Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING om upprättande av en samlad marknadsordning för jordbruksprodukter (förordningen om en samlad marknadsordning) /* KOM/2011/0626 slutlig - 2011/0281 (COD) */





MOTIVERING 1. BAKGRUND TILL FÖRSLAGET I kommissionens förslag till en flerårig budgetram för 2014–2020[1] anges budgetramar och riktlinjer för den gemensamma jordbrukspolitiken. På grundval av detta lägger kommissionen fram ett antal förordningar om den rättsliga ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken under perioden 2014–2020, samt en konsekvensanalys som behandlar ett antal alternativa scenarier för jordbrukspolitikens utveckling. Föreliggande reformförslag bygger på meddelandet Den gemensamma jordbrukspolitiken mot 2020[2], som innehåller breda politiska riktlinjer för hur man ska kunna möta de utmaningar som jordbruket och landsbygdsområdena står inför i framtiden och uppfylla målen för den gemensamma jordbrukspolitiken, dvs. 1) hållbar livsmedelsproduktion, 2) hållbar förvaltning av naturresurser och klimatåtgärder och 3) balanserad territoriell utveckling. Meddelandets reformförslag har fått ett brett stöd, både inom den interinstitutionella debatten[3] och inom det samråd med berörda parter som hållits inom ramen för konsekvensanalysen. Ett genomgående tema har utkristalliserats under förfarandets gång, nämligen behovet av att främja ett effektivt resursutnyttjande för att säkra en smart och hållbar tillväxt som inkluderar alla för EU:s jordbruk och landsbygdsområden i linje med Europa 2020-strategin och av att strukturera den gemensamma jordbrukspolitiken på två pelare med olika men kompletterande verktyg i syfte att uppnå samma mål. Pelare I omfattar direktstöd och marknadsåtgärder som ger EU-lantbrukarna ett årligt basinkomststöd och stöd vid specifika störningar på marknaden; pelare II omfattar landsbygdsutveckling och inom denna är det medlemsstaterna som utarbetar och samfinansierar fleråriga program inom en gemensam ram[4]. Genom ett antal reformer har den gemensamma jordbrukspolitiken inriktas på ett mer marknadsorienterat jordbruk, samtidigt som producenterna tillförsäkrats inkomststöd, miljökraven integrerats bättre och landsbygdsutvecklingen getts mer stöd som ett led i en integrerad politik för utveckling av landsbygdsområden i hela EU. Inom ramen för reformprocessen har emellertid röster höjts för en bättre fördelning av stödet mellan och inom medlemsstaterna och för bättre fokusering av de åtgärder som inriktas på miljöfrågor och på att motverka de ökande svängningarna på marknaderna. Tidigare reformer har mest inriktats på inneboende problem, som till exempel för stora överskott och livsmedelssäkerhetskriser. I samtliga fall har reformerna tjänat sitt syfte och gagnat EU, både inom unionen och internationellt, men idag genereras de utmaningar som jordbruket står inför av faktorer utanför jordbrukets ram och det behövs därför bredare politiska åtgärder. Trycket på jordbruksinkomsterna förväntas bli fortsatt stort till följd av att jordbrukarna tvingas ta risker, produktionen minskar och marginalerna krymper på grund av stigande insatspriser. Det finns därför behov av att behålla inkomststödet och att förbättra verktygen för riskhantering och krisberedskap. Ett starkt jordbruk är av avgörande betydelse för EU:s livsmedelsindustri och för den globala livsmedelstryggheten. Samtidigt uppmanas aktörerna inom jordbruket och landsbygdsutvecklingen att öka sina ansträngningar för att uppnå de ambitiösa mål för klimat, energi och biologisk mångfald som ingår i Europa 2020-strategin. Jordbrukarna är tillsammans med skogsbrukarna våra viktigaste markförvaltare och kommer att behöva stöd när det gäller att införa och använda jordbrukssystem och jordbrukspraxis som är bra för miljön och klimatet, då marknadspriserna inte återspeglar kostnaden för dessa kollektiva nyttigheter. Det är också viktigt att utnyttja landsbygdsområdenas potential på bästa sätt för att bidra till tillväxt och sammanhållning för alla. Den framtida gemensamma jordbrukspolitiken kommer därför inte att vara en politik som bara omfattar en visserligen nödvändig men ändå liten del av EU:s ekonomi, utan den kommer att vara en politik som är av avgörande betydelse för livsmedelssäkerheten, miljön och för den territoriella balansen. Det är härigenom som man kan uppnå ett verkligt mervärde med EU-politiken. Med en sådan verkligt gemensam politik utnyttjas de begränsade budgetresurserna på effektivast möjliga sätt när det gäller att tackla övergripande problem som klimatförändring, stärka solidariteten mellan medlemsstaterna och samtidigt ge möjlighet till flexibla genomförandelösningar som tar hänsyn till lokala behov. I förslaget till en flerårig budgetram anges att den gemensamma jordbrukspolitiken även fortsättningsvis bör delas upp på två pelare och att budgeten för var och en av pelarna bör ligga kvar på den nominella nivå som 2013; dessutom bör den gemensamma jordbrukspolitiken ha som mål att leverera resultat på de områden som EU prioriterar. Direktstöden bör bidra till hållbar produktion genom att 30 % av anslaget för direktstöd öronmärks för obligatoriska åtgärder som gynnar klimatet och miljön. Stödnivåerna bör gradvis likriktas och det bör också gradvis införas övre tak för stöden till stora stödmottagare. Landsbygdsutvecklingen bör ingå i ett gemensamt strategiskt ramverk tillsammans med andra av EU samfinansierade förvaltningsfonder som bör vara mer resultatinriktat och regleras genom tydligare och bättre förhandsvillkor. Vad gäller marknadsåtgärder bör finansieringen av den gemensamma jordbrukspolitiken stärkas genom följande två verktyg utanför den fleråriga budgetramen: 1) en nödreserv för krissituationer och 2) utvidgning av räckvidden för Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter. På grundval av detta fastställs de viktigaste delarna av den rättsliga ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken 2014–2020 i ett paket innehållande följande förordningar: – Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om regler för direktstöd för jordbrukare inom de stödordningar som ingår i den gemensamma jordbrukspolitiken (förordningen om direktstöd). – Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om upprättande av en samlad marknadsordning för jordbruksprodukter (förordningen om en samlad marknadsordning). – Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om stöd till landsbygdsutveckling från Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (EJFLU) (förordningen om landsbygdsutveckling). – Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om finansiering, förvaltning och övervakning av den gemensamma jordbrukspolitiken (den horisontella förordningen). – Förslag till rådets förordning om fastställande av vissa stöd och bidrag inom ramen för den samlade marknadsordningen för jordbruksprodukter. – Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om ändring av rådets förordning (EG) nr 73/2009 avseende tillämpningen av direktstöd till jordbrukare avseende år 2013. – Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om ändring av rådets förordning (EG) nr 1234/2007 vad gäller systemet med samlat gårdsstöd och stöd till vinodlare. Förordningen om landsbygdsutveckling bygger på det förslag som kommissionen lade fram den 6 oktober 2011 i vilket det fastställs gemensamma regler för alla fonder inom ett gemensamt strategiskt ramverk[5]. Det kommer också att läggas fram en förordning om ordningen för stöd till de sämst ställda, vilken för närvarande omfattas av en annan rubrik i den fleråriga budgetramen. Man håller dessutom på att utarbeta nya regler för hur offentliggörandet av uppgifter om stödmottagarna ska göras, mot bakgrund av de påpekanden som gjorts av Europeiska unionens domstol. Detta görs i syfte att finna ett lämpligt sätt att se till att man efterlever öppenhetsprincipen samtidigt som man iakttar stödmottagarnas rätt till skydd av personuppgifter. 2. RESULTAT AV SAMRÅD MED BERÖRDA PARTER SAMT KONSEKVENSANALYS I konsekvensanalysen undersöks tre möjliga scenarier, vilka tagits fram på grundval av en utvärdering av den nuvarande politiken och en utvärdering av framtida utmaningar och behov. Konsekvensanalysen är resultatet av en lång process som inleddes i april 2010 under ledning av en avdelningsövergripande arbetsgrupp. Arbetet har inbegripit en omfattande kvantitativ och kvalitativ analys och man har också fastställt ett riktvärde i form av prognoser på medellång sikt för jordbruksmarknaderna och jordbruksinkomsterna fram till 2020 och utvärderat hur de olika scenarierna skulle kunna påverka sektorns ekonomi. De tre scenarier som diskuteras i konsekvensanalysen är följande: 1) Det första scenariot bygger på anpassning, dvs. den nuvarande politiken bibehålls och de viktigaste bristerna åtgärdas, som t.ex. fördelningen av direktstöden. 2) Det andra scenariot bygger på integration, dvs. större ändringar av politiken i form av större målinriktning och miljöanpassning av direktstöden och större strategisk målinriktning av politiken för landsbygdsutveckling så att denna blir bättre samordnad med övrig EU-politik, samt utvidgning av den rättsliga grunden för samarbetet producenter emellan i syfte att utöka dess räckvidd. 3) Det tredje scenariot bygger på nyfokusering, dvs. politiken inriktas helt och hållet på miljön med en gradvis utfasning av direktstöden. Scenariot utgår ifrån att produktionskapaciteten kan upprätthållas utan stöd och att jordbruksområdenas socio-ekonomiska behov kan tillgodoses genom åtgärder på andra politiska områden. Som svar på den ekonomiska krisen och det ökande trycket på de offentliga finanserna har EU tagit fram Europa 2020-strategin och förslaget till en flerårig budgetram. I de olika scenarierna läggs emellertid olika vikt vid vart och ett av de tre politiska målen för den framtida gemensamma jordbrukspolitiken som strävar mot ett mer konkurrenskraftigt och hållbart jordbruk i livskraftiga landsbygdsområden. För att se till att den gemensamma jordbrukspolitiken överensstämmer med Europa 2020-strategin, särskilt vad gäller effektivt resursutnyttjande, kommer det i allt större utsträckning att krävas att jordbrukets produktivitet förbättras genom forskning, kunskapsöverföring och främjande av samarbete och innovation (även via det europeiska innovationspartnerskap för produktivitet och hållbarhet inom jordbruket). Den politiska ramen för EU:s jordbrukspolitik har inte längre några inslag av handelssnedvridning, men sektorn förväntas bli utsatt för ett större tryck genom fortlöpande liberalisering, särskilt inom ramen för utvecklingsagendan från Doha och frihandelsavtalen med Mercosur. De tre scenarierna har utarbetats på grundval av de synpunkter som uttrycktes under det samråd som genomfördes inom ramen för konsekvensbedömningen. Intresserade parter uppmanades att inkomma med synpunkter mellan den 23 november 2010 och den 25 januari 2011, och den 12 januari 2011 hölls ett möte i den rådgivande kommittén. De viktigaste punkterna sammanfattas nedan[6]: – Det råder konsensus bland berörda parter om att det behövs en stark gemensam jordbrukspolitik som bygger på två pelare för att man ska kunna möta de utmaningar som jordbruket står inför när det gäller trygg livsmedelsförsörjning, hållbar förvaltning av naturresurserna och territoriell utveckling. – De flesta av de berörda anser att den gemensamma jordbrukspolitiken har en roll att spela när det gäller att stabilisera marknaderna och priserna. – De berörda parterna har skilda åsikter om hur stödåtgärderna bör riktas (särskilt vad gäller omfördelning av direktstöd och stödtak). – De berörda parterna instämmer i att båda pelarna kan vara av stor betydelse när det gäller att ge klimatåtgärderna bättre genomslag och förbättra miljöprestandan till gagn för hela EU. Många lantbrukare anser att detta redan är fallet, men allmänheten anser att stöden under pelare I kan användas på ett mer effektivt sätt. – De berörda önskar att alla områden i EU, även de minst gynnade områdena, ska få ta del av den framtida tillväxten och utvecklingen. – Många berörda angav att den gemensamma jordbrukspolitiken bör integreras med andra politikområden som miljö, folkhälsa, handel och utveckling – Som möjliga vägar att koppla den gemensamma jordbrukspolitiken till Europa 2020-strategin föreslås innovation, utveckling av konkurrenskraftiga företag och främjande av kollektiva nyttigheter till förmån för EU-medborgarna. I konsekvensanalysen jämförs de tre möjliga scenarierna: Nyfokuseringsscenariot skulle påskynda strukturanpassningen inom jordbrukssektorn i och med att produktionen skulle föras över till de mest kostnadseffektiva områdena och de mest lönsamma sektorerna. Scenariot innebär att finansieringen för miljöåtgärder ökas kraftigt, men detta innebär också att jordbrukssektorn utsätts för större risker i och med att möjligheterna till marknadsintervention begränsas. Scenariot medför avsevärda sociala och miljörelaterade kostnader eftersom de mindre konkurrenskraftiga områdena skulle drabbas av inkomstbortfall och sämre miljöförhållanden, i och med att man skulle förlora de positiva effekter som följer av att direktstöden kopplas till tvärvillkor. Anpassningsscenariot, som befinner sig på motsatta sidan av spektrumet, är det alternativ som ger störst möjligheter till kontinuitet i politiken, eftersom det innehåller begränsade men konkreta förbättringar när det gäller jordbrukets konkurrenskraft och miljöprestanda. Man betvivlar emellertid att det scenariot skulle räcka till för att möta framtidens stora klimat- och miljöutmaningar på lämpligt sätt, något som också påverkar jordbrukets långsiktiga hållbarhet. Integrationsscenariot är nyskapande med sin ökade målinriktning och sina miljöanpassade direktstöd. Analysen visar att det är möjligt att miljöanpassa stöden till rimliga kostnader för jordbrukarna, även om det inte är möjligt att helt undvika administrativa bördor. På samma sätt är det möjligt att injicera ny livskraft i landsbygdsutvecklingen, förutsatt att medlemsstaterna och regionerna utnyttjar de nya möjligheter som ges på ett effektivt sätt och förutsatt att det gemensamma strategiska ramverket för EU-fonder inte innebär att man tar bort de synergieffekter som uppnås i samverkan med pelare I eller att man förlorar de aspekter som utgör lansbygdsutvecklingens starka sidor. Om det är möjligt att hitta en lämpligt balans är det detta scenario som bäst säkrar långsiktig hållbarhet för jordbruket och landsbygdsområdena. På grundval av dessa faktorer konstateras i konsekvensanalysen att integrationsscenariot är det mest balanserade av scenarierna i och med att det gradvis anpassar den gemensamma jordbrukspolitiken efter EU:s strategiska mål; samma balans återfinns i genomförandet av de olika delarna av förslagen till rättsakterna. Det är också viktigt att det tas fram en utvärderingsram så att det blir möjligt att bedöma den gemensamma jordbrukspolitikens prestanda i förhållande till ett antal gemensamma indikatorer för de politiska målen. Förenkling har efterlysts under hela processen och bör främjas, bland annat genom harmonisering av tvärvillkoren och marknadsinstrumenten och genom utformningen av stödet till små jordbruk utformas. Dessutom bör åtgärderna för att göra direktstöden mer miljöanpassade utformas på ett sådant sätt att man minskar den administrativa bördan och kontrollkostnaderna så mycket som möjligt. 3. RÄTTSLIGA ASPEKTER Det föreslås att den gemensamma jordbrukspolitikens nuvarande struktur bibehålls, dvs. två pelare med årliga obligatoriska allmänna åtgärder under pelare I som kompletteras med frivilliga åtgärder som anpassas till nationella och regionala behov inom fleråriga program under pelare II. Syftet med den nya utformningen av direktstöden är emellertid att förbättra synergieffekterna med pelare II, vilken i sin tur kommer att ingå i ett gemensamt strategiskt ramverk för bättre samordning med andra av EU samfinansierade förvaltningsfonder. På grundval av ovanstående föreslås också att man behåller den nuvarande strukturen med fyra grundläggande rättsakter, även om syftet med den utvidgade finansieringsförordningen är att samla gemensamma bestämmelser i vad som nu kallas den horisontella förordningen, Förslaget är förenligt med subsidiaritetsprincipen. Den gemensamma jordbrukspolitiken är i sanning en gemensam politik. Behörigheten på området delas mellan EU och medlemsstaterna; förvaltningen sköts på EU-nivå för att sörja för ett hållbart och diversifierat jordbruk i hela EU, för att tackla övergripande problem som klimatförändring och för att stärka solidariteten mellan medlemsstaterna. Med tanke på de stora utmaningar som vi står inför när det gäller livsmedelssäkerhet, miljö och territoriell balans är den gemensamma jordbrukspolitiken av strategisk betydelse när det gäller att se till att de åtgärder som vidtas för att möta utmaningarna är så effektiva som möjligt och när det gäller att säkra att budgetresurserna utnyttjas så effektivt som möjligt. Det föreslås också att den nuvarande uppdelningen på två pelare bör bibehållas för att medlemsstaterna ska kunna ges mer utrymme att själva ta fram lösningar som motsvarar deras lokala särdrag och för att bidra med samfinansiering till pelare II. Det nya europeiska innovationspartnerskapet och verktygen för riskhantering omfattas också av pelare II. Förslaget innebär också att den gemensamma jordbrukspolitiken anpassas bättre till Europa 2020-strategin (inbegripet ett gemensamt ramverk för EU-fonder) samt ett antal förbättringar och förenklingsåtgärder. Konsekvensanalysen visar också tydligt vad det skulle innebära, i form av negativa ekonomiska, miljömässiga och sociala konsekvenser, om inga åtgärder vidtas. I förordningen om en samlad marknadsordning fastställs regler för en samlad marknadsordning för jordbruksprodukter och stödordningen för de sämst ställda kommer att föras över till ett separat instrument. Krisen på marknaderna för mejeriprodukter 2008–2009 visade hur viktigt det är med skyddsnät och hur viktigt det är att strömlinjeforma de befintliga verktygen. De diskussioner i högnivåexpertgruppen för mjölk som följde efter krisen visade dessutom att det finns behov av att förbättra livsmedelskedjans funktion. Förordningen syftar till att strömlinjeforma, utvidga och förenkla bestämmelserna på grundval av de erfarenheter som har gjorts vad gäller offentlig intervention, privat lagring, undantags- och nödåtgärder och stöd till specifika sektorer samt till att förenkla samarbetet via producent- och branschorganisationer. Vissa sektorsstöd tas bort (som stödet till skummjölk, humle och silkesodling). Det föreskrivs redan i den befintliga lagstiftningen att mjölkkvoterna och förbudet mot vinplantering ska löpa ut, varför inga åtgärder vidtas på dessa områden i nuläget. Sockerkvoterna kommer att löpa ut den 30 september 2015. Det införs en enhetlig bestämmelse avseende åtgärder i fråga om djursjukdomar/förlorat konsumentförtroende och en allmän bestämmelse om åtgärder vid marknadsstörningar som omfattar alla sektorer inom den nuvarande samlade marknadsordningen. Bestämmelserna om vilken produkttäckning som krävs för att producentorganisationer, sammanslutningar av producentorganisationer och branschorganisationer ska kunna erkännas av medlemsstaterna utvidgas till att omfatta alla de sektorer som den nuvarande samlade marknadsordningen gäller för. Stödet till etablering av producentgrupper inom frukt- och grönsakssektorerna flyttas och kommer att lyda under landsbygdsutveckling. Förordningen återspeglar det förslag för mjölksektorn som redan presenterats och i vilket det fastställs grundläggande villkor för de fall då medlemsstaterna gör det obligatoriskt med skriftliga avtal för att stärka mjölkproducenternas förhandlingsposition i livsmedelskedjan. Förordningen återspeglar också det förslag som redan presenterats avseende handelsnormer inom ramen för kvalitetspaketet. Det faktum att vissa sektorstöd försvinner, att stödet till silkesodling frikopplas, att systemet med sockerkvoter försvinner och att kraven på registrering av leveransavtal och på intyg om likvärdighet inom humlesektorn upphör att gälla kommer att bidra till förenkling och minska den administrativa bördan för medlemsstaterna och aktörerna. Det kommer inte längre att vara nödvändigt att avsätta kapacitet för genomförandet och tillsynen av sektorsstöden. 4. BUDGETKONSEKVENSER I förslaget till en flerårig budgetram anges att en avsevärd andel av EU:s budget även i framtiden bör avsättas för jordbruket, då den gemensamma jordbrukspolitiken är en gemensam politik av stor strategisk betydelse. Det förslås därför att den gemensamma jordbrukspolitiken bör inriktas på sina huvudverksamheter och att 317,2 miljarder euro (i löpande priser) bör avsättas för pelare I och 101,2 miljarder euro (i löpande priser) bör avsättas för pelare II under perioden 2014-2020. Medlen för pelare I och pelare II kompletteras med ytterligare medel på 17,1 miljarder euro, fördelade på 5,1 miljarder euro för forskning och innovation, 2,5 miljarder euro för livsmedelsäkerhet, 2,8 miljarder euro för stöd till de sämst ställda enligt andra rubriker i den fleråriga budgetramen, 3,9 miljarder euro till en ny reserv för kriser inom jordbrukssektorn och upp till 2,8 miljarder euro inom Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter (utanför den fleråriga budgetramen), vilket ger en total budget på 435,6 miljarder euro för perioden 2014–2020. Vad gäller fördelningen av stöd mellan medlemsstaterna föreslås att man jämnar ut skillnaderna i stödnivåerna för medlemsstater med direktstöd på mindre än 90 % av EU-genomsnittet. I förordningen om direktstöd beräknas de nationella taken på den grunden. Stöden till landsbygdsutveckling kommer att fördelas på grundval av objektiva kriterier som bygger på de politiska målen och med hänsyn tagen till den nuvarande fördelningen. På samma sätt som idag bör de regioner som utvecklas långsammare även fortsättningsvis omfattas av högre samfinansieringsnivåer och detta gäller även vissa åtgärder som kunskapsöverföring, producentgrupper, samarbete och Leader. Det införs viss flexibilitet för överföringar mellan pelare (upp till 5 % av direktstöden), dels från pelare I till pelare II för att göra det möjligt för medlemsstaterna att stärka sin politik för landsbygdsutveckling och dels från pelare II till pelare I för de medlemsstater vars direktstödsnivåer ligger under 90 % av EU-genomsnittet. Mer detaljerad information om vilka budgetkonsekvenserna blir av reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken finns i den finansieringsöversikt som åtföljer förslagen till rättsakter. 2011/0281 (COD) Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING om upprättande av en samlad marknadsordning för jordbruksprodukter (förordningen om en samlad marknadsordning) EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 42 första stycket och 43.2, med beaktande av Europeiska kommissionens förslag[7], efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten, med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande[8], efter att ha samrått med Europeiska datatillsynsmannen[9], i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet[10], och av följande skäl: (1) I kommissionens meddelande till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén med titeln Den gemensamma jordbrukspolitiken mot 2020: Att klara framtidens utmaningar i fråga om livsmedel, naturresurser och territoriell balans[11] anges vilka utmaningar som den gemensamma jordbrukspolitiken kan komma att ställas inför efter 2013 och det fastställs mål och riktlinjer för denna. Mot bakgrund av de diskussioner som hållits kring meddelandet bör den gemensamma jordbrukspolitiken reformeras med verkan från och med den 1 januari 2014. Reformen bör omfatta alla grundförordningar inom den gemensamma jordbrukspolitiken, även rådets förordning (EU) nr [KOM(2010)799] av den […] om upprättande av en gemensam organisation av jordbruksmarknaderna och om särskilda bestämmelser för vissa jordbruksprodukter (”förordningen om en samlad marknadsordning”)[12]. Med tanke på dessa ändringars omfattning bör förordning ((EU) nr [KOM(2010)799] upphävas och ersättas med en ny förordning om en samlad marknadsordning. Reformen bör dessutom i görligaste mån innebära att bestämmelserna harmoniseras, strömlinjeformas och förenklas, särskilt de bestämmelser som omfattar mer än en jordbrukssektor, bland annat genom att det säkras att kommissionen kan ändra icke väsentliga delar av åtgärder genom delegerade akter. (2) Det är av särskild betydelse att kommissionen genomför lämpliga samråd under sitt förberedande arbete, inbegripet på expertnivå. Kommissionen bör, då den förbereder och utarbetar delegerade akter, se till att relevanta handlingar översänds samtidigt, i god tid och på rätt sätt till Europaparlamentet och rådet. (3) Enligt artikel 43.3 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (nedan kallat fördraget) ska rådet besluta om åtgärder om fastställande av priser, avgifter, stöd och kvantitativa begränsningar. Av tydlighetsskäl bör denna förordning, när artikel 43.3 i fördraget är tillämplig, uttryckligen hänvisa till det faktum att rådet kommer att besluta om åtgärder på den grunden. (4) Denna förordning bör innehålla alla grundläggande delar i den samlade marknadsordningen. Fastställandet av priser, avgifter, stöd och kvantitativa begränsningar är i vissa fall oupplösligt förbundet med dessa grundläggande delar. (5) Denna förordning bör gälla för samtliga jordbruksprodukter som förtecknas i bilaga I till fördraget för att säkra att alla de produkterna omfattas av en samlad marknadsordning i enlighet med artikel 40.1 i fördraget. (6) Det bör klargöras att förordning (EU) nr […] [den horisontella förordningen][13] och de bestämmelser som antagits på grundval av denna bör gälla för de åtgärder som anges i denna förordning. I [den horisontella förordningen] fastställs bestämmelser vars syfte är att garantera att de skyldigheter som anges i lagstiftningen för den gemensamma jordbrukspolitiken uppfylls, inbegripet bestämmelser om kontroller och administrativa åtgärder och administrativa sanktioner vid bristande efterlevnad såväl som regler om ställande och frisläppande av säkerheter och om återvinning av felaktiga utbetalningar. (7) I denna förordning och andra rättsakter som antas på grundval av artikel 43 i fördraget används de varubeskrivningar och hänvisningar till rubriker och underrubriker som anges i Kombinerade nomenklaturen. Om Gemensamma tulltaxans nomenklatur ändras kan det komma att krävas tekniska ändringar av de berörda rättsakterna. Kommissionen bör ges befogenhet att anta genomförandeåtgärder avseende sådana ändringar. För klarhetens och enkelhetens skull bör den förordning genom vilken kommissionen för närvarande ges den befogenheten, dvs. rådets förordning (EEG) nr 234/79 av den 5 februari 1979 om förfarandet vid anpassning av Gemensamma tulltaxans nomenklatur för jordbruksprodukter[14], upphöra att gälla och befogenheten bör skrivas in i denna förordning. (8) Mot bakgrund av rissektorns särdrag bör befogenhet att anta vissa akter i enlighet med artikel 290 i fördraget delegeras till kommissionen när det gäller att aktualisera de definitioner för rissektorn som anges i bilaga II del I till denna förordning. (9) För att säkra att produktionen inriktas på vissa sorter av paddyris bör kommissionen ha möjlighet att anta genomförandeåtgärder när det gäller att fastställa ökningar och minskningar av interventionspriset. (10) Det bör fastställas regleringsår för spannmål, ris, socker, torkat foder, utsäde, olivolja och bordsoliver, lin och hampa, frukt och grönsaker, bananer, mjölk och mjölkprodukter samt för silkesodling; regleringsåren bör i görligast mån anpassas till de biologiska produktionscyklerna för respektive produkt. (11) Mot bakgrund av de särdrag som kännetecknar sektorn för frukt och grönsaker och sektorn för bearbetad frukt och bearbetade grönsaker bör befogenhet att anta vissa akter i enlighet med artikel 290 i fördraget delegeras till kommissionen när det gäller att fastställa regleringsårens löptid för sådana produkter. (12) För att stabilisera marknaderna och tillförsäkra jordbruksbefolkningarna en skälig levnadsstandard har ett differentierat system för prisstöd för de olika sektorerna utvecklats och det har också införts ordningar för direktstöd, varvid hänsyn har tagits till de särskilda behoven inom de olika sektorerna samt till dessa sektorers inbördes beroende av varandra. Åtgärderna utgörs av offentlig intervention eller stöd för privat lagring. Prisstödet behöver bibehållas men bör strömlinjeformas och förenklas. (13) Av tydlighets- och öppenhetsskäl bör bestämmelserna ingå i en gemensam struktur, samtidigt som man bibehåller politiken inom varje sektor. Det är därför lämpligt att göra åtskillnad mellan referenspriser och interventionspriser och att fastställa en definition av sistnämnda priser varvid det särskilt bör klargöras att det endast är interventionspriserna för offentlig intervention som motsvarar de tillämpade administrativa priser som avses i punkt 8 första meningen i bilaga 3 till WTO-avtalet om jordbruk (dvs. prisstödet). Det bör påpekas att begreppet marknadsintervention omfattar både offentlig intervention och andra former av intervention som inte använder förutfastställda priser. (14) Mot bakgrund av praxis och erfarenheter inom tidigare gemensamma organisationer av marknaden bör interventionssystemet på lämpligt sätt för varje berörd sektor finnas att tillgå under vissa perioder av året och intervention bör under sådana perioder inledas antingen på permanent bas eller beroende på marknadspriserna. (15) Vid vissa prisnivåer ska interventionsuppköp av vissa kvantiteter av vissa produkter göras till fast pris och vid vissa prisnivåer ska interventionsuppköp göras på grundval av anbudsförfaranden, i enlighet med den praxis som gällt och de erfarenheter som gjorts inom ramen för tidigare marknadsordningar. (16) I denna förordning bör det föreskrivas en möjlighet att avyttra produkter som köpts upp inom ramen för offentlig intervention. Sådana åtgärder bör vidtas på ett sådant sätt att det inte uppstår några störningar på marknaden och så att köparna garanteras lika tillträde till varorna och likabehandling. (17) För att säkra insyn på marknaden bör befogenhet att anta vissa akter i enlighet med artikel 290 i fördraget delegeras till kommissionen när det gäller att fastställa enligt vilka villkor kommissionen, mot bakgrund av situationen på marknaden, får bevilja stöd till privat lagring för att balansera marknaden och stabilisera marknadspriserna. (18) Mot bakgrund av de särdrag som kännetecknar de olika sektorerna bör befogenhet att anta vissa akter i enlighet med artikel 290 i fördraget delegeras till kommissionen när det gäller att fastställa vilka kriterier och villkor som ska uppfyllas av de produkter som är avsedda att köpas upp inom ramen för offentlig intervention och som är avsedda att lagras inom ramen för systemet för privat lagring, utöver de krav som fastställs i denna förordning, och när det gäller att fastställa kvalitetsrelaterade prisökningar och prisminskningar både vid uppköp och försäljning och när det gäller att anta bestämmelser rörande de utbetalande organens skyldighet att låta bena ur allt nötkött efter övertagandet och före lagringen. (19) För att ta hänsyn till den mångfald av olika lagringsutrymmen för interventionsprodukter som finns i unionen och för att säkerställa att aktörerna har tillfredsställande tillgång till offentlig intervention, bör befogenhet att anta vissa akter i enlighet med artikel 290 i fördraget delegeras till kommissionen när det gäller vilka krav lagringsplatserna ska uppfylla för de produkter som ska köpas upp genom offentlig intervention, när det gäller regler om försäljning av mindre kvantiteter som finns kvar i medlemsstaternas lager, direktförsäljning av kvantiteter som inte kan packas om eller som har försämrats, samt vissa regler om lagring av produkter inom och utanför den medlemsstat som ansvarar för produkterna och om vilken tull som ska tas ut för dessa samt om eventuella andra belopp som ska beviljas eller uppbäras inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken. (20) För att säkra att den privata lagringen får önskade effekter på marknaden bör befogenhet att anta vissa akter i enlighet med artikel 290 i fördraget delegeras till kommissionen när det gäller åtgärder för att minska stödbeloppen i de fall då den lagrade kvantiteten är mindre än den kvantitet som avtalats och när det gäller villkoren för förskottsbetalning. (21) För att skydda de rättigheter och skyldigheter som gäller för de aktörer som deltar i offentlig intervention och privat lagring bör befogenhet att anta vissa akter i enlighet med artikel 290 i fördraget delegeras till kommissionen när det gäller bestämmelser om användningen av anbudsförfaranden, vilka aktörer som kan komma i fråga, och om skyldigheten att ställa säkerhet. (22) För att sörja för standardisering av hur de olika produkterna presenteras i syfte att förbättra insynen på marknaden, prisnoteringarna och tillämpningen av interventionsåtgärder som offentlig intervention och privat lagring bör befogenhet att anta vissa akter i enlighet med artikel 290 i fördraget delegeras till kommissionen när det gäller unionens skalor för klassificering av slaktkroppar i sektorerna för nöt- och kalvkött, griskött samt får- och getkött. (23) För att säkra att slaktkropparna klassificeras på ett korrekt och tillförlitligt sätt bör befogenhet att anta vissa akter i enlighet med artikel 290 i fördraget delegeras till kommissionen när det gäller översyn av klassificeringen slaktkroppar i medlemsstaterna av en inspektionskommitté från unionen. (24) Den befintliga ordningen för utdelning av livsmedel till de sämst ställda i unionen ingår i den gemensamma jordbrukspolitiken, men bör omfattas av en separat förordning för att bättre återspegla ordningens mål vad gäller social sammanhållning. Denna förordning bör emellertid innehålla bestämmelser om avyttring av produkter som omfattas av offentlig intervention, så att dessa kan användas inom ordningen. (25) Barns konsumtion av frukt, grönsaker och mjölkprodukter bör främjas, bland annat genom att man varaktigt ökar andelen frukt och grönsaker i barns kosthållning i den ålder då deras matvanor grundläggs. Det är därför lämpligt att främja unionsstöd för finansiering eller medfinansiering av utdelning till skolbarn av sådana produkter. (26) För att garantera en sund budgetförvaltning av ordningarna bör det antas lämpliga bestämmelser för var och en av dessa. Unionsstöd bör inte användas istället för nationell finansiering av befintliga nationella program för frukt i skolan. Mot bakgrund av budgetrestriktionerna bör medlemsstaterna dock kunna ersätta sina ekonomiska bidrag till ordningarna med bidrag från den privata sektorn. För att se till att skolfruktsprogrammen är effektiva bör medlemsstaterna införa kompletterande åtgärder och för dessa bör medlemsstaterna tillåtas bevilja nationellt stöd. (27) För att främja hälsosamma matvanor hos barn, för att säkra att EU-medlen används på ett effektivt och målinriktat sätt och för att sprida kunskap om programmet för frukt i skolan bör befogenhet att anta vissa akter i enlighet med artikel 290 i fördraget delegeras till kommissionen, när det gäller att fastställa vilka produkter som inte berättigar till stöd från programmet, programmets målgrupp, de nationella eller regionala strategier som medlemsstaterna ska utarbeta för att få ta del av stödet, inklusive kompletterande åtgärder, bestämmelser för godkännande och urval av de sökande, objektiva kriterier för fördelningen av stöd mellan medlemsstaterna, preliminär fördelning av stöd mellan medlemsstaterna, metoden för omfördelning av stöd mellan medlemsstaterna utifrån de ansökningar som har inkommit, de stödberättigande utgifterna, inklusive möjligheten att fastställa ett totalt maxbelopp för de utgifterna, samt villkor enligt vilka stödmottagarna åläggs att offentliggöra unionsstödet. (28) För att ta hänsyn till hur konsumtionsmönstren för mejeriprodukter utvecklas och till innovationer och utvecklingen på marknaden för mejeriprodukter, för att säkerställa att det är rätt stödmottagare och sökande som kommer ifråga för stödet och för att sprida kunskap om stödordningen bör befogenhet att anta vissa akter i enlighet med artikel 290 i fördraget delegeras till kommissionen, avseende programmet för mjölk i skolan, när det gäller att fastställa vilka produkter som berättigar till stöd från programmet, de nationella eller regionala strategier som medlemsstaterna ska utarbeta för att få ta del av stödet, programmets målgrupp, villkor för beviljande av stöd, bestämmelser om att en säkerhet ska ställas som garanti för genomförandet när det betalas ut ett förskott på stödet, bestämmelser om övervakning och utvärdering, samt villkor enligt vilka skolorna åläggs att offentliggöra unionsstödet. (29) Ordningen för stöd till producentorganisationer för humleproducenter utnyttjas endast i en medlemsstat. För att skapa flexibilitet och harmonisera politiken för sektorn med andra sektorer bör stödordningen avslutas och producentorganisationerna bör ges möjlighet att få stöd inom ramen för åtgärderna för landsbygdsutveckling. (30) Unionsfinansiering behövs för att förmå godkända aktörsorganisationer att upprätta arbetsprogram som syftar till att förbättra kvaliteten på olivolja och bordsoliver. I detta sammanhang bör det i denna förordning föreskrivas att unionsstöd ska tilldelas i förhållande till hur stor prioritet som ges åt verksamheten enligt det berörda arbetsprogrammet. Verksamheten bör emellertid begränsas till vad som är ändamålsenligt och samfinansiering bör användas för att förbättra kvaliteten på programmen. (31) För att garantera att stödet till aktörsorganisationerna för olivolja och bordsoliver uppfyller målet att förbättra produktionskvaliteten på olivolja och bordsoliver och för att säkra att aktörsorganisationerna uppfyller sina åligganden bör befogenhet att anta vissa akter i enlighet med artikel 290 i fördraget delegeras till kommissionen när det gäller att fastställa enligt vilka villkor aktörsorganisationerna bör godkännas för stödordningen, villkor för tillfällig och definitiv indragning av det godkännandet, vilka åtgärder som kan komma i fråga för unionsfinansiering, fördelningen av unionsfinansiering till särskilda åtgärder, verksamheter och kostnader som inte berättigar till unionsfinansiering, samt villkor för urval och godkännande av arbetsprogrammen och för den säkerhet som ska ställas. (32) I denna förordning görs åtskillnad mellan å ena sidan frukt och grönsaker, vilket inbegriper frukt och grönsaker för saluföring och frukt och grönsaker avsedda för bearbetning, och å andra sidan bearbetad frukt och bearbetade grönsaker. Reglerna för producentorganisationer, verksamhetsprogram och unionens ekonomiska stöd gäller endast frukt och grönsaker och frukt och grönsaker som endast är avsedda för bearbetning. (33) Frukt- och grönsaksproduktionen kännetecknas av faktorer som gör den oförutsägbar och produkterna har begränsad hållbarhetstid. Även begränsade överskott kan störa marknaden kraftigt. Det bör därför antas åtgärder för krishantering och sådana åtgärder bör även fortsättningsvis ingå i verksamhetsprogrammen. (34) Vid produktion och saluföring av frukt och grönsaker måste miljöhänsyn tas fullt ut, bland annat när det gäller odlingsmetoder, hantering av avfallsmaterial och bortskaffande av produkter som återtagits från marknaden, särskilt för att skydda vattenkvaliteten, bevara den biologiska mångfalden och bevara landskapet. (35) Stöd till etablering av producentgrupper bör beviljas inom alla sektorer i alla medlemsstater inom ramen för politiken för landsbygdsutveckling, varför det specifika stödet inom frukt- och grönsakssektorn bör upphöra. (36) För att i högre grad göra producentorganisationerna inom sektorn för frukt och grönsaker ansvariga för sina ekonomiska beslut, och för att inrikta de offentliga medel som ställs till deras förfogande på framtida krav, bör det fastställas på vilka villkor dessa medel får användas. Gemensam finansiering av driftsfonder som upprättats av producentorganisationerna är en lämplig lösning. I särskilda fall bör ytterligare finansieringsmöjligheter tillåtas. Driftsfonderna bör endast användas för att finansiera verksamhetsprogram inom sektorn för frukt och grönsaker. För att det ska vara möjligt att kontrollera unionens utgifter bör det finnas ett tak för stöd som beviljas producentorganisationer som upprättar driftsfonder. (37) I regioner där produktionen i sektorn för frukt och grönsaker är svagt organiserad bör extra nationella ekonomiska bidrag tillåtas. De medlemsstater som är särskilt missgynnade i strukturellt avseende bör kunna få ersättning för dessa bidrag från unionen. (38) För att säkerställa att stödet till producentorganisationerna inom sektorn för frukt och grönsaker är effektivt, målinriktat och hållbart, bör befogenhet att anta vissa akter i enlighet med artikel 290 i fördraget delegeras till kommissionen när det gäller driftsfonder, verksamhetsprogram, de nationella ramverkens struktur och innehåll och de nationella strategierna, ekonomiskt unionsstöd, krisförebyggande och krishantering, samt nationellt ekonomiskt stöd. (39) Det är viktigt att se till att det finns stödåtgärder i vinsektorn som kan stärka konkurrenskraftiga strukturer. Dessa stödåtgärder bör definieras och finansieras av unionen, men det bör överlåtas åt medlemsstaterna dels att välja lämpliga åtgärder för att täcka behoven inom deras regionala organ, varvid hänsyn eventuellt måste tas till dessa organs särskilda förhållanden, dels att integrera åtgärderna i nationella stödprogram. Medlemsstaterna bör ha ansvaret för genomförandet av sådana program. (40) En viktig stödberättigad åtgärd i nationella stödprogram bör vara säljfrämjande och saluföring av vin från unionen i tredjeland. Verksamheter inriktade på omstrukturering och omställning bör även fortsättningsvis finansieras på grund av de positiva strukturella verkningarna på vinsektorn. Investeringar i vinsektorn som är inriktade på att förbättra företagens ekonomiska resultat bör också stödjas. Stöd till destillation av biprodukter bör vara en åtgärd som står till förfogande för medlemsstater som önskar använda ett sådant instrument för att säkerställa vinkvaliteten och samtidigt skydda miljön. (41) Förebyggande instrument, såsom skördeförsäkring, gemensamma fonder och grön skörd, bör berättiga till stöd enligt stödprogrammen för vin för att uppmuntra en ansvarsfull hantering av krissituationer. (42) Bestämmelserna om stöd till vinodlare i form av stödrättigheter som fastställs av medlemsstaterna har gjorts slutgiltiga. Det enda sådant stöd som får beviljas är således stöd som medlemsstaterna fattar beslut om senast den 1 december 2013 enligt artikel 137 i förordning (EU) nr [KOM(2011)799] på de villkor som anges i den artikeln. (43) För att säkerställa att syftena med stödprogrammen för vin uppfylls och att EU-fonderna används målinriktat, bör befogenhet att anta vissa akter i enlighet med artikel 290 i fördraget delegeras till kommissionen när det gäller regler för ansvaret för utgifterna från den dag då stödprogrammen eller ändringar av dessa inkommer till den dag de börjar gälla, urvalskriterier för vilka stödåtgärder som kan komma i fråga, stödberättigande utgifter och åtgärder, ej stödberättigande åtgärder och högsta stödnivå per åtgärd, ändringar av stödprogram som har börjat gälla, krav och trösklar i samband med förskottsutbetalningar, inklusive kravet på en säkerhet vid förskott, allmänna bestämmelser och definitioner rörande tillämpningen av stödprogrammen, åtgärder för att undvika att stödåtgärderna missbrukas och att projekt dubbelfinansieras, de villkor enligt vilka producenterna ska dra tillbaka biprodukterna från vinframställning och undantag från detta krav för att undvika ytterligare administration, och bestämmelser rörande frivillig certifiering av destillerier, krav som medlemsstaterna ska iaktta i samband med genomförandet av stödåtgärderna, liksom begränsningar i syfte att garantera förenlighet med stödåtgärdernas tillämpningsområde, samt regler om betalningar till stödmottagare, inklusive betalningar via försäkringsmäklare. (44) Biodling kännetecknas av skillnader i produktionsvillkor och avkastning samt spridning och mångfald i fråga om ekonomiska aktörer, både på produktions- och saluföringsnivå. Med tanke på varroasjukans utbredning i flera medlemsstater under de senaste åren och de problem som sjukdomen medför för honungsproduktionen krävs det fortfarande åtgärder på unionsnivå, eftersom sjukdomen inte kan utrotas helt och måste behandlas med godkända medel. Under sådana omständigheter och för att förbättra produktionen och saluföringen av biodlingsprodukter i unionen, bör det vart tredje år utarbetas nationella program i syfte att förbättra de allmänna villkoren inom produktion och saluföring av biodlingsprodukter. Dessa nationella program bör delvis finansieras av unionen. (45) För att säkerställa att unionsstödet för biodling används målinriktat bör befogenhet att anta vissa akter i enlighet med artikel 290 i fördraget delegeras till kommissionen när det gäller vilka åtgärder som får ingå i biodlingsprogram, regler om skyldigheterna rörande innehållet i de nationella programmen, utarbetandet av dessa, undersökningar i samband härmed och villkoren för tilldelning av unionsstöd till de deltagande medlemsstaterna. (46) Unionsstödet till silkesodling bör frikopplas och ersättas med direktstöd på samma sätt som har gjorts inom andra sektorer. (47) Stödet till unionsproducerad skummjölk och unionsproducerat skummjölkspulver, avsedda att användas som foder och för bearbetning till kasein och kaseinater har inte visat sig fungera stödjande för marknaden och bör därför avslutas, vilket också gäller reglerna om användning av kasein och kaseinater vid tillverkning av ost. (48) Tillämpningen av handelsnormer för jordbruksprodukter kan bidra till att förbättra de ekonomiska villkoren för produktion och saluföring av dessa produkter samt produkternas kvalitet. Det ligger därför i producenternas, handelsidkarnas och konsumenternas intresse att sådana normer tillämpas. (49) Till följd av meddelandet från kommissionen om en kvalitetspolitik för jordbruksprodukter[15] och de efterföljande diskussionerna anses det lämpligt att upprätthålla handelsnormerna för varje sektor eller produkt för att ta hänsyn till konsumenternas förväntningar och bidra till bättre ekonomiska villkor för produktion och saluföring av jordbruksprodukter och bättre produktkvalitet. (50) För att garantera att alla produkter är av sund och god marknadsmässig kvalitet, och utan att det påverkar tillämpningen av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 178/2002 av den 28 januari 2002 om allmänna principer och krav för livsmedelslagstiftning, om inrättande av Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet och om förfaranden i frågor som gäller livsmedelssäkerhet[16], bör det vara lämpligt att införa en allmän grundläggande handelsnorm av det slag som beskrivs i nämnda meddelande från kommissionen för produkter som inte omfattas av handelsnormerna för enskilda sektorer eller produkter. När sådana produkter överensstämmer med en tillämplig internationell norm bör de anses överensstämma med den allmänna handelsnormen. (51) För vissa sektorer och/eller produkter är definitioner, beteckningar och/eller varubeskrivningar viktiga faktorer för att fastställa konkurrensvillkoren. Det bör därför fastställas definitioner, beteckningar och varubeskrivningar för dessa sektorer och/eller produkter, som endast bör användas i unionen för saluföring av produkter som uppfyller de tillämpliga kraven. (52) Det bör fastställas horisontella bestämmelser för handelsnormerna. (53) Handelsnormer bör tillämpas så att marknaden kan förses med produkter av standardiserad och tillfredsställande kvalitet och handelsnormerna bör särskilt avse definitioner, sortering i klasser, presentation och märkning, förpackning, produktionsmetoder, bevarande, transport, information om producenter, innehåll av vissa ämnen, relevanta administrativa dokument, lagring, certifiering och tidsfrister. (54) Med hänsyn till konsumenternas intresse av att få tillräcklig och tydlig produktinformation, bör det framför allt vara möjligt att ge lämpliga upplysningar om produktionsplats. Produktionsplatsen ska anges på en efter omständigheterna i det enskilda fallet lämplig geografisk nivå, samtidigt som hänsyn tas till vissa sektorers särdrag, framför allt när det gäller bearbetade jordbruksprodukter. (55) Handelsnormer bör i princip gälla för alla produkter som saluförs i unionen. (56) Det bör införas särskilda regler för produkter som importeras från tredjeländer om de nationella bestämmelser som gäller i de berörda tredjeländerna kan motivera undantag från handelsnormerna och om det kan garanteras att de motsvarar unionslagstiftningen. (57) När det gäller bredbara fetter bör det införas en möjlighet för medlemsstaterna att behålla eller anta vissa nationella regler om kvalitetsnivåer. (58) För att bemöta förändringar i marknadssituationen och ta hänsyn till varje sektors särprägel bör befogenhet att anta vissa akter i enlighet med artikel 290 i fördraget delegeras till kommissionen när det gäller akter om antagande och ändring av eller undantag från krav rörande den allmänna handelsnormen och när det gäller regler om överensstämmelse med denna. (59) För att ta hänsyn till konsumenternas förväntningar och bidra till att de ekonomiska villkoren för produktion och saluföring av jordbruksprodukter förbättras liksom jordbruksprodukternas kvalitet, samt för att se till att hänsyn tas till de ständigt växlande marknadsvillkoren, till de föränderliga efterfrågevillkoren, till utvecklingen när det gäller de internationella normerna och till den tekniska utvecklingen, för att motverka att det skapas hinder för produktinnovation, bör befogenhet att anta vissa akter i enlighet med artikel 290 i fördraget delegeras till kommissionen när det gäller att anta sektors- eller produktspecifika handelsnormer i alla handelsled samt undantag från tillämpningen av sådana normer och när det gäller de ändringar och undantag som behöver göras beträffande definitioner och varubeskrivningar. (60) För att säkra en korrekt och öppen tillämpning av de nationella reglerna om handelsnormer för vissa produkter och/eller sektorer bör befogenhet att anta vissa akter i enlighet med artikel 290 i fördraget delegeras till kommissionen när det gäller villkoren för tillämpningen av handelsnormerna och villkoren för lagring, omsättning och användning av produkter som erhållits från försöksmetoder. (61) För att ta hänsyn till särdragen i handeln mellan unionen och vissa tredjeländer och till vissa jordbruksprodukters särskilda egenskaper och de enskilda sektorernas särdrag bör befogenhet att anta vissa akter i enlighet med artikel 290 i fördraget delegeras till kommissionen när det gäller antagandet av en tolerans för varje norm, utöver vilken ett helt parti av en produkt ska anses inte överensstämma med normen, när det gäller fastställande av villkor för när importerade produkter ska anses hålla en likvärdig nivå av överensstämmelse med unionens krav beträffande handelsnormer och för när det får göras undantag från regeln att produkter endast får saluföras i unionen om de uppfyller unionens handelsnormer och när det gäller fastställande av regler för tillämpningen av handelsnormer på produkter som exporteras från unionen. (62) Begreppet kvalitetsvin är i unionen grundat på bland annat de särskilda egenskaper som kan tillskrivas vinets geografiska ursprung. Sådana viner identifieras för konsumenterna genom skyddade ursprungsbeteckningar och geografiska beteckningar. För att de berörda produkternas kvalitet ska kunna åberopas på ett genomblickbart och mer omsorgsfullt sätt bör det införas en ordning enligt vilken ansökningar om ursprungsbeteckning eller geografisk beteckning gås igenom mot bakgrund av unionens övergripande kvalitetspolitik för andra livsmedel än vin och spritdrycker enligt rådets förordning (EG) nr 510/2006 av den 20 mars 2006 om skydd av geografiska beteckningar och ursprungsbeteckningar för jordbruksprodukter och livsmedel[17]. (63) För att göra det möjligt att bevara de särskilda kvalitetskännetecken som är utmärkande för vin med en ursprungsbeteckning eller en geografisk beteckning bör medlemsstaterna tillåtas tillämpa strängare regler. (64) För att kunna komma i fråga för att bli skyddade i unionen bör ursprungsbeteckningar och geografiska beteckningar för vin erkännas och registreras på unionsnivå i enlighet med kommissionens procedurregler. (65) Skydd bör kunna beviljas för tredjeländers ursprungsbeteckningar och geografiska beteckningar om de är skyddade i ursprungslandet. (66) Registreringsförfarandet bör ge alla fysiska eller juridiska personer som har ett legitimt intresse i en medlemsstat eller ett tredjeland möjlighet att tillvarata sina rättigheter genom att göra invändningar. (67) Registrerade ursprungsbeteckningar och geografiska beteckningar bör skyddas mot användning som obehörigt drar fördel av det anseende som tillkommer de produkter som uppfyller kraven. För att främja sunda konkurrensvillkor och för att säkra att konsumenterna inte vilseleds bör detta skydd även omfatta produkter och tjänster som inte omfattas av denna förordning, inbegripet de produkter som inte omfattas av bilaga I till fördraget. (68) Mot bakgrund av gällande märkningspraxis bör befogenhet att anta vissa akter i enlighet med artikel 290 i fördraget delegeras till kommissionen när det gäller att tillåta att namnet på en druvsort används trots att det innehåller eller består av en skyddad ursprungsbeteckning eller en skyddad geografisk beteckning. (69) För att ta hänsyn till särdragen i produktionen i det avgränsade geografiska området, för att säkra kvalitet och spårbarhet och för att tillvarata producenters eller aktörers legitima rättigheter eller intressen, bör befogenhet att anta vissa akter i enlighet med artikel 290 i fördraget delegeras till kommissionen när det gäller principer för avgränsningen av det geografiska området, definitioner, restriktioner och undantag rörande produktionen i det avgränsade geografiska området, de villkor på vilka produktspecifikationerna får innehålla ytterligare krav, samt när det gäller innehållet i produktspecifikationen; vidare regler för vilka typer av sökande som får ansöka om skydd av en ursprungsbeteckning eller geografisk beteckning, de förfaranden som bör följas för en ansökan om skydd av en ursprungsbeteckning eller en geografisk beteckning, även vad gäller de förberedande nationella förfarandena, kommissionens granskning av ansökningarna, förfaranden för invändningar och förfaranden för ändringar, strykningar och omvandling av en skyddad ursprungsbeteckning eller en skyddad geografisk beteckning; dessutom när det gäller förfaranden för gränsöverskridande ansökningar, förfaranden för ansökningar som rör ett geografiskt område i ett tredjeland, fastställandet av den dag från och med vilken skyddet ska gälla, förfarandet för ändring av produktspecifikationerna, samt fastställandet av det datum från och med vilket en ändring ska gälla. (70) För att säkerställa ett adekvat skydd och för att se till att ekonomiska aktörer och behöriga myndigheter inte påverkas negativt av tillämpningen av denna förordning när det gäller vinnamn som har beviljats skydd före den 1 augusti 2009 bör befogenhet att anta vissa akter i enlighet med artikel 290 i fördraget delegeras till kommissionen när det gäller begränsningar för användningen av ett skyddat namn och när det gäller övergångsbestämmelser för vinnamn som medlemsstaterna har erkänt som ursprungsbeteckningar eller geografiska beteckningar före den 1 augusti 2009, det förberedande nationella förfarandet, viner som släppts ut på marknaden eller märkts före ett visst datum, ändringar av produktspecifikationer. (71) Vissa uttryck används traditionellt inom unionen och förmedlar information till konsumenterna om viners särart och kvalitet som komplement till den information som förmedlas genom ursprungsbeteckningar och geografiska beteckningar. Dessa traditionella uttryck bör kunna skyddas inom unionen för att säkerställa en fungerande inre marknad och sunda konkurrensvillkor och undvika att konsumenterna missleds. (72) För att säkerställa ett adekvat skydd och för att tillvarata producenters eller aktörers legitima rättigheter och för att ta hänsyn till särdragen i handeln mellan EU och vissa tredjeländer bör befogenhet att anta vissa akter i enlighet med artikel 290 i fördraget delegeras till kommissionen när det gäller på vilket språk och med vilken stavning ett skyddat traditionellt uttryck ska användas, vilka typer av sökande som får ansöka om skydd av ett traditionellt uttryck, på vilka villkor en ansökan om erkännande av ett traditionellt uttryck ska anses vara giltig. på vilka grunder det ska vara möjligt att invända mot ett föreslaget erkännande av ett traditionellt uttryck, skyddets omfattning, inklusive förhållandet till varumärken, skyddade traditionella uttryck, skyddade ursprungsbeteckningar och geografiska beteckningar, homonyma beteckningar och vissa namn på druvsorter, på vilka grunder ett traditionellt uttryck kan avregistreras, inom vilka tidsfrister en ansökan eller en begäran ska lämnas in, vilka förfaranden som bör följas för en ansökan om skydd av ett traditionellt uttryck, även vad gäller kommissionens granskning av ansökningarna, förfaranden för invändningar och förfaranden för strykningar och ändringar och när det gäller enligt vilka villkor ett traditionellt uttryck får användas för produkter från tredjeland samt när det gäller att fastställa undantag från de villkoren. (73) De varubeskrivningar, beteckningar och presentationsformer som gäller för de produkter i vinsektorn som omfattas av denna förordning kan ha stor betydelse för möjligheten att avsätta produkterna. Skillnader mellan medlemsstaternas lagar om märkning av produkter i vinsektorn kan hindra att den inre marknaden fungerar smidigt. Det bör därför fastställas regler som tar hänsyn till konsumenternas och producenternas legitima intressen. Det bör därför fastställas unionsregler för märkning. (74) För att säkerställa att befintlig märkningspraxis iakttas, för att säkra att de övergripande reglerna om märkning och presentation följs och för att beakta de särdrag som kännetecknar vinsektorn, för att säkerställa att certifierings-, godkännande- och kontrollförfarandena iakttas, för att skydda aktörernas legitima intressen och för att se till att de ekonomiska aktörerna inte påverkas negativt bör befogenhet att anta vissa akter i enlighet med artikel 290 i fördraget delegeras till kommissionen när det gäller att fastställa under vilka exceptionella omständigheter det ska vara motiverat att utesluta hänvisningen till uttrycket ”skyddad ursprungsbeteckning” eller ”skyddad geografisk beteckning”, när det gäller användning av andra presentationsformer och uppgifter i märkningen än de som föreskrivs i denna förordning, när det gäller vissa obligatoriska uppgifter, frivilliga uppgifter och presentationsformen, när det gäller de åtgärder som krävs avseende märkning och presentation av vin med ursprungsbeteckning eller geografisk beteckning som uppfyller villkoren för beteckningarna i fråga, när det gäller vin som släppts ut på marknaden och märkts före den 1 augusti 2009 och när det gäller undantag från bestämmelserna om märkning och presentation. (75) Bestämmelserna om vin bör tillämpas mot bakgrund av de avtal som ingåtts enligt artikel 218 i fördraget. (76) Det bör införas regler om klassificering av druvsorter, enligt vilka medlemsstater som producerar mer än 50 000 hektoliter per år även fortsättningsvis har ansvaret för klassificeringen av de druvsorter som får användas för vinframställning inom deras respektive territorier. Vissa druvsorter bör inte omfattas. (77) Det bör fastställas vissa oenologiska metoder och restriktioner för vinproduktionen, särskilt när det gäller blandning och användning av vissa typer av druvmust, druvsaft och färska druvor med ursprung i tredjeländer. För att uppfylla de internationella normerna bör kommissionen när det gäller ytterligare oenologiska metoder, som en allmän regel, basera sig på de oenologiska metoder som har rekommenderats av Internationella vinorganisationen (OIV). (78) I vinsektorn bör medlemsstaterna kunna begränsa eller utesluta användningen av vissa oenologiska metoder och fastställa strängare restriktioner för vin som produceras inom deras territorier samt tillåta användning för försöksändamål av otillåtna oenologiska metoder på villkor som ska fastställas. (79) För att de berörda produkterna ska kunna spåras i tillfredsställande utsträckning, särskilt med hänsyn till konsumentskyddet, bör det föreskrivas att alla produkter i vinsektorn som omfattas av denna förordning ska förses med ett följedokument vid omsättning inom unionen. (80) För att förbättra förvaltningen av vinproduktionskapaciteten bör medlemsstaterna till kommissionen lämna en inventering av sin produktionskapacitet på grundval av ett vinodlingsregister. För att förmå medlemsstaterna att lämna in inventeringen ges stöd för omstrukturering och omställning endast till de medlemsstater som har lämnat in inventeringen. (81) För att underlätta medlemsstaternas övervakning och kontroll av produktionskapaciteten bör befogenhet att anta vissa akter i enlighet med artikel 290 i fördraget delegeras till kommissionen när det gäller räckvidd och innehåll för vinodlingsregistret och undantag från detta. (82) För att underlätta transporten av vinprodukter och medlemsstaternas kontroll av denna bör befogenhet att anta vissa akter i enlighet med artikel 290 i fördraget delegeras till kommissionen när det gäller regler för vilka följedokument som krävs, hur dessa ska användas och när det gäller undantag från kravet på följedokument, när det gäller att fastställa villkoren för när ett följedokument ska anses vara ett intyg om skyddad ursprungsbeteckning eller geografisk beteckning, när det gäller att fastställa en skyldighet att föra ett register, när det gäller att fastställa vem som ska föra register och undantag från skyldigheten att föra register, när det gäller att fastställa vilka transaktioner som ska finnas i registret, samt när det gäller att fastställa regler för användningen av följedokument och register. (83) Efter det att kvotsystemet har upphört kommer det fortfarande att krävas särskilda åtgärder för att säkerställa en rättvis balans mellan sockerföretagens och sockerbetsodlarnas respektive rättigheter och skyldigheter. Det bör därför fastställas standardbestämmelser för de avtal som dessa ingår sinsemellan. (84) För att ta hänsyn till de särskilda förhållandena i sockersektorn och för att garantera att alla parters intressen vederbörligen beaktas bör befogenhet att anta vissa akter i enlighet med artikel 290 i fördraget delegeras till kommissionen särskilt när det gäller villkoren för köp, leverans och övertagande av sockerbetor samt betalning. (85) Producentorganisationerna och sammanslutningarna av producentorganisationer har en viktig roll att spela när det gäller att koncentrera utbudet och främja bästa praxis. Branschorganisationerna kan spela en viktig roll för att möjliggöra en dialog mellan aktörerna i leveranskedjan och främja bästa praxis och öppenhet och insyn på marknaden. De befintliga reglerna för hur producentorganisationer respektive sammanslutningar av producentorganisationer definieras och om vad som krävs för erkännande, omfattar för närvarande bara vissa sektorer och bör därför harmoniseras, strömlinjeformas och utvidgas så att erkännande kan beviljas på grundval av en unionslagstiftning som omfattar alla sektorer. (86) De befintliga bestämmelserna i de olika sektorerna som syftar till att stärka genomslagskraften för producentorganisationerna, sammanslutningarna av producentorganisationer och branschorganisationerna genom att medlemsstaterna, på vissa villkor, får tillåta att vissa regler för producentorganisationerna även omfattar aktörer som inte är medlemmar, har visat sig verksamma och bör därför harmoniseras, strömlinjeformas och utvidgas till alla sektorer. (87) När det gäller levande växter, nöt- och kalvkött, griskött, får- och getkött, ägg och fjäderfäkött bör det finnas möjlighet att anta vissa åtgärder för att anpassa utbudet till marknadsefterfrågan, vilket kan bidra till att marknaderna stabiliseras och till att säkra en skälig levnadsstandard för det berörda jordbrukssegmentet. (88) För att stimulera producentorganisationer, sammanslutningar av producentorganisationer och branschorganisationer till att vidta åtgärder för att underlätta anpassa utbudet till marknadsefterfrågan, med undantag av åtgärder som rör återtag från marknaden, bör befogenhet att anta vissa akter i enlighet med artikel 290 i fördraget delegeras till kommissionen när det gäller kvalitetsförbättrande åtgärder inom sektorerna för levande växter, nöt- och kalvkött, griskött, får- och getkött, ägg och fjäderfäkött, åtgärder som främjar en bättre organisation av produktion, bearbetning och saluföring. åtgärder som gör det lättare att följa marknadsprisutvecklingen, och åtgärder som möjliggör prognoser på kort och lång sikt på grundval av vilka produktionsmedel som används. (89) För att se till att marknaden för vin fungerar bättre bör medlemsstaterna kunna genomföra beslut som tagits av branschorganisationer. Sådana beslut bör dock inte omfatta metoder som skulle kunna snedvrida konkurrensen. (90) Då det saknas EU-lagstiftning om formaliserade skriftliga avtal kan medlemsstaterna, inom sina egna avtalsrättsliga system, göra det obligatoriskt att använda sådana avtal, förutsatt att unionslagstiftningen följs och framförallt att detta inte hindrar att den inre marknaden och den samlade marknadsordningen fungerar väl. Med tanke på de olika situationer som råder i unionen i detta sammanhang bör det i enlighet med subsidiaritetsprincipen vara medlemsstaterna som fattar sådana beslut. För att garantera att det inom sektorn för mjölk och mjölkprodukter fastställs lämpliga minimikrav för sådana avtal och att den inre marknaden och den samlade marknadsordningen fungerar väl, bör dock vissa grundläggande villkor för användningen av sådana avtal fastställas på unionsnivå. Eftersom vissa mejerikooperativ i sina stadgar kan ha regler med liknande effekt bör de i sådana fall av förenklingsskäl undantas från avtalskravet. För att garantera att sådana system är effektiva bör de tillämpas även i fall då mellanhänder hämtar mjölk från mjölkproducenter för leverans till bearbetningsföretag. (91) För att garantera en rationell utveckling av produktionen och därigenom garantera mjölkproducenterna en skälig levnadsstandard bör deras förhandlingsposition i förhållande till bearbetningsföretagen stärkas, vilket bör leda till en rättvisare distribution av mervärde i leveranskedjan. För att dessa mål för den gemensamma jordbrukspolitiken ska kunna uppnås bör det därför införas bestämmelser i enlighet med artiklarna 42 och 43.2 i fördraget som gör det möjligt för producentorganisationer bestående av mjölkproducenter eller deras sammanslutningar att för vissa eller alla medlemmars produktion förhandla med mejerierna om avtalsvillkor, bland annat pris. För att upprätthålla en effektiv konkurrens på mejerimarknaden bör lämpliga kvantitativa gränser gälla för denna möjlighet. (92) Bestämmelsen om registrering av samtliga leveranskontrakt för humle som producerats i unionen leder till mycket extraarbete och bör därför upphöra att gälla. (93) För att se till att de mål och ansvarsområden som gäller för producentorganisationer, sammanslutningar av producentorganisationer, branschorganisationer och aktörsorganisationer är tydligt definierade på ett sådant sätt att de bidrar till att dessa organisationers åtgärder fungerar effektivt, till att hänsyn tas till varje sektors särdrag, till att det säkras att konkurrenslagstiftningen efterlevs och till att den samlade marknadsordningen fungerar väl, bör befogenhet att anta vissa akter i enlighet med artikel 290 i fördraget delegeras till kommissionen när det gäller de specifika mål som dessa organisationer och sammanslutningar får, ska eller inte ska sträva efter att nå, inbegripet när det gäller undantag från de mål som anges i denna förordning, organisationernas och sammanslutningarnas stadgar, erkännande av dem, deras struktur, juridiska form, medlemskap, storlek, ansvarighet och verksamhet, konsekvenserna av att de erkänns, att erkännandet återkallas och sammanslagningar, när det gäller transnationella producentorganisationer och transnationella sammanslutningar av producentorganisationer, organisationers och sammanslutningars utläggande av verksamhet på entreprenad och tillhandahållande av tekniska hjälpmedel. organisationers eller sammanslutningars avsättningsbara produktions minsta volym eller värde, när det gäller utvidgning av vissa av organisationernas regler så att de även omfattar icke-medlemmar och obligatoriska medlemsavgifter för icke-medlemmar, inbegripet en förteckning över striktare produktionsregler vars räckvidd kan utvidgas, när det gäller kompletterande krav avseende representativitet, när det gäller vilka ekonomiska områden som omfattas, även vad gäller kommissionens granskning av hur dessa definieras, när det gäller under vilken period en regel som lägst måste ha varit i kraft innan dess räckvidd kan utvidgas, när det gäller för vilka personer och organisationer en regel eller ett bidrag får tillämpas, samt när det gäller vid vilka omständigheter kommissionen får begära att en utvidgning av en regels räckvidd eller obligatoriskt bidrag stoppas eller dras tillbaka. (94) En inre marknad förutsätter ett system för handel över unionens yttre gränser. Handelssystemet bör innefatta importtullar och exportbidrag och bör i princip fungera på ett sätt som stabiliserar unionsmarknaden. Handelssystemet bör bygga på de åtaganden som gjorts inom ramen för Uruguayrundans multilaterala handelsförhandlingar och bilaterala avtal. (95) Övervakningen av handelsflödena är framförallt en förvaltningsfråga, som bör hanteras på ett flexibelt sätt. Beslutet om införande av licenskrav bör fattas med hänsyn till om det finns behov av importlicenser för att förvalta de berörda marknaderna och, i synnerhet, för att övervaka importen och exporten av produkterna i fråga. (96) För att ta hänsyn till utvecklingen i handeln och på marknaden, de berörda marknadernas behov och om nödvändigt för att övervaka importen och exporten av produkterna i fråga, bör befogenhet att anta vissa akter i enlighet med artikel 290 i fördraget delegeras till kommissionen när det gäller förteckningen över produkter från sektorer för vilka det krävs att en import- eller exportlicens uppvisas och när det gäller de fall och situationer då ingen import- eller exportlicens behöver uppvisas. (97) För fastställandet av licenssystemets huvuddrag bör befogenhet att anta vissa akter i enlighet med artikel 290 i fördraget delegeras till kommissionen när det gäller att fastställa vilka rättigheter och skyldigheter licensen medför, dess rättsverkan, inbegripet möjligheten till en tolerans när det gäller att fullgöra import- eller exportskyldigheten och uppgifter om produkternas ursprung och härkomst i de fall detta är obligatoriskt, föreskriva att det för utfärdande av en importlicens eller övergång till fri omsättning krävs uppvisande av ett dokument utfärdat av ett tredjeland eller en enhet som bland annat bekräftar produkternas ursprung, äkthet och kvalitetsegenskaper, när det gäller att anta regler för överföring av licensen eller, vid behov, restriktioner för denna överförbarhet, när det gäller att anta de bestämmelser som krävs för att licenssystemet ska bli tillförlitligt och effektivt och när det gäller de situationer då det krävs särskilt administrativt bistånd mellan medlemsstaterna för att förhindra eller hantera fall av bedrägeri och oegentligheter, och när det gäller att fastställa i vilka fall och situationer som det ska eller inte ska krävas att det ställs en säkerhet som garanti för att produkterna importeras eller exportera under licensens giltighetstid. (98) Underlaget för beräkningen av de tullar för jordbruksprodukter som följer av WTO-avtalen och bilaterala avtal anges huvudsakligen i Gemensamma tulltaxan. Kommissionen bör ges befogenhet att anta åtgärder för detaljerad beräkning av importtullar på grundval av underlagen i Gemensamma tulltaxan. (99) För att förebygga eller motverka negativa effekter på unionsmarknaden till följd av att vissa jordbruksprodukter importeras, bör det på vissa villkor erläggas en tilläggstull för import av sådana produkter. (100) För att säkra att systemet med ingångspriser är effektivt bör befogenhet att anta vissa akter i enlighet med artikel 290 i fördraget delegeras till kommissionen när det gäller att införa en bestämmelse om att tullvärdet ska kontrolleras mot ett annat värde än enhetspriset. (101) Det är lämpligt att på vissa villkor öppna och förvalta de importtullkvoter som är resultatet av internationella avtal som ingåtts i enlighet med fördraget eller andra rättsakter. (102) För att garantera att aktörerna får rättvis tillgång till de tillgängliga kvantiteterna, att unionens avtal tillämpas korrekt och att dess åtaganden och rättigheter iakttas, samt att aktörerna behandlas likvärdigt, bör befogenhet att anta vissa akter i enlighet med artikel 290 i fördraget delegeras till kommissionen när det gäller att fastställa de villkor och stödberättigandekrav som aktörerna ska uppfylla för att få lämna in en ansökan inom importtullkvoten, när det gäller anta bestämmelser om överföring av rättigheter mellan aktörer och när så behövs om överföringsbegränsningar inom förvaltningen av importtullkvoten, föreskriva att det för att ta del av importtullkvoten krävs att en säkerhet ställs, och när det gäller att anta alla de bestämmelser som krävs avseende särskilda särdrag, krav eller begränsningar som gäller för tullkvoten enligt det internationella avtalet eller en annan berörd akt. (103) Jordbruksprodukter som uppfyller vissa specifikationer och/eller prisvillkor kan i vissa fall omfattas av en särskild behandling vid import till ett tredjeland. För att säkra en korrekt tillämpning av ett sådant system krävs ett administrativt samarbete mellan myndigheterna i det importerande tredjelandet och unionen. Produkterna bör därför åtföljas av ett intyg som utfärdats inom unionen. (104) För att säkra att produkter som exporteras på vissa villkor omfattas av särskild behandling vid import till ett tredjeland i enlighet med de avtal som unionen har ingått i enlighet med artikel 218 i fördraget bör befogenhet att anta vissa akter i enlighet med artikel 290 i fördraget delegeras till kommissionen när det gäller att ställa krav på att medlemsstaternas behöriga myndigheter, på begäran och efter lämplig kontroll, ska utfärda ett dokument som intygar att villkoren uppfylls. (105) Systemet med tullar gör alla andra skyddsåtgärder vid unionens yttre gränser överflödiga. Den inre marknaden och den mekanism som tullarna utgör kan i undantagsfall visa sig vara otillräckliga. För att i sådana fall kunna skydda unionsmarknaden mot de störningar som kan uppkomma bör unionen ha möjlighet att utan dröjsmål vidta alla nödvändiga åtgärder. Åtgärderna bör vara förenliga med unionens internationella åtaganden. (106) Det bör finnas en möjlighet att förbjuda tillämpningen av systemen för aktiv och passiv förädling. Det är således lämpligt att göra det möjligt att avbryta tillämpningen av systemen för aktiv och passiv förädling i sådana situationer. (107) Bestämmelserna om beviljande av bidrag för export till tredjeländer på grundval av skillnaden mellan priserna inom unionen och på världsmarknaden, inom de gränser som fastställs genom åtagandena i WTO, bör säkerställa unionens deltagande i den internationella handeln med vissa av de produkter som omfattas av denna förordning. Exporten med bidrag bör begränsas både när det gäller värde och kvantitet. (108) I samband med att exportbidragen fastställs bör det genom kontroll av utbetalningarna enligt reglerna rörande EGFJ säkerställas att begränsningarna med avseende på värde iakttas. Kontrollen kan förenklas genom att exportbidragen obligatoriskt fastställs på förhand, medan det för differentierade bidrag bör finnas möjlighet att ändra den bestämmelseort som fastställts inom ett geografiskt område där en enda exportbidragsnivå gäller. Om bestämmelseorten ändras bör det exportbidrag som gäller den faktiska bestämmelseorten utbetalas, dock med tillämpning av det maximibelopp som gäller för den ursprungliga bestämmelseorten. (109) Genom tillförlitlig och effektiv kontroll bör det säkerställas att kvantitetsbegränsningarna efterlevs. I detta syfte bör beviljandet av exportbidrag kopplas till en exportlicens. Exportbidrag bör beviljas inom de gällande begränsningarna, med hänsyn tagen till de särskilda omständigheter som gäller för varje berörd produkt. Undantag från den bestämmelsen bör endast medges för bearbetade produkter som inte ingår i bilaga I till fördraget och som inte omfattas av volymbegränsningar. Om det vid export med exportbidrag inte är troligt att kvantitetsbegränsningarna kommer att överskridas bör det finnas möjlighet att avvika från förvaltningsreglerna. (110) När det gäller export av levande nötkreatur bör exportbidrag beviljas och utbetalas endast om de bestämmelser i unionslagstiftningen som rör djurskydd iakttas, särskilt de som rör skyddet av djur under transport. (111) För att garantera exportörer av de jordbruksprodukter som omfattas av denna förordning lika tillgång till exportbidrag bör befogenhet att anta vissa akter i enlighet med artikel 290 i fördraget delegeras till kommissionen när det gäller tillämpningen av vissa regler avseende jordbruksprodukter på produkter som exporteras i form av bearbetade varor. (112) För att förmå exportörerna att iaktta djurskyddskraven och göra det möjligt för de behöriga myndigheterna att kontrollera att utbetalningarna av exportbidrag är korrekta i de fall bidragen beviljas under förutsättning att djurskyddskraven iakttas, bör befogenhet att anta vissa akter i enlighet med artikel 290 i fördraget delegeras till kommissionen när det gäller iakttagande av djurskyddskraven utanför unionens tullområde, inbegripet användningen av oberoende tredje parter. (113) För att säkerställa att aktörerna fullgör sina skyldigheter när de deltar i anbudsförfaranden bör befogenhet att anta vissa akter i enlighet med artikel 290 i fördraget delegeras till kommissionen när det gäller fastställandet av det primära kravet för frisläppandet av licenssäkerheter för exportbidrag som beviljats genom upphandling. (114) För att minimera den administrativa bördan för aktörer och myndigheter bör befogenhet att anta vissa akter i enlighet med artikel 290 i fördraget delegeras till kommissionen när det gäller att fastställa trösklar under vilka utfärdande eller uppvisande av exportlicens inte krävs, när det gäller att fastställa för vilka bestämmelseorter eller transaktioner det kan vara motiverat att medge undantag från kravet på uppvisande av exportlicens och när det gäller att tillåta att exportlicenser beviljas i efterhand i motiverade fall. (115) För att ta hänsyn till konkreta situationer som motiverar fullständigt eller delvist berättigande till exportbidrag, och för att hjälpa aktörer att överbrygga perioden mellan ansökan om och slutbetalningen av exportbidraget, bör befogenhet att anta vissa akter i enlighet med artikel 290 i fördraget delegeras till kommissionen när det gäller att anta åtgärder rörande ett annat datum för exportbidraget, konsekvenserna för betalningen av exportbidraget när ett produktnummer eller en bestämmelseort som anges i licensen inte överensstämmer med den faktiska produkten eller bestämmelseorten, förskottsbetalning av exportbidrag, inbegripet villkoren för ställandet och frisläppandet av en säkerhet, när det gäller kontroller och bevis om det råder tvivel om produkternas verkliga bestämmelseort, även möjligheten till återimport till unionens tullområde, bestämmelseorter som behandlas som export från unionen och inbegripande av bestämmelseorter inom unionens tullområde som berättigar till exportbidrag. (116) För att säkerställa att produkter som beviljas exportbidrag exporteras från unionens tullområde och för att undvika att de skickas tillbaka till det området, samt för att minimera aktörernas administrativa börda när det gäller att skaffa fram och lämna in bevis på att bidragsprodukter som beviljats differentierade bidrag har nått bestämmelselandet, bör befogenhet att anta vissa akter i enlighet med artikel 290 i fördraget delegeras till kommissionen när det gäller den tidsfrist inom vilken utförseln från unionens tullområde måste vara slutförd, inbegripet tiden för tillfällig återinförsel, den bearbetning som produkter som beviljats exportbidrag får genomgå under den perioden, bevis på att produkter som beviljats differentierade bidrag har nått en bestämmelseort, de bidragströsklar och villkor enligt vilka exportörer inte behöver uppvisa sådana bevis, och när det gäller villkor för oberoende tredje parts godkännande av bevis på att produkter som beviljats differentierade bidrag har nått en bestämmelseort. (117) För att ta hänsyn till de särdrag som kännetecknar de olika sektorerna bör befogenhet att anta vissa akter i enlighet med artikel 290 i fördraget delegeras till kommissionen när det gäller att anta särskilda krav och villkor för aktörer och produkter som är berättigade till exportbidrag, däribland produkternas definition och egenskaper, och för fastställandet av koefficienter för beräkningen av exportbidrag. (118) För att förhindra att illegal odling av hampa orsakar störningar på marknaden för hampa som odlas för fiberproduktion, bör denna förordning innehålla bestämmelser om kontroll av import av hampa och hampfrön så att det säkerställs att produkterna i fråga ger vissa garantier med avseende på tetrahydrokannabinolhalt. Import av andra hampfrön än sådana som är avsedda för utsäde bör även fortsättningsvis omfattas av ett kontrollsystem inom vilket de berörda importörerna godkänns. (119) Det finns inte längre något behov av minimipriser vid export för blomsterlökar och dessa bör därför utgå. (120) I enlighet med artikel 42 i fördraget ska de bestämmelser i fördraget som rör konkurrensregler tillämpas på produktion av och handel med jordbruksprodukter endast i den mån detta fastställs i unionslagstiftningen inom ramen för bestämmelserna i artikel 43.2 och 43.3 i fördraget och enligt det förfarande som anges där. (121) De konkurrensregler som rör avtal, beslut och förfaranden enligt artikel 101 i fördraget bör tillsammans med reglerna rörande missbruk av dominerande ställning tillämpas på produktionen av och handeln med jordbruksprodukter, i den mån tillämpningen av dessa inte förhindrar uppnåendet av målen för den gemensamma jordbrukspolitiken. (122) Ett särskilt tillvägagångssätt är motiverat när det gäller jordbrukar- och producentorganisationer eller sammanslutningar av dessa som är särskilt inriktade på gemensam produktion eller gemensam saluföring av jordbruksvaror eller utnyttjande av gemensamma anläggningar, såvida inte sådan gemensam verksamhet sätter konkurrensen ur spel eller äventyrar förverkligandet av de mål som anges i artikel 39 i fördraget. (123) Ett särskilt tillvägagångssätt bör tillåtas vad gäller vissa verksamheter som bedrivs av branschorganisationer, på villkor att verksamheterna inte leder till att marknaderna splittras, till att den samlade marknadsordningen fungerar sämre, till att konkurrensen snedvrids eller sätts ur spel, till att priser fastställs eller till att det förekommer diskriminering. (124) Nationella stöd skulle kunna äventyra den inre marknadens funktion. Fördragets bestämmelser om statligt stöd bör därför generellt omfatta jordbruksprodukter. Undantag bör tillåtas i vissa situationer. När sådana undantag gäller bör kommissionen kunna vara i stånd att upprätta en förteckning över befintliga, nya eller föreslagna nationella stöd, lämna lämpliga synpunkter till medlemsstaterna och föreslå passande åtgärder. (125) På grund av de särskilda ekonomiska villkor som gäller produktionen och saluföringen av renar och renprodukter bör Finland och Sverige kunna fortsätta att bevilja nationellt stöd på detta område. (126) För att hantera motiverade krisfall, även efter det att stödprogrammens övergångsbestämmelser om krisdestillation har upphört att gälla 2012, bör medlemsstaterna kunna ge nationellt stöd till krisdestillation inom en total budgetram på 15 % av medlemsstatens berörda årliga budget för sitt nationella stödprogram. Sådana nationella stöd bör anmälas till kommissionen och godkännas enligt denna förordning innan de beviljas. (127) Bestämmelserna om röjningsbidrag och om vissa åtgärder inom stödprogrammen för vin bör inte hindra att nationellt stöd beviljas för samma ändamål. (128) I Finland påverkas kännetecknas sockerbetsodlingen av särskilda geografiska förhållanden och klimatförhållanden vilka kommer att inverka negativt på sektorn utöver de allmänna följderna av sockerreformen. Finland bör därför tillåtas att permanent bevilja nationellt stöd till landets sockerbetsodlare. (129) Medlemsstaterna bör tillåtas att fortsätta att betala ut nationellt stöd för nötter av det slag som nu föreskrivs i artikel 120 i förordning (EG) nr 73/2009 för att dämpa effekterna av frikopplingen av det tidigare unionsstödet för nötter. För tydlighetens skull och med tanke på att den förordningen kommer att upphöra att gälla bör sådant nationellt stöd föreskrivas i den här förordningen. (130) De restriktioner för den fria rörligheten som uppkommer till följd av åtgärder för att bekämpa spridning av djursjukdomar kan skapa svårigheter på marknaden i en eller flera medlemsstater. Erfarenheten visar att allvarliga störningar av marknaden, såsom betydande konsumtions- eller prisfall, kan bero på att konsumenterna tappar förtroendet på grund av potentiella risker för folk- och djurhälsan eller för växtskyddet. Mot bakgrund av de erfarenheter som har gjorts bör de åtgärderna mot bristande konsumentförtroende utvidgas till att också omfatta vegetabiliska produkter. (131) Undantagsåtgärder till stöd för marknaderna för nöt- och kalvkött, mjölk och mjölkprodukter, griskött, får- och getkött, ägg och fjäderfäkött bör vara direkt knutna till eller följa av veterinära och sanitära åtgärder som införts för att bekämpa sjukdomsspridning. De bör vidtas på medlemsstaternas begäran för att undvika allvarliga störningar på marknaderna i fråga. (132) Särskilda interventionsåtgärder bör föreskrivas för att möjliggöra ett effektivt och ändamålsenligt gensvar då det föreligger en risk för marknadsstörningar. Åtgärdernas räckvidd bör definieras. (133) För att möjliggöra ett effektivt och ändamålsenligt gensvar om det föreligger en risk för marknadsstörningar på grund av kraftiga prisstegringar eller prisfall på interna eller externa marknader eller på grund av andra faktorer som påverkar marknaden bör befogenhet att anta vissa akter i enlighet med artikel 290 i fördraget delegeras till kommissionen när det gäller att anta de åtgärder som krävs för den berörda sektorn, inbegripet vid behov åtgärder för att utvidga eller ändra räckvidden, varaktigheten eller andra aspekter av andra åtgärder som föreskrivs i denna förordning, eller helt eller delvis tillfälligt avskaffa importtullarna för vissa kvantiteter eller tidsperioder. (134) Kommissionen bör ges befogenhet att vidta de åtgärder som krävs för att lösa särskilda praktiska problem i en nödsituation. (135) Företag, medlemsstater och/eller tredjeländer kan för tillämpningen av denna förordning komma att uppmanas att inkomma med meddelanden för övervakning, analys och förvaltning av marknaden för jordbruksprodukter, för säkerställande av insyn på marknaden, för säkrande av att åtgärderna inom den gemensamma jordbrukspolitiken fungerar på ett tillfredsställande sätt, för kontroll, övervakning, utvärdering och revision av åtgärderna inom den gemensamma jordbrukspolitiken och för genomförandet av internationella avtal, även vad gäller anmälningsplikten enligt dessa avtal. För att säkra ett harmoniserat, strömlinjeformat och förenklat tillvägagångssätt bör kommissionen ges befogenhet att vidta alla åtgärder som krävs när det gäller meddelanden. Kommissionen bör därvid ta hänsyn till uppgiftsbehovet och till möjliga synergieffekter mellan uppgiftskällorna. (136) För att säkra att meddelandena är snabba, effektiva, korrekta och kostnadseffektiva bör befogenhet att anta vissa akter i enlighet med artikel 290 i fördraget delegeras till kommissionen när det gäller fastställandet av vilken typ av information som ska ingå i meddelandena, anmälningsmetoder, regler om tillgång till den information eller de informationssystem som görs tillgängliga, och på vilka villkor och med vilka medel informationen får offentliggöras. (137) Unionslagstiftningen om skydd av och den fria rörligheten för personuppgifter bör tillämpas, främst Europaparlamentets och rådets direktiv 95/46/EG av den 24 oktober 1995 om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter och Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 45/2001 av den 18 december 2000 om skydd för enskilda då gemenskapsinstitutionerna och gemenskapsorganen behandlar personuppgifter och om den fria rörligheten för sådana uppgifter. (138) Medel bör överföras från reserven för kriser inom jordbrukssektorn enligt villkoren och förfarandena i punkt 14 i det interinstitutionella avtalet mellan Europaparlamentet, rådet och kommissionen om samarbete i budgetfrågor och sund ekonomisk förvaltning[18], och det bör klargöras att det är denna förordning som är den tillämpliga grundrättsakten. (139) För att säkra en smidig övergång från bestämmelserna i förordning (EU) nr [KOM(2010)799] till bestämmelserna i den här förordningen bör befogenhet att anta vissa akter i enlighet med artikel 290 i fördraget delegeras till kommissionen när det gäller de åtgärder som är nödvändiga för att skydda företagens förvärvade rättigheter och legitima förväntningar. (140) Det skyndsamma förfarandet bör endast användas i exceptionella fall där detta visar sig nödvändigt för att på ett effektivt sätt reagera på hot om marknadsstörningar eller redan förekommande marknadsstörningar. Valet av det skyndsamma förfarandet bör motiveras och det bör specificeras i vilka fall förfarandet bör användas. (141) För att säkerställa enhetliga villkor för genomförandet av denna förordning bör kommissionen tilldelas genomförandebefogenheter. Dessa befogenheter bör utövas i enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 182/2011 av den 16 februari 2011 om fastställande av allmänna regler och principer för medlemsstaternas kontroll av kommissionens utövande av sina genomförandebefogenheter[19]. (142) Granskningsförfarandet bör tillämpas vid antagande av akter om genomförandet av denna förordning då sådana akter avser den gemensamma jordbrukspolitiken i den mening som avses i artikel 2.2 b led ii i förordning (EU) nr 182/2011. Det rådgivande förfarandet bör emellertid tillämpas vid antagandet av akter om genomförandet av denna förordning som avser konkurrensfrågor då det är det förfarandet som gäller generellt för antagandet av akter om genomförandet av konkurrenslagstiftningen. (143) Kommissionen bör omedelbart anta tillämpliga genomförandeakter genom vilka kommissionen, mot bakgrund av välmotiverade skäl till skyndsamhet, får anta, återkalla eller ändra unionens skyddsåtgärder, avbryta användningen av systemen för förädling, aktiv och passiv förädling om så krävs för att reagera omedelbart på situationer på marknaden och lösa specifika problem i nödsituationer om det krävs omedelbara åtgärder. (144) När det gäller vissa brådskande åtgärder enligt den här förordningen eller åtgärder som endast består i att allmänna bestämmelser tillämpas i specifika situationer, utan utrymme för fri bedömning, bör kommissionen ges befogenhet att anta genomförandeakter utan att tillämpa förordning (EU) nr 182/2011 . (145) Kommissionen bör också ges befogenhet att utföra vissa administrativa eller förvaltningsmässiga uppgifter som inte innebär att delegerade akter eller genomförandeakter antas. (146) I enlighet med förordning (EU) nr [KOM(2010) 799] kommer flera sektorsbestämmelser, bland annat bestämmelserna om mjölkkvoter, sockerkvoter, andra bestämmelser på sockerområdet, bestämmelserna om begränsningar av nyplantering av vinstockar samt bestämmelserna om vissa statliga stöd, att upphöra att gälla inom en rimlig tidsperiod efter det att denna förordning trätt i kraft. Efter det att förordning (EU) nr [KOM(2010) 799] har upphört att gälla bör de relevanta bestämmelserna fortsätta att gälla till utgången av de berörda ordningarna. (147) För att säkerställa en smidig övergång från bestämmelserna i förordning (EU) nr [KOM(2010)799] till bestämmelserna i denna förordning bör kommissionen ges befogenhet att anta övergångsbestämmelser. (148) Rådets förordning (EG) nr 1601/96 av den 30 juli 1996 om fastställande av stödbeloppet till producenterna inom humlesektorn för 1995 års skörd[20] var en tillfällig åtgärd, vilket innebär att den nu är obsolet. Rådets förordning (EG) nr 1037/2001 av den 22 maj 2001 om tillstånd för utbjudande och leverans för direkt konsumtion av vissa importerade viner som kan ha varit föremål för otillåtna oenologiska metoder enligt förordning (EG) nr 1493/1999[21] har ersatts av bestämmelserna i avtalet mellan Europeiska gemenskapen och Amerikas förenta stater om handel med vin, vilket antogs genom rådets beslut 2006/232/EG av den 20 december 2005[22], och därför obsolet. För tydlighetens skull och för att skapa ett klart rättsläge bör förordning (EG) nr 1601/96 och förordning (EG) nr 1037/2001 upphöra att gälla. (149) När det gäller avtalsförhållanden inom sektorerna för mjölk och mjölkprodukter är de åtgärder som föreskrivs i denna förordning motiverade mot bakgrund av de nuvarande ekonomiska förhållandena på mejerimarknaden och leveranskedjans struktur. De bör därför tillämpas under tillräckligt lång tid (både före och efter avskaffandet av mjölkkvoterna) för att de ska få full effekt. Eftersom åtgärderna emellertid är så pass omfattande bör de vara tillfälliga och det bör göras en översyn av hur de fungerar. Kommissionen bör anta rapporter om utvecklingen av mjölkmarknaden, som bör läggas fram senast den 30 juni 2014 och den 31 december 2018 och särskilt omfatta potentiella incitament för att förmå jordbrukare att ingå gemensamma produktionsavtal. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. INNEHÅLLSFÖRTECKNING MOTIVERING............................................................................................................................ 2 1........... BAKGRUND TILL FÖRSLAGET................................................................................ 2 2........... RESULTAT AV SAMRÅD MED BERÖRDA PARTER SAMT KONSEKVENSANALYS 4 3........... RÄTTSLIGA ASPEKTER............................................................................................. 7 4........... BUDGETKONSEKVENSER....................................................................................... 8 EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING om upprättande av en samlad marknadsordning för jordbruksprodukter (förordningen om en samlad marknadsordning)............................................. 10 DEL I INLEDANDE BESTÄMMELSER................................................................................. 40 DEL II DEN INRE MARKNADEN......................................................................................... 44 AVDELNING I MARKNADSINTERVENTION.................................................................... 44 KAPITEL I Offentlig intervention och stöd till privat lagring......................................................... 44 Avsnitt 1 Allmänna bestämmelser om offentlig intervention och stöd till privat lagring.................... 44 Avsnitt 2 Offentlig intervention.................................................................................................... 45 Avsnitt 3 Stöd till privat lagring................................................................................................... 48 Avsnitt 4 Gemensamma bestämmelser om offentlig intervention och privat lagring......................... 49 KAPITEL II Stödordningar....................................................................................................... 53 Avsnitt 1 Ordningar för att förbättra vissa gruppers tillgång till livsmedel....................................... 53 Underavsnitt 1 Program för frukt i skolan.................................................................................... 53 Underavsnitt 2 Program för mjölk i skolan.................................................................................. 55 Avsnitt 2 Stöd inom sektorn för olivolja och bordsoliver.............................................................. 57 Avsnitt 3 Stöd inom sektorn för frukt och grönsaker................................................................... 58 Avsnitt 4 Stödprogram inom vinsektorn...................................................................................... 65 Underavsnitt 1 Allmänna bestämmelser och stödberättigande åtgärder......................................... 65 Underavsnitt 2 Särskilda stödåtgärder........................................................................................ 67 Underavsnitt 3 Procedurbestämmelser........................................................................................ 71 Avsnitt 5 Stöd inom biodlingssektorn.......................................................................................... 73 AVDELNING II REGLER FÖR SALUFÖRING OCH PRODUCENTORGANISATIONER. 74 KAPITEL I Regler för saluföring................................................................................................ 74 Avsnitt 1 Handelsnormer............................................................................................................ 74 Underavsnitt 1 Inledande bestämmelser...................................................................................... 74 Underavsnitt 2 Allmän handelsnorm............................................................................................ 74 Underavsnitt 3 Sektor- eller produktspecifika handelsnormer..................................................... 75 Underavsnitt 4 Handelsnormer för import och export................................................................. 81 Underavsnitt 5 Gemensamma bestämmelser................................................................................ 82 Avsnitt 2 Ursprungsbeteckningar, geografiska beteckningar och traditionella uttryck inom vinsektorn 83 Underavsnitt 1 Inledande bestämmelser...................................................................................... 83 Underavsnitt 2 Ursprungsbeteckningar och geografiska beteckningar........................................... 83 Underavsnitt 3 Traditionella uttryck............................................................................................ 93 Avsnitt 3 Märkning och presentation inom vinsektorn.................................................................. 95 KAPITEL II SÄRSKILDA BESTÄMM