Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING om förbättrad värdepappersavveckling i Europeiska unionen och om värdepapperscentraler samt ändring av direktiv 98/26/EG /* COM/2012/073 final - 2012/0029 (COD) */





MOTIVERING 1. Bakgrund Värdepapperscentralerna är systemviktiga institut för finansmarknaderna. All handel med värdepapper på eller utanför en värdepappersbörs följs av clearing- och avvecklingsprocesser som leder till att transaktionen avvecklas, dvs. värdepapper levereras i utbyte mot kontanter. Värdepapperscentralerna är de nyckelinstitut som möjliggör avvecklingen genom att tillhandahålla så kallade avvecklingssystem för värdepapper. Dessutom ser värdepapperscentralerna till att värdepapperskonton registreras och förvaltats centralt för att registrera hur många värdepapper som utfärdats av vem samt varje förändring i innehavet av dessa värdepapper. Värdepapperscentralerna har också en avgörande roll för säkerhetsmarknaden, särskilt för monetära ändamål. Nästan alla godtagbara säkerheter för centralbankers monetära transaktioner inom EU, särskilt inom euroområdet, går t.ex. via avvecklingssystem för värdepapper som drivs av värdepapperscentraler. Avvecklingssystem för värdepapper inom EU avvecklade transaktioner värda cirka 920 biljoner euro under 2010 och förvarade nästan 39 biljoner värdepapper vid utgången av 2010. Det finns mer än 30 värdepapperscentraler i EU, i allmänhet en i varje land, och två ”internationella” värdepapperscentraler (Clearstream Banking Luxembourg och Euroclear Bank), som utgör en underkategori av värdepapperscentraler som är specialiserade på att utfärda internationella obligationer, så kallade euroobligationer. Värdepapperscentraler är generellt säkra och effektiva inom nationsgränserna, men deras gränsöverskridande samarbete och kommunikation är mindre säker, vilket betyder att investerare ställs inför högre risker och kostnader vid gränsöverskridande investeringar. Antalet uteblivna avvecklingar är t.ex. högre för gränsöverskridande transaktioner än för inhemska transaktioner, och gränsöverskridande avvecklingskostnader är upp till fyra gånger högre än för inhemska avvecklingskostnader. Dessa säkerhetsproblem beror bland annat på följande faktorer: · Avvecklingstidens längd. Den tid det tar mellan transaktion och avveckling är inte harmoniserad i EU vilket leder till störningar när värdepapper avvecklas över gränser. · En liten men betydande andel värdepapper finns fortfarande i pappersform. Dessa har en mycket längre avvecklingstid, vilket ökar investerarnas risk. · Utebliven avveckling, dvs. situationer då en transaktion inte avvecklas på avsedd avvecklingsdag, omfattas inte av några avskräckande påföljder i alla marknader och där sådana finns varierar åtgärderna för avvecklingsdisciplin avsevärt mellan marknaderna. · Även om direktiv 98/26/EG om slutgiltig avveckling i system för överföring av betalningar och värdepapper (nedan kallat direktivet om slutgiltig avveckling)[1] minskar den störning som orsakas i ett avvecklingssystem för värdepapper på grund av insolvensförfaranden mot en deltagare i systemet, behandlar det inte andra risker i systemet eller motståndskraften hos den värdepapperscentral som driver systemet. Vissa värdepapperscentraler är utsatta för ytterligare kredit- och likviditetsrisker på grund av att de tillhandahåller banktjänster i anknytning till avvecklingen. · Avtal om länkar mellan värdepapperscentraler kan betraktas som ett första steg mot en konsolidering av de europeiska avvecklingsmarknaderna, men väcker farhågor i fråga om säkerheten, eftersom det saknas särskilda regler för stabilitetstillsyn för sådana länkar. Dessutom ökar de sammankopplingen mellan värdepapperscentraler, vilket ytterligare stärker argumentet för att införa gemensamma regler för stabilitetstillsyn. Avsaknaden av en effektiv inre marknad för avveckling medför också betydande problem. Det finns fortfarande stora hinder för den europeiska clearing- och avvecklingsmarknaden, t.ex. begränsningen av värdepappersemittenters tillträde till värdepapperscentraler, olika nationella licensieringsordningar och regler för värdepapperscentraler inom EU samt begränsad konkurrens mellan olika nationella värdepapperscentraler. Dessa hinder skapar en mycket fragmenterad marknad. Det innebär att gränsöverskridande avveckling av transaktioner är beroende av onödigt komplicerade ”innehavskedjor” som ofta omfattar flera värdepapperscentraler och flera andra mellanhänder. Detta sänker effektiviteten och ökar dessutom riskerna i samband med gränsöverskridande transaktioner. Dessa problem är viktiga eftersom gränsöverskridande transaktioner i Europa – från vanliga köp och försäljningar av värdepapper till överföringar av säkerheter – fortsätter att öka och värdepapperscentralerna blir alltmer sammankopplade. Denna utveckling väntas accelerera i och med införandet av Target2-värdepapper, ett projekt som har lanserats av Eurosystemet för att tillhandahålla en gränslös plattform för avveckling av värdepapper och som ska tas i drift 2015. I detta förslag till förordning tas dessa problem upp. Genom förordningen införs en skyldighet att presentera alla överlåtbara värdepapper i kontobaserad form och att registrera dem hos värdepapperscentraler innan de handlas på reglerade handelsplatser. Förordningen harmoniserar avvecklingsperioder och ordningar för avvecklingsdisciplin i EU. Den inför gemensamma regler som baseras på internationella standarder och behandlar riskerna för värdepapperscentralernas verksamhet och tjänster. Eftersom värdepapperscentraler därmed kommer att omfattas av identiska materiella regler i hela EU kommer de att gynnas av enhetliga licensieringskrav och ett EU-omfattande pass som kommer att bidra till att undanröja de befintliga hindren för tillträde. På så sätt kommer den föreslagna förordningen att öka säkerheten i systemet och öppna marknaden för värdepapperscentralstjänster och därmed effektivisera avvecklingen av värdepapper. Den föreslagna förordningen kommer att komplettera regelverket för infrastrukturer för värdepappersmarknader tillsammans med direktiv 2004/39/EG om marknader för finansiella instrument (MiFID-direktivet)[2] i fråga om handelsplatser, och förslaget till förordning om derivattransaktioner (förordning om Europas marknadsinfrastrukturer) i fråga om centrala motparter. Detta initiativ har fått ett brett politiskt stöd. Ekofinrådet betonade vid sitt möte den 2 december 2008 behovet av att stärka säkerheten och sundheten i avvecklingssystem för värdepapper som drivs av värdepapperscentraler och höll med om att det behövs EU-lagstiftning för att hantera rättsliga hinder för clearing och avveckling, däribland hinder för tillträde till värdepapperscentraler. Det finns ett internationellt samförstånd om att det behövs lämpliga standarder för värdepapperscentraler. Redan 2001 antog globala bank- och värdepapperstillsynsorgan (CPSS-IOSCO) rekommendationer för avvecklingssystem för värdepapper. Dessa anpassades genom icke-bindande riktlinjer av europeiska tillsynsorgan (ECBS-CESR) 2009. I oktober 2010 upprepade rådet för finansiell stabilitet kravet på uppdaterade standarder för mer robusta grundläggande marknadsinfrastrukturer och begärde att de befintliga standarderna skulle ses över och förbättras. 2. Resultat av samråd med berörda parter och konsekvensbedömning Initiativet är resultatet av en omfattande och kontinuerlig process i form av dialog och samråd med alla viktigare intressenter, inklusive värdepappers- och banktillsynsorgan, ECB och alla slags marknadsdeltagare. Det tar hänsyn till de åsikter som framfördes under ett offentligt samråd den 13 januari–1 mars 2011 och de bidrag som kommit in från en rad olika intressentgrupper sedan sommaren 2010. Dessutom beställdes en extern undersökning av kostnader och priser inom clearing- och avvecklingssektorn från Oxera Consulting. Oxera lämnade en första rapport 2009 och en andra 2011. Dessa rapporter ger användbara uppgifter om kostnadsgapen mellan gränsöverskridande och inhemska clearing- och avvecklingskostnader. I linje med sin politik för bättre lagstiftning har kommissionen genomfört en konsekvensbedömning av alternativen. Alternativen bedömdes i förhållande till huvudmålen att öka säkerheten och effektiviteten och att skapa rättvisa villkor för värdepapperscentralernas tjänster i Europa. Bedömningen gjordes med hänsyn till hur olika alternativ skulle bidra till att uppfylla ovannämnda mål och till deras kostnadseffektivitet. Utkastet till konsekvensanalys lämnades den 16 mars 2011 till kommissionens konsekvensbedömningsnämnd, och därefter lämnades en reviderad version in den 8 augusti 2011. Utkastet förbättrades avsevärt tack vare konsekvensbedömningsnämndens synpunkter. Bland annat förstärktes den evidensbaserade grunden för de problem som konstaterats och analysen av olika alternativ, särskilt i fråga om banktjänster i anknytning till avveckling. Dessutom infördes en uppskattning av de övergripande fördelarna och av olika alternativs effekter på olika intressentgrupper. Ramen för övervakning och utvärdering förtydligades och stärktes också. 3. Förslagets rättsliga aspekter 3.1. Rättslig grund Förslaget grundar sig på artikel 114 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (nedan kallat EUF-fördraget) som är den lämpligaste rättsliga grunden på detta område. Förslaget syftar huvudsakligen till att åtgärda den bristande säkerheten och effektiviteten i avvecklingen av värdepapper och åtföljande hinder för den inre marknadens funktion till följd av nationella skillnader i regleringen av värdepappersavveckling och av verksamheten för värdepapperscentraler som driver avvecklingssystem för värdepapper, genom att införa gemensamma regler för vissa aspekter av avvecklingstiden och avvecklingsdisciplinen samt gemensamma krav för stabilitetstillsyn för att hantera återhämtningsförmågan hos värdepapperscentraler och tillgången till värdepapperscentraler. I avsaknad av gemensamma regler och krav vidtas skiljaktiga åtgärder på nationell nivå, vilket sannolikt kommer att få en direkt negativ inverkan på säkerheten, effektiviteten och konkurrensen på unionens avvecklingsmarknader. En förordning betraktas som det lämpligaste instrumentet för att se till att alla marknadsdeltagare omfattas av enhetliga och direkt tillämpliga skyldigheter i fråga om avvecklingstiden och avvecklingsdisciplinen och att värdepapperscentralerna omfattas av enhetliga och direkt tillämpliga standarder för stabilitetstillsyn i unionen, vilket bör stärka deras återhämtningsförmåga och centrala roll i upprätthållandet av kontobaserade system och för avvecklingsprocessen. Eftersom huvudsyftet med den föreslagna förordningen är att införa ett antal rättsliga skyldigheter direkt för marknadsdeltagarna, bland annat i fråga om registrering av så gott som samtliga överlåtbara värdepapper i kontobaserad form i en värdepapperscentral och stramare tidsgränser för avveckling, och eftersom värdepapperscentraler är ansvariga för driften av avvecklingssystem för värdepapper och tillämpningen av åtgärder för att tillhandahålla snabb avveckling inom unionen, är det av största vikt att alla värdepapperscentraler alltid uppfyller de enhetliga och stränga krav för stabilitetstillsyn som anges i förslaget. Därför måste förslaget omfatta en uppsättning enhetliga och direkt tillämpliga regler för auktorisation och fortlöpande tillsyn av värdepapperscentraler i samband med de rättsliga skyldigheter som åläggs marknadsaktörerna. 3.2. Subsidiaritets- och proportionalitetsprincipen Enligt den subsidiaritetsprincip som fastställs i artikel 5.3 i fördraget om Europeiska unionen (nedan kallat EU-fördraget) bör åtgärder vidtas på unionsnivå endast om och i den mån som målen för den planerade åtgärden inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna och, på grund av den planerade åtgärdens omfattning eller verkningar, bättre kan uppnås på unionsnivå. Syftet med detta förslag är i princip att göra de europeiska värdepappersmarknaderna säkrare och effektivare inom unionen, vilket innebär att det krävs en samordnad EU-insats. Dessutom motiveras unionsinsatsen av värdepapperscentralernas systemiska karaktär och deras ökande sammankoppling, särskilt efter införandet av Target2-värdepapper. När det gäller auktorisation och tillsyn av värdepapperscentraler syftar den föreslagna förordningen till att skapa balans mellan nationella myndigheters befogenheter och andra behöriga myndigheters intressen. Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten (Esma) kommer att spela en avgörande roll för att lösa tvister, underlätta samarbetsformerna mellan nationella myndigheter och utveckla tekniska standarder i nära samråd med de nationella centralbanker som ingår i Europeiska centralbankssystemet (ECBS). Vissa frågor täcks redan av befintlig unionslagstiftning. Avvecklingssystem för värdepapper definieras t.ex. redan i direktiv 98/26/EG om slutgiltig avveckling i system för överföring av betalningar och värdepapper[3], och i direktiv 2004/39/EG om marknader för finansiella instrument föreskrivs vissa regler för marknadsdeltagares tillträde till det system för avveckling av värdepapper som de väljer. Den föreslagna förordningen är förenlig med dessa unionstexter. Förslaget tar full hänsyn till proportionalitetsprincipen enligt artikel 5.4 i EU-fördraget, dvs. att unionens åtgärder bör vara tillräckliga för att nå målen men inte gå utöver vad som är nödvändigt. Den föreslagna förordningen är förenlig med denna princip och upprätthåller en god balans mellan det allmänintresse som står på spel och åtgärdens kostnadseffektivitet. Förslaget tar full hänsyn till behovet av att göra en avvägning mellan säkerhet, marknadernas effektivitet och kostnader för intressenterna. 3.3. Närmare redogörelse för förslaget Den föreslagna förordningen har två huvuddelar: åtgärder som är riktade till alla marknadsaktörer i fråga om avveckling av värdepapper (avdelning II) och åtgärder som är specifikt riktade till värdepapperscentraler (avdelningarna III, IV och V). Övriga avdelningar om omfattning och definitioner (avdelning I) samt övergångs- och slutbestämmelser (avdelning VI) är tillämpliga för båda delarna av förslaget. 3.3.1. Förslagets omfattning (avdelning I) Den föreslagna förordningen omfattar alla värdepapperscentraler, men de nationella centralbanker som ingår i ECBS och andra nationella eller offentliga organ som utför liknande tjänster, t.ex. medlemsstaternas nationella organ som har ansvar för eller ingriper i förvaltningen av statsskulder och som annars skulle klassificeras som värdepapperscentraler, är undantagna från kraven på auktorisation. Dessa institut omfattas dock av samtliga krav på värdepapperscentraler. De är undantagna från avdelning IV, där det föreskrivs att banktjänster som är anknutna till avveckling ska separeras från andra tjänster som värdepapperscentraler tillhandahåller, eftersom dessa institut är av sådan art de tillhandahåller sådana anknutna tjänster. När det gäller finansiella instrument omfattar förslaget alla finansiella instrument i den mån det gäller kraven för värdepapperscentraler, men det omfattar främst överlåtbara värdepapper enligt definitionen i artikel 4.1.18 i direktiv 2004/39/EG (huvudsakligen aktier och obligationer) vid tillämpningen av avdelning II om avveckling av värdepapper. 3.3.2. Avveckling av värdepapper (avdelning II) Ett av de viktigaste målen för den föreslagna förordningen är att öka avvecklingssäkerheten. Avdelning II omfattar tre åtgärdspaket för att nå detta mål. För det första införs så kallad dematerialisering/immobilisering av värdepapper, dvs. värdepappren ska utfärdas i kontobaserad form. Syftet med denna åtgärd är att öka effektiviteten i avvecklingen, förkorta avvecklingsperioderna och garantera integritet i värdepappersemissioner genom underlätta avstämningen av värdepappersinnehav. Värdepapper i kontobaserad form måste inte nödvändigtvis registreras hos en värdepapperscentral innan de handlas eller ställs som säkerhet. De kan t.ex. registreras av registerförvaltare. Om de har handlats på handelsplatser som regleras av direktiv 2004/39/EG måste de dock registreras hos en värdepapperscentral för att omfattas av skyddet för avveckling av värdepapper inom ramen för direktiv 98/26/EG och för att underlätta avstämningen mellan registrerade värdepapper och handlade värdepapper. Förslaget till förordning innehåller en tillräckligt lång övergångsperiod, till den 1 januari 2018, för att marknadsaktörerna i de medlemsstater där det fortfarande finns avsevärda mängder värdepapper i pappersform ska kunna uppfylla dessa villkor. För det andra harmoniseras avvecklingsperioden för värdepapperstransaktioner i hela EU genom avdelning II. I Europa avvecklas de flesta värdepapperstransaktioner två eller tre dagar efter handelsdagen, beroende på marknad. Avvecklingsperioden kommer att harmoniseras till två dagar efter handelsdagen, även om kortare avvecklingsperioder kommer att vara tillåtna. För det tredje harmoniseras åtgärder för avvecklingsdisciplin i EU. Häri ingår åtgärder i förväg för att förhindra utebliven avveckling och åtgärder i efterhand för att ta itu med uteblivna avvecklingar. Huvudmålet är att minska antalet uteblivna avvecklingar och avskräcka från konkurrens som sänker standarderna för avvecklingsdisciplin, exempelvis mellan marknader som tillämpar olika system för påföljder. De föreslagna bestämmelserna omfattar mer än värdepapperscentraler och syftar till att marknadsdeltagare som underlåter att leverera värdepapper på den avsedda avvecklingsdagen ska omfattas av ett harmoniserat ”uppköpsförfarande” som kan utföras av en central motpart i fråga om clearade transaktioner, eller införlivas i handelsplatsernas egna regler. 3.3.3. Värdepapperscentraler (avdelning III) Auktorisation och tillsyn av värdepapperscentraler (kapitel I) Avvecklingssystem för värdepapper fastställs redan i direktiv 98/26/EG som formella arrangemang för att överlåta värdepapper mellan olika deltagare. Det direktivet behandlar dock inte de institut som ansvarar för driften av dessa system. Med tanke på den ökande komplexiteten i dessa system och riskerna i samband med avveckling är det mycket viktigt att institut som driver avvecklingssystem för värdepapper är rättsligt definierade, auktoriserade och ställda under tillsyn i enlighet med gemensamma standarder för stabilitetstillsyn. En värdepapperscentral definieras som en juridisk person som driver ett avvecklingssystem för värdepapper och minst en annan huvudtjänst (notarietjänst eller central förvaltningstjänst). Dessutom bör värdepapperscentraler endast få utföra vissa anknutna tjänster, som främst hör ihop med huvudtjänsterna. I de fall sådana anknutna tjänster inbegriper skattetjänster måste värdepapperscentraler säkerställa att de följer den berörda medlemsstatens skattelagstiftning. Är det gäller förfaranden för avdrag för källskatt måste värdepapperscentraler följa alla krav som medlemsstaten som är källa till de betalningar som är föremål för källskatt ålägger finansiella mellanhänder för att bemyndiga dem att tillämpa källskatten och utkräva avdrag för källskatt på den faktiska betalningsmottagarens vägnar. Detta kan särskilt inbegripa skyldigheten att rapportera investerarinformation direkt till källmedlemsstaten (i utbyte mot att kunna kräva befrielse från källskatter vid källan), som i sin tur kan vidarebefordra informationen till den medlemsstat där den verklige ägaren till det finansiella instrument är bosatt. Värdepapperscentraler måste vara auktoriserade och stå under tillsyn av nationella behöriga myndigheter där de är etablerade. Med tanke på att verksamheten blir alltmer gränsöverskridande måste emellertid andra myndigheter som arbetar med avvecklingssystem för värdepapper som drivs av värdepapperscentralen och andra koncernföretag också tillfrågas. Esma kommer att få en viktig roll för att utarbeta utkast till tekniska standarder i syfte att harmonisera auktorisationsprocessen och se till att myndigheterna samarbetar med varandra. Enligt förslaget får auktoriserade värdepapperscentraler ett pass för att tillhandahålla tjänster i EU, antingen genom att direkt tillhandahålla en tjänst i en annan medlemsstat eller genom att inrätta en filial i den medlemsstaten. En värdepapperscentral från ett tredjeland kan beviljas tillträde till unionen om den är erkänd av Esma. Ett sådant erkännande får endast beviljas när kommissionen har kontrollerat att det berörda tredjelandets rättsliga och tillsynsmässiga ram är likvärdig med unionens och att det tredjelandet på samma sätt erkänner unionens rättsliga och tillsynsmässiga ram. Värdepapperscentralen i fråga måste också omfattas av auktorisation och tillsyn i det tredjelandet och det ska finnas samarbetsformer mellan Esma och myndigheterna i det tredjelandet. Krav på värdepapperscentraler och lagval (kapitlen II och III) Eftersom värdepapperscentraler är systemviktiga och utför kritiska tjänster för värdepappersmarknaden måste de omfattas av höga standarder för stabilitetstillsyn för att trygga deras bärkraft och skydda deltagarna. Kraven på värdepapperscentraler grupperas i ett flertal kategorier i kapitel II: organisatoriska krav (avsnitt 1), uppföranderegler (avsnitt 2), krav på värdepapperscentralstjänster (avsnitt 3), krav på stabilitetstillsyn (avsnitt 4) och krav på länkar mellan värdepapperscentraler (avsnitt 5). Enligt avsnitt 1 måste värdepapperscentraler ha robusta arrangemang för företagsstyrning, erfarna och lämpliga personer i verkställande ledning, styrelse och som aktieägare. De måste också inrätta användarkommittéer som företräder emittenter och deltagare för varje avvecklingssystem för värdepapper. Utkontraktering av tjänster eller verksamheter får inte äventyra en värdepapperscentrals ansvar gentemot deltagare eller emittenter eller olika myndigheters utövande av tillsyns- och övervakningsfunktioner. Ett viktigt undantag är planerat för utkontrakteringsarrangemang med offentliga enheter, t.ex. Target2-projektet, vilket drivs av Eurosystem som styrs av ett särskilt regelverk som är godkänt av de behöriga myndigheterna. I avsnitt 2 införs viktiga krav på värdepapperscentralerna som måste ha icke-diskriminerande, öppna och strikt riskbaserade kriterier för deltagande i avvecklingssystemen för värdepapper. Dessa krav förstärks genom bestämmelserna om tillträde i kapitel IV. Där införs också viktiga principer om öppenhet när det gäller att offentliggöra priser och informera behöriga myndigheter om kostnader och intäkter för varje tjänst som tillhandahålls. I avsnitt 3 artikel 34 om krav på värdepapperscentralstjänster erkänns värdepapperscentralernas viktiga roll när det gäller att upprätthålla värdet på en värdepappersemission. Där införs också skyldigheter i fråga om intradagsavstämningar av konton. När det gäller separering av konton för att skydda deltagares tillgångar går förslaget längre än de krav som fastställs i direktiv 2004/39/EG och innebär att värdepapperscentraler åläggs att separera varje deltagares konto från andra deltagares konton och att tillåta deltagare att separera kontona för var och en av deltagarens klienter. När det gäller kontantutbetalning ska värdepapperscentraler enligt förslaget göra utbetalningar till centralbankskonton när detta är möjligt och praktiskt genomförbart. Det är dock tillåtet med kontantutbetalningar till affärsbanker, men i motsats till vad som nu gäller i vissa fall, måste detta göras via ett separat kreditinstitut som fungerar som avvecklingsagent. Kraven på stabilitetstillsyn för värdepapperscentralerna själva i avsnitt 4 omfattar viktiga bestämmelser om reducering av operativ risk. Eftersom värdepapperscentraler inte kommer att få utföra banktjänster direkt är operativ risk den viktigaste risk som värdepapperscentralerna kommer att utsättas för. Dessa bestämmelser omfattar lämpliga åtgärder för att se till att verksamhetens kontinuitet, inbegripet avvecklingsverksamheten, alltid är säkrad. Det fastställs också kapitalkrav med hänsyn till rörelsekostnaderna. Värdepapperscentraler bör ha kapital, balanserade vinstmedel och reserver som täcker minst sex månaders rörelsekostnader. Eftersom värdepapperscentralerna blir alltmer sammankopplade och denna process väntas gå snabbare i och med införandet av Target2-värdepapper, införs det i artikel 45 viktiga krav på stabilitetstillsyn för länkade värdepapperscentraler, bland annat att de måste ha identiska regler för slutgiltig avveckling. Syftet med kapitel III är att öka den rättsliga säkerheten för värdepapperstransaktioner. Där föreslås en lagvalsregel för äganderättsmässiga aspekter på värdepapper som förvaras hos en värdepapperscentral. Tillträde till värdepapperscentraler (kapitel IV) Ett av målen för detta initiativ är att öppna marknaden för värdepapperscentralstjänster och undanröja hinder för tillträde. I kapitel IV behandlas tre typer av tillträde: a) mellan emittenter och värdepapperscentraler, b) mellan värdepapperscentraler och c) mellan värdepapperscentraler och andra marknadsinfrastrukturer. I många medlemsstater är emittenter skyldiga enligt lag att utfärda vissa typer av värdepapper, framför allt aktier, hos den nationella värdepapperscentralen. I artikel 47 införs en rättighet för emittenter att registrera sina värdepapper hos vilken värdepapperscentral som helst som är auktoriserad inom unionen och dessutom en rättighet för värdepapperscentraler att tillhandahålla tjänster för värdepapper som har utfärdats enligt lagen i en annan medlemsstat. Nationella särdrag respekteras eftersom det erkänns att denna rätt inte får påverka den bolagsrätt enligt vilken de emitterade värdepappren har utfärdats. I avsnitten 2 och 3 fastställs principerna för tillträde. En värdepapperscentral bör ha rätt att delta i ett avvecklingssystem för värdepapper som drivs av en annan värdepapperscentral på grundval av icke-diskriminerande och riskbaserade principer. En värdepapperscentral bör också utifrån samma principer ha rätt att begära att en annan värdepapperscentral utvecklar särskilda funktioner, som bör ersättas till självkostnad-plus-vinstpålägg. På liknande sätt bör en värdepapperscentral ha rätt att ta emot transaktionsinformation från centrala motparter och handelsplatser och dessa infrastrukturer bör få tillträde till avvecklingssystem för värdepapper som drivs av värdepapperscentraler. Eventuella tvister mellan relevanta behöriga myndigheter kan hänskjutas till Esma för tvistlösning. 3.3.4. Kreditinstitut utsedda att fungera som avvecklingsagenter (avdelning IV) Som beskrivs ovan får värdepapperscentraler erbjuda sina deltagare kontantutbetalningar till affärsbanker om det inte är möjligt eller praktiskt genomförbart att göra utbetalningarna till centralbanker. Värdepapperscentraler bör dock inte själva tillhandahålla banktjänster i anknytning till avvecklingen, utan bör auktoriseras av sina behöriga myndigheter att utse ett kreditinstitut som ska fungera som avvecklingsagenter och öppna kassakonton och bevilja kreditfaciliteter för att underlätta avvecklingen, såvida inte de behöriga myndigheterna kan styrka, baserat på tillgängliga bevis, att ett av kreditinstitutens exponering för kredit- och likviditetsrisker inte har reducerats tillräckligt. Denna separation mellan värdepapperscentraler och avvecklingsagenter är viktig för att hantera och öka värdepapperscentralernas säkerhet. Banktjänster i anknytning till avveckling ökar de risker som värdepapperscentraler exponeras för och ökar därmed sannolikheten för att värdepapperscentraler ska ställa in betalningarna eller utsättas för allvarlig stress. Banktjänster tillhandahålls oftast av vissa värdepapperscentraler på intradagsbasis och är begränsade till tjänster i anknytning till avvecklingen, men de belopp som hanteras är stora och om en sådan värdepapperscentral skulle ställa in betalningarna skulle detta få negativa konsekvenser för värdepappers- och betalningsmarknaderna. Kravet på att banktjänsterna ska tillhandahållas i en juridisk enhet som är separat från den som tillhandahåller värdepapperscentralens huvudtjänster kommer att förhindra att risker i samband med banktjänsterna överförs till tillhandahållandet av värdepapperscentralens huvudtjänster, särskilt vid insolvens eller allvarlig stress till följd av banktjänsterna. Detta krav kommer också att ge värdepapperscentraler och offentliga myndigheter fler alternativ när det gäller att hitta lämpliga lösningar om den avvecklingsagent som tillhandahåller banktjänsterna ställer in betalningarna. För de värdepapperscentraler som i dag tillhandahåller banktjänster kommer de största kostnaderna för denna åtgärd att vara de juridiska kostnaderna i samband med bildandet av en separat juridisk person som ska tillhandahålla banktjänsterna, medan värdepapperscentraler som vill utveckla sådana tjänster i framtiden inte skulle åsamkas några betydande merkostnader för att bilda en separat juridisk person. Det finns inga mindre stränga alternativ till separation av banktjänsterna som helt och hållet skulle undanröja risken för överföring av risker från banktjänsterna till värdepapperscentralens huvudtjänster. För att kunna garantera de effektivitetsvinster som tillhandahållande av både värdepapperscentralstjänster och banktjänster inom samma företagskoncern bör inte kravet att banktjänster ska utföras av ett separat kreditinstitut förhindra att kreditinstitut tillhör samma koncern som värdepapperscentralen. Om emellertid både värdepapperscentralstjänster och banktjänster tillhandahålls inom samma koncern bör verksamheten i det kreditinstitut som tillhandahåller banktjänster begränsas till tillhandhållande av banktjänster som är knutna till avveckling. Den sistnämnda begränsningen syftar till att minska den totala riskprofilen i koncernen till följd av att ett kreditinstitut ingår i den koncernen. Behöriga myndigheter bör i varje enskilt fall kunna bevisa att samma juridiska enhets tillhandahållande av både värdepapperscentraltjänster och banktjänster inte ger upphov till någon systemrisk. I ett sådant fall skulle en motiverad begäran kunna ställas till kommissionen som kan godkänna undantaget. I vilket fall bör verksamheten i en värdepapperscentral som har givits tillstånd som kreditinstitut begränsas till tillhandahållandet av banktjänster med anknytning till avveckling. Det kreditinstitut som fungerar som avvecklingsagent bör vara auktoriserat enligt direktiv 2006/48/EG om rätten att starta och driva verksamhet i kreditinstitut[4]. Eftersom avvecklingssystem för värdepapper som drivs av värdepapperscentraler bör vara så skyddade som möjligt från eventuella risker som orsakas av avvecklingsagenter bör dessa agenter uppfylla ytterligare krav för att reducera kredit- och likviditetsrisker för varje avvecklingssystem för värdepapper som de arbetar med. Direktiv 2006/48/EG behandlar inte specifikt intradagskredit- och likviditetsrisker till följd av tillhandahållande av banktjänster i anknytning till avveckling, och därför bör kreditinstituten också omfattas av särskilda, utökade krav på reducering av kredit- och likviditetsrisker, som bör gälla för varje avvecklingssystem för värdepapper som kreditinstitutet är avvecklingsagent för. De föreslagna kraven på avvecklingsagenter är inspirerade av de internationella CPSS-IOSCO-standarderna för finansiella marknadsinfrastrukturer och av nuvarande marknadsmetoder. De inbegriper fullständiga säkerheter för kreditexponeringar, övervakning av intradagslikviditet med hänsyn till den likviditetsrisk som genereras av betalningsinställelse för de två största deltagarna och koncentrationsgränser för tillhandahållare av likviditet. 3.3.5. Sanktioner (avdelning V) I kommissionens meddelande om att förstärka sanktionssystemen i den finansiella tjänstesektorn[5] gjordes en översyn av de befintliga befogenheterna i detta hänseende samt deras praktiska tillämpning. Syftet var att främja mer likformiga påföljder inom all tillsynsverksamhet. En inventering av de nuvarande nationella systemen har t.ex. visat att nivåerna på de administrativa böterna varierar kraftigt mellan olika medlemsstater, att en del behöriga myndigheter saknar vissa viktiga sanktionsbefogenheter och att vissa behöriga myndigheter inte kan införa sanktioner mot fysiska och juridiska personer. Därför föreslår kommissionen nu att medlemsstaterna bör besluta att lämpliga administrativa påföljder och åtgärder kan tillämpas vid brott mot förordningen. Det bör finnas en minimiuppsättning administrativa påföljder och åtgärder att tillgå för offentliga myndigheter, däribland återkallande av auktorisation, offentliga varningar, avskedande av ledningen, återbetalning av vinster från överträdelserna mot denna förordning om dessa går att fastställa, samt administrativa böter. Den högsta nivån för administrativa böter bör inte vara lägre än den nivå som fastställs i förordningen – 10 % av den årliga omsättningen för en juridisk person eller fem miljoner euro eller 10 % av en fysisk persons årsinkomst. När de behöriga myndigheterna beslutar om vilken typ av sanktion som ska införas och storleken på den, bör de ta hänsyn till ett antal kriterier som anges i förordningen, däribland den ansvariga personens storlek och finansiella styrka, överträdelsens effekter och samarbetsviljan hos den ansvariga personen. Den föreslagna förordningen hindrar inte enskilda medlemsstater från att fastställa högre standarder. 3.3.6. Efterlevnad av artiklarna 290 och 291 i EUF-fördraget Den 23 september 2009 antog kommissionen ett förslag till förordning om inrättande av en europeisk bankmyndighet (EBA), en förordning om inrättande av en europeisk försäkrings- och tjänstepensionsmyndighet (Eiopa) och en förordning om inrättande av en europeisk värdepappers- och marknadsmyndighet (Esma). Kommissionen vill påminna om följande uttalanden när det gäller artiklarna 290 och 291 i EUF-fördraget som den gjorde när förordningarna om inrättandet av de europeiska tillsynsmyndigheterna antogs: ”När det gäller processen för antagande av regleringsstandarder framhåller kommissionen den unika karaktären hos sektorn för finansiella tjänster, i enlighet med Lamfalussy-strukturen och uttryckligen erkänd i förklaring 39 i EUF-fördraget. Emellertid hyser kommissionen allvarliga tvivel huruvida begränsningarna av dess roll vid antagandet av delegerade akter och genomförandeåtgärder är i linje med artiklarna 290 och 291 i EUF-fördraget.” 4. Budgetkonsekvenser Förslagets konsekvenser för EU:s budget är kopplade till de uppgifter som tilldelas Esma enligt den finansieringsöversikt för rättsakter som åtföljer detta förslag. 2012/0029 (COD) Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING om förbättrad värdepappersavveckling i Europeiska unionen och om värdepapperscentraler samt ändring av direktiv 98/26/EG (Text av betydelse för EES) EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 114, med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, efter översändande av förslaget till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten, med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande[6], med beaktande av Europeiska centralbankens yttrande[7], i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet, och av följande skäl: (1) Värdepapperscentraler bidrar tillsammans med centrala motparter i hög grad till att upprätthålla clearing- och avvecklingsinfrastrukturer som skyddar finansmarknaderna och ger marknadsdeltagarna förtroende för att värdepapperstransaktioner utförs korrekt och snabbt, även under perioder av extrem stress. (2) På grund av sin position i slutet av avvecklingsprocessen är de avvecklingssystem för värdepapper som drivs av värdepapperscentraler systemviktiga för värdepappersmarknadernas funktion. Eftersom värdepapperscentralerna befinner sig högst upp i den innehavskedja för värdepapper genom vilken deltagarna rapporterar investerarnas värdepappersinnehav, är de avvecklingssystem för värdepapper som värdepapperscentralerna driver också ett mycket viktigt verktyg för att kontrollera värdet av en emission, vilket har stor betydelse för att upprätthålla investerarnas förtroende. Dessutom är avvecklingssystem för värdepapper som drivs av värdepapperscentraler i hög grad delaktiga i ställandet av säkerheter för monetära transaktioner och även i processen för ställande av säkerheter mellan kreditinstitut, vilket gör dem till viktiga aktörer på säkerhetsmarknaderna. (3) Genom Europaparlamentets och rådets direktiv 98/26/EG om slutgiltig avveckling i system för överföring av betalningar och värdepapper[8] minskades störningarna i ett avvecklingssystem för värdepapper till följd av insolvensförfaranden mot en deltagare i det systemet, men det är nödvändigt att även hantera andra risker som avvecklingssystem för värdepapper utsätts för och även risken för insolvens eller avbrott i verksamheten hos den värdepapperscentral som driver avvecklingssystem för värdepapper. Ett antal värdepapperscentraler är utsatta för ytterligare kredit- och likviditetsrisker på grund av att de tillhandahåller banktjänster i anknytning till avvecklingen. (4) Det ökande antalet gränsöverskridande avvecklingar till följd av utvecklingen av länkavtal mellan värdepapperscentraler väcker farhågor om värdepapperscentralernas återhämtningsförmåga när de importerar risker som värdepapperscentraler från andra medlemsstater utsätts för, detta med tanke på att det saknas gemensamma regler för stabilitetstillsyn. Trots ökningen av antalet gränsöverskridande avvecklingar är unionens avvecklingsmarknader dessutom fortfarande fragmenterade och gränsöverskridande avveckling dyrare på grund av skillnader i nationella regler för avveckling och värdepapperscentralernas verksamheter samt på grund av begränsad konkurrens mellan värdepapperscentraler. Fragmenteringen hindrar och skapar ytterligare risker och kostnader för gränsöverskridande avveckling. I avsaknad av identiska skyldigheter för marknadsoperatörer och gemensamma standarder för stabilitetstillsyn för värdepapperscentraler kommer skiljaktiga åtgärder som vidtas på nationell nivå sannolikt att få en direkt negativ inverkan på säkerheten, effektiviteten och konkurrensen på unionens avvecklingsmarknader. Det är nödvändigt att undanröja dessa påtagliga hinder för den inre marknadens funktion, undvika snedvridning av konkurrensen och förhindra att sådana hinder och snedvridningar uppstår i framtiden. Därför bör den lämpliga rättsliga grunden för denna förordning vara artikel 114 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, tolkad enligt Europeiska unionens domstols fasta rättspraxis. (5) Det är nödvändigt att fastställa ett antal enhetliga skyldigheter i en förordning som ska gälla för marknadsdeltagare i fråga om vissa aspekter av avvecklingstiden och avvecklingsdisciplinen och införa gemensamma krav för värdepapperscentraler som driver avvecklingssystem för värdepapper. De direkt tillämpliga bestämmelserna i en förordning bör säkerställa att alla marknadsaktörer och värdepapperscentraler omfattas av identiska direkt tillämpliga skyldigheter och regler. En förordning bör öka säkerheten och effektiviteten i avvecklingen inom unionen genom att förhindra att eventuellt skiljaktiga nationella regler införs genom införlivandet av ett direktiv. En förordning bör minska komplexiteten i regelverken för marknadsaktörer och värdepapperscentraler till följd av olika nationella regler och bör göra det möjligt för värdepapperscentraler att tillhandahålla sina tjänster på gränsöverskridande basis utan att de behöver uppfylla olika uppsättningar nationella krav för exempelvis värdepapperscentralers auktorisation, tillsyn, organisation eller risker. En förordning som inför identiska krav på värdepapperscentraler bör också bidra till att undanröja snedvridning av konkurrensen. (6) Rådet för finansiell stabilitet krävde den 20 oktober 2010[9] mer robusta grundläggande marknadsinfrastrukturer och begärde att de befintliga standarderna skulle ses över och förbättras. Kommittén för clearing- och regleringssystem (CPSS) inom Banken för internationell betalningsutjämning (BIS) och Internationella organisationen för värdepapperstillsyn (Iosco) håller på att färdigställa utkast till globala standarder. Dessa ska ersätta BIS rekommendationer från 2001, som anpassades 2009 genom icke-bindande riktlinjer på EU-nivå av Europeiska centralbankssystemet (ECBS) och Europeiska värdepapperstillsynskommittén (CESR). (7) Rådet betonade i sina slutsatser av den 2 december 2008[10] behovet av att öka säkerheten och sundheten i avvecklingssystemen för värdepapper och att ta itu med de rättsliga hindren för clearing och avveckling inom unionen. (8) En av ECBS:s grundläggande uppgifter är att främja väl fungerande betalningssystem. Därför utövar de nationella centralbanker som ingår i ECBS tillsyn genom att säkerställa effektiva och sunda clearing- och betalningssystem. De nationella centralbanker som ingår i ECBS fungerar ofta som avvecklingsagenter för kontantdelen av värdepapperstransaktionerna. De är också viktiga kunder hos värdepapperscentralerna, som ofta hanterar ställandet av säkerheter för monetära transaktioner. De nationella centralbanker som ingår i ECBS bör i hög grad vara delaktiga genom samråd om auktorisation och tillsyn av värdepapperscentraler, erkännande av värdepapperscentraler från tredjeland och godkännande av länkar mellan värdepapperscentraler. De bör också i hög grad vara delaktiga genom samråd om fastställandet av tekniska standarder för tillsyn och genomförande samt av riktlinjer och rekommendationer. Bestämmelserna i denna förordning bör inte påverka Europeiska centralbankens (ECB) och de nationella centralbankernas ansvar för att säkerställa effektiva och sunda clearing- och betalningssystem i unionen och andra länder. (9) Medlemsstaternas centralbanker eller andra organ som utför liknande uppgifter i vissa medlemsstater, t.ex. nationella organ som ansvarar för eller ingriper i förvaltningen av statsskulden, får själva tillhandahålla ett antal tjänster som skulle innebära att de klassificeras som en värdepapperscentral. Sådana institutioner bör vara undantagna från kraven på auktorisation och tillsyn, men bör omfattas av samtliga krav på stabilitetstillsyn för värdepapperscentraler. Eftersom centralbanker fungerar som avvecklingsagenter bör de också vara undantagna från kraven i avdelning IV i denna förordning. (10) Denna förordning bör vara tillämplig på avveckling av transaktioner i alla finansiella instrument och verksamheter hos värdepapperscentraler såvida inte annat anges. Förordningen bör inte heller påverka annan EU-lagstiftning i fråga om specifika finansiella instrument, som Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/87/EG av den 13 oktober 2003 om ett system för handel med utsläppsrätter för växthusgaser inom gemenskapen och om ändring av rådets direktiv 96/61/EG[11] och åtgärder som antagits enligt det direktivet. (11) Registreringen av värdepapper i kontobaserad form är ett viktigt steg för att göra avvecklingen effektivare och garantera värdet i en värdepappersemission, särskilt med hänsyn till den ökande komplexiteten i metoderna för innehav och överlåtelse. Av säkerhetsskäl föreskrivs i förordningen att alla överlåtbara värdepapper ska registreras i kontobaserad form. Det bör inte i denna förordning föreskrivas någon särskild metod för den ursprungliga registreringen i kontobaserad form, som kan göras i form av immobilisering genom emittering av en Global Note eller genom omedelbar dematerialisering. Det bör i denna förordning inte heller fastställas vilken typ av institution som ska registrera värdepapper i kontobaserad form vid emitteringen, utan olika aktörer, däribland registerförvaltare, bör få utföra denna uppgift. När sådana värdepapper har handlats på handelsplatser som regleras av Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/39/EG av den 21 april 2004 om marknader för finansiella instrument och om ändring av rådets direktiv 85/611/EEG och 93/6/EEG och Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/12/EG samt upphävande av rådets direktiv 93/22/EEG[12] eller lämnats som säkerhet enligt villkoren i Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/47/EG av den 6 juni 2002 om ställande av finansiell säkerhet[13], bör sådana värdepapper dock registreras i en värdepapperscentrals kontobaserade system för att bland annat säkerställa att alla sådan värdepapper kan avvecklas i ett avvecklingssystem för värdepapper. (12) För att säkerställa avvecklingssäkerheten bör alla deltagare i ett avvecklingssystem för värdepapper som köper eller säljer vissa finansiella instrument, nämligen överlåtbara värdepapper, penningmarknadsinstrument, andelar i företag för kollektiva investeringar och utsläppsrätter, reglera sin förpliktelse på den avsedda avvecklingsdagen. (13) Längre avvecklingsperioder för transaktioner i överlåtbara värdepapper skapar osäkerhet och ökar risken för deltagarna i avvecklingssystem för värdepapper. Olika längd på avvecklingsperioder i medlemsstaterna försvårar avstämningen och utgör felkällor för emittenter, investerare och mellanhänder. Därför måste det fastställas en gemensam avvecklingsperiod, vilket skulle underlätta identifieringen av den avsedda avvecklingsdagen och underlätta genomförandet av disciplinåtgärder. Den avsedda avvecklingsdagen för transaktioner i överlåtbara värdepapper som får handlas på handelsplatser som regleras genom direktiv 2004/39/EG bör inte vara senare än den andra affärsdagen efter det att handeln har ägt rum. (14) Värdepapperscentraler och andra marknadsinfrastrukturer bör vidta åtgärder för att förebygga och hantera utebliven avveckling. Det är mycket viktigt att dessa regler tillämpas enhetligt och direkt inom EU. Framför allt bör värdepapperscentraler och andra marknadsinfrastrukturer åläggas att införa förfaranden som gör det möjligt för dem att vidta lämpliga åtgärder för att stänga av en deltagare som systematiskt orsakar utebliven avveckling och att offentliggöra deltagarens identitet, förutsatt att deltagaren får möjlighet att lämna synpunkter innan ett sådant beslut fattas. (15) Ett av de effektivaste sätten att hantera utebliven avveckling är att kräva att de ansvariga deltagarna ska omfattas av ett uppköp som innebär att de värdepapper som borde ha levererats måste köpas på marknaden efter den avsedda avvecklingsdagen och levereras till den mottagande deltagaren. I denna förordning bör det fastställas enhetliga regler för vissa aspekter av uppköpstransaktionen för alla överlåtbara värdepapper, penningmarknadsinstrument, andelar i företag för kollektiva investeringar och utsläppsrätter, t.ex. för tidpunkt, uppsägningsperiod, prissättning och påföljder. (16) Eftersom huvudsyftet med denna förordning är att införa ett antal rättsliga skyldigheter direkt för marknadsaktörer, bland annat att registrera alla överlåtbara värdepapper i kontobaserad form hos en värdepapperscentral så snart dessa värdepapper handlas på handelsplatser som regleras genom direktiv 2004/39/EG eller ställs som säkerhet enligt villkoren i direktiv 2002/47/EG och att reglera sina förpliktelser senast den andra affärsdagen efter handeln, och eftersom värdepapperscentraler är ansvariga för driften av avvecklingssystemet för värdepapper och för att vidta åtgärder för snabb avveckling inom unionen, är det av största vikt att alla värdepapperscentraler är säkra och sunda och alltid uppfyller stränga krav på organisation, uppförande och stabilitetstillsyn i enlighet med denna förordning. Enhetliga och direkt tillämpliga regler för auktorisation och kontinuerlig tillsyn av värdepapperscentraler är därför en nödvändig följd av och sammanlänkad med de rättsliga skyldigheter som införs för marknadsdeltagare genom denna förordning. Därför måste reglerna för auktorisation och tillsyn av värdepapperscentraler införas i samma rättsakt som de skyldigheter som införs för marknadsdeltagare. (17) Med hänsyn till att värdepapperscentraler bör omfattas av gemensamma krav och för att undanröja de nuvarande hindren för gränsöverskridande avveckling bör alla auktoriserade värdepapperscentraler vara fria att tillhandahålla sina tjänster inom EU:s territorium genom att inrätta en filial eller genom att tillhandahålla tjänsterna direkt. (18) Inom en gränslös avvecklingsmarknad i unionen måste befogenheterna för de olika myndigheter som är involverade i tillämpningen av denna förordning fastställas. Medlemsstaterna bör särskilt utse de behöriga myndigheter som är ansvariga för tillämpningen av förordningen och dessa myndigheter bör ges de tillsyns- och utredningsbefogenheter som krävs för att fullgöra sina uppgifter. En värdepapperscentral bör auktoriseras och stå under tillsyn av den behöriga myndigheten där värdepapperscentralen är etablerad. Myndigheten bör vara väl lämpad och ha befogenhet att granska värdepapperscentralernas dagliga arbete, genomföra regelbundna kontroller och vid behov vidta lämpliga åtgärder. Den myndigheten bör dock i ett tidigt skede samråda och samarbeta med andra relevanta myndigheter, däribland de myndigheter som ansvarar för tillsynen av varje avvecklingssystem för värdepapper som värdepapperscentralen driver och i förekommande fall de relevanta centralbanker som fungerar som avvecklingsagenter för varje avvecklingssystem för värdepapper och även i förekommande fall de behöriga myndigheterna för andra koncernföretag. Detta samarbete innebär också att involverade myndigheter ska informeras omedelbart i krissituationer som påverkar likviditeten och stabiliteten i det finansiella systemet i någon av de medlemsstater där värdepapperscentralen eller dess deltagare är etablerade. När en värdepapperscentral tillhandahåller sina tjänster i en annan medlemsstat än etableringsstaten, endera genom inrättande av en filial eller genom direkt tillhandahållande av tjänster, är det alltid den behöriga myndigheten där värdepapperscentralen är etablerad som har huvudansvaret för tillsynen av den värdepapperscentralen. (19) En juridisk person som omfattas av definitionen av en värdepapperscentral måste auktoriseras av de behöriga nationella myndigheterna innan den inleder sin verksamhet. För att ta hänsyn till olika affärsmodeller bör en värdepapperscentral definieras med hänvisning till vissa huvudtjänster som består av avveckling, vilket innebär drift av ett avvecklingssystem för värdepapper, samt notarietjänster och centrala förvaltningstjänster för värdepapperskonton. En värdepapperscentral bör åtminstone driva ett avvecklingssystem för värdepapper och tillhandahålla en annan huvudtjänst. Denna definition bör därför utesluta enheter som inte driver avvecklingssystem för värdepapper, t.ex. registerförvaltare eller offentliga myndigheter och organ som har inrättats eller utsetts enligt direktiv 2003/87/EG. Denna kombination är avgörande för att värdepapperscentraler ska kunna spela sin roll inom avvecklingen av värdepapper och för att garantera värdet i en värdepappersemission. (20) För att undvika att värdepapperscentraler tar risker inom andra verksamheter än dem som omfattas av auktorisation enligt denna förordning bör auktoriserade värdepapperscentralers verksamhet begränsas till tillhandahållandet av tjänster som omfattas av auktorisationen och de bör inte ha några ägarintressen enligt förordningens definition genom hänvisning till rådets fjärde direktiv 78/660/EEG av den 25 juli 1978 grundat på artikel 54.3 g i fördraget om årsbokslut i vissa typer av bolag[14], eller annat ägande, direkt eller indirekt, av minst 20 % av rösträtterna eller kapitalet i andra institutioner än sådana som tillhandahåller liknande tjänster. (21) För att se till att avvecklingssystemen för värdepapper fungerar på ett säkert sätt bör de endast drivas av värdepapperscentraler som omfattas av bestämmelserna i denna förordning eller av centralbanker. (22) Utan att detta påverkar särskilda krav i medlemsstaternas skattelagstiftning bör värdepapperscentraler vara auktoriserade att tillhandahålla tjänster som är anknutna till deras huvudtjänster och som bidrar till att öka värdepappersmarknadernas säkerhet, effektivitet och öppenhet. I de fall tillhandahållandet av sådana tjänster avser källskatteförfaranden kommer de även i fortsättningen att utföras av den berörda medlemsstaten. (23) En värdepapperscentral som har för avsikt att utkontraktera en huvudtjänst till en tredje part eller tillhandahålla en ny huvudtjänst eller anknuten tjänst, driva ett annat avvecklingssystem för värdepapper, använda en annan centralbank som avvecklingsagent eller skapa en länk mellan värdepapperscentraler bör ansöka om auktorisation enligt samma förfarande som för den ursprungliga auktorisationen, med undantag för att den behöriga myndigheten bör meddela den ansökande värdepapperscentralen inom tre månader huruvida auktorisationen har beviljats eller ej. (24) Värdepapperscentraler som är etablerade i tredjeländer får antingen erbjuda sina tjänster genom en filial eller direkt till emittenter och deltagare som är etablerade i unionen i fråga om sina verksamheter där och får upprätta länkar med värdepapperscentraler som är etablerade i unionen, förutsatt att de är erkända av Esma. Mot bakgrund av finansmarknadernas globala karaktär är Esma bäst lämpad att erkänna värdepapperscentraler från tredjeland. Esma får endast erkänna värdepapperscentraler från tredjeland om kommissionen konstaterar att de omfattas av ett rättsligt och tillsynsmässigt regelverk som är likvärdigt med det som föreskrivs i denna förordning, om de är auktoriserade och står under tillsyn i sitt land och om det har upprättats samarbetsformer mellan Esma och värdepapperscentralernas behöriga myndigheter. Esma ska endast erkänna värdepapperscentralen om det regelverk för stabilitetstillsyn för värdepapperscentraler som är etablerade i unionen och auktoriserade enligt denna förordning faktiskt erkänns på ett likvärdigt sätt. (25) Mot bakgrund av finansmarknadernas globala karaktär och värdepapperscentralernas systembetydelse måste det skapas en internationell samsyn kring de krav på stabilitetstillsyn som de omfattas av. Bestämmelserna i denna förordning bör följa de befintliga rekommendationer som har utarbetats av CPSS-IOSCO och ECBS-CESR. Esma bör överväga befintliga och framtida standarder när den utarbetar eller föreslår ändringar i de tekniska standarderna för tillsyn och genomförande och de riktlinjer och rekommendationer som krävs i denna förordning. (26) Med hänsyn till komplexiteten och den systemiska karaktären hos värdepapperscentraler bör överskådliga regler för företagsstyrning garantera att verkställande ledning, styrelseledamöter, aktieägare och deltagare, som kan utöva kontroll över värdepapperscentralens drift enligt definitionen i rådets sjunde direktiv 83/349/EEG av den 13 juni 1983 grundat på artikel 54.3 g i fördraget om sammanställd redovisning[15], är lämpade att se till att värdepapperscentralen förvaltas på ett sunt och ansvarsfullt sätt. (27) Överskådliga regler för tillsyn bör garantera att hänsyn tas till intressena hos värdepapperscentralens aktieägare, ledning och anställda, å ena sidan, och intressena hos deras användare, å andra sidan. Dessa styrningsprinciper bör tillämpas utan att det påverkar den ägarmodell som värdepapperscentralen antar. Användarkommittéer bör inrättas för varje avvecklingssystem för värdepapper som värdepapperscentralen driver för att ge råd till värdepapperscentralens styrelse i de viktigaste frågor som påverkar dess medlemmar. (28) Med hänsyn till vikten av värdepapperscentralernas uppdrag bör det i denna förordning föreskrivas att värdepapperscentraler inte kan överföra sitt ansvar till tredje part genom utkontraktering av sin verksamhet. Utkontraktering av sådana verksamheter bör omfattas av stränga villkor som upprätthåller värdepapperscentralernas ansvar för sina verksamheter och garanterar att tillsynen och övervakningen av värdepapperscentralerna inte äventyras. Undantag från dessa krav kan på vissa villkor medges om en värdepapperscentral utkontrakterar sina verksamheter till offentliga organ. (29) Uppföranderegler bör skapa insyn i förbindelserna mellan värdepapperscentralen och dess användare. En värdepapperscentral bör framför allt ha offentliga, öppna, objektiva och icke-diskriminerande kriterier för deltagande i avvecklingssystemet för värdepapper, som bör tillåta begränsning av deltagares tillträde enbart på grundval av de därmed förbundna riskerna. Behöriga myndigheter måste kunna ingripa snabbt och effektivt om en värdepapperscentral utan tillräckliga skäl vägrar att tillhandahålla tjänster till deltagare. En värdepapperscentral bör offentliggöra priser och avgifter för sina tjänster. För att ge öppet och icke-diskriminerande tillträde till värdepapperscentralers tjänster och med tanke på det stora marknadsinflytande som värdepapperscentraler fortfarande har inom sin respektive medlemsstats territorium, får en värdepapperscentral inte avvika från sin offentliggjorda prissättning. En värdepapperscentral bör införa erkända kommunikationsförfaranden. Dessa bestämmelser om deltagande kompletterar och förstärker den rätt för marknadsdeltagare att använda avvecklingssystem i en annan medlemsstat som fastställs i direktiv 2004/39/EG. (30) Eftersom avvecklingssystemen för värdepapper har en central roll för finansmarknaderna, bör värdepapperscentraler när de tillhandahåller sina tjänster garantera snabb avveckling, emissionens värde, separation av varje deltagares värdepapperskonto och möjligheten att på begäran erbjuda ytterligare separation av deltagarnas klienters konton. Värdepapperscentraler bör se till att dessa krav tillämpas separat för varje avvecklingssystem för värdepapper som de driver. (31) För att undvika avvecklingsrisker på grund av insolvens hos avvecklingsagenten bör värdepapperscentralen, när så är möjligt och praktiskt genomförbart, avveckla kontantdelen av värdepapperstransaktionen via konton hos en centralbank. Om detta alternativ inte är tillgängligt och praktiskt genomförbart bör en värdepapperscentral kunna göra avvecklingen via konton hos ett kreditinstitut som är inrättat enligt kraven i Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/48/EG av den 14 juni 2006 om rätten att starta och driva verksamhet i kreditinstitut[16] och som omfattas av ett särskilt auktorisationsförfarande och krav på stabilitetstillsyn enligt avdelning IV i denna förordning. När ett sådant kreditinstitut fungerar som avvecklingsagent bör det kunna erbjuda värdepapperscentralens kunder de tjänster som anges i denna förordning, och som omfattas av auktorisationen, och får i övrigt erbjuda andra tjänster som inte omfattas av förordningen. (32) Eftersom direktiv 2006/48/EG inte specifikt behandlar intradagskredit- och likviditetsrisker till följd av tillhandahållande av banktjänster i anknytning till avveckling, bör kreditinstitut som tillhandahåller sådana tjänster också omfattas av särskilda, utökade krav på reducering av kredit- och likviditetsrisker som bör gälla för varje avvecklingssystem för värdepapper som kreditinstitutet är avvecklingsagent för. För att säkerställa att särskilda åtgärder som syftar till att begränsa kredit- och likviditetsrisker i full utsträckning efterlevs bör de behöriga myndigheterna kunna kräva att värdepapperscentraler utser mer än ett kreditinstitut när de, baserat på tillgängliga bevis, kan styrka att ett kreditinstituts exponering för koncentrationen av kredit- och likviditetsrisker inte i full utsträckning reducerats. (33) Kravet på att avvecklingen av kontantdelen av värdepapperstransaktionen ska utföras av en separat juridisk enhet som fungerar som avvecklingsagent är en viktig åtgärd för att öka värdepapperscentralernas säkerhet och återhämtningsförmåga. En sådan separation mellan en värdepapperscentrals huvudtjänster och banktjänster i anknytning till avvecklingen framstår som nödvändig för att undanröja all fara för att risker i samband med banktjänsterna, t.ex. kredit- och likviditetsrisker, ska överföras till värdepapperscentralernas tillhandahållande av huvudtjänster. Det finns inga mindre ingripande åtgärder för att undanröja dessa kredit- och likviditetsrisker i syfte att säkerställa den grad av säkerhet och återhämtningsförmåga hos värdepapperscentralerna som eftersträvas. För att emellertid kunna garantera de effektivitetsvinster som tillhandahållande av både värdepapperscentralstjänster och banktjänster inom samma företagskoncern bör inte kravet att banktjänster ska utföras av ett separat kreditinstitut förhindra att kreditinstitut tillhör samma koncern som värdepapperscentralen. Om både värdepapperscentralstjänster och banktjänster tillhandahålls inom samma koncern bör, i syfte att göra den tillhandahållna tjänsten mer säker och effektiv, verksamheten i det kreditinstitut som tillhandahåller banktjänster begränsas till tillhandhållande av banktjänster som är knutna till avveckling. Ett undantag från skyldigheten att skilja banktjänster med anknytning till avveckling från en värdepapperscentrals huvudtjänster bör vidare finnas att tillgå om det inte föreligger någon fara för överföring av kredit- och likviditetsrisker från banktjänsterna till tillhandahållandet av värdepapperscentralers huvudtjänster. För att säkerställa en konsekvent tillämpning av möjligheten att göra undantag från värdepapperscentralers skyldighet att inte tillhandahålla anknutna banktjänster bör kommissionen bemyndigas att, på begäran av en nationell behörig myndighet, besluta om huruvida något sådant undantag kan tillåtas med hänsyn till att det inte ger upphov till någon systemrisk att samma juridiska person tillhandahåller både värdepapperscentralens huvudtjänster och banktjänster. I vilket fall bör verksamheten i en värdepapperscentral som åtnjuter ett eventuellt sådant undantag och som har givits tillstånd som kreditinstitut begränsas till att uteslutande tillhandahålla banktjänster med anknytning till avveckling. (34) För att ge en tillräcklig grad av säkerhet och kontinuitet i de tjänster som värdepapperscentralerna tillhandahåller bör värdepapperscentralen omfattas av särskilda enhetliga och direkt tillämpliga krav på stabilitetstillsyn och kapital som verkligen reducerar deras juridiska och operativa risker och investeringsrisker. (35) Säkerheten i de arrangemang för länkar som upprättas mellan värdepapperscentraler bör omfattas av särskilda krav för ge deras respektive deltagare tillträde till andra avvecklingssystem för värdepapper. Kravet på att anknutna banktjänster ska tillhandahållas i en separat juridisk person bör inte förhindra värdepapperscentraler från att motta sådana tjänster, särskilt när de deltar i ett värdepappersavvecklingssystem som drivs av en annan värdepapperscentral. Det är särskilt viktigt att alla potentiella risker som uppstår på grund av länkningsarrangemangen, som exempelvis kreditrisker, likviditetsrisker, organisatoriska risker eller alla andra relevanta risker för värdepapperscentraler i full utsträckning reducerats. Beträffande länkar för driftskompatibilitet är det viktigt att länkade avvecklingssystem för värdepapper tillämpar samma regler för tidpunkten för införande av ett överföringsuppdrag i deras respektive system samt för tidpunkten då överföringen av värdepapper blir oåterkallelig och överföringar av värdepapper och kontantmedel blir slutgiltiga. Samma principer bör gälla för värdepapperscentraler som använder gemensam it-infrastruktur för avveckling. (36) Eftersom det är värdepapperscentralerna som driver avvecklingssystemen för värdepapper har de en avgörande roll i processen för att överföra värdepapper till värdepapperskonton. För att öka rättssäkerheten, särskilt i gränsöverskridande sammanhang, är det viktigt att fastställa tydliga regler om vilken lag som är tillämplig på ägandeaspekter i fråga om de värdepapper som en värdepapperscentral förvaltar på sina konton. Enligt den metod som används i de befintliga lagvalsreglerna bör den tillämpliga lagen vara den som gäller där en värdepapperscentrals konton förvaltas. (37) I många medlemsstater är emittenter skyldiga enligt nationell lag att utfärda vissa typer av värdepapper, framför allt aktier, hos sina nationella värdepapperscentraler. För att undanröja detta hinder för en väl fungerande clearing- och avvecklingsmarknad i unionen och för att tillåta emittenter att välja det effektivaste sättet att förvalta sina värdepapper, bör emittenter ha rätt att välja vilken värdepapperscentral som helst som är etablerad i unionen för att registrera sina värdepapper och ta emot relevanta värdepapperscentralstjänster. Behöriga myndigheter måste kunna ingripa snabbt och effektivt om en värdepapperscentral utan tillräckliga skäl vägrar att tillhandahålla tjänster till emittenter. För att skydda aktieägarnas rättigheter bör emittenters rätt att välja värdepapperscentral inte hindra tillämpningen av den nationella bolagsrätt enligt vilken värdepappren har utfärdats och som styr förhållandet mellan emittenter och deras aktieägare. (38) Genom ”European Code of Conduct for Clearing and Settlement” av den 7 november 2006[17] (en europeisk uppförandekod för clearing och avveckling) inrättades ett frivilligt regelverk för att möjliggöra tillträde mellan värdepapperscentraler och andra marknadsinfrastrukturer. Emellertid följer clearing- och avvecklingssektorn fortfarande nationsgränserna, vilket fördyrar gränsöverskridande handel. Det måste fastställas enhetliga villkor för länkar mellan värdepapperscentraler och för tillträde mellan värdepapperscentraler och andra marknadsinfrastrukturer. För att värdepapperscentraler ska kunna erbjuda sina deltagare tillträde till andra marknader bör de ha rätt att bli deltagare i en annan värdepapperscentral eller begära att en annan värdepapperscentral ska utveckla särskilda funktioner för att få tillträde till den senare. Behöriga myndigheter måste kunna ingripa snabbt och effektivt om en värdepapperscentral utan tillräckliga skäl vägrar att bevilja en annan värdepapperscentral tillträde. Eftersom länkar mellan värdepapperscentraler kan skapa ytterligare avvecklingsrisker bör de omfattas av auktorisation och tillsyn av relevanta behöriga myndigheter. (39) Värdepapperscentraler bör också ha tillträde till transaktionsinformation från en central motpart eller en handelsplats och dessa marknadsinfrastrukturer bör ha tillträde till de avvecklingssystem för värdepapper som värdepapperscentralerna driver, såvida inte detta tillträde hotar deras verksamhet. Behöriga myndigheter måste kunna ingripa snabbt och effektivt om värdepapperscentraler eller marknadsinfrastrukturer utan tillräckliga skäl vägrar ge tillträde till deras tjänster. (40) Ett sunt regelverk för stabilitetstillsyn och uppförande för den finansiella sektorn bör bygga på starka övervaknings- och påföljdssystem. Därför bör tillsynsmyndigheter ha tillräckliga befogenheter att agera och bör ha tillgång till avskräckande sanktionsordningar mot olagligt beteende. För att främja mer likformiga sanktioner på en rad tillsynsområden gjordes en översyn av befintliga sanktionsbefogenheter och hur de tillämpas i praktiken i kommissionens meddelande av den 8 december 2010 till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén om att förstärka sanktionssystemen i den finansiella tjänstesektorn. (41) För att säkerställa att värdepapperscentraler, kreditinstitut utsedda som avvecklingsagenter, medlemmar i deras ledningar och alla andra personer som i praktiken kontrollerar deras verksamhet eller andra personer verkligen uppfyller kraven i denna förordning, bör behöriga myndigheter därför kunna införa administrativa påföljder och åtgärder som är effektiva, proportionerliga och avskräckande. (42) För att sanktioner ska få avskräckande effekt och tillämpas konsekvent i alla medlemsstater bör denna förordning innehålla en förteckning över de viktigaste administrativa påföljder och åtgärder som behöriga myndigheter måste kunna använda sig av. Förordningen bör också innehålla bestämmelser om befogenheten att införa sådana sanktioner och åtgärder mot alla personer, juridiska eller fysiska, som är ansvariga för en överträdelse, en förteckning över de viktigaste kriterierna för att fastställa nivån och typen av sådana påföljder och åtgärder samt bestämmelser om nivåerna för administrativa böter. Administrativa böter bör fastställas med hänsyn till faktorer som identifierade finansiella fördelar till följd av överträdelsen, överträdelsens allvarlighetsgrad och varaktighet, försvårande eller förmildrande faktorer, vikten av att böterna får en avskräckande effekt. Vid behov bör en rabatt för samarbete med den behöriga myndigheten inkluderas. Beslut om och offentliggörande av påföljder bör respektera de grundläggande rättigheterna enligt Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, i synnerhet respekten för privatlivet och familjelivet (artikel 7), rätten till skydd av personuppgifter (artikel 8) och rätten till ett effektivt rättsmedel och till en opartisk domstol (artikel 47). (43) För att upptäcka eventuella överträdelser bör det införas effektiva mekanismer för att uppmuntra rapportering av eventuella eller faktiska överträdelser av denna förordning till de behöriga myndigheterna. Dessa mekanismer bör omfatta ändamålsenliga skyddsmekanismer för de personer som rapporterar eventuella eller faktiska överträdelser av förordningen och för de personer som anklagas för sådana överträdelser. Ändamålsenliga förfaranden bör inrättas för att tillgodose den anklagades rätt till skydd av personuppgifter, rätt till försvar och rätt att yttra sig innan ett slutligt beslut antas som påverkar den personen samt rätten att söka möjlighet till talan inför domstol mot beslut eller åtgärder som rör personen. (44) Denna förordning bör inte påverka tillämpningen av bestämmelser om straffrättsliga sanktioner i medlemsstaternas lagstiftning. (45) Europaparlamentets och rådets direktiv 95/46/EG av den 24 oktober 1995 om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter[18] reglerar den behandling av personuppgifter som utförs i enlighet med denna förordning. Varje utbyte eller överföring av personuppgifter som görs av medlemsstaternas behöriga myndigheter bör ske i enlighet med de bestämmelser om överföring av personuppgifter som fastställs i direktiv 95/46/EG. Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 45/2001 av den 18 december 2000 om skydd för enskilda då gemenskapsinstitutionerna och gemenskapsorganen behandlar personuppgifter och om den fria rörligheten för sådana uppgifter[19] reglerar Esmas behandling av personuppgifter enligt den här förordningen. Esmas eventuella utbyte eller överföring av personuppgifter bör ske i enlighet med de regler för överföring av personuppgifter som fastställs i förordning (EG) nr 45/2001. (46) Denna förordning respekterar de grundläggande rättigheterna och följer de principer som särskilt erkänns i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, i synnerhet rätten till respekt för privatlivet och familjelivet, rätten till skydd av personuppgifter, rätten till ett effektivt rättsmedel och en opartisk rättegång, rätten att inte bli dömd eller straffad två gånger för samma brott samt näringsfriheten, och den måste tillämpas i enlighet med dessa rättigheter och principer. (47) Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten (Esma), inrättad genom Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1095/2010 av den 24 november 2010 om inrättande av en europeisk tillsynsmyndighet (Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten), om ändring av beslut nr 716/2009/EG och om upphävande av kommissionens beslut 2009/77/EG[20], bör spela en central roll vid tillämpningen av den här förordningen genom att se till att nationella behöriga myndigheter tillämpar unionens regler på ett enhetligt sätt och genom att lösa tvister mellan dem. (48) I och med att Esma är ett organ med mycket specialiserade expertkunskaper om värdepapper och värdepappersmarknader är det lämpligt och ändamålsenligt att Esma anförtros utarbetandet av förslag till tekniska standarder för tillsyn och genomförande som inte inbegriper politiska ställningstaganden, för överlämnande till kommissionen. När detta anges bör Esma också i hög grand involvera de nationella centralbanker som ingår i ECBS samt Europeiska bankmyndigheten (EBA), som inrättats genom Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1093/2010 av den 24 november 2010 om inrättande av en europeisk tillsynsmyndighet (Europeiska bankmyndigheten), om ändring av beslut nr 716/2009/EG och om upphävande av kommissionens beslut 2009/78/EG[21]. (49) Kommissionen bör ges befogenhet att anta tekniska standarder för tillsyn i enlighet med artikel 290 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt och förfarandet i artiklarna 10–14 i förordning (EU) nr 1095/2010 i fråga om de närmare detaljerna för avvecklingsdisciplinåtgärder, information och andra uppgifter som en värdepapperscentral ska lämna i sin ansökan om auktorisation, information som olika myndigheter ska lämna till varandra under sin tillsyn av värdepapperscentralerna, samarbetsformer mellan myndigheter i hemland och värdland, innehåll i styrformerna för värdepapperscentraler, utformning av de register som värdepapperscentraler ska upprätthålla, närmare beskrivning av de åtgärder som värdepapperscentraler ska vidta för att upprätthålla en emissions värde, skydd för deltagares värdepapper, snabb avveckling, reducering av operativa risker och risker till följd av kopplingar mellan värdepapperscentraler, kapitalkrav för värdepapperscentraler samt i fråga om kraven på stabilitetstillsyn för de utsedda kreditinstitutens kredit- och likviditetsrisker. (50) Kommissionen bör också ges befogenhet att anta tekniska standarder för genomförande genom genomförandeakter i enlighet med artikel 291 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt och förfarandet i artikel 15 i förordning (EU) nr 1095/2010 i fråga om standardformulär och mallar för värdepapperscentralers ansökan om auktorisation, tillhandahållande av information mellan olika behöriga myndigheter för tillsyn av värdepapperscentraler, relevanta samarbetsformer mellan myndigheter i hemland och värdland, format för de register som värdepapperscentraler ska föra, förfaranden i fall där en deltagare eller emittent nekas tillträde till en värdepapperscentral, värdepapperscentraler nekas tillträde till varandra eller tillträde nekas mellan värdepapperscentraler och andra marknadsinfrastrukturer samt i fråga om samråd med olika myndigheter innan auktorisation beviljas en avvecklingsagent. (51) Kommissionen bör ges befogenhet att anta delegerade akter i enlighet med artikel 290 i fördraget. Delegerade akter bör framför allt antas för att fastställa närmare bestämmelser om definitioner, kriterier för att en värdepapperscentrals verksamhet i en värdmedlemsstat ska anses vara av väsentlig betydelse för den medlemsstaten, de tjänster för vilka en värdepapperscentral från tredjeland ska ansöka om erkännande från Esma och den information som den ansökande värdepapperscentralen ska lämna till Esma i sin ansökan om erkännande, de risker som kan innebära att en värdepapperscentral är berättigad att vägra deltagare tillträde och vad som ska ingå i det förfarande som de sökande deltagarna kan använda, bedömning av situationer då det inte är möjligt och praktiskt genomförbart att använda centralbanksmedel för avveckling, detaljer för förfarandet för emittenters tillträde till värdepapperscentraler, tillträde mellan värdepapperscentraler och mellan värdepapperscentraler och andra marknadsinfrastrukturer. (52) För att garantera enhetliga villkor för genomförandet av denna förordning bör kommissionen ges genomförandebefogenheter för att besluta om bedömningen av regler i tredjeland för erkännande av värdepapperscentraler från tredjeland samt undantag från skyldigheten att skilja banktjänster med anknytning till avveckling från en värdepapperscentrals huvudtjänster. Dessa befogenheter bör utövas i enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 182/2011 av den 16 februari 2011 om fastställande av allmänna regler och principer för medlemsstaternas kontroll av kommissionens utövande av sina genomförandebefogenheter[22]. (53) Eftersom målen för denna förordning, nämligen att fastställa enhetliga krav för avveckling och för värdepapperscentraler, inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna och de därför, på grund av åtgärdens omfattning, bättre kan uppnås på unionsnivå, kan unionen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördraget om Europeiska unionen. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går förordningen inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå dessa mål. (54) Direktiv 98/26/EG måste ändras för att anpassas till Europaparlamentets och rådets direktiv 2010/78/EU av den 24 november 2010 om ändring av direktiven 98/26/EG, 2002/87/EG, 2003/6/EG, 2003/41/EG, 2003/71/EG, 2004/39/EG, 2004/109/EG, 2005/60/EG, 2006/48/EG, 2006/49/EG och 2009/65/EG vad gäller befogenheterna för Europeiska tillsynsmyndigheten (Europeiska bankmyndigheten), Europeiska tillsynsmyndigheten (Europeiska försäkrings- och tjänstepensionsmyndigheten) och Europeiska tillsynsmyndigheten (Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten)[23], enligt vilket godkända avvecklingssystem för värdepapper inte längre ska anmälas till kommissionen utan till Esma. (55) Tillämpningen av kraven på auktorisation och erkännande i denna förordning bör skjutas upp för att ge värdepapperscentraler som är etablerade i unionen eller i tredjeländer tillräckligt med tid för att ansöka om auktorisation och erkännande i enlighet med denna förordning. (56) Det är också nödvändigt att skjuta upp tillämpningen av kraven att vissa överlåtbara värdepapper ska registreras i kontobaserad form och att reglering av förpliktelser om avveckling i avvecklingssystem för värdepapper ska göras senast den andra affärsdagen efter handel för att ge marknadsdeltagare som innehar värdepapper i pappersform eller som tillämpar längre avvecklingsperioder tillräckligt med tid för att uppfylla dessa krav. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. Avdelning I Syfte, tillämpningsområde och definitioner Artikel 1 Syfte och tillämpningsområde 1. I denna förordning fastställs enhetliga krav på avvecklingen av finansiella instrument i unionen och regler för organisationen och uppträdandet hos värdepapperscentraler i syfte att främja en säker och smidig avveckling. 2. Denna förordning är tillämplig på avveckling av alla finansiella instrument och verksamheter hos värdepapperscentraler om inte annat anges i bestämmelserna i denna förordning. 3. Denna förordning påverkar inte bestämmelserna i unionens lagstiftning om specifika finansiella instrument, särskilt direktiv 2003/87/EG. 4. Artiklarna 9–18 och 20 samt bestämmelserna i avdelning IV är inte tillämpliga på de nationella centralbanker som ingår i Europeiska centralbankssystemet (ECBS), andra nationella organ i medlemsstaterna som utför liknande funktioner eller offentliga organ i medlemsstaterna som har ansvar för eller ingriper i förvaltningen av statsskulden. Artikel 2 Definitioner 5. I denna förordning gäller följande definitioner: (1) värdepapperscentral: en juridisk person som driver ett avvecklingssystem för värdepapper som förtecknas i punkt 3 i avsnitt A i bilagan och som utför minst ytterligare en huvudtjänst som förtecknas i avsnitt A i bilagan. (2) avveckling: slutförandet av en värdepapperstransaktion i syfte att reglera deltagarnas förpliktelser genom överföring av medel eller värdepapper. (3) avvecklingssystem för värdepapper: ett system enligt artikel 2 a första och andra strecksatsen i direktiv 98/26/EG vars verksamhet består i utförandet av överföringsuppdrag enligt definitionen i artikel 2 andra strecksatsen i direktiv 98/26/EG. (4) avvecklingsperiod: tidsperioden mellan handelsdagen och den avsedda avvecklingsdagen. (5) affärsdag: affärsdag enligt definitionen i artikel 2 n i direktiv 98/26/EG. (6) utebliven avveckling: när en avveckling av en värdepapperstransaktion inte sker på den avsedda avvecklingsdagen på grund av brist på värdepapper eller kontantmedel, oavsett underliggande orsak. (7) avsedd avvecklingsdag: den dag då parterna i en värdepapperstransaktion har kommit överens om att avvecklingen ska ske. (8) central motpart: en enhet som träder emellan motparterna i avtal som är föremål för handel på en eller flera finansmarknader och som blir köpare till varje säljare och säljare till varje köpare. (9) behörig myndighet: den myndighet som en medlemsstat har utsett i enlighet med artikel 10. (10) deltagare: en deltagare, inbegripet en central motpart, i ett avvecklingssystem för värdepapper enligt definitionen i artikel 2 f i direktiv 98/26/EG. (11) ägarintresse: ägarintresse enligt artikel 17 första meningen i direktiv 78/660/EEG eller direkt eller indirekt innehav av minst 20 % av rösterna eller kapitalet i ett företag, (12) hemmedlemsstat: den medlemsstat där en värdepapperscentral har auktoriserats. (13) värdmedlemsstat: den medlemsstat, annan än hemmedlemsstaten, där en värdepapperscentral har en filial eller tillhandahåller värdepapperscentralstjänster. (14) filial: ett driftsställe, annat än huvudkontoret, som är en del av en värdepapperscentral som saknar rättskapacitet och som tillhandahåller de tjänster som värdepapperscentralen har auktorisation att tillhandahålla. (15) kontroll: förhållandet mellan två företag såsom det definieras i artikel 1 i direktiv 83/349/EEG. (16) deltagares obestånd: en situation där insolvensförfaranden enligt definitionen i artikel 2 j i direktiv 98/26/EG inleds gentemot en deltagare. (17) leverans mot betalning: en avvecklingsmekanism för värdepapper som kopplar en överföring av värdepapper till en överföring av medel så att leveransen av värdepapper endast sker om motsvarande betalning sker. (18) värdepapperskonto: ett konto på vilket värdepapper kan krediteras eller debiteras. (19) länk mellan värdepapperscentraler: ett arrangemang mellan värdepapperscentraler som innebär att en värdepapperscentral öppnar ett konto i en annan värdepapperscentrals avvecklingssystem för värdepapper i syfte att underlätta överföring av värdepapper från sina deltagare till den värdepapperscentralens deltagare. Länkar mellan värdepapperscentraler omfattar tillträde genom standardiserade länkar, genom anpassade länkar och länkar för driftskompatibilitet. (20) tillträde genom standardiserad länk: en länk mellan värdepapperscentraler där en värdepapperscentral är kopplad till en annan värdepapperscentral som en vanlig deltagare i den senare värdepapperscentralens avvecklingssystem för värdepapper. (21) tillträde genom anpassad länk: en länk mellan värdepapperscentraler där en värdepapperscentral tillhandahåller särskilda tjänster till en annan värdepapperscentral som är åtskilda från de tjänster som erbjuds andra deltagare i avvecklingssystemet för värdepapper. (22) länkar för driftskompatibilitet: länkar mellan värdepapperscentraler som innebär att avvecklingssystem för värdepapper som drivs av värdepapperscentraler blir driftskompatibla enligt definitionen i artikel 2 o i direktiv 98/26/EG. (23) överlåtbara värdepapper: överlåtbara värdepapper enligt definitionen i artikel 4.18 i direktiv 2004/39/EG. (24) penningmarknadsinstrument: penningmarknadsinstrument enligt definitionen i artikel 4.19 i direktiv 2004/39/EG. (25) andelar i företag för kollektiva investeringar: sådana andelar i företag för kollektiva investeringar som avses i avsnitt C punkt 3 i bilaga I till direktiv 2004/39/EG. (26) utsläppsrätter: utsläppsrätter varje enhet som erkänts uppfylla de krav som ställs i direktiv 2003/87/EG. (27) reglerad marknad: reglerad marknad enligt definitionen i artikel 4.14 i direktiv 2004/39/EG. (28) multilateral handelsplattform (MTF-plattform): multilateral handelsplattform enligt definitionen i artikel 4.15 i direktiv 2004/39/EG. (29) organiserad handelsplattform (OTF-plattform): ett system eller en facilitet, som inte är en reglerad marknad eller MTF-plattform, som drivs av ett värdepappersföretag eller en marknadsplatsoperatör, inom vilket flera tredje parters köp- och säljintressen i finansiella instrument kan interagera inom systemet så att detta leder till ett avtal i enlighet med bestämmelserna i avdelning II i direktiv 2004/39/EG. (30) dotterföretag: ett dotterföretag i den betydelse som anges i artikel 1 i direktiv 83/349/EEG. (31) avvecklingsagent: avvecklingsagent enligt definitionen i artikel 2 d i direktiv 98/26/EG. 6. Kommissionen ska ges befogenhet att anta delegerade akter enligt artikel 64 med avseende på åtgärder för att fastställa de tekniska delarna i definitionerna i punkterna 1.17, 1.20, 1.21 och 1.22 och fastställa de anknutna tjänster som anges i avsnitt B punkterna 1–4 i bilagan samt de tjänster som anges i avsnitt C punkterna 1 och 2 i bilagan. Avdelning II Avveckling av värdepapper Kapitel I Kontobaserade form Artikel 3 Kontobaserad form 1. Alla företag som emitterar överlåtbara värdepapper som får handlas på reglerade handelsplatser ska se till att dessa värdepapper presenteras i kontobaserad form, som immobilisering genom emittering av en Global Note, som representerar hela emissionen, eller efter en direkt emittering av värdepapper i dematerialiserad form. 2. När de värdepapper som avses i punkt 1 handlas på reglerade marknader, handlas på multilaterala handelsplattformar (MTF-plattformar) eller på organiserade handelsplatformar (OTF-plattformar) eller överförs efter ett avtal om finansiellt säkerhetsställande enligt definitionen i artikel 2 a i direktiv 2002/47/EG ska dessa värdepapper registreras i kontobaserad form hos en värdepapperscentral före handelsdagen, om de inte redan är registrerade där. Artikel 4 Verkställighet 1. Myndigheterna i den medlemsstat där det företag som emitterar värdepappren är etablerat ska vara behöriga att se till att artikel 3.1 tillämpas. 2. De myndigheter som är behöriga att utöva tillsyn över de reglerade marknaderna, MTF-plattformarna och OTF-plattformarna ska se till att artikel 3.2 tillämpas när de värdepapper som avses i artikel 3.1 handlas på reglerade marknader, MTF-plattformar eller OTF-plattformar. 3. De myndigheter i medlemsstaterna som ansvarar för tillämpningen av direktiv 2002/47/EG ska vara behöriga att se till att artikel 3.2 i denna förordning tillämpas när de värdepapper som avses i artikel 3.1 i denna förordning överlåts efter ett avtal om finansiellt säkerhetsställande enligt definitionen i artikel 2 a i direktiv 2002/47/EG. Kapitel II Avvecklingsperioder Artikel 5 Avsedda avvecklingsdagar 1. Alla deltagare i ett avvecklingssystem för värdepapper som för egen räkning eller för en tredje parts räkning köper eller säljer överlåtbara värdepapper, penningmarknadsinstrument, andelar i företag för kollektiva investeringar och utsläppsrätter ska reglera sin förpliktelse i avvecklingssystemet för värdepapper på den avsedda avvecklingsdagen. 2. När det gäller de överlåtbara värdepapper som avses i punkt 1 som handlas på reglerade marknader, MTF-plattformar eller OTF-plattformar ska den avsedda avvecklingsdagen vara senast två affärsdagar efter tidpunkten för handeln. 3. Den relevanta myndighet i den medlemsstat vars lag är tillämplig på det avvecklingssystem för värdepapper som drivs av en värdepapperscentral ska vara behörig att se till att punkterna 1 och 2 tillämpas. Kapitel III Avvecklingsdisciplin Artikel 6 Åtgärder för att förhindra utebliven avveckling 1. Alla reglerade marknader, MTF-plattformar och OTF-plattformar ska fastställa förfaranden för att göra det möjligt att bekräfta relevanta transaktionsdetaljer i de finansiella instrument som avses i artikel 5.1 samma dag som uppdragen har skickats till dem. 2. En värdepapperscentral ska för varje avvecklingssystem för värdepapper som den driver fastställa förfaranden som underlättar avvecklingar av transaktioner i de finansiella instrument som avses i artikel 5.1 på den avsedda avvecklingsdagen. Den ska främja tidig avveckling på den avsedda avvecklingsdagen genom lämpliga mekanismer, t.ex. en progressiv avgiftsstruktur. 3. En värdepapperscentral ska för varje avvecklingssystem för värdepapper som den driver fastställa övervakningsverktyg som tillåter den att i förväg identifiera avvecklingar av transaktioner i de finansiella instrument som avses i artikel 5.1 och som uppvisar störst sannolikhet för att utebli och den ska kräva att deltagare avvecklar sådana transaktioner på den avsedda avvecklingsdagen. 4. Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten (Esma) ska i samråd med de nationella centralbanker som ingår i ECBS utarbeta förslag till tekniska standarder för tillsyn i syfte att fastställa närmare bestämmelser om de förfaranden för att bekräfta relevanta uppgifter om transaktioner och underlätta avveckling som avses i punkterna 1 och 2 och närmare bestämmelser om de övervakningsverktyg för att identifiera sannolika uteblivna avvecklingar som avses i punkt 3. Esma ska överlämna dessa förslag till tekniska standarder för tillsyn till kommissionen senast sex månader efter ikraftträdandet av denna förordning. Kommissionen ges befogenhet att anta de tekniska standarder för tillsyn som avses i första stycket i enlighet med förfarandet i artiklarna 10–14 i förordning (EU) nr 1095/2010. Artikel 7 Åtgärder för att hantera utebliven avveckling 1. En värdepapperscentral ska för varje avvecklingssystem för värdepapper som den driver upprätta ett system som övervakar uteblivna avvecklingar av de transaktioner i finansiella instrument som avses i artikel 5.1. Den ska regelbundet rapportera om antalet och omständigheterna kring uteblivna avvecklingar samt förmedla all annan relevant information till den behöriga myndigheten och alla personer med ett legitimt intresse. De behöriga myndigheterna ska meddela Esma all relevant information om uteblivna avvecklingar. 2. En värdepapperscentral ska för varje avvecklingssystem för värdepapper som den driver fastställa förfaranden som underlättar avvecklingen av de transaktioner i finansiella instrument som avses i artikel 5.1 och som inte avvecklas på den avsedda avvecklingsdagen. Dessa förfaranden ska inbegripa en tillräckligt avskräckande bestraffningsmekanism för deltagare som orsakar den uteblivna avvecklingen. 3. En deltagare i ett avvecklingssystem för värdepapper som underlåter att leverera de finansiella instrument som avses i artikel 5.1 till den mottagande deltagaren på den avsedda avvecklingsdagen ska bli föremål för ett uppköp genom vilket dessa instrument ska köpas på marknaden senast fyra dagar efter den avsedda avvecklingsdagen och levereras till den mottagande deltagaren samt andra åtgärder i enlighet med punkt 4. 4. De åtgärder som avses i punkt 3 ska omfatta minst följande uppgifter: (a) Den dagliga straffavgift som den deltagare som har orsakat den uteblivna avvecklingen ska betala för varje affärsdag mellan den avsedda avvecklingsdagen och den faktiska avvecklingsdagen. (b) Den tidsfrist som den deltagare som har orsakat den uteblivna avvecklingen ges innan uppköpet genomförs. (c) Priset på ett uppköp. (d) I förekommande fall den part som ska utföra uppköpet. (e) Beloppet för kompensationen till den mottagande deltagaren om det inte är möjligt att genomföra uppköpet. 5. De åtgärder som avses i punkt 3 ska garantera att (a) den mottagande deltagaren minst erhåller det överenskomna priset på de finansiella instrumenten vid tidpunkten för handeln, (b) den dagliga straffavgift som den deltagare som har orsakat den uteblivna avvecklingen ska betala är tillräckligt avskräckande för deltagaren, (c) den kontantersättning som ska betalas till den mottagande deltagaren om det inte går att genomföra uppköpet är större än det överenskomna priset på de finansiella instrument vid tidpunkten för handeln och det senaste offentliga priset för sådana instrument på den handelsplats där handeln ägde rum, och är tillräckligt avskräckande för den deltagare som har orsakat den uteblivna avvecklingen, (d) de parter som avses i punkt 7, inbegripet centrala motparter, och som utför uppköpen informerar deltagarna om de avgifter som tas ut för tjänsten, (e) om en annan part än den deltagare som har orsakat den uteblivna avvecklingen utför uppköpet, den senare deltagaren ersätter alla belopp som den utförande parten har betalat i enlighet med punkterna 3 och 4. 6. Värdepapperscentraler, centrala motparter, reglerade marknader, MTF-plattformar och OTF-plattformar ska införa förfaranden som gör det möjligt att stänga av en deltagare som systematiskt underlåter att leverera de finansiella instrument som avses i punkt 1 eller kontantmedel på den avsedda avvecklingsdagen och att offentliggöra dennes identitet först efter det att deltagaren har fått tillfälle att lämna synpunkter. 7. Punkterna 2–6 ska tillämpas på alla transaktioner med de instrument som avses i artikel 5.1 och som får handlas på reglerade marknader, handlas på MTF-plattformar eller OTF-plattformar eller clearas av en central motpart. När det gäller transaktioner som clearas av en central motpart innan de avvecklas i ett avvecklingssystem för värdepapper ska de åtgärder som avses i punkterna 3–5 utföras av den centrala motparten. När det gäller transaktioner som inte clearas av en central motpart ska de reglerade marknaderna, MTF-plattformarna och OTF-plattformarna i sina interna regler införa en skyldighet för sina deltagare att omfattas av de åtgärder som avses i punkterna 3–5. 8. Esma ska i samråd med de nationella centralbanker som ingår i ECBS utarbeta förslag till tekniska standarder för tillsyn i syfte att fastställa närmare bestämmelser om det system för att övervaka uteblivna avvecklingar och de rapporter om uteblivna avvecklingar som avses i punkt 1, de förfaranden för att underlätta den avveckling efter utebliven avveckling som avses i punkt 2 och de åtgärder som avses i punkterna 3–5. Esma ska överlämna dessa förslag till tekniska standarder för tillsyn till kommissionen senast sex månader efter ikraftträdandet av denna förordning. Kommissionen ges befogenhet att anta de tekniska standarder för tillsyn som avses i första stycket i enlighet med förfarandet i artiklarna 10–14 i förordning (EU) nr 1095/2010. Artikel 8 Verkställighet 1. Den relevanta myndighet i den medlemsstat vars lag är tillämplig på det avvecklingssystem för värdepapper som drivs av en värdepapperscentral ska vara behörig att se till att artiklarna 6 och 7 tillämpas och att övervaka de straffåtgärder som vidtas, i nära samarbete med de behöriga tillsynsmyndigheterna för de reglerade marknader, MTF-plattformar, OTF-plattformar och centrala motparter som avses i artikel 7. Myndigheterna ska framför allt övervaka tillämpningen av de straffåtgärder som avses i artikel 7.2 och 7.4 och de åtgärder som avses i artikel 7.6. 2. För att säkerställa enhetliga och effektiva tillsynsmetoder i unionen i fråga om artiklarna 6 och 7 i denna förordning får Esma utfärda riktlinjer i enlighet med artikel 16 i förordning (EU) nr 1095/2010. Avdelning III Värdepapperscentraler Kapitel I Auktorisation och tillsyn av värdepapperscentraler Avsnitt 1 Ansvariga myndigheter för auktorisation och tillsyn av värdepapperscentraler Artikel 9 Behörig myndighet En värdepapperscentral ska vara auktoriserad och stå under tillsyn av den behöriga myndigheten i den medlemsstat där den är etablerad. Artikel 10 Utnämning av behörig myndighet 1. Medlemsstaterna ska utse den behöriga myndighet som ska svara för att uppgifterna enligt denna förordning utförs när det gäller auktorisation och tillsyn av värdepapperscentraler som är etablerade på deras territorium och ska underrätta Esma om detta. Om en medlemsstat utser mer än en behörig myndighet ska den fastställa deras respektive roller och utse en enda myndighet som ska vara ansvarig för samarbetet med andra medlemsstaters behöriga myndigheter, de relevanta myndigheter som avses i artikel 11, Esma och EBA när det särskilt hänvisas till dem i denna förordning. 2. Esma ska på sin webbplats offentliggöra en förteckning över de behöriga myndigheter som utsetts enligt punkt 1. 3. De behöriga myndigheterna ska ha alla de tillsyns- och utredningsbefogenheter som de behöver för att utföra sina uppgifter. Artikel 11 Relevanta myndigheter 1. Följande myndigheter ska delta i auktorisationen och tillsynen av värdepapperscentraler när det särskilt hänvisas till dem i denna förordning: (f) Den myndighet som ansvarar för tillsyn av det avvecklingssystem för värdepapper som drivs av värdepapperscentralen i den medlemsstat vars lagstiftning är tillämplig på det avvecklingssystemet. (g) I förekommande fall den centralbank i unionen på vars konton kontantdelen i ett avvecklingssystem för värdepapper som drivs av värdepapperscentralen avvecklas eller, om avvecklingen görs via ett kreditinstitut enligt avdelning IV, den centralbank i unionen som har gett ut den relevanta valutan. 2. Esma ska på sin webbplats offentliggöra en förteckning över de relevanta myndigheter som avses i punkt 1. Artikel 12 Samarbete mellan myndigheter 1. De myndigheter som avses i artiklarna 9 och 11 och Esma ska ha ett nära samarbete för att tillämpa denna förordning, särskilt vid de krissituationer som avses i artikel 13. När så är lämpligt och relevant ska detta samarbete omfatta andra offentliga myndigheter och organ, särskilt sådana som har inrättats eller utsetts enligt direktiv 2003/87/EG. För att säkerställa enhetliga och effektiva tillsynsmetoder i unionen, däribland samarbete mellan de myndigheter som avses i artiklarna 9 och 11 i de olika bedömningar som krävs för tillämpningen av denna förordning, får Esma utfärda riktlinjer för de myndigheter som avses i artikel 9 i enlighet med artikel 16 i förordning (EU) nr 1095/2010. 2. På grundval av tillgängliga uppgifter ska de behöriga myndigheterna vid utövandet av sina allmänna uppgifter vederbörligen beakta sina besluts potentiella effekter på det finansiella systemets stabilitet i övriga berörda medlemsstater, särskilt i krissituationer enligt artikel 13. Artikel 13 Krissituationer De myndigheter som avses i artiklarna 9 och 11 ska omedelbart underrätta Esma och varandra om krissituationer för värdepapperscentraler, inklusive utveckling på finansmarknaderna som kan inverka negativt på marknadens likviditet och det finansiella systemets stabilitet i någon av de medlemsstater där värdepapperscentralen eller någon av dess deltagare är etablerad. Avdelning 2 Villkor och förfaranden för auktorisation av värdepapperscentraler Artikel 14 Auktorisation av en värdepapperscentral 1. Varje juridisk person som omfattas av definitionen av en värdepapperscentral måste ha en auktorisation av den behöriga myndigheten i den medlemsstat där den är etablerad innan den inleder sin verksamhet. 2. Auktorisationen ska ange de investeringstjänster i avsnitten A och B i bilagan som värdepapperscentralen är auktoriserad att tillhandahålla. 3. En värdepapperscentral ska alltid uppfylla villkoren för auktorisationen. En värdepapperscentral ska utan dröjsmål informera den behöriga myndigheten om väsentliga förändringar som är relevanta för villkoren för auktorisationen. Artikel 15 Förfarande för att bevilja auktorisation 1. Den sökande värdepapperscentralen ska lämna in en ansökan om auktorisation till sin behöriga myndighet. 2. Ansökan om auktorisation ska åtföljas av alla uppgifter som krävs för att den behöriga myndigheten ska kunna fastslå att den sökande värdepapperscentralen vid auktorisationen vidtagit alla mått och steg för att uppfylla förordningens krav. Ansökan om auktorisation ska innehålla en verksamhetsplan i vilken den tilltänkta verksamhetsinriktningen ska anges och värdepapperscentralens organisationsstruktur beskrivas. 3. Inom 20 arbetsdagar efter mottagandet av ansökan ska den behöriga myndigheten bedöma om ansökan