juni 1992, som rådet såg som ett sätt att stödja de 
insatser som görs av medlemsstaterna för att bekämpa fattigdom och utslagning. 
Inom de olika formerna av sociala transfereringar genom trygghetssystemen är 
minimiinkomstbidrag den sista skyddsnätmekanismen för en inkomstomfördelning. Bidragen 
hjälper de fattigaste i samhället genom att täcka deras grundläggande behov utan något krav pä 
tidigare inbetalningar av socialavgifter. Bakom de gemensamma principer som anges i 
rekommendationen ligger en rad olika komplexa nationella metoder för genomförandel. 
Minimiinkomslbidragen är inte någon isolerad förmån inom trygghetssystemen, utan de ingår i 
en rad olika sociala förmåner och tjänster. I rapporten ges en första översikt på detta område. 
Antalet bidragslagarc har ökat sedan slutet av 1980-talet. Tvä huvudfaktorer kan förklara 
denna ökning. Den första fak lorn är högre och mer varaktig arbetslöshet. Den andra har 
samband med en ökning av antalet personer som någon gäng har haft sociala problem, till 
exempel pä grund av fängelsestraff, splittring inom familjen, påtvingad flyttning, 
bostadslöshet eller hög skuldsättning. I förhållande till totalbefolkningen är ensamstående 
män och enföräldcrsfamiljer överrepresenterade. 
Medlemsstaterna sätter i olika hög grad minimiinkomstbidraget i samband med insatser som 
syftar till [Ut förbättra tillträdet till arbetsmarknaden. Här ingår följande åtgärder: ökad 
användning av arbetsförmedlingen för de mest missgynnade grupperna, samhällsnyttig 
verksamhet, skapande av arbetstillfällen i den icke-vinstdrivande sektorn, ekonomiska 
incitament lill arbetsgivarna för att anställa personer som uppbär minimiinkomstbidrag. samt 
hjälp till bidragstagarna att la anställning utan inkomstbortfall. Dessa åtgärder kommer dock 
all lä begränsad effekt och bör utvecklas sä att bidragstagarna kan integreras pä ett bättre sätl 
pä arbetsmarknaden. Denna övergäng till ett mer aktivt stöd till bidragslagarc i arbetsför aider 
är i överensstämmelse med de åtaganden som görs i den europeiska sysselsättningsstrategin. 
Strävan efter ökad effektivitet har nu lätt liera medlemsstater att bredda sitt insatsområde till 
alt omfatta även åtgärder som syltar till all förbättra bidragstagarnas ekonomiska och sociala 
integrering. Det kan gälla bredare sociala frågor som till exempel bostäder, utbildning, familj, 
hälsa eller medborgarskap. I vissa medlemsstater håller man också på att utveckla en mer 
individinriktad strategi som går ut på att mer aktivt engagera dem som uppbär 
minimiinkomstbidrag i att utforma egna projekt med stöd av socialtjänsten, 
arbetsförmedlingen och lokala partner. 
Rådets rekommendation har bidragit till att stimulera och främja debatten mellan 
medlemsstaterna. De åtgärder som omfattas måste hela tiden utvecklas och detta kräver en 
helhetssyn när det gäller den allmänna socialpolitiken och i synnerhet sysselsättningspolitiken, 
för att bidra till att göra medlemsstaternas insatser sä effektiva som möjligt när det gäller att 
tillhandahälla social trygghet, öka tillträdet till arbetsmarknaden och stärka den sociala och 
ekonomiska integreringen, innehåller denna rapport material som kan användas för att fortsätta 
diskussionerna och förbereda genomförandet av den nya artikel 118 i det kommande fördraget 
(artikel 137 i den konsoliderade versionen). 
Innehållsförteckning 
I. Minimiinkomstbidragens ställning inom de sociala trygghetssystemen 
1. Det sista skyddsnätet 
2. Kombination med andra förmåner 
3. Tillgänglighet för arbete 
4. Socialtjänst förmåner 
II. Aktuella utvecklingstendenser när det gäller användningen av minimiinkomstbidrag 
1. Hjälp mot fattigdom 
2. Vilka är förmånstägarna? 
3. Steget från arbetslöshetsförmåner till minimiinkomstbidrag 
4. Hinder för att hitta fungerande alternativ till minimiinkomstbidrag 
4.1 Risken för bidragsberoende 
4.2 Det räcker inte alltid att hitta ett arbete 
III. Vägar till sysselsättning 
1. Vad kan man förvänta sig av arbetsförmedlingen? 
2. Hur kan man förbättra anställbarheten? 
2.1 Förbättra kompetens och kvalifikationer 
2.2 Särskilda åtgärder som tillfälliga lösningar 
2.2.1 Stimulansåtgärder för voloniärverksamhei 
2.2.2 Subventionerade arbetstillfällen i den icke-vinstdrivande sektorn 
3. Tillträde till arbetsmarknaden 
3.1 Tillgång till förelag 
3.2 Ekonomiska incitament att återgå till arbetslivet 
3.2.1 Andra nivån på minimiinkomsten 
3.2.2 Underlätta övergången från minimiinkomstbidrag till avlönat arbete 
IV. Ett steg till - individinriktade vägar till integrering 
V. Framtidsutsikter - tillräckliga resurser och socialtjänstförmåner som en utgångspunkt för 
social och ekonomisk integrering 
Bilagor 
Rådets rekommendation 92/441/EEG av den 24 juni 1992 
libeller 
1. Nationella minimiinkomstbidrag med de främsta tillhörande förmånerna och tjänsterna. 
2. Nivån pä det stöd som ges genom minimiinkomst-, familje- och bostadsbidrag, uttryckt 
i köpkraflsparitet. 
3. I Ippgifter om dem som uppbär minimiinkomstbidrag. 
4. Sysselsättningssituationen för dem som ansöker om minimiinkomstbidrag. 
Resultat som uppnätts genom insatser för socioekonomisk integrering. •> 
Under 1992 antog rådet tvä rekommendationer grundade pä kommissionens åtagande i det 
sociala handlingsprogrammet om genomförandet av gemenskapens stadga om arbetstagarnas 
grundläggande sociala rättigheter (december 1989). Den första rekommendationen1 rör 
harmoniseringen av socialpolitiken och målen för den sociala tryggheten, och ett av de 
gemensamma målen är en garanti för en resursnivå som värnar om den mänskliga värdigheten. 
I i\cn andra rekommendationen2 anges principer och villkor för genomförandet av denna 
garanti. Del är denna rekommendation, som finns som bilaga, som behandlas i denna rapport. 
Rapporten grundar sig huvudsakligen på tre källor. Den första är resultaten av det europeiska 
seminarium som i september 1996 anordnades i Lissabon' i samband med införandet av 
nationella minimiinkomstbidrag i Portugal. Den andra är en vidare undersökning som 
genomfördes i medlemsstaterna under 1997. Den l red jo är det arbete som utförts av 
europeiska fonden för förbättring av levnads- och arbetsvillkor1. I rapporten utvärderas vilken 
ro.ll minimiinkomstbidragen har inom de sociala trygghetssystemen med avseende pä kampen 
mol fattigdomen. Vidare analyseras hur dessa bidrag främjar mottagarnas sociala och 
ekonomiska äterintegrering. 
Man bör också uppmärksamma rapportens kopplingar till kommissionens insatser för att 
främja en diskussion om att modernisera och förbättra den sociala tryggheten i Europeiska 
unionen' och den europeiska sysselsättningsslralegin''. Rapporten ingår i kommissionens 
förberedelser inför genomförandet av den nya artikel 118 i det kommande fördraget (artikel 
137 i den konsoliderade versionen). 
I - Minimiinkomstbidragcns ställning inom de sociala trygghetssystemen 
Minimiinkomstbidragen kan härledas till de allra första socialbidragen som gavs till fattiga och 
missgynnade grupper när de inte kunde försörja sig pä annat salt. Att ge medellösa människor 
en minimiinkomst betraktades som en moralisk plikt och bidrog till att upprätthålla en viss 
social stabilitet. Minimiinkomstbidragen införlivades sedan i varierande utsträckning i de 
om lättande sociala trygghetssystem som byggdes upp. 
I länder där socialförsäkringarna i huvudsak grundas på anställning (till exempel Tyskland, 
Belgien. Österrike, Frankrike och Luxemburg) ligger minimiinkomstbidragen, som inte är 
grundade pä intjänade rättigheter och som utgör stöd till arbetslösa personer, fortfarande 
utanför de sociala trygghetssystemen. I Nederländerna råder liknande förhållanden. Det är de 
lokala myndigheterna som administrerar dessa bidrag. De nationella myndigheterna är 
involverade endast i begränsad utsträckning och fastställer bara gemensamma rättsliga ramar 
för de olika typerna av insatser. 
1 Rådets rekommendation 92/442/EEG av den 27 juli 1992, EGT L 245, 26.8.1992. 
2 Rekommendation 92/44 I/EEG av den 24 juni 1992, EGT I, 245, 26.8.1992. 
' Minimum income policies in the European Union, Pierre Guibentif-Dcnis Bouget, 1997, publicerad av 
kommissionen i samarbete med portugisiska Minislério da Sotidariedade c Sc^urança Social och Uniclo das 
Mulualidades porlugucsus. 
^ Report on Cl Ml development in EU Member Countries in 1992-1997, Matti Heikkilä, Darren McCausland, 
arbetsdokument, december 1997. 
5 KOM(97)I02 slutlig, 12.3.1997. 
^ Europeiska sysselsättningsriktlinjerna, rådets resolution av den 15 december 1997, för 1998; KOM(98) 574 
slutliff för 1999. 
Minimiinkomstbidragen har dock ansetts vara ett centralt inslag i de sociala trygghetssystem 
som kännetecknas av ett mer övergripande synsätl som utgår frän människors behov och är 
inriktat pä all ge understöd. Detta gäller Irland, förenade kungariket, de nordiska länderna och 
sedan en lid även Portugal. I dessa fall var minimiinkomstbidragen redan från början i högre 
grad integrerade i en mer övergripande strategi med aktiva åtgärder frän statens sida. 
Medelhavsländerna ligger mellan dessa två modeller - minimiinkomstbidrag är fortfarande 
relativt sällsynta. I Grekland finns det över huvudtaget inte några sädana bidrag. I Italien 
finns det vissa lokala bidrag7 och i Spanien finns det bidrag som administreras av de 
självstyrande regionerna (Comunidades Autonomas). 
Dessa skillnader framgår av hur ansvaret för administration och finansiering fördelas på 
nationell, regional och lokal nivå. Det faktum att man möter liknande socioekonomiska 
förändringar och står inför samma typ av problem bidrar dock till att de olika systemen i 
praktiken närmar sig varandra. 
Ï - /. Det sista skyddsnätet 
Minimiinkomstbidraget täcker de grund/äggande behoven i en ekonomisk krissituation. Det 
grundas inte pä intjänade rättigheter utan finansieras genom skattemedel och är inte avsett att 
ersätta jumilje solidaritet, 
Minimiinkomstbidragen fungerar som ett sista skyddsnät för dem som inte kan försörja sig pä 
annat sätt. Som nämns i rekommendationen (C-2) utgör minimiinkomstbidraget ett 
differentierat ekonomiskt stöd. De kompenserar skillnaden mellan egna och familjens resurser 
- i form av inkomst av arbete eller andra sociala förmåner8 - och den garanterade miniminivån. 
Denna allmänna princip omfattar en rad olika komplexa nationella metoder för 
genom förandel''. 
Som anges i rekommendationen (avsnitt C-l-a) strävar medlemsstaterna efter att täcka de 
grundläggande behoven. Nivån pä minimiinkomstcn fastställs vanligen för landet som helhet, 
men kan även beakta regionala skillnader i standard eller levnadskostnader. Minimiinkomstcn 
är beräknad i förhållande till konsumentpriserna eller andra sociala förmåner (avsnitt C-1 c och 
e i rekommendationen). 
När en person ansöker om att lä minimiinkomstbidrag görs en preliminär bedömning av 
personens resurser. Som anges i rekommendationen (avsnitt B-3) innebär detta i alla 
medlemsstater en bedömning av hela hushållets situation, inte bara av den enskilda personens 
situation10. Detla är det centrala kriterium som avgör om personen är berättigad till bidrag. 
Storleken på beloppet beror sedan på hushållets sammansättning. Minimiinkomstbidraget är 
heller inte avsett att ersätta iämiljesolidaritet. De sökande måste inom vissa gränser, som 
varierar från medlemsstat till medlemsstat, anstränga sig för att få ut eventuella underhåll som 
de är berättigade till. 
7 Italien svarade inte på kommissionens frågeformulär under 1996 och 1997. 
^ Avser alla utbetalningar inom ramen för det sociala trygghetssystemet, inbegripet andra sociala miniminivåer. 
l' Det finns till exempel situationer då minimiinkomstbidrag inte beviljas trots att inkomsten från arbete eller från 
andra förmåner är lägre än den garanterade miniminivån. Denna fråga diskuteras i liera kapitel (11-4-2, III-3-2.2) 
samt i slutsatserna. 
'(> De nationella definitionerna varierar. 
Minii.niinkomslbidragcts sekundära ställning jämfört med andra sociala förmåner (avsnitt B-5 i 
rekommendationen) varierar. I alla medlemsstater - Belgien, Österrike. Tyskland. Spanien, 
Frankrike. Irland, Luxemburg och Portugal - mäsle de som ansöker om minimiinkomstbidrag 
ha blivit ulförsäkrade när det gäller andra sociala förmåner. Minimiinkomstbidrag kan ges 
tillfälligt i väntan pä ett beslut om beviljande av en annan förmän", flera medlemsstater, till 
exempel Nederländerna, Tyskland och Luxemburg, anger att minimiinkomsten även kan 
användas för alt komplettera pension eller arbctslöshetsförmåner. Det är endast vissa spanska 
självstyrande regioner som inte tillåter en kombination av dessa förmåner och 
minimiinkomstbidrag. I Förenade kungariket, Danmark, Finland, Sverige och Nederländerna 
behöver den sökande inte vara utförsäkrad. Minimiinkomstbidragen utgör dock det sista 
skyddsnätet. 
Minimiinkomstbidraget är inte grundat pä intjänade rättigheter. Det krävs inga tidigare 
inbetalningar. Dessa bidrag finansieras därför vanligen genom skattemedel i medlemsstaterna, 
i stället för inbetalade inkomstgrundade avgifter. 
Minimiinkomstbidragen är inte tidsbegränsade, vilket är i linje med rådets krav (avsnitt B-4 i 
rekommendationen)12. När utbetalningarna upphör beror på hushållets resurser. Även om 
bidraget inte är tidsbegränsat, är det i de flesta medlemsstaterna endast avsett som en tillfällig 
åtgärd för all stödja bidragstagarna i en exceptionell situation som de med eller utan stöd 
förväntas ta sig ur, särskilt genom anställning. 
I - 2. Kombination med andra förmåner 
Minimiinkomstbidragen är inte en isolerad förmån, utan de ingår i en rad olika sociala 
förmåner och tjänster och naturaförmåner. 
1 denna rapport behandlas de vanligaste minimiinkomstbidragen (se tabell 1). 1 Irland och 
Förenade kungariket finns en indelning i två olika typer av bidrag beroende på bidragstagarnas 
tillgänglighet för arbete. I vissa medlemsstater finns det särskilda bestämmelser om sociala 
miniminivåer som inte grundas på intjänade rättigheter. Dessa bestämmelser gäller följande 
kategorier: 
- Personer som har uppnått allmän pensionsålder. Följande sex medlemsstater har sådana 
bestämmelser: Belgien, Frankrike, Spanien, Irland, Portugal och Förenade kungariket13. 
- Funktionshindrade personer. Följande sju medlemsstater har fastställda minimiinkomster 
för de svårast funktionshindrade: Belgien, Spanien, Frankrike, Irland, Nederländerna, 
Portugal och Förenade kungariket o3). 
- Enföräldersfamiljer. Särskilda minimiinkomstbidrag finns i viss mån i Belgien, Frankrike, 
Irland och Förenade kungariket (i3). 
Sju medlemsstater har en äldergräns (18 är i Belgien, Irland, Nederländerna, Portugal och 
Förenade kungariket11. 25 är i Frankrike och Spanien, och 30 är i Luxemburg) som utesluter 
' ' Irland tillämpar till exempel detta system. 
'- I Spanien och Frankrike uppvägs de angivna gränserna av möjligheten att förlänga bidragsperioden efter 
behov. 
1 J ingår i Income Support. 
en del av befolkningen i arbetslor ålder. I Frankrike, Spanien och Portugal sänks 
åldersgränsen om bidragstagaren har försörjningsansvar. De bidrag som behandlas i rapporten 
omfattar dessutom ofta invandrare, asylsökande och medborgare i länder utanför 12 U om de 
uppfyller kraven for bosättning. 
Minimiinkomstbidragen är inte en isolerad förmån, och därför bör man vara försiktig när man 
utvärderar det särskilt fastställda stöd som dessa bidrag utgör i medlemsstaterna. Som nämns 
ovan kan bidragen komplettera vissa förmåner upp till de i lag fastställda högsta beloppen. 
Deras verkningskraft kan också stärkas genom andra förmåner (som läggs till de högsta 
beloppen för minimiinkomsten), naturaförmåner eller tjänster som tillgodoser särskilda behov 
enligt rådets rekommendation (C-l.b). Dessa ytterligare förmåner kan behandlas som 
rättigheter eller beviljas efter prövning15. De tillgodoser behov som rör boende, hälso- och 
sjukvård, utbildning, transporter, värme, livsmedel, kläder eller hushällsutrustning (se tabell 
I). 
I - 3. Tillgänglighet för arbete 
Tolv medlemsstater kräver att de som uppbär mini m i inkomst bidrag skall vara tillgängliga for 
arbete eller ut bildning. Undantag görs vid sjukdom, funktionshinder eller då en person lar 
hand om små barn efter funktions/lindrade vuxna. 
För fä minimiinkomstbidrag måste man som anges i rekommendationen (B-3) vara tillgänglig 
för arbete om man är arbetsför. Man måste aktivt söka arbete och vara beredd att tacka ja till 
ett lämpligt arbete. I Irland och Förenade kungariket gäller detta villkor Unemployment 
Assistance och det inkomslbascradc Jobseeker's Allowance. I Frankrike tillämpas inte detta 
villkor över huvudlaget. All hitta ett arbete är en av de möjligheter i den övergripande 
integrationsprocess som /^-//-bidragstagaren ingår i. Två tredjedelar av /M//-bidragslagarna är 
dock registrerade arbetssökande. 
Medlemsstaterna definierar undantagen för kravet på tillgänglighet pä ett relativt likartat sätt. 
Undantagen är funktionshindrade personer16, personer som inte är i arbetsför ålder och 
personer som har omsorgsansvar för små barn eller funktionshindrade vuxna. Den lilla mängd 
statistik som linns att tillgå visar pä stora skillnader mellan medlemsstaterna när det gäller 
andelen som inte är tillgängliga för arbete (33 % i Sverige, 87,6 % i Luxemburg). Det kan till 
exempel bero pä alt det finns separata stödsystem för dessa kategorier. Personer som lider av 
långvariga sjukdomar som hindrar dem från att arbeta (5 % i Tyskland och Portugal, 30% i 
Sverige) kan också läggas till dessa grupper. Narkotikamissbrukare och alkoholister, som 
tenderar att vara överrepresenterade bland dem som uppbär minimiinkomstbidrag, anses i vissa 
fall vara arbetsföra och i andra fall icke-arbetsföra. 
När det gäller familjeansvar och barnuppfostran beviljar många medlemsstater tillilillig 
dispens från kravet att vara tillgänglig för arbete om bidragstagaren har barn i förskoleåldern. 
Vissa medlemsstater är också mer flexibla när det gäller enförälders familj er. Problemet med 
'4 16-17 är pä särskilda villkor. 
'•* Dessa kompletterande socialtjänstförmaner kan ocksä beviljas personer vars huvudsakliga inkomstkälla inte är 
minimiinkomstbidrag. 
'^ Kn rad medlemsstater (Finland, Sverige, Förenade kungariket, Luxemburg och Tyskland) nämner dock olika 
insatser som har utvecklats för personer med funktionshinder. 
att förena arbete och lämiljcansvar är svårt att lösa i det här avseendet. Den valda 
handlingslinjen har en direkt inverkan pä de berörda barnens liv och uppfostran. 
Barnomsorgen kan göra det lättare att lä tillgäng till arbete eller utbildning. Dessa tjänster är 
gratis i Sverige, liksom utkomststödet i Finland, och man planerar alt införa denna möjlighet 
för cnförälderslämiljer i Förenade kungariket. Man behöver dock samla in omfattande 
information om detta viktiga inslag när det gäller att utveckla en barnomsorg som 
läginkomstfamiljer har råd med. 
I - 4. Socialtjänstförmåner 
Hälften av medlemsstaterna vidtar åtgärder för social integrering som ofta är knutna till 
utbildnings- och sysselsättningsinsatser. 
I rekommendationen förordas att minimiinkomstbidraget skall kompletteras med insatser för 
ekonomisk och social integrering (avsnitten B-3 och C-4). Medlemsstaterna har i varierande 
utsträckning gjort insatser som rör hälso- och sjukvård, avgiftning, rådgivning när det gäller 
hushällsbudgeten (hög skuldsättning), barnuppfostran, rörlighet (körskolelektioner), 
språkkurser samt medborgerliga rättigheter och skyldigheter. Sysselsättning är slutmålet för 
de llesla av dessa insatser. I vissa medlemsstater, till exempel Belgien, Spanien och Frankrike 
fastställs insatserna i de individuella integreringsavtalen (se kapitel IV). 
II - Aktuella utvecklingstendenser när det gäller användningen av minimiinkomstbidrag 
II- /. Hjälp mot fattigdom 
Kostnaderna för minimiinkomstbidrag är små jämfört med de sammanlagda utgifterna för den 
sociala tryggheten, men för de flesta bidragstagare utgör bidraget den huvudsakliga 
inkomstkällan. Nivån varierar betydligt mellan medlemsstaterna. 
Minimiinkomstbidragen är avsedda för de mest akuta nödsituationerna, inte för att avhjälpa 
alla fall av fattigdom. De sociala trygghetssystemen som helhet har större möjligheter att 
genom olika typer av sociala transfereringar åtgärda de problem som fattigdom medför. När 
det gäller budgetutgifterna17 kostar minimiinkomstbidragen i själva verket mycket litetls. För 
de llesla bidragstagare har bidraget dock stor betydelse, eftersom det är deras huvudsakliga 
eller enda inkomstkälla. 
Arbetet med alt utvärdera det stöd som ges genom minimiinkomstbidrag och tillhörande 
förmåner har ännu inte slutförts och kommer att fortskrida i kommande rapporter. I tabell 2 
7 Social trygghet i Furopa IW7 Sammandrag, KOM (19l)8) 243 slutlig. Fnligt European Household Panel 
stod de sociala transfereringarna i FU för omkring 30 % av hushållens nettoinkomst l°°3. För cirka 35 % av 
hushällen var de ilen främsta inkomstkällan och ulan dem skulle nära -10 "o ;iv hushällen ha haft en 
inkomstnivå som var lägre än hälften av det nationella genomsnittet. Filer transfereringar hade omkring 
17 "'ii av hushallen i Fl I en inkomst som understeg denna nivä. 
'k Social trygghet i Furopa IW7, ett dokument från kommissionen, april 1908. Fnligt FSSPROS uppgifter 
motsvarar de utgifter som rör social ulslagning 1,6 "<> av FU:s totala utgifter (Grekland ingår ej) under I Wv 
Utgifterna som rör social ulslagning var relativt låga i de flesta länderna, noll eller nära noll i de sydliga 
medlemsstaterna och {iver I % endast i Danmark och Sverige - i det här fallet kan det dock Unnas 
klassificeringproblem, eftersom utgifterna för att se till alt ingen människas levnadsstandard ligger under en 
viss miniminivå kan täckas pä annat salt. 
ges en översikt över nivån på det stöd som ges genom minimiinkomst-, lämilje- och 
bostadsbidrag, uttryckt i köpkraftsparitet. Del finns stora skillnader mellan medlemsstaterna. 
Bostadsbidrag och familjebidrag kan tillsammans utgöra över hälften av det stöd som 
tillhandahålls. För par med tvä barn utgör familjebidraget 7-28 % av det totala stödet1". 
Denna andel ökar lör enföräldersfamiljer och uppgår till hela 42 % i Finland. 
Bostadsbidragen är svårare all uppskatta eftersom de kan variera avsevärt mellan olika 
regioner eller kommuner i en medlemsstat. De kan också bero pä bidragstagarens personliga 
situation närde beräknas pä grundval av faktiska boendekostnader. Bostadsbidragens andel av 
det totala slödel varierar från 7 % till över 50 %. 
Det komplicerade samspelet mellan dessa mekanismer när det gäller hushällsinkomsten kan 
lör mänga människor utgöra ett hinder när det gäller att främja aktiva arbetsmarknadsåtgärder 
(se 11-4.I). Denna viktiga politiska fråga behandlas i de europeiska sysselsättningsriktlinjerna 
och i de nationella handlingsplanerna. 
II - 2. Vilka är förmånstagarna? 
Ett ökande antal arbetssökande och andra personer har haft någon form av sociala problem. 
Vn stor andel av hidragstagarna är ensamstående män och enföräldersfamiljer20. Vissa 
grupper förblir beroende av minimiinkomsthidraget under en lång tid. 
Bidragstagargruppcns sorlek och sammansättning påverkas av vilka andra särskilda 
inkomstbidrag som finns tillgängliga lör vissa grupper som inte tas upp i den här rapporten (se 
1-2). Dessutom är det inte alltid sä att de som är berättigade till minimiinkomstbidrag faktiskt 
ansöker om att la det. Det kan förklaras av brist på information, uppgivenhet inför komplexa 
administrativa förfaranden eller det sociala stigma som kan förknippas med 
minimiinkomslbidraget21. 
Antalet lörmänstagare när del gäller minimiinkomstbidrag har dock ökat i alla medlemsstater 
sedan slutet av 1980-talet22. Två faktorer förefaller ligga bakom denna ökning. Den första 
faktorn är högre och mer varaktig arbetslöshet. Den andra har samband med en ökning av 
antalet personer som någon gång har haft sociala problem, till exempel på grund av splittring 
inom familjen, påtvingad flyttning, bostadslöshet, brottslighet, fängelsestraff eller hög 
skuldsättning. 
Tvä grupper är överrepresenterade i förhällande till det totala antalet hushåll. Det är 
ensamstående, oftast män (över hälften av alla bidragstagare i medlemsstaterna med undantag 
lör Danmark och Spanien) och enföräldersfamiljer, som nästan enbart utgörs av kvinnor och 
barn (10-20 % av dem som uppbär garanterad minimiinkomst, med hela 35-40 % i vissa 
'*' Barn kan beaktas inte bara när det gäller eventuella familjebidrag som kan ingå i den beräknade disponibla 
inkomsten för dem som ansöker om minimiinkomstbidrag, utan även när del gäller att bestämma bidragets 
storlek. Dessa tvä metoder kan användas samtidigt i ett och samma land. 
-^ Bidragstagare: en person som uppbär minimiinkomstbidrag i sitt eget namn eller som familjens överhuvud i 
ett stödberättigat hushåll. 
Förmånstagare: en person som uppbär minimiinkomstbidrag antigen direkt eller som närstående till en 
bidragstagare i samma hushåll. 
-' Det kommer uppföljningsrapporter som syftar till att undersöka en bredare uppsättning faktorer som rör den 
sökandes stödberättigande, möjlig felanvändning och systemens omfattning. 
— Dock med undanta» för en tillfällig nedgång i Nederländerna. 
spanska självstyrande regioner). Det finns också en betydande andel ungdomar bland 
bidragstagarna. De får minimiinkomstbidrag från yrkeslivets början, ibland till och med ännu 
tidigare. 
Dessa utvecklingstendenser avspeglar till viss del de försämrade utsikterna på 
arbetsmarknaden. De hänger också samman med de socialpolitiska val som gjorts, särskilt när 
del gäller de sociala trygghetssystemen. Par med eller utan barn är till exempel 
underrepresenterade. Detta kan bero på hur familjer behandlas inom trygghetssystemen och pä 
den större chansen att åtminstone en av partnerna har ett arbete. 
Det är svårt att bedöma den faktiska utbctalningspcrioden när del gäller minimiinkomstbidrag. 
Fä medlemsstater har statistik tillgänglig, och de uppgifter som finns påverkas av de 
administrativa restriktioner som myndigheterna fastställt. Flera medlemsstater anger dock all 
den genomsnittliga utbetalningsperioden överlag har ökat och att del finns tecken som tyder pä 
att vissa bidragstagare kommer att ha långvariga svårigheter. Omkring 10 % av bidragstagarna 
lär minimiinkomstbidrag liera är i rad. till exempel i Frankrike och Finland. Nära en tredjedel 
av bidragstagarna lär arbetslöshetsunderstöd (unemployment assistance) i mer än tre är i 
Irland. Detta trots alt minimiinkomstbidraget är avsett som ett korttidsbidrag för människor 
som tilllälligt slår ulan ekonomiska resurser. Ju längre en person lär minimiinkomstbidrag, 
desto svårare blir det att hitta alternativ. I Nederländerna uppskattas sannolikheten att hitta 
andra alternativ sjunka frän 49 % det första året till 13 % det fjärde året, medan sannolikheten 
att hitta ett arbete sjunker från 15 % till 5 %. 
II - 3. Steget frän arhetslöshetsförmåner till minimiinkomstbidrag 
De begränsningar som finns när det gäller arbetslöshetsförmåner gör minimiinkomstbidrag 
till det enda alternativet för många arbetslösa. 
Alla medlemsstater har konstaterat alt det finns ett samband mellan den ökade arbetslösheten 
och del ökade antalet personer som uppbär minimiinkomstbidrag. Samtidigt som 
arbetslösheten har ökat har mänga medlemsstater förkortat den period under vilken en person 
är berättigad till arbetslöshetsförmäner, sänkt ersättningen eller skärpt kvalifikationskraven. 
Fn tredjedel av dem som uppbär minimiinkomstbidrag i Belgien, Tyskland och Sverige är 
arbetssökande, vilket kan jämföras med tvä tredjedelar i Frankrike, 86 % i Portugal och 90 % i 
Irland (tabell 4). 
Minimiinkomstbidraget kan därför användas för att komplettera arbetslöshetsförmänerna när 
dess nivå för individen eller hushållet är högre än arbetslöshetsförmänerna. Det senare gäller 
dessutom bara den arbetslöse själv, utan hänsyn till hushållet23. I Tyskland får 16 % av dem 
som lär Sozialhilfe och är i åldern 21-65 är minimiinkomstbidrag som kompletterar 
arbetslöshetsförmånerna. 33 % av dessa är par med barn. Detta bidrar till den komplexa 
administrativa processen. 
Minimiinkomstbidraget används också som en sista utväg för dem som inte längre är 
berättigade till arbetslöshetsersättning grundad pä intjänade rättigheter och för dem som inte 
-J Dock med undantag för Irland där arbetslöshetsersättningen (Unemployment Benefit) är obetydligt högre än 
socialbidraget (Supplementary Welfare Allowance) och i Förenade kungariket där det inkomstbaserade 
./obseekers' Allowance ligger på samma nivå som Income Support. 
10 
uppfyller kvalifikationskraven för dessa förmåner. För att vara berättigad till 
(försäkringsbaserad) arbetslöshetsersättning krävs att man har haft ett arbete och att 
socialavgifter har betalats in under en viss period. Detta krav utesluter vanligen följande 
grupper: 
• l Ingdomar som har gäll ut skolan. 
• Person som inte har varit yrkesverksamma under läng tid eller som aldrig har arbetat. 
• Personer som har haft deltidsarbete eller kontraklsanslällning som innebär alt de inte 
uppfyller kvalifikationskraven. 
Dessa grupper kan, beroende på sin familjesituation, finnas bland dem som uppbär 
minimiinkomstbidrag. FJtersom det i åtta medlemsstater också finns en åldersgräns, är det för 
en del ungdomar omöjligt att fä någon form av ekonomiskt stöd. 
I en rad medlemsstater. Österrike, Tyskland, Spanien, Finland, Frankrike, Portugal och Sverige 
finns det ett bidragsbaserat arbetslöshetsunderstöd som man kan lä när man har blivit 
utförsäkrad. Detta bidrag ligger vanligen pä en lägre nivå och vissa nationella villkor måste 
uppfyllas. För atl fä detta bidrag måste man dock först ha fått arbetslöshetsersättning grundad 
pa intjänade rättigheter, vilket innebär atl de grupper som nämns ovan ändå inte är berättigade. 
Det kan vara ett hinder lör all söka arbete om de som uppbär minimiinkomstbidrag inte har 
samma tillgång till arbetsmarknadsrelaterade åtgärder som de som får arbetslöshetsförmäner 
(se 1II-1). I Irland, Förenade kungariket, Danmark och Luxemburg finns det endast två typer 
av förmåner för arbetslösa - den ena är grundad pä intjänade rättigheter och den andra inte. 
Båda ger samma tillgäng (ill allmänna arbetsmarknadsåtgärder. 
Fn viktig sidoeffekt är att steget frän arbetslöshetsförmäner till minimiinkomstbidrag ofta 
innebär att ansvaret övergår frän den nationella budgeten till regionala och/eller lokala 
budgetar. Delta ökar ofta belastningen pä de lokala ekonomier som redan har den högsta 
arbetslösheten. 
11 - 4. Hinder för att hitta fungerande alternativ till minimiinkomstbidrag 
Osäkerhet på arbetsmarknaden och komplicerade regler när del gäller förmåner kan bidra till 
alt del blir svårt alt hitta alternativ till minimiinkomstbidraget. 
Bidragstagarna blir mer villiga att pröva andra alternativ om inkomsten från andra förmåner 
eller arbete kan förväntas ge mer än de högsta bidragsbeloppen. De kan möta personliga 
hinder eller hinder som hänger samman med bidragsreglerna. 
II- 4.1 Risken för bidragsberoende 
Minimiinkomstbidraget kan komplettera andra förmåner när de utbetalda beloppen är lägre än 
nivån för minimiinkomslen. Minimiinkomstbidraget kan komplettera inte bara 
arbetslöshetslörmänerna utan även förmåner vid invaliditet eller sjukdom eller pensioner 
(tabell 4). Möjligheten alt klara sig ulan minimiinkomstbidraget beror dock pä de beslut som 
lättas vid beviljandet av andra förmåner. 
Minimiinkomstbidraget kan också kombineras med andra förmåner, vilket har en tendens atl 
leda till lier administrativa förfaranden och kvalifikationskrav. Sökande som pä grund av sin 
H 
situation har anpassningsproblem har sämre möjligheter att klara av denna komplicerade 
administration. När de framhärdar med sin ansökan är det för att de hoppas att ta större 
trygghet. Det är inte förvånande att de kan vara ovilliga att pröva andra alternativ om de 
arbeten som erbjuds är otrygga och vägen tillbaka till minimiinkomstbidrag verkar 
skrämmande byråkratisk. 
Bidragslagarna lar inte heller alltid aktivt stöd att söka arbete och utbildning, vilket också har 
en avskräckande effekt. Av flera medlemsstaters bidrag till denna rapport framgår att 
personalen på lokal nivå ofta är överbelastad av den administrativa hanteringen av 
ansökningar och inte har tillräckligt med tid att ägna ät integrerings- och 
sysselsätlningsälgärder. 
Allt detta innebär alt mycket fortfarande återstår att göra för att tillgodose kravet pä enkelhet i 
rekommendationen (avsnitt C-6), för att göra systemen mer effektiva och lör att genomföra 
medlemsstaternas mål när det gäller en aktiv social- och arbetsmarknadspolitik. 
II - 4.2 Det räcker inte alltid att hitta ett arbete 
Varje medlemsstat har en viss andel bidragstagare som arbetar när de ansöker om 
minimiinkomstbidrag. Del gäller hälften av bidragstagarna i Sverige, varav 20 % arbetar 
heltid. 13 % i Frankrike, Nederländerna och Finland, 8 % i Luxemburg. 7.4% i Tyskland, och 
5,3 % i Portugal (tabell 4). 1 Tyskland är detta fenomen pä väg tillbaka - 7,4 % av dem som 
lär Sozialhilfe arbetar. Detta fenomen har tidigare inte varit sä framträdande i 
medlemsstaterna. Ökningen hänger också samman med att deltidsarbete och atypiska 
anställningsformer har blivit vanligare. 
Som en reaktion pit denna utveckling och för alt underlätta övergängen till arbete utan 
inkomstbortfall försöker medlemsstaterna bygga in olika bestående eller tilllälliga möjligheter 
att bevilja minimiinkomstbidrag för att komplettera lönen (närmare uppgifter i kapitel III-
3.2.2). Denna nya flexibilitet kan också leda till att antalet förmånstagare ökar. 
III - Vägar till sysselsättning 
Kriteriet att man skall vara "tillgänglig för arbete"24 som ingår i de nationella bestämmelserna 
har lätt en ny betydelse i och med de ekonomiska och budgetmässiga begränsningar som 
medlemsstaterna har stått inför sedan 1980-talet. I bestämmelserna fastställs nu att man skall 
vara aktivt tillgänglig och begreppet "lämpligt" arbete har luckrats upp. Det är dock ytterst lä 
av dem som uppbär minimiinkomstbidrag somjiittar ett arbete på egen hand eller efter att ha 
hänvisats till allmänna utbildnings- och arbetsmarknadsåtgärder. Medlemsstaterna försöker 
förbättra dessa resultat och i högre grad inrikta de begränsade resurserna på de mest 
behövande. 
I delta avsnitt behandlas inte de arbetsmarknadsåtgärder som avser alla arbetssökande, utan de 
specifika etapperna pä vägen frän minimiinkomst till sysselsättning, hur medlemsstaterna 
behandlar denna fråga (avsnitt C-5 i rekommendationen) och kvaliteten på det arbete som 
bidragstagarna kan förväntas få. 
24 Utom i Frankrike se 
12 
III - /. Vad kan man förvänta sig av arbetsförmedlingarna? 
Att de samordnar sina insatser med de organ som administrerar minimiinkomstbidragen och 
att de i högre grad än tidigare beaktar bidragslagarna. 
De som uppbär minimiinkomstbidrag anmäler sig lill arbetsförmedlingen som den främsta 
vägen tillbaka till arbetsmarknaden25. I princip kan de då behandlas som alla andra. 1 de flesta 
länder innebär också övergången från arbetslöshetsförmåner till minimiinkomstbidrag att 
ansvaret lör administration och utbetalning övergår från en instans till en annan. Det är 
socialtjänsten snarare än arbetslormedI ingen som har hand om förmänstagarna när det gäller 
minimiinkomstbidrag. Dessa instanser har ofta separat administration. Traditionellt har man 
inom socialtjänsten inte sett som sin uppgift att bekämpa arbetslösheten, som man har ansett 
vara bara ett av de mänga problem som klienten står inför. I vissa medlemsstater har man 
dock gett socialtjänsten en allt mer aktiv roll på det här området. Det innebär inte att 
socialtjänsten ersätter arbetsförmedlingen, utan att den gör särskilda arbetsmarknadsrelaterade 
insatser. f 
i en del medlemsstater är man medveten om att denna uppdelning kan vara till hinder lör 
bidragslagarnas utsikter pä arbetsmarknaden och försöker därför föra de tvä tjänsterna närmare 
varandra. Filt första steg är att ta med bidragstagarna i målgruppen för 
arbetsmarknadsåtgärder, tillsammans med de länglidsarbetslösa (som skett till exempel i 
Belgien, Frankrike, Tyskland och Portugal). Det är ocksä så det i praktiken går till i Irland och 
i Förenade kungariket, där båda grupperna lär samma förmåner. I Tyskland kan upp till 20 % 
av deltagarna i stödprogrammet lör sysselsättning lör långslidsarbetslösa ocksä utgöras av 
personer som uppbär Sozialhilfe2(\ Portugal har också klassificerat personer som uppbär 
Rendimenfo minima garant klo som prioriterad målgrupp för åtgärder som finansieras av 
I europeiska social fonden. 
I'll annat steg. som är svårare och mer långsiktigt, är atl i högre grad inrikta 
arbetsförmedlingarnas verksamhet mot dem som har de största svårigheterna samt att i detta 
syfle utveckla partnerskap med de organ som administrerar minimiinkomstbidragen. I Belgien 
samarbetar de sociala servicecentralerna ofta med utbildningsinstitutioner och 
arbetsförmedlingen. I Frankrike har tonvikten lagts vid att kanalisera arbetsförmedlingens 
resurser till de mest behövande grupperna. 1 Tyskland utgavs 1998 en handbok27 av den 
federala arbetsmarknadsmyndigheten och det federala förbundet för lokala myndigheter i syfle 
att främja ett samarbete mellan arbetsförmedlingen och socialtjänsten som skulle gynna dem 
som uppbär Sozialhilfe. 
I Nederländerna inriktar arbetsförmedlingen sina insatser pä de mest svärplacerade grupperna. 
Dessa personer identifieras i samarbete med de lokala myndigheter som ansvarar för 
socialtjänsten. Senast 2001 skall man ha samlat den offentliga arbetsförmedlingen och de 
sociala servicecentralerna under ett tak. sä att alla arbetslösa och bidragssökande endast 
2S - Obligatoriskt i vissa medlemsstater. 
26 Aktion Beschä/iigungshilfenjiir Langzeitarbeitlose 1995 bis 1999, 10.2.1995. 
-' Leitfaden fitr Sozialhilfeträger und Arheitsämler zur heruflichen Eingliedcmng Arbeitsloser", Blindesanstalt 
fur Arbeit und Bundesvercinigung der Kommunalen Spitzenverbände, Niirnberg/Köln, mars 1998. 
13 
behöver besöka ett kontor, sä kallade arbets- och inkomstcentrum 2S. I Förenade kungariket 
finns socialtjänstens personal (Benefits Agency) vanligen i samma lokal som 
arbetsförmedlingen, som ansvarar for dem som uppbär Jobseeker's Allowance1". 
Arbetsförmedlingens roll har stärkts. Den samarbetar med en rad olika lokala partner när det 
gäller den "nya given" for arbetslösa (New Deal). 
Bättre samordning mellan tjänsterna leder ofta till alt metoderna i högre grad anpassas till 
målen, genom att man kombinerar standardiserade administrativa förfaranden med mer 
personligt stöd och rådgivning, som när det gäller de individuella vägarna till integrering som 
beskrivs nedan (kapitel IV). 
III - 2. 11 nr kan man förbättra anställbarheten? 
Hård konkurrens och bristande grundkunskaper och kompetens är faktorer som hindrar 
människor från att delta i de allmänna utbildningsprogrammen. Särskilda åtgärder bidrar till 
att förbättra deras anslällharhel och kan bidra till att kompensera deras kunskapsbrister. 
III -2.1 Förbättra kompetens och kvalifikationer 
Del är endast en liten andel av dem som uppbär minimiinkomstbidrag (tabell 5) som genomgår 
en utbildning eller har en praklikplats. Även om bidragstagarna har tillgång till reguljära 
utbildningsinsatser, och bortsett från de budgetbegränsningar som finns, saknar de ofta de 
grundkunskaper som krävs för att bli antagna eller för att till fullo utnyttja dessa möjligheter. 
Danmark har antagit Lov om Kommunal Aktivering*" enligt vilken lokala myndigheter är 
skyldiga att anordna stödundervisning (20 % av deltagarna i aktiveringsätgärder) och 
praktikplalser (60 %). I Förenade kungariket kan lokala partner ställa upp med hjälp när del 
gäller grundkunskaper under den fyra månader länga (;<//tMi'm'-pcrioden lör den "nya given" 
för de arbetslösa (New Deal). De som deltar i /W»r Deal och inte har kvalifikationen National 
Vocational Oualiftcalion level 2]] kan erbjudas allmän eller yrkesinriktad utbildning pä hellid i 
högst tolv månader. Sverige har en nationell utbildningsstrategi, del fleråriga 
vuxenutbildningsinitialivet Kunskapslyftet (1997-2002) och tillhörande arbetsmarknadsinstitut 
(AMI). Den kompletterande utbildning som erbjuds är dock i första hand avsedd tor dem som 
har avgångsbetyg från den obligatoriska grundskolan. 
De särskilda kurserna har dock en tendens att vara begränsade, korta och ha en låg 
utnyttjandegrad. Dessa problem beror inte bara på budgetbegränsningar utan i det vidare 
perspektivet även pä frånvaron av tydliga strategier när det gäller att täcka bristerna i de 
nationella utbildningssystemen. 
Utbildning kan också kombineras med praktikplatser som också varar en kort tid och som ger 
ekonomisk ersättning till arbetsgivarna (till exempel i Tyskland, Luxemburg, Belgien, 
Frankrike, Danmark och Förenade kungariket). Tyskland har utvecklat ett trepartsavtal 
-k S/.W, social- och arbetsmarknadsministeriel. The other (dee of the Netherlands, about preventing and 
combating hit Iden poverty and social exclusion, lägesrapport, april 1997. 
-' Personer med särskilda sociala problem kan hänvisas till de sociala servicecentralerna som har en separat 
administration. 
I® Ersatt av Lov om Aktiv Socialpolitik den 1.7.1998. 
-1 ' Följer obligatorisk sekundärskola. 
(arbetstagarna, arbetsgivarna och den offentliga arbetsförmedlingen) för integrering av 
längstidsarbetslösa med garanterad utbildning som bekostas av den offentliga 
arbetsförmedlingen. Inom ramen för den brittiska New Deal lör ungdomar undertecknar 
arbetsgivarna kvalilctsätagandcn som särskilt avser den utbildning som erbjuds. 
III - 2.2 Särskilda åtgärder som tillfälliga lösningar 
Nio medlemsstater (Belgien, Danmark, Tyskland, Spanien, Frankrike, Luxemburg, 
Nederländerna, Portugal och Förenade kungariket) har infört åtgärder vars slutliga (ofta 
långsiktiga) mål är ätcrintcgrering pä arbetsmarknaden. De flesta medlemsstater reserverar 
dessa åtgärder för bidragstagare som måste finnas tillgängliga för arbete. I vissa 
medlemsstater är dessa åtgärder öppna inte bara för dem som måste finnas tillgängliga för 
arbete utan även för vissa grupper som är undantagna från detta krav, till exempel 
enföräldersfamiljer eller äldre människor (Danmark, Luxemburg och Nederländerna32). 1 
Frankrike och Portugal presenteras dessa åtgäfder som ett alternativ för alla förmånstagare. 
III -2.2.1 Stimulansåtgärder för volontärverksamhet 
I dessa nio medlemsstater föreslär i synnerhet de lokala myndigheterna allmännyttiga insatser 
som särskilda åtgärder, till exempel inom sektorerna för underhåll av offentliga byggnader och 
anläggningar, miljö samt kollektiva tjänster och sjukhus. Dellagarna lär ett tillägg till 
iiiinimiinkomslen i lönn av bonus eller återbetalning av utgifter. 
(ienom dessa åtgärder kan man undvika total passivitet och minska den sociala utslagningen. 
Åtgärderna hjälper också dem som har svårt att hävda sig pä den reguljära arbetsmarknaden. 
Nackdelen är dock att de inte avspeglar de villkor som gäller pä arbetsmarknaden när det gäller 
arbetets natur eller arbetsvillkoren. Dellagarna förblir fullständigt beroende av socialbidrag 
och de kan inte tjäna in lörsäkringsbaseradc rättigheter som till exempel pensioner och 
arbetslöshetslörmäner, med undanlag för de lagstadgade miniminivåer som inte grundas pä 
intjänade rättigheter som finns i vissa medlemsstater. Dessa åtgärder används därför endast i 
begränsad utsträckning. De är marginella i Frankrike och håller på att avvecklas i Tyskland 
och Luxemburg där de kommer att ersättas av subventionerade arbetstillfällen i den icke-
vinstdrivande sektorn. 
III - 2.2.2 Subventionerade arbetstillfällen i den icke-vinstdrivande sektorn 
Detta alternativ är det som föredras i de medlemsstater där del inforts. De lokala 
myndigheterna är direkt engagerade i att skapa arbetstillfällen, särskilt inom den sociala 
ekonomin och inom lokal och offentlig service. I vissa fall fungerar de själva som 
arbetsgivare. Arbetena har ett innehåll som liknar beskrivningen i avsnitt 2.2.1, men de är 
strukturerade på ett bättre sätt och sker inom ramen för ett anställningskontrakt. 
Social försäkringsavgifter dras av, vilket gör att den berörda personen har rätt till 
lörsäkringsbaseradc sociala förmåner. 
Dessa arbctslillfallen omfattar följande: 
- I Spanien: empleo social. 
- I Belgien: De sociala servicecentralerna rekryterar A////7/'/77cx-bidragstagare som ställs till 
förfogande för arbete för lokalsamhället eller icke-statliga organisationer. 
- I Tyskland: Kommunerna skapar arbetstillfällen, särskilt för ungdomar, inom Hilfe zur 
Arbe //-programmet. 
J- Bnloräldcrsramiljer, personer över 57'/i är och personer som inte kan arbeta av sociala eller medicinska skäl. 
15 
- I Frankrike: Kontrakten emploi solidarité (CES33) och emploi consolidé (CEC), för vilka de 
som uppbär Revenu Minimum d'Insertion (RMI) prioriteras. 
-1 Danmark: Praktik hos offentliga arbetsgivare. 
- I I .uxemhurg: Affectations temporaires indemnisées. 
-1 Irland: Community Employment Programmes. 
-1 Nederländerna: Banenpool ("jobbpooler") och M*/fav7-projekt. 
Utvecklingen av dessa åtgärder ställer stora krav på de lokala myndigheterna och tvingar vissa 
medlemsstater att ompröva fördelningen av resurser, personal och ansvar. Finansieringen 
hanteras pä olika sätt i olika medlemsstater. I Luxemburg, Portugal och Frankrike34 är 
budgetarna nationella, medan förvaltningen är decentraliserad. 1 Sverige och Tyskland är det 
de lokala myndigheterna som slår för de kostnader som minimiinkomstbidragen medför. I de 
andra medlemsstaterna delas kostnaderna mellan lokala och nationella myndigheter. 
Finansieringen är dock inte den enda frågan. Man måste också ta hänsyn till de lokala 
myndigheternas resurser i form av personal och sakkunskap när det gäller att organisera 
verksamheten pä ett effektivt sätt. 
De flesta av dessa arbetstillfällen är kortvariga och lågbetalda deltidsarbeten av lägsta kvalitet 
som sällan ger någon garanterad förlängning. Del är sällsynt att de varar i mer än ett är35. De 
som rekryteras pä denna basis lär inte alllid någon verklig arbetslivserfarenhet som är till nytta 
i ett senare arbete. De har fortfarande problem att la en fastare anknytning till 
arbetsmarknaden. I Nederländerna 1996 hittade 6% av dem som hade subventionerade 
arbeten ett last arbete, alt jämföra med 16 % i Luxemburg 1995. I Frankrike 1996 hade 27 % 
av de som uppbar Revenu Minimum d'Insertion (RMI) hittat ett arbete ett år senare. 44 % 
hade subventionerade kontrakt36, och tre fjärdedelar av dessa hade tvingats acceptera 
deltidsarbete i väntan på en möjlighet till heltidsanställning. 
III - 3. Tillträde till arbetsmarknaden 
Det finns endast ett fåtal åtgärder som är inriktade på dem som uppbär minimiinkomstbidrag. 
Medlemsstaterna ägnar särskild uppmärksamhet åt att underlätta övergången till avlönat 
arbete och samtidigt undvika inkomstbortfall. 
III-.?./ Tillgång till företag 
Del finns en rad olika slimulansälgärder som riktar sig till arbetsgivarna. De vanligaste är 
bidrag eller sänkta socialavgifter inom ramen för tidsbestämda kontrakt. De flesta 
medlemsstaterna har använt sig av sädana åtgärder utan att särskilt rikta in sig pä dem som 
uppbär minimiinkomstbidrag. 1 Tyskland, Luxemburg, Belgien, Nederländerna, Frankrike och 
Förenade kungariket används stimulansåtgärder för att få arbetsgivarna att anställa 
bidragstagarc. 
->-1 De omfattar 40 % av integreringen pä arbetsmarknaden när det gäller RMl-bidragstagare. RMI-bidragstagarna 
utgör 30 % av de undertecknade CES-kontrakten. 
-^ Varje département måste också använda 20 % av RMFbudgeten till särskilda integreringsåtgärder (som avser 
t.ex. hälsa eller boende) som kan komplettera dq subventionerade arbetskontrakten. 
'• Med undantag lör t.ex. Irland, där svårplacerade personer över 35 år kan erbjudas treärskontrakt, oeh 
Frankrike, där CEC kan förlängas till högst fem år. 
-,0 Inbegripet bidrag till företag enligt avsnitt 111-3. 
16 
Dessa åtgärder har införts lör alt minska risken att arbetsgivaren ersätter den befintliga 
personalen med lönesubventionerade arbetstagare. De stimulerar arbetsgivarna till all behälla 
arbetslagarna efter del all stödperioden löpt ut (contrats-types i Luxemburg, Irepartsavtal i 
Tyskland, kvalitetsavtal enligt New Deal i Förenade kungariket, contrats initiative emploi 
(CIM) i Frankrike). Erfarenheten har visat att arbetsgivarna i allmänhet inte är angelägna om 
alt anställa personer under sädana förhållanden. På grund av det förhandsurval som 
arbetsgivarna gör är del dock fler i denna grupp som sedan hittar ett läst arbete än vad som är 
fallet när det gäller de alternativ som beskrivits ovan. Det skulle vara värdefullt att i framtiden 
utvärdera kvaliteten pä de arbeten som erbjuds. 
Förutom ekonomiska incitament försöker man i liera medlemsstater vädja till företagens och 
de anställdas sociala ansvar. Danmark anordnade lc)97 en nationell och europeisk konferens i 
ämnet37. I Frankrike och Portugal har man sammanfört arbetsgivare och fackföreningar i 
lokala inlegreringskommittcer avsedda att bidra till att skapa nya sysselsättningsmöjligheter pä 
lokal nivå. I Belgien söker de sociala servicecentralerna ((TAS) samarbete med 
arbetsgivarna. 
Ftl annat alternativ har nyligen tillkommit för dem som uppbär minimiinkomslbidrag i 
Frankrike, Irland, Spanien och Portugal - dvs. stöd lör alt skapa ett eget arbete eller starta ett 
förelag. Särskilda bidrag beviljas lör att starta s.k. integreringsföretag - företag som 
välkomnar och anställer människor som har svårt att hävda sig på arbetsmarknaden. 
III- 3.2 Ekonomiska incitament att återgå till arbetslivet 
I In jämförelse av nettotalen om minimiinkomsten ersätts av genomsnittslönen38 visar att det i 
allmänhet fortfarande lönar sig för ensamstående att arbeta. De utgör nära hälften av alla 
bidragstagare i LU. För-par med tvä barn är nettokompensationsgraden betydligt högre när del 
bara är den ena föräldern som arbetar. Den är dock lägre om båda föräldrarna arbetar, vilket är 
mycket vanligt i de nordiska länderna och blir allt vanligare i resten av LU. 
Nettokompensalionsgraden I or enföräldersfamiljer har underskattats något eftersom man inte 
har beaktat kostnaden för barnomsorg, vilket är en viktig faktor när man börjar arbeta. 
Förhållandet mellan minimiinkomst och minimilön-™ är ett ämne som debatteras i liera 
medlemsstater. Det skulle vara värdefullt att i framtiden jämföra nettokompensationgraden i 
förhållande till dessa löner40 eftersom det är högst sannolikt att en nyanställd bidragstagare 
kommer att ha en lön som motsvarar de nivåerna. 
111 - 3.2.1 Andra nivån på minimiinkomsten 
Som en stimulansåtgärd för att få bidragstagarna att aktivt söka arbete skulle medlemsstaterna 
i princip kunna sänka minimiinkomsten. Anledningen till att man avhåller sig från detta är att 
denna nivå anses motsvara existensminimum och att det skulle vara svårt att motivera en 
sänkning. Medlemsstaterna har däremot skärpt påföljderna för bidragstagare som tackar nej 
till ett erbjudande om arbete eller vägrar att delta i integreringsåtgärder. Utbetalning av 
förmånerna kan avbrytas under ett par månader, med möjlighet till förlängning vid fortsatt 
J/ Ett nytt partnerskap tör social sammanhållning, Köpenhamn, juni 1997. 
°" Eller två tredjedelar av dessa löner, inbegripet familjebidrag och bostadsbidrag, tabell 3.4 s. 35 i Social 
benefits and work incentives, OECD, 1998 års utgåva. 
•' ' Finns i sex medlemsstater. 
40 Pä heltid. 
17 
vägran (det gäller till exempel Belgien, Spanien, Frankrike, Luxemburg och Portugal). 
Beloppet kan också sänkas (med 20-25 % i Danmark, Tyskland, Finland respektive 15, 20 och 
sedan 100 % i Nederländerna och 40 % av Personal Allowance i Förenade kungariket). Det är 
oftast möjligt att överklaga ett sådant beslut. Det finns inte mycket statistik om den faktiska 
tillämpningen av dessa påföljder (2,1 % av bidragstagarna i Portugal, 2,8 % i Luxemburg 
respektive 5 % av de contrats d'insertion som undertecknats i Frankrike). 
111-3.2.2 Underlätta övergången från minimiinkomstbidrag till avlönat arbete 
För att underlätta övergången från minimiinkomstbidrag till avlönat arbete har man i sex 
medlemsstater (Belgien, Danmark, Frankrike, Tyskland, Irland och Nederländerna) en 
övergångsperiod (på ett till tre år) under vilken minimiinkomstbidraget helt eller delvis41 kan 
användas för att komplettera lönen. 1 Irland och Nederländerna är avsikten med detta att 
uppmuntra till deltidsarbete42. I Luxemburg bortser man utan tidsgräns från de inkomster som 
uppgår till 20 % av den totala garanterade inkomsten. I Irland och Förenade kungariket tar de 
som arbetar högst 30 respektive 16 timmar per vecka ansöka om minimiinkomstbidrag43. 
Dessutom har man i dessa länder valt ett system med förmåner för yrkesarbetande som för 
närvarande bara gäller barnfamiljer44. Det är endast vissa av de självstyrande regionerna 
(Comunidades Autonomas) i Spanien som håller på regeln att man inte kan uppbära 
minimiinkomstbidrag om man har etl avlönat arbete. 
Denna strategi skulle kunna utvidgas till att gälla tillhörande förmåner, som till exempel när 
det gäller bostadsbidrag i Irland och Förenade kungariket. Bidragstagarna skulle ha starkare 
motiv att utnyttja de sysselsättningsmöjligheter som står till buds. Flittills är det få 
medlemsstater som har valt denna väg, kanske för att den komplexa processen och 
ansvarsfördelningen på olika administrativa nivåer har en tendens att bromsa utvecklingen. 
I lur effektiva sädana åtgärder är beror på om man kan skapa de kopplingar som behövs mellan 
arbetsrätt, social trygghet, utbildning och aktiva arbetsmarknadsåtgärder samt skattesystemen. 
Medlemsstaterna har i +27XIinje med kommissionens vitbok om tillväxt, konkurrenskraft och 
sysselsättning45 vidtagit åtgärder för att sänka lönebikostnadema för lägkvalificerade 
arbetstagare. Med lemsstaterna har nu också enats om en särskild sysselsättningsriktlinje46 som 
syftar dels till att ompröva förmåns- och skattesystemen och ge dem en ny inriktning, dels till 
att ge arbetslösa eller personer som inte ingår i arbetskraften motiv att utnyttja de utbildnings-
eller sysselsättningsmöjligheter som finns. 
IV. Ett steg till - indiv idinriktade vägar till integrering 
Endast en liten andel av bidragstagarna hittar ett avlönat arbete som gör att de inte längre 
behöver minimiinkomstbidraget. För att förbättra resultaten utvecklar man nu en ny strategi 
4' Ibland med en gradvis nedtrappning. 
4- NI.: För personer äldre än 571/2 år och cnforäldcrsfamiljcr med barn under 5 år. 
I KL: Avser Unemployment Assistance och Lone Parents Assistance. 
43 Enligt standardreglerna för minimiinkomstbidrag. 
44 Ett pilotprojekt med bidrag som komplement till lönen för andra kategorier bedrivs nu i Förenade 
kungariket. I Irland tillhandahålls Back-to-Work Allowance, ett treårigt bidrag med gradvis nedtrappning, 
för nyskapade arbetstillfällen eller for dem som startar eget företag. De som arbetar får t.ex. bostadsbidrag. 
45 KOM (93) 700 slutlig. 
4" Riktlinje 4 i de europeiska sysselsättningsriktlinjerna, KOM(98) 574 slutlig för 1999. 
18 
baserad på individuella kontrakt genom vilka undertecknarna ålar sig att genomföra 
personliga projekt. 
I de medlemsstater där man för statistik (iver detta (tabell 5) varierade den andel som varje är 
lyckades frigöra sig frän bidragsbehovet från 6 % till 33 %. Dessa personer hade inte alltid 
lyckats hitta ett arbete och i de fall där så faktiskt skedde (13 % i Nederländerna, i Frankrike 
tvä tredjedelar av dem som inte längre lick minimiinkomstbidrag) är det svårt att bedöma hur 
lästa dessa arbeten faktiskt var. Medlemsstaterna har börjat undersöka andra vägar till social 
integrering och behandla de komplexa institutionella och personliga hinder som bidragstagarna 
står inför. De kan till exempel ha svårigheter som rör familje- eller bostadssituationen eller 
utbildning och som kan påverka deras möjligheter att hitta och behålla ett arbete. 
Socialarbetarna, som ofta är den främsta kontakten för bidragstagarc, har konstaterat att man i 
allmänhet har svårigheter när det gäller att planera för framtiden och att hantera den ständiga 
strömmen av nya utbildnings- och sysselsättningsåtgärder. Man har därför utvecklat 
rådgivningsverksamheten och olika tjänster som syftar till att underlätta svårigheterna och göra 
det möjligt för människor all få en tidsplanering som stämmer bättre överens med den 
personliga utvecklingstakten. 
Specialanpassadc handlingsplaner utarbetas för att underlätta en enhetlig strategi över en viss 
tidsperiod, med hänsyn till familjesituationen och den sociala miljön. Det kan till exempel 
innebära att man eftersträvar ökad social självständighet (språkkurser, körlektioner eller 
avgiftning), förbättrar familjesituationen (barnens skolgång, minskad skuldsättning), deltar i 
lokala självhjälpprogram, förbättrar boendet eller vidareutbildar sig eller informerar sig om 
medborgerliga rättigheter och skyldigheter. Arbete är i de flesta fall slutmålet. 
Medlemsstaterna har i olika hög grad gjort framsteg på det här området. Följande är exempel 
på detta: 
-1 Finland infördes i mars 1998 obligatoriska individuella planer för dem som tackar nej till ett 
erbjudande om arbete. 
- I Tyskland föreskrivs enligt Sozia/hilfe-lngcn (§19 (4)) en CJesamtplan. 
- I Danmark måste de lokala myndigheterna utarbeta en individuel handlingsplan för personer 
över 25 är som uppbär Social Bisland. 
- I Nederländerna finns programmet weg naar de arbeids märkt lör länglidsarbelslösa som 
innehåller avtal om social integrering och utbildning. 
- I Förenade kungariket är Jobseeker's Agreement ett krav för att man skall få Johseekers 
Allowance och en granskning görs varannan vecka. I avtalet anges de typer av arbeten för 
vilka den arbetssökande är tillgänglig och vilka åtgärder denne skall vidta för att hitta ett 
arbete. 
I andra medlemsstater har man utvecklat den individinriktade strategin som ett ömsesidigt 
åtagande genom vilket bidragstagaren återfår ansvaret för sin framtid. Dessutom fastställs hur 
de sociala myndigheterna och arbetsförmedlingen skall bidra till att personen uppnår sitt mål. 
I Frankrike och Portugal innebär dessa ömsesidiga åtaganden ocksä att man formellt engagerar 
lokala grupper som är representerade i de särskilda integreringskommittéer som är 
mediindcrtecknare till åtagandena. 
Bland dessa åtaganden finns till exempel del belgiska contrai d'intégration, del franska 
contrat d'insertion, projet d'insertion i Luxemburg, det spanska proyceto de integration och 
del portugisiska acordo de insereåo. De betraktas i grunden som riktlinjer som socialarbetarna 
19 
tillämpar efter omständigheterna. De omfattar cirka 15 % av bidragstagarna i Belgien, 22 % i 
Portugal och 28 % i Frankrike. Åtagandena är inte direkta anställningskontrakt. 
Sysselsättning är ett inslag bland andra under det övergripande målet social integrering. I 
Portugal är det exempelvis så att accorda de inserçao i ett fall av fem gäller utbildning, hälso-
och sjukvård och/eller socialt stöd. och i ett fall av tio boende. 
V. Framtidsutsikter- tillräckliga resurser och socinltjunstiormäncr som en utgångspunkt 
för soeial och ekonomisk integrering 
Rådet förordade i sin rekommendation att man bör erkänna en människas grundläggande rätt 
till tillräckliga resurser och socialtjänstförmäner för att kunna leva pä ett människovärdigt sätt, 
som ett inslag i en omfattande och konsekvent kampanj, för att bekämpa social utslagning. 
Minimiinkomslbidragen bidrar till delta pä tvä sätt. För det första utgör de en sista 
skyddsnälsmekanism när det gäller inkomstomfördelning och är oumbärliga i en ekonomisk 
kris dä fattigdomen ökar. För det andra fungerar de på grund av tillhörande förmåner och 
tjänster som en utgångspunkt för bidragstagarnas sociala och ekonomiska ätcrintegrering. 
Rådets rekommendation har bidragit till att utforma och stimulera debatten mellan 
medlemsstaterna. De nationella systemen harmoniseras när det gäller deras omfattning och 
kvalifikationskrav. Avsevärda skillnader kvarstår dock när det gäller minimiinkomstbidragens 
ställning inom de sociala trygghetssystemen, deras kopplingar till andra delar av den sociala 
och arbetsmarknadsrelaterade stödstruklurcn samt när det gäller hur de genomförs, till exempel 
garanterade stödniväer och villkor lör tillhörande förmåner och tjänster. 
För de fattigaste innebär äterintegrering i det allmänna (försäkringsbascrade) 
trygghetssystemet ofta att de lär ett fast arbete. Det är idag endast en liten andel av 
bidragstagarna som kan räkna med detta. De llesta arbeten är tillfälliga lösningar. 
Avgränsningen mellan minimiinkomstbidrag och löner håller på att suddas ut. Utvecklingen 
av deltidsarbete och korttidsanställningar har bidragit till detta. Det är också möjligt att man 
genom alt öka möjligheterna att bevilja minimiinkomstbidrag som komplement till lönen 
banar väg för en ökad användning av dessa nya anställningsformer. Å andra sidan kan man 
ifrågasätta om minimiinkomstbidrag är det lämpligaste sättet att stödja deltidsanställda och 
låginkomsttagare. 
Med tanke pä den osäkerhet som råder pä arbetsmarknaden krävs det uthållighet för att skapa 
hållbara sysselsättningsmöjligheter för bidragstagare. Medlemsstaterna har olika stort 
engagemang i den här frågan. Man har till exempel skapat arbetstillfällen i den icke-
vinstdrivandc sektorn, engagerat arbetsförmedlingen och underlättat övergängen frän 
minimiinkomstbidrag till lön utan inkomstbortfall. De individuella avtal eller kontrakt som 
införts i liera medlemsstater stärker dessa processer genom att koppla sysselsättningen till en 
vidare vision om integrering och genom att mer aktivt engagera bidragstagarna själva. 
När del gäller det fortsatta samarbetet med medlemsstaterna föreslår kommissionen att man i 
syfte all förbättra situationen lör de bidragstagare som omfattas av rekommendationen 
vidareutvecklar följande frågor: 
Optimera den sociala tryggheten 
- Mur kan man på ett bättre sätt tillgodose de grundläggande behoven och beakta tillhörande 
förmåner (t.ex. bostadsbidrag, hälso- och sjukvårdsförmåner och familjebidrag)? 
20 
- Kan man införa en större enhetlighet mellan sociala miniminivåer och andra sociala 
förmåner, särskilt arbctslöshetsformåner och pensioner? 
-1 vilken utsträckning kan minimiinkomstbidragen användas som komplement till lönen? 
-1 lur kan reglerna ändras sä alt det gynnar bidragstagarna? 
Förbättra tillgången till sysselsättning 
- Mur kan vi hjälpa bidragslagarna till ökal deltagande i allmänna utbildnings- och 
sysselsätlningsätgärdcr? 
- Är det nödvändigt att införa särskilda åtgärder - och, om så är fallet, varför och vilken typ av 
åtgärder? 
- I lur kan man pä bästa sätt underlätta övergången till avlönat arbete utan inkomstbortfall? 
- Kan vi höja kvaliteten pä den sysselsättning som erbjuds och som finns tillgänglig löt 
bidragslagarna? 
Dessa frågor bör behandlas i samband med de europeiska sysselsättningsriktlinjerna och de 
nationella handlingsplanerna. 
Utveckla den sociala och ekonomiska integreringen 
- Vilka rättigheter och skyldigheter har bidragstagarna och deras närstående? 
- Hur kan man organisera samordnade insatser mot bidragstagarnas olika sociala och 
ekonomiska problem? 
- Antalet bidragstagare har ökal markant - vad säger detta om hur vår socialpolitik och vår 
ekonomiska politik fungerar när det gäller att främja de fastställda målen socialt deltagande 
och social sammanhållning? Vilka lösningar bör vi eftersträva för att stärka den sociala 
integreringen? 
Kommissionen vill också öppna diskussionen för arbetsmarknadens parter, icke-statliga 
organisationer och andra organisationer i det civila samhället som är vikliga intressenter när 
det gäller politiken för social och ekonomisk integrering. De diskussioner som kommer alt 
föras och de inriktningar som man kommer fram till utifrån dessa kommer att bidra till att 
förbereda genomförandet av den nya artikel 118 i det kommande fördraget (artikel 137 i den 
konsoliderade versionen). 
21 
label I 
Nationella miiiimiinkomstbidrag med de främsta tillhörande förmånerna och tjänsterna 
(•'rundfoidrag l)c fnimsta tillhorandc ftirmancrna och tjanstcrna 
Oslerrike So::ialhilje Bostadsbidrag; liimpliga bostader som into lacks genom standardlonnaner 
lillhandahallcs genom extra kontanllormaner eller andra formiiner. 
Sjukforsakring. 
Belgien Minimc.x (minimum I princip tiicker Minimc.x alia nodvandiga kostnader. Lnsiaka 
de moyens utbetalningar kan dock beviljas av de lokala sociala servieecentralerna, 
(/'existence) - och avser till exempel boendekostnader och relaterade kostnader, 
Minimum inkomen kostnader for sjukvard eller obetalda gas- och clriikningar och liknande. 
Danmark Social Bistand Bostadsbidrag. Utbildningsbidrag till studerande som bor hemma eller pa 
nnnnn plats. 
I inland Utkomststdd Bostadsbidrag. Ltt tilliigg till bidraget (som eftcr provning kan beviljas for 
vissa utgifter) tacker sa'rskilt hflga halso- och sjukvardskostnadcr inom 
folkhiilsoverksamhelen, barnomsorg och sarskill hoga kostnader i 
samband med arbelsrelaterade behov. 
I rankrike Rcvenn Minimum llogsla bostadsbidrag for hyresgiister, befrielse Iran boendeskatt. (Iratis 
</ Insertion - RMl lakarvard. Bidragstagarna far olika medel inom ramen I'iir 
integrcringskontrakt. 
Tyskland Sozialhitfe Bostadsbidrag. Sjukforsakringsutgifter eller sjukdomsrelaterade utgifter. 
Utbildningsbidrag, hjaip vid sSrskilda omstandigheter. 
Irland Supplementary Bostadsbidrag. Bidrag till klader och skor lor barn i skolftldern. 
Welfare Allowance - Naturafbtmftner nSr det gSller sdngutrustning, brftnsle och annan 
Unemployment nodvandig hushSllsutrustning. 
Assistance 
Luxemburg Revenu Minimum Bostadsbidrag. Ciratis sjukfftrsakring. 
(laran/i - RMG 
Neder- Atyemenc Hi/stand Bostadsbidrag. (iratis sjuktbrsa'kring. 
liinderna 
Portugal Rcndimento Minima Bostadsbidrag. Kostnader l"6r sjukvard (for vissa kategorier), 
(iarantido (RMG) utbildningsbidrag, subventionerade allmflnna lardmedel. 
Spanien Renin Minima Socialbidrag vid akuta behov (boende, hushallsmaskiner, mftbler). 
Sverige Socialbidrag Bostadsbidrag, bidrag till enftJraldersfamiljer. 
I'orenade Income Support Bostadsbidrag; behandling hos tandlilkare, subventionerade glasogon, 
kungarikel Income-based Job mjolk och vilaminer lor barn under fern ar och gravida kvinnor samt 
seekers Allowance skolmaltidcr. I Ijalp med utgifter i samband med barnafodande och 
begravningar. Cold Weather Payment for pensioniircr, funktionshindrade 
och for dem som har barn under fern ar. 
De som uppbär minimiinkomstbidrag omfattas av allmänna nationella bestämmelser om stöd för hälso- och 
sjukvård, utbildning och till familjer. I tabellen ovan visas bara de tjänster och bidrag som går utöver de 
nationella standardbestämmelserna. Bestämmelserna om sysselsättning och utbildning behandlas i själva 
rapporten. 
kiillhiim isuiu.uar: 
-Pierre (iuibenlif. Denis Mongol. Minimum income policies in the I'.uropean Union. Lissabon 1997. 
-Nationella svar på kommissionens frâgeformulilr om garanterad minimiinkomst frAn 1996. 
- Luropciska fonden för förhältring av levnads- och arbetsvillkor. Report on G MI development in EU Member States in l()()2-
IW. december 1997. Malli I leikkila. Darren McCausland. 
-( )HCD. Social Assistance in OECD countries: country reports. 1996. 
22 
Tabell 2 
Nivån pa det stöd som ges genom minimiinkomst-, familjc- och bostadsbidrag 
1995. uttryckt i köpkraltsparitct 
Mcdlcmsstat A47 B D Dk E4X F Fin Irl 
49 L Nl p50 s UK 
51 
Ensamstående utan barn 
Totalt stod netto 
Bostadsbidrag 
<»/ 483 
27 499 
0 661 
36 561 
9 304 
0 481 
40 644 
40 384 
0 808 
14 734 
21 221 
21 625 
7 661 
56 
Par med tvä barn 
Total! stod netto 
Bostadsbidrag 
/(» 
Lanuljebidiag 
% 1082 
15 
23 926 
0 
28 1230 
29 
7 1431 
0 
II 565 
0 
,8 858 
31 
II 1266 
20 
14 852 
0 
9 1519 
7 
14 1090 
14 
10 654 
10 
10 1207 
14 
13 1094 
34 
11 
Enioraldersfamilj med tvä barn 
Totalt stod netto 
Bostadsbidrag 
Familjebidrng 
/(i 903 
18 
28 926 
0 
28 895 
34 
13 1007 
11 
2(> 504 
0 
10 760 
35 
12 1050 
24 
42 837 
0 
9 145 
10 
18 1006 
16 
II 476 
13 
13 994 
18 
14 960 
38 
16 
Bostads- och familjebidrag anges som procentandelar av det totala minimiinkomstbidraget netto Om angivelsen är noll procent \u\n> 
inle något separat bostadsbidrag, vilket innebär att bidraget bör läcka boendekostnadenia. Beloppen är angivna nollo ofloi 
förmånerna beskådas (inkomstskatt och lokala skallen i Danmark, Luxemburg. Nederländerna och förenade kungariket. 
Källhänvisningar: 
- Stalisliken är hämtad frän OLXT):s databas om skatter, fönnaner och incitament till arbete. 
Internet : hdpV/vvww.oecd.org/els.socpol/benontscompendiuni/index.htm. 
- Purchasing power parities-Eurostat : Statistics in Brief- Economy and Finance, 1995/2. Alla belopp i nationell valuta har räknats • 
en gemensam värdereferens, PPA, som gör det möjligt att köpa samma mängd varor och tjänster i varje medlemsstat under ett visst år. 
( lonomsiiillcl loi »lo nio .'.'<>.;/(///////c'-|>ioi',ianinii.Mi som linns idag (ett loi varje delstal). \M ungelärligl belopp loi bostadsbidraget har inkluderats I Vi äi inte 
möjli!',! alt beräkna något lakliskl belopp cltersom bostadsbidraget varierar betydligt beroende på individens omständigheter. 
Rcnta Minima och familjebidragen är beskattningsbara för alla familjer men bidragstagarna betalar inte skall ellersom förmånerna inte överstiger skatlekredilen. 
4') Bostadsbidrag ingår inte ettersom det inte finns någon statistik tillgänglig. Det är relativt là av dem som lar Supplementary Welfare Allowance som lår 
bostadsbidrag, l.one-1"aient. \llowance. som utgör (>X "i. av del totala stödet, är ett beskattningsbart bidrag, men bidragstagarna betalar inte skalt ellersom beloppet 
inle överstiger det skadefria beloppet. 
?° l 'ppgiller från 1997. det första året då RMCi användes. 
Income Support är ett beskattningsbart bidrag (delvis beskattningsbart för par + 2 och ensamstående + 2). men bidragstagarna betalar inte skatt ellersom 
beloppet inte överstiger det skattefria beloppet. Det mindre skattebelopp som enligt tabellen skall betalas i Förenade kungariket gäller en lokal skatt. Detta uppvägs 
doek av en lokal skatteförmån tor bidragstagare. som därför i praktiken inte betalar någon skatt. 
Tabell 3 
°o av bidraastaaarna Uppgifter om dem som uppbär minimiinkomstbidrag 
Ensamstaende 
Uivkv) 
Enforalders-
familjer(m/kv) 
Par med bam 
Antal 
bidragstagare 
Forandring 
sedan 1990 
% 
Antal berorda 
personer 
Alder 
Fdrdelning B 
1997 
54 
19 
9.2 
80 020 
^62 
126 000 
(est.) 
27%<25 
år 
51%<35 
år DK 
1994 
40.6 
25.3 15.3 
11.5 
I 10.5 
32.5 
290 000 
-16 
50° 6 
< 30 år D 
1996 
51.6 
22.7 
14 
1 377 945 
- Il 
(. 1995) 
2.688 805 
73% 
<40år E 
1997 
22 a 30 
35 a 40 
63 714 
+26 
( 95/97) 
186 568 
2/3 
<45ar FI 
1994 
61,4 
36.924.5 
10,5 
1,3/9,2 
15,8 
339 020 
(1995) 
+ 87 
584 100 
(1995) 
2/3 
<30ar FR 
1996 
1 010 472 
+ 98 lrl 1997 
SWA 
72.8 
18 279 
37 604 
70% 
<39ir U.A. 
159 777 
T-14 
53% 
<35ar L 
1994 
66.5 
19.5 
8.2 
4622 
+ "3 
(/ 1986) 
6 804 
54% 
<40ar NL 
1995 
57.6 
23.6 
11.8 
493 000 
-7 
60% 
<40ar P 
1996 
' 0 
21.9 
89 937 
283 433 
51% 
<25ar S 
1994 
61.5 
}9.- 22.5 
17.2 
1.9/15.3 
15.6 
715 000 
+ 8 
(93/94) UK 
l.S. 
59 
27 
5 
4103000 
* 
9%< 25 ar 
43% >60 
ar 1997 
JSA 
"8 
1 
15 
1097000 
29 < 
25ar 
13 > 
50ar 
Bidragstagama motsvarar faktiska hushåll enligt den definition som används inom varje nationellt system. Alla tänkbara hushål 1st} per ingår (ensamstående eller bidragstagare med närstående, barn 
och/eller vuxna i samma familj). Antalet berörda personer beräknas vanligen med ledning av de uppgifter som bidragstagama lämnar. 
Källhänvisning: Pierre Guibentif - Denis Bouget. Minimum Income policies in the European Union, 1997, samt följande: 
B : Lägesrapport från januari 199". Les bénéficiaires du »Unimex en Belgique, 1990-199"?. Le Secrétaire d'Etat à l'intégration sociale, Jan Peeters. 
D : Lägesrapport från den 31 december 1996, Sozialhilfe Statistisches Bundesamt. 
Dk : Susanna Brogaard och Hanne Weise: Evaluer ing af Lov om kommunal aktivering 1997. 
E : Den procentuella andelen varierar mellan de självstyrande regionerna (Comunidades Autonomas) i Spanien, Fundacion Argentaria, 1995. 
F : Lägesrapport från den 31 december 1996. 1 statistiken ingår de franska utomeuropeiska departmenten som står för omkring 16 % av det totala, DIRMI CAF. juni 1997. 
P : Lägesrapport från den 31 augusti 1998. 
[RL : Lägesrapport från den 31 december 1997. SWA = Supplementary Welfare Allowance. Arsflödet är högre (73 554 bidragstagare under 1997). U.A. = Unemployment Assistance. 
L : Tredje rapporten om garanterad minimiinkomst från Conseil Supérieur de I 'action sociale till deputeradeförsamlingen, juli 1996. Uppgifter från FNS.'CDP dec. 1994. 
NL : Uppgifter som rör bidragstagare från 18 till 64 års ålder. 
UK: l.S = Income Support: JS.A = inkomstbaserat Jobseeker's allowance. Statistics Quarterly Enquiry, now 1997. Nordirland: Income support 100 % census, JSA 20 % sample. Siffrorna har 
rundats av till närmaste tusental. * Antalet personer som uppbär IS har ökat med 36 % under perioden 1990-95. Sedan oktober 1996 har JSA ersatt IS i de fall där det utbetalades till arbetslösa. 
24 
Tabell 4 
Sysselsättningssituationcn för dem som ansöker om minimiinkomstbidrag 
% av 
It 
1) 
1-
Fin 
F 
Irl 
1, 
P 
s 
UK del lolala anlalet sokande 
Sysselsällning 
2.8 
7.4 
Mycket litet 
. 11.1 
13 
Fj tillgängligt 
8 
5,3 
50, varav 20 
på heltid 
Fj tillgängligt Arbclssökaiide 
Betalda 
7 
11.3 Obetalda 
30,1 
20,9 
1 .ångstidsarbetslösa 
54.3 
13,8 Mycket få 
41,2 
90 
31 
86.2 
4 x nationella 
genomsnittet 
21,1 (JSA) Ulbildning 
3.8 
(studerande) 
5.3 
Nagot 
6 
Fj tillgSngligt (>vrigl 
56,3 varav 10,8 avsor spliltring inom familjen, 
9.6 tillagg till andra lormftnor. 
2,9 funklionshindor/sjukdom. 
62.1 varav 14,8 avsor narstaende, 7,1 
funklionshinder/sjukdom, och 1.4 pensionarer. 
Fnforaldersfarniljer. 
76,7 tilliigg till andra ffirrnaner. 
26 
10 varav 2,6 funktionshinder/sjukdom, 1.6 
llykliiigiir. 
51 varav 26 funklionshinder/sjukdom, 18 
hemmavarande maka, 8 over 60 ars Aider. 
5 pensionarer, 2,8 funktionshinder/sjukdom. 0,7 
stod till hushall. 
33 funktionshinder/sjukdom. 
78,4 varav 34.1 pensionarer, 19,5 
enforaidersfamiljer. 17,3 
funktionshinder/sjukdom. 
Lägg märke till att de som ansöker om minimiinkomstbidrag kan uppbära flera andra typer av sociala förmåner. 
Källhänvisningar: 
Nationella svar på kommissionens frågeformulär från 1997 samt följande: 
B : Vid ansökan om Minimex - Enquête sur l'accroissement du nombre des demandes en vite de l'obtention du 
minimcx. Union des villes et communes belges, section CPAS. Uppgifterna avser 1994. 
D: Lägesrapport från den 31 december 1996 för personer i åldern 15-65 år, Sozialhilfe Statistisclws lïundcsamt. 
IV. Miitislerio de Trabajo y Asitnlos sociales, "Las renias minimas de insercion", origen, modelas y aplicacion en las 
Coiiutnidadcs autonomas, maj 1997. 
F: Vid ansökan om RM1, Isa Aldeghi. Les nouveaux arrivants au revenu minimum d'insertion, undersökningen RMI 900 -
CRFDOC-DIRM! 1996, CRFDOC, nov. 1996. 
IRL: Supplementary Welfare Allowance + Unemployment Assistance : Statistical information on Social Welfare Services -
Department of Social ( 'ommunity and Family Affairs - 1997/ 
L: I .ägesrapporl när begäran gjordes: Rapport d'activité 1995 du Service Nationale d'Action Sociale. 
V: Resultaten för försöksperioden 1.7.1996 - 31.10.1997: 17 960 hushåll fick RMCi under denna period. 11 482 fick fortfarande 
cletla bidrag den 30.7.1997. 
S: Svar på frågeformuläret från 1996, uppgifter från 1994. 
UK: Income Support + inkomslbaserat Johseeker's Allowance (.ISA), Statistics Quarterly Enquiry, nov. 1997. 
Nordirland: Income support 100 % census. .ISA 20% sample. 
25 
l'aboli 5 
Resultat som uppnåtts genom insatser för sociockonomisk integrering 
% av 
Dk 
1) 
F 
l"r 
1, 
Nl 
P dot totala antalot bidragstagare 
"Aktiva" 
49 
8,4 
100 
i teorin 
>28 
12,0 
21,8 Uppbär ej 
längre 
minimi-
inkomst-
bidrag 
20 a 30 
33 
6,0 under 
1996 
32,9 Sysselsättning 
15 
13 
empleo social 
27 
4,7 
11,6 
9,7 Obetalt 
arbete 
tillgangligt 
3,9 
Ej 
tillgangligt Utbildning 
34 
Fi 
mignngiigt 
6 
3,5 
0,6 
21,5 Ovrigt 
50 som tillagg till andra 
ftJrmSner 
0,05 proyecfos de inte-
gracion social (I.ex. halso-
och sjukvard, bamens 
skolgang) 
47 arbetssokande, 5 
flvrigt. 
79,5 tindantagna firftn 
MSC. 
18,8 varav 4 hade flyttat 
utomlands, 4 giftermSI. 
18.6 halso- och sjukvSrd, 
23.7 socialt stiid, 7,8 
boende. 
"Akliva" bidragslagare som oinfallas av akliva älgärder. 
Sysselsättning - personer som med eller ulan hjälp har hittat etl arbete 
källhänvisningar: 
Medlemsstaternas svar på kommissionens frågeformulär från 1997 samt följande: 
I) : I )ollagare i llilfe zur .'l/7>e/7-programmet. Brctior Wilhom Revenu minimum garanti et politiques d'insertion sur le 
marche de l'emploi, le cas de l'Allemagne IS(i. Sozialforschung und Ciesellschaftspolilik. 1995. baserait på 
undersökning från 1992. 
F: Miuisterio de Trabajo y Asunttxi sociales, "Las renias minimas de insertion ", origen, modelas y aplicacion en las 
Comunidades autonomas, 05-1997. lùtndacion Argentaria, "Las renias minimas de insertion en Espana: entre la 
asistenciay la insercion". preliminär version maj 1995. Uppgifterna avser 1993. 
F: Lägesrapport ett år efter inträdel i RMI-systemet. 28 % "aktiva" = de som har undertecknat ett contrat d'insertion. 
Isa Aldoghi. Les nouveaux arrivants au revenu minimum d'insertion, undersökningen RMI 900 - CRFDOC-DIRMI 
1996. CRI-DOC. nov. 1996. 
L: Don 31 december 1995: Av sammanlagt 7 433 bidragstagare var 5 912 (79,5%) befriade från Mesures sociales 
complémentaires (MSC) 56,7% av dem som ej är befriade är "aktiva". Tredje rapporten från Conseil supérieur à 
l'action sociale till deputeradeförsamlingen, juli 1996. 
NL: Uppgifter från 1991, undersökningen De l'assistance nationale à l'emploi, social- och arbetsmarknadsministeriet, 
maj 1994. I Iniler 1995 om fållades 27,5 % av bidragstagarna av akliveringsåtgärdcr. 
I*: Resullaien från perioden 1.7.1996 - 31.8.1998, 21,8 % "akliva" - de som har undertecknat ett acordo de inserçao. 
u 
No I 245/46 Official Journal of the European Communities 26. 8. 92 
COUNCIL RECOMMENDATION 
of 24 June 1992 
on common criteria concerning sufficient resources and social assistance insocial protection 
systems 
(92/441/EEC) 
Ull COUNCIL Ol LIIL EUROPEAN COMMUNITIES. 
Having regard to the Treaty establishing the European 
Economic Community, and in particular Article 235 
thereof, 
I Living regard to the proposal from ihe Commission ('), part in the economic and social life of the society in 
which they live and to become successfully integrated 
economically and socially; whereas the right of the 
least privileged to sufficient, stable and reliable 
resources should therefore be recognized as part of a 
consistent, overall policy for supporting their 
integration; 
m 
1 
m 
i 
T*' I Living regard to ihe opinion of the European 
Parliament (•'), 
I laving regard to the opinion ol the Economic and Social 
( .ommiitee ( '), 
(1) Whereas reinforcing social cohesion within the 
Community requires the encouragement of solidarity 
with regard to the least privileged and most vulnerable 
people; 
(2) Whereas respect lor human dignity is one of the 
fundamental rights underlying Community law, as 
recogni/ed in the preamble to the Single European 
Act; 
(3) Whereas social .exclusion processes and risks of 
poverty have become nuire prevalent and more 
diversified over the last 10 years, owing primarily to a 
combination of developments in the labour market 
with, in particular, growth in long-term 
unemployment, and in family structures with, in 
particular, an increase in social isolation; 
(4) Whereas there is a need for general development 
policies capable of contributing towards halting the 
perceived structural trends to be accompanied by 
specilic, systemic and coherent integration policies; 
(5) Whereas, consequently, social policy efforts need to be 
continued, their achievements reinforced and these 
policies adapted to the multi-dimensional nature of 
social exclusion, which involves linking the various 
forms of immediate assistance needed to measures 
aiming expressly at the economic and social 
integration of the people concerned. 
(6) Whereas people with insufficient, irregular and 
uncertain resources are unable to play an adequate 
(') OJ No C 163, 22. 6. 1991, p. t. 
(') OJ N.» C ISO, IS. <>. 1992. 
(') ()| No C 14. 20. I 1992, p. I. (7) Whereas on 29 September 1989 the CouncilJnd the 
Ministers for Social Affairs meeting within the Council 
adopted a resolution on combating social exclusion ( ') 
which stressed that combating social exclusion may be 
regarded as an important part of the social dimension 
of the internal market; 
(8) Whereas the Community Charter of the Fund.micnt.ii 
Social Rights of Workers, adopted at the Europe.!.* 
Council in Strasbourg on 9 December 1989 by thc-
Hcads of State or Government of 11 Member States, 
states, inter alia, in its eighth recital and in points 10 
and 25: 
'Whereas, (. . .) in a spirit of solidarity, it is important 
to combat social exclusion;' 
'According to the arrangements applying in each 
country: 
10. Every worker of the European Community shall 
have a right to adequate social protection and 
shall, whatever his status and whatever the size 
of the undertaking in which he is employed, 
enjoy an adequate level of social security 
benefits. 
Person who have been unable either to enter or 
re-enter the labour market and have no means of 
subsistence must be able to receive sufficient 
resources and social assistance in keeping with 
their particular situation.' 
'25. Any person who has reached retirement age but 
who is not entitled to a pension or who does not 
have other means of subsistence, must be entitled 
to sufficient resources and to medical and social 
assistance specifically suited to his needs.'; 
("'fÖj No C277, 31. 10. 1989, p. |. 
£4 
26. 8. 92 Official Journal of the European Communities NoL 245/47 
(9) Whereas the Commission has included this 
fundamental aspect of the fight against social exclusion 
in its action programme relating to the implementation 
of the Community Charter of the Fundamental Social 
Rights of Workers, while noting in particular the value 
of a Community initiative, in a spirit of solidarity, to 
assist the least privileged citizens of the Community, 
including the elderly, whose situation all too often 
resembles that of persons excluded from the labour 
market; exclusion, and to adapt their social protection 
systems, as necessary, according to the principles 
and guidelines set out below; 
B. to recognize this right according to the following 
general principles: 
1. it is to be a right based on respect for human 
dignity; 
(10) Whereas the implementation of a guarantee of 
resources and social assistance comes within the sphere 
of social protection; whereas it is for Member States to 
define, in this connection, the legal nature of the 
provisions intended to ensure this guarantee, which in 
most Member States do not come within the sphere of 
social security; 2. the scope of that right is to be defined vis-à-vis 
individuals, having regard to legal residence and 
nationality, in accordance with the relevant 
provisions on residence, with the aim of 
progressively covering all exclusion situations in 
that connection as broadly as possible, in 
accordance with detailed arrangements laid 
down by the Member States; 
(11) Whereas it is important to lake account during the 
progressive implementation of this recommendation of 
the availability of financial resources, of national 
priorities and of balances within national social 
protection systems; whereas there are disparities in 
development between Member States as regards social 
protection; 
(12) Whereas, in its resolution on combating poverty in the 
European Community ('), the European Parliament 
declared itself in favour of establishing in all the 
Member States a guaranteed minimum income to help 
ensure that the poorest citizens are integrated into 
society; 
[13) Whereas, in its opinion on poverty of 12 July 1989 (*), 
the Economic and Social Committee also 
recommended the introduction of a minimum social 
income, both to act as a safety net for the poor and to 
boost their reintegration into society; 3. every person who does not have access 
individually or within the household in which he 
or she lives to sufficient resources is to have 
access to such right: 
— subject to active availability for work or for 
vocational training with a view to obtaining 
work in the case of those persons whose age, 
health and family situation permit such 
active availability, or, where appropriate, 
subject to economic and social integration 
measures in the case of other persons, and 
— without prejudice to the Member States' 
option of not extending this right to persons 
in full-time employment or to students; 
4. access is not to be subject to time limits, 
assuming compliance with the eligibility 
conditions and on the understanding that, in 
practice, the right may be granted for limited but 
renewable periods; 
(14) Whereas this recommendation does not affect national 
and Community provisions on right of residence; 
(IS) Whereas the Treaty does not, in respect of the 
attainment of these objectives, provide for any means 
of action other than those laid down in Article 235, 
I. HEREBY RECOMMENDS MEMBER STATES: 5. the right is auxiliary in relation to other social 
rights. An effort should be made in parallel to 
reintegrate the poorest people into the systems of 
general rights; 
6. it is to be accompanied by those policies deemed 
necessary, at national level, for the economic 
and social integration of those concerned, as laid 
down in the resolution of the Council and of the 
Ministers for Social Affairs, meeting within the 
Council, of 29 September 1989 on combating 
social exclusion-, 
A. to recognize the basic right of a person to sufficient 
resources and social assistance to live in a manner 
compatible with human dignity as part of a 
comprehensive and consistent drive to combat social 
(') OJ No C 262, 10. 10. 1989, p. 194. 
(l) OJ No C 221. 28. 8. 19.89, p. 10. C. to organize the implementation of this right 
according to the following practical guidelines: 
1. (a) fixing the amount of resources considered 
sufficient to cover essential needs with 
regard to respect for human dignity, taking 
No L 245/48 Official Journal of the European Communities 26. 8. 92 
account of living standards and price levels 
in the Member State concerned, for 
different types and sizes of household; 
(b) adjusting or supplementing amounts to 
meet specific needs; 
(c) in order to fix the amounts, referring to 
appropriate indicators, such as, for 
example, statistical data on the average 
disposable income in the Member State, 
statistical data on household consumption, 
the legal minimum wage if this exists or the 
level of prices; 
(d) safeguarding an incentive to seek 
employment for persons whose age and 
condition render them fit for work; 
(e) establishing arrangements for periodic 
review of these amounts, based on these 
indicators, in order that needs continue to 
be covered; 
granting, to people whose resources taken at the 
level of the individual or the household are lower 
than the amounts thus fixed, adjusted or 
supplemented, differential financial aid to bring 
them up to these amounts; 
L taking the necessary measures to ensure that, 
with regard to the extent of the financial support 
thus granted, the implementation of the 
regulations in force in the areas of taxation, civil 
obligations and social security takes account of 
the desirable level of sufficient resources and 
social assistance to live in a manner compatible 
with human dignity; organizing, in so far as possible and in 
accordance with national provisions, the 
machinery for appeals to independent third 
parties, such as tribunals, to which the persons 
concerned should have easy access: 
D. to guarantee these resources and benefits within the 
framework of social protection arrangements; 
to determine detailed arrangements, finance costs 
and organize their administration and 
implementation in accordance with national 
legislation and/or practice; 
E. to implement the measures laid down in this 
recommendation progressively as from now in such 
a way that a report can be drawn up after five 
years, 
— taking into account economic and budgetary 
resources as well as the priorities set by national 
authorities and balances within social protection 
systems, and 
— where appropriate, varying their scope 
according to age group or family situation; 
F. to take appropriate measures: 
— to collect information systematically on the 
actual arrangements for access to these measures 
for the people concerned, and 
— to carry out a methodical evaluation of their 
implementation and impact; 
II. AND THEREFORE ASKS THE COMMISSION: 
4. taking every measure to enable those concerned 
to receive appropriate social support, 
comp i'ng measures and services such as, in 
par;:cviar, advice and counselling, information 
any .iSt«stance in obtaining their rights; 
5. adopting arrangements in respect of persons 
whose age and condition render them fit for 
work, which will ensure they receive effective 
help to enter or re-enter working life, including 
training where appropriate; to encourage and organize, in liaison with the 
Member States, the systematic exchange of 
information and experiences and the continuous 
evaluation of the national provisions adopted; 
to submit to the European Parliament, the Council 
and the Economic and Social Committee, on a 
regular basis, reports based on information supplied 
by the Member States describing the progress 
achieved and obstacles encountered in implementing 
this recommendation. 
6. taking the necessary measures to ensure that the 
least privileged are informed of this right; 
simplifying as far as possible the administrative 
procedures and arrangements for examining 
means and situations involved in claiming this 
right; Done at Luxembourg, 24. 6. 1992. 
For the Council 
The President 
José da SILVA PENEDA 
xiaoES 
'& 

ISSN 1024-4506 
KOM(98) 774 slutlig 
DOKUMENT 
SV 05 04 01 17 
Katalognummer : CB-CO-98-774-SV-C 
Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer 
L-2985 Luxemburg 
3o