SV Europeiska unionens officiella tidning C 312/25

Offentliggörande av en ansökan i enlighet med artikel 6.2 i rådets förordning (EG) nr 510/2006 om skydd av geografiska beteckningar och ursprungsbeteckningar för jordbruksprodukter och livsmedel

2010/C 312/15

Genom detta offentliggörande tillgodoses den rätt att göra invändningar som fastställs i artikel 7 i rådets förordning (EG) nr 510/2006 (1). Invändningar måste komma in till kommissionen senast sex månader efter dagen för detta offentliggörande.

SAMMANFATTANDE DOKUMENT

RÅDETS FÖRORDNING (EG) nr 510/2006

”ΞΥΓΑΛΟ ΣΗΤΕΙΑΣ” (XYGALO SITEIAS)/”ΞΙΓΑΛΟ ΣΗΤΕΙΑΣ” (XIGALO SITEIAS)

EG-nr: EL-PDO-0005-0731-24.11.2008

SGB ( ) SUB ( X )

1. Beteckning:

”Ξύγαλο Σητείας” (Xygalo Sitias)/”Ξίγαλο Σητείας” (Xigalo Sitias)

2. Medlemsstat eller tredjeland:

Grekland

3. Beskrivning av jordbruksprodukten eller livsmedlet:

3.1 Produkttyp:

Klass 1.3: Ost

3.2 Beskrivning av den produkt för vilken beteckningen i (1) är tillämplig:

”Xygalo Sitias” är en produkt som framställs genom syrning av mjölk. Det är en kantlös, vit, krämig och/eller grynig ost, med en frisk, syrlig, lätt salt smak och en behagligt karakteristisk doft. Den har en högsta vattenhalt på 75 % och en högsta salthalt på 1,5 %, med en fetthalt i torrsubstansen på 33–46 % och en lägsta proteinhalt på 31,5 %.

”Xygalo Sitias” framställs av get- eller fårmjölk, eller en blandning därav, om mängden av getmjölk är otillräcklig, varmed fårmjölkens fetthalt justeras så att fetthalten i slutprodukten fortfarande ligger under 46 % (i torrsubstansen). Mjölkblandningen pastöriseras sedan (frivilligt) och kyls ner till 25 °C. Förutom salt (NaCl), som tillsätts med högst 2 viktprocent, tillsätts en ofarlig kultur av mjölksyrebakterier och små mängder naturlig löpe från djurmagar (huvudsakligen vid pastöriserad mjölk). Mjölken får sedan vila för att jäsa naturligt i livsmedelsbehållare som hålls stationära och täckta, men inte hermetiskt förslutna, under sju till tio dagar vid en temperatur på 15–20 °C. Överskottet av fett och smör tas bort från ostmassans yta. Mognadslagringen fortsätter i dessa behållare i ungefär en månad vid en temperatur på 10–15 °C, utan omrörning av ostmassan under hela syrnings-/mognadslagringsprocessen. Slutligen separeras produkten från vasslan som är koncentrerad till botten av behållarna, placeras i formar och kyls vid en temperatur på under 4 °C. Om mjölken inte har pastöriserats bör ”Xygalo Sitias” hållas kyld i ytterligare minst två månader innan de saluförs, för att kunna kontrollera att produkten inte innehåller några oönskade mikroorganismer.

3.3 Råvaror (endast för bearbetade produkter):

De råvaror som används för att framställa ”Xygalo Sitias” är färsk mjölk från friska får och getter som föds upp på traditionellt sätt inom (f.d.) distriktet Sitia och är helt anpassade till regionens särskilda klimat och fora. De härstammar uteslutande från inhemska grekiska getraser och lokala fårraser (främst Sitiarasen, men även raserna Psiloriti och Sfakia samt korsningar av dessa).

Den mjölk som används ska tas från mjölkning som skett minst tio dagar efter det att djuret har fött, varpå uppfödaren antingen levererar mjölken till ysteriet eller lagrar den i kyltankar som regelbundet hämtas (normalt av ysteriet) i lämpliga fordon eller tankbilar.

3.4 Foder (endast för produkter av animaliskt ursprung):

Fåren och getterna föds uteslutande upp enligt traditionella extensiva till halvintensiva produktionsmetoder i låglänta områden och medelhöga bergsområden som ligger högst 1 000 meter över havet. I oktober och november (när de nyfödda ungarna diar) får djuren alltefter årsmån fodertillskott på 30–40 % i form av olivblad och torrfoder (t.ex. klöver, hö, majs). Detta beror på bristen på naturlig vegetation och djurens ökade foderbehov.

Från december till omkring april (högre mjölkproduktion, efter att de nyfödda ungarna har avvants) äter djuren lokala vilda växter (gräs och buskar, främst aromatiska och inhemska) som det finns rikligt av under vinter- och vårregnen (salvia (Salvia fruticosa & Salvia pomifera), klippros (”aladania” – Cistus creticus), ljung (Erica manipuliflora), gul lejonsvans (Phlomis lanata), ginst (Calycotome villosa), dvärgek (Quercus coccifera) etc.). Ända fram till början av mars kompletteras detta med grenar och löv som blivit över från den årliga beskärningen och trimningen av olivträd. Även under denna vinterperiod tillförs torrfoder i mängder som normalt inte överstiger 20 % av totalen för att täcka djurens behov under dagar med riklig nederbörd, snö och frost.

Från och med maj och under sommaren (minskad mjölkproduktion) äter de flesta flockar olika sorters torkad spannmål som kommer från fälten i området och som jordbrukarna sått uteslutande för detta syfte, samt betar på gräsmarker som är täckta med den lokala floran. Beroende på årsmån kan fodertillskott på 30–40 % ges i form av torrfoder från andra områden (t.ex. hö, klöver, majs).

3.5 Särskilda steg i produktionsprocessen som måste äga rum i det avgränsade geografiska området:

Både produktionen och bearbetningen av mjölken, samt framställningen av ”Xygalo Sitias”, måste äga rum i det avgränsade geografiska området.

3.6 Särskilda regler för skivning, rivning, förpackning etc.:

Packningen måste ske i det avgränsade området för att säkerställa produktens kvalitet (som försämras om den transporteras oförpackad), till följd av den kraftigt ökade risken att bulkprodukten exponeras för den omgivande luften, vilket leder till att den smittas med oönskade mikroorganismer som försämrar dess organoleptiska egenskaper och kraftigt minskar dess redan begränsade hållbarhet (högst sex månader efter produktion).

För försäljning packas ”Xygalo Sitias” i livsmedelsförpackningar på högst 5 kg. De relativt stora förpackningarna på 5 kg är avsedda för restaurangbranschen, där större kvantiteter konsumeras omedelbart och produkten därmed inte försämras.

Volymen måste begränsas så att produkten konsumeras av slutköparen inom rimlig tid efter förpackningens öppnande och inga av produktens särskilda egenskaper går förlorade. Eftersom ”Xygalo Sitias” är en bredbar mjukost har den inte något skyddande ytskikt som hårdostar.

3.7 Särskilda regler för märkning:

Märkningen på produktens förpackning måste innehålla följande klart synliga och läsbara uppgifter:

— Produktnamnet ”ΞΥΓΑΛΟ ΣΗΤΕΙΑΣ” eller ”ΞΙΓΑΛΟ ΣΗΤΕΙΑΣ” (och/eller med latinska bokstäver ”XYGALO SITEIAS” eller ”XIGALO SITEIAS”) följt av orden ”Skyddad ursprungsbeteckning”, eller motsvarande på ett annat/andra språk med latinska eller andra bokstäver.

— Namnet på och adressen till både produktions- och förpackningsföretaget.

Om rå (opastöriserad) mjölk har använts i produktionsprocessen ska etiketten på förpackningen även förses med den särskilda märkning som föreskrivs i relevant nationell och gemenskapslagstiftning.

4. Kort beskrivning av det geografiska området:

Den region i vilken ”Xygalo Sitias” framställs utgörs av områdena i det före detta distriktet Sitia (före 1997) i länet Lassithi på Kreta, som i dag (sedan 2008) omfattar kommunerna Sitia, Makri jalos, Itanos, Lefki och alla deras kommundistrikt. Detta är i huvudsak en halvö som omfattar hela östra ändan av Kreta, som är naturligt isolerad från resten av ön och omges av bergen Thripti och Orno i väst och av havet i norr, söder och öster.

5. Samband med det geografiska området:

5.1 Specifika uppgifter om det geografiska området:

Topografi – Klimat

Distriktet Sitia omfattar ett område på 786 km2, som främst består av medelhöga bergsområden (300–1 000 meter över havet med små platåer), med mindre än 20 % låglänta områden (under 300 m) och några få höglänta områden (1 000–1 500 m). Landskapet saknar de branta klippavsatser som präglar västra och centrala Kreta, vilket gör det möjligt att föda upp får och getter på de allra flesta platser (främst i de medelhöga bergsområdena och i mindre utsträckning i de låglänta områdena).

Sitia-regionen har mindre nederbörd, kraftigare vindar och högre temperaturer än något annat område på samma höjd på Kreta.

Den genomsnittliga årsnederbörden överstiger aldrig 1 100 mm på någon plats. I de medelhöga bergsområdena och de centrala områdena varierar den från 500 till 800 mm, i nordost och söder från 300 till 500 mm och på den sydöstra sidan understiger 300 mm.

Den årliga medeltemperaturen på den norra kusten är 18,67 °C men minst 1 °C högre i söder, med ett årligt temperaturintervall där skillnaden mellan högsta och lägsta värdet inte överstiger 17 °C. I de medelhöga områdena på omkring 600 meter över havet som används för djuruppfödning ligger den årliga medeltemperaturen på omkring 16,50 °C, med ett temperaturintervall på högst 20 °C. På västra Kreta är medeltemperaturerna på samma höjd 1–1,5 °C lägre.

Vindarna är främst nordvästliga och kraftigare i juli och augusti, vilket förhindrar mycket höga temperaturer mitt på dagen. Under vintermånaderna och våren är vindarna ibland sydliga, vilket ger ett mildare och varmare klimat.

Antalet soltimmar är mycket högt, från 2 700 timmar per år i norr till drygt 3 000 timmar i söder (högst i hela Grekland).

Flora – Betesmarker

Det särskilda landskapet och klimatet ger också upphov till en särskild flora. Oliver (Olea europaea) odlas i stor skala upp till höjder på omkring 600 m och vin (Vitis vinifera) odlas upp till omkring 1 000 m. Över 700 växtarter har hittills rapporterats växa i Sitia-området, jämfört med omkring 1 800 arter för hela Kreta, som är mer än tio gånger större.

Den huvudsakliga växtligheten utanför odlingsmarkerna består av frygana, med stora områden som täcks av buskväxter, till exempel törnpimpinell (Sarcopoterium spinosum), ginst (Genista acanthoclada), timjan (Thymus capitatus), salvia (Salvia fruticosa & Salvia pomifera) och den kretensiska ebenus-busken (den inhemska Ebenus cretica).

I de områden där koncentrationen av inhemska växter är störst återfinner man det största antalet, i stort sett frigående, får och getter, som lever av de rikligt förekommande och varierande inhemska och aromatiska växterna, med buskar och örtartad vegetation.

Snårskog (”macchia”) dominerar växtligheten på bergssluttningarna, där främst getter och i mindre utsträckning får betar, och inkluderar mastixbuske (Pistacia lentiscus), dvärgek (”prinos” – Quercus coccifera), vild oliv (”argoulida” – Olea europaea sylvestris), Johannesbröd (Ceratonia siliqua) och taggig ginst (Calycotome villosa).

Får- och getraser – Uppfödningsmetod – Mjölkproduktion

Det finns en egen lokal ras, ”Sitia-fåret”, som är en underras till de Egeiska öarnas små bergsfår. Denna ras lämpar sig för sådana områden som Sitia med begränsad vegetation och nederbörd, och föds inte uteslutande upp för mjölken, utan även för köttet och ullen.

En majoritet av de får som föds upp i Sitia-området utgörs av Sitia-får (28 000–30 000 djur under 1995–2000). Under de senaste 30 åren har man även fött upp ett mindre antal djur av raserna Psiloriti och Sfakia, som också lämpar sig för de förhållanden som råder i medelhöga bergsområden. Dessa raser korsas även med Sitia-får för att öka den sistnämnda rasens mjölkavkastning. Sitia-får är mycket väl anpassade till den miljö i vilken de föds upp. Detta visar sig i deras motståndskraft mot piroplasmosis (som drabbar nästan ett av 1 000 djur per år, där endast 25 % av de smittade djuren dör). Enlig färska studier har Sitia-får en relativt låg mjölkavkastning per djur (106–115 kg per år och tacka på gårdar med halvintensiva produktionsmetoder och 72–80 kg på gårdar med extensiva produktionsmetoder i Sitia), jämfört med en genomsnittsavkastning för hela Kreta på 110–150 kg respektive 78–98 kg per år och tacka.

Getterna i Sitia-regionen (18 000–20 000 djur) utgörs av inhemska grekiska raser som utmärkt har anpassat sig till otillgängliga områden med begränsad buskvegetation.

Fåren och getterna i Sitia-området föds upp på traditionellt sätt på gårdar med extensiva till halvintensiva, produktionsmetoder – i mindre utsträckning i låglänta områden och i större utsträckning i medelhöga bergsområden (300–1 000 m meter över havet), med en årlig uppfödningscykel (se även punkt 3.4.). Det sker på gräsmarker med talrika inhemska och aromatiska växter som ger mjölken dess utpräglat smakrika egenskaper. Fåren och getterna förökar sig genom naturlig parning inom flocken, vilket innebär att de lokala rasernas egenskaper bevaras.

Extensiva produktionsmetoder innebär att fåren och getterna går på bete på öppna ”vidsträckta” betesmarker, och livnär sig på områdets vegetation (självsådd eller insådd). Många flockar byter betesmark med årstiderna och flyttas till lägre höjder under vintermånaderna (november till april). För att skydda och övervaka djuren används traditionella inhägnader som normalt omgärdas av stenmurar och saknar tak. Vid halvintensiva produktionsmetoder finns det platser med tak där fåren och getterna kan vistas, utfodras och mjölkas när så är nödvändigt under de kalla vintermånaderna. Under större delen av året betar de emellertid på öppna betesmarker, tack vare det milda klimat som råder i Sitia-området. Under de senaste 20 åren har många jordbrukare byggt stallar och mjölkningsanläggningar, och utvecklingen går mot halvintensiva produktionsmetoder som kombinerar de positiva inslagen i extensiva och intensiva produktionsmetoder.

Traditionella metoder för djuruppfödning och ostframställning i Sitia-regionen

Historiskt sett har Sitia-regionen alltid, ända sedan minoisk tid, förknippats med invånarnas utvecklade traditionella metoder för djuruppfödning och ostframställning. Upplysningsvis citeras följande bevis och vittnesmål:

— Keramikkärl för ostberedning, perforerat nära botten, som hittades vid utgrävningen av ett minoiskt hus i Paleokastro (huvudort i nuvarande kommunen Itanos) i Sitia.

— Mynt från Praissos, den mäktigaste staden i regionen under klassisk och hellenistisk tid, med en avbildad honget, vilket är ett tecken på dess betydelse för regionens ekonomi.

— Skriftliga avtal, åtminstone för åren 1347–1450, om den frekventa lastningen i Sitias hamn av ost som skulle till Venedig, Egypten (Alexandria), Cypern och andra platser.

— Hänvisning till Sitia som en av de sju regionerna på Kreta där får- och getuppfödning blomstrade under 1200- och 1300-talen.

— Hänvisning till ”god ost” som Sitia-regionens främsta produkt under 1800-talet.

— Sitia-distriktets oförändrade ställning som en av Kretas åtta djuruppfödningsdistrikt under 1800- och 1900-talen. I distriktet producerades i absoluta tal den största mängden ost och ull av alla distrikt i Kreta under åren 1847 och 1929.

— Hänvisningen till framställningen av hård- och mjukost, smör och ull i statistiska uppgifter för länet Lassithi (där Sitia är det största distriktet) för åren 1937–1938.

— Främst under de heta sommarmånaderna producerades ”Xygalo” i Sitia, med den då ringa mängden får- och getmjölk med låg fetthalt, av både hemmafruar i hemmet och djuruppfödare i stenhyddor kallade mitata. De använde särskilda keramikkärl – små lerkrukor (kallade kouroupia) – med ett hål i nederdelen för att avskilja vasslan utan att behöva bryta ostmassan ovanför. — Den skriftliga hänvisningen till att ”Xygalo” har producerats i Sitia ända från 1957 och framställts i minst en av uppfödarsamhällena i de medelhöga bergsområdena (Misirgio i den f.d. kommunen Mitato – mitato betyder ysteri på kretensisk dialekt). — Byggandet under 1970-talet av den första moderna mjölkbearbetningsläggningen i Sitia-området. — Det faktum att det i dag finns två anläggningar i drift i Sitia-området som har ett kodnummer som godkända anläggningar för produktion av mjölk- och mejeriprodukter och som producerar traditionella mjölk- och ostprodukter. Detta sker på grundval av en långvarig tradition och enligt de särskilda mjölkbearbetningsmetoder som tillämpas av regionens djuruppfödare och osttillverkare.

5.2 Specifika uppgifter om produkten:

”Xygalo Sitias” är en särskild produkt som framställs på grundval av en långvarig tradition av djuruppfödning och ostframställning i den geografiska regionen Sitia. Med särskilda metoder framställs osten av mjölk med speciella egenskaper som kommer sig av de lokala get- och fårraserna, den traditionella uppfödningsmetoden samt klimatet och floran.

”Xygalo Sitias” beskrivs av välkända grekiska smakexperter som ”en god liten ost med krämig textur som uteslutande framställs i Sitia. Den har en rik, svagt syrlig smak och fräschör”. Osten har funnits på snabbköpens hyllor och på restaurangmenyer på östra Kreta sedan i början av 1990-talet, och har åtminstone sedan 1999 särskilt omnämnts som en specialrätt på traditionella restauranger men även gourmetrestauranger i Aten och Thessaloniki.

På Internet rekommenderas ”Xygalo” som en utmärkt aptitretare med namnet ”Xygalo Stiako” av Concred (”Conserving the Cretan Diet” (bevarandet av kretensiska rätter) – ett initiativ som stöds av de regionala myndigheterna på Kreta). Concred certifierar restauranger som serverar kretensiska rätter.

Skillnader jämfört med andra bredbara ostar

”Xygalo” har samma konsistens (75 % vattenhalt) som Galotiri-ost från Epirus och västra Grekland och Katiki-ost från Domokos, men är inte lika salt. Kopanisti-ost från Kykladerna och Anevato-ost har en fastare konsistens (med en högsta vattenhalt på 56 % respektive 60 %) och innehåller även mer salt än ”Xygalo”. Pichtogalo-ost från Chania har en fastare konsistens än ovan nämnda ostar (högsta vattenhalt på 65 %).

Saltet i ”Xygalo” tillsätts och löses upp i mjölken före syrningen, vilket leder till att den slutliga avrunna produkten har en mildare, mindre salt smak. Vid framställningen av de andra produkterna (Kopanisti, Anevato, Pichtogalo och Katiki) tillsätts saltet till den avrunna ostmassan sedan all vassla avskiljts. Det är endast vid framställningen av Galotiri som salt sätts till mjölken, men först 24 timmar efter det att syrningen börjat.

Den egenskap som starkt skiljer ”Xygalo” från andra liknande produkter är dess lägre fetthalt, som (i torrsubstansen) måste vara 33–46 viktprocent.

Den lägsta fetthalten för Pichtogalo-ost från Chania är mycket högre (50 viktprocent) och för de andra ostarna är den 40, 43 eller t.o.m. 45 viktprocent. Den lägre fetthalten fås genom att använda en hög andel getmjölk och/eller ta bort/skumma av fett från mjölken eller själva ”Xygalon” under framställningen. Det finns ingen motsvarande skumningsfas i de andra, liknande ostarnas framställningsmetod, där homogenisering ingår i processen.

5.3 Orsakssamband mellan det geografiska området och produktens kvalitet eller egenskaper (för SUB) eller en viss kvalitet, ett visst anseende eller en viss annan egenskap som kan hänföras till produkten (för SGB):

Sammanfattningsvis finns det fyra huvudsakliga faktorer som är avgörande för kvaliteten på och de utmärkande egenskaperna för ”Xygalo Sitias” som binder produkten till det geografiska området (miljö och människor) och samtidigt skiljer den från andra liknande produkter:

— Användningen av mjölk av hög kvalitet som uteslutande kommer från lokala raser (Sitia-får, i mindre utsträckning, Psiloriti- och Sfakia-får, eller korsningar av dessa med inhemska grekiska getter). Dessa har fötts upp med traditionella metoder för djuruppfödning (extensiva till halvintensiva) inom det avgränsade geografiska området och lämpar sig för områdets speciella klimat (låg nederbörd, högt antal soltimmar, relativt hög medeltemperatur utan kraftiga svängningar under dagen, kraftiga vindar etc.).

— Mängder av inhemska och aromatiska växter på naturliga gräsmarker i det avgränsade geografiska området, där uppfödarna låter får och getter beta, och som uppfödarna under olika årstider optimalt utnyttjar med sina förvärvade kunskaper om topografin, de särskilda klimatförhållandena och särskilt regionens flora, som bidrar till mjölkproduktionen och ger ”Xygalo Sitias” dess särskilda kvalitet och behagliga organoleptiska egenskaper.

— Användningen av särskilda metoder för framställning av ”Xygalo Sitias”, med följande huvudinslag: — Kontroll av fetthalten genom att antingen skumma av mjölken redan från början eller efter den första syrningen, så att produkten blir så ”lätt” (fettsnål) som möjligt. — Tillsättning av salt till all mjölk före syrning, vilket ger produkten dess minimalt salta smak. — Ingen omrörning av ostmassan under syrnings-/mognadsprocessen i den naturliga miljön, så att den mikroflora utvecklas som krävs för naturlig jäsning. — (Tids- och kvalitetsmässigt) framgångsrik separering av ”Xygalo Sitias” från vasslan efter mogning, så att ostmassan bryts så lite som möjligt.

— Att det gamla namnet på basprodukten av naturligt syrad mjölk ”Οξύγαλα” (”Oxygala” eller syrad mjölk) överlevt, något förvanskat på den lokala dialekt som talas i Sitia till ”Ξύγαλο” (”Xygalo”), vars produktionsmetod mycket starkt påminner om den under hellenistisk och romersk tid. Liknande produkter har i dag namn som skiljer sig relativt mycket från detta och andra mejeriprodukter har en mycket kortare historia i det geografiska området Kreta och i Grekland i allmänhet.

Hänvisning till offentliggörandet av specifikationen:

(Artikel 5.7 i förordning (EG) nr 510/2006)

http://www.minagric.gr/greek/data/Προδιαγραφές%20προϊόντος%20ΞΥΓΑΛΟ%20ΣΗΤΕΙΑΣ.doc

(1) EUT L 93, 31.3.2006, s. 12.