EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 01.10.1997 
KOM(97)479 slutlig 
RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN 
Sysselsättningen i Europa 1997 

Sammanfattning — Sysselsättningsagenda för år 2000 
Sammanfattning — Sysselsättningsagenda för år 2000 
Rapporten Sysselsättningen i Europa 1997 kommer vid 
en avgörande tidpunkt i unionens utveckling. Det nya 
fördraget som avtalades i Amsterdam erkänner att 
sysselsättningen är en fråga som berör alla och det inför 
sysselsättningen som ett uttryckligt mål för unionen. 
Denna rapport är ett bidrag till förberedelserna inför 
Europeiska rådets extraordinära möte om sysselsätt­
ning och arbetslöshet samt till att ytterligare utveckla 
den europeiska sysselsättningsstrategin. Den lägger 
fram de senaste trenderna inom sysselsättningen och 
på arbetsmarknaden och blickar framåt mot utmaning­
arna på 2000-talet när Europeiska unionen förbereder 
sig för sin nya utvecklingsfas när den inre marknaden 
har genomförts, den tredje EMU-etappen har avslutats 
och inför förberedelserna inför den nya utvidgningen. 
Den senaste utvecklingen när 
det gäller arbete och möjlighet 
till anställning av kvinnorna som var arbetslösa 1995 hade hittat 
arbete 1996. 
Arbetslösheten bland kvinnor är fortfarande ca 3% 
högre än bland män (12,7% jämfört med 9,4%). 
Medan ungdomsarbetslösheten har minskat något 
på grund av demografiska faktorer och ett högre 
deltagande i utbildning, förblir den i genomsnitt 
över 20% inom unionen. 
Under de senaste tio åren är det mest inom de 
sektorer som står för mindre än en fjärdedel av 
unionens sysselsättning som de flesta arbetstillfäl­
lena har gått förlorade. 
Av befolkningen i arbetsför ålder har 17% funktions­
hinder och nästan hälften av dessa är i åldern 
15-64 år. Den genomsnittliga sysselsättningsnivån 
bland funktionshindrade är 44%, vilket är nästan 
17% under totalnivån. 
Med 1,5% var den ekonomiska tillväxten långsam 1996, 
och återhämtningen fick fart först i slutet av året. 
Inflationen på 2,5% fortsatte att vara låg och löneut­
vecklingen var måttlig. 
- Sysselsättningsnivån ökade med 600.000 personer 
1996, vilket inte var tillräckligt för att i högre grad 
gottgöra de arbetstillfällen som gått förlorade under 
lågkonjunkturen eller för att minska arbetslöshe­
ten. 
- Deltidsarbetet stod igen för all nettoökning inom 
sysselsättningen 1996, vilket det har gjort varje år 
sedan 1990. 
- Större möjligheter till anställning ledde till att 
arbetskraften ökade. Antalet kvinnor ökade ytterli­
gare från 56,5% till 57% och förre män drog sig 
tillbaka från arbetsmarknaden. 
- Arbetslösheten förblir hög och stannar envist vid 
10,8% i mitten av 1997, och 1996 hade över 5% av 
unionens arbetskraft varit arbetslös under ett år 
eller längre. 
- De arbetslösa har mycket svårt att hitta arbete. 
Mindre än en tredjedel av männen och en fjärdedel Huvudfrågorna i 
sysselsättningsprogrammet 
Nästa årtiondes utmaningar ger upphov till allvarliga 
frågor som gäller den europeiska arbetsmarknadens 
förmåga att anta utmaningarna. Den inre marknaden 
och EMU riktar uppmärksamheten på mekanismer för 
ekonomisk anpassning och deras effektivitet samt på 
frågan om den europeiska arbetsmarknaden är tillräck­
ligt flexibel för att kunna säkra en balanserad och 
hållbar sysselsättningsutveckling under de kommande 
åren. 
Huvudproblemet är att skapa 
arbetstillfällen 
Vilket sambandet än är mellan sysselsättningen och 
produktionstillväxten, är det klart att huvudproblemet 
är att skapa fler arbetstillfällen. Svaret i form av högre 
förvärvsfrekvens på den relativt lilla förbättringen av 
arbetsmöjligheter under tidsperioden 1994-96 visar att 
det i Europa finns en arbetskraftsreserv som kan mobi­
liseras utöver dem som har registrerats som arbetslösa. 
I jämförelse med sysselsättningsnivån i Förenta stater­
na uppgår denna reserv till över 20 miljoner människor 
-1 
Sammanfattning — Sysselsättningsagenda för år 2000 
»om man bör hitta arbete åt. En rad åtgärder behövs för 
att låsa upp denna tallvftxtpeteatial oeh för att gara 
denna tillväxt varaktig. 
- På kort sikt är nettoökningen av arbetstillfällen 
huvudsakligen beroende av produktionstillväxten 
och på lång sikt också av institutionella strukturer 
och samhällets prioritering av sysselsättningspro­
blemet och av hur eventuella konflikter, särskilt på 
kort sikt, mellan denna prioritering och upprätthål-
landet av produktivitetens tillväxt och 
konkurrenskraft löses. 
- Skatteförmånssystemen bör fortsättningsvis göras 
mer sysselsättningsfrämjande för att skapa ett kli­
mat som stimulerar företag och skapandet av 
arbetstillfällen. 
- Investering särskilt i infrastrukturprojekt som om­
fattar hela Europa kan ha stor inverkan på 
sysselsättningen, bidra till resurs- och produktions­
potential då inflationsrisken är lägre än inom 
konsumtionen samt gynna konkurrenskraften och 
en varaktig tillväxt. 
- Skapandet av arbetstillfällen är i hög grad beroende 
av det rätta ekonomiska klimatet. Marknaden för 
produkter och tjänster måste fungera effektivare för 
att skapa nya möjligheter som leder till en ökad 
efterfrågan på arbetskraft. Därför bör de åtgärder 
som föreslås inom ramen för handlingsplanen för 
den inre marknaden genomföras omedelbart på 
nationell nivå och på gemenskapsnivå. 
Kompetensluckor 
- Ett stort strukturellta problemet — 
kompetensluckor 
Det faktum att unionens arbetskraft åldras samtidigt 
som ny teknik införs allt snabbare betyder att vi står 
inför ständigt växande kompetensluckor. Samhället 
måste bibehålla sin konkurrenskraft med hjälp av ett 
krympande antal unga människor med moderna färdig­
heter och med en stor andel äldre arbetstagare som har 
utbildning i tekniker som inte längre används eller för 
arbete som inte längre behövs. Därför behövs det en 
tredelad strategi som strävar efter att säkerställa att 
lärande, utbildning och uppgradering av kunskaperna 
och kompetensen är en process som pågår hela livet, 
dvs. att först omorganisera från grunden de grundläg­
gande utbildningssystemen för att överbygga klyftan 
mellan skolan och arbetet och för att ge ungdomar 
möjlighet att senare i arbetslivet vara anpassningsbara 
genom att säkerställa att de har relevanta kunskaper 
och kompetens. För det andra bör regeringen och han­
deln mycket mer än för närvarande engagera sig mer i att öka hela arbetskraftens kompetens och att fortlö­
pande utbilda den så att den har förmåga att anta 
utmaningar som de nya teknikerna för med sig, och för 
det tredje bör man utarbeta bättre program som kom­
binerar utbildning, stimulans och möjligheter för 
arbetslösa och avskedade arbetstagare för att förse dem 
med färdigheter och förmåga att åter delta till fullo i 
samhällslivet. Att överbygga kompetensluckor är nyck­
eln till en mer flexibel och dynamisk arbetsmarknad. 
Samtidigt måste strävan att förbättra arbetskraftens 
kompetensnivå gå hand i hand med en fortsatt strävan 
att säkerställa en tillräckligt flexibel arbetsmarknad och 
att arbetskraftskostnaderna tillräckligt bidrar till att 
skapa arbetstillfällen för dem vars kompetensnivå troli­
gen kommer att förbli begränsad oberoende av hurdan 
utbildning de erhåller och i vilken utsträckning. Detta 
innebär särskilt att den totala sysselsättningskostnaden 
för det sistnämnda inklusive andra arbetskraftskostna­
der än löner skall vara på en lämplig nivå i relation till 
produktiviteten och att konstgjorda hinder som hämmar 
skapandet av arbetstillfällen skall undanröjas. Sådana 
åtgärder kommer också att bidra till att höja förtroendet 
för att riktlinjer för ökad efterfrågan på arbetskraft inte 
bara leder till stigande inflation. 
Flexibel arbetsrytm 
Flexibilitet på varu- och tjänstemarknaden i form av till 
exempel lindrigare bestämmelser för handel på sönda­
garna kommer till uttryck på den europeiska 
arbetsmarknaden i form av atypisk arbetsrytm och 
atypiska anställningsavtal. Deltidsarbete och fast 
anställning har blivit standardsvaret på en långsam 
marknadstillväxt och osäkerhet. En sådan rytm kan 
också vara resultatet av reglering på hög nivå, som har 
ändrat på arbetsgivarnas sätt att anställa arbetskraft 
samt påverkat nettosysselsättningsnivån. Därför 
behövs ett nytt tillvägagångssätt som varken fördömer 
dem eller gynnar dem ytligt sett. Omsorgsfullt utarbe­
tade program för ändring av befintliga bestämmelser 
behövs, och de skall helst ha förhandlats fram genom 
social dialog mellan regeringar och arbetsmarknadens 
parter. Sådana program bör både sätta stopp for diskri­
minering av fasta anställningsavtal, som orsakas av 
överdriven reglering, och utvidga socialskyddet samt 
erhållna och överförbara rättigheter till att också gälla 
atypiska former av arbete. 
Flexibilitet på löneområdet 
De europeiska arbetskraftskostnaderna har under se­
nare år utvecklats i gynnsam riktning i jämförelse med 
Förenta staterna och Japan. Lönenivåskillnaderna ten­
derar att vara större i hela Europa än i Förenta staterna 
inte endast mellan medlemsstaterna, vilket är väntat, 
utan också mellan regioner inom medlemsstaterna. De 
2-
Sammanfattning — Sysselsättningsagenda för år 2000 
genomsnittliga lönekostnaderna varierar som mest 
från 5 ecu per timme till över 25 ecu per timme. Sådana 
skillnader återspeglar i stor utsträckning variationer i 
arbetskraftens produktivitet, och det finns få tecken på 
att lönerna skulle vara orimliga i förhållande till det 
mervärde som arbetskraften bidrar medpå en icke­
konkurrenskraftig nivå. En analys av skillnader mellan 
arbetskraftskostnader mellan regioner i Europa och i 
Förenta staterna ger vid handen att lokala problem 
orsakade av otillräcklig infrastruktur, den lokala ar­
betskraftens låga kompetens och så vidare kan vara en 
lika viktig orsak som flexibla löner till en obalanserad 
ekonomisk utveckling och ökad sysselsättning. Därför 
skall riktlinjerna riktas inpå att rätta till dessa problem 
och på osmidiga arbetsmarknadsbestämmelser som kan 
hämma skapandet av arbetstillfällen. 
Geografisk rörlighet 
Storleken på migrationen till unionen är relativt liten: 
mindre än 0,5% av befolkningen i arbetsför ålder 1995. 
Inströmningen till unionen har minskat avsevärt sedan 
början av 1990-talet. Endast hälften av invandrarna är 
från tredje land och många av de övriga är medborgare 
som återvänder. Medan politiken för arbetskraftens 
migration måste fortsätta att prioritera införlivandet 
av överutbudet av arbetskraft i EU, måste den också 
erkänna värdet på det bidrag som migranterna ger 
unionens ekonomier, samt i enlighet med de fördrag 
som är i kraft främja deras rättigheter och lika behand­
ling av dem i rimlig proportion till bidraget. 
Också inom unionen är arbetskraftens rörlighet mellan 
medlemsstaterna liten. Den är mycket mindre än rör­
ligheten mellan olika landsdelar i Förenta staterna. 
Mindre än 2% av befolkningen i arbetsför ålder i EU:s 
medlemsstater är från andra EU-länder. Rörligheten 
mellan regioner inom medlemsstaterna är emellertid 
mycket större än mellan länder och är till sin storlek 
jämförbar med rörligheten mellan delstaterna i Förenta 
staterna. Under 1993-94 flyttade i genomsnitt knappt 
1,5% av befolkningen mellan NUTS 1-regioner i Euro­
pa, vilket kan jämföras med drygt 2,5% i Förenta 
staterna. I de flesta fall är flyttandet knutet till anställ­
ning eller utbildning och är särskilt viktigt i de yngre 
åldersgrupperna. Riktlinjerna bör syfta till att ge män­
niskor en verklig valmöjlighet mellan att stanna på den 
plats där de växte upp eller att flytta någon annanstans 
for att bo och arbeta. 
Storleken på den regionala migrationen var både i 
Europa och i Förenta staterna något lägre 1994 än 
1990, kanske för att den ekonomiska verksamheten var 
lägre mot slutet av året. Detta ger vid handen att 
tillgången på arbete kan vara lika viktigt för att upp­
muntra människor som bristen på arbetstilifäilen. Den 
kan också återspegla de hinder som uppkommer för en arbetslös som vill flytta från sin bosättningsort till en 
annan del av landet för att söka arbete. Riktlinjerna bör 
syfta till att minska dessa hinder. 
Regional rörlighet begränsar inte migrationen. 
Storskalig pendling förekommer i många delar av unio­
nen och är potentiellt viktig när man rättar till obalans 
på arbetsmarknaden. Riktlinjerna bör syfta till att for-
bättra alternerandet mellan sådana fördelar och 
nackdelar som uppkommer på andra politiska områden 
i samband med tillhandahållandet av sociala tjänster 
och med trafik och miljöförstörelse. 
Rörlighet i arbetslivet 
Rörlighet i sektorer och i arbetslivet är också viktiga 
aspekter av flexibiliteten på arbetsmarknaden och det 
finns bevis på att den är relativt hög i de flesta med-
lemsstaterna. År 1995 var rörligheten på 
arbetsmarknaden ungefär 16% för män och 19% för 
kvinnor. Att underlätta byte av arbete och säkerställa 
tillgången på nödvändig omskolning är viktigt för att 
bekämpa kompetensbrister som uppkommer, minska 
avbrott i produktiviteten och därigenom främja tillväx­
ten och sysselsättningen. 
Anpassning till den enskilde 
individens resurser 
En flexibel arbetsmarknad innebär att också arbetsgi­
varna anpassar sig till den enskilde individens behov 
och resurser och att deras potential utnyttjas för att 
maximera tillgången på kompetens. Bevis på brist 
på sådan anpassning är det begränsade utbildningsut­
budet för arbetstagarna och den låga 
anställningsfrekvensen bland funktionshindrade. Även 
om detta varierar mellan medlemsstaterna tenderar 
den att vara högre i länder där den totala sysselsätt­
ningsnivån också är hög. Funktionshinder har ofta 
orsakats av farliga arbetsförhållanden och låg säker­
hetsnivå. Varje år drabbas tio miljoner människor av 
arbetssjukdomar, arbetsskador och olycksfall i arbetet. 
Ett målmedvetet genomförande av avtalade hälso- och 
säkerhetsnormer skulle väsentligt förbättra säkerheten, 
minska offentliga utgifter och höja arbetskraftens möj­
ligheter till anställning. 
Arbetsmarknadens dynamik 
Av de arbetslösa hittar i genomsnitt cirka 30% arbete 
inom ett år. Denna siffra tenderar att öka svagt under 
perioder av stark tillväxt, vilket ger vid handen att god 
framgång inom skapande av arbetstillfällen påverkar 
människors möjligheter att hitta arbete, och minskar 
därför arbetslösheten. År 1996 hade cirka 5,5 miljoner 
människor varit arbetslösa i mer än två år. År 1992 var 
3-
Sammanfattning — Sysselsättningsagenda för år 2000 
denna siffra tre miljoner, vilket visar att även den svår­
lösta långtidsarbetslösheten kan lösas under perioder 
med oavbruten ekonomisk tillväxt. En strukturbetingad 
arbetslöshet återspeglar ekonomins karaktär och inte 
den enskilde individen. Riktlinjerna skall ta hänsyn till 
att arbetslöshetsproblemet är tredelat. Det behövs en till­
räcklig samt bärkraftig tillväxttakt for att lösa hur de 
arbetslösa skall få möjlighet till anställning genom att ge 
dem möjlighet att kontinuerligt öka sin kompetens i linje 
med arbetsmarknadens behov och genom att förbättra och 
forenkla affärsklimatet. 
Vägen framåt: 
Sysselsättningsagenda för år 2000 
I Amsterdam-resolutionen efterlyser man enuppmanias 
att förbättring av den europeiska marknadens funktion 
och främjande av samordning av den ekonomiska politi­
ken. Den uppmanar också till att genast genomföra de 
relevanta bestämmelserna i det nya fördragets avdelning 
om sysselsättning. Nyckelbestämmelsen är hänvisning­
en till att sysselsättningen är en gemensam 
angelägenhet. Därför innehåller det bestämmelser om 
lämplig samordning av sysselsättningspolitiken på 
EU-nivå och utvecklingen av en gemensam sysselsätt­
ningsstrategi. Meddelandet från Amsterdam är att både 
genomförandet av den inre marknaden, monetär disci­
plin och skapande av arbetstillfällen skall fullföljas 
parallelltsida vid sida. Detta är något som alla berörda 
måste lösa tillsammans. 
I kommissionens meddelande "Agenda 2000" presente­
ras de ekonomiska, tekniska och sociala trenderna i 
Europas samhälle under de kommande åren. Detta 
meddelande utgör grunden till kommissionens bidrag 
till att ytterligare utveckla den europeiska sysselsätt­
ningsstrategin. Det lägger fram följande fyra 
inriktningar för åtgärder i detta hänseende: Att fast­
ställa villkoren för en varaktig sysselsättningsintensiv 
tillväxt, att ställa kunskap och teknik i förgrunden, att 
modernisera sysselsättningssystem och att förbättra 
levnadsförhållanden. Vissa prioriteringsprogram som 
får mervärde av åtgärder på gemenskapsnivå lyfts 
fram. De inbegriper transeuropeiska nätverk, forsk­
ning, utbildning, införande av miljövänlig teknik och 
åtgärder som stöder små och medelstora företag. 
Den europeiska sysselsättningsstrategin är av 
grundläggande vikt när det gäller att lösa sysselsätt­
ningsproblemet, och kommer att bli ännu viktigare när 
den ekonomiska och monetära unionen har genomförts. 
En hög sysselsättning och en väl fungerande arbets­
marknad är i sig mål som bör prioriteras, och en hög 
sysselsättning är det bästa sättet att göra EMU till en 
framgång. Den befintliga sysselsättningsstrategi, som 
grundar sig på en kombination av makroekonomisk stabilitet och strukturreformer för att modernisera 
arbetsmarknaden, har tillämpats ända sedan december 
1994. Det finns exempel på goda framsteg och resultat 
både på nationell nivå och lokal och regional nivå. Den 
demografiska rapporten 1997 är inriktad på de under­
liggande befolkningsändringar som kommer att 
påverka utvecklingen inom arbetskraften under nästa 
århundrades första årtionde. Dessa ändringar måste 
beaktas i utvecklingen av sysselsättningsstrategin för 
år 2000. Frågan är dock vem som skall ta ansvar 
för verksamheten och hur den skall delas. Medlemssta-
terna är fortsättningsvis ansvariga för 
sysselsättningspolitiken och skapandet av en varaktig 
tillväxt och ett gynnsamt affärsklimat. 
Arbetsgivarna skall framförallt upprätthålla sina före­
tags konkurrenskraft och kapacitet att skapa 
arbetstillfällen. Upprätthållandet och utvecklandet av 
arbetskraftens produktiva kapacitet och motivation är 
beroende av tillhandahållandet av fortgående och rele­
vant utbildning och av att behandla arbetstagarna som 
en investering och inte som en omkostnad för företaget. 
Många anställningsmöjligheter går förlorade om före­
tagen ställs inför komplexa och svåra administrativa 
bestämmelser när de bildas och under deras första år 
samt när de förflyttas. Genom att underlätta affärskli­
matet kan man lösa de problem som arbetsgivarna 
ställs inför. 
Fackföreningarna spelar en huvudroll genom att skapa 
rättvisa på arbetsmarknaden genom främjande av 
ansvarskännande lönepolitik som ökar investeringar, 
produktivitet och välfärd och som hjälper dem som har 
arbete att behålla det och dem som inte har arbete att 
komma in på arbetsmarknaden. Lokalförvaltningarna 
skall med utgångspunkt i en enhetlig nationell strategi 
sammanföra alla relevanta organ och etablera partner-
skap för att skapa lokal utveckling och utnyttja lokala 
resurser och marknader för att hitta nya sysselsättnings­
möjligheter. De skall också sätta igång utvecklingen och 
främja en bärkraftig lokal omstrukturering. 
Den enskilde individen kräver att få vissa möjligheter, 
men det är också viktigt att kombinera dessa möjlighe­
ter med ett individuellt ansvar, dvs. att vara villig att 
anpassa sig, att reagera på stimulans och att skaffa sig 
nya kunskaper och färdigheter. 
De europeiska institutionerna kan ge ett viktigt bidrag 
till utvecklingen. I enlighet med de slutsatser som drogs 
vid Europeiska rådets möte i Amsterdam, kommer 
kommissionen att lägga fram ett förslag till en gemen­
sam sysselsättningsrapport och till ett utkast till 
riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik. 
Dessa förslag kommer att överlämnas vid det "syssel­
sättningstoppmöte" som kommer att hållas i slutet av 
1997. Förslagen kommer att utarbetas för att specifice-
-4 
Sammanfattning — Sysselsättningsagenda för år 2000 
ra ett sysselsättningsprogram för år 2000 och framåt, 
och för att ge en utgångspunkt för den konkreta verk­
samheten med syfte att tillhandahålla fler och bättre 
arbetstillfällen inom unionen. 
-5 
Sysselsättningsagenda för år 2000: frågeställningar och strategier 
Syaselsättningsagenda för år 2000: 
frågeställningar och strategier 
Rapporten Sysselsättningen i Europa 1997 kommer vid en 
avgörande tidpunkt i unionens utveckling. Antagandet av 
en avdelning om sysselsättningen i fördraget innebar ett 
erkännande av att sysselsättningen är en fråga som berör 
alla medlemsstater och ger de nödvändiga instrumenten for 
att man skall kunna ta itu med problemet på europeisk nivå. 
I rapporten går man igenom utmaningarna när det gäller 
sysselsättningen och arbetsmarknadspolitiken under de 
kommande åren, och man föreslår vilka frågor som 
huvudsakligen bör prioriteras i denna politik. 
Sysselsättningen 
berör alla 
Införandet av en avdelning om syssel-
sättningen i fördraget är en 
markering av ett starkare erkännan­
de av att sysselsättningen utgör ett 
uttryckligt mål för unionen. I fördra­
get anges "Medlemsstaterna skall-
betrakta främjande av sysselsättning­
en som en gemensam angelägenhet 
och skall samordna sina åtgärder...". 
Detta avspeglar medlemsstaternas 
förpliktelse att vara huvudansvarig 
för genomförandet av den avgörande 
åtgärd som krävs för att man skall 
kunna åstadkomma en verklig och 
beständig förbättring av sysselsätt­
ningsläget. Den ger också möjlighet 
att vidta åtgärder på gemenskapsni­
vå: "Målet att uppnå en hög 
sysselsättningsnivå skall beaktas när 
gemenskapens politik och verksam­
het utarbetas och genomförs." I 
fördraget fastställs att "främjande av 
en utbildad och anpassningsbar ar­
betskraft och arbetsmarknader som 
kan klara av ekonomiska förändring­
ar" är huvudmålet för att utveckla en 
samordnad sysselsättningsstrategi. 
Omarbetningen av artikel 2 i fördra­
get ger dessutom gemenskapen i uppgift att främja lika möjligheter 
för kvinnor och män. Detta är inte 
bara kulmen på den process som bör-
jade med vitboken Tillväxt, 
konkurrenskraft och sysselsättning 
1993 utan också ett erkännande av att 
de grundläggande orsakerna bakom 
den nuvarande situationen går 25 år 
tillbaka i tiden till 1970-talets ekono­
miska kris och det europeiska 
ekonomiska systemets uppenbara 
oförmåga att återhämta sig helt efter 
perioder av ekonomisk nedgång. Den 
tredje och senaste av dessa kriser, som 
förvärrades av att den ekonomiska po­
litiken misslyckades att upprätthålla 
tillväxten under det senaste decen­
niet, har försatt oss i den nuvarande 
situationen. 
I det kaos som rådde i början av 
1990-talet gick hälften av de nya 
arbetstillfällen som skapades under 
perioder av snabb tillväxt i slutet av 
1980-talet förlorade - 4,9 miljoner 
mellan 1991 och 1994 (även om, 
såsom det konstaterades i senaste 
års sysselsättningsrapport, syssel­
sättningen i små och medelstora fö­
retag steg mellan 1988 och 1995, 
vilket kompenserade i viss mån de 
arbetstillfällen som gick förlorade i 
större företag). Arbetslöshetstalen steg till nya höjder och översteg 
1994 för första gången någonsin 
11% i genomsnitt. Varken själva 
produktionssystemet eller den 
makroekonomiska politik som lig­
ger till grund för det verkar klara av 
att skapa den tillväxt i produktio­
nen som behövs för att man skall 
klara av sysselsättningsproblemet. 
I en värld med ökande internationa-
lisering började man försöka 
förbättra det europeiska sysselsätt­
ningsläget inom ramen för en stabi-
litetsorienterad ekonomisk politik 
och strukturreformer som syftar till 
att öka tillväxtens sysselsättnings-
skapande effekter. 
Om man skall kunna göra något åt 
den otillräckliga tillväxten och den 
oacceptabelt stora arbetslösheten 
krävs en grundlig modernisering av 
Europas ekonomi och dess sociala 
system inför det 21:a århundradet 
utan att man för den skull gör avkall 
på de grundläggande solidaritets­
principer som även i fortsättningen 
bör vara Europas kännetecken. Ge­
nomförandet av den inre marknaden 
och övergången till en ekonomisk 
och monetär union kommer att ge 
medborgarna, både som arbetstaga­
re och konsumenter, tillgång till ökat 
b -7 
Sysselsättningsagenda för år 2000: frågeställningar och strategier 
välstånd, större stabilitet och val­
möjligheter. Samtidigt sker en 
modernisering av arbetsmarknaden 
och en reform av socialförsäkrings­
systemet för att skapa en ny balans 
mellan flexibilitet och trygghet. 
Genom de nya bestämmelserna i för­
draget uppnås en ny jämvikt, 
eftersom sysselsättningen utgör ett 
uttryckligt mål och eftersom unio­
nen får en viktig roll i utvecklingen 
av en gemensam sysselsättnings­
strategi. 
Ekonomiska och 
monetära unionen 
och sysselsättningen 
Europa har nu kommit igenom en 
lång period med valutainstabiUtet 
och hög inflation. Det finns nu en 
stark politisk vilja att bibehålla den 
monetära stabihtet som skall upp­
nås genom den tredje fasen av den 
ekonomiska och monetära unionen 
och konvergensprogrammen. EMU 
kommer att påverka tillväxten och 
sysselsättningen genom sin inver­
kan på sammansättningen av 
politiken som förs i euro-zonen som 
helhet. Genom införandet av EMU 
kommer det att bli ännu viktigare 
att sysselsättningsstrategin genom­
förs framgångsrikt. 
Insatser som gjordes i slutet av 1980-
talet och under 1990-talet för att 
skapa en inre marknad var en 
utbudsstimulans för den europeiska 
ekonomin. Införandet av en gemen­
sam valuta kommer att tillsammans 
med genomförandet av handlings­
planens åtgärder avsevärt förbättra 
den inre marknadens funktion. På 
detta sätt erhåller den europeiska 
ekonomin en solid ekonomisk grund 
som bidrar till att säkerställa att 
EMU kommer att fungera. 
MMsättningen med den ekonomiska och 
monetära unionen är att modernisera 
den europeiska ekonomin och att åstad­
komma ett mera integrerat system som 
syftar till monetär stabilitet, vilket leder till en ökad ekonomisk tillväxt och 
sysselsättning på längre sikt samt 
en höjd levnadsstandard i medlems­
staterna. 
Eftersom EMU leder till att stör­
ningar på valutamarknaden mellan 
deltagarländerna försvinner, un­
danröjs ett stort hinder för tillväxt. 
Samtidigt kommer godkännandet av 
en gemensam valutapolitik som är 
inriktad på prisstabilitet, den bud­
gettidsplan som är en följd av 
konvergenskriterierna samt stabili­
tets- och tillväxtpakten att avsevärt 
minska risken för en konflikt mellan 
budget- och valutapolitiken. I en så­
dan situation är det troligt att 
målsättningen för prisstabiliteten 
och sysselsättningsskapande inve­
steringars lönsamhet också kommer 
att beaktas inom löneutvecklingen. 
Sålunda skulle risken för en stabili­
tetskonflikt, som tidigare flera 
gånger bidragit till otillfredsställan­
de tillväxt och sysselsättning i 
gemenskapen, kunna undvikas un­
der de kommande åren. 
Även om EMU inte är en "sysselsätt­
ningspolitik", ger den möjlighet till 
att uppnå en makroekonomisk poli­
tik som är gynnsam för en hållbar 
tillväxt när det gäller produktion 
som ligger över tillväxttakten för ar­
betskraftens produktivitet, vilket 
skulle leda till att sysselsättningen 
ökar netto. På detta sätt skulle den 
uppfylla sin roll enligt artikel 2 i 
fördraget att skapa en hög sysselsätt­
ningsnivå, en hög nivå på det sociala 
skyddet, en ökning av levnadsstan­
darden och livsvillkoren, ekonomisk 
och social sammanhållning och soli­
daritet bland medlemsstaterna. 
Den makroekonomiska politiken be­
stäms genom samverkan mellan de 
tre viktigaste variablerna: pengar, 
offentliga sektorns budget och löner. 
En enda valutapolitik kommer att 
starkt påverka den makro­
ekonomiska politiken inom hela 
euro-området. Emedan huvudmål­
sättningen är prisstabilitet, är en 
annan målsättning att stödja den allmänna ekonomiska politiken 
inom gemenskapen inklusive 
uttryckligen en varaktig tillväxt 
utan inflation och en hög sysselsätt­
ningsnivå. Ju mer valutapolitikens 
uppgift att stabilisera underlättas, 
desto mer kommer det att främja till­
växten och sysselsättningen. 
Nationella budgeters utgifter utgör 
cirka hälften av gemenskapens brut-
tonationalprodukt och 
budgetpolitiken kommer att förbli 
medlemsstaternas ansvarsområde. 
Jämte bestämmelserna för att upp­
nå och bibehålla budgetdisciplin 
kommer stabilitets- och tillväxtpak­
ten att främja genomförandet av den 
nödvändiga disciplinen och på så 
sätt säkerställa att det inte uppstår 
någon konflikt mellan budget- och 
valutapolitiken. Dessutom kommer 
genomförandet av denna pakt att ge 
medlemsstaterna möjlighet att åter­
ställa det handlingsutrymme som 
budget- och skattemyndigheterna 
behöver för att kunna förvalta sina 
ekonomier optimalt inom EMU. 
Löneutvecklingen kommer fortsätt­
ningsvis att till stora delar 
bestämmas genom förhandlingar 
mellan arbetsmarknadens parter, 
även om de nationella systemens 
särdrag skiljer sig avsevärt i unio­
nen. Löner inklusive socialavgifter 
utgör cirka hälften av gemenska­
pens bruttonationalprodukt. Den 
makroekonomiska politiken kom­
mer att gynna tillväxten och 
sysselsättningen så länge som lö­
neutvecklingen inte leder till en 
soliditetskonflikt med den gemen­
samma valutapolitiken och 
bibehåller eller ökar i förekomman­
de fall de sysselsättningsskapande 
investeringarnas lönsamhet. Lö­
neutvecklingen kommer när det 
gäller olika länder, regioner, kvalifi­
kationer och sektorer inte att vara 
densamma inom hela euro-området. 
Skillnader i pris och i 
produktionstrender samt konkur­
renskraft kommer på alla nivåer att 
spela den sedvanliga rollen inom lö­
nesättningen. 
8-
Sysselsättningsagenda för år 2000: frågeställningar och strategi? 
Arbetsmarknadens parter spelar 
en roll när det gäller att bestämma 
löneutvecklingen, och de har därför 
ett viktigt ansvar i EMU att bidra 
till genomförandet av en tillväxt-
och sysselsättningsorienterad poli­
tik, vilket framgick av Europeiska 
rådets möte i Amsterdam. 
EMU betyder under inga omstän­
digheter att det inte skulle finnas 
behov av att genomföra strukturre­
former för att arbetsmarknaden 
skall fungera bättre, vilket också 
har framkommit vid flera möten i 
Europeiska rådet sedan mötet i 
Essen i december 1994. Dessa refor­
mer utgör en integrerad del av den 
europeiska sysselsättningsstrate­
gin, med eller utan den monetära 
unionen, och ansträngningar att 
genomföra dem måste fortsätta som 
tidigare förstärkt av det kontrollför­
farande som anges i den nya avsnit­
tet om sysselsättningen. 
EMU fokuserar uppmärksamheten 
på mekanismer som gäller ekono­
misk anpassning och deras effekti­
vitet. Enligt EMU är den viktiga 
anpassningsmekanism som svarar 
mot kortsiktiga fluktuationer i den 
ekonomiska verksamheten i vissa 
delar av unionen de automatiska 
fiskala stabilitetsåtgärderna, och 
inte villkorliga förändringar av den 
monetära politiken eller budget­
politiken. Justering av växelkurser­
na blir med en gemensam valuta 
inte längre möjlig. 
Politiken måste därför syfta till att 
säkerställa att sådana stabiliser­
ingsåtgärder kan fungera så effek­
tivt som möjligt, så att regioner som 
lider av en nedgång i den ekonomis­
ka verksamheten och ökad arbets­
löshet kommer att dra fördel av de 
större nettoöverföringar från den 
nationella budgeten (i form av lägre 
skatter och högre sociala överför­
ingar) på det fiskala området som 
automatiskt blir resultatet. 
Samtidigt blir det nödvändigt att i 
högre grad fokusera på att uppnå en 
balanserad regional utveckling för att förhindra en alltför stor migra­
tion av arbetsstyrkan som reaktion 
på brist på arbetstillfällen. Detta bör 
undvikas om man skall kunna bibe-
hålla en ekonomisk 
sammanhållning inom unionen och 
kommer att fortsättningsvis vara en 
målsättning för strukturfonderna. 
Anpassningar av arbetsmarknaden 
är det andra viktiga elementet i des­
sa mekanismer. Är den europeiska 
arbetsmarknaden tillräckligt stark 
för att anta utmaningen att bidra 
till att säkerställa en balanserad 
utveckling av sysselsättningen i 
unionen i tillräckligt snabb takt för 
att säkerställa att både arbetslösa 
och nytillträdande på arbetsmark­
naden får arbete? Dessa frågor 
behandlas i det följande. 
Huvudtendenser 
under 1996 
En mera detaljerad analys av de 
tendenser som belyses nedan finns 
i bakgrundsanalysen i bilagan till 
denna rapport. De ekonomiska 
resultaten utjämnas 
Under femårsperioden mellan 1991 
och 1996 noterade EU-ekonomin 
sina sämsta tillväxt- och sysselsätt­
ningsresultat efter kriget. Dessa 
dåliga resultat har ofta tillskrivits 
internationaliseringen eller infö­
randet av nya tekniker, men orsa­
kas i själva verket huvudsakligen 
av den djupa konjunkturnedgången 
under 1992/93, som var resultatet 
av en stabilitetskonflikt; en inle­
dande överhettning av produk­
tionsprocessen blev försvårad av en 
snedvriden politik, som ytterligare 
förstärktes av verkningarna av 
Tysklands enande. 
Efter en nedtrappning av den ekono-
miska tillväxten under andra 
hälften av 1995 och början av 1996 
verkar ett gradvist uppsving av den 
ekonomiska verksamheten vara på 
väg. Detta underbyggs av en sund 
återbalansering av den makroeko­
nomiska politiken och framsteg 
inom konvergensen. I kombination 
Ärlig förändring i sysselsättning inom unionen, 
1970-96 
Ärlig förändring i % 
I Ärlig förändring inom 
den totala 
sysselsättningen % av arbetskraften 
-2 Arbetslöshetsnivå 
-1,2 miljoner 
arbetstillfällen 
1975 12 
-3 
1970 1972 1974 1976 1978 1980 1982 1984 1986 1988 1990 1992 1994 1996 
9-
Sysselsättningsagenda för år 2000: frågeställningar och strategier 
med låg och sjunkande inflation och 
utsikter till måttfulla löneökningar 
har detta banat väg för en väsentlig 
förbättring av de monetära villko­
ren. Sålunda har den ekonomiska 
politikens ställning kommit att 
bidra till en ihållande expansion av 
produktion, investeringar och sys­
selsättning. 
För gemenskapen som helhet för­
väntas bruttonationalprodukten 
vara 2,4% under 1997 och 2,8% un­
der 1998. Denna progressiva 
acceleration av bruttonationalpro­
duktens tillväxt utöver den 
uppåtgående produktiviteten på ar­
betsmarknaden förutspås resultera i 
att sysselsättningen ökar med 0,5% 
och 0,9% under 1997 och 1998, vilket 
innebär en kumulerad ökning med 
omkring 2 miljoner arbetstillfällen. 
Minskningen av arbetslösheten 
kommer dock även fortsättningsvis 
att vara ganska begränsad (från 11% 
i arbetsstyrkan under 1996 till 
10,3% under 1998), eftersom utbudet 
av arbetskraft fortfarande förväntas 
öka ungefar 0,5% per år. 
Den politiska 
utmaningen 
Denna positiva utveckling är 
beroende av att man fortsätter med 
den gynnsamma politiken inklusive 
en trovärdig budgetpolitik och en 
lämplig hantering av lönerna. Bud-
Sysselsattningsnivån i unionen, 
Förenta staterna och Japan, 1974-46 
% befolkning, 1M4 
Japan 
1974 1976 1978 1980 19S2 1984 1986 1988 1990 1992 1994 1996 getkonsolidering i kombination med 
den politiska viljan att inleda EMU 
som meddelats, bidrar till en förbätt-
ring av själva de ekonomiska 
utsikterna. De inneboende riskerna 
i dessa prognoser beror därför på 
trovärdigheten i genomförandet av 
en sådan strategi och på att den tred-
je fasen i EMU genomförs enligt 
tidsplanen. Om man börjar gå ifrån 
budgetmålen, riskerar man de gynn-
samma tendenserna vad gäller 
räntor och växelkurser, och det skul­
le därför underminera utsikterna 
inte bara för EMU utan också för en 
starkare ekonomisk tillväxt och sys­
selsättning. 
Stabilisering av 
sysselsättnings- och 
arbetslöshetsnivån 
År 1996 kan beskrivas som ett år av 
"time-out" vad gäller sysselsättning 
och arbetslöshet. Situationen var­
ken förvärrades eller förbättrades i 
någon väsentlig utsträckning. 
Den ökning av sysselsättningsnivån 
som började under 1995 avtog under 
1996; den ökade med mindre än 600 
000 arbetstillfällen, vilket är hälften 
så mycket som under 1995. Det tota­
la antalet arbetstagare i unionen 
som helhet är nu strax över 148 mil­
joner, vilket fortfarande är över 3 
miljoner färre än den topp på 151,5 
miljoner som nåddes under 1991. 
3 Arbetslöshetsnivån i unionen, Förenta 
staterna och Japan, 1974-46 
% av arbetskraften 
1974 1978 1978 1980 1982 1984 1986 1968 1990199219941996 Det tar lång tid att ersätta de 5 mil-
joner arbetstillfällen som gick 
förlorade i början av 1990-talet, för 
att inte tala om att skapa en tillväxt­
takt när det gäller de arbetstillfällen 
som behövs för att sysselsätta det 
ökande antal människor som skulle 
vilja arbeta (Figur 1). 
Sysselsättningsnivån i unionen har 
därför också i stort sett varit oför­
ändrad sedan förra året, strax över 
60% av befolkningen i arbetsför 
ålder. I både USA och Japan nådde 
däremot sysselsättningsnivån en 
topp, under efterkrigstiden, under 
1996, i linje med den uppåtgående 
tendensen under de senaste 25 åren 
(Figur 2). 
Under 1996 utgjorde liksom under 
tidigare år deltidssysselsättningen 
hela nettoökningen av antalet 
arbetstillfällen, och andelen männi­
skor som arbetar deltid ökade igen. 
På grund av den låga tillväxten i 
sysselsättningen skedde ingen 
minskning av arbetslösheten. I 
början av 1996 ökade arbetslöshe­
ten och nådde 11% i mars och har 
inte ändrats just något sedan dess 
utan den har stabiliserats och var i 
juli 1997 10,6%. I åtta av de 15 med­
lemsstaterna var arbetslösheten i 
juli 1997 högre än under 1994, i 
Tyskland markant högre. Arbets­
lösheten ökade också i Japan för 
femte året i rad. I USA har däremot 
arbetslösheten fortsatt att minska, 
och under 1996 var den strax över 
den lägsta nivån för de senaste 
22 åren (Figur 3). 
De unga — det ljusnar 
För personer under 25 år av båda 
könen har förvärvsfrekvensen för­
visso fortsatt att minska (till 47%), 
dock bara med hälften jämfört med 
de föregående fyra åren. Den lång­
siktiga tendensen att en större 
andel unga människor studerar 
under längre tid var fortfarande 
påtaglig, men ökningen är mindre 
eftersom antalet arbetstillfällen 
ökade. 
10-
Sysselsättningsagenda för år 2000: frågeställningar och strategiei 
Ungdomsarbetslösheten har 
minskat något under de senaste 
15 åren. Fastän den fortfarande är 
ungefär dubbelt så stor som för 
vuxna (omkring 20% jämfört med 
under 10%), har sammansättning-
en av gruppen arbetslösa 
förändrats avsevärt under det 
senaste decenniet, eftersom det re­
lativa antalet unga arbetslösa har 
minskat som ett resultat av både 
demografiska faktorer och 
minskad förvärvsfrekvens, medan 
det relativa antalet vuxna 
arbetslösa är mycket större. 
Fler arbetstillfällen 
för kvinnor 
Nästan två tredjedelar av nettoök­
ningen av det antal arbetstillfällen 
som har skapats i unionen som hel­
het under åren 1994-1996 gick till 
kvinnor, vilket är en fortsättning 
av tendensen från de senaste åren. 
Trots att deltidsarbete har gjort 
det möjligt för många kvinnor att 
gå ut på arbetsmarknaden, har det 
ännu inte bidragit till en ökad lika­
behandling mellan de arbetstagare 
som arbetar deltid och de som 
arbetar heltid. Sysselsättningsni­
vån för kvinnor har varit i sort sett 
oförändrad under åren med kon-
junkturnedgång, medan 
sysselsättningsnivån för män har 
sjunkit markant. Den genomsnittliga arbetslöshets­
nivån för både män och kvinnor i 
unionen har i stort sett varit oför­
ändrad under de senaste två åren, 
även om nivån för kvinnor fortfa­
rande är ungefär tre 
procentenheter högre än för män -
12,7% jämfört med 9,4%. Arbets­
lösheten bland män verkar 
påverkas mera av fluktuationer i 
den ekonomiska verksamheten än 
arbetslösheten bland kvinnor. Det 
finns nämligen en stark koncent­
ration av män i fluktuerande 
känsliga sektorer, såsom särskilt 
fabriks- och byggnadsindustrin, 
och tendensen är att flera kvinnor 
går in i arbetsstyrkan medan flera 
män träder ut (Figur 4). 
Långtidsarbetslöshet 
- ett svårbehandlat 
problem 
Långtidsarbetslösheten har i stor 
utsträckning följt tendensen i den 
samlade arbetslösheten under de 
senaste 15 åren med en eftersläp­
ning på ett år eller mera. Även om 
den totala arbetslösheten började 
minska under 1985 fortsatte föl­
jaktligen långtidsarbetslösheten 
att öka och började visa tendenser 
att minska först 1986, när den tota­
la arbetslösheten minskade för and­
ra året i rad. Båda fortsatte sedan 
att minska fram till 1990. Medan arbetslösheten sedan började öka i 
och med konjunkturnedgången, 
fortsatte långtidsarbetslösheten att 
minska, och en ökning skedde först 
1992 och har fortsatt att göra så 
sedan dess — den nådde 5% under 
1996 (Figur 5). 
Utvecklingen under de senaste tolv 
åren bevisar därför att för att lång­
tidsarbetslösheten skall minska 
krävs inte bara att arbetslösheten 
minskar utan det måste till en både 
relativt stark och kontinuerlig till­
växt av sysselsättningen. 
En mera detaljerad analys av dessa 
tre politikområden (sysselsättning 
av unga, lika möjligheter och lång­
tidsarbetslöshet) kommer att 
offentliggöras senare i år. 
Underliggande 
faktorer 
- strukturella 
tendenser och 
justeringar 
Det sätt på vilket den europeiska 
ekonomin reagerar på ekonomiska 
kriser och strukturförändringar 
beror på befintliga underliggande 
ekonomiska tendenser och på hur 
den europeiska ekonomin och, 
framför allt, arbetsmarknaden an-
passar sig till dessa. De 
4 Arbetslöshetsnivån enligt kön i 
unionen, 1983-maj 1997 
% av arbetskraften 
1983 1985 1987 19 1991 1993 1995 1997 8 Den arbetslösheten och långtids­
arbetslösheten i unionen, 1966-96 
14 % av arbetskraften 
• Arbetslös < 1 ar 
•Arbetslös >1 ar 
1986 196719661989 1990 1991 1992 1993199419961996 6 Förändring i unionens sysselsättning 
och BNP, 1974-96 
6 Ärlig förändring 1 % 
-Sysselsättning 
S I-
• - - BNP med tvä kvartals eftersläpning 
4 
3 
2 
1074 I»7» 1978 tMO IM2 IM4 l»M HM 1W0 IH2 1994 !M4 
-11-
Sysselsättningsagenda för år 2000: frågeställningar och strategier 
utmaningar som unionen står in­
för under den närmaste framtiden 
kommer att väcka allvarliga frågor 
gällande styrkan och flexibiliteten 
i dessa anpassningsmekanismer 
och huruvida Europa är redo att ta 
itu med dem eller inte. I de följande 
avsnitten görs en analys av en del 
av orsakerna till den allmänna 
tendens som beskrivs ovan. En 
mera djupgående analys av alla 
dessa frågor är beroende av att ak­
tuell arbetsmarknadsstatistik som 
är harmoniserad och konsekvent 
tillhandahålls kontinuerligt samt i 
synnerhet av behovet att vidta åt-
gärder för att kontinuerligt 
undersöka arbetskraften och er­
hålla resultat åtminstone en gång 
i kvartalet. 
Produktionstillväxt och 
sysselsättning - två 
nödvändiga element 
Nedgången i sysselsättningstill­
växten under 1996 avspeglar ned­
gången i produktionstillväxten i 
unionen från 2,5% under 
1995 till 1,5% under 1996. Den 
ökning av sysselsättningen som 
faktiskt har inträffat under 
åren 1994-96 låg i linje med den 
långsiktiga tendensen i EU när 
det gäller förhållandet mellan 
bruttonationalprodukt och syssels­
ättningstillväxt, som medför att 
en tillväxt av bruttonational­
produkten på knappt 2% per år är 
nödvändig för att över huvud taget 
kunna leda till en ökning av syssel­
sättningen. Detta förhållande har 
varit mycket stabilt under de 
senaste 20 åren, även om det finns 
tecken på en mycket liten ökning av 
sysselsättningen under de senaste 
tio åren jämfört med de föregående 
tio åren (Figur 6). 
Den politiska 
utmaningen 
Det är ett viktigt politiskt mål 
i hela Europeiska unionen att 
försöka säkerställa att sysselsätt­ningstillväxten är förenlig med 
andra ekonomiska mål, såsom 
bibehållandet av konkurrenskraf­
ten på lång sikt. Det är stora 
skillnader mellan länder med jäm­
förbara inkomstnivåer både vad 
gäller det sätt som bruttonational­
produkten framställs på och 
antalet arbetstillfällen. Detta ty­
der på att antalet personer som 
arbetar är långt ifrån det mekanis­
ka resultatet av marknadskrafter 
som verkar i ett institutionellt va­
kuum och att det finns ett 
väsentligt inslag av val (i högre 
grad för samhället än för indivi­
den) och att det därför ger en 
möjlighet att vidta åtgärder på po­
litisk väg. 
- Skillnaderna i bruttonational­
produkt per capita mellan 
medlemsstaterna i Europeiska 
unionen hänger delvis samman 
med skillnader i arbetskraftens 
produktivitet och delvis med sys­
selsättningsnivån, så till vida 
att mera välmående länder ten­
derar att ha både en hög produk­
tionsnivå per arbetad timme och 
en högre sysselsättningsnivå. 
Denna koppling är emellertid 
inte på något sätt systematisk, 
och det finns slående skillnader 
i både produktiviteten och sys­
selsättningsnivån mellan länder 
som har ungefar samma väl­
ståndsnivå. 
- Även om en del länder lyckas 
bättre än andra med att uppnå 
hög sysselsättningsnivå, är de 
nya arbetstillfällena inte kon­
centrerade till vissa sektorer, 
och skillnaden i sammansätt­
ningen av arbetstillfällen mel­
lan länder där man har en hög 
sysselsättningsnivå verkar 
återspegla skillnaden i kompa­
tibla fördelar. Turistsektorn är 
ett exempel på en sektor med 
goda framtidsutsikter för till­
växt och sysselsättning. Den 
står redan för cirka 5,5% av 
bruttonationalprodukten och 6% 
av den totala sysselsättningen. 
Denna siffra förväntas stiga till 9% före utgången av nästa år­
tionde. På motsvarande sätt 
skulle den sociala sektorn med 
5% av den totala sysselsättning­
en och 6% av företagen inom den 
privata sektorn kunna vara en 
viktig potential källa till nya ar­
betstillfällen om den understöds 
på rätt sätt. 
Hur skall man få 
de arbetslösa tillbaka 
i arbete? 
En relativt liten andel av de som var 
arbetslösa 1995 hade lyckats hitta 
ett arbete ett år senare. För unionen 
som helhet gäller att mindre än en 
tredjedel av de män som var arbets­
lösa året innan hade lyckats hitta 
ett arbete under 1996 (vid den tid­
punkt då arbetskraftsundersök­
ningen utfördes). Hälften av dem 
var fortfarande arbetslösa - vilket 
stämmer överens med siffrorna för 
långtidsarbetslöshet - medan åter­
stoden ( 17%) inte längre ingick i den 
potentiella arbetsstyrkan (så till 
vida att de inte längre aktivt sökte 
arbete). För kvinnor var andelen av 
dem som var arbetslösa 1995 och 
som funnit ett arbete under 1996 
ännu lägre, nämligen strax över en 
fjärdedel, hälften var fortfarande 
arbetslösa medan 23% inte längre 
sökte arbete. 
Siffrorna för enskilda medlemssta­
ter är i stort sett desamma som för 
unionen som helhet. I Belgien och 
Irland var andelen under 20%. I 
båda fallen avspeglas de arbetslö­
sas möjlighet att finna ett arbete i 
siffrorna för långtidsarbetslöshet, 
som är mycket högre än för resten 
av unionen. I Irland har därför den 
stora andel nya arbetstillfällen 
(3,5% under 1996) inte varit till nå­
gon större nytta för de arbetslösa, 
eftersom den största delen av 
ökningen äts upp av den växande 
arbetsstyrkan (genom att emigran­
ter återvänder hem och genom att 
förvärvsfrekvensen ökar) snarare 
än att folk kan gå från arbetslöshet 
til) sysselsättning. 
12-
Sysselsättningsagenda för år 2000: frågeställningar och strategier 
Den politiska 
utmaningen 
Det faktum att det är svårt för 
arbetslösa att komma tillbaka till 
arbetslivet har länge varit ett kän-
netecken för den europeiska 
arbetsmarknaden, även i perioder 
av sysselsättningstillväxt, vilket 
säkert är en nödvändig förutsätt­
ning. 
- En stor del av de arbetslösa är 
inte rustade för arbetsmarkna­
den: under 1996 hade 35% av de 
arbetslösa männen och kvinnor­
na över 25 år ingen utbildning 
utöver grundläggande skolut­
bildning. 
- Om situationen skall bli bättre 
är det viktigt att se till att de 
arbetslösa, och framför allt de 
långtidsarbetslösa, fortfarande 
är attraktiva på arbetsmarkna­
den. 
- Det är bl.a. viktigt att man upp­
täcker problemen tidigt och att 
man agerar snabbt om politiken 
bättre skall kunna ta sikte på att 
de arbetslösa återintegreras och 
förhindras att bli långtidsar­
betslösa. 
Utvecklingen av 
arbetsstyrkan 
- förvärvsfrekvens 
och sysselsättning 
Det ökande antalet möjligheter till 
arbetstillfällen har påverkat 
utvecklingen av arbetsstyrkan. I 
slutet av 1980-talet ledde den öka­
de förvärvsfrekvensen kombinerat 
med en ökad andel av befolkningen 
i arbetsför ålder till att unionens 
arbetsstyrka ökade med närmare 
1,5 miljoner människor. Under 
åren 1990-1994 ledde sjunkande 
förvärvsfrekvens till att tillväxten 
av den totala arbetsstyrkan mins­
kade med en miljon per år; så att 
den istället för att öka med ungefär 5 miljoner under hela perioden 
bara ökade med strax över en mil-
jon. Minskningen av antalet 
arbetstillfällen åtföljdes därför av 
en minskning av den andel männi­
skor i arbetsför ålder som aktivt 
söker arbete. Detta var en väsent­
lig orsak till att arbetslösheten 
inte fortsatte att stiga. 
Under åren 1994-96, när mäns 
förvärvsfrekvens sjönk, var minsk­
ningen mycket mindre markant än 
under lågkonjunkturen. Med 
undantag av dem som var under 
25 år fortsatte kvinnornas för­
värvsfrekvens att stiga i en ännu 
snabbare takt. År 1996 när för­
värvsfrekvensen ånyo steg ökade 
arbetskraften med cirka 
850.000 personer. Detta var näs­
tan lika mycket som under hela 
den fyraåriga lågkonjunkturen, 
ökningen av antalet sysselsatta 
1996 åtföljdes därför snarare av en 
ökande och inte en sjunkande sys­
selsättning. 
Politiska 
utmaningar 
Den europeiska befolkningens 
medelålder kommer att stiga avse­
värt under de kommande åren till 
följd av sjunkande födelsetal, 
högre medellivslängd och att 
efterkrigstidens babyboom-
generationen åldras. Att 
befolkningen åldras anses få stora 
följder inom tio till femton år för 
både den europeiska arbetskraften 
och för budgeten för den sociala 
tryggheten när efterkrigstidens 
generationer uppnår pensionsål­
dern. Det har framlagts att den 
arbetsföra befolkningen inom 
unionen före 2015 kommer att 
minska i nästan alla medlemssta­
ter och mer än hälften av den 
kommer att vara 40 år eller mera. 
- Det är tydligt att de underlig­
gande demografiska tendenser­
na i unionen påverkar 
arbetskraftens produktivitet och 
anpassningsförmåga. Den fulla effekt dessa demografiska tren­
der har på arbetskraften kom­
mer att bero på hur 
förvärvsfrekvensen förändras i 
framtiden. Erfarenheterna av de 
senaste decennierna visar klart 
att förändringar i den är nära 
sammanbundna med både för­
ändringar inom den ekonomiska 
verksamheten och sysselsätt­
ningen. 
Om de nuvarande tendenserna 
fortsätter när det gäller för­
värvsfrekvensen, skulle det in­
nebära att unionens arbetskraft 
inte åldras i lika snabb takt 
under de följande tio åren, men 
därefter är det osannolikt att 
tendenserna avsevärt kommer 
att utjämna den demografiska 
utvecklingen när det gäller åld­
rande. Detta framhäver vikten 
av att vända trenden för män att 
dra sig ur arbetslivet i allt yngre 
år, även om detta innebär en 
grundläggande attitydföränd­
ring i förhållande till äldre 
arbetstagare bland arbetsgivar­
na och i den bakomliggande 
arbetsmarknadssituationen, 
som under en alltför lång tid har 
karaktäriserats av för många 
människor som söker alltför få 
arbeten. 
Denna framtida minskning av 
unionens arbetskraft bör inte 
ses som en lösning på arbetslös­
hetsproblemet. Den låga syssel­
sättningsnivån inom unionen 
visar vid jämförelse med mot­
svarande utvecklade ekonomier 
hur stor arbetskraftsreserv som 
kommer att behövas (över 
20 miljoner). En detaljerad ana­
lys av dessa utvecklingar pre­
senteras i huvudrapporten. 
Unionens sysselsättningspro­
blem kommer inte att försvinna 
när framtida demografiska 
trender breder ut sig. De kan 
däremot mycket väl bli mer 
akuta när befolkningen åldras 
och dess behov av inkomststöd 
ökar. 
-13 
Sysselsättningsagenda för år 2000: frågeställningar och strategier 
Flexibilitet och 
möjlighet till 
anställning 
— kompetensluckor 
Det finns vissa tecken på att det blir 
vanligare att kompetensen inom 
unionen inte svarar mot behovet. 
Sysselsättningstrenderna i unio­
nen stärker den tudelade arbets­
marknaden, vilket leder till en 
högre sysselsättningsnivå och nya 
arbetstillfällen inom yrken som 
kräver hög kompetens. Sysselsätt­
ningens hela nettoökning var under 
åren 1994-96 praktiskt taget resul­
tatet av fler arbetstillfällen som 
krävde relativt hög kompetens. 
Medan antalet chefer, akademiskt 
utbildade personer och tekniker 
ökade med över 2% per år sjönk 
antalet arbetstagare inom arbete 
utan krav på särskild yrkesutbild­
ning. Bland arbeten som inte krä­
ver någon högre kompetens var det 
endast antalet arbetstagare inom 
försäljnings- och servicearbete som 
ökade avsevärt och cirka två tredje­
delar av nettoökningen av dessa 
arbetstillfällen gick till kvinnor. 
Det finns vissa bevis för att kunna 
säga att kompetensbrister kan vara 
ett särskilt problem för små och 
medelstora företag. Vid jämförelse 
av företagsundersökningar som ge­
nomfördes 1989 och 1994 framgår 
det att bristen på tillräckligt kom­
petenta arbetstagare fortsatte att 
vara ett större problem för företag 
som hade färre än 200 anställda än 
för större företag. I själva verket 
ansåg 1989 mellan 59% och 62% av 
de stora företagen i alla störleks-
klasser som överskrider 200 an­
ställda att detta var ett stort eller 
mycket stort hinder för att anställa 
fler arbetstagare. År 1994 var detta 
emellertid endast ett stort hinder 
för företag som hade färre än 
200 anställda (41%) eller 200-
499 anställda (33%). Siffrorna för 
storföretag som har 500-999 an­
ställda (26%) och med över 1000 an­ställda (16%) hade sjunkit betyd­
ligt. Man bör emellertid komma 
ihåg att de ekonomiska förhållan­
dena skilde sig mycket från varand­
ra under dessa två år. År 1989 var 
ett år med hög sysselsättningstill­
växt, medan 1994 var efterfrågan 
på arbetskraft den lägsta på 
många år. 
Även om ett mycket större antal 
personer har deltagit i utbildning 
och yrkesutbildning efter grund­
skolan i alla medlemsstater under 
de senaste åren, är det ett faktum 
att ett oproportionerligt antal av de 
arbetslösa har otillräckliga kvalifi­
kationer för att på ett effektivt sätt 
kunna konkurrera om arbetstillfäl­
lena. År 1996 hade i hela unionen 
över hälften av alla män i åldern 
25-64 år och knappt över hälften av 
kvinnorna ingen utbildning föru­
tom grundskoleutbildning. I mot­
sats till detta var knappt en 
tredjedel av de män som arbetade 
och ungefar samma andel av kvin­
norna i samma ställning. 
Denna skillnad är särskilt markant 
i många av de nordliga medlemssta­
terna där en relativt stor andel av 
den ekonomiska verksamheten 
finns i jämförelsevis utvecklade 
sektorer, såsom handelssektorn och 
den finansiella tjänstesektorn, där 
arbetet vanligen förutsätter goda 
yrkeskunskaper, och en liten andel 
i sektorer där arbete som inte krä­
ver högre kompetens överväger, 
såsom inom jordbruk, enkelt 
fabriksarbete och distributionsar­
bete. 
För kvinnor är skillnaden ännu 
större när det gäller utbildningsni­
vån mellan dem som har arbete och 
dem som är utan arbete än mellan 
yrkesverksamma och arbetslösa. 
Inom hela unionen hade 63% av de 
kvinnor i åldern 25-59 år som inte 
var yrkesverksamma ingen utbild­
ning förutom grundskoleutbildning 
i motsats till endast 34% av dem 
som var yrkesverksamma. Såsom 
det konstaterades i Sysselsättning i 
Europa 1996, är skillnaden bety­dande i alla medlemsstater, men 
den är särskilt utpräglad i länder 
där andelen kvinnor ute i arbetsli­
vet ännu är jämförelsevis liten, 
såsom i Spanien (84% av kvinnorna 
som inte är yrkesverksamma har 
inte någon kon~ ^etuis, medan mot­
svarande \x. '2 yrkesverk­
samma är 51 ?h; „SftLiand(62%mot 
27%). Detta torde delvis återspegla 
attitydskillnaden när det gäller att 
arbeta mellan välutbildade kvinnor 
och kvinnor med lägre utbildning i 
dessa länder, men det återspeglar 
också den relativa bristen på 
arbetsmöjligheter för dem som en­
dast har grundutbildning. 
Den politiska 
utmaningen 
För att kunna anta nästa årtiondes 
utmaningar behöver vi reformera 
våra utbildningssystem på ett 
grundläggande sätt så att de grun­
dar sig på livslångt lärande, höja 
hela arbetskraftens kompetensnivå 
genom att börja med ungdomarna 
och fortsätta med dem som snart 
lämnar arbetslivet, men som gag­
nar oss och som vi behöver under de 
kommande åren. 
- över en tredjedel av ungdomar­
na i åldern 20 till 24 år ansluter 
sig till arbetskraften utan någon 
annan utbildning än grundsko­
leutbildning. Man bör sträva ef­
ter att höja den genomsnittliga 
nivån till samma nivå som den 
de bästa medlemsstaterna har. 
För dem som tycker att det är 
svårt att dra nytta av en formell 
utbildning bör man hitta ett bre­
dare utbud av yrkesutbildnings­
möjligheter och de bör helst 
inbegripa arbetserfarenhet för 
att förbättra möjligheterna att 
erhålla arbete efter utbildning­
en. 
- Att överbygga klyftan mellan 
skolan och arbetslivet är ett 
avgörande steg vilken kompe­
tensnivå en person än har. Lär-
lingsskap är ett av de mest 
14-
Sysselsättningsagenda för år 2000: frågeställningar och strategier 
effektiva sätten att hjälpa ung­
domar att erhålla kunskaper och 
färdigheter som motsvarar 
arbetsmarknadens behov och på 
så sätt underlätta denna 
övergång. När det gäller lär-
lingsskap bör lika lösningar 
utarbetas inom unionen tillsam­
mans med tillräcklig yrkesväg­
ledning. 
Samtidigt måste riktlinjerna för 
att höja kompetensnivån gå 
hand i hand med en fortsatt strä­
van att säkerställa en tillräck­
ligt flexibel arbetsmarknad och 
se till att arbetskraftskostnader­
na i tillräcklig utsträckning 
bidrar till att skapa arbetstillfäl­
len för dem vars kompetensnivå 
troligen kommer att förbli 
begränsad oberoende av hurdan 
utbildning de erhåller. Detta 
innebär särskilt att den totala 
sysselsättningskostnaden för 
det sistnämnda inklusive andra 
arbetskraftskostnader än löner 
skall ligga på en lämplig nivå i 
relation till produktiviteten 
och att konstgjorda hinder 
som hämmar skapandet av ar­
betstillfällen skall undanröjas. 
Syftet med detta är uteslutande 
att lägga grunden till en flexibel 
och anpassningsbar framtida 
arbetskraft. De tekniska föränd­
ringarna sker med en sådan 
hastighet att arbetskraften i 
framtiden i allt högre grad kom­
mer att vara tvungen att byta 
och anpassa sig till nya färdighe­
ter och krav och radikalt byta 
arbete ofta under hela sin 
arbetsföra ålder. Detta innebär 
att utbildningen måste vara inte 
bara riktad till dem som står på 
tröskeln til1 ^betslivet utan till 
alla uiw.Y rjia deras arbetsliv. 
En sådan strategi för att förbätt­
ra kompetensen är det enda sätt 
genom vilket unionen kan anta 
utmaningen om att anpassa sig 
till den nya miljön. 
I Europa är arbetslösheten 
mest utbredd bland dem som har låg utbildning, eller bland 
dem som har förlorat sin kompe­
tens. Den till synes obändiga 
arbetslösheten är delvis en reak­
tion på detta. En markant 
minskning av arbetslösheten 
och särskilt långtidsarbetslöshe­
ten kommer inte att uppnås om 
inte de berörda personernas 
kompetens kan höjas genom 
utbildning. 
Yrkesmässig segregering av 
kvinnor och män minskar 
flexibiliteten på arbetsmarkna­
den. Flickor och pojkar bör 
uppmuntras att variera sina 
yrkesval och på detta sätt bidra 
till en större desegregation på 
arbetsmarknaden och större 
möjligheter för kvinnor att hitta 
arbete. 
Eftersom högt kvalificerade ar­
beten inom unionen är ojämnt 
fördelade inom de växande sek­
torerna, kommer de problem 
som kompetensluckorna medför 
sannolikt att bli mer akuta med 
tiden och leda till en allt större 
andel personer som endast har 
grundutbildning och som kom­
mer att få det allt svårare att 
hitta arbete. Att öka och utvidga 
kompetensen medan man arbe­
tar skulle kunna vara den vikti­
gaste och mest lönsamma 
investeringen för att förhindra 
långtidsarbetslöshet och för­
bättra möjligheterna till anställ­
ning. 
Inom unionen är det ingen 
brist på potentiella företagare 
och våra nya företagare klarar 
sig i genomsnitt lika bra som 
våra konkurrenters. Det oaktat 
är det viktigt att våra utbild­
ningssystem ger kunskaper i 
företagsverksamhet och före­
tagskultur. 
De sociala trygghetssystemen 
borde också reformeras för att 
bli mer sysselsättningsfrämjan­
de. Enbart åtgärder för att 
upprätthålla de arbetslösas in­komster förbättrar inte möjlig­
heterna till anställning eller 
tryggheten för de personer som 
tillfälligt har slagits ut från 
arbetsmarknaden. De belopp 
som anslås för arbetslöshetsför­
måner och andra passiva 
arbetsmarknadsåtgärder, vilka 
fortfarande utgör ungefär två 
tredjedelar av de sammanlagda 
arbetsmarknadsutgifterna, bör 
omdirigeras och mobiliseras för 
att förbättra möjligheterna till 
anställning och för att på nytt 
komma in på arbetsmarknaden. 
En sådan omstrukturering av de 
offentliga utgifterna är viktig på 
lång sikt för att minska beroen­
det och den sociala utslagningen 
samt för att hjälpa människor 
att förverkliga hela den 
potential de har både till förmån 
för ekonomin och sig själva. 
På grund av detta behövs en tredi-
mensionerad strategi för att 
förbättra grundutbildningen och 
ungdomars utbildning och på detta 
sätt införliva dem i arbetskraften 
samt ge dem möjlighet att anta nya 
utmaningar senare i livet. Det 
behövs en positiv inställning till 
att öka den befintliga arbetskraf­
tens kompetens under hela dess 
arbetsföra ålder samt ett aktivt ut­
bildningsprogram för arbetslösa 
och särskilt långtidsarbetslösa. 
Europeiska socialfonden stöder 
denna strategi. 
7 Förändring i deltids- och heltidsarbete, 
1987-96 
, % total sysselsättning I basar 
1987 1988 1989 1990 1991 1992 1993 1994 1995 1996 
15 
Sysselsättningsagenda för år 2000: frågeställningar och strategier 
Flexibilitet och 
arbetsorganisation 
Den växande flexibiliteten när det 
gäller den arbetsrytm som fastställ­
des i den senaste års rapporten om 
sysselsättningen i Europa fortsatte 
under 1996. 
Utöver den totala omsättningen på 
10 miljoner eller fler arbetstillfäl­
len som skapas och försvinner 
varje år inom unionen, håller 
den normala arbetsveckan, 
standardavtalet eller stand­
ardkarriären med ett arbete under 
hela livet på att gradvis minska. 
Under lågkonjunkturen skedde 
hela nettoökningen av arbetstill­
fällen när det gäller deltidsarbete, 
vilket var ett flexibelt svar på svå­
ra arbetsmarknadsförhållanden. 
Eftersom det skedde en nettoök­
ning av heltidsarbete 1996, var 
trenden på lång sikt mer deltidsar­
bete (Figur 7). Nu är 17% av alla 
arbetstagare deltidsanställda, ök­
ningen på lång sikt av antalet 
deltidsarbetande män har varit ge­
mensam för alla medlemsstater. 
Under de sex åren från 1990 till 
1996 ökade andelen deltidsanställ­
da män från under 4% till 5,5% 
inom hela unionen och hittills 
har det funnits få tecken på att 
denna tendens kommer att försva­gas när den totala sysselsättning­
en ökar. Även om ökningen 
under 1996 var något lägre än 
under tidigare år, utgjorde deltids­
anställningarna trots det 70% av 
nettoökningen när det gällde an­
ställande av män. 
Antalet deltidsarbetande kvinnor 
fortsatte att öka också 1996 med 
över 31,5% deltidsarbetande kvin­
nor av alla yrkesverksamma kvin­
nor. Kvinnornas deltidsarbete 
utgjorde ungefär 60% av ökningen 
av antalet kvinnor som anställts 
under året. 
Av unionens arbetskraft har 12% 
tidsbestämda anställningsavtal. 
Medlemsstaternas tillämpning av 
dessa avtal skiljer sig mycket från 
varandra beroende på vilken lag­
stiftning och vilka regler som gäller. 
Detta påverkar arbetsmarknadens 
funktion samt både arbetsgivarnas 
och arbetstagarnas beteende och 
innebär att de väljer olika slag av 
flexibilitet. Däremot är det inte lika 
uppenbart om dessa olika slag av 
flexibilitet förbättrar läget på 
arbetsmarknaden, höjer tillväxten 
eller levnadsstandarden. Jämförel­
ser som grundar sig på OECD:s in­
dexreglering, som är ett rätt 
subjektivt mått, visar i bästa fall 
endast ett svagt samband mellan 
dessa variabler. Den politiska 
utmaningen 
Den europeiska sysselsättnings­
strategi som har använts sedan 
1994 har helt v :rrekt starkt beto­
nat en \'£Ï • . "•* ^exibilitet på 
arbetsmarkiiac3ii. Det slag av flex­
ibilitet som kommer att krävas av 
en europeisk ekonomi inom ramen 
för en fullständigt fungerande inre 
marknad och ekonomisk och mone­
tär union kommer att vara mycket 
mer komplext än att helt enkelt 
avreglera arbetsmarknaden. 
- Det nya slaget av flexibilitet bör 
vara en parallell process med 
fortgående strukturella refor­
mer både på varumarknaden 
och på marknaden för tjänster 
samt på arbetsmarknaden. 
Avreglering och ökad konkur­
rens på varumarknaden och 
marknaden för tjänster bör ses 
som ett sätt att höja produktivi­
teten och skapa fler arbetstillfäl­
len på en varaktig grund. Detta 
stämmer delvis när det gäller 
tjänstesektorn där det fortfaran­
de finns en enorm potential för 
att skapa arbetstillfällen inom 
en lång rad verksamheter. 
- Flexibilitet på produktmarkna­
den innebär flexibilitet på före-
8 Arbetskraftskostnader per timme och mervärde 
per timme arbetad i NUTS 1 «regioner, 1992 
Mervärde per timme (ecu) 
40 
35 
30 
25 
20 
15 
10 
5 
0 *• • <:> 
• • 
10 15 20 
Timkostnader (ecu) i 40 
35 
30 
25 
20 
H 15 
10 
5 
0 
30 Icke-medborgare i medlemsstaterna enligt 
medborgarskap, 1995 
% befolkning 
16-
Sysselsättningsagenda för år 2000: frågeställningar och strategier 
tagsnivå. En sådan flexibilitet 
kommer att kräva allt mer foku-
sering på nya slag av arbetsorga­
nisationer, vilket kan leda till en 
mer flexibel arbetstidsrytm. Det 
"flexibla företaget" bör bli nor­
malfallet och inte undantaget. 
Vid införandet av ny arbetstids­
rytm bör vissa principer följas, 
dvs. de bör vara specifika för den 
enskilda fabriken eller kontoret 
och de bör ha förhandlats fram 
av arbetsgivarna och arbetsta­
garna. Det nya avtalet om del­
tidsarbete som har träffats av 
arbetsmarknadens parter på eu­
ropeisk nivå inom ramen för av­
talet om socialpolitik bör ses som 
en inledning till att söka de stra­
tegier som man helst vill ha. 
- Flexibilitet och säkerhet behö­
ver inte utesluta varandra. För 
ett växande antal människor 
kommer troligen ett säkert arbe­
te att betyda att kraven på ny 
teknik och ny flexibilitet leder 
till ett nytt partnerskap bör ut­
vecklas mellan arbetstagare, ar­
betsgivare och regeringar för att 
garantera möjlighet till anställ­
ning under hela arbetslivet och 
inte längre att ha samma arbe­
te hela livet. Detta innebär 
framförallt åtgärder för att upp­
rätthålla och uppdatera färdig­
heterna. 
- Kommissionen kommer att in­
tensifiera sina ansträngningar 
att förenkla och förbättra 
affärsklimatet inklusive att in­
rätta en arbetsgrupp som arbe­
tar med affärsklimatet som svar 
på uppmaningen från Europeis­
ka rådets möte i Amsterdam. 
FlexiM-. /:^ och 
uppdelning av 
arbetskrafts­
kostnaderna 
Arbetskraftskostnaderna varierar 
avsevärt inom unionen och sträcker 
sig från ca 5 ecu per timme inom industrin i Portugal 1992 till unge­
fär 23 ecu per timme i största delen 
av Tyskland samt 27 ecu i 
Hamburg. Dessa skillnader åters­
peglar till stor del variationerna i 
arbetsproduktiviteten (Figur 8). Ar­
betskraftskostnaderna per enhet 
skiljer sig relativt lite totalt sett 
inom unionen och de tenderar fak­
tiskt inte att vara lägre på platser 
där de genomsnittliga kostnaderna 
för att anställa människor också är 
låga. Skillnader i produktionen ten­
derar att kompensera för kostna­
derna för arbetskraften och därför 
finns det få grunder för företagen 
att flytta sin produktion från en 
medlemsstat till en annan åtmin­
stone totalt sett. 
Skillnaderna när det gäller arbets­
kraftskostnader mellan regioner är 
mycket mindre uttalade än i Fören­
ta staterna och variationerna mel-
lan kostnad per enhet för 
produktion är jämförelsevis små 
mellan Förenta staternas olika 
landsdelar. Detta är vad man kan 
förvänta sig, eftersom Förenta sta­
terna har varit en effektiv inre 
marknad under en lång tid, har en 
enda valuta och en högre grad av 
ekonomisk integrering mellan del­
staterna än vad som tillsvidare är 
fallet i Europa. När det gäller ar­
betsmarknadens anpassning är det 
mer relevant att jämföra storleken 
på skillnaderna mellan arbets­
kraftskostnaderna inom medlems­
staterna i Europa och inom olika 
delar eller större regioner i Förenta 
staterna. 
De genomsnittliga arbetskrafts­
kostnaderna i de två dyraste regio­
nerna var cirka 30% högre än i de 
två billigaste i fyra av de fem största 
europeiska länderna 1992. I det 
femte landet Tyskland var skillna­
den 18%, om de nya förbundslän­
derna inte räknas med. I Förenta 
staternas vidsträckta regioner var 
skillnaden mellan 20 och 30% i var­
je fall. Vid användning av ett mera 
sofistikerat statistiskt sätt att mäta 
skillnader (variansen och stand­
ardavvikelse) och vid viktning av regioner enligt antalet anställda 
skiljer sig de genomsnittliga kost­
naderna för arbetskraft mindre i 
alla av de nio regionerna i Förenta 
staterna förutom i två mindre 
än vad som är fallet i europeiska 
länder. 
Det finns också en tendens till 
mindre variation, när det gäller 
arbetskraftskostnader per enhet, 
mellan Förenta staternas delstater 
än mellan europeiska regioner 
inom länderna, särskilt i Spanien 
och i Förenade kungariket. Detta 
ger vid handen att ekonomierna är 
mycket mer flexibla i Förenta sta­
terna än i vissa delar av Europa, 
eller att det finns färre hinder för 
både producenter och arbetstagare 
att förflytta sig i det hänseende att 
det finns mer än en tendens bland 
marknadskrafterna att undanröja 
alla skillnader som uppkommer 
mellan arbetskraftskostnader per 
enhet (genom att till exempel främ­
ja förflyttning av ekonomisk verk­
samhet mellan delstaterna). En 
mer detaljerad analys presenteras i 
huvudrapporten. 
Den politiska 
utmaningen 
Vid Europeiska rådets möte i 
Amsterdam betonades behovet att 
göra skattesystemen och de sociala 
trygghetssystemen mer sysselsätt­
ningsfrämjande och att skapa ett 
beskattningsklimat som stimule­
rar företagen och skapandet av 
arbetstillfällen. Särskilt skatte­
systemens nuvarande struktur i 
medlemsstaterna och storleken på 
skatteklyftan (mellan arbetsgivar­
nas arbetskraftskostnader och 
arbetstagarnas nettolöner) bör 
granskas på nytt mot bakgrund av 
effekten på sysselsättningens till­
växt särskilt när det gäller 
lågutbildade arbetstagare med låg 
lön. 
- Medlemsstatenia bör ges frihet 
att välja på vilket sätt arbets-
kraftsbeskattninpen skall sän-
17 
Sysselsättningsagenda för år 2000: frågeställningar och strategier 
kas och hur dessa sänkningar 
skall finansieras. Man kan dra 
stor nytta av utbyte av informa­
tion och erfarenheter när det 
gäller dessa frågor samt av att 
samordna beskattningsåtgär­
derna som en del av strävan i 
hela gemenskapen att minska 
arbetslösheten. 
Migration och 
rörlighet 
Arbetskraftens rörlighet är ett av 
de sätt på vilket arbetsmarknaden 
klarar av anpassning till långvari-
ga skillnader i ekonomiska 
möjligheter och sysselsättnings­
möjligheter mellan länder och 
regioner - skillnader som struk­
turpolitiken strävar efter att 
minimera. Med tiden bör emeller­
tid behovet av anpassning till 
skillnader på lång sikt minska när 
en mer balanserad ekonomisk ut­
veckling uppnås, och det kommer 
att vara en större ekonomisk och 
social sammanhållning mellan 
länder och regioner. 
Cirka 5% av befolkningen i arbets­
för ålder i unionens medlemsstater 
är ickemedborgare (Figur 9). Av 
dessa kommer ungefär en tredje­
del från andra EU-länder. 
Även om de flesta medlemsstater­
na i unionen har upplevt en 
nettoinvandring sedan slutet på 
1980-talet, vilket har ökat deras 
antal i arbetsför ålder, har omfatt­
ningen varit relativt liten. Endast 
i Tyskland, Grekland och 
Österrike har nettoinvandringen 
genomgående utgjort mer än 0,3% 
av befolkningen under hela denna 
tidsperiod, men invandringen har 
nu avtagit. Nettoinvandringens 
topp inföll ungefär vid övergången 
till detta årtionde, när den utgjor­
de 1% av befolkningen i Tyskland 
och Österrike och drygt 0,5% i 
Grekland. Huvudorsaken var in­
strömningen från Central- och 
Östeuropa, vilken nu verkar vara 
förbi. Cirka 30% av invandrarna till med­
lemsstaterna är medborgare som 
återvänder och 17% är medborgare 
från en annan medlemsstat. 
Invandring till unionen från länder 
utanför den utgjorde under 0,5% av 
unionens befolkning i arbetsför 
ålder 1995. Detta är endast lite 
mindre än inströmningen till 
Förenta staterna. Dessutom utgjor­
des cirka hälften av migrationsflö-
det i EU av människor som 
utvandrade från unionen (mer än 
den mycket låga utströmningen 
från Förenta staterna). Eftersom 
detta är ungefar dubbelt så mycket 
som befolkningens naturliga till­
växt, utgör invandringen ett bety­
dande bidrag till den arbetsföra 
befolkningens tillväxt och till unio­
nens potentiella arbetskraft. In­
strömningen är särskilt viktig i 
medlemsstater såsom Tyskland där 
befolkningssiffran helt naturligt 
sjunker. 
Arbetskraftens rörlighet i Förenta 
staterna är större än i Europa, 
men den är inte mycket större. Ef­
tersom rörligheten över långa 
sträckor från en del av landet till 
en annan är vanligare än mellan 
olika delar av Europa, är migratio­
nen mellan regioner eller delstater 
inom dessa "delar" eller vidsträck­
ta regioner (inom låt oss säga 
Mellanvästern eller de nordostliga 
delarna) i praktiken bara lite hög­
re än mellan regioner i unionens 
medlemsstater. Under 1993-94 
flyttade i genomsnitt på drygt 2,5% 
av den bofasta befolkningen mel­
lan antingen en delstat eller en 
vidsträckt region i Förenta stater­
na, vilket kan jämföras med en 
siffra på knappt 1,5% av personer 
som flyttade mellan antingen 
NUTS 1-regioner eller medlems­
stater i Europa ungefär vid samma 
tidpunkt. 
Migrationen mellan regioner i med­
lemsstaterna skiljer sig inte så 
mycket från rörligheten mellan del­
staterna i Förenta staterna. Under 
1993-94 flyttade i genomsnitt 
knappt 1,5% av befolkningen (14 av 1000) i var och en av de nio vid­
sträckta regionerna i Förenta sta­
terna från en delstat till en annan 
inom denna region. 
Inom hela unionen reser ett avse­
värt antal rr-nr,--iskor regelbundet 
rätt lång-: r "rr'-'t. -.o- ". 3n sina hemor­
ter till sina u.rl. ;:splatser, och i vis­
sa fall reser de även över nationella 
gränser. En sådan pendling bidrar 
till att förstora det som kanske van­
ligtvis kallas för en lokal arbets­
marknad och förekommer mycket 
oftare än byte av bosättningsort på 
grund av ny anställning. 
År 1995 levde knappt 3,5% av ar­
betstagarna i en NUTS 1-region 
och arbetade i en annan. För Bel­
gien var antalet (nästan 13%) 
avsevärt högre än unionens ge­
nomsnitt liksom för Österrike 
(över 10%) och utgjordes till stör­
sta delen av dem som reste till 
Bryssel respektive Wien. 
Cirka 0,5% av arbetstagarna 
(600.000 personer) inom unionen 
levde 1995 i ett land och arbetade i 
ett annat. Hälften av dessa arbets­
tagare arbetade i en annan med­
lemsstat och den andra hälften 
utanför unionen (huvudsakligen i 
Schweiz). Alla dessa pendlade inte 
nödvändigtvis dagligen, utan arbe­
tade kanske i ett annat land under 
en längre tidsperiod utan att byta 
bosättningsort. Största delen pend­
lade emellertid nästan säkert regel­
bundet. 
Den politiska 
utmaningen 
Det finns olika slag av hinder för 
migration mellan länderna i 
Europa, såsom kultur- och 
språksvårigheter, osmidiga be­
stämmelser, spridningseffekten av 
begränsningar för inflyttande från 
tredje land och rasistiska attity­
der. Dessa är svåra att övervinna 
genom ekonomisk och arbetsmark-
nadsinriktad stimulans av 
migrationen. 
18-
Sysselsättningsagenda för år 2000: frågeställningar och strategier 
- Den anpassning som krävs på en 
mer integrerad europeisk ar­
betsmarknad innebär inte emel­
lertid en stor ökning inom 
migrationen eller den geografis­
ka rörligheten. Utvecklingen av 
EMU bör leda till att löne- och 
prisjämförelser blir mer genom-
blickbara, men andra faktorer 
spelar möjligen en ännu större 
roll i anställnings- och lönebe­
slut. Det finns behov av att kun­
na tillhandahålla potentiella 
migrerande en verklig valmöj­
lighet mellan att stanna och sä­
kerheten att flytta genom att 
skapa tillräckligt med arbetstill­
fällen på den ort där de bor och 
genom att undanröja konstgjor­
da hinder för att arbeta någon 
annanstans. 
- Främjandet av arbetsmöjlighe­
ter i potentiella migrationsom-
råden - både de områden 
varifrån migranter far och till 
vilka de kommer - kommer att 
minska hindren och förbättra in­
tegrationen. Sådana riktlinjer 
kommer i synnerhet att vara in­
riktade på problem med diskri­
minering på den lokala 
arbetsmarknaden, vilka grun­
dar sig på en rädsla för att de 
som kommer utifrån tar arbetet. 
- Utöver detta bör verksamheten 
vara inriktad på att underlätta 
fri rörlighet genom att undanrö­
ja hinder för arbetstagarnas rör­
lighet, av vilka många inte 
egentligen är knutna till arbets­
marknaden, som till exempel 
pensioner och boende, förbätt­
rad information om arbetsmöj­
ligheter och genom att utvidga 
mekanismer som Eures, som 
bistår rinn- ~im vin flytta. Även 
om hi rids i vor gränsöverskridan­
de pendling har minskat avse­
värt under de senaste åren, finns 
det fortfarande stora hinder för 
människor som arbetar i en an­
nan medlemsstat. 
Underlättandet av rörlighe­
ten kommer att bidra på ett positivt sätt till att bekämpa kom-
petensbrister, att rätta till 
produktivitetsskillnader och däri­
genom främja tillväxt och 
sysselsättning. 
Rörlighet i sektorer 
och i arbetslivet 
Rörligheten mellan sektorer är re­
lativt hög inom hela unionen. Är 
1995 var omsättningen på arbets­
marknaden cirka 16% per år för 
män och cirka 19% för kvinnor. 
Rörlighetens procenttal döljer 
emellertid stora skillnader både 
mellan sektorerna och mellan med­
lemsstaterna. 
I allmänhet tenderar antalet 
nykomlingar att vara högre i sekto­
rer som utvidgas mer än de övriga, 
även om kopplingen till växande 
sysselsättning inte är systematisk. 
Särskilt rörligheten inom sektorer 
är mycket större i sektorer som ho­
tell- och restaurangsektorn (cirka 
25% av alla arbetstagare i sektorn 
har inte arbetat där året innan), där 
en större andel av nykomlingarna 
tenderar att vara sådana som har 
avbrutit skolgången än inom t.ex. 
bank- och försäkringsväsendet 
samt utbildning och hälsovård där 
det krävs att arbetstagarna har 
högre utbildnings- och kunskapsni­
vå, vilket både begränsar antalet 
lämpliga sökande och gör att 
arbetsgivarna inte vill förlora ar­
betstagare som de har anställt och 
utbildat. En hög personalomsätt­
ning är med andra ord inte 
synonymt med en hög konkurrens­
kraft. 
Den politiska 
utmaningen 
Skillnader i storleken på omsätt­
ningen verkar emellertid inte syste­
matiskt hänföra sig till graden av 
arbetsmarknadsreglering, eller 
mer specifikt till hur strikt eller 
uppluckrat uppsägningskyddet är, 
vilket vanligen anses påverka ar­betsgivarnas benägenhet att an­
ställa nya arbetstagare. I Spanien 
har man till exempel ett av de 
stabilaste systemen för anställ­
ningstrygghet (enligt OECD:s 
bedömning), men också en av de 
största personalomsättningarna. 
Finland har också en hög personal­
omsättning i förening med ett arbe­
tarskydd över genomsnittet. 
Belgien har den lägsta omsättning­
en inom unionen och bedöms ha ett 
uppsägningsskydd som ligger un­
der genomsnittet. 
- Istället för att avhålla arbetsgi­
vare från att anställa nya 
arbetstagare kan strikta upp­
sägningsbestämmelser ändra 
anställningssättet, särskilt ge­
nom att uppmuntra arbetsgivar­
na till att använda tidsbestämda 
anställningsavtal. Detta leder 
paradoxalt nog till att höja per­
sonalomsättningen istället för 
att minska den, vilket det finns 
bevis på. 
- Bestämmelser om uppsägning 
brukar höja antalet tillfälligt an­
ställda och följaktligen personal­
omsättningsnivån. Detta kan 
leda till att det utvecklas en tu-
delad arbetsmarknad med fast 
anställda som åtnjuter ett högt 
uppsägningsskydd och andra 
som har ett litet eller inget upp­
sägningsskydd alls. Detta är 
inte nödvändigtvis det mest 
önskvärda eller effektivaste sät­
tet att förbättra arbetsmarkna­
dens flexibilitet. 
- Det finns behov av radikalt om-
tänkande när det gäller alla re­
levanta arbetsmarknadssystem 
- anställningsskydd, arbetstid, 
social trygghet och hälsa och sä­
kerhet - för att anpassa dem till 
ett arbetsliv som kommer att or­
ganiseras på ett nytt sätt, enligt 
vilket begreppet "arbetstagar­
nas säkerhet" måste omformule­
ras och mer inriktas på säkerhet 
som grundar sig på möjlighet till 
anställning än på säkerhet i ett 
specifikt arbete. 
19 
Sysselsättningsagenda för år 2000: frågeställningar och strategier 
- Tyngdpunkten bör flyttas från 
en alltför förenklad diskussion 
om reglering och avreglering till 
en ny jämvikt mellan flexibilitet 
och anställningsskydd med på­
tagliga förmåner för både ar­
betstagarna och arbetsgivarna. 
Arbetstagarna kommer att bätt­
re kunna kombinera arbete och 
familjeliv medan arbetsgivarna 
ges möjlighet till snabbare an­
passning till de allt fler föränd­
ringarna på marknaden. 
Integrering av 
funktionshindrade 
på arbetsmarknaden 
Om den tidigare utvecklingen fort­
sätter, kommer en allt större andel 
av dem som är i arbetsför ålder att 
vara funktionshindrade i och med 
att befolkningen i unionen åldras. 
Detta ger upphov till politiska 
problem av många slag när det gäller 
en känslig fråga som har polariserat 
diskussionen tidigare och som i år 
behandlas i ett speciellt avsnitt i rap-
porten om sysselsättningen i 
Europa. 
Uppskattningsvis 17% av unionens 
befolkning i arbetsför ålder har funk­
tionshinder. Nästan hälften av dessa 
är i åldern 50-64 år. Den genom­
snittliga sysselsättningsnivån för 
denna personkategori i unionen är 
44%, vilket är nästan 17 procenten­
heter under totalnivån, även om 
detta varierar mycket mellan med­
lemsstaterna. Nivåerna tenderar att 
vara högre i länder där den totala 
sysselsättningsnivån också är hög. 
En betydande andel av dem som ar­
betar tenderar dessutom att vara 
människor som har blivit funktions­
hindrade under arbetet och som har 
stannat hos samma arbetsgivare 
även om de kanske inte har samma 
arbetsuppgifter längre. Faktum är 
att cirka 10 miljoner människor 
drabbas årligen av arbetssjukdomar 
eller är med i olycksfall i arbetet och 
drabbas av skador på arbetsplatsen. 
I motsats till vad man skulle tro är arbetslöshetsnivån bland funktions­
hindrade inte mycket högre i de 
flesta länder än vad den är för resten 
av arbetskraften. I hela unionen är 
genomsnittsnivån mindre än två 
procentenheter högre än för hela ar­
betskraften. 
Andelen icke yrkesverksamma är 
emellertid avsevärt högre än för 
andra grupper. Detta är särskilt fal­
let i länder som Grekland, Spanien, 
Irland och Italien, där familjestödet 
fortfarande är starkt. Dessa länder 
tillsammans med Portugal är också 
sådana länder där de funktions-
hindrades utbildningsnivå är lägre 
än den övriga befolkningens och där 
ett oproportionerligt antal personer 
arbetar inom jordbruket och i all­
mänhet med arbete som inte kräver 
särskild yrkesutbildning, medan 
det i andra länder där funktions­
hindrade har en motsvarande ut­
bildningsnivå som den övriga 
befolkningen inte finns några större 
skillnader i de sektorer och inom de 
yrken som de arbetar. 
Den politiska 
utmaningen 
Tidigare fanns det en stark socio-
ekonomisk fördom i många av med­
lemsstaterna när det gällde att 
bevilja handikappförmåner till dem 
som har svårt att hitta arbete. Det­
ta har lett till att kostnaderna för 
sådana förmåner har stigit till den 
tredje största utgiftsposten i unio­
nens budget för social trygghet efter 
pensioner och sjukförmåner, och 
1993 uppgick de till 10,5% av den 
totala budgeten. Detta är mer än 
vad som används för arbetslöshets­
förmånerna (7% 1993). 
Två av de största hinder som funk­
tionshindrade ställs inför när det 
gäller att få arbete är förutfattade 
meningar och fördomar. Detta har 
resulterat i en omfattande verk­
samhet bland de funktionshindrade 
för att införa en lagstiftning mot 
diskriminering för att skydda deras 
medborgerliga rättigheter och för "skälig anpassning", så att de kan 
använda sig av sin rätt till arbete. 
Ur ekonomiskt perspektiv är detta 
en investering i mänskliga resurser 
som liksom socialförmånerna utlo­
var vinst i statsbudgeten såtillvida 
att ytterligr förvärvsverksamma 
ger u_ /'»• i : katteinkomster 
istället för till utgifter i form av 
utkomststöd till dem som inte är 
yrkesverksamma. 
- Lagstiftningen mot diskriminer­
ing bör kompletteras med åtgär­
der som är inriktade på att 
förbättra de funktionshindrades 
möjligheter till anställning 
såsom i till exempel Sverige och 
på detta sätt höja den konkur­
renskraft som arbetskraften i 
unionen har samt förbättra de 
funktionshindrades utsikter att 
få arbete. 
- Kvot- och avgiftssystemen bör 
nyorienteras fullständigt för att 
svara mot den nya arbetsmiljö 
där arbetstagarna uppmuntras 
att lära sig nytt och att ändra på 
arbetsprocessen medan de lär 
sig och på det viset bli en del av 
företagskapitalet. I sådana an­
passnings- och anställningsvän­
liga miljöer är det mycket mer 
sannolikt att de funktionshind­
rade stannar och utvecklar sina 
individuella färdigheter. De 
funktionshindrades utsikter att 
få arbete kan emellertid inte åt­
skiljas från de allmänna villko­
ren på arbetsmarknaden. De 
funktionshindrade är vanligen 
de första som förlorar sina arbe­
ten och hör till de sista som an­
ställs, dvs. införandet av kvoter 
är kontraproduktivt om syssel­
sättningsbasen som de tillämpas 
på minskar. 
Mi^Jö och 
sysselsättning 
Miljön har blivit ett viktigt område 
inom sysselsättningen. Miljörelate-
rade arbeten inbegriper en lång rad 
verksamheter, av vilka de viktigas-
20 
Sysselsättningsagenda för år 2000: frågeställningar och strategier 
te är rening av avfallsvatten, 
avfallshantering, reducering av 
luftföroreningar, sanering av föro­
renad mark och reducering av bul­
ler. Miljön skapar arbetstillfällen 
och står för åtminstone 1,5 miljoner 
arbetstillfällen eller 1% av all sys­
selsättning inom Europeiska unio­
nen. 
Andra arbeten är knutna till till­
handahållandet av miljövaror och 
miljötjänster som inte enbart har 
miljösyfte och därför är svårare att 
identifiera. Dessa inbegriper 
återanvändning, användning av 
förnybar energi, natur- och land­
skapsvård och återställande av 
stadsdelar. Preliminära uppskatt­
ningar ger vid handen att dessa 
verksamheter kan bidra med 
ytterligare 1,5 miljoner arbetstill­
fällen inom unionen och därmed 
höja sysselsättningen inom 
miljösektorn - brett definierad - till 
runt 2% av unionens totala 
sysselsättning. Miljösektorn är en 
sektor med positiva framtidsutsik­
ter när det gäller ökad sysselsätt­
ning. 
Miljöpolitiken kan naturligtvis 
även ha negativa effekter på syssel­
sättningen inom andra sektorer när 
kontroll av förorening och åtgärder 
för att minska de ekologiska ska­
dorna införs. Trots problem som 
detta kan medföra för vissa sekto­
rer eller regioner särskilt på kort 
sikt, finns det inga övertygande be­
vis för att miljöpolitiken är ansvarig 
för negativa effekter på sysselsätt­
ningen eller konkurrenskraften 
som helhet, och den kommer sanno­
likt på lång sikt att stärka båda. 
Nyligen gjorda analyser ger vid 
handen att uppställandet av miljö-
inriktar1 • ™ ,T ättningar har all­
mänt tag is i. en positiv om än 
begränsad effekt på sysselsättning­
en. 
Långt viktigare än "gröna indust­
rins" betydelse för en hållbar till­
växt på lång sikt är problemet med 
det rådande konsumtions- och inve-
sleringsmönstret. Det kommer sannolikt att behövas stora inve­
steringar under de kommande åren 
för att förnya den nuvarande kapi­
talreserv genom att ta i bruk 
mer miljövänlig teknik och produk­
tionsmetoder särskilt inom tillverk-
ning, jordbruk, energi och 
transport. 
Vägen framåt 
Rapporten Sysselsättningen i 
Europa 1997 belyser ett antal vikti­
ga faktorer som sannolikt kommer 
att leda till att miljön på lång sikt 
på arbetsmarknaden i Europa kom­
mer att ändras mycket under de 
följande två årtiondena i jämförelse 
med de sista 25 åren av 1900-talet. 
Den europeiska sysselsättnings­
strategin, som bygger på att syssel-
sättningen är ett gemensamt 
problem, fastställs i Amsterdamför­
draget och kommer att spela en 
viktig roll vid säkerställandet av en 
hög nivå inom skapandet av 
nettoarbete, vilket är väsentligt för 
att kunna säkerställa att EMU blir 
framgångsrikt. Initiativet till 
denna strategi togs vid rådets möte 
i Essen och den kombinerar 
makroekonomisk stabilitet 
och strukturreformer för att 
modernisera arbetsmarknadens 
funktion. 
Under det kommande årtiondet 
måste den lägga ännu mera vikt på 
att höja kunskaperna om infrastruk­
turen, vilket kommer att säkerställa 
en varaktig tillväxt inom en konkur­
renskraftig världsekonomi och öka 
de mänskliga resurserna, så att alla 
i arbetskraften kan bibehålla och 
öka sin kompetens och sina möjlig­
heter till anställning. Flexibiliteten 
måste grunda sig på arbetstagarens 
förtroende för sin anpassningsför­
måga och sina möjligheter till 
anställning samt på att bygga upp 
ett effektivt partnerskap mellan ar­
betstagarna och arbetsgivarna. 
På unionsnivå har ett antal beslut 
fattats, nya åtaganden har gjorts och nya institutionella arrange­
mang har genomförts för att sätta 
följande åtgärder inom sysselsätt­
ningspolitiken i unionen och med­
lemsstaterna i fokus: 
- Införandet av en avdelning 
om sysselsättning vid gransk­
ningen av fördraget kommer att 
ge unionen de hjälpmedel som 
behövs för att utveckla en sam­
ordnad sysselsättningsstrategi 
för behoven på 2000-talet, och 
samtidigt ta hänsyn till de olika 
situationerna i medlemsstater­
na. 
- Inrättandet av en sysselsätt­
ningskommitté tillhandahåller 
ett forum för främjande av 
samordningen mellan medlems­
staternas sysselsättnings- och 
arbetsmarknadspolitik samt för 
att ge råd till rådet och kommis­
sionen i dessa frågor. 
- Kommissionen kommer att fast­
ställa riktlinjer för sysselsätt­
ningen och dessa diskuteras och 
godkänns av Europeiska rådet 
efter omfattande förberedande 
samråd. De kommer att vara i 
enlighet med de övergripande 
ekonomiska riktlinjerna. 
- Medlemsstaternas sysselsätt­
ningspolitik kommer att överva­
kas och kontrolleras mot 
bakgrund av dessa riktlinjer. 
- I sysselsättningen kommer man 
att ta hänsyn till all gemen­
skapspolitik och gemenskaps­
verksamhet som åtföljs av en 
granskning av all relevant be­
fintlig gemenskapspolitik för att 
säkerställa att den är inriktad 
på att skapa arbetstillfällen. 
Sysselsättningspolitiken måste 
anta globala utmaningar. Sist och 
slutligen är allting beroende av vår 
förmåga att tillhandahålla alla våra 
medborgare som vill arbeta ett an­
ständigt arbete med rimlig betal­
ning. Europa måste anta denna 
utmaning. 
21 
Sysselsättningsagenda för år 2000: frågeställningar och strategier 
22-
ISSN 1024-4506 
KOM(97) 479 slutlig 
DOKUMENT 
SV 04 17 05 
Katalognummer : CB-CO-97-509-SV-C 
ISBN 92-78-25600-5 
Byrån för Luropeiska gemenskapernas officiella publikationer 
1,-2985 Luxemburg 
fa