Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Årsrapport nr 7 om strukturfonderna 1995"

(97/C 206/08)

Den 29 november 1996 beslutade kommissionen att i enlighet med artikel 198 i EG-fördraget begära Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande om "Årsrapport nr 7 om strukturfonderna 1995".

Sektionen för regional utveckling, landsbygds- och stadsplanering, som ansvarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 11 april 1997. Föredragande var John Simpson.

Vid sin 345:e plenarsession den 23-24 april 1997 (sammanträdet den 23 april 1997) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 123 röster för, 2 röster emot och 5 nedlagda röster.

1. Inledning

1.1. I rådets förordning (EEG) nr 2081/93 ställer man upp målsättningarna för strukturfonderna, klassificerar fondernas olika målområden och definierar de aktiviteter som berättigar till stöd under var och en av fonderna. Artikel 16 i förordningen stipulerar att kommissionen före den 1 november varje år skall lägga fram en rapport till Europaparlamentet, rådet och Ekonomiska och sociala kommittén om föregående års genomförande av förordningen. I rapporten skall man framför allt i detalj redogöra för de framsteg som har gjorts när det gäller att uppnå strukturfondernas målsättningar och när det gäller att rikta stödet på det sätt som specificeras i förordningen.

1.2. Dokument KOM(96) 502 slutlig är den 7:e årsrapporten om strukturfonderna, där man redogör för verksamheten under 1995.

1.3. Artikel 16 stipulerar också att kommissionen vart tredje år skall lägga fram en rapport till Europaparlamentet, rådet och ESK, där man i detalj skall redogöra för de framsteg som har gjorts i fråga om den ekonomiska och sociala sammanhållningen och de bidrag som har gjorts genom fonderna och gemenskapens övriga finansiella instrument. I denna rapport skall man också lägga fram förslag om hur man vill utveckla gemenskapens verksamhet och politik rörande den ekonomiska och sociala sammanhållningen. Den första rapporten av detta slag lades fram av kommissionen den 6 november 1996 () och behandlas i ett eget yttrande.

1.4. Detta yttrande koncentreras därför på en utvärdering av vad som tillförts av den 7:e årsrapporten om strukturfonderna, utan att ge sig in på några av de mer övergripande frågor som behandlas i den mer omfattande rapporten om den ekonomiska och sociala sammanhållningen. På vissa punkter har kommittén dock hänvisat till den ytterligare information som ingår i rapporten om den ekonomiska och sociala sammanhållningen och även till revisionsrättens årsrapport för 1995, där man ingående granskade strukturfondernas tillämpning.

2. Rapporten och dess sammanhang

2.1. Vid 1988 års omfattande reform av strukturfonderna införde man fyra huvudprinciper för fondernas verksamhet, nämligen:

- Koncentration av resurser med definierade prioriteringar och specificerade geografiska områden.

- Partnerskap, som skall innebära ett intimt samarbete mellan kommissionen och berörda myndigheter på nationell, regional och lokal nivå. Detta partnerskap utvidgades 1994 till att också omfatta ansvariga myndigheter och organ, inklusive de ekonomiska och sociala intresseorganisationer som utsetts av medlemsstaterna i enlighet med deras nationella lagar och traditioner.

- Programplanering i fråga om stödperiod, stödets omfattning och urval av specifika åtgärder anpassade till varje berättigat stödområde genom gemenskapens ram för strukturstöd (CSF) och samlade programplaneringsdokument (SPD).

- Additionalitet - för att garantera att det finansiella stödet från strukturfonderna inte används för att ersätta nationellt strukturstöd måste medlemsstaterna i hela det geografiska område som omfattas behålla det offentliga stödet eller motsvarande utgifter på åtminstone samma nivå som gällde under föregående programplaneringsperiod, samt påvisa att additionalitetsprincipen respekteras.

2.2. Dessa principer kvarstod och stärktes i samband med revideringen av strukturfondsförordningarna 1993, där man också utvidgade partnerskapet till de ekonomiska och sociala intresseorganisationerna (i enlighet med praxis i medlemsstaterna). Man lade då också en särskild tonvikt på strukturfondernas miljökonsekvenser och utarbetade en karta över de regioner som ingår i vart och ett av målområdena. I samband med anslutningsakten för de nya medlemsstaterna lades dessutom målområde 6 till strukturfonderna. Detta syftar till att stödja utveckling och strukturanpassning i extremt glesbefolkade regioner.

2.3. Medlemsstaterna uppmanades att senast i juni 1994 lägga fram förslag på utvecklingsplaner för varje region eller stödberättigat syfte för perioden 1994-1999. Man skulle dessutom lägga fram förslag på aktiviteter under de olika gemenskapsinitiativen för samma period.

2.4. Som resultat av denna uppmaning fick kommissionen in över 700 förslag under 1994, och kommissionens arbete med strukturfonderna dominerades under 1995 av handläggningen av dessa planer, som skulle granskas och godkännas. Rapporten för 1995 domineras följaktligen av denna handläggning och av granskningen huruvida planerna uppfyller uppställda kriterier. Allt eftersom de olika ramarna för strukturstöd och programplaneringsdokumenten utvecklas, skulle man kunna förvänta sig att rapporten blir alltmer inriktad på att utvärdera strukturfondernas inverkan i enskilda regioner runt om i Europeiska unionen och på frågor som rör deras framtida utveckling.

2.5. Strukturfonderna förblir Europeiska unionens viktigaste stödinstrument för stöd till den ekonomiska och sociala utvecklingen i dess mindre gynnade regioner. Av 1995 års totala budget för EU på 71 miljarder ecu, anslogs 22,3 miljarder ecu till strukturfonderna och 2,2 miljarder ecu till sammanhållningsfonden (se tabell 1 i bilaga).

3. Kommentarer angående rapporten

3.1. Allmänna kommentarer

3.1.1. Rapporten välkomnas. Den utgör en detaljerad och uttömmande redogörelse för strukturfondernas tillämpning under 1995.

3.1.2. Rapporten omfattar över 330 sidor och mer än 170 tabeller, inklusive dem som bifogas till denna rapport. Rapporten är därmed ganska komplex. Man har gjort ett välkommet försök att skapa en överblick i rapportens inledning.

3.1.3. Med tanke på rapportens komplexitet är det knappast möjligt för Ekonomiska och sociala kommittén att granska alla dess aspekter. I detta yttrande koncentrerar vi oss på den grad i vilken de principer som härrör från reformen av strukturfonderna har uppfyllts och ett mindre antal andra frågor av strategisk betydelse.

3.1.4. I rapporten uttrycker man sin erkänsla för bidragen från tidigare ESK-yttranden om strukturfonderna, och då framför allt de som handlat om fysisk planering, interregionalt samarbete och sammanhållningens framtid inför den framtida utvidgningen av EU.

3.1.5. I stora drag godtar kommittén rapporten och lovordar kommissionen för dess uttömmande arbete. De kommentarer och förslag som läggs fram senare i detta yttrande måste ses mot bakgrund av att kommittén på det stora hela välkomnar rapporten.

3.2. Koncentration

3.2.1. Koncentrationsprincipen innebär att stödet skall fokuseras på ett begränsat antal målsättningar och områden. Denna fokusering skall ske på de allvarligaste problemen och på flera frågor som är av betydelse inom hela EU.

3.2.2. I praktiken togs de viktigaste besluten i fråga om koncentrationsprincipen under 1994, då man beslutade om de olika målområdena för strukturstöd och de vägledande anslagen till varje målområde. Kommissionen har respekterat principen genom att prioritera förslag som rör målområde 1.

3.2.3. Det är värt att notera att revisionsrätten i sin årsrapport för 1995 inte var övertygad om att koncentrationsprincipen hade respekterats i tillräcklig omfattning. Rätten kom fram till att mer än halva gemenskapens befolkning bodde i områden som var berättigade till någon form av strukturstöd och att "gemenskapens stödåtgärder därför i viss mån var spridda över ett stort antal stödberättigade områden" (). I den första rapporten om den ekonomiska och sociala sammanhållningen kommer man också fram till att koncentrationsprincipen inte respekterades särskilt väl när man upprättade parametrarna för perioden 1994-1999.

3.2.4. Kommittén reserverar sig för användningen av BNP per capita som enda mått på regionernas ekonomiska och sociala sammanhållning - särskilt med tanke på transfereringarna mellan regionerna. Vi anser att kommissionen borde överväga ytterligare mått, att ersätta eller att komplettera måttet BNP per capita. När det gäller den aktuella rapporten, skulle det dock ha varit till hjälp om kommissionen hade påvisat strukturstödet per capita för varje region som erhöll stöd under målområdena 1, 2 och 5 i förhållande till deras BNP per capita, såsom en första approximering för att mäta graden av koncentration av stödet till de mest missgynnade områdena i gemenskapen.

3.2.5. Uppgifterna i revisionsrättens årsrapport för 1995 möjliggör en analys av ovannämnda samband i de regioner som ingår i målområde 1. Resultaten av denna analys framgår av bifogade diagram, som antyder att, även om de regioner som har en låg BNP per capita i allmänhet har erhållit mer stöd per invånare än andra regioner, så är detta samband ganska svagt och det finns många markanta avvikelser från sambandet ().

3.2.6. En annan aspekt på koncentrationen gäller den integrerade och programmerade användningen av olika fonder (ERUF, ESF, EUGFJ och FFU) för att tackla de regionala utvecklingsproblemen. I detta hänseende är det en besvikelse att notera att endast 31 av alla mål 1-åtgärder under 1995 (19 % av alla åtgärder) berörde tre strukturfonder och endast 12 (7 %) berörde alla fyra fonderna.

3.3. Programplanering

3.3.1. En stor del av rapporten ägnas åt strukturåtgärdernas programplaneringsprocess i varje region.

3.3.2. Totalt antogs över 700 strukturprogram under 1994. Den övergripande slutsatsen, som kommissionen instämmer i, är att planeringsprocessen riskerar att bli onödigt komplicerad och byråkratisk.

3.3.3. I den första rapporten om den ekonomiska och sociala sammanhållningen diskuterar man konsekvenserna för den framtida strukturpolitiken utifrån erfarenheterna av den anhopning av olika program som belastat systemen under perioden 1994/1995. Kommittén noterar dessa konsekvensers betydelse för de framtida programmen och stöder de åtgärder som kommissionen har vidtagit för att bemöta dessa problem, vilka består i att minska planeringsprocessens komplexitet eller att i god tid väl förbereda sig inför handläggningen genom utbildning och tilldelning av tillräckliga resurser, både i regionerna och gemenskapens egna institutioner.

3.4. Additionalitet

3.4.1. Additionaliteten skall verifieras genom information från medlemsstaterna för varje målområde och program. I de fall där en medlemsstat ingår i mer än ett målområde kan detta vara komplicerat, särskilt som de områden som täcks av olika strukturfondsåtgärder inte alltid sammanfaller med medlemsstaternas regionala ekonomiska strukturer. Det krävs att medlemsstaternas egna strukturstöd till de områden som får stöd från EU:s strukturfonder inte minskas till en lägre nivå än vad det uppgick till under föregående programperiod (med reservation för exceptionella utgifter, privatiseringar, konjunktursvängningar etc.).

3.4.2. I rapporten anges att verifieringsförfarandet i fråga om additionaliteten under perioden 1989-1993 (föregående programperiod) är fullbordat för målområde 1 och 2 och att

- additionalitetsprincipen bekräftades i fem medlemsstater,

- det var omöjligt att bekräfta principen i tre medlemsstater på grund av ofullständiga uppgifter, samt att

- det var omöjligt att bekräfta principen i fyra medlemsstater på grund av att uppgifter helt saknades.

3.4.3. När det gäller målområde 3 och 4 bekräftades additionalitetsprincipen under perioden 1989-1993 i fyra medlemsstater. Dess bekräftelse var osäker i två medlemsstater och den var omöjlig att bekräfta i fem stater. Endast för målområde 5b kunde man bekräfta additionaliteten i samtliga medlemsstater för perioden 1989-1993.

3.4.4. En utvärdering av additionaliteten i fråga om de nuvarande strukturåtgärderna genomfördes bara för målområde 1 under 1995 och resultaten var "begränsade", eftersom bara en medlemsstat respekterade principen och verifieringsförfarandet.

3.4.5. Uppenbarligen fungerar verifieringsförfarandet för additionaliteten inte särskilt väl, dels beroende på frågornas komplexitet och dels beroende på brist på samarbetsvilja i vissa medlemsstater. Detta är ett oroväckande problem. Den komplicerade process för administration och programplanering som stipuleras för strukturfonderna kan bara motiveras i de fall då fonderna innebär ett verkligt tillskott för regionerna och i identifierade frågor. Om man inte kan bekräfta ett sådant tillskott kan kraven i fråga om administration och planering innebära en hämsko för de minst gynnade regionernas utveckling, snarare än ett sätt att lösa deras problem. Kommittén godtar de åtgärder som kommissionen måste vidta för att bekräfta additionaliteten och för att understryka att fungerande arrangemang i detta syfte är en viktig del av de framtida arrangemangen för strukturfonderna.

3.5. Partnerskap

3.5.1. Partnerskap är den fjärde principen för reformeringen av strukturfonderna. Denna princip utvidgades 1993 till att förutom lokala och regionala myndigheter också inbegripa de ekonomiska och sociala intresseorganisationerna, även om denna utvidgning skulle styras av varje medlemsstats lagar och traditioner.

3.5.2. I rapporten konstaterar man att partnerskapet med de regionala myndigheterna numera är bättre utvecklat, men att arrangemangen på lokal nivå är mindre tillfredsställande. Man noterar också en tendens mot en högre grad av engagemang av de ekonomiska och sociala intressegrupperna, även om man erkänner att situationen i hög grad varierar mellan medlemsstaterna - från avsaknad av engagemang i vissa medlemsstater, via indirekt representation eller enbart en informationsfunktion i andra till ett verkligt deltagande i beslutsprocessen i några medlemsstater. Man påpekar också att många av de regionala kontrollarrangemangen är komplicerade och svårhanterliga, liksom att man måste utveckla lämpligare förfaranden för att undvika risken för alltmer tungrodda förfaranden för alltmer komplicerade partnerskapsstrukturer.

3.5.3. Kommittén stöder kommissionens ansträngningar att utvidga partnerskapsprincipen för strukturfonderna, men konstaterar att kommissionen inte har någon befogenhet att påtvinga medlemsstaterna de strukturer som man anser vara lämpliga i de fall då de inte passar in i medlemsstaternas förfaranden. Detta kommer att vara en viktig fråga i samband med strukturfondernas nästa verksamhetsperiod, liksom för att öka de ekonomiska och sociala intressegruppernas bidrag till en stärkt sammanhållning. Kommittén uppmanar kommissionen att mer fullständigt rapportera om faktiska förhållanden i fråga om de lokala partnerskapen i kommande årsrapporter om strukturfonderna, vilket skulle göra det möjligt för kommittén att göra en mer välgrundad bedömning av den verkliga omfattningen av och karaktären hos den roll som de ekonomiska och sociala intresseorganisationerna spelar i var och en av medlemsstaterna.

3.5.4. Både partnerskapens existens och kvalitet är viktiga. Ekonomiska och sociala kommittén befarar att de lokala och regionala myndigheter som ingår i partnerskapen kanske inte är verkligt självständiga från staten (delvis beroende på finansiella band) och att de därför inte helt representerar alla åsikter inom området. Den avgörande faktorn är den omfattning i vilken alla ekonomiska och sociala intresseorganisationer kan göra sig hörda och verkligen påverka både de strategiska inriktningarna för strukturfonderna och de dagliga besluten om verksamheten.

3.5.5. Kommittén vill uppmuntra kommissionen att fortsätta sina ansträngningar att utvidga partnerskapet till de ekonomiska och sociala aktörerna i alla medlemsstater. Dessa skulle kunna inbegripa åtgärder för att förbättra de ekonomiska och sociala intressegruppernas tekniska resurser, så att de i högre grad kan klara att uppfylla sin roll genom att bland annat komma med förslag och utlåtanden. Ekonomiska och sociala kommittén inser dock att kommissionen inte har någon befogenhet att insistera på de representativa arrangemangen för de ekonomiska och sociala intresseorganisationerna och drar därför slutsatsen att det vilar en tung börda på medlemsstaterna när det gäller att utveckla och genomföra lämpliga och effektiva strukturer som inbegriper de ekonomiska och sociala intresseorganisationerna i strukturfondernas tillämpning.

3.6. Kontroll och utvärdering

3.6.1. De viktigaste kontroll- och utvärderingsaktiviteterna bestod under 1995 i att:

- Man upprättade övervakningskommittéer.

- Man publicerade en "Gemensam vägledning för kontroll och efterhandsutvärdering".

- Man började genomföra en halvtidsutvärdering av gemenskapens ram för strukturstöd (CSF), samlade programplaneringsdokument (SPD) samt gemenskapsinitiativen.

3.6.2. När det gäller upprättandet av övervakningskommittéer, betonade vi i föregående del om partnerskapsprincipen hur viktigt det är med en öppen kontroll, med ett verkligt deltagande av de ekonomiska och sociala intresseorganisationerna. Kommittén konstaterar att övervakningskommittéernas roll går längre än den ekonomiska kontrollen av strukturfonderna och att de ekonomiska och sociala intressegrupperna därför har en särskilt viktig roll när det gäller att skaffa fram och utvärdera kvalitativa data om strukturåtgärdernas utveckling. För att dessa organisationer effektivt skall kunna utföra de uppgifter som de åläggs, krävs det att de får adekvata tekniska resurser och att de får tillräcklig information för att kunna göra välgenomtänkta bedömningar.

3.6.3. Den gemensamma vägledningen välkomnas. Den utgör en ram för kontrollen av strukturfondernas utveckling. Tyvärr publicerades vägledningen först efter att man arbetat fram gemenskapens ram för strukturstöd och de samlade programplaneringsdokumenten. Rekommendationerna i den måste därför läggas till de befintliga kontrollarrangemangen. Det hade varit att föredra att publicera den gemensamma vägledningen innan man påbörjade utvecklingen av strukturstödsramen och programdokumenten, så att dess rekommendationer hade kunnat ligga till grund för medlemsstaternas förslag och för de överenskomna planerna.

3.6.4. Halvtidsutvärderingen är viktig. Den finns en risk att den åter kommer att proppa igen det administrativa systemet, när över 700 operativa program, SPD och gemenskapsinitiativ skall ses över och i lämpliga fall omförhandlas i ljuset av tidigare erfarenheter eller ändrade förutsättningar. Man konstaterar i rapporten att halvtidsutvärderingen skulle fullbordas under 1996, men att man var sen i starten. ESK önskar få möjlighet att studera resultaten av denna utvärdering i samband med 1996 års årsrapport om strukturfonderna, och begär att kommissionen i denna rapport belyser i vilken omfattning de ekonomiska och sociala intressegrupperna har deltagit i halvtidsutvärderingen i de olika medlemsstaterna.

3.7. Miljön

3.7.1. Som ett erkännande av den betydelse som miljön har tillerkänts i strukturfondsförordningarna, betonar man i rapporten särskilt miljön och man ger i hela rapporten en rad exempel på miljöaspekter vid tillämpningen av strukturfonderna. Man pekar också på att det har skett en klar förbättring när det gäller hänsynen till miljöaspekter i planeringen av strukturåtgärderna för perioden 1994-1999.

3.7.2. Strukturfondernas och årsrapportens starkare betoning av miljön är mycket välkommen. De olika exempel som ges i rapporten visar att miljön prioriteras i stor utsträckning i samband med strukturfondsaktiviteter inom hela gemenskapen. Man ger dock otillräcklig information om strukturfondernas samlade miljöeffekter i de enskilda regionerna, per målområde eller totalt i gemenskapen. I framtida rapporter kommer det att vara viktigt att man utvecklar en ram för rapporteringen av strukturfondernas miljöeffekter mot bakgrund av ett antal kriterier, inklusive tillgängliga resultatindikatorer.

3.7.3. Denna process skulle stödjas genom att man i strukturstödsramen och programplaneringsdokumenten inbegrep kvantifierade miljömålsättningar, även om det bör påpekas att man i de flesta fall inte kommer att uppnå dessa målsättningar före slutet av programperioden på grund av de långa tidsperspektiv som gäller för infrastrukturprojekt. Kommissionen kanske vill överväga en serie pilotstudier för att identifiera strukturfondernas olika miljöeffekter i olika EU-regioner.

3.8. Strukturfonderna, sysselsättning och övrig EU-politik

3.8.1. I rapporten gör man en värdefull analys av sambanden mellan strukturfonderna och gemenskapens politik på andra områden. Under 1995 (och 1996) skedde omfattande diskussioner om sambandet mellan strukturfonderna och skapandet av nya arbetstillfällen. I rapporten betonas att strukturfonderna i hög grad redan är inriktade på att skapa sysselsättning, på utbildning och omskolning samt på att hantera social utslagning och utslagning från arbetsmarknaden. Under 1995 och 1996 utvecklade man en rad förslag för att ytterligare koncentrera strukturfondernas inriktning på dessa frågor. ESK hoppas få möjlighet att studera resultatet av dessa diskussioner, som kommer att vara av central betydelse vid halvtidsutvärderingen av strukturfondsaktiviteterna och som borde vara föremål för en ingående granskning i kommande årsrapport.

3.8.2. I rapporten kommenteras också graden av överensstämmelse med gemenskapens politik och prioriteringar på en rad andra områden, och denna nya inställning i rapporten välkomnas.

4. Slutsatser

4.1. Kommittén gratulerar kommissionen till att ha arbetat fram en bra rapport. Den ger en bred överblick över strukturfondernas tillämpning under 1995, och möjliggör en preliminär skattning av i vilken grad man har respekterat principerna för reformen av strukturfonderna.

4.2. Rapporten måste ses i ljuset av den första rapporten om den ekonomiska och sociala sammanhållningen, som är föremål för ett eget yttrande. I denna rapport gör man en första granskning av strukturfondernas roll efter 1999, en fråga som kommer att vara av avsevärt intresse för kommittén.

4.3. Allt eftersom programperioden 1994-1999 framskrider, kan man förvänta sig att inriktningen på årsrapporterna om strukturfonderna gradvis skall förskjutas från handläggningen av programmen och frågan huruvida de uppfyller gällande krav till en betoning av utvärderingen av faktiska effekter och utvecklingsmöjligheter.

4.4. Det är nödvändigt att på nytt se över och reformera förfarandet för utveckling och godkännande av planer för att använda strukturfonderna. Rapporten ger ett starkt intryck av att de administrativa systemen under 1995 i hög grad blockerades av handläggningen av många hundra operativa program, samlade programplaneringsdokument och gemenskapsinitiativ. Dessa förfaranden var ohanterliga, kostsamma och skapade avsevärda förseningar. Det är nödvändigt att redan nu reformera dem, innan man får in en ny omgång strukturfondsprogram 1999. När man utformar den framtida strukturpolitiken, kommer man att behöva avsätta avsevärda resurser och tillräcklig tid till förberedelser och utbildning för programutvecklingen i regionerna, liksom för handläggningen inom gemenskapens institutioner.

4.5. ESK hoppas att i samband med nästa årsrapport få möjlighet att studera resultatet av den pågående diskussionen om sambandet mellan strukturfonderna och skapandet av nya arbetstillfällen. Frågan kommer också att få stor betydelse för halvtidsutvärderingen av strukturfondsverksamheten.

4.6. Kommittén inser att det ligger ett avsevärt arbete bakom årsrapporten om strukturfonderna och berömmer kommissionen för 1995 års rapport. Inför arbetet med 1996 års rapport, skulle kommittén vilja be kommissionen att lägga en särskild betoning på följande punkter:

- De ekonomiska och sociala intresseorganisationernas roll i strukturfondernas tillämpning i de olika medlemsstaterna. ESK skulle vilja få mer fullständig och genomtänkt information för att på så sätt kunna göra en välgrundad bedömning av dessa organisationers nuvarande ställning, roll och inverkan.

- Man skulle här särskilt betona de ekonomiska och sociala intresseorganisationernas tekniska resurser för att de skall kunna utföra de uppgifter de åläggs, liksom sådana åtgärder som kan vidtas för att stärka dessa resurser när det anses nödvändigt.

- Kommittén vill också studera dessa organisationers roll i samband med halvtidsutvärderingen i varje medlemsstat.

- Man bör i rapporten särskilt överväga alternativa mått på regionernas ekonomiska och sociala förhållanden (och de mindre gynnade medlemsstaterna) som komplement till det nuvarande måttet BNP per capita.

- Kommittén skulle i 1996 års rapport om pilotstudierna välkomna information för att identifiera de särskilda effekterna av strukturfonderna när de tillämpas på miljöprojekt i olika regioner.

- Kommittén stöder kommissionen i dess ansträngningar att säkra större framsteg när det gäller att utvärdera additionalitetsprincipens funktion vid insatser från strukturfonderna, och uppmanar medlemsstaterna att till fullo samarbeta med kommissionen i det viktiga arbetet att kontrollera huruvida fonderna når upp till sina målsättningar.

4.7. Kommittén välkomnar det sätt på vilket kommissionen i sin rapport har uppmärksammat de nya medlemsstaterna och hur dessa använder strukturfonderna. Detta är speciellt viktigt för de nya medlemsstaterna när de granskar sin ställning beträffande framtida användning av fonderna.

4.8. Kommittén hoppas att kommissionen beaktar de olika kommentarer som framförs i detta yttrande, både om strukturfondernas tillämpning och om utarbetandet av 1996 års och kommande årsrapporter. Kommittén uttrycker även sin önskan om att kommissionen skall presentera årsrapporten om strukturfonderna 1996 så snart som möjligt och i alla fall tidigare än vad som var fallet med årsrapporten för 1995.

Bryssel den 23 april 1997.

Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Tom JENKINS

() KOM(96) 542 slutlig.

() Uppgifterna i tabellen är hämtade från tabell 5.3 i revisionsrättens (ovannämnda) rapport. BNP-siffrorna avser 1993 och har justerats med hänsyn till köpkraft: EU (15) = 100. Uppgifterna som avser bistånd/invånare har beräknats i ecu/invånare (på grundval av befolkningssiffrorna för 1990; genomsnittet för mål 1-regionerna är lika med 100).

() Se punkt 2.1 i den 7:e årliga rapporten.

BILAGA I

Chart showing the relationship between GDP/head and Structural Funds Aid/head in the Objective 1 regions

Aid/head Compared to GDP/head - Objective 1 Regions

>Start Grafik>

Aid/head EU 15 = 100

GDP/head EU - Objective 1 = 100

--- Aid/head (ECU)

- - - Linear [Aid/head (ECU)]

>Slut Grafik>

BILAGA II

>Plats för tabell>