EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 18.11.1998 
KOM(1998) 662 slutlig 
98/0318 (SYN) 
98/0319 (SYN) 
98/0320 (PRT) 
98/0321 (SYN) 
MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN 
TILL RÅDET, EUROPAPARLAMENTET, 
EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN 
OCH REGIONKOMMITTÉN 
om arbetstidens förläggning inom de sektorer och verksamheter 
som inte omfattas av direktiv 93/104/EG av den 23 november 1998 
Förslag till 
RÅDETS DIREKTIV 
om ändring av direktiv 93/104/EG av den 23 november 1993 om arbetstidens förläggning i 
vissa avseenden för att täcka sektorer och verksamheter som inte omfattas av direktivet 
om arbetstidens förläggning för mobila arbetstagare 
som utför vägtransport och förare som är egenföretagare 
om det avtal om arbetstidens förläggning för sjöfolk som ingåtts mellan 
European Community Shipowners' Association (ECSA) och Federation 
of Transport Workers' Unions in the European Union (FST) 
om arbetstidens reglering för sjöfolk ombord på fartyg 
som anlöper hamnar inom gemenskapen 
(Framlagt av kommissionen) 
KOMMISSIONENS REKOMMENDATION 
om ratificering av ILO-konvention 180 om sjömäns arbetstid och bemanningen av fartyg 
samt av 1996 års protokoll till 1976 års konvention om miniminormer i handelsfartyg 

SYFTET MED DETTA MEDDELANDE 
1. I detta meddelande förklaras kommissionens planer på att ge de arbetstagare som för 
närvarande inte omfattas av arbetstidsdirektivet (93/104/EG) skydd mot effekter som 
inverkar menligt på deras hälsa och säkerhet och som orsakas av oskäligt långa 
arbetsdagar, otillräcklig vila eller ojämn arbetsrytm. Kommissionen har alltsedan 
direktivet antogs hävdat att man även för arbetstagarna i dessa sektorer borde 
fastställa en minimistandard i fråga om arbetstiden för att skydda såväl arbetstagarnas 
hälsa och säkerhet som andras. Man har t.ex. vid upprepade tillfällen påmints om de 
hälso- och säkerhetsrisker och den fara för snedvriden konkurrens på den inre 
marknaden som hänger samman med de ständiga misslyckandena att reglera 
arbetstiden inom transportsektorn. 
2. Kommissionen föreslår följande åtgärder: 
2.1 En ändring av arbetstidsdirektivet så att det omfattar alla icke-mobila 
arbetstagare samt mobila arbetstagare inom järnvägssektorn och så att vissa 
bestämmelser utarbetas för andra mobila arbetstagare. 
2.2 Särskilda åtgärder för arbetstiden inom vägtransporten. 
2.3 Särskilda åtgärder för arbetstiden för sjöfolk. 
3. En tabell bifogas som visar hur olika verksamheter skulle täckas in genom dessa 
förslag. 
4. Kommissionens förslag skall ses som ett åtgärdspaket som dels tar hänsyn till hälso-
och säkerhetsstandarder och dessa sektorers operationella svårigheter, dels garanterar 
konsekvens med annan lagstiftning på transportsäkerhetsområdet och tar den hänsyn 
som krävs till internationella faktorer och konkurrenskraften. Där så är möjligt 
grundar sig förslagen på avtal mellan arbetsmarknadens parter. På de områden där 
avtal inte slutits, tas i förslagen vederbörlig hänsyn till de gemensamma ståndpunkter 
som man har nått fram till i förhandlingarna mellan arbetsmarknadens parter. 
BAKGRUND 
5. Den 23 november 1993 antog ministerrådet direktiv 93/104/EG om arbetstidens 
förläggning i vissa avseenden. Vissa sektorer och verksamheter omfattas emellertid 
inte av detta direktiv. Dessa sektorer och verksamheter är luft-, järnvägs-, väg- och 
sjötransporter, havsfiske, liksom annat arbete till sjöss samt det arbete som utförs av läkare 
under utbildning. 
6. Vid förhandlingar med Europaparlamentet under den andra behandlingen förband sig 
kommissionen att ta initiativ i fråga om de sektorer och verksamheter som inte omfattas av 
direktivet. I kommissionens meddelande till Europaparlamentet1 festslogs kommissionens 
föresats "att vidta lämpliga initiativ så snart som möjligt vad gäller de olika sektorer som 
undantagits direktivets räckvidd Det förberedande arbetet inför genomförandet av dessa 
initiativ vidtas inom ramen för de gemensamma sektorskommittéerna för de berörda 
sektorerna (där de finns). " 
7. I det medelfristiga sociala handlingsprogrammet 1995-1997 fastställde kommissionen 
att man kommer att "fortsätta med diskussioner med arbetsmarknadens parter samt 
undersökningar angående hur man bäst skall säkerställa att de verksamheter och 
sektorer regleras, som inte omfattas av räckvidden för direktivet om arbetstidens 
organisation... Vid behov kommer kommissionen att överväga att lägga fram förslag 
om komplettering av direktivet om arbetstidens förläggning under 1996-1997. " 
SAMRÅDSFÖRF ÄRANDET 
Den 15 juli 1997 antog kommissionen en vitbok om de sektorer och verksamheter som 
inte omfattas av direktivet om arbetstid (KOM(97) 334). Vitboken skickades sedan på 
remiss till arbetsmarknadens parter, som ombads inleda den första etappen av ett 
formellt samråd om arbetstiden i de sektorer och verksamheter som inte omfattas av 
direktivet. 
9. I vitboken analyserades vilka sektorer och verksamheter som inte omfattats av direktivet, 
hur detta utelämnande var beskaffat, hur omfattande problemet var, hur den rättsliga och 
avtalsenliga situationen var i medlemsstaterna samt vilka initiativ som tagits. Sektorsvisa 
analyser och utvärderingar gjordes utifrån varje sektors och verksamhets särskilda 
beskaffenhet och problem. 
10. Dessutom uppställdes i vitboken de kriterier som måste tillämpas vid bedömning av de 
åtgärdsalternativ som föredras. Vad gäller åtgärder avseende arbetstagare som inte 
omfattas av arbetstidsdirektivet, torde följande kriterier vara lämpliga: Den föreslagna 
insatsen bör i fråga om arbetstiden garantera ett lämpligt skydd för arbetstagarnas hälsa 
och säkerhet, göra det möjligt för företagen att tillämpa flexibla lösningar avseende driften, 
beakta eventuella konsekvenser för sysselsättningen, undvika att lägga orimliga bördor på 
företagen, i synnerhet på småföretagen, och ta hänsyn till särdrag i vissa sektorer som 
andelsfiske och de olika slagen av havsfiske samt respektera subsidiaritetsprincipen och 
proportionalitetsprincipen. 
11. Kommissionen drog slutsaten att ett pragmatiskt tillvägagångssätt skulle tillämpas. 
Kommissionen föreslog därför att man skulle agera med utgångspunkt i det av 
kommissionen förespråkade så kallade "differentierade" tillvägagångssättet. Detta 
innebär att man gör en åtskillnad mellan sådan verksamhet som kan inordnas i 
arbetstidsdirektivet och sådan verksamhet som kräver särskilda åtgärder sektorsvis. 
SEK(93) 1054, 7.7.1993 
Det innebär vidare att man uppmuntrar arbetsmarknadens parter att utarbeta 
rekommendationer och sluta avtal, vilka kan ligga till grund för eller ersätta 
kommissionens förslag. 
12. Såväl Europaparlamentet som Ekonomiska och sociala kommittén antog yttranden 
som gav ett brett stöd till kommissionens tillvägagångssätt. 
13. Den 31 mars 1998 inledde kommissionen den andra etappen av samrådsfbrfarandet 
om innehållet i det planerade förslaget med utgångspunkt i de svar man fått på 
vitboken. I dokumentet sammanfattades de reaktioner man fått på vitboken från 
arbetsmarknadens parter och svaren analyserades. Kommissionen förespråkade även 
fortsättningsvis det "differentierade tillvägagångssättet". 
14. I dokumentet uppmanades arbetsmarknadens parter att inom sex veckor från 
mottagandet 
• till kommissionen lämna ett yttrande eller, i förekommande fall, gemensamma 
rekommendationer i fråga om de planerade förslagens syfte och innehåll, 
• eller vid behov gemensamt meddela kommissionen om sin avsikt att inleda 
förhandlingar, om sådana inte redan inletts. 
REAKTIONER PÂ SAMRÅDSDOKUMENTET 
15. Av de tillfrågade arbetsmarknadsparterna svarade femton. Det var bl.a. UNICE, alla 
viktigare branschorganisationer för arbetsgivare inom transportsektorerna och 
Europêche för havsfiskesektorn. CEEP svarade för arbetsgivarna i den offentliga 
sektorn, bl.a. för dem för persontransporter i städer. UEAPME svarade för de små 
och medelstora företagen. Från fackföreningssidan lämnades ett sammansatt svar av 
EFS, till vilket brev från FST, Eurocadres och EMCEF bifogades. 
16. De flesta som svarade ställde sig positiva till att direktivet utvidgas till att omfatta de 
icke-mobila arbetstagarna. 
17. Det differentierade tillvägagångssättet fick ett brett stöd, även från CEEP och EFS. 
UEAPME föredrog däremot att man tar sig an frågan sektorsvis. UEAPME ansåg att 
nya åtgärder inte fick innebära ytterligare administrativa bördor för de små och 
medelstora företagen, men medgav samtidigt att det är nödvändigt att se till att 
konkurrensen inte snedvrids på den inre marknaden. UNICE förespråkade som tidigare 
en icke bindande, sektorsvis behandling. 
18. Såväl IRU (arbetsgivarna inom vägtransportsektorn) som ECS A (arbetsgivarna inom 
sjötransportssektom) hänvisade till pågående förhandlingar och uttryckte en önskan om att 
de avtal som eventuellt förhandlas fram införlivas i gemenskapens lagstiftning utan 
ändringar. ECSA tog också upp vikten av att medlemsstaterna ratificerar DLO-konvention 
nr 180 (arbetstiden för sjömän) och protokollet till konvention nr 147 om miniminormer i 
handelsfartyg. Båda dessa åsikter delades av de berörda fackliga organisationerna. AEA 
(lufttransport) stöder tanken på att utvidga bestämmelserna i arbetstidsdirektivet till att 
omfatta all personal i civil luftfart. De förklarade sig vilja inleda en dialog. 
19. Européche (havsfiske) upprepade sina reservationer mot att bestämmelserna om vilotid 
tillämpas på denna sektor, med tanke på arbetets beskaffenhet och skillnaderna inom 
sektorn. De stödde förslaget om hälsokontroller för nattarbetare och föreslog att en 
begränsning av årsarbetstiden skulle kunna vara lämplig, om man kan hitta en passande 
definition av arbetstid. De erinrade om vissa delegationers motstånd mot att utvidga 
direktivet till att omfatta andelsfiskare och vidare om de problem som skulle uppstå om 
fyra veckors betald semester tillämpades för andelsfiskare. 
20. När det gäller de fackliga organisationerna stödde EFS även fortsättningsvis 
kommissionens tillvägagångssätt i stort, men förkastade förslaget om att arbetstiden 
skall beräknas på årsbasis. De framhöll vilka framsteg som nåtts i förhandlingarna och 
hävdade att avtalen borde stödjas av ett rådsbeslut. I de fall där man inte lyckats träffa 
några avtal, som för de inre vattenvägarna och havsfisket, borde kommissionen lägga 
fram förslag. I fråga om offshore-sektorn borde kommissionen hjälpa till att få till 
stånd diskussioner mellan arbetsmarknadens parter. När det gäller läkare under 
utbildning gav EFS sitt stöd till kommissionens förslag, inklusive förslaget att låta 
eventuella undantag omfatta det arbete som utförs av yngre läkare. De kräver dock att 
avtalen om arbetstid skall träffas på nationell nivå med de representativa 
organisationer som är officiellt företrädda på EU-nivå genom den ständiga 
arbetsgruppen för yngre sjukhusläkare. EFS begärde också en översyn av direktivet i 
syfte att inskränka möjligheterna till undantag, framför allt för personer i ledande 
ställning som självständigt kan fatta beslut. 
21. Efter samrådsförfarandet intensifierades diskussionerna mellan arbetsmarknadens 
parter i de flesta av de berörda gemensamma kommittéerna. (Undantaget utgjordes av 
de inre vattenvägarna). 
22. Den 30 september 1998 undertecknades ett formellt avtal om arbetstiden för järnvägs-
och sjötransport. När det gäller järnvägstransporter var arbetsmarknadens parter 
överens om att bestämmelserna i arbetstidsdirektivet bör tillämpas för alla som arbetar 
inom järnvägen och att undantagen bör justeras på lämpligt sätt, under förutsättning 
att liknande bestämmelser samtidigt tillämpas inom andra transportsektorer samt att 
befintliga villkor för arbetstiden genom lagstiftning tillämpas på alla nya företag inom 
sektorn. När det gäller sjöfolk bad parterna kommissionen att lägga fram ett förslag till 
avtal för genomförande genom rådsbeslut, i enlighet med artikel 4.2 i avtalet om 
socialpolitik. 
23. De intensiva förhandlingarna för vägtransporterna ledde inte fram till något avtal, men 
väl till att man identifierade de huvudfrågor som bör beaktas. 
24. Kommissionens tillvägagångssätt har därför modifierats något jämfört med vitboken, 
för att man skall kunna genomföra de avtal som arbetsmarknadens parter förhandlat 
5 
fram och kunna beakta de synpunkter som har framkommit under samrådsförfarandet. 
Mobila arbetstagare vid järnvägen kommer därför att omfattas helt och hållet av 
direktiv 93/104 och möjligheter till undantag kommer att finnas för att hänsyn skall 
kunna tas till sektorns speciella krav avseende driften. Vidare kommer mobila 
arbetstagare inom sjötransportsektorn enbart att omfattas av direktivet om 
genomförande av avtalet mellan arbetsmarknadens parter inom denna sektor. 
Slutligen kommer de som utför annat arbete till sjöss också att omfattas helt och hållet 
av direktivet, eftersom utkastet till förslag är anpassat till det särskilda 
skiftarbetessystem som krävs inom denna sektor. 
KOMMISSIONENS TILLVÄGAGÅNGSSÄTT - KOPPLINGEN TILL DE 
OLIKA INITIATIV SOM RÖR ARBETSTIDEN 
25. Kommissionens tillvägagångssätt innebär att hänsyn tas till de praktiska svårigheter 
som gjorde att dessa sektorer utelämnades i ett första skede, att konsekvens med 
annan lagstiftning inom transportsäkerhetsområdet garanteras och att hänsyn tas till 
internationella faktorer och konkurrenskraften. Förslagen grundar sig på de avtal som 
ingåtts mellan arbetsmarknadens parter inom sjötransportsektorn och järnvägssektorn. 
I de fall där inget avtal träffats tas i förslagen vederbörlig hänsyn till de gemensamma 
ståndpunkter som har nåtts i förhandlingarna mellan arbetsmarknadens parter inom 
vägtransportsektorn. 
26. Med hänsyn till resultaten av samrådsförfarandet och de detaljerade förhandlingarna 
mellan arbetsmarknadens parter föreslår kommissionen följande tillvägagångssätt. 
Övergripande åtgärder 
Ändring av arbetstidsdirektivet 
27. Det föreslås att arbetstidsdirektivet ändras så att det även omfattar icke-mobila 
arbetstagare, däribland läkare under utbildning. Det skall också omfatta offshore-
arbetstagare. Avvikelser och beräkningsperioder för offshore-arbetstagarna skall 
ändras på lämpligt sätt. 
28. Direktivet skall också omfatta alla mobila arbetstagare vid järnvägen, i enlighet med 
det avtal som träffats mellan arbetsmarknadens parter inom denna sektor. Lämpliga 
undantag skall göra det möjligt att ta hänsyn till drifts- och säkerhetskrav inom denna 
sektor. 
29. Vidare skall mobila arbetstagare inom sektorerna väg- och lufttransporter, inre 
vattenvägar och havsfiske garanteras tillräcklig vila och en övre gräns för 
årsarbetstiden. De kommer också att omfattas av vissa grundläggande bestämmelser 
för natt- och skiftarbetare, däribland hälsokontroller. Direktivets bestämmelser om 
fyra veckors betald semester skall också gälla dessa arbetstagare, med undantag av 
andelsfiskare. 
Sektorsvisa åtgärder 
30. Särskilda åtgärder föreslås för vägtransportsektorn och sjötransportsektorn. 
31. Situationen för de olika sektorerna skulle därmed bli följande: 
Vägtransport 
32. Arbetstidsdirektivet kommer i sin ändrade lydelse att omfatta icke-mobila arbetstagare 
och garantera mobila arbetstagare tillräcklig vila och en övre gräns för årsarbetstiden. 
Dessa arbetstagare kommer också att omfattas av direktivets bestämmelser om fyra 
veckors betald semester och vissa grundläggande bestämmelser för natt- och 
skiftarbete, däribland hälsokontroller. 
33. Det särskilda förslaget till ett direktiv för mobila arbetstagare som utför vägtransport 
och förare som är egenföretagare omfattar för dessa arbetstagare arbetstid, raster, 
vilotid och begränsningar för nattarbete. Dessa sektorsvisa åtgärder kommer att ha 
företräde framför berörda bestämmelser i arbetstidsdirektivet i dess ändrade lydelse, i 
enlighet med artikel 14 i detta direktiv. 
Sjötransport 
34. Arbetstidsdirektivet kommer i sin ändrade lydelse att omfatta icke-mobila 
arbetstagare. 
35. De särskilda åtgärderna kommer att innefatta följande: 
35.1 Ett förslag till direktiv om genomförande av det avtal om arbetstidens 
förläggning för sjömän som slöts den 30 september 1998. 
35.2 Ett förslag till direktiv om reglering av arbetstiden för sjöfolk ombord på 
fartyg som anlöper hamnar inom gemenskapen. 
35.3 En rekommendation från kommissionen om ratificering av ILO-konvention nr 
180 om arbetstiden för sjömän och bemanningen av fartyg samt av protokollet 
till ILO-konvention nr 147 om miniminormer i handelsfartyg. Denna 
rekommendation riktar sig separat till medlemsstaterna. 
36. Eftersom direktivet om genomförande av avtalet om arbetstidens förläggning för 
sjömän grundar sig på avtalet om socialpolitik, gäller det inte för Förenade kungariket 
(såvida det inte antas i enlighet med artikel 139 i Amsterdamfördraget, när detta har 
trätt i kraft). Kommissionen kommer därför vid lämplig tidpunkt att till rådet 
överlämna ett förslag till rådsdirektiv om att utvidga direktivet om det sociala 
protokollet till att omfatta även Förenade kungariket. 
Lufttransport, inre vattenvägar, havsfiske 
37. Arbetstidsdirektivet kommer i sin ändrade lydelse att omfatta icke-mobila 
arbetstagare. 
38. I sin ändrade lydelse kommer arbetstidsdirektivet också att garantera mobila 
arbetstagare tillräcklig vila och en övre gräns för årsarbetstiden. Dessa arbetstagare 
kommer också att omfattas av direktivets bestämmelser om fyra veckors betald 
semester (med undantag av andelsfiskare) och vissa grundläggande bestämmelser för 
natt- och skiftarbete, däribland hälsokontroller. 
39. Kommissionen håller för närvarande på att utarbeta ett förslag till direktiv med 
bestämmelser om vilotid och begränsningar av gångtiden för de inre vattenvägarna. 
Kommissionen kommer också att föreslå ett särskilt direktiv om arbetstid och vilotid 
för fiskare till havs. I detta kommer det även att fastställas lämpliga alternativa 
arrangemang avseende betald semester för andelsfiskare. Sådana sektorsvisa åtgärder 
kommer att ha företräde framför berörda bestämmelser i arbetstidsdirektivet i dess 
ändrade lydelse, i enlighet med artikel 14 i detta direktiv. 
40. Med utgångspunkt i diskussioner med de berörda parterna håller kommissionen på att 
utarbeta ett förslag till ett system för begränsning av flygtiderna inom gemenskapen, 
där hänsyn tas till driftssäkerheten. Förhoppningen är att detta skall utgöra ett 
komplement till de åtgärder som föreslås i det ändrade arbetstidsdirektivet när det 
gäller flygbesättningar inom lufttransport och det kan samtidigt vara ett sätt att 
tillfredsställa denna personalkategoris behov i fråga om hälsa och säkerhet i arbetet. 
Förhandlingarna som rör flygbesättningar kan vidare återupptas i den gemensamma 
kommittén för civil luftfart. Om sådana förhandlingar leder till lagstiftningsförslag 
kommer dessa att ha företräde framför berörda bestämmelser i arbetstidsdirektivet i 
dess ändrade lydelse, i enlighet med artikel 14 i detta direktiv. 
TABELL ÖVER HUR OLIKA VERKSAMHETER I DE TIDIGARE UTELÄMNADE SEKTORERNA SKULLE PÅVERKAS AV FÖRSLAGEN 
Verksamhet 
Icke-mobila 
arbetstagare 
inom vig-, luft, 
sjotnuuport och 
havsfiske 
Likare under 
utbildning 
Jarnvigs-
transport 
Offshore 
Fiskare till havs 
' % ' Tillampning av 
alia 
bestSmmelser i 
93/104/EG 
X 
X 
X 
Allt utom övre 
gräns för 
årsarbets-tiden Andring av 
undantagen i 
93/104/EG 
X 
X 
X 
X Andring av 93/104/EG for att reglera 
Tillräcklig vila 
X Semester 
x (utom for 
andelsfiskare) Ovre grins for 
arsarbets-tiden 
X 
X Halsokontrol 
ler 
X Sarskilda 
sektorsvisa 
tillaggs-
bestammeler 
Under 
utarbetning Endast for 
sektorn i fraga 
CO 
Verksamhet 
Flyg-
besattningar 
Mobila 
arbetstagare 
inre vattenvagar 
Mobila 
arbetstagare 
vagtransport 
Sjofolk 
* Tillampning av 
alia 
bestSmmelser i 
93/104/EG Andring av 
undantagen i 
93/104/EG Andring av 93/104/EG for att reglera 
Tillräcklig vila 
X 
X 
X Semester 
X 
X 
X Gvre grans for 
arsarbetstiden 
X 
X 
X Hal so 
kontroiler 
X 
X 
X Sarskilda 
sektorsvisa 
tillaggs-
bestammeler 
Flygtidsbe-
gransningar 
under 
utarbetning + 
mojliga 
fdrhandlingar i 
den gemen-
samma 
kommitten 
Under 
utarbetning 
Fdrslag till 
direktiv Endast for 
sektorn i fraga 
Avtal + 
rekommendatio 
n om 
ratificering av 
ILO-
konventioner 
Förslag till RÅDETS DIREKTIV om ändring av direktiv 93/104/EG av den 23 
november 1993 om arbetstidens förläggning i vissa avseenden för att täcka sektorer 
och verksamheter som inte omfattas av direktivet 
il 
MOTIVERING 
Syftet med förslaget 
1. Detta förslag gäller rådets direktiv om arbetstidens förläggning i vissa avseenden 
(93/104/EG) som skall ändras för att ge de arbetstagare som för närvarande inte 
omfattas av arbetstidsdirektivet (93/104/EG) skydd mot effekter som inverkar 
menligt på deras hälsa och säkerhet och som orsakas av oskäligt långa arbetsdagar, 
otillräcklig vila eller ojämn arbetsrytm. 
2. Det föreslås särskilt att arbetstidsdirektivet ändras så att det omfattar icke-mobila 
arbetstagare, däribland läkare under utbildning. Det ändrade direktivet skall också 
omfatta alla arbetstagare vid järnvägen och offshore. Avvikelser och 
beräkningsperioder för offshore-arbetstagama skall ändras på lämpligt sätt. 
3. Vidare skall mobila arbetstagare inom sektorerna väg- och lufttransporter, inre 
vattenvägar och havsfiske garanteras tillräcklig vila och en övre gräns för 
årsarbetstiden. De kommer också att omfattas av direktivets bestämmelser om fyra 
veckors betald semester och vissa grundläggande bestämmelser för natt- och 
skiftarbete, däribland hälsokontroller. 
Förslagets innehåll 
4. Nedan följer de förslag som här läggs fram till direktiv 93/104/EG (för en 
jämförande tabelluppställning av de föreslagna ändringarna, se bilaga). 
5- Artikel 1.3 (räckvidd): För att undvika varje risk för att luckor uppstår i täckningen 
stryks alla nuvarande undantag. Detta innebär framför allt att direktivet kommer att 
omfatta alla icke-mobila arbetstagare och alla övriga arbetstagare som inte omfattas 
av någon specifik gemenskapslagstiftning om arbetstid. De enda arbetstagare som 
inte kommer att omfattas av arbetstidsdirektivet i dess ändrade lydelse är de 
arbetstagare som omfattas av förslaget om genomförande av avtalet om arbetstidens 
förläggning för sjöfolk. Definitionerna av dessa arbetstagare är de samma som 
används i berörda förslag. Det skall noteras att artikel 14 i direktivet (mer 
detaljerade gemenskapsbestämmelser) inte ändras. För att ytterligare undanröja alla 
eventuella oklarheter är det tänkt att det i framtida förslag till direktiv skall klargöras 
vilken relation dessa har till arbetstidsdirektivet. 
Artikel 2 (Definitioner): De allmänna definitionerna i direktiv 93/104/EG förblir 
oförändrade. Detta gäller i synnerhet definitionen av "arbetstid" som innehåller tre 
villkor som skall uppfyllas samtidigt: att arbetstagaren (1) arbetar, (2) står till 
arbetsgivaren förfogande samt (3) därvid utför aktiviteter eller uppgifter. Detta gör 
det möjligt för medlemsstaterna att även fortsättningsvis definiera arbetstid 
restriktivt, samtidigt som det tillåter en vidare definition. Vidare införs tre nya 
begrepp: "mobila arbetstagare", "offshore-arbete" och "tillräcklig vila". 12 
7. Mobila arbetstagare: Definitionerna i förordning 1408/71 om social trygghet för 
migrerande arbetstagare används som mall. Begreppet har dock inskränkts dels 
eftersom det har överenskommits att direktivets bestämmelser skall gälla 
arbetstagare vid järnvägen och dels eftersom sjöfolk inte omfattas av detta förslag. 
De enda arbetstagare som omfattas av denna definition blir därför fiskare till havs, 
mobila arbetstagare inom vägtransportsektorn, flygbesättningar och arbetstagare på 
de inre vattenvägarna. Arbetstagarnas ställning i fråga om vägtransport som utförs i 
egen regi1 kommer att klargöras i det separata förslaget om vägtransporter. 
8. Offshore-arbete: Definitionen tar hänsyn till synpunkterna från sektorns företrädare. 
9. Tillräcklig vila: Kommissionen medgav i sin vitbok att det är svårt att tillämpa 
bestämmelserna i arbetstidsdirektivet på vissa kategorier av arbetstagare, även om 
bestämmelserna är flexibla. Den definition som föreslås av tillräcklig vila har 
utformats för att fastställa vilka kriterier som skall beaktas utan att tvinga fram 
någon begränsning i tid. De berörda arbetstagarna skall ha regelbundna viloperioder 
som är tillräckligt långa för att garantera att de inte på grund av långa arbetsdagar 
eller ojämn arbetsrytm skadar sig själva eller andra och att deras hälsa inte tar skada, 
vare sig på kort eller lång sikt. Kommissionen anser att de bestämmelser om vila 
som följer av artiklarna 3, 4 och 5 i arbetstidsdirektivet skulle uppfylla dessa 
kriterier. 
10. Artikel 5 (veckovila): Det andra stycket i artikel 5, avseende söndagsvila, har 
strukits. Detta formaliserar EG-domstolens beslut som det hänvisats till ovan. 
11. Artikel 17 (avvikelser): En rad ändringar föreslås för artikel 17.2 för att klargöra att 
avvikelserna avser viss verksamhet som tidigare inte omfattades av 
arbetstidsdirektivet. De exempel som ges är "järnvägspersonal på tåg (17.2.1 a), "det 
arbete som utförs av läkare under utbildning" (17.2.1 c i) och "oljeproduktion" 
(17.2.1 civ). 
12. Ett nytt undantag (Artikel 17.2.4) föreslås för en övergångsperiod i fråga om en övre 
gräns för arbetsveckan för läkare under utbildning. I de fall där avtal föreligger 
mellan arbetsgivarnas och arbetstagarnas företrädare, kan den övre gränsen för 
veckoarbetstiden höjas till 54 timmar (dvs. med en timme per dag) under en 
fyramånaders beräkningsperiod. Kommissionen har för avsikt att se till att 
arbetstiden för yngre sjukhusläkare sänks till rimliga nivåer. Den flexibilitet som 
föreslås även framdeles är påkallad eftersom det är helt klart att en omedelbar 
övergång till en maximal genomsnittlig veckoarbetstid på 48 timmar åtminstone i 
vissa medlemsstater skulle få allvarliga konsekvenser för tillhandahållandet av sjuk-
och hälsovård. Detta beror inte enbart på de ökade kostnaderna utan också på bristen 
på utbildade läkare. Kommissionen anser att förlängd flexibilitet under en 
övergångsperiod kommer att ge sjukhusmyndigheterna tillräcklig tid att, i samarbete 
med företrädare för de berörda läkarna, planera för de nödvändiga förändringarna, 
Dvs. förare som är anställda av andra företag än åkerier, t.ex. kemiföretag, oljebolag, 
livsmedelsindustrin, byggsektorn eller partWdetaljhandeln. 
13 
bl.a. en modernisering av arbetsorganisationen. Denna övergångsperiod föreslås bli 
sju år. Detta är längden på universitetens läkarutbildningar i en rad medlemsstater. 
13. Artikel 17 a (ny) (mobila arbetstagare och offshore-arbete): Kommissionen vill dels 
att direktivets samtliga bestämmelser skall omfatta så många arbetstagare som 
möjligt, bl.a. icke-mobila arbetstagare, alla mobila och icke-mobila arbetstagare vid 
järnvägen och arbetstagare offshore; dels att direktivets bestämmelser om fyra 
veckors betald semester och vissa bestämmelser för natt- och skiftarbete (däribland 
hälsokontroller) utvidgas till att omfatta vissa mobila arbetstagare och dels att dessa 
arbetstagare garanteras tillräcklig vila och en övre gräns för årsarbetstiden. Denna 
sista bestämmelse skall också omfatta arbetstagare offshore. 
4. Genom att det tidigare utelämnandet upphör kommer direktivets bestämmelser att 
omfatta alla arbetstagare. Syftet med denna artikel är därför att: 
• inte tillämpa bestämmelserna i artikel 3 (dygnsvila), 4 (raster), 5 (veckovila) och 8 
(nattarbetets längd) på de mobila arbetstagarna i fråga, 
• införa bestämmelser för att garantera att dessa arbetstagare får tillräcklig vila, 
• tillåta att begränsningar av arbetstiden (artikel 6) beräknas på en tolvmånaders 
beräkningsperiod och 
inte tillämpa bestämmelserna om betald semester på andelsfiskare. (Andelsfiskare är 
besättningsmedlemmar på fiskefartyg som avlönas med en andel av fartygets 
inkomster). 
Förslagets berättigande 
15. Kommissionen anser att en åtgärd är påkallad för att på gemenskapsnivå garantera skydd 
för hälsa och säkerhet i fråga om arbetstiden för arbetstagarna inom de sektorer och 
verksamheter som för närvarande inte omfattas av arbetstidsdirektivet. Förslaget avser 
sådana åtgärder som kan åtstadkommas genom ändringar i arbetstidsdirektivet. Att vissa 
sektorer och verksamheter utelämnades i ett första skede berodde på arbetets art och inte på 
att de berörda arbetstagarna inte behövde något skydd. En gemenskapsåtgärd kan därför 
motiveras på samma grunder som dem som anfördes för arbetstidsdirektivet. 
16. EG-domstolen har i fråga om subsidiaritetsprincipen fastslagit2 att när rådet har ansett att 
det är nödvändigt att förbättra den befintliga skyddsnivån vad gäller arbetstagares hälsa och 
säkerhet och att harmonisera förhållandena på detta område samtidigt som redan gjorda 
förbättringar bibehålls, förutsätter uppfyllandet av detta mål med hjälp av införande av 
minimikrav ovillkorligen åtgärder inom hela gemenskapen. Faktum är att det inte finns 
någon objektiv skillnad när det gäller subsidiaritet mellan de sektorer som undantagits från 
Domstolens dom av den 12 november 1996 i mål C-84/94: Förenade kungariket mot Europeiska 
unionens råd. A A 
arbetstidsdirektivet och dem som omfattas av det. Slutsatsen är därför att det ur 
subsidiaritetssynpunkt inte finns något att invända mot en lagstiftningsåtgärd. 
17. Vad gäller proportionalitetsprincipen har EG-domstolen konsekvent ftamhållit att man för 
att kunna fastställa om en gemenskapsbestämmelse respekterar proportionalitetsprincipen 
måste utreda om de sätt som används för att genomföra bestämmelsen är lämpliga för att 
uppnå det uppställda målet och att de inte går utöver vad som är nödvändigt. Det är därför 
nödvändigt att kunna fastställa om direktivet är en onödigt kraftig åtgärd för att skydda 
arbetstagarnas hälsa och säkerhet. EG-domstolens slutsats är att arbetstidsdirektivet inte är 
en för kraftig åtgärd. Eftersom föreliggande förslag inte går utöver vad som föreskrivs i 
arbetstidsdirektivet, anser kommissionen att även proportionalitetsprincipen tillgodoses. 
Rättslig grund 
18. Eftersom det rör sig om ett förslag till ändring av direktiv 93/104/EG utgör artikel 118 a 
den lämpliga rättsliga grunden. 
15 
Förslag till RÅDETS DIREKTIV om ändring av direktiv 93/104/EG av den 23 
november 1993 om arbetstidens förläggning i vissa avseenden för att täcka sektorer 
och verksamheter som inte omfattas av direktivet. 
. 98/0318 (SYN^ 
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV ; 
med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 
118a i detta, 
med beaktande av kommissionens förslag(!), 
i samarbete med Europaparlamentet (2), 
med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (3), och med beaktande 
av följande: 
Artikel 118a i fördraget föreskriver att rådet genom direktiv skall anta minimikrav för att 
främja förbättringar, särskilt inom arbetsmiljöområdet, för att trygga bättre hälsa och 
säkerhet för arbetstagarna. 
Enligt artikel 118a bör dessa direktiv inte innebära administrativa, finansiella eller 
lagstiftande regler som hämmar skapandet och utvecklingen av små och medelstora 
företag. 
I rådets direktiv 93/104/EG (4) av den 23 november 1993 om arbetstidens förläggning i 
vissa avseenden föreskrivs minimikrav på säkerhet och hälsa vid förläggningen av 
arbetstiden i fråga om minimitider för dygnsvila, veckovila, årlig semester och raster 
samt begränsning av veckoarbetstiden och vissa former av nattarbete, skiftarbete och 
arbetsrytm. 
Vissa sektorer omfattades inte av direktiv 93/104/EG. Dessa sektorer var luft-, järnvägs-, 
väg- och sjötransporter, havsfiske, liksom annat arbete till sjöss samt det arbete som 
utförs av läkare under utbildning. 
Med hänsyn till det aktuella arbetets särskilda art är det nödvändigt att vidta lämpliga 
åtgärder beträffande arbetstidens förläggning för att skydda arbetstagarnas hälsa och 
säkerhet inom de sektorer och verksamheter som inte omfattas av detta direktiv. 
Direktiv 93/104/EG skall tillämpas på icke-mobila arbetstagare inom de sektorer som för 
närvarande inte omfattas av direktivet. 
När det gäller läkare under utbildning är det även fortsättningsvis nödvändigt med viss 
flexibilitet. 
Visst grundläggande skydd i fråga om arbetstiden skall föreskrivas för mobila 
arbetstagare och de arbetstagare som utför "annat arbete till sjöss" som för närvarande 
inte omfattas av direktivet. Detta grundläggande skydd skall innefatta befintliga regler 
om årlig semester och vissa grundläggande bestämmelser för natt- och skiftarbete, 
2 
3 
4 EGT L 307, 13.12.93, s. 18 
däribland hälsokontroller. De befintliga bestämmelserna om arbetstid och vila behöver 
anpassas. 
På grund av andelsfiskamas speciella anställningsförhållanden skall de inte omfattas av 
bestämmelserna om årlig betald semester. 
Det europeiska avtalet om arbetstiden för sjöfolk genomförs genom ett rådsbeslut på 
begäran av kommissionen, i enlighet med artikel 4.2 i avtalet om socialpolitik. 
Bestämmelserna i detta direktiv skall därför inte gälla sjöfolk. 
Trots intensiva förhandlingar har det inte gått att nå en överenskommelse för mobila 
arbetstagare i företag som utför vägtransporter för annans räkning, Arbetsmarknadens 
parter inom järnvägstransportsektorn har kommit överens om att bestämmelserna i 
arbetstidsdirektivet efter relevanta ändringar skall gälla alla arbetstagare inom sektorn. 
Med hänsyn till EG-domstolens rättspraxis skall bestämmelsen om söndagsvila strykas. 
I enlighet med subsidiaritetsprincipen och proportionalitetsprincipen, så som dessa anges 
i artikel 3 b i fördraget, kan de ovan angivna målen för den planerade åtgärden inte i 
tillräcklig utsträckning uppnås av medlemsstaterna, eftersom målet är att ge alla 
arbetstagare inom gemenskapen ett lämpligt skydd för hälsa och säkerhet i fråga om 
arbetstiden. Med hänsyn till den planerade åtgärdens omfattning och effekter kan dessa 
mål bäst uppnås på gemenskapsnivå genom att man inför bestämmelser om minimikrav 
som är tillämpliga i hela Europeiska gemenskapen. Detta direktiv går inte utöver vad som 
krävs för att uppnå dessa mål. 
Av dessa skäl skall rådets direktiv 93/104/EG därför ändras. 
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. 
Artikel 1 
Direktiv 93/104/EG ändras härmed enligt följande: 
1. Artikel 1.3 ersätts enligt följande: 
"3.1. Detta direktiv skall tillämpas inom alla arbetsområden, såväl offentliga 
som privata, i den betydelse som avses i artikel 2 i direktiv 89/291/EEG utan 
att det påverkar tillämpningen av artikel 17 i detta direktiv. 
3.2. Detta direktiv skall inte tillämpas på sjöfolk, så som dessa definieras i 
direktiv .../.../EG om avtalet om arbetstidens förläggning för sjöfolk." 
Följande punkter infogas i slutet av artikel 2: 
"7. mobila arbetstagare: arbetstagare ombord på sjögående fiskefartyg som 
för medlemsstats flagg eller arbetstagare som är anställda som resande 
.1 i 
personal eller flygpersonal av företag som bedriver person- eller 
godstransport på väg, inre vattenvägar eller i luften. 
8. offshorearbete: arbete som huvudsakligen utförs på eller från 
offshoreanläggningar (inklusive oljeborrplattformar) i direkt eller indirekt 
anslutning till utvinning eller exploatering av mineraltillgångar samt dykning 
i anslutning till sådan verksamhet, oavsett om dykningen utförs från en 
offshoreanläggning eller från ett fartyg. 
9. tillräcklig vila: att arbetstagarna skall ha regelbundna viloperioder som är 
tillräckligt långa för att garantera att de inte på grund av långa arbetsdagar 
eller ojämn arbetsrytm skadar sig själva eller andra och att deras hälsa inte 
tar skada, vare sig på kort eller lång sikt." 
3. Följande stycke i artikel 5 stryks: 
"Den minimitid för vila som avses i första stycket skall i princip omfatta 
söndag." 
4. Följande punkter infogas i slutet av artikel 17.2.1 a: 
"särskilt för järnvägspersonal på tåg" 
5. Följande infogas efter "inrättningar" i artikel 17.2.1 c i: 
"inbegripet det arbete som utförs av läkare under utbildning" 
6. Artikel 17.2.1 c ii ersätts enligt följande: 
"arbete med direkt koppling till tillhandahållandet av transporttjänster och 
annat hamn- eller flygplatsarbete" 
7. Artikel 17.2.1 c iv ersätts enligt följande: 
"produktion och distribution av gas, olja, vatten och el, sophämtning och 
sopförbränningsanläggningar" 
8. Följande punkter infogas i slutet av artikel 17.2: 
"2.4. Avvikelser från artikel 6 får göras för läkare under utbildning under en 
övergångsperiod på sju år räknat från det datum då detta direktiv antas, om 
avtal träffats mellan företrädarna för arbetsgivarna och arbetstagarna. 
Veckoarbetstiden får dock aldrig överskrida 54 timmar över en fyramånaders 
beräkningsperiod. " 
18 
9. Följande artikel infogas: 
"Artikel 17 a: 
Mobila arbetstagare och offshorearbete 
1. Bestämmelserna i artiklarna 3, 4, 5 och 8 skall inte gälla mobila 
arbetstagare. 
2. Medlemsstaterna skall dock vidta de åtgärder som krävs för att se till att 
mobila arbetstagare har rätt till tillräcklig vila. 
3. Under förutsättning att de allmänna principerna om skydd av 
arbetstagarnas hälsa och säkerhet uppfylls, kan medlemsstaterna på objektiva 
eller tekniska grunder, eller av skäl som har att göra med arbetets 
organisation, utsträcka den beräkningsperiod som avses i artikel 16.2 till tolv 
månader för mobila arbetstagare och arbetstagare som huvudsakligen utför 
offshorearbete. 
4. Artikel 7 skall inte gälla andelsfiskare. 
Artikel 2 
1. (a) Medlemsstaterna skall anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga 
för att uppfylla vad som föreskrivs i detta direktiv senast två år efter det att det antagits 
eller se till att arbetsmarknadens parter senast den dagen genom avtal fastställer 
nödvändiga bestämmelser, varvid medlemsstaterna skall se till att de hela tiden kan 
garantera att direktivets bestämmelser efterlevs. 
(b) Medlemsstaterna skall genast anmäla detta till kommissionen. 
2. När medlemsstaterna antar de bestämmelser som avses i punkt 1 skall dessa innehålla 
en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. 
Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv 
utfärda. 
3. Utan att det påverkar medlemsstaternas rätt att med hänsyn till förändrade 
omständigheter anta olika bestämmelser inom arbetstidens område, så länge de 
minimikrav som föreskrivs i detta direktiv följs, skall tillämpningen av detta direktiv inte 
utgöra skäl att sänka den allmänna nivån för det skydd som erbjuds arbetstagarna. 
4. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texterna till bestämmelser i 
nationell lagstiftning som redan antagits eller skall antas inom det område som omfattas 
av detta direktiv. 
19 
Artikel 3 
Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna. 
Utfärdat i 
Pä rådets vägnar 
Ordförande 
10 20 
FÖRSLAGETS KONSEKVENSER FÖR FÖRETAGEN, 
SÄRSKILT DE SMÅ OCH MEDELSTORA 
Förslagets titel: 
Förslag till rådets direktiv om ändring av direktiv 93/104/EG av den 23 november 1993 
om arbetstidens förläggning i vissa avseenden för att täcka sektorer och verksamheter 
som inte tidigare omfattats av direktivet. 
Dokumentets referensnummer: 98017 
Förslaget 
1. Med tanke på subsidiaritetsprincipen, varför behövs gemenskapslagstiftning på 
detta område och vilka år de huvudsakliga målen? 
Den 23 november 1993 antog ministerrådet direktiv 93/104/EG om arbetstidens 
förläggning i vissa avseenden. Direktivet grundade sig på artikel 118a i EG-fördraget, som 
förutsätter att medlemsstaterna "särskilt skall sträva efter att, främst i fråga om arbetsmiljön, 
främja förbättringar av arbetstagares hälsa och säkerhet...". 
De främsta målen är att säkerställa att arbetstagarna skyddas mot effekter som inverkar 
menligt på deras hälsa och säkerhet och som orsakas av oskäligt långa arbetsdagar, 
otillräcklig vila eller ojämn arbetsrytm. Direktivet innehåller omfattande bestämmelser om 
flexibilitet vid tillämpning av direktivets principer på särskilda situationer. 
Kommissionens ursprungliga förslag till direktiv om arbetstid omfattade alla ekonomiska 
sektorer och all ekonomisk verksamhet. Rådet beslöt emellertid att undanta vissa sektorer 
och viss verksamhet från direktivets räckvidd. Den exakta ordalydelsen om direktivets 
räckvidd är: "Detta direktiv skall tillämpas inom alla arbetsområden... med undantag för 
luft-, järnvägs-, väg- och sjötransporter, havsfiske, liksom annat arbete till sjöss samt det 
arbete som utförs av läkare under utbildning" (artikel 1.3). 
I sextonde stycket i ingressen till direktivet fastställs det: "Med hänsyn till det aktuella 
arbetets särskilda art kan det vara nödvändigt att vidta speciella åtgärder beträffande 
förläggningen av arbetstiden inom vissa områden och verksamheter som inte omfattas av 
detta direktiv." 
Rådet ansåg alltså att detta utelämnande berodde på arbetets art inom sektorerna och 
verksamheterna i fråga. Det sades inget om att skyddet för hälsa och säkerhet skulle vara 
tillräckligt inom dessa sektorer och verksamheter. 
Detta förslag syftar till att ändra rådets direktiv om arbetstidens förläggning i vissa 
avseenden (93/104/EG) för att ge de arbetstagare som för närvarande inte omfattas av 
arbetstidsdirektivet (93/104/EG) skydd mot effekter som inverkar menligt på deras hälsa 
och säkerhet och som orsakas av oskäligt långa arbetsdagar, otillräcklig vila eller ojämn 
arbetsrytm. 
Frågan om subsidiariteten i anslutning till arbetstidsdirektivet har tagits upp särskilt av 
Europeiska gemenskapernas domstol. I en dom om Förenade kungarikets ansökan om 
ogiltigförklaring av arbetstidsdirektivet noterar domstolen att då rådet har ansett att det är 
nödvändigt att främja den befintliga skyddsnivån vad gäller arbetstagares hälsa och säkerhet och 
11 21 
att hamionisera förhållandena på detta område samtidigt som redan gjorda förbättringar 
bibehålls, förutsätter uppfyllandet av detta mål med hjälp av införande av rninimikrav 
o vi 1 Ikorligen åtgärder inom hela gemenskapen. 
Faktum är att det inte finns någon objektiv skillnad när det gäller subsidiaritet mellan de sektorer 
som undantagits från arbetstidsdirektivet och dem som omfattas av det. Av detta kan slutsatsen 
dras att det från subsidiaritetssynpunkt är motiverat med lagstiftning på gemenskapsnivå. 
Konsekvenser för företagen 
2. Vem kommer att beröras av förslaget? 
Förslaget kommer att beröra alla arbetstagare inom de sektorer och verksamheter som för 
närvarande inte omfattas av arbetstidsdirektivet, förutom sjöfolk och mobila arbetstagare 
inom vägtransportsektorn. 
3 Vilka åtgärder måste företagen vidta för att fullgöra vad som föreskrivs i 
förslaget? 
Företagen kommer att vara tvungna att se till att bestämmelserna i direktivet efterlevs, i 
synnerhet i fråga om vila, semester och begränsningar av arbetstiden. 
4. Vilka förmodas de ekonomiska effekterna av förslaget bli? 
(a) Vilka kommer effekterna att bli för 
~ Sysselsättningen? 
Effekterna på sysselsättningen kommer att bero på hur eventuella nödvändiga 
förändringar införs. Vid en första bedömning skulle en positiv effekt på 
sysselsättningen kunna uppstå om fler arbetstagare rekryteras till följd av minskad 
övertid och längre semester. 
Investeringar och etableringen av nya företag? 
Försumbara. 
- Företagens konkurrenskraft? 
Eftersom kostnaderna och fördelarna kommer att väga upp varandra så som 
beskrivs under c och d nedan, kommer effekterna att bli relativt små. 
(b) Behöver nya administrativa rutiner införas? 
Det kommer att uppstå en engångskostnad för införandet av nya arbetsscheman. De flesta 
företag har redan idag lämpliga kontrollsystem, men vissa utvidgningar kan komma att 
behövas för att det skall gå att styrka att bestämmelserna efterlevs. 
12 
6é N* 
(c) Kostnadseffektivitet i kvantitativa och kvalitativa termer 
Kommissionen har beställt en bedömning av konsekvenserna för näringslivet5 för att 
analysera arbetstidsdirektivets troliga effekter på de sektorer och verksamheter som för 
närvarande inte omfattas av direktivet. 
Denna studie visar att de kostnader som väntar företagen är av tre slag: 
( 1 ) administrativa kostnader för att uppfylla kraven internt och externt visa att så är 
fallet: införande och handhavande av kontrollsystem för arbetstiden och 
hälsokontroller. 
(2) totalkostnaden för rekrytering av fler arbetstagare: rekryteringskostnader och 
därpå följande direkta eller indirekta anställningskostnader. 
(3) kostnader för omstrukturering av arbetstidens förläggning: nya skiftscheman, nya 
arrangemang för viloperioder, nya avtal med fackliga organisationer/företagsråd. 
Uppfyllandet av de nya kraven kommer att innebära flera fördelar för arbetsgivarna 
genom att totalkostnaderna för effekterna kommer att minskas. Dessa fördelar är: 
( 1 ) minskade kostnader till följd av vinster genom färre arbetsstopp som ett resultat 
av färre arbetsolyckor och mindre frånvaro på grund av ohälsa, 
(2) ökad produktivitet för enskilda anställda till följd av bättre hälsa och mindre 
trötthet, 
(3) ökad produktivitet för företagen till följd av den omorganisation av arbetstiden 
som förhandlas fram samtidigt med de nya bestämmelserna, 
(4) besparingar i övertidsersättningar genom minskad arbetstid för dem som för 
närvarande arbetar mer än vad som tillåts i de nya bestämmelserna. 
(d) Vad kommer direktivet att kosta? 
I den ovannämnda konsekvensbedömningen för näringslivet fastslås att det inte är 
möjligt att göra en precis uppskattning av vilka kostnader och fördelar genomförandet av 
direktivet kommer att ge upphov till. Hur man än gör en sådan uppskattning kommer den 
att bygga på de ofullständiga uppgifter som finns att tillgå, vilket ger stora felmarginaler. 
De huvudsakliga kostnaderna kommer att uppstå av nya rekryteringskostnader till följd 
av genomförandet av arbetstidsbegränsningarna och semesterbestämmelserna. De 
huvudsakliga fördelarna kommer att uppstå genom minskad övertidsersättning, högre 
individuell produktivitet, minskad sjukfrånvaro och färre arbetsolyckor. Den bästa 
indikationen på de troliga övergripande effekterna av förslagen är som följer. När det 
gäller bestämmelserna för de sex olika sektorerna och verksamheterna, dvs luft-, 
järnvägs-, väg- och sjötransport, havsfiske och annat arbete till sjöss, kommer det att ge 
en nettoeffekt (kostnader minus fördelar) på mellan en nettovinst på 1 % och en 
nettokostnad på 1 % av de berörda arbetstagarnas genomsnittliga årsinkomster. När det 
gäller läkare under utbildning ligger uppskattningen på 2 % av de genomsnittliga 
Business Impact Assessment, Working Time Directive, excluded sectors, Cambridge Policy 
Consultants, oktober 1998 
13 00 
årsinkomsterna. När det gäller inre vattenvägar finns det inte tillräcklig information att 
tillgå för att man skall kunna göra någon uppskattning. 
5. Innefattar förslaget åtgärder som tar hänsyn till de små och medelstora 
företagens särskilda situation (lägre eller annorlunda krav etc.)? 
Nej. Den flexibilitet som kan komma i fråga gäller oavsett företagens storlek. 
Samråd 
6. Förteckning över de organisationer som hörts omförslaget och en redogörelse 
för deras viktigaste synpunkter 
Vitboken blev föremål för ett brett samråd, med bl.a. alla de arbetsgivar- och 
arbetstagarorganisationer som angavs i meddelandet om tillämpningen av avtalet om 
socialpolitik6 Dessa organisationer hördes också under den andra etappen i 
samrådsförfarandet. Deras synpunkter redogörs för i meddelandet som rör denna fråga. 
Vidare har dessa frågor diskuterats under fem år i de gemensamma kommittéerna för de 
fem transportsektorerna och havsfisket. 
6 Meddelande om tillämpningen av avtalet om socialpolitik: KOM(93) 600,14.12.93 
24 14 
BILAGA 
ARBETSDOKUMENT: JÄMFÖRANDE TABELL 
Förslag till RÅDETS DIREKTIV om ändring av direktiv 93/104/EG av den 23 
november 1993 om arbetstidens förläggning i vissa avseenden för att täcka sektorer 
och verksamheter som inte omfattas av direktivet. 
RÅDETS DIREKTIV 93/104/EG av den 
23 november 1993 om arbetstidens 
förläggning i vissa avseenden 
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR 
ANTAGIT DETTA DIREKTIV 
[[Ingress] 
HÄRIGENOM 
FÖLJANDE. FÖRESKRIVS Föreslagna ändringar 
Inga ändringar 
AVSNITT 1 RÄCKVIDD OCH 
DEFINITIONER 
Artikel 1 
Ändamål och räckvidd 
II detta direktiv föreskrivs minimikrav 
på säkerhet och hälsa vid förläggningen 
av arbetstiden. 
2. Detta direktiv är tillämpligt på 
a)minimitider för dygnsvila, veckovila och 
årlig semester, vidare på raster och 
begränsning av veckoarbetstiden, samt 
b)vissa former av nattarbete, skiftarbete 
och arbetsrytm. 
3. Detta direktiv skall tillämpas inom alla 
arbetsområden, såväl offentliga som 
privata, i den betydelse som avses i artikel 
2 i direktiv 89/391/EEG utan att det 
påverkar tillämpningen av artikel 17 i det 
här direktivet, med undantag för luft-, 
järnvägs-, väg- och sjötransporter, 
havsfiske liksom annat arbete till sjöss 
samt det arbete som utförs av läkare 
under utbildning. Inga ändringar 
Inga ändringar 
3 X Detta direktiv skall tillämpas inom alla 
arbetsområden, såväl offentliga som 
privata, i den betydelse som avses i artikel 
2 i direktiv 89/291/EEG utan att det 
påverkar tillämpningen av artikel 17 i detta 
direktiv. 
3.2. Detta direktiv skall inte tillämpas på 
sjöfolk, så som dessa definieras i direktiv 
.../.../EG om avtalet om arbetstidens 
förläggning för sjöfolk. 
O K f*0 
4. Bestämmelserna i direktiv 89/391/EEG 
är fullt tillämpliga på de fall som avses i 
punkt 2 utan att det påverkar strängare 
eller mer detaljerade bestämmelser i det 
här direktivet. Inga ändringar 
Artikel 2 - Definitioner 
I detta direktiv används följande 
beteckningar med de betydelser som här 
anges: 
1. arbetstid: alltid i enlighet med nationell 
lagstiftning eller praxis då arbetstagaren 
står till arbetsgivarens förfogande samt 
därvid utför aktiviteter eller uppgifter. 
2. viloperiod: varje period som inte är 
arbetstid. 
3. natt: varje period om minst sju timmar, 
bestämd enligt nationell lagstiftning, som 
omfattar perioden mellan midnatt och 
05.00. 
4. nattarbetande: 
a)varje arbetstagare som normalt utför 
minst tre timmar av sitt dagliga arbete 
nattetid, och 
b)varje arbetstagare som troligen kommer 
att fullgöra en viss del av sin årsarbetstid 
nattetid; 
denna del bestäms av den berörda 
medlemsstaten 
i)genom nationell lagstiftning efter 
samråd med arbetsmarknadens parter, 
eller 
ii)genom kollektivavtal på nationell eller 
regional nivå. 
5. skiftarbete: varje metod att dela in Inga ändringar 
Inga ändringar 
Inga ändringar 
Inga ändringar 
Inga ändringar 
2 
arbetet i skift varigenom arbetstagare 
avlöser varandra vid samma arbetsplatser 
enligt en viss arbetsgång, även då denna 
är roterande; skiften kan vara 
kontinuerliga eller diskontinuerliga, 
metoden kan medföra att arbetstagare 
måste arbeta vid olika tider under en 
given period av dagar eller veckor. 
6. skiftarbetare: varje arbetstagare vars 
arbetsschema ingår i skiftarbete. 
Bestämmelse saknas Inga ändringar 
Inga ändringar 
7. mobila arbetstagare: arbetstagare 
ombord på sjögående fiskefartyg som för 
medlemsstats flagg eller arbetstagare som 
är anställda som resande personal eller 
flygpersonal av företag som bedriver 
person- eller godstransport på väg, inre 
vattenvägar eller i luften. 
8. offshorearbete: arbete som 
huvudsakligen utförs på eller från 
offshoreanläggningar (inklusive 
oljeborrplattformar) i direkt eller indirekt 
anslutning till utvinning eller exploatering 
av mineraltillgångar samt dykning i 
anslutning till sådan verksamhet, oavsett 
om dykningen utförs från en 
offshoreanläggning eller från ett fartyg. 
9. tillräcklig vila: att arbetstagarna skall 
ha regelbundna viJoperioder som är 
tillräckligt långa för att garantera att de 
inte på grund av långa arbetsdagar eller 
ojämn arbetsrytm skadar sig siälva. sina 
kollegor eller andra och att deras hälsa 
inte tar skada, vare sig på kort eller lång 
sikt. 
27 
AVSNITT II MINIMIPERIODER FOR I 
VILA — ANDRA BESTAMMELSER 
OM ARBETSTIDENS FORLAGGNING 
Artikel 3 
Dygnsvila 
Medlemsstatema skall vidta de atgarder 
som behovs fbr att se till att varje 
arbetstagare far minst 11 timmars Inga andringar 
sammanhangande ledighet per 24-
timmarsperiod. 
Artikel 4 
Raster 
Medlemsstatema skall vidta de atgarder Inga andringar 
som behovs for att se till att varje 
arbetstagare — da arbetsdagen ar langre 
an sex timmar — fir en rast. Den narmare jnga andringar 
utformningen, daribland rastens langd och 
pa vilka villkor den ges, skall faststallas i 
kollektivavtal eller, da detta inte lyckas, 
genom nationell lagstiftning. 
Artikel 5 
Veckovila 
Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder 
som behövs för att se till att varje 
arbetstagare under varje period om sju 
dagar får minst 24 timmars 
sammanhängande ledighet plus den 11 
timmars dygnsvila som avses i artikel 3. 
Den minimitid för vila som avses i första 
stycket skall i princip omfatta söndag. 
Om sakliga, tekniska eller 
arbetsorganisatoriska förhållanden 
berättigar det far en ledighet om minst 24 
timmar tillämpas. Artikel 5 
Veckovila 
Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder 
som behövs för att se till att varje 
arbetstagare under varje period om sju 
dagar får minst 24 timmars 
sammanhängande ledighet plus den 11 
timmars dygnsvila som avses i artikel 3. 
Har strukits 
Inga ändringar 
28 
Artikel 6 
Begransning av veckoarbetstiden 
Medlemsstatema skall vidta de atgarder 
som behovs for att astadkomma att 
1. veckoarbetstiden begransas genom 
lagar och andra fbrfattningar eller genom 
kollektivavtal, 
Inga andnngar 
2. den genomsnittliga arbetstiden under 
varje sjudagarsperiod inklusive overtid 
inte overstiger 48 timmar. 
Artikel 7 
Semester 
1. Medlemsstatema skall vidta de atgarder 
som behovs for att se till att varje 
arbetstagare far en arlig betald semester 
om minst fyra veckor i enlighet med vad 
som fbreskrivs genom nationell 
lagstiftning eller praxis angaende ratten till 
och beviljandet av en sadan semester. 
Inga andringar 
2. Minimiperioden for betald semester far 
inte ersattas av en ekonomisk gottgorelse, 
fbrutom nar anstallningsfbrhallandet 
upphor. 
AVSNITT IH NATTARBETE ~ 
SKIFTARBETE - ARBETSRYTM 
Artikel 8 
Nattarbetets langd 
Medlemsstatema skall vidtade atgarder 
som behovs for att se till att 
1. den normala arbetstiden fbr 
nattarbetande inte overstiger ett 
genomsnitt av atta timmar under varje 24-
timmarsperiod, _ „ . . 
Inga andnngar 
2. nattarbetande vars arbete innebar 29 
sarskilda risker eller stor fysisk eller 
mental anstrangning inte arbetar mer an 
atta timmar inom en 24-timmarsperiod nar Inga andringar 
de utfor nattarbete. 
For tillampningen av ovanstaende skall 
arbete som innebar sarskilda risker eller 
stor fysisk eller mental anstrangning 
definieras genom nationell lagstiftning 
eller praxis eller genom kollektivavtal, 
med hansyn tagen till nattarbetets 
sarskilda konsekvenser och risker. 
Artikel 9 
Halsoundersokning och omplacering av 
nattarbetande till dagarbete 
1. Medlemsstatema skall vidtade atgarder 
som behovs for att se till att 
a)nattarbetande har ratt till en fri 
halsoundersokning innan de bbrjar 
anstallningen och darefter till regelbundna 
halsoundersokningar, 
b)nattarbetande som har halsoproblem 
som kan visas bero pa nattarbetet om det 
ar mojligt omplaceras till lampligt 
dagarbete. 
, *. . . , , • Inga andringar 
2. Den kostnadsfna halsoundersokning 
som avses i punkt 1 a skall omfattas av 
lagstadgad tystnadsplikt. 
3. Den kostnadsfna halsoundersokning 
som avses i punkt 1 a far utforas inom den 
offentliga sjukvarden. 
30 
Artikel 10 
Garantier for nattarbete 
Medlemsstatema far fbr vissa kategorier Inga andringar 
av nattarbetande meddela sarskilda regler 
enligt villkor som faststalls genom 
nationell lagstiftning eller praxis, nar det 
galler arbetstagare som nskerar halsa eller 
sakerhet genom sitt nattarbete. 
Artikel 11 
Anmalan om regelbunden sysselsattning 
av nattarbetande Medlemsstatema skall 
vidta de atgarder som behovs for att se till ^ andringar 
att arbetsgivare som regelbundet 
sysselsatter nattarbetande anmaler detta 
till de behoriga myndighetema om dessa 
begar det. 
Artikel 12 
Skydd av halsa och sakerhet 
Medlemsstatema skall vidtade atgarder 
som behovs fbr att se till att 
1. nattarbetande och skiftarbetare har ett 
halso- och sakerhetsskydd som motsvarar 
arten av deras arbete, 
Inga andringar 
2. skyddsatgarder och skyddsanordningar 
fbr nattarbetande och skiftarbetande 
motsvarar dem som finns fbr andra 
arbetstagare och att dessa ar tillgangliga 
alia tider pa dygnet. 
31 
Artikel 13 
Arbetsrytm 
Medlemsstatema skall vidta de atgarder 
som behGvs fbr att se till att en 
arbetsgivare som avser att organisera 
arbetet enligt en viss rytm tar hansyn till 
den allmanna pnncipen om att anpassa 
arbetet till arbetstagaren, sarskilt i syfte 
att lindra effekterna av monotona 
arbetsuppgifter och arbete i ett i fbrvag 
faststallt tempo beroende pa arbetets art. 
Arbetsgivaren skall aver ta hansyn till Inga andringar 
kraven pa halsa och sakerhet, sarskilt 
betraffande avbrott under arbetstiden. 
"AVSNlff IV ALLMANNA 
BESTAMMELSER 
Artikel 14 
Mer detaljerade gemenskapsbestammelser 
Bestammelserna i detta direktiv skall inte 
tillampas nar andra 
gemenskapsbestammelser innehaller mer 
detaljerade krav betraffande vissa yrken 
eller arbeten. T .. . • 
Inga andnngar 
Artikel 15 
Gynnsammare bestammelser 
Detta direktiv skall inte paverka 
medlemsstaternas ratt att tillampa eller 
infbra fbrfattningsbestammelser eller en 
administrate praxis som battre skyddar 
arbetstagamas halsa och sakerhet eller 
underlattar eller tillater tillampningen av 
kollektivavtal som battre skyddar Inga andringar 
arbetstagamas halsa och sakerhet. 
O fj 
Artikel 16 
Beräkningsperioder 
Medlemsstaterna far föreskriva följande: 
1. För tillämpningen av artikel 5 
(veckovila): En beräkningsperiod som inte 
överstiger 14 dagar. 
2. För tillämpningen av artikel 6 
(begränsning av veckoarbetstiden): En 
beräkningsperiod som inte överstiger fyra 
månader. 
De perioder av årlig betald semester som 
beviljas i enlighet med artikel 7 liksom 
även sjukfrånvaro skall inte inkluderas 
eller skall vara neutrala vid beräkningen 
av genomsnittet. 
3. För tillämpningen av artikel 8 
(nattarbetets längd): En beräkningsperiod 
som bestäms efter samråd med 
arbetsmarknadens parter på nationell eller 
regional nivå. 
Om den veckovila på minst 24 timmar 
som avses i artikel 5 faller inom 
nyssnämnda period skall den inte 
inkluderas vid beräkningen av 
genomsnittet. Inga ändringar 
Artikel 17 
Avvikelser 
Î. Med iakttagande av de allmänna 
principerna för arbetstagarnas hälsa och 
säkerhet far medlemsstaterna göra 
avvikelser från artiklarna 3, 4, 5, 8 eller 
16. Avvikelser far göras när -med hänsyn 
till det aktuella arbetets särskilda art­
arbetstidens längd inte mäts eller bestäms i 
förväg eller kan bestämmas av 
arbetstagarna själva. Detta gäller särskilt 
beträffande 
a)företagsledare eller andra personer med 
självständiga beslutsbefogenheter, 
b)anställda i familjeföretag, eller 
c)arbetstagare som tjänstgör vid religiösa 
ceremonier i kyrkor och religiösa 
samfund. Inga ändringar 
2. Avvikelser får fastställas genom 
lagstiftning eller andra 
författningsbestämmelser eller genom 
kollektivavtal under förutsättning att de 
berörda arbetstagarna ges motsvarande 
kompensationsledighet eller — i 
undantagsfall när det av objektiva skäl 
inte är möjligt att bevilja sådan 
kompensationsledighet — att 
arbetstagarna erbjuds lämpligt skydd. 
2.1. Avvikelser från artiklarna 3, 4, 5, 8 
och 16 far göras 
a)i fråga om långt avstånd mellan 
arbetstagarens bostad och arbetsplats eller 
då arbetstagarens olika arbetsplatser 
ligger långt ifrån varandra, 
b)i fråga om säkerhets- och 
övervakningsarbeten när permanent 
närvaro krävs för att skydda egendom 
eller personer, särskilt i fråga om 
säkerhetsvakter, vaktmästare eller 
vaktbolag, 
c)i fråga om arbeten som kräver en 
kontinuitet i servicen eller produktionen, 
särskilt 
i)service i form av reception, behandling 
eller vård på sjukhus och liknande Inga ändringar 
2.1. Avvikelser från artiklarna 3, 4, 5, 8 
och 16 får göras 
a)i fråga om långt avstånd mellan 
arbetstagarens bostad och arbetsplats eller 
då arbetstagarens olika arbetsplatser 
ligger långt ifrån varandra, särskilt för 
iärnvägspersonal på tåg 
Inga ändringar 
Inga ändringar 
i)service i form av reception, behandling 
eller vård på sjukhus och liknande 
inrättningar, inbegripet det arbete som 34 
inrättningar, institutioner eller fängelser, 
ii)hamn- eller flygplatsarbete, 
iii)press, radio, television, filmproduktion, 
post- och telekommunikationer, 
ambulans, brand- och civilförsvar, 
iv)produktion och distribution av gas, 
vatten och el, sophämtning och 
sopfbrbränningsanläggningar, 
v)industrier i vilka arbetet inte kan 
avbrytas av tekniska skäl, 
vi)forsknings- och utvecklingsarbete, 
vii)jordbruk; 
d)på områden inom vilka det förekommer 
förutsägbara arbetstoppar, särskilt 
i)jordbruk, 
ii)turism, 
iii)postservice. 
2.2. Avvikelser från artiklarna 3, 4, 5, 8 
och 16 får göras 
a)under de omständigheter som beskrivs i 
artikel 5.4 i direktiv 89/391/EEG, 
b)vid olycksfall eller då risken för 
olycksfall är överhängande. 
2.3. Avvikelser från artiklarna 3 och 5 får 
göras 
a)i fråga om skiftarbete varje gång ett nytt 
skift går på och inte kan ta en dygnsvila 
eller veckovila mellan slutet av ett skift 
och början av nästa, 
b)i fråga om arbete som delas upp i 
perioder under dagens lopp, särskilt 
städarbete. utförs av läkare under utbildning, samt på 
institutioner eller fängelser, 
(ii) arbete med direkt koppling till 
tillhandahållandet av transporttjänster och 
annat hamn- eller flygplatsarbete, 
Inga ändringar 
iv)produktion och distribution av gas, 
olja, vatten och el, sophämtning och 
sopförbränningsanläggningar, 
Inga ändringar 
Inga ändringar 
OK 
Bestämmelse saknas 
3. Avvikelser får göras från artiklarna 3, 
4, 5, 8 och 16 genom kollektivavtal på 
nationell eller regional nivå eller genom 
kollektivavtal på en lägre nivå om det 
tillåts genom sådana avtal. 
De medlemsstater som saknar ett system 
för kollektivavtal på nationell eller 
regional nivå i de fall som omfattas av 
detta direktiv, och vidare de 
medlemsstater som för detta ändamål har 
en särskild lagstiftning får inom ramen för 
sådan lagstiftning — i enlighet med 
nationell lagstiftning eller praxis — tillåta 
avvikelser från artiklarna 3, 4, 5, 8 och 16. 
Detta får ske genom kollektivavtal på 
lämplig nivå. 
De avvikelser som avses i första och 
andra styckena skall tillåtas på villkor att 
motsvarande kompensationsledighet 
beviljas de berörda arbetstagarna eller — i 
undantagsfall, när det inte är möjligt att 
bevilja sådan ledighet av objektiva skäl — 
att de berörda arbetstagarna ges lämpligt 
skydd. 
Medlemsstaterna får föreskriva om 
—hur arbetsmarknadens parter skall 
tillämpa denna punkt, och 
—tillämpningen av de bestämmelser i 
kollektivavtal som sluts i enlighet med 
detta stycke på andra arbetstagare i 
enlighet med nationell lagstiftning eller 
praxis. 2.4. Avvikelser från artikel 6 får göras för 
läkare under utbildning under en 
övergångsperiod på sju år räknat från det 
datum då detta direktiv antas, om avtal 
träffats mellan företrädarna för 
arbetsgivarna och arbetstagarna. 
Veckoarbetstiden får dock aldrig 
överstiga 54 timmar över en fyramånaders 
beräkningsperiod. 
4. Den möjlighet att göra avvikelser från 
artikel 16.2 som föreskrivs i andra stycket, Inga ändringar 
36 
punkterna 2.1 och 2.2 och artikel 17.3 får 
inte leda till en längre beräkningsperiod än 
sex månader. 
Under iakttagande av de allmänna 
principerna om skyddet av arbetstagarnas 
hälsa och säkerhet skall dock 
medlemsstaterna ha möjlighet att — av 
sakliga, tekniska eller arbetsorganisatoriska 
skäl — tillåta kollektivavtal om 
beräkningsperioder som inte överstiger 12 
månader. 
Före utgången av en period om sju år från 
den dag som anges i artikel 18.1 a skall 
rådet på förslag från kommissionen, åtföljt 
av en utvärdering, på nytt granska 
bestämmelserna i denna punkt och besluta 
om ett lämpligt förfarande. 
Bestämmelse saknas Inga ändringar 
Inga ändringar 
Artikel 17 a 
Mobila arbetstagare och offshorearbete 
1. Bestämmelserna i artiklarna 3. 4. 5 
och 8 skall inte gälla mobila arbetstagare. 
2. Medlemsstaterna skall dock vidta de 
åtgärder som krävs för att se till att 
mobila arbetstagare har rätt till tillräcklig 
vik 
3. Under förutsättning att de allmänna 
principerna om skydd av arbetstagarnas 
hälsa och säkerhet uppfylls, kan 
medlemsstaterna på objektiva eller 
tekniska grunder, eller av skäl som har 
att göra med arbetets organisation. 
utsträcka den beräkningsperiod som 
avses i artikel 16.2 till tolv månader för 
mobila arbetstagare och arbetstagare 
som huvudsakligen utför offshorearbete. 
4. Artikel 7 skall inte gälla andelsfiskare. 
Artikel 18 
Slutbestämmelser 
1. a)Medlemsstaterna skall anta de lagar 
och andra författningar som är nödvändiga 
37 
för att föija detta direktiv senast den 23 
november 1996 eller se till att 
arbetsmarknadens parter senast den dagen 
genom överenskommelse fastställer de 
nödvändiga bestämmelserna varvid 
medlemsstaterna skall se till att de alltid 
kan garantera att direktivets bestämmelser 
efterlevs. 
b) i)En medlemsstat skall dock ha 
möjlighet att inte tillämpa artikel 6 varvid 
medlemsstaten dock skall respektera de 
allmänna principerna om skydd av 
arbetslagarnas hälsa och säkerhet och vidta 
de åtgärder som behövs för att se till att 
—ingen arbetsgivare kräver att en 
arbetstagare arbetar mer än 48 timmar 
under en period om sju dagar, beräknad 
som ett genomsnitt för den 
beräkningssperiod som avses i artikel 16.2, 
såvida han inte först har fått arbetstagarens 
medgivande, 
—ingen arbetstagare tillfogas skada av sin 
arbetsgivare på grund av att han inte är 
beredd att ge sitt samtycke att utföra 
sådant arbete, 
—arbetsgivaren för aktuella noteringar om 
alla arbetstagare som utför sådant arbete, 
—att noteringarna ställs till de behöriga 
myndigheternas förfogande och att dessa 
— av skäl som rör arbetstagarnas hälsa 
eller säkerhet— kan förbjuda eller begränsa 
möjligheten att överskrida begränsningen 
av veckoarbetstiden, 
—arbetsgivaren på begäran ger de 
behöriga myndigheterna information om 
fall då arbetstagare har gått med på att 
utföra arbete som överskrider 48 timmar 
under en period om sju dagar, beräknad 
som ett genomsnitt under den 
beräkningsperiod som avses i artikel 16.2. 
Före utgången av en period om sju år från 
den dag som avses i a skall rådet på förslag 
från kommissionen, åtföljt av en 
utvärdering, på nytt granska 
bestämmelserna i punkt i och besluta om Inga ändringar 
Inga ändringar 
3 
ett lämpligt förfarande. 
ii)På samma sätt skall medlemsstaterna ha 
möjlighet att i fråga om tillämpningen av 
artikel 7 utnyttja en övergångsperiod som 
inte överstiger tre år från den dag som 
avses i a, under förutsättning att under 
övergångsperioden 
—varje arbetstagare får tre veckors årlig 
betald semester i enlighet med de villkor 
som föreskrivs för rätten till och 
beviljandet av semester genom nationell 
lagstiftning eller praxis, och 
—treveckorsperioden av årlig betald 
semester inte utbyts mot kontant 
ersättning, utom när anställningen upphör. 
c)Medlemsstaterna skall genast anmäla 
detta till kommissionen. 
2. När medlemsstaterna antar de 
bestämmelser som avses i punkt 1 skall 
dessa innehålla en hänvisning till detta 
direktiv eller åtföljas av en sådan 
hänvisning när de offentliggörs. Närmare 
föreskrifter om hur hänvisningen skall 
göras skall varje medlemsstat själv utfärda. 
3. Utan att det påverkar medlemsstatemas 
rätt att med hänsyn till förändrade 
omständigheter anta olika bestämmelser 
inom arbetstidens område, så länge de 
minimikrav som föreskrivs i detta direktiv 
följs, skall tillämpningen av detta direktiv 
inte utgöra skäl att sänka den allmänna 
nivån för det skydd som erbjuds 
arbetstagarna. 
4. Medlemsstaterna skall till kommissionen 
överlämna texterna till bestämmelser i 
nationell lagstiftning som redan antagits 
eller skall antas inom det område som 
omfattas av detta direktiv. 
5. Medlemsstaterna skall vart femte år till 
kommissionen inge en rapport om den 
praktiska tillämpningen av bestämmelserna 
i detta direktiv med bifogande av 
synpunkter från arbetsmarknadens parter. 
Kommissionen skall informera Inga ändringar 
39 
Europapariamentet, radet, Ekonomiska och 
sociala kommitten och Radgivande 
kommitten for arbetarskyddsfragor om 
detta. 
6. Vart femte ar skall kommissionen till 
Europapariamentet, radet och Ekonomiska 
och sociala kommitten avge en rapport om 
tillampningen av detta direktiv med hansyn 
till punkt 1, 2, 3, 4 och 5. 
Artikel 19 
Detta direktiv riktar sig till 
medlemsstatema. 
Utfardat i Bryssel den 23 november 1993. 
Pa radets vagnar 
Ordforande Inga andringar 
M. SMET 
(1) EGTC 254, 9.10.1990, s.4 
(2) EGT C 72, 18.3.1991, s. 95 och beslut 
av den 27 oktober 1993 (annu inte 
publicerad i EGT). 
(3) EGTC 60, 8.3.1991, s.26 
(4) EGT L 183, 29.6.1989, s. 1 
40 
FÖRSLAG RÖRANDE 
ARBETSTIDENS FÖRLÄGGNING 
FÖR MOBILA ARBETSTAGARE SOM UTFÖR VÅGTRANSPORTER 
OCH FÖR FÖRARE SOM ÅR EGENFÖRETAGARE 
41 
MOTIVERING 
A. INLEDNING 
1. Den 23 november 1993 antog ministerrådet direktiv 93/104/EG1 om arbetstidens förläggning i vissa 
avseenden med artikel 118a i EG-fördraget som grund. Direktivet syftar till att skydda arbetstagare 
från påverkan på deras hälsa och säkerhet beroende på långa arbetstider, otillräcklig vila och 
oregelbundna arbetstider. Vid tidpunkten för antagandet täckte kommissionens ursprungliga förslag 
till direktiv samtliga sektorer och verksamheter. Rådet beslutade dock att utesluta vissa sektorer och 
verksamheter från direktivet, vilket även innefattade transporter, med motiveringen att separata 
åtgärder kunde vidtas för dessa sektorer och verksamheter. 
2. Den 15 juli 1997 antog kommissionen en vitbok2 om sektorer och verksamheter som inte omfattas 
av direktivet om arbetstid. I vitboken beskrevs behovet av att skapa tillräckligt hälso- och 
säkerhetsskydd för arbetstagare inom dessa sektorer och verksamheter samt fyra möjliga 
tillvägagångssätt för att lösa problemen. Kommissionen föredrog det differentierade 
tillvägagångssättet, vilket innebär att det allmänna direktivet skall omfatta icke-mobila arbetstagare 
och att det skall utformas sektorspecifik lagstiftning för mobila arbetstagare. 
3. Inom vägtransportsektorn organiserade sig arbetsmarknadens parter i form av en gemensam 
kommitté på gemenskapsnivå, som successivt från oktober 1997 började undersöka hur 
bestämmelserna i direktiv 93/104/EG på bästa sätt skulle kunna anpassas för att man skall kunna ta 
hänsyn till de speciella omständigheter som råder på deras område. Framsteg gjordes i mötena de 
följande månaderna och samtalen utvecklades till förhandlingar. Slutligen var både arbetstagarna och 
arbetsgivarna tillräckligt eniga för att man skulle kunna enas om ett förslag till ett avtal. Parterna 
misslyckades dock med att nå ett avtal till den 30 september 1998. Kommissionen informerade 
arbetsmarknadens parter om att eftersom inget avtal hade överenskommits till det datumet skulle 
kommissionen presentera sina förslag. 
4. Kommissionen lägger nu fram sina egna förslag till särskilda arbetstidsbestämmelser för 
transportsektorn. Förslagen omfattar för det första en utvidgning av arbetstidsdirektivet 93/104/EG 
så att det täcker icke-mobila arbetstagare inom vägtransportsektorn när det gäller bestämmelser om 
årlig semester samt hälsokontroller för nattarbetare, tillräcklig vila och maximal årlig arbetstid för 
samtliga arbetstagare. För det andra finns ett förslag till direktiv som skall omfatta alla mobila 
arbetstagare inom vägtransportsektorn, även dem som arbetar för egen räkning och förare som är 
egenföretagare. 
EGTL307, 13.12J993,s. 
KOM(97) 334. 
5. Det här förslaget utgör andra delen av kommissionens förslag. Syftet är inte bara att skydda 
arbetstagarnas hälsa och säkerhet, utan även att förhindra eventuell snedvridning av konkurrensen 
och att förbättra vägsäkerheten. Förslaget omfattar både samtliga mobila förare och förare som är 
egenföretagare, tar hänsyn till den mycket hårda konkurrens som råder inom sektorn och skall 
motverka att vägtransportföretag splittras i mindre enheter. Detta återspeglar också den breda 
tillämpning på transportområdet som rådets förordning (EEG) nr 3820/853 om harmonisering av viss 
social lagstiftning om vägtransporter har. 
6. I kommissionens vitbok fastställs att mobila arbetstagare, som arbetar med företagsegna transporter, 
omfattas av bestämmelserna i direktiv 93/104/EG. I sitt samrådsdokument av den 31 mars 1998, 
som var ställt till arbetsmarknadens parter, underströk kommissionen att det var uteslutet att undanta 
mobila arbetstagare inom företagsegna transporter från direktiv 93/104/EG om inte motsvarande 
skydd kunde uppnås genom motsvarande sektorvisa lagstiftning. Det här förslaget reflekterar i viss 
utsträckning bestämmelserna i direktivet och är generösare än direktivet när det gäller maximal 
arbetstid per vecka, vilket är anledningen till att den kategorin av mobila arbetstagare omfattas av 
detta förslag. 
7. I sin vitbok hade kommissionen ursprungligen planerat att baka in vissa arbetstidsbestämmelser i 
rådets förordning (EEG) nr 3820/85. Efter offentliggörandet av vitboken har kommissionen 
accepterat, för det första, medlemsstaternas reservationer som kom till uttryck i rådets allmänna 
debatt i oktober 1997, samt motvilligheten från vägtransportsektorns arbetsgivarsida; för det andra, 
önskemålet att fler verksamheter skall omfattas, inte bara de som direkt kan kopplas till fordonet, till 
exempel lastning och lossning; för det tredje, olikheten hos medlemsstaternas system i fråga om 
arbetstid, vilket återspeglas i bestämmelserna i direktiv 93/104/EG och behovet av att erkänna 
subsidiaritetsprincipen; och slutligen behovet av att sörja för att debatten om arbetstid inte påverkas 
av diskussioner om en ändring av de befintliga bestämmelserna i förordningen. Av dessa skäl 
framstår ett direktiv som det lämpligaste sättet. 
8. Det här förslaget syftar till att komplettera bestämmelserna i förordning (EEG) 3820/85. 
Bestämmelserna om viloperioder och raster i den förordningen samt vissa andra bestämmelser 
kommer även fortsättningsvis att gälla för berörda mobila arbetstagare och förare som är 
egenföretagare. Alla personer inom dessa två kategorier som inte omfattas av förordningen kommer 
att omfattas av bestämmelserna i det här förslaget i fråga om viloperioder och raster. 
9. 1 det här förslaget har kommissionen tagit med de textavsnitt som arbetsmarknadens parter 
formulerat och där de är överens. I tvistefrågor har kommissionen lagt fram en 
kompromisståndpunkt, som består av följande: 
- Artikel 3: en särskild bestämmelse i förordning (EEG) 3820/85, som tillåter upp till maximalt 65 
timmars körtid per vecka för icke-reguljär internationell passagerartrafik, skall fortsätta gälla. 
Härigenom respekteras flexibiliteten i förordningen samtidigt som den skall säkerställa att den 
genomsnittliga veckoarbetstiden är 48 timmar under en fyramånaders referensperiod och det att 
finns krav på att det skall finnas skriftlig dokumentation om detta. 
EGTL 370, 31.12.1985, s. 1. 
43 
- Artikel 7; undantag, dessa gäller den genomsnittliga veckoarbetstiden, viloperioder och nattarbete 
och gäller på villkor att perioder av motsvarande kompensationsvila beviljas. Referensperioden för 
den genomsnittliga maximala arbetstiden per vecka får bara utsträckas till sex månader till skillnad 
från 12 månader som var gränsen i det allmänna arbetstidsdirektivet. Härigenom skapas balansen 
mellan en kortare referensperiod inom vilken man kan utnyttja den ökade flexibilitet som 
undantagen innebär. Det finns även ett undantag som ger utrymme för en tvåfasig längre 
referensperiod på upp till 12 månader under förutsättning att det finns en kortare genomsnittlig 
arbetstid per vecka på 35 timmar. Detta återspeglar förslagets syfte att uppmuntra till kortare 
arbetstid. 
- Artiklarna 10 och 11: angivande av påföljd och bestämmelser om en rapport vart annat år om 
genomförandet av det föreslagna direktivet och utvecklingen på det aktuella området. 
- Direktivet skall även omfatta förare som är egna företagare. 
B. MOTIVERING FÖR ÅTGÄRDER PÅ GEMENSKAPSNIVÅ 
I. Subsidiaritet 
a) Vilka är måleri för den föreslagna åtgärden i förhållande till gemenskapens förpliktelser? 
Det här förslaget är en del av ett samordnat åtgärdspaket som syftar till att sektorvis utvidga 
bestämmelserna i rådets direktiv 93/104/EG så att de omfattar all vägtransportverksamhet. Därvid 
beaktas i enlighet med artikel 118a i fördraget behovet av att förbättra arbetstagarnas hälsa och säkerhet 
och i enlighet med artikel 75 i fördraget behovet av att förbättra arbetsvillkor, trafiksäkerheten och av 
att marknaden inte snedvrids. 
b) Vilar behörigheten för den planerade åtgärden endast hos gemenskapen eller delas den med 
medlemsstaterna? 
Î artikel 118a fastställs att medlemsstaterna särskilt skall sträva efter att, främst i fråga om arbetsmiljön, 
främja förbättringar. I syfte att uppnå detta mål skall rådet anta direktiv om minimikrav på området 1 
artikel 75 fastställs likaledes att rådet skall fastställa gemensamma regler i syfte att genomföra den 
gemensamma transportpolitiken. 
c) Vilken är den effektivaste lösningen med beaktande av gemenskapens och medlemsstatemas 
resurser? 
Arbetstidsbestämmelsema varierar mellan medlemsstaterna till form och omfattning. Det är endast på 
gemenskapsnivå som en enhetlig uppsättning bestämmelser kan fastställas som uppfyller minimikraven i 
rådets direktiv 93/104/EG samtidigt som hänsyn tas till de särskilda villkoren inom vägtransportsektorn. 
Det här förslaget återspeglar dessutom vilka områden där arbetsmarknadens parter kunnat enas på 
europeisk nivå och säkerställer att sådana bestämmelser tillämpas på gemenskapsnivå. Det är därför 
mycket effektivare att genomföra sådana åtgärder som del av ett paket för gemenskapen än att försöka 
uppnå dellösningar via medlemsstaterna. 
d) Vilka typer av åtgärder står till gemenskapens förfogande? 
För att uppnå de nödvändiga resultaten krävs en gemenskapslagstiftning. Ett direktiv är det 
lämpliga sättet eftersom det skall överensstämma med den allmänna gemenskapsåtgärden, dvs. 
rådets direktiv 93/104/EG 
e) Krävs enhetlig lagstiftning eller är ett direktiv tillräckligt? 
Mot bakgrund av de olika system som för närvarande finns i de olika medlemsstaterna för att behandla 
den här frågan, är ett direktiv lämpligt. 
C. FÖRKLARING TELL DE ENSKILDA ARTIKLARNA I FÖRSLAGET TILL RÅDETS 
DIREKTIV 
Artikel 1 
I artikel l anges direktivets syfte och tillämpningsområde. Hälso- och säkerhetsrelaterade minimikrav 
för arbetstiden gäller för mobila arbetstagare och för förare som är egenföretagare. I artikeln anges 
vidare, att eftersom bestämmelserna i det här direktivet innebär mer specifika krav för de personer 
som omfattas av direktivet än vad som finns i direktiv 93/104/EG, skal! bestämmelserna i det här 
förslaget ha företräde. Detta innebär att mobila arbetstagare som utför vägtransporter och som är 
anställda av företag som bedriver företagsegna transporter omfattas av dessa bestämmelser. Det 
klargör också direktivets status i förhållande till bestämmelserna i rådets förordning (EEG) 3820/85. 
Artikel 2 
1. I artikel 2 anges de definitioner av arbetstid som gäller inom ramen för direktivet. En skillnad 
görs mellan omfattningen av arbetstidsbegreppet för å ena sidan förare som är egenföretagare 
och å andra sidan mobila arbetstagare. Att ta med administrativt arbete och jour för den förra 
kategorin anses olämpligt av två anledningar. För det första har en egenföretagare en mycket 
större och mer varierande administrativ börda än en anställd, och för det andra är det i 
normalfallet bara anställda som berörs av jour. Definitionen av arbetstid för mobila arbetstagare 
utgör en kompromiss som arbetsmarknadens parter enats om. 
2. Definitionen av "jour" och "beredskapstid" är ganska utförlig, eftersom det måste göras 
åtskillnad mellan dessa två typer av verksamhet. Jour omfattar vissa uppgifter, som till exempel 
övervakning av fordonet, när föraren inte kör. Beredskapstid omfattas inte av begreppet 
arbetstid, eftersom det rör sig om tid då man är tillgänglig, men inte utför något arbete. En 
busschaufför som kör passagerare till kusten, och som under dagen, innan han kör tillbaka 
passagerama, måste bevaka sitt fordon under dagen, utför "jour". Om han däremot kan lämna 
fordonet obevakat, men finns tillgänglig, kallas det beredskapstid. 
3. Medlemsstaterna tillämpar olika modeller för arbetstidsbegreppet och gör olika åtskillnad på 
verksamheter. Kommissionens modell bygger på den enighet som arbetsmarknadens parter nått 
på EU-nivå. Det var den åtskillnaden av olika typer av verksamhet som gjorde det lättare för 
arbetsmarknadens parter att enas i en annan fråga, nämligen om maximiarbetstiden på 60 timmar 
per vecka. Även den överenskommelsen finns med i förslaget. 
45 
4 Definitionen av "mobila arbetstagare" inbegriper alla praktikanter och lärlingar och följer 
därigenom definitionen i artikel 3 a i rådets direktiv 89/391/EEG4 om åtgärder för att främja 
förbättringar av arbetstagarnas säkerhet och hälsa i arbetet samt artikel 1 i rådets förordning 
(EEG) nr 1408/715 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda 
egenföretagare eller deras familjer flyttar inom gemenskapen. 
5. Definitionerna av "viloperiod" och "vecka" är desamma som i rådets förordning (EEG) nr 
3820/85. 
6. Definitionerna av "nattarbete" och "nattarbetare" är i huvudsak desamma som i rådets direktiv 
93/104/EG. 
Artikel 3 
1. Gränsen på 48 timmar för genomsnittlig veckoarbetstid och referensperioden på fyra månader 
motsvarar bestämmelserna i artiklarna 6 och 16 i rådets direktiv 93/104/EG. 
2. Taket på 60 timmars arbetstid per vecka motsvarar vad arbetsmarknadens parter kunde enas om 
under sina diskussioner. Det överensstämmer också med resultatet av en undersökning som 
gjorts gemensamt av arbetsmarknadens parter. I den kom man fram till att mobila arbetstagare i 
vägtransportsektorn arbetade 60 timmar eller mindre per vecka, övertiden inräknad, i merparten 
av medlemsstaterna. 
3. I rådets förordning (EEG) 3820/85 innehåller vissa undantag som går utöver normerna i det här 
direktivet. Dessa undantag har beaktats i det här direktivet för att man skall kunna säkerställa 
samstämmighet mellan de två instrumenten. Genom artikel 6.1 införs flexibilitet för icke-reguljär 
internationell persontrafik, vilket innebär en maximal arbetstid på 65 körtimmar per vecka. Detta 
tillåts inom ramen för den genomsnittliga maximala veckoarbetstiden och skall dokumenteras i 
enlighet med bestämmelserna i artikel 8 i det här direktivet. 
4 För att joumaluppgiftema skall vara tillförlitliga och för att inget oskäligt ansvar skall drabba en 
arbetsgivare ifall en anställd arbetar för två olika företag parallellt, är den anställde skyldig att 
upplysa sin arbetsgivare om antalet timmar han arbetar i det andra företaget. 
Artikel 4 
För de mobila arbetstagare och egenföretagande förare som för närvarande omfattas av rådets 
förordning (EEG) nr 3820/85 kommer samma förordnings bestämmelser om raster att gälla även 
i fortsättningen. På så sätt blir det enklare att följa bestämmelserna och att åstadkomma 
förenlighet med nu gällande gemenskapslagstiftning, 
EGTL 183, 29.6.1989, s.l. 
5EGTL149, 5.7.1971, s. 2. 
48 
2. Dock införs en ytterligare begränsning för alla mobila arbetstagare och förare som är 
egenföretagare i linje med det allmänna arbetstidsdirektivet, nämligen en obligatorisk rast efter 
sex timmars arbete. Den bestämmelsen ligger inom den ram arbetsmarknadens parter avtalat och 
är utformad så att den blir förenlig med bestämmelserna i rådets förordning (EEG) nr 3820/85. 
Artikel 5 
1. Bestämmelserna om vilotider i rådets förordning (EEG) nr 3820/85 gäller även i fortsättningen. 
Vilobestämmelserna i rådets direktiv 93/104/EG kommer att utsträckas till övriga mobila 
arbetstagare som inte omfattas av förordningen. 
2. Bestämmelsen om en timmes minskning av den dagliga viloperioden för övriga mobila 
arbetstagare godtogs av arbetsmarknadens båda parter med hänsyn till de speciella 
omständigheterna inom transportsektorn. 
Artikel 6 
1. Bestämmelserna om nattarbetare motsvarar avtalet mellan arbetsmarknadens parter. 
Överenskommelsen bygger på en kompromiss, där man i direktivet har lättat upp det absoluta 
taket på åtta timmars arbete inom en 24-timmarsperiod. På så sätt uppnår man en något vidare 
definition av nattarbetare och en strängt fastställd gemensam referensperiod. 
2. Bestämmelser om kompensation för nattarbetstid och bestämmelser mot diskriminering fanns 
också med i arbetsmarknadsparternas förslag till avtal, och de har behållits i förslaget till direktiv. 
Kompensation för nattarbetstid är tillåten bara om kompensationen inte äventyrar 
trafiksäkerheten, ett villkor som motsvarar artikel 10 i rådets förordning (EEG) nr 3820/85. 
Artikel 7 
Den här artikeln liknar i stora drag utformningen av undantagsbestämmelserna i det allmänna 
arbetstidsdirektivet, som ger medlemsstaterna rätt att göra avsteg från direktivets bestämmelser 
genom att införa nationella lagar eller andra författningar eller genom kollektivavtal eller avtal 
mellan arbetsmarknadens parter, förutsatt att det finns med en bestämmelse om motsvarande 
viloperioder i kompensation. Alternativet med lokala avtal på enskilda företag är inte med 
eftersom det här är fråga om ett sektorspecifikt direktiv med minimiregler för all 
vägtransportverksamhet. Därför finns ingen möjlighet att ge utrymme för en omfattande sänkning 
av det grundläggande arbetarskyddet inom sektorn. 
47 
Medlemsstaterna far göra avsteg från referensperioden för den maximala genomsnittliga 
veckoarbetstiden och i stället för fyra månader tillämpa sex månader. För rastbestämmelserna 
finns inga undantag. Båda dessa bestämmelser är strängare än det allmänna arbetstidsdirektivet 
och återspeglar den prioritet som trafiksäkerheten bör ges. Ytterligare undantag införs för att ta 
hänsyn till de minskningar av den genomsnittliga arbetstiden som flera medlemsstater föreslår. 
Införandet av dessa undantag speglar förslagets syfte att främja införandet av kortare 
arbetsvecka. 
I arbetsscheman för reguljär passagerartrafik kan det normalt förekomma korta raster, och detta 
undantag återspeglar detta faktum. Fortfarande skall dock bestämmelsen om minsta 
sammanlagda rastperiod i artikel 4 följas. 
Artikel 8 
För att de anställda skall hållas informerade om sina rättigheter enligt detta direktiv, och i linje med övrig 
hälso- och säkerhetslagstiftning, skall arbetsgivaren på väl synlig plats anslå detta direktiv, de nationella 
bestämmelser det omsatts i samt tillhörande arbetsmarknadsavtal. Skyldigheten att i två år behålla en 
journal över fall då gränsen 48 timmar för den maximala genomsnittliga veckoarbetstiden har 
överskridits motsvarar bestämmelserna i artikel 18.1 b i det allmänna arbetstidsdirektivet. 
Artikel 9 
Denna artikel motsvarar bestämmelsen i artikel 15 i det allmänna direktivet och betonar ytterligare 
uppfattningen att förslaget innebär att det läggs fast en grundläggande nivå för hälso- och 
säkerhetsbestämmelserna inom sektorn. 
Artikel 10 
Standardbestämmelse om de påföljder som kan bli aktuella inom ramen för direktivet. 
Artikel 11 
1. Slutbestämmelserna motsvarar dem i artikel 18 i det allmänna direktivet. 
Eftersom direktivet är sektorspecifikt och kopplat till bestämmelserna i rådets förordning (EEG) 
nr 3820/85, torde det vara lämpligt att varje medlemsstat lämnar in en mer omfattande rapport 
om tillämpningen av både direktivet och förordningen före en tidpunkt som är gemensam för alla 
medlemsstater. På så sätt kan man snabbare fa en samlad överblick över arbetarskyddsfrågorna 
inom gemenskapens vägtransportsektor. 
Artikel 12 
Standardbestämmelse. 
49 
FÖRSLAG TILL RÅDETS DIREKTIV 
om arbetstidens förläggning för mobila arbetstagare som utför vägtransporter och för 
förare som är egenföretagare 
98/0319 (SYN) 
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV, 
med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artiklarna 75 och 
118a i detta, 
med beaktande av kommissionens förslag1, 
i samarbete med Europaparlamentet2, 
med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande3, och 
av följande skäl: 
I artikel 75 i fördraget fastställs att rådet skall anta bl.a. gemensamma regler för vägtransporter och 
åtgärder för att förbättra transportsäkerheten. Denna artikel utgör den rättsliga grunden framför allt för 
antagandet av gemensamma regler om arbetstiden för förare som är egenföretagare och som utför 
vägtransporter. 
1 artikel 118a i fördraget fastställs att rådet genom direktiv skall anta minimikrav för att främja 
förbättringar, främst i fråga om arbetsmiljön, för att åstadkomma bättre skydd av arbetstagares hälsa och 
säkerhet. 
I rådets förordning (EEG) nr 3820/854 om harmonisering av viss social lagstiftning om vägtransporter 
fastställs gemensamma regler för körtider och viloperioder för förare. Denna förordning omfattar inte 
andra aspekter på arbetstider i samband med vägtransporter. 
Î rådets direktiv 93/Î04/EC5 om arbetstidens förläggning i vissa avseenden föreskrivs minimikrav för 
säkerhet och hälsa vad gäller arbetstidens förläggning som gäller för alla verksamhetssektorer, både 
offentliga och privata, med undantag av bl.a. luft-, järnvägs- och vägtransporter, maritima transporter 
samt transporter på inre vattenvägar och insjöar. 
•1 EGTL 370, 31.12.85, s. 1. 
SEGTL307, 13.12 93, s. 18. 
10 
Ï) 0 
Rådet framhåller i nämnda direktivs ingress att det kan bli nödvändigt att anta särskilda åtgärder vad 
gäller arbetstidens förläggning inom vissa sektorer och viss verksamhet som inte omfattas av direktivet. 
Det är därför nödvändigt att alla mobila arbetstagare som utför vägtransporter och förare som är 
egenföretagare bör omfattas av en uppsättning minimikrav ifråga om arbetstid för att garantera bättre 
vägtrafiksäkerhet, undvika en snedvridning av konkurrensen och främja förbättrade arbetsvillkor i 
samband med vägtransportverksamhet. 
Bestämmelserna i detta direktiv är mer inriktade på vägtransport än vissa bestämmelser i direktiv 
93/104/EG i dess ändrade lydelse, och enligt artikel 14 i det senare direktivet har således föreliggande 
bestämmelser företräde. 
För att förbättra vägtrafiksäkerheten, undvika en snedvridning av konkurrensen och sörja för säkerhet 
och hälsa hos mobila arbetstagare och förare som är egenföretagare måste dessa ges ett minimantal 
viloperioder per dag och vecka samt erforderliga raster. Det är också nödvändigt att införa en övre 
gräns för antalet arbetstimmar per vecka. 
Det är nödvändigt att ange att de bestämmelser som avser viloperioder och raster i rådets förordning 
(EEG) nr 3820/85 om harmonisering av viss social lagstiftning om vägtransporter fortsätter att gälla för 
vissa typer av mobila arbetstagare och förare som är egenföretagare. 
Bestämmelserna om körtid i ovannämnda förordning kompletteras av bestämmelserna om arbetstid i 
detta direktiv. 
Trots omfattande förhandlingar mellan arbetsmarknadens parter har det inte varit möjligt att sätta ikraft 
ett avtal vad gäller mobila arbetstagare inom vägtransportsektorn genom ett rådsbeslut på förslag av 
kommissionen, i enlighet med artikel 4.2 i avtalet om socialpolitik. 
Genom direktiv ../../EG av den dag/månad/år ändras direktiv 93/104/EG så att det utsträcks till att 
tillämpas på icke-mobila arbetstagare inom de sektorer och verksamheter som för närvarande inte 
omfattas av det, och tillhandahålla ett grundskydd åt de mobila arbetstagare som utför vägtransporter. 
Detta grundskydd omfattar gällande regler om årlig semester och vissa grundläggande bestämmelser för 
nattarbetare inklusive hälsokontroller. 
Forskningsresultat visar att kroppen nattetid är känsligare för miljöstörningar och även för vissa 
ansträngande former av arbetsuppläggning och att långa perioder med nattarbete kan vara skadliga för 
arbetstagarnas hälsa och riskera deras säkerhet samt även vägtrafiksäkerheten i allmänhet. 
Följaktligen är det nödvändigt att begränsa perioderna av nattarbete, inbegripet övertidsarbete, och se 
till att arbetstidsjournaler förs av arbetsgivarna för nattarbetare och mobila arbetstagare som överskrider 
den maximala genomsnittliga arbetstiden på 48 timmar per vecka. 
Nattarbetare bör erhålla lämplig kompensation för sitt arbete och ha samma möjligheter till fortbildning 
och befordran som övriga arbetstagare. 
il 
K1 
Enligt förordning (EEG) 3820/85 får förare som omfattas av artikel 6.4 och 6.5 ha en körtid på upp till 
65 timmar per vecka. Förarnas veckoarbetstid far enligt artikel 3 i detta direktiv vara högst 60 timmar 
per vecka . Förare som omfattas av artikel 6.4 och 6.5 i förordning (EEG) 3820/85 måste kunna 
fortsätta köra upp till 65 timmar, förutsatt att den maximala genomsnittliga veckoarbetstiden på 48 
timmar räknat över 4 månader inte överskrids. 
Kommissionen bör övervaka genomförandet av detta direktiv och utvecklingen inom detta område i 
medlemsstaterna och inlämna en rapport om tillämpningen av reglerna till rådet, Europaparlamentet och 
Ekonomiska och sociala kommittén. 
Det är nödvändigt att fastställa att vissa bestämmelser kan komma att omfattas av undantag, som, 
beroende på det enskilda fallet, genomförs av medlemsstaterna eller av arbetsmarknadens båda parter 
Som en allmän regel vid undantag måste de berörda arbetstagarna erhålla motsvarande viloperioder som 
kompensation. 
I enlighet med subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna i artikel 3b i fördraget kan syftet med den 
föreslagna åtgärden inte uppnås i tillräcklig utsträckning av medlemsstaterna eftersom det gäller att 
garantera att samtliga arbetstagare i gemenskapen åtnjuter ett tillräckligt skydd för sin hälsa och säkerhet 
vad gäller arbetstiden. På grund av den föreslagna åtgärdens omfattning och verkningar kommer detta 
syfte att bäst kunna uppnås på gemenskapsnivå genom att man inför minimibestämmelser som skall 
tillämpas i hela Europeiska gemenskapen. Detta direktiv begränsas till de minimikrav som kan ställas för 
att uppnå detta syfte. 
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. 
Artikel 1 
Syfte och tillämpningsområde 
1. Syftet med detta direktiv är att införa hälso- och säkerhetsrelaterade minimiregler för arbetstidens 
förläggning vid vägtransporter och förbättra vägtrafiksäkerheten. 
2. Detta direktiv gäller samtliga mobila arbetstagare som utför vägtransporter vid företag som är 
etablerade i en medlemsstat och förare som är egenföretagare etablerade i en medlemsstat. 
3. Detta direktiv omfattar specifika gemenskapsbestämmelser för mobila arbetstagare som utför 
vägtransporter och, i enlighet med artikel 14 i rådets direktiv 93/104/EG, har således 
bestämmelserna i det senare företräde framför de tillämpliga bestämmelserna i rådets direktiv 
93/104/EG ändrat genom rådets direktiv ../../EG. 
4. Detta direktiv skall tillämpas utan att det påverkar tillämpningen av bestämmelserna i förordning 
(EEG) 3820/85 
12 
K 9 
Artikel 2 
Definitioner 
1. I detta direktiv avses med 'arbetstid' följande: 
a) Vad gäller förare som är egenföretagare den tid då följande arbete utförs: 
(i) Körning. 
(ii) Lastning och lossning. 
(iii) Övervakning när passagerare stiger på eller av bussen. 
(iv) Rengöring av fordonet. 
(v) Säkerhetskontroller av fordonet och lasten. 
(vi) Annat arbete som krävs för fordonets, lastens och passageramas säkerhet. 
(vii) Tekniskt underhåll av fordonet. 
b) Vad gäller mobila arbetstagare den tid som förflyter från arbetets början till dess slut, det vill säga 
all verksamhet eller jour, förutom raster. 
Bl.a. följande ingår i arbetet: 
(i) Körning. 
(ii) Lastning och lossning. 
(iii) Övervakning när passagerare stiger på eller av bussen. 
(iv) Rengöring av fordonet. 
(v) Säkerhetskontroller av fordonet och lasten. 
(vi) Annat arbete som krävs för fordonets, lastens och passageramas säkerhet. 
(vii) Tekniskt underhåll av fordonet. 
(viii) Administrativt arbete. 
2. Med "jour" avses den tid under vilken den mobila arbetstagaren befinner sig på sin arbetsplats och 
är beredd att utföra sitt normala arbete, i tillämpliga fall på eget initiativ, och vanligtvis utför vissa 
specifika arbetsuppgifter. 
Med "beredskapstid" avses den tid under vilken den mobila arbetstagaren inte har några 
arbetsuppgifter men är redo att återgå i arbete. Den mobila arbetstagaren skall på förhand känna till 
"beredskapstiderna", enligt de villkor som förhandlats fram mellan arbetsmarknadens parter på den 
nivå och enligt de villkor som anges i medlemsstatemas lagstiftning. 
Dessa "beredskapstider" skall inte anses som arbetstid i den mening som avses i artiklarna 3 och 6 i 
detta direktiv. Detta skall dock inte påverka tillämpningen av medlemsstatemas lagstiftning eller 
avtal mellan arbetsmarknadens parter där det föreskrivs att sådana perioder skall kompenseras eller 
begränsas. 
3. En "mobil arbetstagare" är var och en som är anställd, inbegripet praktikanter och lärlingar, av ett 
företag för att utföra vägtransporter och ingå i den del av personalstyrkan som förflyttar sig . 
4. "Viloperiod" är varje oavbruten tidsrymd på minst en timme under vilken den mobila arbetstagaren 
eller den förare som är egenföretagare fritt kan disponera sin tid. 
5. "Vecka" är den period som börjar måndag kl. 00.00 och slutar söndag kl. 24.00. 
13 53 
6. "Nattetid" är den period som fastställs i nationell lagstiftning och som omfattar minst sju timmar, 
där tiden mellan kl. 00.00 och kl. 5.00 alltid ingår. 
7. "Nattarbete" är arbete som omfattar mer än två timmar under nattetid. 
8. "Nattarbetare" är mobila arbetstagare eller förare som är egenföretagare som 
(i) i allmänhet utför nattarbete, eller 
ii) under nattetid utför en viss andel av sin årsarbetstid. Denna andel skall fastställas i nationeli 
lagstiftning, efter samråd med arbetsmarknadens parter. 
Artikel 3 
Maximal veckoarbetstid 
Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som är nödvändiga för att garantera följande: 
1. Den genomsnittliga veckoarbetstiden får inte överstiga 48 timmar. Arbetstiden under en vecka far 
uppgå till högst 60 timmar om den genomsnittliga arbetstiden per vecka beräknad över fyra månader 
inte överstiger 48 timmar. Detta påverkar inte tillämpningen av artikel 6.4 och 6.5 i förordning (EEG) 
3820/85 förutsatt att berörda förare som är egenföretagare och mobila arbetstagare inte överskrider 
den maximala genomsnittliga veckoarbetstiden på 48 timmar beräknad över 4 månader. 
2. Arbetstiden för mobila arbetstagare som arbetar för flera arbetsgivare är summan av antalet 
arbetade timmar. Den mobila arbetstagaren måste skriftligen informera den berörda arbetsgivaren om 
arbete som utförts för annan arbetsgivare. 
Artikel 4 
Raster 
Utan att det påverkar den skyddsnivå som föreskrivs i rådets förordning (EEG) nr 3820/85 om 
harmonisering av viss social lagstiftning om vägtransporter skall medlemsstaterna vidta erforderliga 
åtgärder för att sörja för att mobila arbetstagare och förare som är egenföretagare inte under några 
omständigheter får utföra sådana arbetsuppgifter som anges i artikel 2.1 under mer än sex timmar i 
sträck utan rast Arbetet skall avbrytas för en rast på minst 30 minuter om den totala arbetstiden 
omfattar mellan sex och nio timmar, och på minst 45 minuter om den totala arbetstiden omfattar mer än 
nio timmar. Rasten kan delas upp på flera perioder om minst 15 minuter. 
Artikel 5 
Viloperioder 
1. Förare som är egenföretagare och de mobila arbetstagare som lyder under rådets förordning (EEG) 
nr 3820/85 skall ha de viloperioder som föreskrivs i denna. 
2. Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som är nödvändiga för att garantera att andra mobila 
arbetstagare än de som avses i punkt 1 har viloperioder på minst 11 timmar i följd efter sitt dagliga 
arbete. 
14 54 
3. Den viloperiod som föreskrivs i punkt 2 kan förkortas med upp till en timme, om denna förkortning 
kompenseras av att en annan viloperiod förlängs till minst 12 timmar under följande kalendermånad 
eller under följande fyraveckorsperiod. 
4. Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som behövs för att se till att den viloperiod som avses i 
punkt 2, för andra förare som är egenföretagare och mobila arbetstagare än de som avses i punkt 1, 
efter högst 6 perioder i följd av dagligt arbete, förlängs med 24 timmar i en följd varvid denna 
förlängda viloperiod utgör veckovilan. 
Artikel 6 
Nattarbetare 
Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som är nödvändiga för att garantera följande: 
1. Den dagliga arbetstiden för en nattarbetare får inte överstiga åtta timmar. Den kan uppgå till högst 
tio timmar om den genomsnittliga arbetstiden på åtta timmar inte överskrids under en 
tvåmånadersperiod. För perioder under vilka nattarbetare inte beordras utföra nattarbete skall artikel 
3 gälla. 
2. Kompensation för nattarbetstid skall utgå enligt nationella bestämmelser, kollektivavtal och/eller 
nationell praxis, men sådan kompensation är tillåten endast under förutsättning att den inte 
äventyrar vägtrafiksäkerheten. 
3. De mobila arbetstagare som är nattarbetare skall ha samma möjligheter till fortbildning och 
befordran som övriga arbetstagare. 
Artikel 7 
Undantag 
1. Bestämmelser om undantag från artiklarna 3, 5 och 6 får antas genom lagar och andra författningar 
eller genom kollektivavtal eller avtal mellan arbetsmarknadens parter, förutsatt att de berörda 
arbetstagarna erhåller motsvarande vilopérioder i kompensation. 
2. Möjligheten till undantag från artikel 3 får ifråga om den genomsnittliga veckoarbetstiden på 48 
timmar inte resultera i införandet av en referensperiod som överstiger sex månader. Dessutom får 
medlemsstaterna bevilja undantag från artikel 3 förutsatt att den maximala genomsnittliga 
veckoarbetstiden minskas enligt följande: 
- Till 39 timmar i genomsnitt under en referensperiod på upp till 9 månader. 
- Till 35 timmar i genomsnitt under en referensperiod på upp till 12 månader. 
3. För reguljär passagerartrafik över kortare sträckor än 50 km, far rastema eller ändstationsupphåll 
delas upp på perioder kortare än 15 min. 
15 
Artikel 8 
Information och journalföring 
1. Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som är nödvändiga för att garantera att arbetsgivare som 
anställer mobila arbetstagare vidtar följande åtgärder: 
a) Arbetsgivaren skall på lämpligt ställe på arbetsplatsen anslå en kopia av detta direktiv, tillämplig 
nationell lagstiftning och arbetsföreskrifter samt eventuella kollektivavtal och företagsavtal som 
slutits på grundval av detta direktiv. 
b) Arbetsgivaren skall föra journal över mobila arbetstagare som arbetar mer än 48 timmar i veckan, 
och för nattarbetare som arbetar mer än åtta timmar per dygn. Dessa journaler skall bevaras i minst 
två år. 
2. Medlemsstaterna skall vidta de åtgärder som är nödvändiga för att. se till att förare som är 
egenföretagare skall föra journal över sin arbetstid när de arbetar mer än 48 timmar i veckan, och för 
nattarbetare som arbetar mer än åtta timmar per dag. Dessa journaler skall bevaras i minst två år. 
Artikel 9 
Förmånligare bestämmelser 
Detta direktiv skall inte påverka medlemsstatemas rätt att tillämpa eller införa lagar och bestämmelser 
som bättre skyddar säkerheten och hälsan vad gäller mobila arbetstagare och förare som är 
egenföretagare, eller att underlätta eller tillåta ingåendet av kollektivavtal eller avtal mellan 
arbetsmarknadens parter som bättre skyddar mobila arbetstagares säkerhet och hälsa. 
Artikel 10 
Påföljder 
Medlemsstaterna skall besluta om ett regelsystem för påföljder som är tillämpligt på överträdelser av 
nationella bestämmelser som införs för att genomföra detta direktiv och skall vidta alla nödvändiga 
åtgärder för att säkerställa att systemet tillämpas. De påföljder som föreskrivs på detta sätt skall vara 
verkningsfulla, välawägda och avskräckande. Medlemsstaterna skall snarast möjligt underrätta 
kommissionen om dessa bestämmelser, dock senast den dag som nämns i artikel 11.1, och om varje 
efterföljande ändring av dessa. 
Artikel 11 
Slutbestämmelser 
1. Medlemsstaterna skall anta de lagar och andra förordningar som är nödvändiga för att följa detta 
direktiv senast [två år efter den dag då direktivet antagits] eller skall senast denna dag försäkra sig 
om att arbetsmarknadens parter avtalar om alla nödvändiga åtgärder, varvid medlemsstaterna skall 
vidta alla nödvändiga åtgärder för att när som helst kunna garantera de resultat som föreskrivs i 
detta direktiv. 
16 
O 'O 
2. När en medlemsstat antar de bestämmelser som anges i punkt 1 skall dessa innehålla en hänvisning 
till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om 
hur hänvisningarna skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda. 
3. Utan att det påverkar medlemsstatemas möjligheter att, mot bakgrund av ändrade förhållanden, 
utarbeta lagar, andra förordningar och avtalsbestämmelser på arbetstidsområdet under förutsättning 
att minimikraven i detta direktiv uppfylls, skall tillämpningen av detta direktiv inte utgöra ett giltigt 
skäl för att minska den allmänna nivån på säkerhets- och hälsoskyddet för mobila arbetstagare och 
förare som är egenföretagare. 
4. Medlemsstaterna skall vartannat år överlämna en rapport till kommissionen om tillämpningen av 
detta direktiv med uppgift om de ståndpunkter som arbetsmarknadens parter företräder. Denna 
information skall vara kommissionen tillhanda senast den 30 september efter utgången av den 
tvåårsperiod som rapporten omfattar. Tvåårsperioden skall vara densamma som avses i artikel 16.2 i 
rådets förordning (EEG) nr 3820/85. 
5. Kommissionei» skall vartannat år utarbeta en rapport om medlemsstatemas tillämpning av detta 
direktiv och utvecklingen inom det berörda området. Kommissionen skall överlämna denna rapport 
till rådet, Europaparlamentet och Ekonomiska och sociala kommittén. 
6. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texterna till bestämmelser i nationell lagstiftning 
som de redan antagit eller håller på att anta inom det område som omfattas av detta direktiv. 
Artikel 12 
Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna. 
Utfärdat i Bryssel den 
På rådets vägnar 
Ordförande 
H 57 
KONSEKVENSANALYS 
FÖRSLAGETS KONSEKVENSER FÖR FÖRETAG, SÄRSKILT SMÅ OCH MEDELSTORA 
FÖRETAG 
Beteckning på förslaget: 
Förslag till rådets direktiv om arbetstidens förläggning för mobila arbetstagare som utför vägtransporter 
och för förare som är egenföretagare. 
Dokumentets referensnummer: 98018 
Förslaget 
1. Varför behövs det, med tanke på subsidiaritetsprincipen. gemenskapslagstiftning på detta område, 
och vilka är huvudmålen? 
Gemenskapslagstiftningen inom det här området grundar sig på artiklarna 75 och 118a i fördraget. Det 
sätt som transportmarknaden är organiserad på är en av de avgörande faktorerna för genomförandet av 
den gemensamma transportpolitiken. Det har blivit allt viktigare med gemensamma arbetstidsregler inom 
vägtransportområdet med hänsyn till den dominans detta transportsätt har inom gemenskapen samt mot 
bakgrund av marknadens avreglering och behovet att se till att det inte förekommer någon snedvridning 
av konkurrensen mellan marknadens aktörer. Genom att upprätta minimikrav för all slags 
transportverksamhet kommer risken för en söndersplittring av vägtransportbranschen att förebyggas. 
Andra effekter är ökad trafiksäkerhet och bättre arbetsvillkor för mobila arbetstagare och 
egenföretagare. 
Bestämmelserna återspeglar också kommissionens åtagande att föreslå EU-lagstiftning om arbetstider 
för de branscher som tidigare varit undantagna från det allmänna arbetstidsdirektivet (93/104/EG). För 
vägtransportområdet söker man göra det genom att - som en del av ett helt paket av åtgärder - föreslå 
ett direktiv, där det allmänna direktivets bestämmelser anpassas till de speciella förhållanden som mobila 
arbetstagare och egenföretagare arbetar under. 
Syftet med förslaget är att praktiskt omsätta diskussionerna mellan arbetsmarknadens parter på EU~nivå 
inom det här området. Det gör man genom att först ta in de samstämmiga åsikterna i förslaget och 
därefter bestämma en ståndpunkt i tvistefrågorna. Den ståndpunkten måste vara förenlig med nuvarande 
gemenskapslagstiftning och motsvara det grundläggande syftet med åtgärden. I förslaget föreskrivs 
därför en längsta genomsnittlig veckoarbetstid på 48 timmar och ett tak på 60 timmar. Minsta längder på 
rast- och viloperioder finns med, liksom bestämmelser om nattarbete. Det föreslagna direktivet 
innehåller även arbetstidsdefinitioner som motsvarar dem som överenskommits mellan arbetsmarknadens 
parter. 
Lagstiftning på gemenskapsnivå är det enda sättet att smälta samman de olika system som nu tillämpas i 
medlemsstaterna. Sammansmältningen sker genom att man fastställer en gemensam grund. På det sättet 
åstadkommer man en miniminivå för skyddet av hälsa och säkerhet. På köpet får man bättre 
trafiksäkerhet och förbättrade arbetsvillkor. Dessutom undviks snedvridning av marknaden. 
18 
5ö 
Konsekvenser för företagen 
2. Vilka påverkas av förslaget? 
- Vilka sektorer? 
Förslaget kommer att påverka alla mobila arbetstagare och egenföretagare inom vägbundna gods- och 
passagerartransporter. 
- Hur stora är de företag som påverkas (vilken är de små och medelstora företagens andel)? 
Enligt beräkningar i en rapport från 1995, som gjorts av arbetsmarknadens parter på EU-nivå, svarar 
vägtransporterna för 6,5 miljoner jobb inom EU. 1,2 miljoner jobb finns inom passagerartrafiken, 
omkring 2,1 miljoner inom åkeritrafiken och 3-3,5 miljoner jobb inom företagsegna transporter 
Gemenskapens vägtransportföretag har i genomsnitt 4,4 fordon i trafik per företag. I de medlemsstater, 
för vilka det finns uppgifter tillgängliga, var läget 1990 att 78 % av de aktuella företagen hade mellan 1 
och 5 fordon i trafik, 11 % hade mellan 6 och 10 fordon, och 11 % hade mer än 11 fordon i trafik. 
Andelen små och medelstora företag inom vägtransportbranschen är därför stor. 
- Är dessa företag belägna i vissa geografiska områden inom gemenskapen? 
Fördelningen är i stort sett densamma i alla medlemsstater, med undantag av Belgien, Nederländerna och 
Förenade kungariket där andelen företag med fler än 5 fordon är något högre. I Medelhavsområdet samt 
i Sverige och Finland är mönstret i stället att mer än 90 % av företagen har mellan 1-5 fordon. 
3. Vilka åtgärder måste företagen vidta för att följa förslaget? 
Transportföretagen blir tvungna att lägga upp verksamheten så att kraven på längsta arbetstid följs och 
så att de mobila arbetstagarna får de föreskrivna minimitiderna för vila och rast. Egenföretagare bör 
lägga upp sitt arbete så att det följer de fastställda reglerna. I bägge fallen skall journaler behållas i två år 
för alla perioder då gränsen för genomsnittlig veckoarbetstid har överskridits samt i de exceptionella fall 
som beskrivs i undantagsbestämmelserna. Arbetsgivare är också skyldiga att ha de aktuella 
bestämmelserna och avtalen anslagna så att de mobila arbetstagarna kan informera sig. 
4. Vilka ekonomiska verkningar förväntas förslaget fa 
- för sysselsättningen? 
Förslaget kommer att fa liten effekt i de medlemsstater där liknande nationella bestämmelser redan 
tillämpas. Men där det saknas sådana bestämmelser eller bestämmelser på lägre nivå än riksnivå, kan 
förslaget leda till flera jobb. De anställdas hälsa och säkerhet kommer att förbättras, och det leder till 
större långsiktig stabilitet i arbetsprestationen per anställd. På företag med små ekonomiska marginaler 
kan den minskade produktionen per anställd göra att man drar ner på verksamheten hellre än nyanställer. 
Därför kan bestämmelserna mycket väl leda till en viss konsolidering i branschen i en del medlemsstater. 
19 59 
För egenföretagarna syftar bestämmelserna till att i stort sett jämställa deras verksamhet med övrig 
vägtransportverksamhet vad gäller arbetstidsbestämmelser. Samtidigt får de ytterligare flexibilitet i fråga 
om vad som definieras som arbetstid. Bestämmelserna innebär en begränsning av den tid som rar 
tillbringas i anslutning till fordonet, och de kräver en del pappersarbete. Men eftersom egenföretagarna 
redan är ålagda begränsningar i fråga om körtid och viloperioder enligt rådets förordning 85/3820/EEG; 
torde de nya bestämmelserna inte påverka deras verksamhet på något oskäligt sätt. Ur 
trafiksäkerhetssynpimkt är det dessutom bra att införa en begränsning av egenföretagarens 
arbetsuppgifter vid sidan av ren köming för att se till att han inte drabbas av stark trötthet som försämrar 
körförmågan. Därigenom kan kvaliteten på de presterade tjänsterna förbättras och fortsatt, jobb tryggas 
för investeringar och nyetablering av företag? 
Det är möjligt att förslaget kommer att leda till ökade, om än begränsade, investeringar i nya fordon. 
Förslaget kommer troligen ändå inte att få någon betydande effekt på investeringarna. Men förslaget 
borde heller inte hindra framväxten av nya företag, eftersom förslaget bara går ut på att verksamheten 
organiseras om så att vissa grundläggande minimi- och maximikrav uppfylls. Genom reglerna kommer 
man att fa friskare personal som förmår prestera sitt bästa. Egenföretagarna får en ram inom vilken de 
kan fortsätta sin verksamhet. 
- för företagens konkurrenskraft? 
Förslaget syftar till att harmonisera företagens konkurrensläge genom fastställandet av en gemensam 
uppsättning minimiregler för arbetstiden inom transportområdet. På det sättet minskar en eventuell 
snedvridning av konkurrensen. 
- Lönsamhet uttryckt i kvantitativa och kvalitativa termer 
Kommissionen har låtit genomföra konsekvensbedömningar för företag1 för att undersöka vilka följder 
direktivet om arbetstider kommer att kunna fa för de sektorer och verksamhetsområden som för 
närvarande inte omfattas av direktivet, bland annat vägtransport. 
Undersökningen visar att de kostnader som kommer att drabba företagen kan indelas i följande tre olika 
kategorier: 
(1) Administrativa kostnader för att garantera intern överensstämmelse och bevisa extern 
överensstämmelse, samt inrättande och drift av system för övervakning av arbetstid. 
(2) De sammanlagda kostnaderna för anställning av extra arbetskraft: anställningskostnader och de 
direkta och indirekta sysselsättningskostnaderna. 
(3) Kostnaderna för omstrukturering av arbetstidsorganisationen. Nya skiftpass, tillhandauåiianäe av 
extra inrättningar för viloperioder, nya avtal med fackföreningar och företagsråd. 
De nya reglerna medför även ett antal fördelar för arbetsgivaren. Dessa fördelar, som kan minska 
bruttokostnaderna för direktivets inverkan, är följande: 
Business Impact Assessment, Working Time Directive: excluded sectors, Cambridge Policy Consultants, Oktober 1998 
20 
60 
(1) Kostnadsminskningar genom minskade arbetsavbrott på grund av färre olyckor och mindre 
sjukfrånvaro. 
(2) Ökad produktivitet hos enskilda anställda på grund av bättre hälsa och mindre trötthet. 
(3) Ökad produktivitet för företag genom omorganisation av arbetstiden som förhandlas fram 
samtidigt som de nya bestämmelserna träder i kraft. 
(4) Besparingar i fråga om övertidspremier genom minskning av arbetstiden för de anställda som för 
närvarande arbetar mer än vad som är tillåtet under de nya reglerna. 
- Vilka kostnader kommer direktivet att medföra? 
De konsekvensbedömningar för företag som avses ovan visar att det inte är möjligt att exakt bestämma 
kostnader och intäkter i samband med genomförandet av direktivet. Alla beräkningar utgår från 
antaganden som gjorts med utgångspunkt från de ofullständiga uppgifter som finns att tillgå, och präglas 
därför av stora felmarginaler. De huvudsakliga kostnaderna är de extra anställningskostnader som 
kommer att behövas när arbetsveckobegränsningen införs, och de årliga semesterkostnaderna. De 
viktigaste intäkterna kommer från minskade övertidsbetalningar, högre individuell produktivitet, 
minskad sjukfrånvaro och färre olyckor. Den bästa uppskattningen av förslagets väntade nettoeffekt 
tyder på att det kommer att medföra nettokostnader motsvarande cirka 0,2 % av lönekostnaderna. 
Eftersom det inte finns några omfattande sociala ramar för vägtransport har denna sektor utsatts för 
kraftiga störningar under de senaste åren, vilket lett till stora oförutsedda och omätbara kostnader, och 
t.o.m. till konkurser, inte endast inom vägtransportsektorn, utan också för ett betydande antal företag 
som är beroende av vägtransporter för sin distribution. Detta förslag omfattar åtgärder som skall 
avhjälpa dessa problem. 
I ett större sammanhang skildras de enorma samhällskostnaderna i samband med vägolyckor i 
kommissionens meddelande ökad vägtrafiksäkerhet inom EVr- Programmetför åren 1997-20012. Varje 
dödsfall kan, enligt försiktiga beräkningar, anses kosta 1 miljon ecu i direkta ekonomiska förluster 
(förlorad produktivitet, sjukvårs- och läkemedelskostnader och försäkring). Då räknar man inte med de 
odefinierbara kostnaderna i form av smärta, sorg och lidande. Varje år dö r cirka 45 000 personer i 
trafiken inom EU, och lastbilar eller bussar är inblandade i i genomsnitt 18 % av alla dödsolyckor (som 
kan leda till flera dödsfall). Detta innebär betydande kostnader för samhället. Sambanden mellan olyckor 
och trötthet på grund av för långa arbetsperioder och nattarbete inom vägtransportsektorn har 
behandlats i en undersökning som nyligen utfördes på uppdrag av kommissionen3, som grundas på 
tidigare undersökningar som rönt allmänt erkännande. 
5. Innehåller förslaget åtgärder för att ta hänsyn till de små och medelstora företagens särskilda 
situation (inskränkningar eller skillnader i kraven, el. dyU? 
2 KOM(97) 131 slutlig, 9.4.1997, s.5. 
3 Le lien entre la durée du travail des conducteurs routiers et la sécurité routière au sein de l'Union Européenne, 
Universität-Gesamthochschule Kassel, Institut fur Arbeitswissenschaft, juni 1997. 
21 
61 
Förslaget har inga inslag med detta syfte. För egenföretagare definieras dock arbetstid på ett mer 
inskränkt sätt. Dessutom behålls reglerna i förordning 85/3820/EEG för egenföretagare vad avser raster 
och viloperioder, och de undantas från skyldigheten att ha information om arbetstidsregler anslagen. 
Rådfrågade 
6. Förteckning över organisationer som rådfrågats om förslaget och som fört fram särskilda 
synpunkter 
Den 15 juli 1997 antog kommissionen en vitbok om branscher och verksamheter som är 
undantagna från direktiv 93/104/EG (det direktiv som rör vissa aspekter av arbetstidens 
förläggning). I vitboken angav kommissionen den breda inriktningen för sitt förslag i fråga om 
alla undantagna branscher (däribland vägtransporter). Europeiska fackliga samorganisationen, 
EFS, har avgett ett sammanställt svar, som täcker alla branscher och verksamheter, däribland de 
som omfattas av FST (Federation of Transport Workers' Unions - en sammanslutning av 
transportarbetarfacken), som bland annat representerar vägtransportarbetarna. EFS stöder i sitt 
svar kommissionens inriktning på en differentierad modell för arbetstidsregler och menar att det 
inte behövs några undantag, eftersom det allmänna direktivet har sådan flexibilitet. UN ICE 
(Europeiska samarbetsorganisationen för nationella arbetsgivarföreningar och industriförbund), 
som representerar arbetsgivarsidan, ansåg att det inte fanns något behov av ytterligare 
gemenskapslagstiftning, eftersom "alla medlemsstater har arbetstidslagstiftning, och i de flesta 
länder har den kompletterats med kollektivavtal", och "det finns redan ett EU-regelverk om 
dessa frågor, och hälso- och säkerhetsfrågorna inom vägtransportområdet finns redan behandlade 
i form av förordning 85/3820/EEG". IRU (International Road Union - internationella 
vägtransportunionen) bekräftade sin ståndpunkt att en bättre tillämpning av de nuvarande 
reglerna är att föredra framför införandet av nya regler. Ett bindande tillvägagångssätt bör vara 
grundat på de gemensamma ståndpunkterna hos arbetsmarknadens parter för respektive 
transportsätt. 
IRU och FST beslöt därefter att inleda sonderande samtal, och under loppet av dem inledde 
kommissionen i april 1998 sin andra runda av samråd med arbetsmarknadens parter. 
Arbetsmarknadens parter lade fram ett gemensamt brev den 27 maj 1998 till kommissionen, där 
de meddelade att diskussionerna gick framåt i syfte att förhandla fram ett avtal om arbetstider, 
som skall vara grundat på principerna i direktiv 93/104 EG, främja sund konkurrens och ta 
erforderlig hänsyn till särdragen inom vägtransportområdet. 
Trots ett plenarsammanträde i sista minuten och insats av en medlare hade inget avtal träffats när 
kommissionens tidsgräns löpte ut den 30 september 1998. Båda sidorna listade sina knäckfrågor i 
fråga om avtalstexten, frågor som rörde definitionerna av arbetstid och beredskapstid, samt mer 
grundläggande frågor rörande omfattningen av undantagen från avtalet. 
I kommissionens förslag har man i texten till största delen praktiskt omsatt de områden där man 
varit ense, och i fråga om undantagen har man snickrat ihop en kompromisslösning 
Kommissionen har behållit definitionerna i texten, eftersom det bara var några delegationer som 
ifrågasatte dem i de avslutande samtalsrundorna och eftersom de utgör motprestationen för 
veckoarbetstidens tak på 60 timmar. Svårigheten med sådana definitioner är den nära kopplingen 
till lönesystemen i de olika medlemsstaterna, men man bör ha i minnet att bestämmelserna i detta 
direktiv inte på något som helst sätt syftar till att påverka sådana diskussioner. 
22 62 
Kommissionens förslag utgör därför ett steg framåt med avstamp i de grundliga diskussioner 
arbetsmarknadens parter fört under det senaste året och gör att den kvarstående klyftan mellan 
de två sidorna kan överbryggas. 
23 
FORSLAG OM 
ARBETSTIDENS FÖRLÄGGNING FÖR SJÖFOLK 
64 
Bakgrund till förslagen 
1. Dessa förslag gäller arbetstidens förläggning inom sjötransportsektorn. 
2. I vitboken om sektorer och verksamheter som inte omfattas av direktivet om arbetstid 
(KOM(97) 334) noterades att det är vanligt med långa arbetsdagar till sjöss. Att på ett 
systematiskt sätt begränsa denna arbetstid har emellertid hittills varit svårt på grund av 
konkurrensen från fartyg som seglar under tredje lands flagg. Den minskade 
sysselsättningen i den EU-registrerade flottan (en minskning på över 30 % mellan 1985 och 
1995) har varit en av de frågor som har sysselsatt både redare och sjöfolk mest under de 
senaste åren. På grund av detta och eftersom sektorn är global har den gemensamma 
kommittén hoppats att de internationella organisationerna skall träffa ett avtal innan 
gemenskapens interna frågor behandlas. 
3. En överenskommelse träffades 1995 i Internationella sjöfartsorganisationen om att 
godkänna den reviderade internationella konventionen om normer för utbildning, 
certifiering och vakthållning för sjöfolk (STCW) vad gäller mLamivilotid för vaktgående 
personer. Där fastställs en minimivilotid på 10 timmar per dygn. Vilotiden får indelas i 
högst två perioder, varav en period på minst sex timmar i följd. I konventionen fastställs 
också att vilotiden per vecka skall vara minst 70 timmar. Den 25 maj 1998 antog rådet 
direktiv 98/35/EG om ändring av direktiv 94/58/EG om minimikrav på utbildning för 
sjöfolk. I detta direktiv återges bestämmelserna i konventionen från 1995 vad gäller 
minimivilotider för vaktgående personer på däck och i maskinrum. 
4. I oktober 1996 godkände Internationella arbetsorganisationen (ILO) en ny konvention (nr 
180) om arbetstiden inom sjöfarten. Enligt denna konvention skall sjöfolk ombord på fartyg 
antingen ha en övre gräns för arbetstiden (14 timmar per dygn och 72 timmar per vecka) 
eller en minimivilotid (10 timmar per dygn och 77 timmar per vecka). Konferensen 
beslutade om ett arrangemang som skulle tillåta att bestämmelserna i konvention nr 180 
kan tillämpas på fartyg som inte är registrerade i EU men som seglar i EU:s farvatten 
genom hamnstatskontroll. 
5. Med beaktande av sektoms internationella karaktär vill kommissionen, i samarbete 
med arbetsmarknadsparterna inom sektorn, vidta åtgärder till skydd för sjöfolks hälsa 
och säkerhet samtidigt för sjöfolk som arbetar på fartyg under medlemsstats flagg och 
sjöfolk som arbetar på fartyg från tredje land. Av denna anledning bifogas följande 
förslag. 
6. Ett förslag till direktiv om genomförande av det avtal om arbetstidens förläggning för 
sjömän som slöts den 30 september 1998. 
7. Ett förslag till direktiv om reglering av arbetstiden för sjöfolk ombord på fartyg som 
anlöper hamnar inom gemenskapen. 
65 
8. Vidare har kommissionen utarbetat en rekommendation till medlemsstaterna om 
ratificering av ILO-konvention nr 180 om sjömäns arbetstid och bemanningen av 
fartyg samt protokollet till ILO-konvention nr 147 om miniminormer i handelsfartyg. 
Denna rekommendation, som riktar sig till de enskilda medlemsstaterna, bifogas för 
kännedom. 
9. Eftersom direktivet om genomförande av det europeiska avtalet om arbetstidens 
förläggning för sjömän grundar sig på avtalet om socialpolitik, gäller det inte för 
Förenade kungariket (såvida det inte antas i enlighet med artikel 139 i 
Amsterdamfördraget, när detta har trätt i kraft). Kommissionen kommer därför vid 
lämplig tidpunkt att till rådet överlämna ett förslag till rådsdirektiv om att utvidga det 
direktiv som grundar sig på det sociala protokollet till att omfatta även Förenade 
kungariket. 
66 
FÖRSLAG TILL 
RÅDETS DIREKTIV 
OM DET AVTAL OM 
ARBETSTIDENS FÖRLÄGGNING FÖR SJÖFOLK SOM SLUTITS 
MELLAN THE EUROPEAN COMMUNITY SHIPOWNERS' 
ASSOCIATION (ECSA) OCH THE FEDERATION OF TRANSPORT 
WORKERS' UNIONS IN THE EUROPEAN UNION (FST) 
(Framlagt av kommissionen) 
67 
INLEDNING 
SYFTET MED FÖRSLAGET 
1. Syftet med detta förslag till direktiv är att genomföra det bifogade avtal om 
arbetstidens förläggning för sjömän som träffades den 30 september 1998 mellan de 
organisationer som företräder arbetsgivarna och arbetstagarna inom sjöfartssektorn 
(ECSA och FST). 
2. När vitboken "om sektorer och verksamheter som inte omfattas av direktivet om 
arbetstid" skickades till arbetsmarknadens parter, ombads dessa inleda den första 
etappen av ett formellt samråd om arbetstiden i berörda sektorer och verksamheter. 
Den 31 mars 1998 inledde kommissionen den andra etappen av samrådsförfarandet 
om innehållet i det planerade förslaget med utgångspunkt i de svar man fått på 
vitboken. 
3. Efter den andra etappen i samrådsförfarandet träffade organisationerna som 
företräder arbetsgivare och arbetstagare på europeisk nivå, European Community 
Shipowners' Association (ECSA) och Federation of Transport Workers' Unions in 
the European Union (FST), den 30 september 1998 ett europeiskt avtal om 
förläggningen av arbetstiden för sjöfolk. De sände avtalet till kommissionen och bad 
att det skulle genomföras genom ett rådsbeslut på förslag av kommissionen, i enlighet 
med artikel 4.2 i avtalet om socialpolitik. 
ANALYS AV AVTALET 
4. 1 sitt meddelande om tillämpningen av avtalet om socialpolitik1 betonade 
kommissionen att den i sin egenskap av fördragens väktare skulle utarbeta förslag till 
beslut som skulle föreläggas rådet, och att den därvid skulle beakta dels de 
avtalsslutande partemas representativitet och mandat och dels om samtliga 
avtalsklausuler var i överensstämmelse med gemenskapens lagstiftning och med de 
bestämmelser om små och medelstora företag som hänvisas till i artikel 2.2. I alla 
händelser har kommissionen för avsikt att till alla de förslag på området som den 
lägger fram för rådet bifoga en motivering samt anmärkningar och en utvärdering av 
det avtal som slutits av arbetsmarknadens parter. 
I. DE AVTALSSLUTANDE PARTERNAS REPRESENTATIVITET OCH MANDAT 
5. De organisationer som har undertecknat avtalet är FST, Federation of Transport 
Workers' Unions in the European Union, och ECSA, European Community 
Shipowners' Associations. Bägge organisationerna har deltagit i den gemensamma 
kommittén för sjötransport alltsedan denna bildades 1987. Den gemensamma 
kommitténs verksamhet har lett till ett flertal gemensamma ståndpunkter i frågor som 
rör sjöfartspolitik, i synnerhet dess sociala effekter. 
KOM(93)600, 14.12.1993. 
8 
6. Enligt den information som de undertecknande partema har överlämnat agerar de 
inom en specifik sektor och är organiserade på europeisk nivå. De består av 
organisationer som är erkända och väl integrerade i de olika medlemsstaternas 
strukturer för organisationen av arbetsmarknadens parter. De kan förhandla fram 
avtal och de är representativa i alla medlemsstater. De har den struktur som krävs för 
att de på ett effektivt sätt skall kunna delta i genomförandet av avtalet om 
socialpolitik. 
7. Detta gäller särskilt ECS A som företräder alla medlemsstaters nationella 
redarföreningar och som utan jämförelse är den främsta arbetsgivarorganisationen för 
redare som verkar under nationell flagg. FST företräder det stora flertalet av Europas 
sjöfolk. Alla dess anslutna organisationer deltar direkt i kollektivförhandlingarna på 
nationell nivå. 
8. Organisationerna uppfyller därmed kriterierna för arbetsmarknadsparter på europeisk 
nivå, så som fastslogs i kommissionens ovannämnda meddelande från 1993. De har 
därför tagits upp i bilaga I till kommissionens meddelande2 på listan över erkända 
organisationer som företräder arbetsmarknadens parter: ECSA som en 
branscharbetsgivarorganisation och FST som EFS-ansluten europeisk 
branschkommitté. 
II. BESTÄMMELSER SOM RÖR SMÅ OCH MEDELSTORA FÖRETAG 
9. Enligt artikel 2.2 i avtalet om socialpolitik skall sociallagstiftningen undvika sådana 
finansiella, administrativa eller andra rättsliga förpliktelser som kan motverka 
etableringen och utvecklingen av små och medelstora företag. 
10. I detta avtal görs ingen åtskillnad mellan arbetstagare på små eller medelstora företag 
och andra arbetstagare. I ett antal artiklar (3, 4 och 5.6) föreskrivs dock att 
alternativa regleringar, undantag eller viss flexibilitet skall fastställas i nationell 
lagstiftning eller kollektivavtal. 
11. Dessa bestämmelser visar att arbetsmarknadens parter är måna om att det införs nya 
mer flexibla sätt att förlägga arbetstiden, bättre anpassade till den kommersiella 
sjöfartens växlande behov och som tar hänsyn till både företagens och arbetstagarnas 
behov. 
12. Kommissionen drar därför slutsatsen att avtalet inte står i strid med bestämmelserna 
om de små och medelstora företagen. 
KOM(98) 322 slutlig 
69 
III. AVTALSKLAUSULERNAS "LAGLIGHET" 
13. Kommissionen har noggrant granskat samtliga avtalsklausuler och finner inget som 
står i strid med gemenskapslagstiftningen. Det faktum att avtalet fastställer 
skyldigheter för medlemsstaterna undergräver inte dess laglighet. Detta är tvärtom en 
följd av den andra förklaring som bifogas till avtalet om socialpolitik3 att det andra 
tillvägagångssättet för att fa till stånd avtal mellan arbetsgivare och arbetstagare på 
gemenskapsnivå (dvs. genom rådsbeslut på förslag av kommissionen) kan ge upphov 
till skyldigheter för medlemsstaterna. Medlemsstatemas skyldigheter härrör inte 
direkt från avtalet mellan arbetsmarknadens parter utan från tillvägagångssättet för 
att genomföra det. Kommissionens utvärdering av innehållet i avtalet följer under 
punkt IV nedan. 
iv. ANALYS AV AVTALET 
14. Att det europeiska avtalet om arbetstidens förläggning för sjömän fastställer 
minimikrav för arbetstiden innebär att punkterna 7, 8 och 19 i gemenskapens avtal 
om arbetstagarnas grundläggande sociala rättigheter genomförs. 
15 Kommissionen anser att anpassning, flexibilitet och förläggningen av arbetstiden är av 
avgörande betydelse såväl för arbetsvillkor som för företagens dynamik och har en 
stor inverkan på situationen på arbetsmarknaden och skapandet av nya 
arbetstillfällen. 
16. Kommissionen stöder i detta sammanhang helhjärtat syftet med det arbetstidsavtal 
som slutits av ECSA och FST och ser det som ett viktig steg i tre avseenden. 
17. För det första är införandet av minimikrav för arbetstiden för sjöfolk inom 
gemenskapen ett stort steg framåt i så måtto att det skapar en minimiuppsättning 
3 "De elva höga fördragsslutande partema förklarar att det första steget för att 
genomföra de avtal mellan arbetsmarknadens parter på gemenskapsnivå som avses i artikel 
4.2, består i att bygga ut avtalens innehåll genom kollektiva förhandlingar enligt varje 
medlemsstats regler; detta steg innebär således inte att medlemsstaterna är skyldiga att 
tillämpa dessa avtal direkt, att utarbeta regler för att genomföra avtalen eller att ändra 
nationell lagstiftning för att underlätta genomförandet." 
grundläggande rättigheter för arbetstagarna. 
18. För det andra uppnås genom avtalet en balans mellan behovet av lämpligt skydd för 
sjöfolks hälsa och säkerhet i fråga om arbetstiden och kraven på lämplig operativ 
flexibilitet för sjögående fartyg i handelssjöfart och kraven på en lämplig allmän 
säkerhetsstandard. Avtalet överensstämmer i detta avseende med kommissionens 
medelfristiga sociala handlingsprogram för 1995-1997, vitboken om sektorer och 
verksamheter som inte omfattas av arbetstidsdirektivet4, kommissionens 
handlingsprogram för den gemensamma transportpolitiken5 och grönboken om 
partnerskap för en ny arbetsorganisation6. 
19. För det tredje utgör avtalet ett stort steg framåt för den sociala dialogen på 
gemenskapsnivå och det bekräftar de europeiska arbetsmarknadsparternas viktiga roll 
att på gemenskapsnivå komplettera och anspassa nationella standarder för 
arbetsvillkor. Avtalet visar också att det avtal om socialpolitik som nyligen 
införlivades i Amsterdamfördraget är livskraftigt. 
20. Kommissionen anser att alla villkor är uppfyllda för att man skall kunna lägga fram 
ett förslag till rådsbeslut om genomförande av detta avtal. 
KOMMISSIONENS FÖRSLAG 
21. I sitt meddelande av den 14 december 1993 tillkännager kommissionen att om ett 
avtal som slutits på gemenskapsnivå genomförs genom ett rådsbeslut på förslag av 
kommissionen, på samfälld begäran av arbetsmarknadens parter, har rådet inte någon 
möjlighet att ändra avtalet. Av denna anledning har kommissionen, efter att ha 
granskat det avtal som slutits mellan arbetsmarknadens parter, begränsat sig till att 
föreslå att ett beslut antas om avtalet så som det slutits. I detta fall är den föreslagna 
rättsakten ett direktiv. Det innehåller därför standardklausulerna om införlivande av 
direktivet på nationell nivå. 
22. Vidare anser kommissionen att rådets beslut endast skall avse bindande bestämmelser 
om det avtal som slutits mellan arbetsmarknadens parter, i så måtto att själva avtalet 
inte skall utgöra en del av beslutet utan bifogas som bilaga. 
23. Slutligen har kommissionen meddelat att om rådet, i enlighet med de förfaranden som 
anges i sista stycket i artikel 4.2, beslutar att inte genomföra avtalet så som det slutits 
mellan arbetsmarknadens parter, kommer kommissionen att dra tillbaka sitt förslag 
till beslut och undersöka möjligheten att mot bakgrund av det arbete som gjorts 
föreslå ett rättsligt instrument på området. 
KOM(97) 334 slutlig 
KOM(95) 302 slutlig 
KOM(97) 128 slutlig 
71 
24. Kommissionen har alltså inte infogat avtalets text i sitt förslag, utan endast bifogat 
den som bilaga. Kommissionen upprepar än en gång att om rådet skulle ändra det 
avtal som slutits mellan arbetsmarknadens parter kommer kommissionen att dra 
tillbaka sitt förslag. 
/. RÄTTSLIG GRUND 
25. I artikel 4.2 i avtalet om socialpolitik fastställs att avtal som ingås på gemenskapsnivå 
i frågor som avses i artikel 2 skall genomföras på gemensam begäran av de 
undertecknande partema genom ett rådsbeslut på förslag av kommissionen. Avtalet 
om arbetstidens förläggning för sjömän har att göra med hälsa och säkerhet, som 
upptas i artikel 2.1 i avtalet om socialpolitik. Det hör till de områden där rådet kan 
fatta beslut med kvalificerad majoritet. Följaktligen utgör artikel 4.2 den rättsliga 
grunden för kommissionens förslag. 
26. I denna artikel föreskrivs inte samråd med Europaparlamentet när det är fråga om en 
begäran som arbetsmarknadens parter riktat till kommissionen. Enligt sitt åtagande i 
meddelandet har kommissionen dock hållit parlamentet underrättat om de olika 
etapperna i samrådet med arbetsmarknadens parter. Kommissionen överlämnar också 
detta förslag till parlamentet för att det skall kunna yttra sig till kommissionen och 
rådet, om det så önskar. Det samma gäller Ekonomiska och sociala kommittén. 
77. RÄTTSLIG FORM 
27. Termen "beslut" i dess betydelse enligt artikel 4.2 i avtalet om socialpolitik avser 
någon av de bindande rättsakter som anges i artikel 189 i fördraget. Det tillkommer 
kommissionen att föreslå rådet den bäst lämpade av de tre bindande rättsakter som 
anges i artikeln (förordning, direktiv eller beslut). Med hänsyn till karaktären av och 
innehållet i arbetsmarknadsparternas dokument är det i det aktuella fallet uppenbart 
att detta avtal är avsett att tillämpas indirekt genom bestämmelser som införlivas i 
medlemsstaternas nationella lagstiftning av medlemsstaterna och/eller 
arbetsmarknadens parter. Därför är ett direktiv från rådet det mest lämpade 
instrumentet för att genomföra avtalet. I enlighet med sina åtaganden anser 
kommissionen att texten i avtalet inte skall utgöra en del av direktivet utan bifogas 
som bilaga. 
28. Kommissionen har följande kommentarer till de olika artiklarna i förslaget. 
Artikel 1 
29. Denna artikel innebär endast att avtalet mellan arbetsmarknadens parter blir 
obligatoriskt, så att det kan genomföras genom ett rådsbeslut, i enlighet med artikel 
4.2 i avtalet om socialpolitik. 
Artiklarna 2- 4 
30. Artikel 2.1 anger att bestämmelserna i direktivet endast föreskriver minimikrav och 
att medlemsstaterna har möjlighet att införa strängare bestämmelser på det berörda 
området. 
31. Artikel 2.2 är en standardklausul om "icke-sänkning" som berör de medlemsstater 
som då direktivet antas redan har en högre skyddsnivå än den som garanteras av 
avtalet. Klausulen i fråga syftar till att den allmänna skyddsnivån för arbetstagare inte 
skall sänkas genom att gemenskapsdirektivet antas. Medlensstaterna skall dock 
fortfarande ha möjligheten att anta andra bestämmelser, om sådana krävs på grund av 
deras ekonomiska och sociala politik, så länge minimikraven i avtalet uppfylls. Det är 
med andra ord helt klart att medlemsstatemas handlingsfrihet är begränsad till 
skyddsnivåer som ligger över de minimikrav som garanteras i direktivet. 
32. Artikel 3 ålägger medlemsstaterna att införa påföljder som är effektiva, som står i 
proportion till överträdelsen och som har en tillräckligt avskräckande verkan. Vid 
tillämpningen av gemenskapsrätten, liksom inom alla rättsordningar, är det viktigt 
dels att de som har skyldigheter enligt gemenskapsrätten avskräcks från att bryta mot 
den och dels att de som bryter mot den får lämplig påföljd. 
33. Artiklarna 4 och 5 innehåller de gängse bestämmelserna för införlivande i 
medlemsstatemas nationella lagstiftning. 
DIREKTIVETS BERÄTTIGANDE UR SUBSIDIARITETSSYNPUNKT 
34. Förslaget till rådets direktiv om det avtal om arbetstidens förläggning för sjömän som 
slutits av European Community Shipowners' Association (ECSA) och Federation of 
Transport Workers' Unions in the European Union (FST) står i överensstämmelse 
med subsidiaritetsprincipen när det gäller dess två kriterier, nödvändigheten och 
proportionaliteten, i enlighet med artikel 3 b i Maastrichtfördraget. 
35. Den första principen, att en gemenskapsåtgärd skall vara påkallad, respekteras genom 
det faktum att arbetsmarknadens parter, inom ramen för det förfarande som 
föreskrivs i artikel 3 i avtalet om socialpolitik, har kommit överens om att en 
gemenskapsåtgärd på området är nödvändig och att de har begärt att det avtal som 
io no 7 
de slutit på gemenskapsnivå skall genomföras genom beslut av rådet på förslag av 
kommissionen, i enlighet med artikel 4.2 i avtalet om socialpolitik. 
36. Vad gäller proportionalitetsprincipen uppfyller rådets direktiv detta kriterium 
eftersom det i direktivet endast anges vilka huvudmål medlemsstaterna skall uppnå, 
medan det är arbetsmarknadens parter och inte gemenskapen som far besluta om 
själva innehållet. 
SLUTSATS 
37. Rådet ombeds att anta detta förslag till rådets direktiv om det avtal om arbetstidens 
förläggning för sjömän som ingåtts av European Community Shipowners' Association 
(ECS A) och Federation of Transport Workers' Unions in the European Union (FST). 
38. Eftersom förslaget grundar sig på avtalet om socialpolitik, gäller det inte för 
Förenade kungariket (såvida det inte antas i enlighet med artikel 139 i 
Amsterdamfördraget, när detta har trätt i kraft). Kommissionen kommer därför vid 
lämplig tidpunkt att till rådet överlämna ett förslag till rådets direktiv om att utvidga 
detta direktiv till att gälla Förenade kungariket. 
H 74 
98/0320 (PRT) 
Förslag till RÅDETS DIREKTIV om det avtal om arbetstidens 
förläggning för sjömän som ingåtts av European Community 
Shipowners' Association (ECSA) och Federation of Transport Workers' 
Unions in the European Union (FST). 
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV 
med beaktande av det avtal om socialpolitik som är fogat till det sociala protokollet (nr 
14) till Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 4.2 i detta, 
med beaktande av kommissionens förslag, och med beaktande av följande: 
(1) På grundval av sociala protokollet, som är fogat till Fördraget om upprättandet av 
Europeiska gemenskapen, har medlemsstaterna med undantag av Förenade konungariket 
Storbritannien och Nordirland (hädanefter kallade "medlemsstaterna") slutit ett avtal om 
socialpolitik i syfte att genomföra 1989 års sociala stadga. 
(2) Arbetsmarknadens parter får i enlighet med artikel 4.2 i avtalet om socialpolitik 
samfälligt begära att avtal som slutits på gemenskapsnivå genomförs genom rådsbeslut på 
förslag av kommissionen. 
(3) Rådet antog direktiv 93/104/EG om arbetstidens förläggning i vissa avseenden. 
Sjötransport var en av de sektorer som inte omfattades av detta direktiv. 
(4) Hänsyn bör tas till Internationella arbetsorganisationens (DLO) relevanta konventioner 
när det gäller arbetstidens förläggning, särskilt i fråga om arbetstiden för sjöfolk. 
(5) I enlighet med artikel 3.2 i avtalet om socialpolitik har kommissionen samrått med 
arbetsmarknadens parter om en möjlig inriktning för en gemenskapsåtgärd för de sektorer 
och verksamheter som inte omfattas av arbetstidsdirektivet. 
(6) Kommissionen fann efter detta samråd att en gemenskapsåtgärd var önskvärd och har 
på nytt på gemenskapsnivå samrått med arbetsmarknadens parter om innehållet i det 
planerade förslaget, i enlighet med artikel 3.3 i ovannämnda avtal. 
(7) European Community Shipowners' Association (ECSA) och Federation of Transport 
Workers' Unions in the European Union (FST) meddelade kommissionen att de avsåg att 
inleda förhandlingar i enlighet med artikel 4 i avtalet om socialpolitik. 
(8) Den 30 september 1998 slöt dessa organisationer ett avtal om arbetstiden för sjöfolk. 
Detta avtal innehåller en gemensam begäran till kommissionen om att avtalet skall 
genomföras genom ett 'rådsbeslut på förslag av kommissionen, i enlighet med artikel 4.2 i 
avtalet om socialpolitik. 
12 rj rJ 
(9) I rådets resolution av den 6 december 1994 om vissa perspektiv för en socialpolitik för 
Europeiska unionen: Bidrag till ekonomisk och social konvergens i unionen uppmanar 
rådet arbetsmarknadens parter att utnyttja möjligheten att träffa avtal, eftersom de har god 
kontakt med den sociala verkligheten och de sociala problemen. 
(10) Avtalet gäller sjömän ombord på såväl privata som offentligägda sjögående fartyg 
som är registrerade inom en medlemsstats territorium och som normalt är inbegripna i 
handelssjöfart. 
(11) Avtalet genomförs lämpligen genom ett rådsdirektiv i enlighet med artikel 189 i 
fördraget. Direktiv är bindande för medlemsstaterna vad gäller det resultat som skall 
uppnås, medan de nationella myndigheterna kan välja hur de skall uppnå det. 
(12) 1 enlighet med subsidiaritetsprincipen och proportionalitetsprincipen, så som dessa 
anges i artikel 3 b i fördraget, kan målen för detta direktiv inte uppnås i tillräcklig 
utsträckning av medlemsstaterna. Därför kan de uppnås bättre på gemenskapsnivå. 
Direktivet går inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå dessa mål 
(13) När det gäller de termer i avtalet som inte definieras särskilt i detsamma, ger 
direktivet medlemsstaterna möjlighet att definiera dessa i enlighet med nationella lagar och 
praxis, så som i fråga om andra direktiv om socialpolitik i vilka liknande begrepp används, 
under förutsättning att definitionerna respekterar avtalets innehåll. 
(14) Kommissionen har utarbetat sitt förslag till direktiv i enlighet med sitt meddelande av 
den 20 maj 1998 om att anpassa och främja den sociala dialogen på gemenskapsnivå samt 
med beaktande av de undertecknande partemas representativitet och lagligheten i varje 
avtalsklausul. 
(15) Kommissionen har utarbetat sitt förslag till direktiv i enlighet med artikel 2.2 i avtalet 
om socialpolitik, i vilken föreskrivs att direktiv inom det socialpolitiska området skall 
undvika sådana administrativa, finansiella eller andra rättlsliga förpliktelser som kan 
motverka etableringen och utvecklingen av små och medelstora företag. 
(16) Kommissionen har i enlighet med sitt meddelande av den 14 december 1993 om 
genomförandet av protokollet om socialpolitik informerat Europaparlamentet genom att 
till parlamentet överlämna förslaget till direktiv åtföljt av avtalet. 
(17) Kommissionen har också informerat Ekonomiska och sociala kommittén. 
(18) I avtalet fastställs minimistandarder. Medlemsstaterna och/eller arbetsmarknadens 
parter får behålla eller införa förmånligare bestämmelser. 
(19) Genomförandet av direktivet kan inte användas för att motivera en försämring av den 
aktuella situationen i medlemsstaten. 
13 76 
(20) På gemensam begäran från arbetsmarknadens parter får en medlemsstat överlåta åt 
dessa att genomföra direktivet, under förutsättning att medlemsstaten vidtar alla de 
åtgärder som krävs för att de resultat som föreskrivs i direktivet hela tiden kan garanteras. 
(21) Genomförandet av avtalet bidrar till att uppnå målen i artikel 1 i avtalet om 
socialpolitik. 
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. 
Artikel 1 
Syftet med detta direktiv är att genomföra det bifogade avtal om arbetstidens förläggning 
för sjömän som slöts den 30 september 1998 mellan de organisationer som företräder 
arbetsgivarna och arbetstagarna inom sjöfartssektorn (ECSA och FST). 
Artikel 2 
Minimikrav 
1. Medlemsstaterna får behålla eller införa bestämmelser som är förmånligare än de 
som föreskrivs i detta direktiv. 
2. Genomförandet av detta direktiv får inte i något fall användas för att motivera en 
försämring av den allmänna skyddsnivån för arbetstagarna inom det område som omfattas 
av detta direktiv, vilket inte påverkar medlemsstatemas och/eller arbetmarknadens parters 
rätt att, om förhållandena ändras, utarbeta andra lagar, författningar och avtal än de som 
gäller när detta direktiv antas, under förutsättning att minimikraven i detta direktiv 
respekteras. 
14 
Artikel 3 
Påföljder 
Medlemsstaterna skall fastställa de påföljder som skall vara tillämpliga vid brott mot de 
nationella bestämmelser som införs för att genomföra detta direktiv och skall vidta alla 
åtgärder som krävs för att se till att de tillämpas. Påföljderna skall vara effektiva och 
avskräckande samt stå i proportion till överträdelsen. Medlemsstaterna skall underrätta 
kommissionen om dessa bestämmelser senast den dag som nämns i artikel 4 och i god tid i 
fråga om varje senare ändring av desamma. 
Artikel 4 
Införlivande 
1. Medlemsstaterna skall se till att de lagar och andra förordningar som är 
nödvändiga för att uppfylla detta direktiv träder i kraft senast den 30 juni 2001, eller att 
arbetsmarknadens parter senast detta datum har vidtagit de åtgärder som avtalet kräver. I 
detta senare fall skall medlemsstaterna vidta alla de åtgärder som krävs för att de resultat 
som föreskrivs i direktivet hela tiden kan garanteras. De skall genast underrätta 
kommissionen om detta. 
2. När en medlemsstat antar de bestämmelser som avses i första stycket skall dessa 
innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de 
offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningarna skall göras skall varje 
medlemsstat själv utfärda. 
Artikel 5 
Mottagare 
Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna. 
Utfärdat i Bryssel, 
På rådets vägnar 
Ordförande 
78 
15 
Bilaga 
EUROPEISKT AVTAL OM ARBETSTIDENS ORGANISATION 
FÖR SJÖMÄN 
Med beaktande av Avtalet om socialpolitik som är ett tillägg till Protokollet om 
socialpolitik som finns i bilaga till Fördraget om upprättandet av Europeiska 
gemenskapen, och särskilt artiklarna 3.4 och 4.2 i detta, och av följande skäl: 
I artikel 4.2 i Avtalet om socialpolitik fastställs att avtal som sluts på europeisk nivå 
kan genomföras på gemensam begäran av signatärerna genom ett rådsbeslut på förslag 
av kommissionen. 
Signatärerna framför härmed en sådan begäran. 
HÄRIGENOM AVTALAS FÖLJANDE. 
Klausul 1 
1. Avtalet gäller sjömän ombord på sådana sjögående fartyg, i såväl offentlig som 
privat ägo, som är registrerade inom en medlemsstats territorium och som 
normalt är inbegripna i kommersiell sjöfart. I detta avtal anses ett fartyg som är 
registrerat j två stater vara registrerat i den stat, vars flagg det för. 
2. Om det råder någon tvekan om ett fartyg skall anses vara sjögående eller 
inbegripet i kommersiell sjöfart när det gäller detta avtal, skall frågan avgöras av 
behörig myndighet i medlemsstaten. Berörda rederi- och sjöfolksorganisationer 
skall rådfrågas. 
Klausul 2 
I detta avtal avses 
(a) med "arbetstid" den tid under vilken en sjöman måste utföra arbete i förbindelse 
med fartyget, 
(b) med "vilotid" den tid som inte är arbetstid, med undantag för korta raster, 
i6 '79 
(c) med "sjöman" en person som är anställd eller i någon egenskap engagerad 
ombord på ett sjögående fartyg som omfattas av avtalet, 
(d) med "redare" fartygets ägare eller en annan organisation eller person, som till 
exempel en förvaltare eller den som bareboatchartrar, som har övertagit ägarens 
ansvar för fartygets drift och som därmed har samtyckt till att överta alla 
åligganden och förpliktelser som detta innebär. 
Klausul 3 
Inom de gränser som anges i klausul 5 skall det fastställas antingen ett högsta antal 
timmar som arbetstiden inte får överstiga under en viss period, eller ett lägsta antal 
timmar som vilotiden inte far understiga under en viss period. 
Klausul 4 
Utan att det påverkar tillämpningen av klausul 5, skall standarden för sjömäns normala 
arbetstid i princip grundas på en åtta timmars arbetsdag med en vilodag per vecka och 
ledighet på allmänna helgdagar. Medlemsstaterna får införa förfaranden för att 
godkänna eller registrera ett kollektivavtal som fastställer sjömäns normala arbetstid på 
minst lika gynnsamma villkor som denna standard. 
Klausul 5 
1. Gränserna för arbetstid och vilotid skall vara antingen 
(a) ett högsta antal timmar som arbetstiden inte far överstiga, dvs. 
(i) 14 timmar under en 24-timmarsperiod, och 
(ii) 72 timmar under en sjudagarsperiod, 
eller 
(b) ett lägsta antal timmar som vilotiden inte far understiga, dvs. 
(i) 10 timmar under en 24-timmarsperiod, och 
(ii) 77 timmar under en sjudagarsperiod. 
2. Vilotiden får delas upp på högst två perioder, varav den ena skall vara minst sex 
timmar, och intervallet mellan sammanhängande viloperioder far inte vara längre 
än 14 timmar. 
3. Mönstringar, brandövningar och livbåtsövningar samt övningar som föreskrivs 
enligt nationella lagar och förordningar och av internationella instrument skall 
utföras på ett sådant sätt att vilotiden störs så lite som möjligt och så att det inte 
orsakar utmattning. 
4. I situationer då en sjöman har jour, exempelvis då en maskinpost är obemannad, 
skall sjömannen få en adekvat viloperiod som kompensation om den normala 
vilotiden har störts på grund av att sjömannen har kallats ut för att arbeta. 
80 
17 
5. Om det, med avseende på punkterna 3 och 4, inte finns något kollektivavtal eller 
skiljedomsutslag eller om den behöriga myndigheten anser att bestämmelserna i 
avtalet eller skiljedomutslaget är otillräckliga, skall den behöriga myndigheten 
fastställa bestämmelser för att säkerställa att de berörda sjömännen får tillräcklig 
vila. 
6. Medlemsstaterna får, med vederbörlig hänsyn till de allmänna principerna för 
skydd av arbetstagares hälsa och säkerhet, införa nationella lagar och 
förordningar eller ett förfarande genom vilket den behöriga myndigheten 
godkänner eller registrerar kollektivavtal som tillåter undantag från de gränser 
som anges i punkterna 1 och 2. Sådana undantag skall, så långt det är möjligt, 
följa de standarder som fastställts, men får innebära tätare eller längre 
viloperioder eller att kompensationsledighet beviljas för vakthavande personal 
eller sjömän som arbetar ombord på fartyg på korta färder. 
7. En tabell över uppläggningen av arbetet ombord skall anslås på en lättillgänglig 
plats. Tabellen skall åtminstone innehålla följande information för varje 
befattning: 
(a) Schema för tjänstgöring till sjöss och i hamn. 
(b) Högsta antal timmar för arbetstiden eller lägsta antal timmar för vilotiden 
enligt gällande lagar, förordningar eller kollektivavtal i medlemsstaterna. 
8. Den tabell som avses i punkt 7 skall upprättas i standardiserat format på fartygets 
arbetsspråk samt på engelska. 
Klausul 6 
Sjömän under 18 år får inte arbeta på natten. I denna artikel avses med "natt" en 
period på minst nio sammanhängande timmar, inbegripet tiden mellan midnatt och 
klockan fem på morgonen. Denna bestämmelse behöver inte tillämpas om det skulle 
försämra den utbildning som unga sjömän mellan 16 och 18 år genomgår i enlighet 
med etablerade program och scheman. 
Klausul 7 
1. Befälhavaren på ett fartyg har rätt att kräva att en sjöman arbetar det antal 
timmar som behövs för att trygga fartygets, de ombordvarandes eller lastens 
omedelbara säkerhet eller för att bistå andra fartyg eller personer i sjönöd. 
2. Befälhavaren får i enlighet med punkt 1 tillfälligt upphäva schemat för arbetstid 
och vilotid och kräva att sjömannen arbetar erforderligt antal timmar fram till 
dess att den normala ordningen har återställts. 
3. Befälhavaren skall, så snart det är möjligt efter det att den normala ordningen har 
återställts, se till att de sjömän som har arbetat under schemalagd vilotid får en 
adekvat viloperiod. 
18 
Klausul 8 
1. Register skall föras över sjömännens dagliga arbets- respektive vilotid för att det 
skall vara möjligt att kontrollera att bestämmelserna i klausul 5 följs. Sjömannen 
skall få en kopia av det register som rör honom eller henne, och detta skall 
godkännas av befälhavaren eller en av denne bemyndigad person samt av 
sjömannen. 
2. Förfaranden skall fastställas för hur sådana register skall föras ombord, till 
exempel avseende hur ofta uppgifterna skall noteras. Formatet för registren över 
sjömännens arbets- respektive vilotider skall fastställas med beaktande av 
eventuella internationella riktlinjer. Formatet skall fastställas på det eller de 
språk som avses i klausul 5 punkt 8. 
3. En kopia av relevanta bestämmelser i den nationella lagstiftning som rör detta 
avtal och relevanta kollektivavtal skall förvaras ombord och vara lätt tillgängliga 
för besättningen. 
Klausul 9 
De register som avses i klausul 8 skall med lämpliga intervall granskas och godkännas 
så att det går att kontrollera att de bestämmelser om arbets- respektive vilotid som 
ligger till grund för detta avtal följs. 
Klausul 10 
1. Vid fastställande, godkännande eller översyn av bemanningsnivåer är det 
nödvändigt att beakta behovet att undvika eller så långt det är möjligt begränsa 
en alltför lång arbetstid, se till att sjömännen får tillräcklig vilotid och begränsa 
risken för utmattning. 
2 Om det av registren eller andra underlag framgår att bestämmelserna om arbets-
respektive vilotid har överträtts, skall åtgärder vidtas för att undvika framtida 
överträdelser, inbegripet, om det är nödvändigt, en ändring av bemanningen av 
fartyget. 
3. Alla fartyg som omfattas av detta avtal skall vara adekvat, säkert och effektivt 
bemannade i enlighet med det dokument om miniminivå för säker bemanning 
eller motsvarande som utfärdats av behörig myndighet. 
Klausul 11 
Ingen person under 16 år får arbeta på fartyg. 
82 
19 
Klausul 12 
Redaren skall ställa till befälhavarens förfogande de resurser som behövs för att 
uppfylla skyldigheterna enligt detta avtal, även de som avser lämplig bemanning av 
fartyget. Befälhavaren skall vidta alla nödvändiga åtgärder för att se till att 
bestämmelserna om sjömäns arbets- och vilotid enligt detta avtal följs. 
Klausul 13 
1 Alla sjömän skall ha ett intyg som visar att de är lämpade för det arbete som de 
skall utföra till sjöss. 
Arten av den hälsoundersökning som de skall genomgå och de punkter som skall 
ingå i läkarintyget skall fastställas i samråd med berörda rederi- och 
sjöfolksorganisationer. 
Alla sjömän skall regelbundet genomgå hälsoundersökning. Vakthavande 
personal som kan uppvisa läkarintyg på att de har hälsoproblem som beror på 
nattarbete skall om möjligt omplaceras till lämpligt dagarbete. 
2. Den hälsoundersökning som avses i punkt 1 skall vara kostnadsfri och behandlas 
konfidentiellt. Sådana hälsoundersökningar kan göras inom det nationella hälso-
och sjukvårdssystemet. 
Klausul 14 
Redarna skall på begäran tillhandahålla information om vakthavande personal och 
andra nattarbetare till nationella behöriga myndigheter. 
Klausul 15 
Sjömän skall åtnjuta det skydd för hälsa och säkerhet som är lämpligt med tanke på 
arbetets art. Det skall finnas motsvarande skyddande och förebyggande tjänster och 
resurser med avseende på hälsa och säkerhet för sjömän som arbetar såväl dagtid som 
nattetid. 
Klausul 16 
Alla sjömän skall ha rätt till minst fyra veckors betald semester eller en proportionerlig 
del av denna för anställningsperioder som är kortare än ett år, i enlighet med de villkor 
för rättighet till och beviljande av sådan semester som fastställs i nationell lagstiftning 
och/eller praxis. 
\ 83 
20 
Minimiperioden för betald semester får inte ersättas av en ekonomisk gottgörelse, 
förutom när anställningsförhållandet upphör. 
Bryssel den 30 september 1998 
FST (Federation of Transport Workers' Unions in the European Union) 
ECS A (European Community Shipowners' Association) 
84 
21 
FÖRSLAG TILL RÅDETS DIREKTIV 
OM TILLÄMPNING AV BESTÄMMELSERNA OM ARBETSTID FÖR 
SJÖMÄN PÅ FARTYG SOM ANVÄNDER HAMNAR I 
GEMENSKAPEN 
85 
FÖRSLAG TILL RÅDETS DIREKTIV 
OM TILLÄMPNING AV BESTÄMMELSERNA OM ARBETSTID FÖR SJÖMÄN PÅ FARTYG 
SOM ANVÄNDER HAMNAR I GEMENSKAPEN 
MOTIVERING 
INLEDNING 
1. På begäran från arbetsmarknadens parter och med anledning av deras avtal om 
arbetstidens organisation för sjömän vilket ingicks den 30 september 1998, lägger 
kommissionen fram ett förslag till rådsdirektiv om genomförande av detta avtal i 
gemenskapen, nedan kallat arbetstidsdirektivet. 
Avtalet mellan arbetsmarknadens parter grundar sig i stora delar på 
bestämmelserna i konvention nr 180 från Internationella arbetsorganisationen 
(ILO). Arbetstidsdirektivet ger medlemsstaterna rätt att införa eller bibehålla mer 
fördelaktiga bestämmelser än dem som fastställs i avtalet. (Artikel 2 i direktivet och 
bestämmelser som särskilt gäller sjömäns hälsa och årlig ledighet, vilka går utöver 
ILO-konventionen (klausuler 13-16 i avtalet)). 
Avtalet, och därmed direktivet, riktar sig till medlemsstaterna i deras egenskap av 
flaggstater. 
2. Den främsta orsaken till att man antar särskilda arbetstidsbestämmelser för 
sjöfartssektorn är arbetsmiljöns speciella natur. Förhållandena ombord på fartyg 
skiljer sig en hel del från den mesta verksamhet på land. Sjöfartsverksamhet äger 
inte rum inom ett enda lands territorium under en enda jurisdiktion, utan omfattas 
av internationell rätt där frihet att bedriva sjöfart är en grundläggande princip. 
3. Det är viktigt att ta hänsyn till att säkerheten är beroende av att 
arbetstidsbestämmelserna respekteras. Konkurrensaspekten är också av betydelse. 
Rättvis och icke snedvriden konkurrens och största möjliga säkerhet är nödvändigt 
inte bara rederier emellan, utan även på alla sträckor från och till hamnar i 
gemenskapen där medlemsstaterna bedriver verksamhet i direkt konkurrens med 
varandra och med fartyg som är registrerade i tredje land. 
Att alla företag omfattas av samma villkor är en princip som rådet betonade i sin 
resolution om en gemenskapsstrategi för säkerhet till sjöss. Detta är också en viktig 
del i ILO-konvention nr 147, där man i artikel 4, enligt 1996 års protokoll till 
konventionen, fastställer en grad av kontroll från hamnstatens sida som gör det 
möjligt att vidta nödvändiga åtgärder för att se till att internationellt överenskomna 
normer respekteras. 
23 86 
De medlemsstater som är parter till de berörda DLO-konventionerna kommer att 
kunna tillämpa artikel 4 i ILO-konventionen på alla fartyg som trafikerar deras 
hamnar. Genom klausulen om icke-förmånsbehandling bör medlemsstaterna också 
utvidga sin kontroll till fartyg från ett tredje land som inte är part till 
konventionerna. 
4. Lika villkor för alla företag förutsätter ett konsekvent kontrollsystem, men 
verifikation av arbets- eller vilotider ombord på fartyg är en invecklad fråga. Det är 
svårt att kontrollera att arbetstidsbestämmelserna respekteras under ett fartygs färd 
i områden som ligger utanför den nationella jurisdiktionen. Eftersom den största 
delen av arbets- och vilotiden på ett fartyg förflyter när fartyget befinner sig till 
sjöss blir kontrollen särskilt svår. 
Lyckligtvis har särskilda bestämmelser för att underlätta arbetstidskontrollen tagits 
med i kraven i ILO-konvention nr 180. Dessa bestämmelser tillsammans med den 
vägledning som ges av IMO (Internationella sjöfartsorganisationen) och ILO borde 
därför kunna ligga till grund för ett konsekvent system för att se till att 
bestämmelserna om arbetstider följs. 
5. Man måste även ta hänsyn till att ILO-konventioner antas på ett särskilt sätt. Dessa 
konventioner kräver vanligtvis betydligt färre ratifikationer för att träda i kraft än 
konventioner som antas inom ramen för IMO. Även om ILO-konventionerna nr 
180 och 147 ratificeras av medlemsstaterna finns det en risk för att vissa fartyg som 
besöker medlemsstaternas hamnar är registrerade inom en stats territorium som 
inte är part till någon av dessa konventioner, eller seglar under en sådan stats flagg. 
Det är därför nödvändigt att genom en bestämmelse om icke-förmånsbehandling 
klargöra detta förhållande så att det blir möjligt att kontrollera att fartyget håller en 
godtagbar standard vad gäller sjömäns arbets- och vilotider. 
6. Mot bakgrund av dessa faktorer och hänsynstaganden måste medlemsstaterna i sin 
egenskap av hamnstater förses med ett lämpligt system för att kunna kontrollera att 
arbetstidsbestämmelserna följs och för att otvetydigt identifiera de gemensamma 
internationella normer som skall tillämpas på alla fartyg. 
I enlighet med subsidiaritetsprincipen bör systemet dessutom inte omfatta sådana 
ansvarsområden som på ett effektivt sätt kan handhas av medlemsstaterna utan att 
det inverkar på målsättningarna för ILO-konvention nr 180, t.ex. 
• att utse den lämpligaste inspektionsmyndigheten, 
• att avgöra hur ofta inspektioner ska genomföras, och 
• förtroendet för inspektörens professionella omdöme. 
7. Kommissionen erkänner att det inte medför några problem att tillämpa direktivet på 
sjömän, oberoende av nationalitet, som arbetar på fartyg som seglar under en 
medlemsstats flagg. För detta krävs i princip inte att ILO-konventionen träder i 
kraft och direktivet borde därför kunna genomföras inom en ganska kort 
tidsperiod. 
87 
24 
För att kunna garantera en jämförbar nivå på säkerhet och hälsoskydd för sjömän 
ombord på alla fartyg, föreslår kommissionen dock att arbetstidsdirektivet 
kompletteras med ett direktiv om tillämpning av bestämmelserna om arbetstid för 
sjömän på fartyg som använder hamnar i gemenskapen, nedan kallat 
tillämpningsdirektivet. 
LAGSTIFTNINGENS HUVTJDPRJNCIPER 
8. Genom tillämpningsdirektivet kommer medlemsstaterna i sin egenskap av 
flaggstater att ta fram system för att se till att alla sjögående fartyg som är 
registrerade inom deras territorium respekterar bestämmelserna i 
arbetstidsdirektivet. 
Medlemsstaterna bör dock, i egenskap av hamnstater, inte kräva att fartyg från 
tredje land som befinner sig i deras hamnar respekterar bestämmelser som omfattas 
av avtalet, men inte av ILO-konvention nr 180. Det rör sig om bestämmelser om 
sjömäns hälsa och årliga ledighet (artikel 13-16 i avtalet). Medlemsstaterna kan 
heller inte enligt detta direktiv ge ett fartyg från tredje land förmånligare villkor än 
dem som anges i avtalet, och som de enligt artikel 2 i arbetstidsdirektivet får införa 
eller bibehålla. Medlemsstaterna bör därför inte kräva av fartyg som inte är 
registrerade inom deras territorier eller som inte för deras flagg, att de skall 
uppfylla krav utöver vad som sägs i ILO-konvention nr 180. 
Sådana fartyg från tredje land behöver dessutom inte uppfylla kraven i 
tillämpningsdirektivet före ikraftträdandet av ILO-konvention nr 180 och 
protokollet till ILO-konvention nr 147. 
9. Tillämpningsdirektivet innehåller anvisningar om hur man skall kontrollera 
tillämpningen av de aktuella bestämmelserna i arbetstidsdirektivet när fartygen 
anländer till en hamn i någon av gemenskapens medlemsstater. 
ILO-konvention nr 180 innehåller följande krav: 
• En tabell skall utarbetas och anslås på ett lättillgängligt ställe. Den skall 
innehålla en beskrivning av uppläggningen av arbetet ombord och högsta antal 
arbetstimmar respektive minsta antal lediga timmar enligt flaggstatens 
lagstiftning. 
• Sjömännens dagliga arbetstimmar eller dagliga vilotimmar skall bokföras. 
Uppgifterna skall förvaras ombord och regelbundet skrivas på av den behöriga 
myndigheten i den stat där fartyget är registrerat. 
Det bör noteras att ILO:s och IMO:s gemensamma expertgrupp har tagit fram en 
standardiserad modell för tabeller över uppläggningen av arbetet ombord och även 
en modell för register över sjömännens dagliga arbets- eller vilotid. 
Medlemsstaterna (flaggstat eller hamnstat) förfogar därmed över lämpliga verktyg 
för att kontrollera tillämpningen av bestämmelserna i ILO-konvention 180 enligt 
arbetstidsdirektivet. 
88 
25 
För att se till att dessa hjälpmedel används på ett enhetligt sätt har man tagit 
hänsyn till dem i tillämpningsdirektivet. Enligt direktivet skall man antingen 
använda de standardiserade modellerna eller en motsvarande modell. 
Bevis för att bestämmelserna i arbetstidsdirektivet inte följs framkommer normalt 
genom en undersökning ombord. I tillämpningsdirektivet ges därför en lista över 
de detaljer som minst måste kontrolleras vad gäller tabellerna. 
Dessutom kan inspektörerna anse sig ha bevis för att kraven i arbetstidsdirektivet 
inte uppfylls om det i fartygets besättning finns personer som är utmattade och om 
det kan visas att detta beror på för långa arbetsdagar eller otillräcklig vilotid. 
10.1 tillämpningsdirektivet anges åtgärder som skall vidtas om sådana bevis 
framkommer. Åtgärderna kan t.ex. bestå i att fartyget förbjuds att lämna hamnen 
till dess att bristerna i dokumentationen har rättats till eller till dess att sjömännen 
är utvilade. I det senare fallet utgörs olägenheten för fartyget på sin höjd av några 
timmars försening. 
11. Tillämpningsdirektivet innehåller också bestämmelser som syftar till att lämplig 
information om inspektionens resultat lämnas till de berörda parterna. 
12. Eftersom olika förvaltningar kan ges i uppdrag att kontrollera överensstämmelsen 
med reglerna för arbets- eller vilotid enligt arbetstidsdirektivet, innehåller 
tillämpningsdirektivet krav på att medlemsstaterna vidtar åtgärder för att se till att 
alla relevanta inspektionsresultat eller förbud att lämna hamnen meddelas de andra 
berörda myndigheterna i samma stat och i andra medlemsstater. 
26 80 
SÄRSKILDA HÄNSYNSTAGANDEN 
Artikel 1 
I denna artikel anges direktivets syfte, nämligen att upprätta ett system för att 
kontrollera att alla fartyg som använder hamnar i medlemsstaterna följer 
bestämmelserna i direktivet om arbetstid för sjömän (arbetstidsdirektivet). 
I det andra stycket anges de förhållanden under vilka arbetstidsdirektivet är tillämpligt 
på fartyg som seglar under tredje lands flagg. 
Artikel 2 
Denna artikel innehåller definitioner av direktivets centrala termer. 
Artikel 3 
Denna artikel grundar sig på bestämmelserna i artikel 4 i ILO-konvention nr 147 
genom att man här redogör för hur medlemsstaterna kan kontrollera att de normer som 
fastställs i konventionen följs. 
Sådan kontroll kan utlösas av klagomål från staten eller av en fartygsinspektion. 
Uppföljningen består bl.a. i att informera regeringen i den stat där fartyget är 
registrerat, samt att vidta nödvändiga åtgärder för att rätta till sådana omständigheter 
(beträffande arbets- och vilotid) som innebär en uppenbar fara för sjömännens säkerhet 
eller hälsa. 
Artikel 4 
I denna artikel anges vilka kontrollåtgärder som minst måste utföras' för att avgöra om 
fartyget bryter mot de normer som fastställs i ILO-konvention nr 180. 
En inspektion som utförs i detta syfte måste innehålla en kontroll av de dokument som 
innehåller uppgifter om arbets- och vilotid ombord, dvs. 
- en tabell med en beskrivning av uppläggningen av arbetet ombord; den skall 
upprättas på fartygets arbetsspråk och på engelska, i enlighet med modellen i bilaga 
I till direktivet, eller på ett liknande sätt, och den skall anslås på ett lättillgängligt 
ställe ombord, 
- register över sjömännens arbets- eller vilotid; det skall upprättas på fartygets 
arbetsspråk och på engelska, i enlighet med modellen i bilaga II till direktivet, eller 
på liknande sätt, och det skall förvaras ombord och med lämpliga intervall skrivas 
på av den behöriga myndigheten i den stat där fartyget är registrerat. 
Det kan också betraktas som bevis på brott mot bestämmelserna om inspektörer som 
är auktoriserade av den behöriga myndigheten konstaterar att personer ombord är 
27 C(d 
utmattade p.g.a. arbetsförhållandena, närmare bestämt för långa arbetsdagar eller 
otillräcklig vila. 
Artikel 5 
I denna artikel anges de åtgärder som medlemsstaterna måste vidta om de får in 
klagomål eller bevis på att ett fartyg inte överensstämmer med normerna i ILO-
konvention nr 180, och det visar sig att förhållandena ombord innebär en uppenbar fara 
för sjömännens säkerhet eller hälsa, och måste rättas till. Sådana åtgärder avgörs av 
den behöriga myndigheten i den berörda medlemsstaten. Beroende på vilken typ av 
brister det rör sig om och hur allvarliga de är, måste fartyget eventuellt förbjudas att 
lämna hamnen till dess att bristerna har åtgärdats. 
Fartygets befälhavare eller flaggstatsmyndigheten kan bli tvungna att vidta flera olika 
åtgärder för att åtgärda bristerna. Det kan t.ex. röra sig om att upprätta en tabell över 
uppläggningen av arbetet ombord i enlighet med ELO-konvention nr 180, att anpassa 
arrangemangen för bemanning ombord för att undvika för långa arbetsdagar för vissa 
besättningsmedlemmar, eller att se till att de berörda besättningsmedlemmarna får vila 
ut innan fartyget lämnar hamnen. 
Artikel 6 
Denna artikel förklarar hur en medlemsstat skall informera de behöriga myndigheterna i 
den stat där fartyget är registrerat om de beslutar att förbjuda fartyget att lämna 
hamnen av de skäl som anges i artikel 3-4. Här betonas även att kontroll som sker 
enligt direktivet inte får innebära några onödiga förseningar för fartyget. 
Artikel 7 
I denna artikel anges villkoren för rätten att överklaga ett beslut om förbud för fartyget 
att lämna hamnen. 
ArtikeJJ 
Denna artikel innehåller krav på samarbete mellan medlemsstaterna och deras behöriga 
myndigheter för att se till att direktivet tillämpas på ett effektivt sätt. 
Artikel 9 
Bestämmelserna i denna artikel garanterar att fartyg vars flaggstat inte har ratificerat de 
aktuella ILO-konventionerna inte behandlas förmånligare än andra fartyg. Att ett 
fartygs flaggstat inte har ratificerat konventionerna kan till och med vara en indikation 
på att arbetsförhållandena ombord, och särskilt arbetstiderna, inte är tillfredsställande 
och inte erbjuder de säkerhetsnivåer och hälsoförhållanden som krävs enligt ILO-
konventionnr 180. 
91 
28 
Artiklar 10 och 11 
Här anges de åtgärder som varje medlemsstat måste vidta för att genomföra direktivet. 
Medlemsstaterna skall före det datum som nämns i direktivet sätta i kraft alla de lagar 
och bestämmelser som krävs för att genomföra direktivet. Detta datum har satts till 
den 30 juni 2001 och man har då tagit hänsyn till det förväntade datumet för antagande 
och ikraftträdande av direktiv ../../EG. Tillämpningsdatumen för dessa två rättsakter 
bör därför sammanfalla. 
Två undantag från det allmänna datumet för genomförande har gjorts: 
- Fartyg som inte är registrerade inom någon medlemsstats territorium skall inte 
omfattas av bestämmelserna i direktiv ../../EG förrän efter ikraftträdandet av 
ILO-konvention nr 180. 
- Eftersom Förenade kungariket inte är part till protokollet (nr 14) om 
socialpolitik krävs ett särskilt direktiv för att bestämmelserna i direktiv ../../EG 
skall omfatta även detta land. Tillämpningen av direktivet i Förenade 
kungariket avgörs av tillämpningsdatumet för det särskilda direktivet om 
tillämpning av avtalet i Förenade kungariket. 
Artiklar 12 och 13 
Inga anmärkningar. 
Bilagor 
I bilagorna återfinns modellerna för uppläggningen av arbetet ombord (bilaga I) och 
registren över sjömännens arbets- eller vilotid (bilaga II) som har tagits fram av ILO:s 
och IMO.s gemensamma expertgrupp. 
29 
FÖRSLAG TILL RÅDETS DIREKTIV 
OM TILLÄMPNING AV BESTÄMMELSERNA OM ARBETSTID FÖR SJÖMÄN PÅ FARTYG 
SOM ANVÄNDER HAMNAR I GEMENSKAPEN 
(Text av betydelse för EES) 9g/Q32 { yN) 
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV 
med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt 
artikel 84.2 i detta, 
med beaktande av kommissionens förslag1, 
med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande3, 
i enlighet med förfarandet i artikel 189c i fördraget3, och 
av följande skäl: 
1. Gemenskapens socialpolitiska åtgärder syftar bl.a. till att förbättra arbetstagares 
hälsa och säkerhet på arbetsplatsen. 
2. Gemenskapens åtgärder på sjöfartsområdet syftar bl.a. till att förbättra levnads- och 
arbetsvillkoren ombord för sjömän, förbättra sjöfartssäkerheten samt förhindra 
föroreningar som orsakas av olyckor till sjöss. 
3. Den internationella arbetskonferensen antog under sitt åttiofjärde möte den 8-22 
oktober 1996 konventionen om sjömäns arbetstid och bemanningen på fartyg (ILO 
nr 180) och protokollet till konventionen om miniminormer i handelsfartyg från 
1976. 
4. Rådets direktiv [../../EG av den 199.], nedan kallat arbetstidsdirektivet, 
antaget enligt artikel 4.2 i avtalet om socialpolitik syftar till att genomföra det 
europeiska avtalet om arbetstidens organisation för sjömän, vilket ingicks av 
arbetsmarknadens parter den 30 september 1998, nedan kallat avtalet. Avtalet 
grundar sig på vissa av bestämmelserna i ELO-konvention nr 180 om sjömäns 
arbetstid och bemanningen på fartyg. Avtalet gäller sjömän ombord på sjögående 
fartyg i såväl offentlig som privat ägo, som är registrerade inom en medlemsstats 
territorium och som normalt är inbegripna i kommersiell sjöfart. 
'EGTC~,--199-.s.-
2 EOT C-,— 199-, s.-
1 Europaparlamentets yttrande av den — 199- (EOT C -, —199-, g.-). Rådets gemensamma ståndpunkt av den —199- (EGT C -, 
—199-, s.-) och Europaparlamentets beslut av den —199- (ännu ej offentliggjort i EOT). 
30 93 
5. Syftet med detta direktiv är att tillämpa bestämmelserna i arbetstidsdirektivet, som 
grundar sig på bestämmelserna i ILO-konvention nr 180, på alla fartyg som 
använder en hamn i någon medlemsstat, oberoende av vilken flagg det seglar under. 
Arbetstidsdirektivet innehåller krav som inte återfinns i ILO-konvention nr 180, 
och fartyg som inte seglar under medlemsstaternas flagg bör därför inte omfattas av 
de kraven. 
6. Arbetstidsdirektivet gäller för alla sjömän ombord på sjögående fartyg som är 
registrerade inom en medlemsstats territorium. Medlemsstaterna bör kontrollera att 
fartyg som är registrerade inom deras territorium följer bestämmelserna i det 
direktivet. 
7. För att värna om säkerheten och för att undvika konkurrenssnedvridningar bör 
medlemsstaterna ges möjlighet att kontrollera att alla sjögående fartyg som 
använder deras hamnar följer bestämmelserna i arbetstidsdirektivet, oberoende av 
vilken stat de är registrerade i. 
8. Fartyg vars flaggstat inte är part till ILO-konvention nr 180 eller protokollet till 
ILO-konvention nr 147 bör i synnerhet inte ges förmånligare behandling än fartyg 
vars flaggstat är part till en av eller båda konventionerna. 
9. För att kontrollera tillämpningen av arbetstidsdirektivet är det nödvändigt att 
medlemsstaterna utför inspektioner på fartygen, särskilt om de har mottagit klagomål 
från befälhavaren, en besättningsmedlem eller annan person eller organisation med 
legitimt intresse av en säker drift av fartyget, levnadsförhållanden och arbetsvillkor 
ombord eller förebyggande av föroreningar. 
» 
10. För tillämpningen av detta direktiv kan medlemsstaterna på eget initiativ vid behov utse 
inspektörer för hamnstatskontroll för att utföra inspektioner på fartyg som använder 
gemenskapens hamnar. 
11. Bevis på att fartyget inte uppfyller kraven i arbetstidsdirektivet kan fas genom 
kontroll av uppläggningen av arbetet ombord och registren över sjömännens 
arbets- eller vilotid, eller om en inspektör har rimliga misstankar om att personalen 
är utmattad. 
12. För att åtgärda situationer ombord som innebär uppenbar fara för säkerhet eller 
hälsa kan de behöriga myndigheterna i den medlemsstat vars hamn fartyget 
använder utförda förbud för fartyget att lämna hamnen till dess att bristerna har 
åtgärdats eller besättningen är tillräckligt utvilad. 
13. Eftersom arbetstidsdirektivet grundar sig på bestämmelserna i ILO-konvention nr 
180 kan kontroll av bestämmelsernas efterlevnad på fartyg som är registrerade 
inom tredje lands territorium endast ske efter det att konventionen har trätt i kraft. 
94 
31 
14. Eftersom Avtalet om socialpolitik inte är tillämpligt i Förenade kungariket är 
arbetstidsdirektivet inte rättsligt bindande för den medlemsstaten. Genom direktiv 
../../EG av den .. .. 199.. utvidgas dock bestämmelserna i direktivet om 
genomförande av det europeiska avtalet till att även omfatta Förenade kungariket. 
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. 
Artikel 1 
Syfte och räckvidd 
1. Syftet med detta direktiv är att upprätta ett system för att kontrollera att alla 
fartyg som använder hamnar i medlemsstaterna följer bestämmelserna i 
arbetstidsdirektivet för att förbättra sjöfartssäkerheten, arbetsförhållandena 
samt hälsa och säkerhet för sjömän ombord på fartyg. 
2. För tillämpningen av detta direktiv är bestämmelserna i arbetstidsdirektivet 
tillämpliga på fartyg som är registrerade i en medlemsstat, och på fartyg som 
inte är registrerade inom någon medlemsstats territorium eller seglar under 
någon medlemsstats flagg, med undantag i det senare fallet för 
- krav som införs eller bibehålls av medlemsstaterna och som är förmånligare 
än kraven i ILO-konvention nr 180, 
- Klausul 13-16 i det europeiska avtalet som bifogas arbetstidsdirektivet. 
Artikel 2 
Definitioner 
l detta direktiv avses med 
a) fartyg: sjögående fartyg som är registrerat i en medlemsstat i enlighet med 
arbetstidsdirektivet, samt sjögående fartyg som omfattas av ILO-konvention nr 
180 och som seglar under annan flagg än hamnstatens, 
b) behörig myndighet: den behöriga myndighet som har utsetts av medlemsstaten 
att utföra uppgifterna enligt detta direktiv, 
c) inspektör: en offentligt anställd eller annan person som har bemyndigats av den 
behöriga myndigheten i en medlemsstat att inspektera arbetsförhållandena 
ombord, och som är ansvarig inför den behöriga myndigheten, 
32 95 
d) klagomål: information som har lämnats av en besättningsmedlem, en 
yrkesorganisation, annan organisation, fackförening, eller, generellt sett, en 
person som har intresse av fartygets säkerhet, bl.a. säkerhets- och hälsoriskerna 
för besättningen. 
Artikel 3 
Tillämpning 
Utan att det påverkar bestämmelserna i artikel 1.2 gäller följande: Om ett fartyg 
frivilligt använder en medlemsstats hamn i samband med normal kommersiell sjöfart 
eller av driftsskäl, och om medlemsstaten i fråga erhåller klagomål eller bevis på att 
fartyget inte uppfyller de krav som anges i arbetstidsdirektivet, skall medlemsstaten 
utarbeta en rapport avsedd för regeringen i det land där fartyget är registrerat, och 
vidta nödvändiga åtgärder för att rätta till sådana förhållanden ombord som innebär en 
uppenbar fara för sjömännens säkerhet eller hälsa. 
Artikel 4 
Möjligheter att bevisa att kraven inte uppfylls 
För att fastställa om det finns bevis för att fartyget inte uppfyller de krav som anges i 
arbetstidsdirektivet enligt artikel 3, skall den medlemsstat vilkens hamn fartyget 
använder utföra en inspektion ombord för att undersöka om 
- en tabell med en beskrivning av uppläggningen av arbetet ombord har upprättats på 
fartygets arbetsspråk och på engelska, i enlighet med modellen i bilaga I till 
direktivet, eller på ett liknande sätt, och anslagits på ett lättillgängligt ställe 
ombord, och 
- ett register över sjömännens arbets- eller vilotid har upprättats på fartygets 
arbetsspråk och på engelska, i enlighet med modellen i bilaga II till direktivet, eller 
på liknande sätt, och förvaras ombord och med lämpliga intervall har skrivits på av 
den behöriga myndigheten i den stat där fartyget är registrerat. 
Om det finns indikationer på att personal på ett fartyg som använder en hamn i en 
medlemsstat är utmattad p.g.a. för långa arbetsdagar eller otillräcklig vila får 
inspektören i enlighet med sitt eget yrkesmässiga omdöme besluta att fartyget inte på 
alla väsentliga punkter uppfyller kraven i arbetstidsdirektivet. 
Artikel 5 
Åtgärder mot brister 
När en medlemsstat i enlighet med artikel 3-4 har tagit emot klagomål eller bevis på att 
fartyget inte uppfyller de krav som anges i arbetstidsdirektivet skall den vidta 
nödvändiga åtgärder för att rätta till sådana förhållanden ombord som innebär en 
uppenbar fara för sjömännens säkerhet eller hälsa. 
96 
33 
Detta innebär att medlemsstaterna t.ex. kan utfärda förbud för fartyget att lämna 
hamnen till dess att bristerna har åtgärdats eller besättningen är tillräckligt utvilad. 
Artikel 6 
Uppföljning 
1. Om ett fartyg förbjuds att lämna hamnen i enlighet med artikel 5 skall den 
behöriga myndigheten i medlemsstaten informera om inspektionernas resultat, 
inspektörens eventuella beslut, samt eventuella åtgärder som måste vidtas för 
att rätta till situationen. Informationen skall ges till befälhavaren, ägaren eller 
den driftsansvarige, administrationen i flaggstaten eller i den stat där fartyget är 
registrerat, eller konsuln, eller om denne ej kan nås, närmaste diplomatiska 
representant för staten. 
2. 1 samband med inspektioner enligt detta direktiv skall man i största möjliga 
utsträckning undvika orimliga förseningar för fartygen. Om ett fartyg råkar ut 
för en orimlig försening skall ägaren eller den driftsansvarige vara berättigad till 
kompensation för eventuella förluster eller skador. Om orimlig försening görs 
gällande skall bevisbördan ligga hos fartygets ägare eller driftsansvarige. 
Artikel 7 
Rätt att överklaga 
1. Fartygets ägare eller driftsansvarige eller dennes representant i medlemsstaten har 
rätt att överklaga ett beslut om att hålla kvar fartyget, som har fattats av den 
behöriga myndigheten. Ett överklagande innebär inte att fartyget får lämna hamnen. 
2. I detta syfte skall medlemsstaterna fastställa och upprätthålla lämpliga förfaranden i 
enlighet med sin nationella lagstiftning. 
3. Den behöriga myndigheten skall på lämpligt sätt informera fartygets befälhavare 
enligt punkt 1 om rätten att överklaga. 
Artikel 8 
Administrativt samarbete 
Medlemsstaterna skall möjliggöra samarbete mellan sina berörda myndigheterna och de 
berörda myndigheterna i andra medlemsstaterna för att se till att detta direktiv 
tillämpas på ett effektivt sätt. De skall meddela kommissionen om detta. 
97 
34 
Artikel 9 
Icke-förmånsbehandling 
I samband med inspektion av ett fartyg som är registrerat inom en stats territorium 
eller seglar under en stats flagg, där staten inte har ratificerat ILO-konvention nr 180 
eller protokollet till ILO-konvention nr 147 skall medlemsstaterna, när dessa 
konventioner har trätt i kraft, se till att sådana fartyg och deras besättningar inte 
behandlas förmånligare än vad som hade varit fallet om staten hade varit part till en av 
eller båda konventionerna. 
Artikel 10 
Slutbestämmelser 
1. Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar som är 
nödvändiga för att följa detta direktiv senast den 30 juni 2001. 
2. Utan att det påverkar bestämmelserna i första punkten skall detta direktiv inte 
tillämpas i Förenade kungariket förrän efter det genomförandedatum som anges 
i direktiv ../../EG genom vilket bestämmelserna i det europeiska avtalet 
utvidgas till att även omfatta Förenade kungariket. 
3. När en medlemsstat antar dessa bestämmelser skall de innehålla en hänvisning 
till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. 
Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat 
själv utfärda. 
4. Medlemsstaterna skall omedelbart anmäla till kommissionen alla bestämmelser i 
nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta 
direktiv. De skall även informera de andra medlemsstaterna. 
Artikelll 
Fartyg från icke-medlemsstater 
Kraven i detta direktiv är inte tillämpliga på fartyg som inte är registrerade 
inom någon medlemsstats territorium eller seglar under någon medlemsstats 
flagg förrän tre månader efter ikraftträdandet av konventionen om sjömäns 
arbetstid och bemanningen på fartyg från 1996 (ILO nr 180) och av protokollet 
från 1996 till konventionen om miniminormer i handelsfartyg från 1976. 
35 98 
Artikel 12 
Ikraftträdande 
Detta direktiv träder i kraft samma dag som det offentliggörs i Europeiska 
gemenskapernas officiella tidning. 
Artikel 13 
Adressater 
Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna. 
Utfärdat i 
På rådets vägnar 
Ordföranden 
$9 
36 
Bilaga I 
ModeU för 
tabell över uppläggningen av arbetet ombord 
100 
Modell for tabell över uppläggningen av arbetet ombord1 
Fartygets namn: Fartygets flagg: IMO-nr(om tillämpligt) Senaste uppdatering: sida( ) av ( ) 
(nationell lag eller föreskrift) utfärdad i enlighet med ILO:s Högsta antal arbetstimmar eller minsta antal vilotimmar tillämpliga i enlighet med: 
konvention från 1996 om sjömäns arbetstid och bemanningen på fartyg (nr 180) och med eventuella kollektivavtal som har registrerats eller godkänts i enlighet med 
konventionen, och med den internationella konventionen om normer för utbildning, certifiering och vakthållning för sjöfolk (STCW-konventionen)2 
Högsta antal arbetstimmar eller minsta antal vilotimmar3 
övriga krav: 
Befattning/grad4 Antal schemalagda arbetstimmar per 
dag till sj6ss 
Vakthållning 
(från-till) Ej vakthållning 
(från-till)5 Antal schemalagda arbetstimmar per 
dag i hamn 
Vakthållning 
(från-till) Ej vakthallning 
(fran-till) Anmarkningar Summa arbete/vila per dag\ antal 
timmar 
Till sjdss I hamn 
Befälhavarens underskrift 
1 Tabellens text skall vara på fartygets arbetsspråk och på engelska. 
2 Utdrag ur ILO:s konvention nr 180 och STCW-konventionen - se nåsta sida. 
3 Stryk det som ej gäller. 
4 För befattning/grad som åven finns förtecknad i fartygets 'safe manning document' skall 
samma benämningar användas. 
5 För vakthâvande personal kan kolumnen för anmärkningar användas för att ange förväntat 
antal timmar av icke-schemalagt arbete och sådana eventuella arbetstimmar skall föras upp i 
^JLämplig kolumn för antal arbetstimmar per dag. 
O 
Utdrag ur ILO-konvention nr 180 och STCW-konventionen 
ILO-konvention nr 180 
Artikel 5.1 Arbets- eller vilotiden skall regleras enligt följande: (a) antalet arbetstimmar får inte överstiga: (i) 14 timmar under en 24-timmarsperiod; och (ii) 72 timmar under en 
sjudagarsperiod; eller (b) antalet vilotimmar får inte understiga: (i) K) timmar under en 24-timmarsperiod; och (ii) 77 timmar under en sjudagarsperiod. 
Artikel 5.2 Vilotimmarna får delas upp i högst två perioder, varav en period om minst sex timmar. Tiden mellan två viloperioder får inte överstiga 14 timmar. 
Artikel 5.6 Bestämmelserna i punkterna 1 och 2 hindrar inte en medlemsstat från att ha nationella lagar eller bestämmelser, eller ett förfarande för att auktorisera eller registrera 
kollektivavtal, vilka medger undantag från de angivna gränserna. Sådana undantag skall, så långt det är möjligt, följa de angivna normerna men man får beakta mer 
frekventa eller längre ledighetsperioder eller kompensationsledighet för vaktgående sjömän eller för sjömän vilka arbetar ombord på fartyg som går på korta resor. 
Artikel 7.1 Inget av vad som stadgas i denna konvention försvagar fartygsbefålhavarens rätt att fordra att en sjöman fullgör all den arbetstid som behövs med hänsyn till den 
omedelbara säkerheten för fartyget, personer ombord, lasten eller som behövs för att assistera andra fartyg eller personer i sjönöd. 
Artikel 7.3 Så snart som möjligt därefter skall befälhavaren se till att de sjömän som har utfört arbete under en schemalagd viloperiod kompenseras med en adekvat viloperiod. 
STCW-konventionen 
Del A-Vni/1 i STCW-koden (obligatoriska bestämmelser) 
1. Alla personer som har utsetts till vakthavande befäl skall ha en minsta vilotid på 10 timmar per 24-timmarsperiod. 
2. Vilotimmarna får delas upp i högst två perioder, varav en om minst sex timmar. 
3. Kraven på vilotid enligt punkterna 1 och 2 måste inte upprätthållas i samband med ett nödläge eller en övning, eller under andra prioriterade driftsförhållanden. 
4. Trots bestämmelserna i punkterna 1 och 2 får perioden på 10 vilotimmar minskas till minst 6 timmar i sträck, förutsatt att en sådan minskning inte sträcker sig över 
mer än två dagar och att minst 70 timmar vila ges under varje sjudagarsperiod. 
5. Administrationen skall kräva att vakthållningsscheman anslås på lätt tillgängliga platser. 
Del B-Vm/1 i STCW-koden (rekommendationer) 
3. Vid tillämpning av bestämmelsen VIII/1 bör följande beaktas: 
. 1 Genom åtgärder för att förebygga utmattning bör man kunna se till att undvika alltför långa eller orimliga arbetsperioder. Framförallt bör de viloperioder 
som anges i del A-VIII/1 inte tolkas som att all övrig tid kan användas till vakthållning eller andra uppgifter. 
.2 Ledighetsperiodernas frekvens och längd, och beviljande av kompensationsledighet, är betydelsefulla faktorer för att förhindra att utmattning byggs upp 
under en längre tid. 
.3 Bestämmelserna kan modifieras för fartyg på kortare resor, förutsatt att särskilda säkerhetsarrangemang införs. 
O 
Bilaga II 
Modell för 
register över sjömännens dagliga arbets- eller vilotid 
103 
Modell för register över sjömännens dagliga arbets- eller vilotid1 
Fartygets namn: IMO-nr (om tillämpligt) 
Sjöman (fullständigt namn) : 
Månad och år: Fartygets flagg: 
Befattning/grad: 
Vakthållning2 : Sida 1 av 2 
ja nej 
Register över antal arbets-/vilotimmar3 
Markera perioder av arbete eller vila med kryss, eller dra en linje med pilmarkering. 
FYLL I TABELLEN PÅ ANDRA SIDAN 
Nationella lagar, föreskrifter och/eller kollektivavtal gällande längsta arbetstid eller minsta vilotid som gäller på detta fartyg: 
Jag intygar att detta register överensstämmer med sjömannens faktiska arbets- eller vilotid. 
Namn på befälhavare eller person som har utsetts av befälhavaren för att underteckna detta register 
Underskrift av befälhavaren eller dennes representant Sjömannens underskrift 
Kopia av detta register skall ges till sjömannen. Detta register skall inspekteras och styrkas enligt förfaranden som har fastställts av (den behöriga 
myndighetens namn) 
1 Tabellens text skall vara på fartygets arbetsspråk och på engelska 
2 Sätt bock V i lämplig ruta. 
3 Stryk det som ej galler. 
O 
Markera perioder av arbete eller vila med X eller drag en linje eller pil 
Timmar o|o o|l 0J2 0J3 o|4 o|5 o|ö 0|? 0J8 0J9 ljo l|l 1 
Datum 
Titnmar 0 2 1 3 1 4 1 5 l|6 1J7 l|s l|9 2J0 2|l 2J2 2J2 3 
i 
1 
i 
i 
1 
0 0 i 
1 
1 0 I 
2 0 3 0 J_ 
4 0J5 0 6 0 i 
i 
7 0 i 
i 
8 0 i 
j 
1 
| 
! 
| 
1 
9 1 ! 
| 
i 
0 1 1 
; 
i 
i 1 1 
j 
! 
i 
i 1 
i 
l 
i i j 
j 
! 
2 1 i 
\ 
i 
3 1 4 1 5 1 6 1 7 1 i 
t 
t 
i 
8 1 9 2 ! 
1 
i 
0 2 i 
i 
1 2 —! 
2 2 i 
j 
i 
i 
3 Antal 
vilotimmar 
under 
24-timmars-
perioden Anm. Fylls ej i av sjomannen 
Antal arbets- eller 
vilotimmar per 
24-timmars-
period2 Antal arbets- eller 
vilotimmar per 
7-dagars period 
period2 
O 
or 1 Fylls i och används så som har fastställts av den behöriga myndigheten i enlighet med kraven i 
Konventionen om sjömäns arbetstid och bemanningen på fartyg, 1996 (konvention nr 180). 
2 Ytterligare beräkningar eller kontroller kan vara nödvändiga för att kontrollera efterlevnaden av bestämmelserna i Konventionen om sjömäns arbetstid och bemanningen på fartyg, 1996 
(konvention nr 180) och Internationella konventionen om normer för utbildning, certifiering och vakthållning för sjöfolk, 1978, i dess ändrade lydelse (STCW-konventionen) 
FÖRSLAGENS KONSEKVENSER FÖR FÖRETAGEN, 
SÄRSKILT SMÅ OCH MEDELSTORA FÖRETAG 
Förslagens titlar: 
1. Förslag till rådets direktiv om det avtal om arbetstidens förläggning för 
sjömän som slutits mellan European Community Shipowners' Association 
(ECSA) och Federation of Transport Workers' Unions in the European 
Union (FST). 
2. Förslag till rådets direktiv om arbetstidens reglering för sjöfolk ombord 
på fartyg som anlöper hamnar inom gemenskapen. 
Dokumentets referensnummer: 98019 
Förslagen: 
I. Med tanke på subsidiaritetsprincipen, varför behövs gemenskapslagstiftning 
på detta område och vilka är de huvudsakliga målen? 
1. Syftet med det första förslaget till direktiv är att upprätta minimistandarder för 
hur arbetstiden skall förläggas för sjömän genom att se till att det bifogade avtal 
som slöts i denna fråga den 30 september 1998 mellan de organisationer som 
företräder arbetsgivarna och arbetstagarna inom sjöfartssektorn (ECSA och FST) 
genomförs. 
2. Syftet med det andra direktivet är att föreskriva att alla fartyg som anlöper en 
hamn i någon av medlemsstaterna skall tillämpa relevanta bestämmelser i det 
första direktivet, oavsett vilken flagg fartygen seglar under eller var de är 
registrerade. 
3. I vitboken om sektorer och verksamheter som inte omfattas av direktivet om 
arbetstid (KOM(97) 334) noterades att det är vanligt med långa arbetsdagar till 
sjöss. Att på ett systematiskt sätt begränsa denna arbetstid har emellertid hittills 
varit svårt på grund av konkurrensen från fartyg som seglar under tredje lands 
flagg. På grund av detta och det faktum att sektorn är global har den 
gemensamma kommittén för sjötransport hoppats att de internationella 
organisationerna skall träffa avtal innan gemenskapens interna frågor behandlas. 
4. I oktober 1996 antog Internationella arbetsorganisationen (ELO) en ny konvention 
(nr 180) om sjömäns arbetstid och bemanningen av fartyg. Enligt denna 
konvention skall sjöfolk ombord på fartyg antingen ha en övre gräns för 
arbetstiden (14 timmar per dygn och 72 timmar per vecka) eller en minimivilotid 
(10 timmar per dygn och 77 timmar per vecka). 
5. I oktober 1996 antog ILO också ett protokoll till konvention nr 147 där det 
fastställs hur hamnstaten skall kunna utöva kontroll för att kunna vidta de 
åtgärder som krävs för att tillse att de internationella standarderna uppfylls. 
6. Det första förslaget har utarbetats med ledning av bestämmelserna i ILO-konvention 
nr 180 och direktiv 93/104/EG om arbetstidens förläggning i vissa avseenden. 
« 106 
Förslaget ger gemensamma regler för hela EU i fråga om sjöfolk ombord på 
fartyg som är registrerade inom en medlemsstats territorium. 
7. Det andra förslaget till direktiv om arbetstidens reglering för sjöfolk ombord på fartyg 
som anlöper hamnar inom gemenskapen kommer att innebära att arbetstidsregler 
införs för alla fartyg, även för dem som inte är registrerade i någon medlemsstat. Det 
är från konkurrenssynpunkt viktigt att se till att alla aktörer kan agera på lika villkor, 
som rådet påpekade i sin resolution om en gemensam politik när det gäller 
sjösäkerhet. Därför bör regler som är tillämpliga både på fartyg som är registrerade i 
gemenskapen och fartyg som är registrerade i tredje land träda i kraft mer eller mindre 
samtidigt i medlemsstaterna och internationellt. Det är av denna anledning befogat 
med en insats på gemenskapsnivå; 
8. De två förslagen till rådets direktiv om det avtal om arbetstidens förläggning för 
sjömän som ingåtts av European Community Shipowners' Association (ECSA) 
och Federation of Transport Workers' Unions in the European Union (FST) samt 
om genomförandet av avtalet står i överensstämmelse med subsidiaritetsprincipen 
när det gäller dess två kriterier, nödvändigheten och proportionaliteten, i enlighet 
med artikel 3 b i Maastrichtfördråget. 
9. Den första principen, att en gemenskapsåtgärd skall vara påkallad, respekteras 
genom det faktum att arbetsmarknadens parter, inom ramen för det förfarande 
som föreskrivs i artikel 3 i avtalet om socialpolitik, har kommit överens om att en 
gemenskapsåtgärd på området är nödvändig och att de har begärt att det avtal 
som de slutit på gemenskapsnivå skall genomföras genom beslut av rådet på 
förslag av kommissionen, i enlighet med artikel 4.2 i avtalet om socialpolitik. De 
har också uttryckt att det är nödvändigt att avtalet verkligen genomförs genom 
lämplig lagstiftning, för att undvika en snedvridning av konkurrensen inom 
sjöfarten globalt. 
Konsekvenser för företagen 
II. Vilka kommer att beröras av förslagen? 
Förslagen kommer att beröra sjöfolk ombord på fartyg som är registrerade inom en 
medlemsstats territorium och deras arbetsgivare. 
III. Vilka åtgärder måste företagen vidta för att fullgöra vad som föreskrivs i 
förslagen? 
Företagen kommer att vara tvungna att se till att bestämmelserna i direktivet fullgörs, i 
synnerhet i fråga om årlig semester, vila och begränsningar àv arbetstiden. 
107 
44 
IV. Vilka förmodas de ekonomiska effekterna av förslagen bli? 
(a) Vilka kommer effekterna att bli för 
- Sysselsättningen i företagen och företagens konkurrenskraft? 
Genom att begränsningar införs i stort sett samtidigt i EU som internationellt 
bör förslagen ha en positiv v effekt på sysselsättningen i EU och på 
konkurrenskraften för rederierna inom unionen, eftersom risken för illojal 
konkurrens från tredje land därigenom begränsas. 
- Investeringar och etableringen av nya företag? 
Försumbara. 
(b) Behöver nya administrativa rutiner införas? 
De flesta förfaranden kommer att behöva tas i anspråk för genomförandet av de 
internationella konventionerna i fråga och detta skulle innefatta lämpliga 
administrativa rutiner för att se till att den föreslagna lagstiftningen tillämpas. I 
detta sammanhang kommer det att uppstå en engångskostnad för införandet av 
nya arbetsscheman. De flesta fartyg har redan idag lämpliga kontrollsystem, 
men vissa utvidgningar kan komma att behövas för att det skall gå att styrka att 
reglerna följs. 
(c) Kostnadseffektivitet i kvantitativa och kvalitativa termer 
Det faktum att ILO-konventionen existerar gör att det endast är artiklarna 13-
16 som kommer att ge upphov till några konsekvenser när arbetstidsdirektivet 
utvidgas till att omfatta sjöfolk. Med hänsyn till trycket på den EU-flaggade 
sjöfarten för att standarder skall införas, är det inte troligt att dessa artiklar 
kommer att göra det nödvändigt att omorganisera skiftarbetet eller 
förläggningen och dokumentationen av arbetet på annat sätt än vad som följer 
av de implicita eller explicita kraven i ILO-konventionen. Detta innebär att det 
inte är troligt att ytterligare kostnader kommer att uppstå för kontroll av 
arbetstiden för nattarbetare och inte heller för hälso- och säkerhetsskydd och 
vård eftersom sådant redan föreskrivs i ILO-konventionen. 
Andra kostnader kommer att uppstå till följd av kravet på lämplighetsintyg för 
arbete till sjöss, införandet av minst fyra veckors årlig semester och kravet på 
nödvändiga arrangemang för fartygsinspektion. 
En fördel är att driftsavbrotten på grund av olyckor och sjukfrånvaro kommer 
att minska till följd av en bättre organisation av viloperioder och kortare 
arbetsveckor. Det kan dessutom förmodas att arbetstagarnas hälsa kommer att 
förbättras av längre viloperioder, vilket kommer att öka deras produktivitet. 
Sektorn är utsatt för ett allt större ekonomiskt tryck vilket gör att det är viktigt 
att ha en välorganiserad och frisk arbetsstyrka. Försäkringsbolagen har blivit 
strängare i sina riskbedömningar och de som tillämpar en högre standard kan få 
108 
45 
lägre premier. Att tillämpa en högre standard för verksamheten och därigenom 
tillhandahålla tjänster av högre kvalitet är ett viktigt sätt att försvara sig mot 
lågkostnadsaktörer som inte seglar under EU-flagg; detta gäller i synnerhet den 
ökande konkurrensen från Kina. Att införa lagstiftning i enlighet med förslagen 
om reglering av arbetstiden ombord på alla fartyg som anlöper EU-hamnar, 
kommer att ha en positiv inverkan på säkerhetsförhållandena på fartyg som 
seglar i gemenskapens vatten, eftersom sjömännen kommer att vara mindre 
trötta. 
(d) Vad kommer direktivet att kosta? 
Kommissionen har beställt en bedömning av konsekvenserna för näringslivet' 
för att analysera de troliga effekterna. 
Denna studie visar att det inte går att göra en precis uppskattning av de 
kostnader och fördelar som genomförandet av direktivet skulle ge upphov till. 
Hur man än gör en sådan uppskattning kommer den att bygga på de 
ofullständiga uppgifter som finns att tillgå, vilket ger stora felmarginaler. Den 
bästa indikationen på de troliga övergripande effekterna av förslagen är dock 
att nettokostnaderna (kostnader minus fördelar) blir i storleksordningen 0,5 % 
av det berörda sjöfolkets genomsnittliga årsinkomster. De största kostnaderna 
kommer troligen att genereras av införandet av fyra veckors årlig semester. 
Den största fördelen kommer troligtvis att bli en minskning av antalet olyckor. 
Förslagen kommer också att leda till bättre säkerhetförhållanden i EU.s vatten (dvs. 
en positiv effekt bestående av färre förluster i människoliv och en minskning av de 
marina föroreningarna). 
V. Innefattar förslagen åtgärder som tar hänsyn till de små och medelstora 
företagens särskilda situation (lägre eller annorlunda krav etc.)? 
Nej. Den flexibilitet som kan komma i fråga gäller oavsett fartygets storlek. 
Samråd 
VI. Förteckning över de organisationer som hörts om förslaget och en 
redogörelse för deras viktigaste synpunkter 
Ett stort antal organisationer har hörts. Förhandlingar mellan de organisationer som 
företräder arbetsgivarna och arbetstagarna inom sjösektorn (ECSA och FST) har 
speciellt gällt det avtal som bifogas till det första förslaget till direktiv. 
1 Business Impact Assessment, Working Time Directive: excluded sectors, 
Cambridge Policy Consultants, oktober 1998 
109 
46 
KOMMISSIONENS REKOMMENDATION 
av den 18 november 1998 
om 
ratifikation av ILO:s konvention nr 180 om arbetstiden för sjömän och fartygsbesättning och 
ratifikation av 1996 års protokoll till konventionen om miniminormer i handelsfartyg, 1976 
EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION UTFÄRDAR DENNA 
REKOMMENDATION 
med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 
155 andra strecksatsen i detta, och 
av följande skäl: 
1 ILO:s konvention nr 180 om arbetstiden för sjömän och fartygsbesättning, antagen vid det 
åttiofjärde sjöfartssammanträdet inom den internationella arbetskonferensen den 22 oktober 
1996, fastställs gränser för antal arbets- eller vilotimmar för personer som arbetar ombord på 
fartyg. 
Konventionens syften, dvs. främjande av arbetstagares hälsa och säkerhet samt förbättring av 
säkerheten till sjöss och skydd av den marina miljön, sammanfaller med gemenskapens 
målsättningar. 
1996 års protokoll till konvention nr 147 om miniminormer i handelsfartyg från 1976, vilket 
antogs samtidigt med konvention nr 180, innehåller i sin tilläggsbilaga konvention nr 180 om 
arbetstiden för sjömän och fartygsbesättning från 1996. 
1 artikel 4 i konventionen om miniminormer i handelsfartyg från 1976, till vilken protokollet 
från 1996 hänvisar, fastställs det att ett land som har ratificerat konventionen kan kontrollera 
ett fartyg som anlöper dess hamnar för att undersöka om sjömännens levnads-, arbets- och 
säkerhetsförhållanden överensstämmer med bestämmelserna i de konventioner som ingår i 
bilagan till konventionen om miniminormer i handelsfartyg. 
Kommissionen har nyligen till rådet lämnat ett förslag till direktiv, antaget inom ramen för 
protokollet om socialpolitik, om ett europeiskt avtal om arbetstidens organisation för 
sjömän, som grundar sig på konvention nr 180. 
Förslaget riktar sig enbart till sjömän som arbetar på fartyg som seglar under någon 
medlemsstats flagg. 
Bestämmelserna om arbetstiden för sjömän kan inte inom gemenskapen tillämpas på fartyg 
som seglar under tredje lands flagg förrän efter ikraftträdandet av konvention nr 180 och 
47 4 4 110 
efter ratifikation av gemenskapens medlemsstater av 1996 års protokoll till konventionen om 
miniminormer i handelsfartyg. 
När konvention nr 180 och 1996 års protokoll till konventionen om miniminormer i 
handelsfartyg från 1976 har trätt i kraft blir det möjligt för de medlemsstater som har 
ratificerat dessa dokument att kontrollera tillämpningen av bestämmelserna om arbetstider i 
konvention nr 180 på alla fartyg som anlöper gemenskapens hamnar med hjälp av ett 
rådsdirektiv. 
Om bestämmelserna i konvention nr 180 tillämpas kommer detta att leda till en bättre 
sjöfartssäkerhet inom Europeiska unionen och till lika villkor för fartyg under 
gemenskapsflagg och fartyg under tredje lands flagg. 
Det vore önskvärt att direktiv ../../EG om tillämpning av bestämmelserna om arbetstid för 
sjömän på fartyg som anlöper hamnar i gemenskapen träder i kraft samtidigt som direktivet 
om genomförande om det europeiska avtalet om arbetstidens organisation för sjömän. Det är 
därför viktigt att medlemsstaterna ratificerar konvention nr 180 och 1996 års protokoll och 
deponerar sina ratifikationsinstrument hos Internationella arbetsorganisationen snarast 
möjligt. 
HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE. 
1) De medlemsstater som ännu inte har ratificerat ILO:s konvention nr 180 om arbetstiden 
för sjömän och fartygsbesättning, antagen den 20 oktober 1996, uppmanas att göra detta. 
•v 
2) De medlemsstater som ännu inte har ratificerat 1996 års protokoll till konvention nr 147 
om miniminormer i handelsfartyg från 1976 uppmanas att göra detta. 
3) Medlemsstaterna uppmanas att inom ett år från denna rekommendations offentliggörande 
meddela kommissionen de åtgärder som har vidtagits för att följa den. 
Utfärdad i Bryssel, 
På kommissionens vägnar 
Pâdraig FLYNN 
Ledamot av kommissionen 
48 111 

ISSN 1024-4506 
KOM(98) 662 slutlig 
DOKUMENT 
SV 07 04 05 06 
Katalognummer : CB-CO-98-681-SV-C 
Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer 
L-2985 Luxemburg i ^ 9