SV Europeiska unionens officiella tidning C 170/11

Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om ”Statistiska verktyg för att mäta volontärarbete” (yttrande på eget initiativ)

2014/C 170/02

Föredragande: Krzysztof PATER

Den 14 februari 2013 beslutade Europeiska ekonomiska och sociala kommittén att i enlighet med artikel 29.2 i arbetsordningen utarbeta ett initiativyttrande om

”Statistiska verktyg för att mäta volontärarbete”

(yttrande på eget initiativ).

Facksektionen för Ekonomiska och monetära unionen, ekonomisk och social sammanhållning, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 14 november 2013.

Vid sin 494:e plenarsession den 10–11 december 2013 (sammanträdet den 10 december) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 109 röster för, 1 röst emot och 5 nedlagda röster.

1. Slutsatser och rekommendationer

1.1 Med tanke på att frivilligarbete är

1.1.1 en viktig drivkraft för tillväxt för alla, som stärker både det sociala och mänskliga kapitalet och främjar solidaritet mellan generationerna samtidigt som det också skapar ett stort ekonomiskt värde,

1.1.2 en central faktor i många sociala strategier och en indikator på den offentliga politikens inverkan som bör mätas på ett effektivt sätt och övervakas så att beslutsfattarna får tillgång till korrekt information,

1.1.3 ett forskningsområde där mätningarna för närvarande är bristfälliga på grund av inkonsekventa och alltför restriktiva undersökningar där man bortser från sådana frågor som hjälp som ges direkt av volontärer till människor utanför organiserade strukturer och där man glömmer volontärarbetets ekonomiska värde.

1.2 Kommittén uppmanar kommissionen att

1.2.1 skapa förutsättningar för att man ska kunna inleda metodologiskt arbete och pilotundersökningar för att fastställa principerna för de undersökningar som medlemsstaternas statistikmyndigheter gör om volontärarbete; i samband med detta bör man använda sig av Internationella arbetsorganisationens (ILO) handbok om mätning av volontärarbete (Manual on the Measurement of Volunteer Work) och tidigare erfarenheter från länder där man redan har genomfört undersökningar och använt sig av de lösningar som rekommenderas i handboken;

1.2.2 under de närmaste åren arbeta på en standardiserad metodologi för undersökningar om volontärarbete och se till att denna antas genom en lämplig kommissionsförordning så att den används i medlemsstaternas regelbundna undersökningar;

1.2.3 vidta åtgärder för att uppmuntra medlemsstaternas statistiska myndigheter att delta i undersökningar om volontärarbete innan förordningen införs;

1.2.4 samla och sprida samstämmiga uppgifter från undersökningar om volontärarbete som görs i enskilda länder eller på EU-nivå;

1.2.5 vidta rättsliga åtgärder som är bindande i EU och medlemsstaterna som gör att den icke-vinstdrivande sektorn kan medfinansiera offentliga bidrag med det ekonomiska värde som volontärarbetet skapar och som beräknas med hjälp av tillförlitliga statistiska uppgifter som genereras med statistiska verktyg utvecklade i enlighet med detta yttrande.

1.3 EESK vill dessutom utnyttja detta tillfälle att återigen framhålla behovet av en gynnsam miljö och stöd för volontärarbete. Detaljerade förslag för en gynnsam miljö för volontärarbete har utarbetats inom ramen för Europeiska året för volontärarbete 2011. Det handlar bland annat om hållbart stöd till volontärarbete som på ett betydande sätt bidrar till det allmänna bästa (1).

2. Bakgrund

2.1 ”Volontärarbete” omfattar enligt den definition av ”volontärarbete” som i stor utsträckning används (inom EU-institutionerna) alla former av frivilligt arbete som utförs av en person av fri vilja, fritt val och fri motivation och inte styrs av en önskan om ekonomisk vinning.

2.2 Den definition av volontärarbete som finns i ILO:s handbok om mätning av volontärarbete överensstämmer med denna uppfattning av volontärarbete men är mer exakt och används som ett begreppsmässigt ramverk för mätning av formellt och informellt volontärarbete i olika kulturella och rättsliga sammanhang. Enligt denna definition är volontärarbete ”obetalt icke-obligatoriskt arbete, dvs. tid som enskilda personer utan betalning ger till verksamhet som bedrivs antingen genom en organisation eller direkt för andra utanför deras eget hushåll” [ej officiell översättning, ö.a.] (2). Denna definition, som är en detaljerad redogörelse för de drag som kännetecknar volontärarbetet, bör användas vid internationella jämförande undersökningar. Man bör nämligen ta hänsyn till alla volontärarbetets kännetecken i de definitioner som används i enskilda länder och på så sätt se till att undersökningsområdet definieras på ett enhetligt sätt, oberoende av de lokala förhållandena.

2.3 På senare år har man i många dokument från kommissionen, Europaparlamentet och rådet samt EESK, ReK och det civila samhällets organisationer i EU, framför allt i samband med Europaåret för volontärarbete 2011, framhållit att volontärarbete hänger samman med sådana centrala EU-värderingar som medborgardeltagande och solidaritet med de behövande. Man har understrukit att volontärarbete är ett viktigt bidrag till den del av det sociala välbefinnandet som inte mäts med BNP och att det har stor inverkan på människors livskvalitet. Ur ett systemperspektiv bidrar volontärarbete till att skapa ett socialt kapital samt till att bygga och stärka band av förtroende och samarbete samtidigt som det främjar vedertagna sociala normer och värderingar. Informellt volontärarbete är en viktig form av investering i mänskligt kapital, t.ex. genom informell vård och utbildning av barn och unga, medan formellt volontärarbete spelar en viktig roll bland annat när övergripande färdigheter utvecklas och nya yrkesfärdigheter förvärvas. Den frivilligvård som erbjuds äldre människor, även av äldre människor, är av ytterst stor betydelse för Europas allt äldre samhällen. Alla dessa kännetecken, som understryker volontärarbetets roll när det handlar om att skapa social sammanhållning och underlätta sysselsättning, gör att det betraktas som en viktig faktor bakom tillväxt för alla och utgör en av de tre pelarna i EU:s utvecklingsstrategi, Europa 2020-strategin.

2.4 Ett viktigt inslag i debatten var rekommendationerna där man framhöll behovet av att samla in jämförbara uppgifter som visar på både den sociala och ekonomiska betydelsen av volontärarbete. I detta sammanhang hänvisade man till den metod som föreslås i ILO:s handbok som en lämplig modell för statistiska undersökningar på detta område (3).

2.5 Dessa rekommendationer hade en tydlig koppling till slutsatsen att det inte fanns tillgång till tillräckliga uppgifter om volontärarbete, och detta gäller fortfarande.

2.6 I vissa länder har det gjorts undersökningar om volontärarbete och dessa har omfattat många viktiga aspekter på detta (inte bara deltagandegraden och den demografiska profilen hos dem som deltar utan även t.ex. deras motivation). Ett hinder för att dessa undersökningar ska kunna analyseras på EU-nivå är att det inte råder samstämmighet om hur omfattande definitionen av volontärarbete ska vara och hur det ska definieras samt att det finns andra metodologiska skiljaktigheter (t.ex. när det gäller vilken period som omfattas av undersökningarna, bristande samstämmighet mellan de ålderkategorier som används för de befolkningsgrupper som undersöks, olika undersökningsmetoder samt resultatens tillförlitlighet), tillsammans med skillnader i undersökningsdata. Såsom framhålls i den rapport som på begäran av kommissionen har utarbetats av konsultföretaget GHK kan skillnaderna i resultat ofta vara så stora som 30–40 procentenheter (4).

2.7 Det finns ganska begränsad tillgång till internationellt jämförbara uppgifter om volontärarbete som samlas in regelbundet, och dessa uppgifter handlar framför allt om hur omfattande volontärarbetet (med dess olika definitioner) är i organisationer (formellt volontärarbete) och om den demografiska profilen hos dem som deltar i detta. Ibland tar man i undersökningarna upp andra frågor som t.ex. frekvensen i volontärarbetet (5). Vissa av dessa studier är inte begränsade till en allmän fråga om volontärarbete, som definieras på ett eller annat sätt, utan är snarare inriktade på flera olika (upp till cirka tolv) typer av organisationer eller verksamhet som människor ägnar sin fritid åt (6). Vid en jämförelse ser man att den fråga som tas upp mest sällan är antalet timmar som ägnas åt volontärarbete (7).

2.8 Trots stora skillnader i resultaten av de enskilda internationella studierna och mellan nationella och internationella resultat kan man fortfarande säga att volontärarbetet är mycket utbrett – även om man bara tar hänsyn till formellt volontärarbete. Uppskattningen av antalet volontärer i EU över 15 års ålder varierar mellan 92 och 150 miljoner, vilket skulle innebära att mellan 22 och 36 % av alla vuxna i EU-länderna deltar i frivilligt, obetalt arbete i olika slags organisationer (8). De ståndpunkter som de främsta EU-institutionerna intagit om volontärarbete grundar sig på en förhållandevis låg uppskattning av antalet volontärer, inte mer än 100 miljoner (9).

2.9 De uppgifter som finns tillgängliga om volontärarbete gör det inte möjligt att genomföra den undersökning som kommissionen, Europaparlamentet, Europeiska rådet och EESK efterlyser i sina dokument. För närvarande kan man inte på ett tillförlitligt sätt övervaka den ekonomiska betydelsen av volontärarbete eller dess bidrag till politiken på EU-nivå. Man kan inte fastställa hur mycket tid som sammanlagt ägnas åt volontärarbete eller volontärarbetets värde i pengar och därigenom bedöma hur omfattande det är i termer av sådana universella ekonomiska indikatorer som den nationella sysselsättningen (antalet personer verksamma inom den nationella ekonomin) eller BNP. De enda uppgifter som finns tillgängliga i dag avser enbart formellt volontärarbete i icke-vinstdrivande organisationer. Dessa uppskattas med hjälp av metoder som inte är särskilt sammanhängande och härrör från det internationella projektet Comparative Nonprofit Sector Project, som samordnas av Johns Hopkins-universitetet. Dessa uppgifter avser andelen volontärarbete i icke-vinstdrivande organisationer i förhållande till BNP och till den ekonomiskt verksamma befolkningens arbetspotential i bara tre EU-länder: Tjeckien (0,2 % av BNP; 0,5 % av den ekonomiskt aktiva befolkningen), Frankrike (1,4 %; 3,2 %) och Belgien (0,7 %; uppgift saknas) (10).

2.10 Med hjälp av de metodologiska principerna i ILO:s handbok har de nationella statistikmyndigheterna i tre EU-länder (Polen, Ungern och Italien) redan genomfört undersökningar om volontärarbetets omfattning och värde medan myndigheterna i andra länder håller på att förbereda sig för detta (11). Uppgifter för 2011 finns redan tillgängliga för Polen. Dessa visar att formellt och informellt volontärarbete totalt sett motsvarar det arbete som utförs av 9,6 % av dem som arbetar i den nationella ekonomin i bred bemärkelse (inklusive volontärarbete) och 2,8 % av BNP i bred bemärkelse. I Polen, där släktskapsbanden är mycket starka, handlar det framför allt om informellt volontärarbete, som uppgick till 8 % i förhållande till antalet personer som arbetar inom den nationella ekonomin, som också omfattar volontärarbete, och till 2,2 % i förhållande till BNP i bred bemärkelse. Det formella volontärarbetet uppgick till 1,6 % respektive 0,6 % av ovan nämnda kategorier (12).

3. ILO:s handbok som en omfattande och universell metod för undersökningar om volontärarbete

3.1 Som nämns ovan omtalas handboken om mätning av volontärarbete, som offentliggjorts i ILO:s regi, i nästan alla EU-dokument om volontärarbete som en lämplig modell för statistiska undersökningar på detta område. De metodologiska lösningarna i denna handbok togs också upp av den internationella konferensen för arbetsmarknadsstatistiker (ICLS) som en lämplig bas för undersökningar om volontärarbete. Volontärarbete bör tas med i den officiella arbetsstatistiken (13). De lösningar som föreslås i handboken har också fått stöd från berörda parter inom tredje sektorn, och många icke-statliga organisationer förespråkar dess modell för undersökningar om volontärarbete (14).

3.2 Den metod som föreslås i ILO:s handbok är också ett svar på bristen på, eller bristande samstämmighet i, tillgängliga uppgifter om volontärarbete i tredje sektorn, ett problem som man satte fingret på i projektet Comparative Nonprofit Sector och senare tog upp som ett allvarligt hinder för arbetet med att utarbeta korrekt statistik för nationalräkenskaperna och den icke-vinstdrivande sektorns satelliträkenskaper (15).

3.3 Metoden grundar sig på en operativ definition av det fenomen som i handboken kallas ”volunteer work” (volontärarbete). Den grundar sig inte på en specifik term eller specifika termer som används på ett enhetligt sätt för undersökningar i de länder som omfattas utan är snarare en beskrivande definition där tre grundläggande kännetecken uppmärksammas. Volontärarbete definieras som åtgärder som a) innefattar produktivt arbete, b) är obetalda, c) är icke-obligatoriska, och d) inte är avsedda för det egna hushållet. ILO:s handbok innehåller dessutom många andra förklaringar som bidrar till att skingra alla potentiella tvivel om hur kriterierna ska tolkas (16).

3.4 Den stora bredden på undersökningarna enligt handboken gör det möjligt att tillgodose många berörda aktörers informationsbehov. Handbokens centrala definition av volontärarbete omfattar ett brett spektrum av undersökningar, om både formellt volontärarbete (av ILO kallat indirekt volontärarbete) och informellt volontärarbete (av ILO kallat direkt volontärarbete). Dessutom är den inte inriktad på en viss sektor utan omfattar volontärarbete inom både tredje sektorn och den offentliga sektorns institutioner. Enligt definitionen bör man också göra åtskillnad mellan uppgifter med utgångspunkt i t.ex. fält och institutionell sektor. De uppgifter som samlas in är både tydligt definierade och flexibla för användarna.

3.5 Den undersökningsmodell som föreslås i ILO:s handbok grundar sig på ett antal allmänna principer som skapar samstämmighet, oavsett vilket slags undersökning det handlar om: a) Man bör försöka täcka in en så stor del av befolkningen som möjligt så att man fångar upp alla relevanta befolkningslager. b) Man bör använda sig av handbokens definition av ”volontärarbete” och den terminologi som används för att beskriva denna. c) Man bör täcka alla former av volontärarbete (dvs. volontärarbete som utförs för och av organisationer och volontärarbete som utförs direkt för enskilda personer utanför det egna hushållet eller för grupper). d) Man bör täcka in de variabler som ingår i den rekommenderade undersökningsmodulen: mängden volontärtimmar (faktiskt utförda arbetstimmar), typ av arbetsaktivitet (yrke) och det område inom vilket volontärarbetet sker (bransch eller institutionell sektor). e) Förmågan att omsätta volontäraktiviteter i koder – standardiserad yrkesklassificering (Isco) och näringsgrensklassificering (standardklassificeringen Nace eller ICNPO-klassificeringen, som är inriktad på den icke-vinstdrivande sektorn) – för att ytterligare kunna analysera arbetsmarknaden och sätta ett ekonomiskt värde på volontärarbetet (17).

3.6 Den föreslagna metoden gör det möjligt att i första hand rikta in insatserna på att förvärva de uppgifter som behövs för att kvantifiera volymen och värdet på volontärarbetet i standardiserade ekonomiska enheter som möjliggör en jämförelse med den nationella sysselsättningen eller BNP. De uppgifter som samlas in kan användas för att fastställa omfattningen och värdet av olika former av volontärarbete per institutionell och ekonomisk sektor, typ av aktivitet, region, urbaniseringsnivå m.m.

3.7 På grundval av de uppgifter som samlas in med hjälp av modulen för volontärarbete kan man också utföra ett antal analyser av social karaktär. Man kan analysera utsträckningen på och intensiteten i volontärarbetet, vilka former det tar (för människor eller organisationer – för formella strukturer kan man specificera verksamhetsområde eller sektor). I denna analys kan man ta hänsyn till volontärernas olika egenskaper: demografiska egenskaper (t.ex. ålder, kön och civilstånd), belägenhet (t.ex. region, ortens storlek) och yrkes-, utbildnings- och förmögenhetsstatus. Genom att lägga till ytterligare frågor i modulen för volontärarbete kan man också analysera volontärernas motivering, skäl till att inte delta i volontärarbete m.m.

3.8 Med tanke på att respondenterna vanligtvis endast kan lämna detaljerade och tillförlitliga uppgifter om vad som har hänt under den senaste tiden innehåller handboken en fyra veckor lång referensperiod för frågor om volontärarbete. Detta dikteras av behovet av att så exakt som möjligt fastställa antalet timmar som ägnas åt volontärarbete. Samtidigt är 4-veckorsperioden mycket kortare än den 12-månadersram som är typisk för de flesta undersökningarna om volontärarbete. Den kortare referensperioden leder till att siffrorna för omfattningen på volontärarbetet (antalet volontärer) blir lägre och till en risk för att resultaten snedvrids av olika säsongsvariationer. Rekommendationen är därför att man för jämförbarhetens skull håller sig till 4-veckorsperioden men också hittar metoder för att jämna ut säsongsvariationerna och skapa stickprov av lämplig storlek så att det finns tillräckligt med volontärer i undersökningen för ytterligare uppskattningar av antalet timmar i olika grupperingar.

3.9 I handboken rekommenderas för undersökningar av volontärarbete en arbetskraftsundersökning (AKU) eller en annan modul för hushållsundersökningar. Att använda arbetskraftsundersökningar som plattform innebär ett antal fördelar: a) Undersökningar där man använder ett stort representativt stickprov och en universell metod (AKU) ger resultat som är helt jämförbara och pålitliga. b) Belastningen på de officiella statistiksystemen och respondenterna minimeras. c) De gör det möjligt att analysera uppgifter om volontärarbete i kombination med uppgifter om den demografiska, sociala och yrkesmässiga situationen som erhålls inom ramen för AKU. d) Kostnaderna för att nå ut till respondenterna är låga. e) De gör det möjligt att använda sig av intervjuare med erfarenhet av att koda in olika typer av arbete med hjälp av klassificeringar som används i officiell statistik, framför allt yrkesklassificeringen (Isco). f) De skapar ett lämpligt kognitivt sammanhang för undersökningar (frågor om obetalt arbete är naturligtvis ett komplement till frågor om betalt arbete).

3.10 Undersökningar om volontärarbete där man använder en AKU-modul innebär naturligtvis också vissa begränsningar och problem som kan lösas med hänsyn till de lokala förhållandena eller med en övergripande strategi: a) Användningen av telefonmetoden för undersökningar, som blir allt vanligare vid AKU, i stället för direktintervjuer ökar tidspressen vid intervjun och kan därigenom leda till att antalet volontärer blir färre, framför allt i länder där medvetenheten om volontärarbete är låg och volontärarbete inte ingår som en naturlig del i vardagsspråket. Intervjuer kräver därför tid för ytterligare förklaringar och exempel (18). b) Det ovan nämnda problemet kan lösas genom att man tar med frågor från modulen för mätning av volontärarbete i omfattande undersökningar som utförs genom direktkontakt mellan intervjuare och respondent (ansikte mot ansikte-metoden) (19). c) Författarna till ILO:s handbok rekommenderar universella lösningar på några av de problem som identifieras ovan i samband med tillämpningen av modulen för undersökningar om volontärarbete. Med tanke på konstaterandet att uppgifter som erhålls från ställföreträdande respondenter är av sämre kvalitet rekommenderar man att endast göra intervjuer med de personer som berörs av undersökningen i stället för att använda uppgifter om någons volontärarbete från en make/maka eller andra medlemmar av personens hushåll. Vid svårigheter att tillämpa komplexa universella klassificeringar, t.ex. Nace, kan man enligt författarna använda enklare klassificeringar, t.ex. ICNPO (20).

3.11 Handboken om mätning av volontärarbete är omfattande och innehåller riktlinjer för hur man organiserar och genomför undersökningar samt rekommendationer om hur man sammanställer och presenterar resultat. Vid bedömningen av värdet av volontärarbete rekommenderar handboken att man tillämpar metoden med kostnader för fullständig ersättning och använder sig av genomsnittslönen i den nationella ekonomin för den typ av verksamhet (yrke) det handlar om och för den ekonomiska och institutionella sektor som det organ för vilket volontärarbete sker tillhör.

3.12 Oberoende av den övergripande strategin i de föreslagna lösningarna och de starka skälen för dem skapar ILO:s handbok stor flexibilitet i många frågor där enskilda länder får ta hänsyn till de lokala förhållandena. Det gäller sådana frågor som hur formuleringarna ska anpassas till de lokala förhållandena och hur detaljerad beräkningen av volontärarbetets värde bör vara (några andra exempel ges i punkt 3.10). För att uppgifterna ska vara jämförbara ur ett internationellt perspektiv bör man å andra sidan använda sig av de centrala inslagen i definitionerna av volontärarbete.

3.13 Handbokens flexibilitet bottnar i en önskan att göra den universell och se till att den får en bred tillämpning, oavsett viktiga kulturella och samhälleliga skillnader på global nivå. I EU är dessa skillnader förhållandevis små och detta gör det möjligt att utarbeta en mer enhetlig metod och följaktligen få fram mer jämförbara uppgifter.

4. Vad bör man göra?

4.1 Med tanke på det stora behovet av uppgifter om volontärarbete, som bottnar i volontärarbetets stora betydelse när det handlar om att skapa tillväxt för alla och stärka den sociala sammanhållningen, det sociala och mänskliga kapitalet, den informella utbildningen, integrationen på arbetsmarknaden och solidariteten mellan generationerna, måste man på EU-nivå skapa förutsättningar för systematisk och jämförbara undersökningar om volontärarbete i medlemsstaterna. EESK inser att all ny verksamhet som EU-institutionerna och medlemsstaterna inleder måste ha en ordentlig finansieringsstabilitet, och vi kommer därför att undersöka alla tänkbara möjligheter att stödja och finansiera undersökningar om mätning av volontärarbete, bland annat genom förslaget som läggs fram i punkt 4.2.

4.2 Efter rekommendationerna i olika EU-dokument där medlemsstaterna uppmanas att utveckla undersökningarna om volontärarbete med hjälp av ILO:s handbok uppmanar EESK nu kommissionen att under de närmaste åren utarbeta en standardiserad metod för undersökningar om volontärarbete och se till att denna antas genom en lämplig förordning för medlemsstaternas regelbundna undersökningar.

4.3 Innan förordningen antas bör kommissionen vidta åtgärder för att stödja metodologiskt arbete och pilotstudier i syfte att skapa samstämmiga principer för de nationella statistikmyndigheternas undersökningar om volontärarbete där man använder sig av de främsta principerna i ILO:s handbok och erfarenheterna från de länder som redan har genomfört undersökningar och använt sig av de lösningar som beskrivs i den. När detaljerna i förordningen utarbetas bör man sträva efter att minimera kostnaderna och den administrativa bördan. Det bästa sättet vore därför att kombinera undersökningar om volontärarbete med något av de andra undersökningsområden som medlemsstaternas nationella statistikmyndigheter för närvarande ägnar sig åt.

4.4 Med tanke på det stora behovet av uppgifter om omfattningen på det formella och informella volontärarbetet och dess inverkan på den allmänna nivån av välbefinnande och på olika områden i det offentliga livet i enskilda länder och över hela EU bör man skapa förutsättningar för kommissionen att samla in och sprida uppgifter som harmoniserats på lämpligt sätt och som härrör från studier som utförts i medlemsstaterna och på EU-nivå. Ett område där man kan undersöka effekterna av volontärarbete är vuxenutbildningen, där man kan samla in och analysera uppgifter om hur volontärarbetet påverkar människors förmåga att förvärva färdigheter som hjälper dem att få det arbete som de önskar.

4.5 Det ekonomiska värdet av volontärarbetet måste erkännas och värderas av de offentliga myndigheterna. Europeiska kommissionen och medlemsstaterna bör införa bestämmelser som gör att volontärarbetets ekonomiska värde kan bli ett sätt att medfinansiera projekt som finansieras med offentliga medel. Erfarenheter och uppgifter som erhålls vid undersökningar om volontärarbetets ekonomiska värde, undersökningar som bedrivs med hjälp av en enda metod över hela EU, kommer att vara till stor nytta när praktiska lösningar utarbetas.

Bryssel den 10 december 2013 Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande Henri MALOSSE

(1) EUT C 181, 21.6.2012, s. 150.

(2) Manual on the Measurement of Volunteer Work, Internationella arbetsorganisationen, Genève, 2011.

(3) (1) Meddelande om EU-politik och frivilligarbete: Erkännande och främjande av gränsöverskridande frivilliginsatser i EU, Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén (COM(2011) 568 final); (2) Frivilligarbetets roll inom socialpolitiken – Rådets slutsatser – Europeiska unionens råd, 2011; (3) EUT C 181, 21.6.2012, s. 150.

(4) Rapport från GHK, Volunteering in the European Union, GHK 2010.

(5) Inom ramen för Europeiska socialundersökningen (ESS 2002-2010) samlar man till exempel vartannat år in uppgifter om engagemanget i de politiska partiernas eller andra organisationers eller sammanslutningars arbete, ett engagemang som bottnar i en önskan att göra väl eller förhindra att dåliga saker händer. I undersökningen för 2006 och 2012 ställdes dock också frågan hur ofta under de senaste tolv månaderna de tillfrågade hade deltagit i arbete för en grupp eller en välgörenhetsorganisation.

(6) European Values Study (EVS) och ett antal undersökningar som har gjorts inom ramen för Eurobarometer – och som har samordnats av GD Kommunikation (Eurobarometer 66.3/2006, 73.4/2010, 75.2/2011).

(7) European Quality of Life Survey (EQLS 2003, 2007), Eurobarometer 60.3 (2003/2004). De mest omfattande uppgifterna om den tid som ägnas åt obetalt arbete i olika organisationer, informell hjälp till andra hushåll eller deltagande i möten inom organisationer och grupper samlas in inom ramen för tidsanvändningsstudien, och där tar man också hänsyn till säsongsvariationer under årets lopp.

(8) Uppskattningarna ovan härrör från GHK:s rapport Volunteering in the European Union, 2010.

(9) Siffran 100 miljoner volontärer återfinns i Europaparlamentets betänkande om Volontärarbetets roll för att bidra till ekonomisk och social sammanhållning, utskottet för regional utveckling, (2008) (2007/2149 (INI) dokument A6-0070/2008.

(10) Dessa resultat grundar sig på studier gjorda av icke-vinstdrivande organisationer. Dessa användes för att beräkna det sammanlagda antalet timmar volontärarbete inom den icke-vinstdrivande sektorn (som räknades om till heltidsekvivalenter) för att sedan kunna jämföras med antalet yrkesverksamma personer i landet i fråga. Man fastställde värdet på volontärarbetet genom att multiplicera antalet heltidsekvivalenter med genomsnittslönerna i den icke-vinstdrivande sektorn. Denna metod kan leda till lägre uppskattningar av volontärarbetets omfattning och värde än den metod som beskrivs i ILO:s handbok, eftersom organisationer vanligtvis inte för register över antalet timmar volontärarbete som utförs och har en tendens att inte ta hänsyn till volontärarbete som utförs av personer som sällan bedriver sådant. De resultat som erhålls avser dessutom bara den icke-vinstdrivande sektorn medan ILO:s metod medger att allt formellt volontärarbete mäts för alla institutionella sektorer. Resultaten under denna punkt är hämtade ur följande publikationer: Salamon, L. M., Sokolowski, S. W., Haddock, M. A., Tice, H.S, The State of Global Civil Society and Volunteering. Latest findings from the implementation of the UN Nonprofit Handbook, Center for Civil Society Studies – Johns Hopkins University, 2013.

(11) Statistikmyndigheten i Portugal har redan utfört en pilotmodul till Arbetskraftsundersökningen enligt ILO:s handbok; Statistikmyndigheterna i Irland och Spanien har också uttryckt en önskan om att inleda liknande studier.

(12) Nałęcz, S., Goś-Wójcicka, K., (red.) Volunteering through organizations and other forms of volunteer work outside own household – 2011. Central Statistical Office of Poland, Warszawa, 2012.

(13) Enligt den resolution som antogs den 11 november 2013 av den 19:e konferensen för arbetsmarknadsstatistiker innefattar den statistiska definitionen av arbete också volontärarbete. Detta bör därför bli föremål för regelbunden statistisk observation.

(14) Till exempel EYV 2011 Alliance, European Volunteer Centre (CEV), Johns Hopkins Center for Civil Society Studies (CCSS) och Associazione Promozione e Solidarietà (SPES).

(15) Handbook on non-profit institutions in the System of National Accounts, United Nations Statistics Division, New York, 2003.

(16) Officiella översättningar av handboken finns tillgängliga på franska, spanska, italienska och montenegrinska och kan laddas ned på www.ilo.org och www.evmp.eu.

(17) Förkortad och ändrad version av bestämmelserna i handboken om mätning av volontärarbete (s. 10). Isco – internationell standard för yrkesklassificering, Nace – statistisk näringsgrensindelning i Europeiska unionen; ICNPO – internationell klassificering av icke-vinstdrivande organisationer

(18) Nałęcz, S., Sharing the Experience of Volunteer Work Measurement. Lessons from pioneer implementation of the ILO methodology by the Central Statistical Office of Poland, http://evmp.eu/wp-content/uploads/Lessons-Podgorica-GUSISP.pdf.

(19) Cappadozzi, T., Sharing the Italian experience on the project of measurement of unpaid volunteer work. http://evmp.eu/wp-content/uploads/Cappadozzi_Presentation_EVMP-Conference_Madrid_3.28.2012.pdf.

(20) Förenklade klassificeringar har tillämpats i alla de tre länder där man hittills har mätt volontärarbete i enlighet med ILO:s handbok.