EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 11.06.1996 
KOM(96) 217 slutlig 
MEDDELANDE FRAM KOMMISSIONEN ENLIGT FN:s RAMKONVENTION 
OM KLIMATFÖRÄNDRING 
Artikel 4.2 b, c och d samt artikel 12 

INNEHÅLL 
SAMMANFATTNING 
1. INLEDNING 
2. SÄRSKILDA FÖRHÅLLANDEN I EUROPEISKA GEMENSKAPEN 
2'A. Inledning 
2.2. Europeiska gemenskapens geografiska inramning 
2.3. Klimatprofil 
2.4. Social profil 
2.5. Ekonomisk profil 
2.6. Energiprofil 
3. EG:s UTSLÄPPSINVENTERING 
3.1. Inledning 
3.2. Inventeringsmetodik 
3.3. Halvfabrikat 
3.4. Internationell luft- och sjöfart ("bunkers") 
3.5. Osäkerheter 
4. PROGRAM, POLITIK OCH ÅTGÄRDER 
4.1. Inledning 
4.2. Gemenskapens strategi för att begränsa koldioxidutsläppen 
och förbättra energieffektiviteten 
4.3. Gemenskapens program och initiativ 
4.4. Förslag om en energi- och koldioxidskatt 
4.5. Övervakningsmekanismen 
4.6. Sektorpolitik 
4.7. Kommissionens arbetsrapport om EU:s klimatstrategi: 
ett antal alternativ 
4.8. Sammanfattning 
5. MEDLEMSSTATERNAS NATIONELLA RAPPORTER 
5.1. Inledning 
5.2. Medlemsstaternas nationella rapporter om begränsning 
av utsläppen av växthusgaser 
5.3. Sammanfattning 
Z 
6. EXTRAPOLERINGAR AV KOLDIOXIDUTSLÄPPEN ÅR 2000 
6.1. Inledning 
6.2. Modelleringstekniker och scenarier 
6.3. Tendenser i koldioxidutsläppen 
7. KÄNSLIGHETSBEDÖMNING OCH ANPASSNINGSÅTGÄRDER 
7.1. Inledning 
7.2. Klimatförändringens tänkbara effekter 
i Europeiska gemenskapen 
7.3. Anpassningsåtgärder 
8. EKONOMISKT OCH INTERNATIONELLT SAMARBETE 
8.1. Inledning 
8.2. Samarbete med tredje land 
8.3. Samarbete med utvecklingsländerna 
8.4. Samarbete med länderna i Central- och Östeuropa 
och f.d. Sovjetunionen 
8.5. Sammanfattning 
9. FORSKNING OCH UTVECKLING 
9.1. Inledning 
9.2. Andra ramprogrammet för forskning och 
utveckling 
9.3. Tredje ramprogrammet för forskning och 
utveckling 
9.4. Fjärde ramprogrammet för forskning och 
utveckling 
9.5. Sammanfattning 
10. UTBILDNING OCH ALLMÄN MEDVETENHET 
10.1. Inledning 
10.2. Information och utbildning 
10.3. Spridning av forskningsresult 
10.4. Forskning om utbildning och allmän 
medvetenhet 
LITTERATUR 
FÖRKORTNINGAR 
BILAGA 1. Nationella inventeringar av utsläpp av växthusgaser 
BILAGA 2. Scenarier 
3 
SAMMANFATTNING 
1. Inledning 
1.1 Europeiska gemenskapen1 undertecknade Förenta nationernas ramkonvention om 
klimatförändring (UN FCCC) i samband med Förenta nationernas konferens om 
miljö och utveckling (UNCED) i Rio de Janeiro 1992 och ratifierade den den 21 
december 1993. 
1.2 Som part till konventionen har Europeiska gemenskapen åtagit sig att, individuellt 
eller tillsammans, anta riktlinjer och vidta lämpliga åtgärder för att minska 
utsläppen av växthusgaser till 1990 års nivå fram till år 2000. Vad beträffar 
koldioxid har Europeiska gemenskapen satt som mål att fram till år 2000 
stabilisera utsläppen på 1990 års nivå, enligt de villkor som ministerrådet kom 
överens om den 29 oktober 1990. 
1.3 Detta meddelande från Europeiska gemenskapen i enlighet med FN:s 
ramkonvention beskriver utförligt den politik och de åtgärder för att hantera 
klimatförändringen som har genomförts eller kommer att genomföras på 
gemenskapsnivå under perioden 1990 - 1995. Uppgifter om Sverige, Finland och 
Österrike, som anslöt sig till Europeiska gemenskapen den 1 januari 1995, har 
tagits med. Europeiska gemenskapens åtaganden skall fullgöras genom 
gemenskapsprogram och nationella program som kompletterar varandra. Eftersom 
de nationella programmen beskrivs i detalj i de nationella meddelanden som 
medlemsstaterna lämnade in i samband med ramkonventionen, har endast en kort 
sammanfattning av dessa tagits med i detta meddelande. 
2. Särskilda forhållanden i europeiska gemenskapen 
2.1 Medlemsstaterna i Europeiska gemenskapen varierar oerhört i fråga om storlek, 
befolkning, geografisk och ekonomisk profil. Fram till januari 1995 bestod 
Europeiska gemenskapen av följande medlemsstater: Belgien, Danmark, Frankrike, 
Förenade kungariket, Grekland, Irland, Italien, Luxemburg, Nederländerna, 
Portugal, Spanien och Tyskland. Från och med den 1 januari 1995 ingår även 
Finland, Sverige och Österrike i Europeiska gemenskapen. 
2.2 Som geografisk enhet är Europeiska gemenskapen inte särskilt stor (3 240 153 
km2). Den totala befolkningen i Europeiska gemenskapen uppgår till 370 miljoner 
människor, vilket innebär att den genomsnittliga befolkningstätheten ligger på 114 
invånare per km2. Europeiska gemenskapens territorium består av mark av mycket 
varierande slag och med varierande kvalitet, varav en fjärdedel är åkermark 
(28 %), cirka en tredjedel skogsmark (35 %) och en betydande del vall och bete 
(18 %). 
2.3 Utvecklingsnivån på de nationella ekonomierna i Europeiska gemenskapen varierar 
betydligt mellan medlemsstaterna. Flertalet medlemsstater har en BNP per capita 
på mellan 11 500 ecu och 16 500 ecu (1992 års siffror i 1985 års priser och 
växelkurser). Tjänstesektorerna är de viktigaste näringsgrenarna i Europeiska 
I denna text används begreppet "Europeiska gemenskapen" genomgående, eftersom det är det 
rättsliga namn som delgavs Förenta nationerna år 1994. "Europeiska gemenskapernas kommission" 
är det formella namnet på Europeiska kommissionen. 
H 
gemenskapen. Tillverkningsindustrin är den näst viktigaste sektorn. 
Transportsektorn i Europeiska gemenskapen har under de senaste åren uppvisat en 
ökning av koldioxidutsläppen som ligger över genomsnittet, och är en huvudkälla 
till utsläpp av växthusgaser (Grönboken om transporter och miljö; KOM (92), 46 
slutlig, 20.02.92). EG är beroende av import för den största delen av sin 
energiförsörjning. 
3. EG:s utsläppsinventering 
3.1 EG-inventeringen för år 1990 har sammanställts på grundval av de femton 
medlemsstaternas individuella inventeringar. I tabell E. 1 visas en sammanfattning 
av uppskattningarna för växthusgasutsläpp under 1990. Vid uppskattningen av de 
totala utsläppen av växthusgaser i Europeiska gemenskapen summerades utsläppen 
av växthusgaser i varje medlemsstat. Uppskattningarna av utsläppen i 
medlemsstaterna hämtades i första hand från de nationella rapporterna som 
sammanställts av medlemsstaterna i samband med konventionen. Om det inte 
fanns några uppskattningar av nationella utsläpp användes nationella program som 
inrättats i enlighet med EG-beslutet om en kontrollmekanism för koldioxid och 
andra växthusgaser. I allmänhet överensstämde inventeringarna i de nationella 
rapporterna med IPCC:s riktlinjer för nationella inventeringar av utsläpp av 
växthusgaser. I de fall där inga nationella uppskattningar förelåg har Corinains 
eller Eurostats siffror använts. 
3.2 Eftersom det inte fanns nationellt rapporterade inventeringar för alla EG-
medlemsstaterna och reduktion genom upptag av koldioxid inte ingår i Corinair, 
har utsläppen eller upptaget av koldioxid inte kvantifierats för kategorin 
"Förändrad markanvändning" i EG-inventeringen för 1990. 
3.3 Utsläppsuppskattningarna i tabell E.l är strukturerade enligt 
rapporteringsinstruktionerna i IPCC : s riktlinj er för inventering av växthusgaser. Av 
konsekvensskäl har Eurostats uppskattningar för de enskilda medlemsstaterna 
använts för att beräkna utsläppen från halvfabrikat. Dessa har redovisats separat 
i kategorin "Slutlig icke-energirelaterad förbrukning". 
M =*-
Tabell E.l. EG:s inventering av utsläpp av växthusgaser 1990 (Gg). Sammanfattande 
tabell. Preliminära uppskattningar1. Uppskattningar av växthusgaser i 
Europeiska gemenskapen (EUR-15) - 1990 (Gg). 
co2 CH4 N2O NO, co NMVOC 
1A11 energi 
la.Bränsleförbränning 
Ib.Flyktiga bränslen 
2 .Industriprocesser 
3.Användning av lösning 
smedel 
4Jordbruk 
5Förändrad markanvändning 
Ej uppskattat1 
6.Avfall 3153200 55587 
3145700 793 
7700 4795 
148300 42 
300 
500 
25850 0 
10349 
8681 157 13331 46184 
157 13243 46092 
1 88 92 
353 154 2811 
6 
385 
20 0 
50 0 
2763 
71 327 8422 
7697 
726 
1077 
4043 
738 
93 
Totala utsläpp 3328350 24660 922 13606 52085 14374 
Internationell sjöfart 
Internationell luftfart 
Slutlig icke-energirelaterad 
förbrukning3 113600 
56500 
243600 
Anmärkningar: 
'. Uppskattningarna av utsläppen av växthusgaser i Europeiska gemenskapen bygger på 
uppskattningar av utsläppen i medlemsstaterna, uppdaterade fram till juni 1995. 
2 Utsläppen eller reduktionen av koldioxid genom upptag från kategorin "Förändrad 
markanvändning" är inte kända för flera länder och har därför inte tagits med i tabellen. Utsläpp 
av andra växthusgaser än koldioxid från "Förändrad markanvändning" har inte heller uppskattats. 
3. Utsläppen från slutlig icke-energirelaterad förbrukning (inklusive djurhållning) har inte tagits 
med i den totala förbrukningen. Därför är de totala utsläppen underskattade jämfört med IPCC:s 
metodik. Uppgiften om utsläpp från "Slutlig icke-energirelaterad förbrukning" bygger på 
produkternas totala kolinnehåll. Tillägg av utsläppen från "Slutlig icke-energirelaterad förbrukning" 
till de totala utsläppen skulle därför leda till en överskattning jämfört med IPCC.s metodik. 
3.4 Enligt beslut vid den mellanstatliga förhandlingskommitténs nionde session (IN C -9) 
skall utsläpp från internationell sjöfart och luftfart inte ingå i de totala utsläpp som 
sammanfattas i tabell E.l. Eftersom endast några medlemsstater lämnade 
uppskattningar av utsläppen från internationell sjöfart och luftfart har utsläppen 
från sjöfart baserats på Eurostats siffror. Utsläppen från luftfart har uppskattats 
genom att Eurostats uppgifter för andra transportformer än vägtransport vägts 
samman med uppskattningar som rapporterats i Corinair eller landsrapporter. 
3.5 Osäkerheten i utsläppsuppskattningarna har inte kvantifierats statistiskt, eftersom 
en sådan kvantifiering inte skulle ge tillförlitliga siffror. Uppskattningarna av 
koldioxidutsläpp från bränsleförbränning (baserade på energibalanssiffror) är 
relativt tillförlitliga och är troligen de minst osäkra uppgifterna (inom cirka + /-
3 %). Osäkerheten i uppskattningarna av utsläppen av andra växthusgaser än 
koldioxid är betydligt större och ökar i följande ordning: CO < NOx < CH4 < 
NMVOC < N20, med osäkerheter som ökar med flera storleksordningar (flera 
hundra procent). 
4$r 
4.Program, Politik och Åtgärder 
4.1. I oktober 1991 presenterade kommissionen en övergripande strategi för att 
begränsa koldioxidutsläppen och förbättra energieffektiviteten i syfte att år 2000 
stabilisera koldioxidutsläppen på 1990 års nivåer. Grunden är följande fyra pelare: 
EG:s energiteknologiprogram och transeuropeiska nät. 
Gemenskapsprogrammet THERMIE I (1990-1994) syftar till demonstration 
och spridning av renare och effektivare energiteknik. JOULE II (1991-1995) 
har att göra med forskning och utveckling inom denna sektor, och omfattar 
även planering av forsknings-och utvecklingsstrategier. Det behandlar i 
första hand den del av klimatförändringsproblematiken som har med 
ekonomi och miljö att göra. SAVE (1991-1995) är ett program för 
energieffektivitetslagstiftning och ger finansiellt stöd till upprättandet av 
energieffektivitetsinfrastruktur i medlemsstaterna. ALTENER (1993-1997) 
ger ekonomiskt stöd till olika åtgärder för förnybar energi, och skall även 
främja standardiseringsåtgärder för utrustning inom denna sektor. 
Skatteåtgärder. 
I juni 1992 lade Europeiska kommissionen fram ett utkast till direktiv om 
beskattning av alla icke-förnybara energiprodukter på grundval av 50 % av 
energiinnehållet och 50 % av bränslets kolinnehåll. I december 1994 
noterade rådet kommissionens avsikt att lägga fram riktlinjer för 
gemensamma parametrar för de medlemsstater som är villiga att tillämpa en 
koldioxid- och energiskatt. Ett ändrat förslag antogs av kommissionen den 
10 maj 1995. Den viktigaste ändringen är att införandet av harmoniserad 
beskattning föregås av en övergångsperiod under vilken medlemsstaterna, 
samtidigt som de respekterar harmoniseringsstrukturen, har rätt att fastställa 
skattesatserna produkt för produkt, under förutsättning att de tillämpade 
satserna helt återspeglar gemenskapens mål att begränsa koldioxidutsläppen 
genom förbättrad energieffektivitet och byte till bränslen med inget eller lågt 
kolinnehåll. 
En kontrollmekanism. 
Kontrollmekanismen syftar till att övervaka gemenskapens och 
medlemsstaternas verksamhet för att uppnå gemenskapens mål att stabilisera 
koldioxidutsläppen till år 2000. Kommissionen utvärderar de olika 
programmen för att se om utvecklingen inom gemenskapen som helhet är 
tillräcklig för att säkerställa att koldioxidutsläppen stabiliseras vid 1990 års 
nivå fram till år 2000. Resultaten rapporteras till Europaparlamentet och 
rådet. 
Nationella program. 
Gemenskapens strategi kräver politiska program som begränsar utsläppen av 
växthusgaser på medlemsstatsnivå och som kompletterar de åtgärder som 
vidtas på gemenskapsnivå. 
Från och med den 1 januari 1995 fortsätter THERMIE-programmet som det nya 
programmet för icke-nukleär energi - mer bekant som JOULE-THERMIE. I det nya 
programmet förenas för första gången forsknings- och utvecklingsaspekterna i JOULE och 
de främjande initiativen inom THERMIE. 
Den 31 maj 1995 antog kommissionen ett förslag till ett nytt SAVE-program (SAVE II). 
Två andra program med liknande målsättning och verksamhet kommer att anslutas till 
SAVE II, nämligen PACE, programmet för slutlig användning av elektricitet, och 
4c 
januari 1996 och pågå till den 31 december 2000, med en föreslagen budget på 150 
miljoner ecu. 
4.2 Förutom de åtgärder och den verksamhet som ingår i gemenskapens politik bidrar 
även en del sektorpolitik till att växthusgaserna begränsas. 
- Reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken 1992 omfattar åtgärder som 
begränsar utsläppet av växthusgaser, exempelvis sänkningen av jordbrukspriserna 
och införandet av det obligatoriska systemet för att ta jordbruksmark ur 
produktion. Dessutom bidrar de åtgärder för miljövänligt jordbruk som antogs i 
samband med jordbruksreformen till att begränsa utsläppen av koldioxid. 
- EG:s skogsbrukspolitik, som bland annat syftar till att främja skogsplantering 
och bidra till miljövänligt skogsbruk genom lagstiftning, bidrar till att öka 
absorptionen av koldioxid. 
- Inom EG utgör transportväsendet en viktig och ständigt växande källa till utsläpp 
av växthusgaser. Mellan 1991 och 1994 antogs en rad rådsdirektiv, i vilka 
standarder för utsläppen av kolmonoxid, kolväten, och kväveoxider fastställs för 
olika fordonstyper. Fiskala åtgärder för punktskatter på drivmedel har 
harmoniserats på miniminivåer och siktar på en progressiv ökning av dessa 
skattesatser. 
- Vad gäller avfall antogs direktivet om förpackning och förpackningsavfall och 
direktivet om avfallsdeponering den 20 december 1994 (94/62/EG). Undvikande 
av framställning av förpackningsavfall, återanvändning av förpackningar, 
återvinning och avfallsminskning kommer att leda till en minskning av utsläppen 
av koldioxid och kolväten. 
4.3 Inför den första konferens som parterna i FN:s ramkonvention om 
klimatförändring höll, och på begäran av rådet, sammanställde och antog 
kommissionen den 1 mars 1995 en "arbetsrapport om EU :s klimatstrategi: ett antal 
alternativ" (SEC 95/288/slutlig). I detta dokument görs en preliminär analys av de 
olika möjligheterna för att begränsa koldioxidutsläppen i ett perspektiv som 
omfattar perioden 2005-2010. I dokumentet visas bland annat att det finns 
möjligheter att fram till år 2010 minska koldioxidutsläppen med 10% jämfört med 
1990 års nivå, utan extra kostnader, eller med mycket låga kostnader, förutsatt att 
man samordnar klimatförändringspolitiken med en rad andra områden i EG:s 
politik. En mer detaljerad analys kommer att genomföras av kommissionen längre 
fram. 
4.4 En översikt över åtgärder och rättsakter som antagits av rådet finns i tabell E.2. 
«L 
Tabell E.2. Program, politik och åtgärder som antagits av rådet. 
Namn Period Budget Beskrivning 
THERMIE I 
SAVE-programmet 
SAVE-lagstiftning 
Energihushållning på 
regional och urban nivå 
A ltener-p ro g ramme t 
Frivilliga avtal 
Övervakningsmekanismen 1993 - 2000 
Jordbrukspolitiska reformen, 1992 - .... 
Jordbrukspolitiska reformen, 1992 - .. 
system för arealuttag 1990 - 1994 
1991 - 1995 
1992 - .... 
1992 - .... 
1994 
1990-1995 
1993 - 1997 700 miljoner ecu Ekonomiskt stöd till ren energiteknik 
35 miljoner ecu Ekonomiskt stöd till projekt för energieffektivisering 
Energieffektivitetsnormer för nya hetvattenpannor 
Energimärkning av större hushållsapparater, ramdirektiv 
Energimärkning av kylskåp och frysar 
20 miljoner ecu Stöd till energiplanering på regional och urban nivå 
40 miljoner ecu Ekonomiskt stöd till förnybara energikällor 
CEN/CENELEC kommer att utarbeta normer för solvärmekraftverk 
med CEN/CENELEC-system, solceller och vindturbiner 
Förfaranden för att övervaka framstegen mot stabilisering av koldioxidutsläppen 
En sänkning av jordbrukspriserna minskar användningen av gödningsmedel 
prissänkning och därigenom dikväveoxidutsläppen 
Ett obligatoriskt system för uttag av jordbruksmark främjar odling av 
biobränslen 
Tabell E.2. Program, politik och åtgärder som antagits av rådet (fortsättning). 
Namn Period Budget Beskrivning 
<£ Jordbrukspolitiska reformen, 1992 -
extensifiering av nötkötts­
produktionen 
Åtgärder för ett miljö-
Beskogning 
Skydd av skogar 
mot föroreningar 
Skydd av skogar 
mot bränder 
Utsläppsnormer 
för tunga last-bilar 
Utsläppsnormer 
för lätta last­
bilar 
Utsläppsnormer 
för personbilar 
Skatteåtgärder 
för drivmedel 1993 - 1997 
1993 - 1997 
1992 - 1996 
1992 - 1996 
1993 - .... 
1993 
1997 - .... Bidragen är förenade med villkor som begränsar djurtätheten, vilket 
minskar metanutsläppen från idisslare 
3 670 miljoner ecu Ekonomiskt stöd till områdesprogram, inbegripet vänligare jordbruk miljöskyddsåtgärder 
1 260 miljoner ecu Ekonomiskt stöd till beskogning 
1992 -
Direktiv om avfallsupplag 1994 - .... 29,4 miljoner ecu Åtgärder för att öka trädens primärproduktion och 
därigenom förmåga att ta upp koldioxid 
70 miljoner ecu Åtgärder som bidrar till koldioxidupptag 
Utsläppsnormer för kolmonoxid, kolväten och kväveoxider 
Utsläppsnormer för kolmonoxid, kolväten och kväveoxider 
Utsläppsnormer för kolmonoxid, kolväten och kväveoxider 
Minimipunktskatter på bensin och dieselbränslen 
Miljönormer för deponering av avfall bidrar till att begränsa 
metanutsläppen 
5.Medlemsstaternas nationella program 
5.1 De nationella program medlemsstaterna antar är en av stöttepelarna i Europeiska 
gemenskapens strategi för att minska utsläppen av växthusgaser. Alla 
medlemsstater utom Belgien har redan ratificerat FN:s ramkonvention om 
klimatförändring. Belgien har underrättat konventionens sekretariat om sitt 
nationella program enligt EG:s övervakningsmekanism för koldioxid och andra 
växthusgaser. 
5.2 Alla nationella rapporter innehåller en inventering av 1990 års utsläpp, en 
förteckning över program, politik och åtgärder som antagits för att begränsa 
utsläppen av växthusgas samt uppgift om extrapoleringar av utsläppen av 
växthusgaser år 2000. Eftersom de nationella rapporternas extrapoleringar har 
utarbetats med olika modelleringsverktyg och skiljer sig i fråga om antaganden om 
viktiga ingångsvärden, kan de inte summeras för att ge extrapoleringar för hela 
Europeiska gemenskapen. 
5.3 Åtta medlemsstater väntar sig att koldioxidutsläppen ökar till år 2000 jämfört med 
år 1990: Finland, Frankrike, Grekland, Irland, Italien, Portugal, Spanien och 
Österrike. En medlemsstat väntar sig att stabilisera koldioxidutsläppen i 
förhållande till 1990: Sverige2. Fem medlemsstater väntar sig att 
koldioxidutsläppen minskar till år 2000: Belgien, Danmark3, Förenade kungariket, 
Luxemburg och Nederländerna4. Tyskland redovisar en extrapolering av 
koldioxidutsläppen till år 2005 och väntar sig att koldioxidutsläppen skall ha 
minskat fram till dess. 
Elva medlemsstater lämnar uppgift om extrapoleringar av utsläppen av metan och 
dikväveoxid för år 2000. Två av dem väntar sig ökade metanutsläpp: Irland och 
Luxemburg. Två andra väntar sig en stabilisering: Frankrike och Österrike. De 
återstående sju medlemsstaterna väntar sig minskade metanutsläpp: Danmark, 
Finland, Förenade kungariket, Grekland, Italien, Nederländerna och Sverige. Sex 
medlemsstater väntar sig att dikväveoxidutsläppen ökar: Danmark, Finland, 
Grekland, Irland, Luxemburg och Nederländerna, medan två medlemsstater väntar 
sig att de stabiliseras: Italien och Österrike. Tre medlemsstater väntar sig en 
minskning av dikväveoxidutsläppen: Frankrike, Förenade kungariket och Sverige. 
Tyskland har extrapolerat utsläppen till år 2005 och väntar sig att både metan- och 
dikväveoxidutsläppen minskar. 
2 Baserat på temperaturkorrigerade uppgifter om 1990 års koldioxidutsläpp. Om extrapoleringama jämförs 
med de faktiska koldioxidutsläppen år 1990 uppskattas koldioxidutsläppen öka med 4 %. 
3 Baserat på uppgifter om 1990 års koldioxidutsläpp som korrigerats för elimportens inverkan. Om 
extrapoleringama jämförs med ds faktiska koldioxidutsläppen år 1990 uppskattas koldioxidutsläppen öka 
med 3 %. 
4 Baserat på temperaturkorrigerade uppgifter om 1990 års koldioxidutsläpp. Om extrapoleringama jämförs 
med de faktiska koldioxidutsläppen år 1990 uppskattas koldioxidutsläppen stabiliseras. 
y 
6. Extrapoleringar av koldioxidutsläppen är 2000 
6.1 I ett första försök att uppskatta de energirelaterade koldioxidutsläppen inom EG 
har man använt planerings-och prognostiseringsmodellen för storskaliga 
energisystem MIDAS (Model Integrating Demand and Supply). Modellen 
kombinerar en ekonometrisk top-downmetod med ett mikroekonomiskt 
angreppssätt. Modellen har tillämpats på ett flertal scenarier. Midas-modellen och 
de scenarier som använts skiljer sig beträffande struktur och antaganden av 
exogena variabler från de modeller och scenarier som används av medlemsstaterna 
för att uppskatta sina koldioxidutsläpp. 
Det skall dock betonas att de simuleringar som beskrivs i denna rapport inte är 
officiella simuleringar som skall uppskatta inverkan av förändringar av det 
politiska klimatet inom EG. Resultaten av simuleringarna delges som en första 
indikation på framtida utsläpp av växthusgaser inom EG. Fortsatt arbete planeras 
i syfte att utveckla exaktare modeller och scenarier. 
Tabell E.3 visar tendenserna för energirelaterade koldioxidutsläpp i EUR-15. 
Tabell E.3. Tendenser i koldioxidutsläppen i EG med femton medlemsstater (1000 Gg). 
1990 2000 2010 2020 
Referensscenario 3 155 
Slagfält 3 155 
Forum 3 155 
Hypermarknad 3 155 3 326 
3 357 
3 089 
3 325 3 557 
3 428 
2 986 
3 597 3 648 
3 368 
2 855 
3 686 
6.3 Enligt referensscenariot som framställer en värld där "allt fortgår som vanligt", 
vilket är en bild av den mest sannolika utvecklingen enligt vedertagen kunskap 
förväntas koldioxidutsläppen öka med 5% fram till år 2000, med 13% till år 2010 
och med 16% fram till år 2020 (jämfört med 1990 års nivåer). Resultaten i 
hypermarknadscenariot där marknadskrafterna, liberalisering och frihandel råder 
visar en liknande ökning; en ökning med 5%, 14% respektive 17% för åren 2000, 
2010 och 2020. Slagfältscenariot vilket bl.a. förutsätter att världen återgår till 
isolering, maktblock och protektionism resulterar en avtagande ökning av 
koldioxidutsläppen; en ökning med 6% 2000, 9% 2010 och 7% 2020. Enligt 
forumscenariot vilket bl.a. antar att "världen rör sig mot internationellt samförstånd 
och samarbete, där offentlig administration och intervention spelar en viktig roll" 
väntas en minskning av koldioxidutsläppen; 2% 2000, 5% 2010 och 10% 2020. 
7. Anpassning och känslighet 
7.1 Eftersom Europeiska gemenskapens territorium består av en rik variation av 
landskap och även klimatet varierar avsevärt mellan olika delar av gemenskapen kan 
den möjliga inverkan av klimatförändringar variera avsevärt beroende på lokala och 
regionala omständigheter. 
>>£ 
7.2 Om man antar en fördubbling av de atmosfäriska koldioxidkoncentrationerna kan de 
genomsnittliga vintertemperaturerna i de nordligaste länderna öka med 2-5 °C, 
medan vintrarna i den mittersta och södra regionen kan bli 1-3 °C varmare. Under 
sommaren kan medeltemperaturerna bli 1-4 °C högre i hela Europa. 
Temperaturförändringarna liksom nederbörden får enorma konsekvenser för 
jordbruket. Beroende på vilken region det rör sig om kan konsekvenserna bli både 
positiva och negativa. Trots vissa positiva effekter kommer jordbruket i allmänhet 
att drabbas negativt. Höjning av havsnivån är ett potentiellt hot mot Europeiska 
gemenskapens vidsträckta kustområden (ca 89 000 km kust de små öarna oräknade) 
särskilt för de låglänta områdena. Effekterna av stora stormar kommer att bli mer 
omfattande eftersom havsytan blir större. I synnerhet i Nordsjön och Medelhavet är 
stormarnas inverkan av stor vikt. Analyser av de ekonomiska återverkningarna 
visar att de ekonomiska kostnaderna med all sannolikhet kommer att relateras till 
den allmänna uppvärmningsnivån av EG trots att vissa regioner och sektorer kan få 
vissa fördelar. 
7.3 Ett av nyckelmålen för EG:s femte åtgärdsprogram "Mot en hållbar utveckling" är 
den integrerade utvecklingen av kustområdena. Kommissionen håller för närvarande 
på att utarbeta ett meddelande om integrerad utveckling av kustområdena. Det 
ansågs att instrumenten finns men att de måste implementeras bättre. Samordning 
anses vara ett medel för att uppnå detta mål. Ett treårigt demonstrations program 
föreslås i syfte att undersöka och demonstrera villkoren för samordningen, 
horisontellt av de olika aktivitetssektorerna (integration) och vertikalt av olika 
kompetensnivåerna (subsidiaritet). Åtgärder inom forskning och utveckling kommer 
att skapa en vetenskaplig grund för en sund ekologisk utveckling av kustområdena. 
7.4 I juni 1994 undertecknade Europeiska gemenskapen Resolutionen om strategier för 
en långsiktig anpassningsprocess av skogarna i Europa till klimatförändringar. 
Europeisk forskning om sambandet mellan klimatförändringar och skogsekosystemen 
intensifieras. 
8. Ekonomiskt och internationellt samarbete 
8.1. Sedan antagandet av Femte åtgärdsprogrammet "Mot en hållbar utveckling" har 
framsteg gjorts med att integrera miljökraven i samarbetet med utvecklingsländer 
och länder med ekonomier under omvandling. Omsorgen om miljön avspeglas i de 
flesta av de bilaterala sam arbetsavtal som upprättats mellan gemenskapen och dess 
partnerländer. 
8.2 Samarbetet med länder utanför gemenskapen, s.k. "tredje länder", om 
klimatförändring sker bl.a. inom ramen för Synergy-initiativet och Europeiska 
energistadgan. För alla samarbetsprojekt som sannolikt kommer ha miljöinverkan 
krävs att en utvärdering av miljöinverkan görs. Kommissionen har föreslagit att 
detta initiativ omvandlas till ett program. Syftet med Synergy-initiativet är att 
förbättra världens långsiktiga energisituation och därigenom gemenskapens 
försörjningstrygghet genom att hjälpa andra länder att fatta effektiva energipolitiska 
beslut. Genom att främja energiplanering, rationellt utnyttjande av energi samt 
rådgivning och utbildning bidrar Synergy till att minska utsläppen av växthusgaser. 
Programmet skall pågå under fem år och skall ha en total budget på 50 miljoner 
ecu. Europeiska energistadgan undertecknades i december 1994. Stadgan omfattar 
en politisk deklaration genom vilken undertecknarna förbinder sig att samarbeta om 
4 L 
handel, investeringar och annan politik inom alla energisektorer. Dessa 
ansträngningar bör leda till att en verklig energimarknad skapas i hela Europa. 
Miljöskydd och effektivare energianvändning som kommer till stånd genom stadgan 
och dess protokoll kommer att ha en positiv effekt på begränsningen av utsläppen 
av koldioxid och andra växthusgaser, särskilt genom att främja marknadspriser och 
därigenom en effektivare energianvändning. 
8.3 Samarbetet med utvecklingsländerna sker inom ramen för allmänna och mer 
specifika program. De specifika programmen rör forskningssamarbete samt energi-
och skogsfrågor. Målsättningen för det samarbete som rör de områden som har med 
övergripande förändringar att göra, i synnerhet de som rör användning och 
förvaltning av ekosystem har fastställts i "Biovetenskap och teknologi för 
utvecklingsländer". Samarbetet inom energi- och skogsbruksrelaterade frågor har 
möjliggjort finansieringen av projekt med förnybara energikällor i asiatiska och 
latinamerikanska länder (ALA) och med bevarande samt hållbar utveckling av 
tropiska och subtropiska skogar i länderna i Afrika, Västindien och Stilla havet 
(AVS). 
De s.k. Lomékonventionerna för länderna i Afrika, Västindien och 
Stillahavsområdet (AVS-länderna) är de mest omfattande av gemenskapens generella 
avtal med utvecklingsländerna. Under Lomé IV (1990-1995) har miljön blivit ett av 
huvudområdena för samarbetet. Inom ramen för ansträngningarna att skydda miljön 
och återställa den naturliga balansen skall samarbetet bidra till att främja särskilda 
verksamheter som avser bevarande av förnybara och icke-förnybara naturresurser, 
skydd av ekosystem och förebyggande av torka, ökenspridning och ödeläggelse av 
skogen. Ett annat viktigt samarbetsområde är energiutvecklingen, i synnerhet vad 
gäller effektivt energiutnyttjande samt stimulans att utnyttja nya och förnybara 
energikällor. 
Sedan 1976 bedriver gemenskapen en politik för ekonomiskt, tekniskt och på senare 
tid även ekonomiskt samarbete med de asiatiska och latinamerikanska 
utvecklingsländerna (ALA-länderna). Enligt de nya riktlinjerna för gemenskapens 
samarbete med ALA-länderna skall skydd av miljön och naturresurserna samt en 
hållbar utveckling prioriteras på lång sikt. Av den totala budgeten för perioden 
1991-1995 är 10 % avsatt till projekt som tar särskilt sikte på att skydda miljön, i 
synnerhet regnskogarna. 
8.4 Samarbetet med de central- och östeuropeiska länderna och f.d. Sovjetunionen 
bygger huvudsakligen på programmen PHARE (Poland and Hungary Assistance to 
the Restructuring of the Economy) och TACIS (Technical Assistance to the 
Commonwealth of Independent States). PHARE-programmet är ett EG-initiativ för 
att stödja den politiska och ekonomiska utvecklingen i länderna i Öst- och 
Centraleuropa. Av betydelse för klimatproblemet är särskilt de energirelaterade 
verksamheterna. 
TACIS-programmets övergripande syfte är att medverka till ett marknadsekonomiskt 
systemskifte i de oberoende staterna i f.d. Sovjetunionen. Sedan 1993 innefattar 
TACIS-förordningen en speciell referens till miljöaspekten. Energin fastställs som 
en av TACIS-programmets prioriterade sektorer. Det är viktigt att konstatera att 
varje projekt inom energisektorn innehåller en energibesparinsdel. 
y 
9. Forskning, demonstration och utveckling 
9.1 Forskningen om klimatförändringar är väl förankrad i EG:s ramprogram för 
forskning och utveckling. Inom dessa ramprogram är de särskilda programmen om 
forskning på områdena miljö, icke-nukleär energi samt inom havsforskning av 
särskild betydelse för klimatförändringen. Forskningsbudgeten i alla dessa områden 
har ökat väsentligt under de senaste åren. 
9.2 I det andra ramprogrammet för forskning och utveckling (1987-1991) låg EPOCH-
programmet (European Programme on Climatology and natural Hazards) närmast 
klimatförändringsfrågan. Forskningen koncentrerades på: Tidigare klimat och 
klimatförändring, klimatprocesser och klimatmodeller, klimatpåverkan och 
klimatrelaterade risker samt seismiska risker. 
9.3 Miljöforskningen har fått ökad betoning i det tredje ramprogrammet för forskning 
och utveckling (1990-1994). Miljöforskningen omfattade följande 
forskningsområden: Deltagande i program om global förändring, miljöteknik och 
ingenjörsvetenskap, forskning om miljöproblemens ekonomiska och sociala aspekter 
samt tekniska och naturliga risker. 
9.4 Inom det fjärde ramprogrammet (1994-1998) finns ett särskilt program om 
forskning, teknisk utveckling och demonstration inom miljö- och klimatområdet. 
Programmet skall behandla fyra forskningsteman: Naturmiljön, miljökvalitet och 
global förändring, miljöteknik, användning av rymdteknik inom miljöövervakning 
och miljöforskning samt miljöförändringens mänskliga dimension. Gemensamma 
forskningscentret kommer också genom sitt eget handlingsprogram att bidra till att 
gemenskapens FTD-mål uppnås inom de områden som omfattas av miljö- och 
klimatprogrammet. 
9.5 Gemenskapen har inrättat två på varandra följande program för ny energiteknik, 
JOULE I (1989-1992) och JOULE II (1990-1994). Båda syftade till utveckling av 
ren och effektiv energiteknik inom följande tre områden: rationell energianvändning 
(inom industri, transporter och byggnader), avancerade teknik för fossila bränslen 
samt förnybara energikällor. En större modellundersökning av energi-ekonomi-miljö 
har fokuserats på koldioxidstrategin. Miljödimensionen, som redan fanns i JOULE 
I, har förstärkts i JOULE II. 
9.6 Ett särskilt program om icke-nukleär energi kommer att fortsätta under det fjärde 
ramprogrammet. Det kallas JOULE-THERMIE. Detta program kommer för första 
gången att integrera forskning och utveckling och demonstrationsverksamhet. Inom 
forskning och utveckling kommer man att lägga större vikt vid förnybara 
energikällor och transport, medan demonstrationsverksamheten kommer att stödja 
konkreta metoder för rationell energianvändning, teknik för fossila bränslen samt 
kunskapsspridning. FTD-strategin kommer att tillförsäkras betydande stöd, främst 
inriktat på en teknologisk strategi för klimatförändringen samt på internaliseringen 
av miljökostnaderna för energin. 
9.7 Europeiska gemenskapens program för havsforskning och havsteknik (MAST) syftar 
till att föra in den nödvändiga gemenskapsdimensionen i olika pågående 
forskningsprojekt i medlemsstaterna. MAST är avsett att bidra till att upprätta en 
vetenskaplig och teknologisk bas för utforskning, utnyttjande, förvaltning och skydd 
Hk 
av Europas kustvatten och de hav som omger EG:s medlemsstater och att därigenom 
uppnå en bättre balans i havsforskningens potential i EG:s olika områden. 
10. Utbildning och allmän medvetenhet 
10.1 Huruvida politiken och åtgärderna för att hantera klimatproblemet kommer att 
lyckas eller ej, beror i hög grad på gemene mans beslut och åtgärder. På EG-
nivå vidtas åtgärder för information och utbildning om klimatförändring och 
energianvändning huvudsakligen inom sektorsvisa politikprogram, som 
energiförsörjning, transport, stadsutveckling och jordbruk. 
10.2 Information till allmänheten är ett viktigt inslag i programmen SAVE, Altener, 
THERMIE och projekten inom "Regional och urban energihushållning". Bland 
THERM IE :s spridningsåtgärder ingår OPET-nätverket med cirka 40 ingående 
organisationer. Dess syfte är att sprida och främja förnyande energiteknik i hela 
Europa, även i de central- och östeuropeiska länderna och f.d. Sovjetunionen. 
10.3 EG stöder de lokala myndigheternas alleuropeiska miljökampanjer som syftar 
till en hållbar lokal utveckling eller betydande lokalt bidrag till en hållbar global 
utveckling, t.ex. "Hållbara städer", "Bilfria städers klubb" och "Städer för 
klimatskydd". 
10.4 Utbildning ingår i de åtgärder som kompletterar Europeiska gemenskapens 
forskningsprogram. Ett exempel på denna verksamhet är de kurser som 
organiseras av Europeiska skolan för klimatologi och naturliga risker. 
4f 
1. INLEDNING 
Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen (EG) trädde ikraft 1958. Sedan dess har 
det ändrats flera gånger för att tillåta nya stater att bli medlemmar och för att förstärka och 
utvidga målen. De två viktigaste texter som ändrar det ursprungliga fördraget är Europeiska 
enhetsakten, som trädde i kraft 1987, och Fördraget om Europeiska unionen, även kallat 
Maastrichtfördraget. Det senare trädde i kraft den 1 november 1993. Fram till den 1 januari 1995 
bestod Europeiska gemenskapen av följande medlemsstater: Belgien, Danmark, Frankrike, 
Förenade kungariket, Grekland, Irland, Italien, Luxemburg, Nederländerna, Portugal, Spanien 
och Tyskland. Den 1 januari 1995 blev Finland, Sverige och Österrike också medlemmar av 
Europeiska gemenskapen. Även om detta meddelande huvudsakligen handlar om perioden 
1990-1994, har relevanta uppgifter från de tre nya medlemsstaterna tagits med. Dessutom 
behandlas utveckling av betydelse på gemenskapsnivå och nationell nivå sedan den 1 januari 
1995. 
De viktigaste målen för Europeiska gemenskapen anges i artikel 2 i Fördraget om Europeiska 
unionen: "främja en harmonisk och väl avvägd utveckling av näringslivet inom gemenskapen som 
helhet, en hållbar och icke-inflatorisk tillväxt som tar hänsyn till miljön, en hög grad av 
ekonomisk konvergens, en hög nivå i fråga om sysselsättning och socialt skydd, en höjning av 
levnadsstandarden och livskvaliteten samt ekonomisk och social sammanhållning och solidaritet 
mellan medlemsstaterna"5. Genom Europeiska unionen infördes som huvudmål främjandet av en 
hållbar och icke-inflatorisk tillväxt som tar hänsyn till miljön. I fördraget erkänns att 
miljöskyddskraven måste integreras i utformningen och genomförandet av gemenskapens övriga 
politik. Ett av målen för gemenskapens miljöpolitik är att främja åtgärder på internationell nivå 
för att lösa regionala och globala miljöproblem. 
Det femte åtgärdsprogrammet för miljön "Mot en hållbar utveckling", som antogs av 
kommissionen 1992 och till vars allmänna strategi rådet gav sitt samtyckte 1993 (EGT nr C 138, 
17.5.1993, s. 5), är den process genom vilken gemenskapens miljöpolitik utvecklas. I 
programmet beskrivs en strategi för att sammanjämka den ekonomiska utvecklingen med skyddet 
av miljön (hållbar utveckling). Behovet av ett heltäckande och målinriktat förhållningssätt till 
miljöfrågor på gemenskapsnivå erkänns för första gången. Utgångspunkten är att alla berörda 
aktörer i samhället i en anda av delat ansvar måste medverka till en hållbar utveckling. 
Programmet är inriktat på fem viktiga målområden - industri, jordbruk, energi, transporter och 
turism - där miljöproblemen är som störst och där åtgärder kan vara till mest nytta för miljön 
som helhet. I programmet erkänns att lagstiftning och föreskrifter inte är tillräckligt och man 
rekommenderar att styrmedelsarsenalen breddas till att omfatta bl.a. ekonomiska och fiskala 
5 Artikel 2 i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, i dess 
lydelse efter ändringen genom artiklarna Gl och G2 i Fördraget om 
Europeiska unionen. 
styrmedel, ekonomiskt stöd och övergripande medel som information, utbildning, forskning och 
utveckling samt datainsamling. 
De uppgifter som anförtrotts Europeiska gemenskapen utförs av följande institutioner: det 
folkvalda Europaparlamentet, ett råd bestående av en företrädare för varje medlemsstat på 
ministernivå, en kommission bestående av oavhängiga medlemmar och en domstol som skall 
säkerställa tolkningen och tillämpningen av fördraget. 
För att fullgöra sina uppgifter kan kommissionen och rådet gemensamt eller i samarbete med 
Europaparlamentet utfärda förordningar och direktiv, fatta beslut samt avge rekommendationer 
eller yttranden. Förordningar har allmän giltighet. De är till alla delar bindande och direkt 
tillämpliga i varje medlemsstat. Direktiv är bindande i fråga om de resultat som skall uppnås, 
men får själva välja form och tillvägagångssätt. Det betyder att direktiven måste införlivas i den 
nationella lagstiftningen inom en viss tidsfrist som fastställs i själva direktivet. Beslut är till alla 
delar bindande för dem som de är riktade till. Rekommendationer och yttranden, slutligen, är inte 
bindande. 
För att stifta en gemenskapslag räcker det under normala omständigheter med ett förslag från 
kommissionen. På grundval av förslaget antar de lagstiftande organ som anges i fördraget (rådet 
och i viss utsträckning parlamentet), biträdda av vissa rådgivande organ, den slutliga texten. 
Gemenskapens miljöåtgärder måste överensstämma med bl .a. subsidiaritetsprincipen. Enligt denna 
princip bör gemenskapen endast vidta åtgärder om och i den utsträckning som de föreslagna 
åtgärdernas mål inte tillräckligt väl kan uppnås av medlemsstaterna och därför på grund av 
åtgärdernas omfattning och effekter bättre kan uppnås av gemenskapen. 
Europeiska gemenskapen6 undertecknade Förenta nationernas ramkonvention om klimatförändring 
vid FN:s konferens om miljö och utveckling i Rio de Janeiro 1992. Som en uppföljning av 
konferensen lade kommissionen i december 1992 fram ett förslag till ett rådsbeslut om slutande 
av FN:s ramkonvention. Förslaget grundades bl.a. på artikel 22 i konventionen, enligt vilken 
stater eller regionala organisationer för ekonomisk integration får ratificera, acceptera eller 
godkänna konventionen. I förslaget till rådsbeslut framfördes att "eftersom gemenskapen och dess 
medlemsstater delar behörigheten inom de områden som omfattas av konventionen är det 
nödvändigt att gemenskapen och dess medlemsstater blir avtalsslutande parter, så att alla 
skyldigheter som följer av konventionen kan fullgöras på rätt sätt". I synnerhet ansågs det 
nödvändigt att gemenskapen blev en avtalsslutande part i konventionen och åtog sig det därav 
följande ansvaret för att uppnå konventionens mål att stabilisera utsläppen, eftersom inte alla 
medlemsstater var redo att uppfylla denna målsättning på egen hand. 
I december 1993 enades rådet om att anta kommissionens förslag till rådsbeslut "erkännande 
vikten av att gemenskapen vid sidan om medlemsstaterna ratificerar konventionen innan den 
träder i kraft, för att göra det möjligt att uppfylla gemenskapens åtaganden om att begränsa 
koldioxidutsläppen i gemenskapen som helhet genom åtgärder av gemenskapen och dess 
Benämningen "Europeiska gemenskapen" används genomgående eftersom Europeiska 
ekonomiska gemenskapen enligt fördraget har omvandlats till Europeiska gemenskapen. 
Med "Europeiska gemenskapen" avses i detta meddelande antingen EG med tolv eller med 
femton medlemsstater. "Europeiska gemenskapernas kommission" är Europeiska 
kommissionens officiella namn. 
medlemsstater inom ramen för deras respektive behörigheter". Detta ledde till att Europeiska 
gemenskapen den 21 december 1993 ratificerade FN:s ramkonvention om klimatförändring. 
Samma dag uppnåddes tröskeln på 50 ratificeringar och konventionen kunde därför träda i kraft 
den 21 mars 1994. 
Som part i konventionen godtar Europeiska gemenskapen bl.a. förpliktelsen att anta politiska 
riktlinjer och vidta motsvarande åtgärder i syfte att enskilt eller tillsammans återställa utsläppen 
av växthusgaser till 1990 års nivåer senast år 2000. I fråga om koldioxid har Europeiska 
gemenskapen föresatt sig själv målet att senast år 2000 stabilisera utsläppen på 1990 års nivåer, 
enligt de villkor som ministerrådet kom överens om den 29 oktober 1990. 
Detta meddelande från Europeiska gemenskapen i enlighet med FN:s ramkonvention beskriver 
utförligt den politik och de åtgärder för att hantera klimatförändringen som har genomförts eller 
kommer att genomföras på gemenskapsnivå. Europeiska gemenskapens åtaganden skall dock 
fullgöras genom gemenskapsprogram och nationella program som kompletterar varandra. Endast 
en kort sammanfattning av de nationella meddelandena eller programmen har tagits med för att 
ge en fullständig bild av de åtgärder som vidtas inom Europeiska gemenskapen. 
2. SÄRSKILDA FÖRHÅLLANDEN I EUROPEISKA GEMENSKAPEN 
2.1. Inledning 
Medlemsstaterna i Europeiska gemenskapen varierar oerhört i fråga om storlek, befolkning, 
geografisk och ekonomisk profil. Detta kapitel innehåller en översikt med bakgrundsuppgifter av 
betydelse för rapporten. Grundläggande uppgifter lämnas om medlemsstaterna och deras särdrag, 
bl.a. om geografi, klimat, samhälle, ekonomi och energi. 
2.2. Europeiska gemenskapens geografiska inramning 
Som geografisk enhet är Europeiska gemenskapen inte särskilt stor, men på grund av det 
begränsade område som den upptar, dess läge och gynnsamma naturförhållanden är den en 
tätbefolkad del av världen. 
Den europeiska kontinenten har inom ett relativt begränsat område en stor variation av 
landskapstyper. Fyra geomorfologiska huvudområden kan urskiljas: 
Nordeuropeiska slätten, med många stora städer och bördig jordbruksmark. 
Centrala och södra europeiska höglandet, vilket innefattar Sierra Nevada, Pyrenéerna och 
Alperna. 
Fennoskandiska skölden och Kaledoniderna, som består av skandinaviska höglandet och den 
norra och västra delen av Irland och Förenade kungariket. 
Kustzonen mot Medelhavet. 
Europeiska gemenskapens kustzoner är ett unikt miljöarv med viktiga ekologiska, kulturella och 
ekonomiska resurser. Som en fingervisning om skalan kan nämnas att Europeiska gemenskapen 
har en cirka 89 000 km lång strandlinje, stränderna runt småöar och insjöar oräknade (CEC, 
1993). 
Europeiska gemenskapens territorium består av mark av mycket varierande slag och med 
varierande kvalitet, varav en fjärdedel är åkermark (27 %), cirka en tredjedel skogsmark (35 %) 
och en betydande del vall och bete (18 %). Tabell 2.1 ger en översikt över markanvändningen 
i medlemsstaterna och figur 2.1 visar markanvändningens relativa fördelning i Europeiska 
gemenskapen. 
Skogarna är ojämnt fördelade och hur stor del av arealen de upptar varierar från land till land. 
Finland (69 %) och Sverige (62 %) har den största andelen skogsbevuxen mark, medan Irland 
(5 %) och Nederländerna (8 %) ligger klart under gemenskapens genomsnitt (20 %). Irland har 
den största andelen jordbruksmark: 80 % av den totala arealen består av jordbruksmark. 

Tabell 2.1. Jordbruksmark, skogsmark och annan mark (km2) i medlemsstaterna (siffrorna avser år 
1991). 
Jordbruksareal Skogs- Annan Total areal 
Åker- Ängs- areal mark 
mark1 mark2 
Belgien 
Danmark 25 480 
Finland 
Frankrike 192 500 
Förenade kungariket 
Grekland 39 050 
Irland 
Italien 
Luxemburg 
Nederländerna 
Portugal 
Spanien 
Sverige 
Tyskland 119 100 
Österrike 15 060 
Europeiska gemenskapen 8 270 
2 080 
25 130 
111 040 
65 910 
52 550 
9 230 
119 700 
560 
9 220 
31 730 
199 460 
27 680 
52 430 
19 860 5 280 
4 450 
1 200 
148 720 
111 090 
26 200 
46 900 
48 750 
696 
10 640 
8 380 
102 600 
5 520 
104 120 
32 100 6 170 
11 083 
232 220 
96 826 
24 250 
14 157 
3 200 
67 680 
890 
3 500 
33 000 
159 150 
280 200 
81 297 
16 700 10 798 
43 093 
79 600 
549 096 
42 880 
131 957 
10 955 
65 181 
446 
18 120 
18 876 
43 585 
136 560 
356 947 
83 860 
1 Åkermark och fleråriga grödor. 
2 Permanent betes- och ängsmark. 
Källa: Eurostat. 30 518 
338 150 
244 138 
70 285 
301 311 
2 586 
41 480 
91 986 
504 759 
449 960 
888 080 579 010 1 125 930 647 133 3 240 153 
Legenda 
Arable land and permanent crops 
Permanent meadows and pastures 
Wooded area 
Other land 
Åkermark och fleråriga grödor 
Permanent betes- och ängsmark 
Skogsareal 
Annan mark 
Figur 2.1. Markanvändningen i Europeiska gemenskapen. 
Källa: Eurostat 
2.3. Klimatprofil 
Detta avsnitt behandlar endast gemenskapen med tolv medlemsstater, eftersom det ännu inte 
Finns några uppgifter från de tre nya medlemsstaterna. 
Fyra huvudtyper av klimat återfinns inom Europeiska gemenskapen: 
Havsklimat, med milda vintrar, svala somrar och konstant fuktighet. 
Denna klimattyp är dominerande på den europeiska kontinentens västsida. 
Semikontinentalt klimat, med kalla, torra vintrar och heta, stormiga somrar. Europeiska 
gemenskapens östkant domineras av denna typ av klimat. 
Medelhavsklimat med milda och fuktiga vintrar, heta och torra somrar och oregelbunden 
men häftig nederbörd. Detta klimat återfinns i kustområdena vid Medelhavet. 
Klimatet i bergsområden, som varierar med höjden och exponeringen för sol, vind och 
nederbörd. 
Den genomsnittliga temperaturen och nederbörden varierar betydligt mellan länderna. En 
översikt ges i tabell 2.2. Det kallaste landet är Belgien, med en medeltemperatur på 7,2 "C 
(lägst) och 9,7 °C (högst). Det varmaste landet är Grekland med medeltemperaturer på 
14,1 °C (lägst) och 18,2 °C (högst). Spanien har den största variationen i nederbörd: den 
minsta nederbördsmängden är 218 mm per år, den största är 1702 mm per år. 
10 
Tabell 2.2. Lägsta och högsta medeltemperatur och största och minsta nederbördsmängd i 
de tolv medlemsstaterna. Långtidsmedelvärden. 
Medeltemperatur 
under året (°C) 
Lägsta Nederbörd (mm H20) 
Högsta Minsta Största 
Belgien 7,2 
Danmark 7,5 
Frankrike 9,5 
Förenade kungariket 8,4 
Grekland 14,1 
Irland 9,0 
Italien 11,5 
Luxemburg 8,4 
Nederländerna 8,5 
Portugal 13,2 
Spanien 11,0 
Tyskland 7,8 9,7 
8,1 
14,9 
10,9 
18,2 
10,6 
18,4 
9,7 
17,2 
18,5 
10,6 824 
551 
493 
496 
422 
781 
424 
856 
562 
527 
218 
560 1191 
874 
1236 
967 
1044 
1502 
1142 
777 
1064 
1702 
979 
Källa: Eurostat 
En indikator på behovet av byggnadsuppvärmning är antalet graddagar, ett mått på hur sträng 
kylan är under en viss tidsperiod. Antalet graddagar motsvarar 
(18 °C - Tm) * d, om Tm är mindre än eller lika med 15 °C (uppvärmningströskel); 
och noll, om Tm är större än 15 °C, 
där Tm är medeltemperaturen och d är antalet dagar. 
I figur 2.2 finns en översikt över antalet graddagar i medlemsstaterna. Figuren visar att 
merparten av medlemsstaterna har ett relativt stort behov av byggnadsuppvärmning. 
Motsvarande uppgifter om behovet av luftkonditionering i medlemsstaterna finns inte 
tillgängliga. 
Graddagar 
Figur 2.2. Antal graddagar1 i de tolv medlemsstatema (uppgifter för år 1991). 
Källa: Eurostat 
1 Antalet graddagar motsvarar 
(18 °C - Tm) * d, om Tm är mindre än eller lika med 15 °C (uppvärmningströskel); 
och noll, om Tm är större än 15 °C; 
där Tm är medeltemperaturen och d antalet dagar. 
11 
/)/] 2^> CDöcg röö-cl&ys 
2.4. Social profil 
År 1993 var folkmängden i de femton medlemsstaterna i Europeiska gemenskapen 
sammanlagt 370 miljoner. Detta motsvarade 6,5 % av världens befolkning, vilket kan 
jämföras med 9,8 % år 1960 och beräknade 4,2 % år 2020. Denna nedgång i andelen av 
världsbefolkningen beror på en relativt låg befolkningsökning jämfört med ökningen av 
befolkningen i hela världen. 
Den genomsnittliga befolkningstätheten i Europeiska gemenskapen är 114 invånare per km2. 
I de mer tätbefolkade regionerna är befolkningstätheten 350 per km2. De tätbefolkade 
områdena är koncentrerade längs en diagonal från nordvästra England till norra Italien genom 
Belgien, Nederländerna och industriområdena i Ruhr i Tyskland. 
Folkmängden, befolkningstätheten och befolkningstillväxten varierar avsevärt mellan 
medlemsstaterna. En befolkningsstatistisk översikt ges i tabell 2.3. Det mest tätbefolkade 
landet i Europeiska gemenskapen är Nederländerna (401 invånare per km2), som också har 
den högsta befolkningstillväxten (33% ökning mellan 1960 och 1990). Den genomsnittliga 
befolkningstillväxten i Europeiska gemenskapen mellan 1960 och 1990 var 17 %. 
Antalet hushåll i Europeiska gemenskapen år 1990 var totalt 137 miljoner och antalet 
medlemmar per hushåll var i genomsnitt 2,7 personer. 
Tabell 2.3. Medlemsstaternas befolkningsprofil. 
Medlemsstat 
Belgien 
Danmark 
Finland 
Frankrike 
Förenade kungariket 
Grekland 
Irland 
Italien 
Luxemburg 
Nederländerna 
Portugal 
Spanien 
Sverige 
Tyskland 
Österrike 
15 medlems-staterna Totalareal 
(km2) Befolknin 
g 
(1000) 
1993 Befolknings­
täthet 
1993 Befolknings­
ökning 
i procent 
1960-1993 
30 518 10 084 330 11 
43 093 5 189 120 13 
338 150 5 066 15 14 
549 086 57 655 105 26 
244 138 58 191 238 II 
131 957 10 380 79 25 
70 285 3 563 51 26 
301 311 57 049 189 14 
2 586 398 154 26 
41 480 15 290 369 33 
91 986 9 876 107 11 
504 795 39 083 77 28 
449 960 8 719 19 16 
356 947 81 179 227 12 
83 860 7 991 95 13 
3 240 153 369 715 114 17 
Källa: Eurostat 
12 
2.5. Ekonomisk profil 
År 1993 uppgick Europeiska gemenskapens bruttonationalprodukt (BNP) till ungefär 4 400 
miljarder ecu (i fasta priser för 1985). EG:s ekonomi är en ganska heterogen företeelse som består 
av ett fåtal stora ekonomier och några medelstora eller små ekonomier. I tabell 2.4 finns en 
översikt över BNP och den årliga tillväxttakten i medlemsstaterna. Frankrike, Förenade 
kungariket, Italien och Tyskland - de fyra medlemsstaterna med högst BNP - står för 75 % av 
EG:s totala BNP och är därför drivande krafter i dess ekonomiska verksamhet. 
Utvecklingsnivån på de nationella ekonomierna i Europeiska gemenskapen varierar betydligt 
mellan medlemsstaterna. Figur 2.3 visar BNP per capita i medlemsstaterna 1993. Flertalet 
medlemsstater har en BNP per capita på mellan 11 500 ecu och 16 500 ecu (i 1985 års priser och 
växelkurser). Fyra medlemsstater har en BNP per capita på mellan 4 200 ecu och 10 500 ecu, 
vilket är avsevärt lägre än genomsnittet i Europeiska gemenskapen. Tendensen i BNP-tillväxten 
visar dock att dessa länder har den högsta tillväxttakten och således nu håller på att knappa in på 
de andra länderna i Europeiska gemenskapen. 
Tabell 2.4. Bruttonationalprodukt i marknadspriser i Europeiska gemenskapen (uttryckt i 1985 
års priser och växelkurser). 
Medlemsstat BNP 1993 Årlig procentuell 
(miljarder ecu) tillväxt 1970-1993 
Belgien 125,3 2,3 % 
Danmark 85,1 2,0 % 
Finland 73,3 2,3 % 
Frankrike 808,0 2,4 % 
Förenade kungariket 708,7 2,0 % 
Grekland 59,3 2,8 % 
Irland 37,2 4,4 % 
Italien 658,5 2,6 % 
Luxemburg 7,7 4,0 % 
Nederländerna 204,7 2,3 % 
Portugal 41,2 3,5% 
Spanien 276,9 2,9 % 
Sverige 141,3 1,5 % 
Tyskland 1049,6 2,5 % 
Österrike 104,6 2,7 % 
15 medlemsstaterna 43 81,2 2,4 % 
Källa: Eurostat 
13 
20000 
i sooo 
-i oooo 
sooo 
A B DK D GIF* F IF=ll_ I 1_ |NIL_ F» SU S UK 
Figur 2.3. BNP per. capita i Europeiska gemenskapen 1993 (i ecu och 1985 års priser och 
växelkurser). 
Källa: Eurostat 
Tjänstesektorerna (både marknadstjänster och konkurrensbefriade tjänster) är de viktigaste 
näringsgrenarna i Europeiska gemenskapen. Deras relativa andel av den ekonomiska verksamheten 
växer fortfarande. Tillverkningsindustrin är den näst viktigaste sektorn. Jordbrukssektorns 
betydelse håller på att minska. Tabell 2.5 visar bruttoförädlingsvärdet per näringsgren. 
14 
Tabell 2.5. Relativt bidrag till bruttoförädlingsvärdct (BFV) per sektor 1993 (i ecu och 1985 
års priser och växelkurser) för gemenskapen med 12 medlemsstater 
Näringsgren BFV 1992 BFV 1992 
(miljoner ecu) (procent av 
hela BFV) Årlig förändring av 
BFV 1980-1992 
(procent) 
Jordbruk/skogsbruk 131 832 2,6 % 
Energi 241 028 4,7 % 
Tillverkning 1 139 325 22,3 % 
Byggande och anläggning 312 820 6,1 % 
Marknadstjänster 2 520 722 49,4 % 
Konkurrensbefriade tjänster 753 758 14,8 % 
Totalt 5 099 491 100 % 3.8 % 
6,1 % 
5.9 % 
6,0 % 
8,8 % 
7,4 % 
7,4 % 
Källa: Eurostat. 
Transporter 
Transportsektorn har i hög grad bidragit till den ekonomiska tillväxten i Europeiska gemenskapen. 
Den har gjort det möjligt att uppnå betydande stordriftsfördelar i produktionen och lett till ökad 
konkurrens. Inom EG svarar transportsektorn för cirka 7-8 % av BNP och 4-5 % av den totala 
avlönade arbetsstyrkan (vitboken om den gemensamma transportpolitiken, KOM (92), 494 slutlig, 
2.12.1992). EG:s transportsektor karaktäriseras av en stark tillväxt. Sedan 1970 har 
inrikestransporterna totalt vuxit med i genomsnitt 3,1 % för persontransporter och 2,3 % för gods­
transporter (vitboken om den gemensamma transportpolitiken, KOM (92), 494 slutlig, 2.12.1992). 
Sedan 1980 har flygtransporten av passagerare ökat med i genomsnitt 6,2 % per år (CEC, 1993). 
Transporter är en huvudkälla till utsläpp av växthusgaser i gemenskapen. Vägtransporterna står 
för 85 % av koldioxidutsläppen och 90 % av inrikestransporternas metanutsläpp. Personbilar 
svarar för 45 % och lastbilar för 32 % (grönboken om transporter och miljö; KOM (92), 46 
slutlig, 20.02.92). Antalet bilar per 1000 invånare i Europeiska gemenskapen var i genomsnitt 420 
år 1993 (Eurostat). Luftfarten är den näst största enskilda källan till koldioxidutsläpp, med en 
andel på 11 %. Järnväg och inre vattenväg står för 1 % respektive 3 %. 
2.6. Energiprofil 
Till följd av utvecklingen av efterfrågan på energi för slutlig användning och för elproduktion var 
den inhemska bruttoförbrukningen på 1 239 Mtoe inom EG år 1990 17,7 % högre än år 1974. 
Bakom denna siffra finns dock stora fluktuationer under mitten av 70-talet och början av 80-talet 
på grund av oljechockerna under den perioden. Tabell 2.6 visar den inhemska bruttoförbrukningen 
inom EG. 
15 
Tabell 2.6. Inhemsk bruttoförbrukning inom EG (Mtoe). 
1974 1986 1990 19931 Genomsnittlig 
årlig 
ökning 
Fasta bränslen 
Olja 
Naturgas 
Övrigt 235 
626 
137 
56 243 
515 
193 
219 245 
532 
216 
247 247 
561 
252 
271 0,3% 
0,6% 
3,3% 
8,6% 
Totalt 1053 1169 1239 1331 1,2% 
Källa: Eurostat 
Ökningen beror helt och hållet på icke-fossila bränslen, främst kärnkraft. Förbrukningen av fossila 
bränslen år 1990 låg på samma nivå som 1974 (Eurostat). 
EG är beroende av import för sin energiförsörjning. Självförsörjningsgraden - dvs. den totala 
inhemska produktionen dividerad med den inhemska bruttoförbrukningen - steg från 37 % år 
1974 till 57 % år 1986, och sjönk sedan till 52 % år 1992. 
Tabell 2.7 visar den inhemska energiproduktionens sammansättning. 
Tabell 2.7. Produktion av primärenergi inom EG (Mtoe). 
1974 1986 1990 1993' Genomsnittlig 
årlig 
ökning 
Fasta bränslen 189 
Olja 15 
Naturgas 130 
Kärnkraft 22 
Vatten- och vindkraft 21 
Geotermisk energi 2 
Övrigt 10 155 176 
150 
126 
23 
2 
42 155 
115 
131 
180 
23 
2 
42 156 
125 
158 
198 
25 
3 
46 -1,0% 
11,9% 
1,1% 
2,3% 
0,8% 
1,6% 
8,3% 
Totalt 389 675 647 709 3,2% 
Källa: IEA och Eurostat 
7 Uppgifterna för 1993 inbegriper de nya delstaterna i f.d. DDR. 
8 Uppgifterna för 1993 inbegriper de nya delstaterna i f.d. DDR. 
16 
Tabell 2.8 återger utvecklingen av energiintensiteten, mätt som kvoten mellan inhemsk 
bruttoförbrukning och bruttonationalprodukt. Dessutom visas utvecklingen av inhemsk 
bruttoförbrukning per invånare. 
Tabell 2.8. Indikatorer (IBF = inhemsk bruttoförbrukning). 
1974 1986 1990 1993' 
IBF/BNP (toe/miljoner ecu (1985)) 358 312 294 304 
IBF/capita (kgoe/invånare) 3027 3253 3401 3600 
Källa: IEA och Eurostat 
Mellan 1974 och 1993 steg EG-medlemsstaternas sammanlagda BNP med i genomsnitt 2,1 % per 
år. Energiintensiteten sjönk med i genomsnitt 0,9 % per år. Den genomsnittliga inhemska 
bruttoförbrukningen per capita steg med i genomsnitt 0,9 % per år. 
Utvecklingen av den slutliga energiförbrukningen per näringsgren under perioden 1974-1993 
framgår av tabell 2.9. 
Tabell 2.9. Slutlig energiförbrukning per näringsgren (Mtoe). 
1974 1986 1990 19931 
Industri 304 233 251 253 
Transporter 150 208 247 271 
Hushåll och tjänster 281 332 320 367 
TOTALT 736 773 8T7 89(5 
Källa: IEA och Eurostat 
Inom industrin har energiintensiteten förbättrats med 40 % (slutlig energiförbrukning/produktion) 
under perioden 1974-1992. Industriproduktionen steg med 28 % samtidigt som den slutliga 
energiförbrukningen sjönk. Inom transportsektorn har energiefterfrågan stigit snabbare än den 
totala ekonomiska aktiviteten. 
9 Uppgifterna för 1993 inbegriper de nya delstaterna i f.d. DDR. 
10 Uppgifterna för 1993 inbegriper de nya delstaterna i f.d. DDR. 
17 
3. EG:s UTSLÄPPSINVENTERING 
3.1. Inledning 
I detta kapitel sammanfattas 1990 års inventering av utsläpp av växthusgaser inom EG. Följande 
gaser kommer att diskuteras: koldioxid (C02,) metan (CH4), dikväveoxid (N20), kolmonoxid 
(CO), kväveoxider (NOx) och andra flyktiga organiska ämnen än metan (NMVOC). 
Uppskattningarna av utsläppen har gjorts på grundval av de femton medlemsstaternas nationella 
inventeringar och så långt möjligt i enlighet med IPCC:s riktlinjer för nationella inventeringar av 
växthusgaser. Den metod som använts för att sammanställa EG-inventeringen beskrivs närmare 
i avsnitt 3.2. De femton medlemsstaternas individuella utsläppsinventeringar ingår i bilaga 1. 
Verksamhetsuppgifter och utsläppsfaktorer har inte tagits med i detta meddelande, eftersom allt 
detta redovisas i nationella rapporter eller i Eurostats eller Corinairs databaser. I bilaga 1 finns 
hänvisningar till informationskällorna. 
3.2. Inventeringsmetodik 
Utsläppen av växthusgaser i Europeiska gemenskapen år 1990 framgår av tabell 3.1. 
EG-inventeringen för år 1990 har sammanställts på grundval av de femton medlemsstaternas 
individuella inventeringar. Följande källor har använts för att sammanställa de enskilda 
medlemsstaternas utsläppsinventeringar.' 
Nationella meddelanden som medlemsstaterna utarbetat enligt FN:s ramkonvention om 
klimatförändring eller nationella program enligt EG-beslutet om en övervakningsmekanism 
för utsläpp av koldioxid och andra växthusgaser. I allmänhet följer de inventeringar som 
redovisas i de nationella rapporterna IPCC:s riktlinjer för nationella inventeringar av 
växthusgaser. 
Corinairs inventeringsprogram. Databaser för år 1990 som medlemsstaterna lämnat till 
Europeiska miljöbyrån har använts. 
Eurostat. Uppskattningarna av koldioxidutsläpp har sammanställts från Eurostats 
energibalanser och harmoniserade utsläppsfaktorer som Eurostat tagit fram genom analys 
av de utsläppsfaktorer som medlemsstaterna använde omkring år 1990. 
Vid uppskattningen av de totala utsläppen av växthusgaser i Europeiska gemenskapen summerades 
utsläppen av växthusgaser i varje medlemsstat7. Uppskattningarna av utsläppen i medlemsstaterna 
hämtades i första hand från de nationella rapporterna. Om det inte fanns några uppskattningar av 
nationella utsläpp användes Corinairs siffror. De koldioxidutsläpp från bränsleförbränning som 
redovisats i nationella rapporter eller i Corinair jämfördes med Eurostats koldioxidsiffror. 
Nationellt rapporterade (icke-Corinair) utsläppsuppskattningar användes om sådana fanns och 
stämde överens med Eurostats siffror. Om den nationellt rapporterade uppskattningen var betydligt 
lägre än Eurostats användes dock Eurostats uppskattning, eftersom det nationellt rapporterade 
Uppskattningarna i tabell 3.1 är preliminära siffror som uppdaterats fram till juni 1995. 
18 
värdet då antogs var ofullständigt. Om det inte fanns några nationellt rapporterade uppskattningar, 
jämfördes Corinairs siffror på samma sätt med Eurostats. 
Det bör noteras att varken medlemsstaternas nationella rapporter eller Corinairs databaser är 
fullständiga och att utsläppsinventeringarna för varje medlemsstat inte alltid täcker alla kategorier 
av källor som anges i IPCC:s riktlinjer för nationella inventeringar av utsläpp av växthusgaser. 
De delsummor för de olika kategorierna som anges i tabell 3.1 stämmer därför inte med tabellens 
totalsumma för kategorin. Denna uppenbara brist på överensstämmelse kan åtgärdas först när 
delsummor för alla medlemsstater blir tillgängliga. 
Eftersom det inte fanns nationellt rapporterade inventeringar för alla LG-medlemsstatcrna och 
reduktion genom upptag av koldioxid inte ingår i Corinair, har utsläppen eller upptaget av 
koldioxid inte kvantifierats för kategorin "Förändrad markanvändning" i EG-inventeringen. 
19 
Tabell 3.1. EG:s inventering av utsläpp av växthusgaser (Gg). Preliminära uppskattningar. 
Uppskattningar av växthusgaser i Europeiska gemenskapen (15 medlemsstater) - 1990 (Gg). 
CO, CH4 N,0 
1 All energi 3142840 
la Bränsleförbränning 3134740 
lal Energi & omvandling 1173200 
la2 Industri 606600 
la3 Transporter 704900 
la4 Handel/institutioner 325000 
la5 Bostäder 265900 
1 a6 Jordbruk/skogsbruk 34500 
la7 Övrigt 25400 
la8 Biomassa 13200 
Ib Flyktiga bränslen 8100 
lbl Olja & gas 7800 
lb2 Kolbrytning 0 
2 Industriprocesser 130730 
2a Järn & stål 4300 
2b Andra metaller än järn 4800 
2c Oorganiska kemikalier 8700 
2d Organiska kemikalier 2600 
2e Icke-metalliska mineral 102400 
2f Övrigt 2000 
3 Användning av lösningsmedel 300 
3a Målning 100 
3 b Avfettning och kemtvätt 50 
3c Kemikalieframställn./kem. proc. 50 
3d Övrigt 100 
4 Jordbruk 500 
4a Fodernedbrytning i tarmarna 500 
4b Animaliskt avfall 0 
4c Risodling 0 
4d Jordbruksmark 0 
4e Förbränning av jordbruksavfall 0 
4f Bränning av gräsmark 0 
6 Avfall 11050 
6a Avfallsupplag 5400 
6b Avloppsvatten 0 
6c Övrigt 5650 5599 
794 
49 
60 
206 
84 
286 
27 
6 
87 
4806 
1485 
2817 
40 
9 
0 
6 
5 
2 
3 
0 
0 
o 
o 
o 
393 
6267 
2571 
98 
299 
141 
0 
8669 
7912 
233 
90 156 
156 
66 
29 
36 
12 
12 
0 
0 
29 
1 
0 
0 
351 
0 
2 
90 
234 
0 
0 
6 
0 
0 
0 
6 
393 
0 
15 
1 
277 
64 
0 
20 
0 
9 
11 NOv 
13290 
13202 
2947 
1412 
7883 
231 
263 
268 
191 
29 
88 
88 
0 
151 
12 
1 
60 
0 
14 
14 
0 
0 
o 
o 
o 
50 
0 
o 
o 
o 
43 
0 
48 
5 
0 
21 CO 
46229 
46137 
1215 
3191 
33718 
2164 
4037 
1048 
227 
1711 
92 
59 
0 
2811 
1563 
398 
6 
14 
0 
224 
0 
0 
o 
o 
o 
2763 
0 
0 
o 
o 
2362 
0 
125 
58 
0 
51 NVrvOC 
8422 
7697 
105 
99 
6529 
342 
464 
155 
61 
111 
849 
792 
0 
1060 
21 
0 
31 
584 
0 
260 
4045 
1399 
352 
470 
1327 
739 
0 
381 
0 
178 
131 
0 
109 
67 
0 
13 
Totala utsläpp 3285620 24671 928 13546 52006 14397 
Internationell sjöfart 
Internationell luftfart 
Slutlig icke-energirelaterad 
förbrukning 113600 
56500 
243600 
Anmärkningar: 
Uppskattningarna av utsläppen av växthusgaser i Europeiska gemenskapen bygger på uppskattningar av utsläppen i de 
femton medlemsstaterna, uppdaterade fram till juni 1995. 
Delsummorna inom en kategori (t.ex. lbl och lb2) stämmer inte alltid med uppgiften om de totala utsläppen för kategorin 
(t.ex. Ib). Detta beror på att utsläppsinventeringarna för varje medlemsstat inte alltid omfattar alla kategorier som anges 
i IPCC:s riktlinjer för nationella inventeringar av växthusgaser. 
Utsläpp från kategorin "Slutlig icke-energirelaterad förbrukning (inbegripet halvfabrikat) har inte tagits med i de totala 
utsläppen. Därför är de totala utsläppen underskattade jämfört med IPCC:s metodik. Uppgiften om utsläpp från "Slutlig 
20 
icke-energirelaterad förbrukning" bygger på produkternas totala kolinnehåll. Tillägg av utsläppen från "Slutlig icke-
energirelaterad förbrukning" till de totala utsläppen skulle därför leda till en överskattning jämfört med IPCC:s metodik. 
Utsläppen eller reduktionen av koldioxid genom upptag från kategorin "Förändrad markanvändning" är inte kända för flera 
länder och har därför inte tagits med i tabellen. Utsläpp av andra växthusgaser än koldioxid från "Förändrad 
markanvändning" har inte heller uppskattats. 
3.3. Halvfabrikat 
Utsläppsuppskattningarna i tabell 3.1 är strukturerade enligt rapportcringsinstruktionerna i I PCC:s riktlinjer 
för inventering av växthusgaser. Kategorin "Slutlig icke-energirelaterad förbrukning" lades dock till i 
tabellen på grund av bristande överensstämmelse mellan den detaljerade IPCC-metoden för att beräkna 
energirelaterade koldioxidutsläpp och IPCC:s rapporteringsinstruktioner. I de nationella inventeringarna 
beskrivs i regel inte uttryckligen hur utsläppen från halvfabrikat har beräknats. Av konsekvensskäl har 
Eurostats uppskattningar för de enskilda medlemsstaterna använts för att beräkna utsläppen från 
halvfabrikat. Dessa har redovisats separat i kategorin "Slutlig icke-energirelaterad förbrukning". 
Det bör noteras att denna metod leder till lägre totala koldioxidutsläpp än den metod som anges i IPCC:s 
riktlinjer. Enligt IPCC:s metod skall kol som släpps ut genom användning av halvfabrikat ingå i 
uppskattningarna av de totala koldioxidutsläppen från energikällor, medan den metod som används här 
innebär att utsläpp från halvfabrikat inte tas med i de totala utsläppen. De utsläpp som rapporteras i 
kategorin "Slutlig icke-energirelaterad förbrukning" bör ses som potentiella utsläpp från halvfabrikat och 
annan icke-energirelaterad användning. Denna kategori inbegriper även det kol som faktiskt är lagrat i 
produkterna och inte är utsläppt till atmosfären. Uppgifterna om de totala koldioxidutsläppen i tabell 3.1 
är därför underskattningar jämfört med IPCC:s metodik. Tillägg av "Slutlig icke-energirelaterad 
förbrukning" till de totala koldioxidutsläppen skulle dock leda till en överskattning. 
3.4. Internationell sjöfart och luftfart ("bunkers") 
Enligt beslut vid den mellanstatliga förhandlingskommitténs nionde session skall utsläpp från internationell 
sjöfart och luftfart inte ingå i de totala utsläpp som sammanfattas i tabell 3.1. År 1990 var de totala 
koldioxidutsläppen från sjöfart ("marine bunkers") i EG 113 600 Gg och från luftfart ("aviation bunkers") 
59 100 Gg. Eftersom endast några medlemsstater lämnade uppskattningar av utsläppen från internationell 
sjöfart och luftfart har utsläppen från sjöfart baserats på Eurostats siffror. Utsläppen från luftfart har 
uppskattats genom att Eurostats uppgifter för andra transportformer än vägtransport vägts samman med 
uppskattningar som rapporterats i Corinair eller landsrapporter. I bilaga 1 finns utsläppsuppskattningar för 
alla medlemsstater. 
21 
3.5. Osäkerheter 
Osäkerheten i utsläppsuppskattningarna har inte kvantifierats statistiskt, eftersom en sådan kvantifiering 
inte skulle ge tillförlitliga siffror på detta stadium av skäl som anges nedan. 
Uppskattningarna av koldioxidutsläpp från bränsleförbränning (baserade på energibalanssiffror) är relativt 
tillförlitliga och är troligen de minst osäkra uppgifterna (inom cirka +/- 3 %). 
Osäkerheten i uppskattningarna av utsläppen av andra växthusgaser än koldioxid är betydligt större, på 
grund av brist på kunskap eller medvetenhet om vissa av källorna och lämpliga utsläppsfaktorer för dessa 
gaser. Eftersom det kan finnas ännu okända källor till dessa gaser är uppskattningarna av utsläppen 
sannolikt för låga. Osäkerheten i utsläppsuppskattningarna ökar i följande ordning: 
CO < NOx < CH4 < NMVOC < N20, med osäkerheter som ökar med flera storleksordningar (flera hundra 
procent). 
22 
4. PROGRAM, POLITIK OCH ÅTGÄRDER 
4.1. Inledning 
I detta kapitel ges en översikt över den politik och de åtgärder som Europeiska gemenskapen beslutat om 
i syfte att begränsa utsläppen av växthusgaser. Politik som uttryckligen och primärt är inriktad på att 
begränsa utsläppen av växthusgaser beskrivs i avsnitten 4.2-4.5. Sektorpolitik som innefattar särskilda 
miljöåtgärder eller har bieffekter på utsläppen av växthusgaser beskrivs i avsnitt 4.6 om EG:s jordbruks-, 
skogsbruks-, transport- och avfallspolitik. När det finns bedömningar av politikens inverkan på utsläppen 
av växthusgaser redovisas dessa. I avsnitt 4.7 sammanfattas den politik och de åtgärder som beskrivs i 
kapitlet, uppdelat på politik och åtgärder som antagits av rådet, föreslagits av eller håller på att förberedas 
av kommissionen. 
4.2. Gemenskapens strategi för att begränsa koldioxidutsläppen och 
förbättra energieffektiviteten 
I oktober 1991 presenterade kommissionen en övergripande strategi för att begränsa koldioxidutsläppen 
och förbättra energieffektiviteten i syfte att år 2000 stabilisera koldioxidutsläppen på 1990 års nivåer 
(SEC(91)1744 slutlig). Denna s.k. "inget-att-beklaga"-strategi går ut på att frigöra den potential som i dag 
finns inom alla branscher att till låg eller ingen kostnad begränsa koldioxidutsläppen, vilket också ger 
fördelar i form av minskad luftförorening och ökad energisäkerhet, konkurrenskraft och sysselsättning. 
I juni 1992 förelades rådet ett paket med ömsesidigt förstärkande åtgärder och program (KOM(92)246 
slutlig). Grunden är följande fyra pelare: 
EG:s energiteknologiprogram och transeuropeiska nät. 
De befintliga gemenskapsprogrammen THERMIE och SAVE har förstärkts. Ett nytt program 
- Altener - och en verksamhet för att rationalisera energiförbrukningen på regional och urban 
nivå har beslutats sedan 1990. THERMIE är ett program för att sprida energiteknik. Inom 
SAVE och Altener lämnas ekonomiskt stöd till olika åtgärder för energieffektivisering och 
förnybar energi, men programmen skall dessutom förberedaregleringsåtgärder på EG-nivå. Även 
"Energihushållning på regional och urban nivå" och utvecklingen av transeuropeiska nät bidrar 
till målet att begränsa koldioxidutsläppen (avsnitt 4.3). 
23 
Skatteåtgärder. 
I juni 1992 utfärdade kommissionen ett utkast till rådsdirektiv med förslag till en harmoniserad 
beskattning av koldioxidutsläpp och energianvändning på medlemsstatsnivå, som ännu inte har 
antagits av rådet (avsnitt 4.4). 
Kompletterande nationella program. 
Gemenskapens strategi kräver politiska program som begränsar utsläppen av växthusgaser på 
medlemsstatsnivå och som kompletterar de åtgärder som vidtas på gemenskapsnivå. Medlems­
statemas nationella program beskrivs i kapitel 5. 
EG:s beslut om en övervakningsmekanism för utsläpp av koldioxid och andra växthusgaser. 
I gemenskapens strategi ingår en övervakningsmekanism för att kontrollera om gemenskapens 
stabiliseringsmål för koldioxid kan uppnås. Enligt denna mekanism skall medlemsstaterna lämna 
sina nationella program till kommissionen för utvärdering. Beslutet om att upprätta 
övervakningsmekanismen (avsnitt 4.5) fattades i juni 1993. Medlemsstaterna har lämnat sina 
nationella program eller meddelanden enligt konventionen. Den första utvärderingen 
genomfördes på grundval av nationella program som kommissionen tog emot under 1993. En 
andra utvärdering av de uppdaterade nationella programmen eller meddelandena enligt 
konventionen planeras ske under hösten 1995. 
Detta är ett första steg mot målet att minska koldioxidutsläppen. Formuleringen av strategin var 
inledningen till en fortlöpande utvärdering av beslutade åtgärder och utformning av nya politiska riktlinjer 
och åtgärder för att uppfylla de koldioxidmål som gemenskapen har åtagit sig. 
4.3. Gemenskapens program och initiativ 
I detta avsnitt beskrivs gemenskapens program för stöd till energiteknik (THERMIE), energieffektivisering 
(SAVE), användning av förnybara energikällor (Altener) och initiativet "Energihushållning på regional och 
urban nivå". Dessutom beskrivs kortfattat de initiativ som nyligen tagits för transeuropeiska nät och 
frivilliga program. 
THERMIE (stödprogram för energiteknik) 
Möjligheterna att minska miljökonsekvenserna genom energieffektivisering, förnybara energikällor och 
renare användning av fossila bränslen är till syvende och sist beroende av att bättre energiteknik införs. 
THERMIE-programmet (rådets förordning (EEG) nr 2008/90) avsåg demonstration och spridning av renare 
och effektivare energiteknik för att förbättra marknadspenetrationen. THERMIE 
24 
var även inriktat på andra gemenskapsmål: tryggad energiförsörjning, ekonomisk och social 
sammanhållning, förbättrad konkurrenskraft och sysselsättning, den inre marknaden och samarbete med 
Central- och Östeuropa och länderna i Oberoende staters samvälde (OSS). 
Det ursprungliga THERMIE-programmet avslutades 1994, men de projekt som fick stöd mellan 1990 och 
1994 fortsätter att övervakas och främjas. Totalbudgeten uppgick till 700 miljoner ecu, eller 140 miljoner 
ecu per år (0,2 % av EG:s budget). Huvuddelen av THERMIE-budgeten (85 %) ägnades åt innovativ 
teknik och projekt som redan passerat det första FoU-stadiet, men som inte hade införts i större skala på 
grund av tekniska och ekonomiska risker. Den återstående delen (cirka 15 %) gick till en rad olika 
främjande åtgärder, t.ex. marknadsbedömningar, övervakning, dokumentation, databaser, workshops, 
konferenser och utbildning. För att genomföra alla dessa åtgärder upprättade kommissionen 1991 OPET, 
ett organisationsnätverk för främjande av energiteknik som består av 49 berörda organisationer från EG-
medlemsstaterna, både från den offentliga och den privata sektorn. Organisationerna stöder främjande och 
spridning av innovativa energitekniker. 
Under perioden 1990-1994 fick 726 THERMIE-projekt stöd. Enligt en kostnads- och intäktsanalys av de 
THERMIE-projekt som fick stöd under perioden 1990-1993 borde dessa kunna leda till att 
koldioxidutsläppen minskar med 42 miljoner ton i gemenskapen (en kvantitet som med förväntad 
vidarespridning skulle öka till mer än 625 miljoner ton) samtidigt som utsläppen av andra föroreningar 
som försurande ämnen, flyktiga organiska föreningar och kolmonoxid också skulle minska. 
Enligt en bedömning av kommissionens generaldirektorat för energi kommer varje ecu som satsas i 
programmet att i genomsnitt leda till att 1,617 kg kumulerade koldioxidutsläpp undviks jämfört med 
normal energiteknik för fossila bränslen. Uppskattningen är behäftad med följande osäkerheter: 
De projekt som fått stöd kanske inte har genomförts som planerat. 
I bedömningen ingår en uppskattning av spridningseffekten, dvs. den förväntade 
vidarespridningen i andra projekt av de tekniker som tillämpas i projekt som fått stöd av 
THERMIE. 
Vidarespridningen uppskattas till cirka 15 gånger den direkta effekten av de projekt som fått stöd. 
Från och med den 1 januari 1995 fortsätter programmet som det nya programmet för icke-nukleär energi 
- mer bekant som JOULE-THERMIE - inom Europeiska gemenskapens fjärde ramprogram för forskning, 
teknisk utveckling och demonstration. I det nya programmet förenas för första gången forsknings- och 
utvecklingsaspekterna i JOULE och de främjande initiativen inom THERMIE. 
25 
Programmet är en vital del av EG:s strategi för att möta de energiutmaningar vi nu slär inför. JOUI.lv-
THERMIE-programmet bygger vidare pä tidigare framgångar och kommer all hjälpa till all minska de 
negativa miljökonsekvenserna i samband med produktion och förbrukning av energi, och säkerställa 
hållbara och tillförlitliga energikällor till överkomliga kostnader samt förstärka den europeiska industrins 
tekniska grund. 
SAVE (Specific Actions for Vigorous Energy Efficiency) 
SAVE-programmet antogs i oktober 1991 (rådets beslut 91/565/EEG). Det kommer att pågå till slutet av 
1995. Målet är att öka energieffektiviteten och därigenom minska koldioxidutsläppen genom lagstiftning 
om obligatoriska energieffektivitetsnormer, kvalitetsmärkning, standardisering, uppbyggnad av 
infrastruktur, pilotprojekt, utbildning och informationsspridning. Genom att skapa en gemenskapsram 
hjälper SAVE medlemsstaterna att besluta om energieffektivisering på nationell nivå. Programmets budget 
är 35 miljoner ecu för perioden 1 januari 1991-31 december 1995. 
SAVE består av följande tre delar: 
1. Ett program för lagstiftning om energieffektivitet i syfte att undanröja institutionella och 
administrativa hinder för investering i energieffektivitet och fastställa normer för 
energiutrustning. 
Följande direktiv har antagits: 
- Effektivitetskrav för nya värmepannor (rådets direktiv 92/42/EEG); 
- Märkning av hushållsapparater med uppgift om energiförbrukning (rådets direktiv 
92/75/EEG). I anslutning till detta direktiv om energimärkning antogs ett direktiv om 
energimärkning av kylskåp och frysar för hushållsbruk (94/2/EEG). 
- Energideklarationer av byggnader, fakturering efter den faktiska energiförbrukningen, 
tredjepartsfinansiering av isolering av nya byggnader, besiktning av värmepannor och 
energihushållning (rådets direktiv 93/76/EEG). 
2. Ekonomiskt stöd till uppbyggnad av energieffektiva strukturer i medlemsstaterna. 
Programmet omfattar projekt inom bl.a. utbildning, integrerad resursplanering, tredjeparts­
finansiering, samgenerering, övervakning och målstyrning, energieffektivisering inom transport-
och byggnadssektorn samt införande av gemenskapslagstiftning i medlemsstaterna. Budgeten 
för det ekonomiska stödet är 35 miljoner ecu för åren 1991-1995. Stödet får uppgå till 50 % 
av de totala projektkostnaderna. 204 projekt har fått stöd till en total budgetkostnad av 21 
miljoner ecu. 
3. Nätverk för informationsutbyte. 
Detta består i en databas om energieffektiviseringsåtgärder och särskilda främjande åtgärder, 
t.ex. konferenser, symposier och workshops. 
26 
Inom programmet för lagstiftning om energieffektivisering häller ett antal direktiv pä all förberedas. 
Direktiv om normer för apparaters en erg i effektivitet. 
Rådet antog ett beslut (EGT nr L 157) om upprättande av PACE, ett EG-åtgärdsprogram lör 
att effektivisera elanvändningen. Inom ramen för PACE håller direktiv på att förberedas för 
effektivitetsnormer för kylskåp, elmotorer, kontorsutrustning och kommersiell belysning. 
Ett direktiv om integrerad resursplanering. 
Integrerad resursplanering för elektricitet och gas främjas aktivt inom ramen för fullbordandet 
av den inre energimarknaden. Energiföretagen bör därför undersöka olika alternativ för att styra 
efterfrågan i lika hög grad som tillförseln (energieffektivisering och förnybara energikällor på 
konsumentnivå). Detta kräver att företagen kan göra vinster inte enbart genom att sälja gas eller 
elektricitet, utan även från de energitjänster som de tillhandahåller i form av bl.a. investeringar 
i energieffektivisering inom slutanvändningssektorerna. 
Direktiv om märkning av tvätt- och diskmaskiner samt glödlampor. 
För S A VE-program m et finns det inte någon bedömning av effekterna i form av hur stora utsläpp av 
koldioxid och andra växthusgaser som kommer att undvikas. 
Det första SAVE-programmet löper ut i slutet av 1995, men energieffektivitet förblir ett politiskt 
nyckelområde: av miljö- och energiförsörjningsskäl och därför att dess främjande berör viktiga mål vad 
gäller den inre marknaden, konkurrenskraft och sammanhållning. I sitt förslag till ett nytt SAVE-program, 
SAVE-II, förslår kommissionen att både programmet för slutlig användning av elektricitet (PACE) och 
initiativet för regional och urban energihushållning skall ingå. De har alla mål som kompletterar varandra 
och SAVE-II-programmet ger en övergripande ram för att genomföra dessa besläktade verksamheter 
(KOM(95)225). 
Följande nio åtgärdskategorier inom energieffektiviseringspolitiken föreslås finansieras inom programmet: 
Undersökningar och andra verksamheter som leder till att gemenskapens lagstiftning om 
energieffektivitet och prestandanormer införs och fullbordas. 
Sektoriella pilotprojekt i syfte att påskynda investeringarna i energieffektivisering eller förbättra 
konsumenternas energiförbrukningsmönster, vilka skall genomföras huvudsakligen genom 
gemenskapstäckande nätverk. 
Målinriktade sektoriella pilotprojekt i syfte att skynda på investeringarna i energieffektivisering 
eller förbättra konsumentemas energiförbrukningsmönster, vilka skall genomföras huvudsakligen 
av offentliga och privata företag. 
Åtgärder som föreslås av kommissionen eller tredje part för att främja informationsutbyte i 
första hand genom informationsnätverk som syftar till att förbättra samordningen mellan 
27 
gemenskapens aktiviteter och internationella, nationella, regionala och lokala aktiviteter genom 
att etablera lämpliga sätt att utbyta information. 
En noggrann övervakning av hur energieffektiviseringen framätskrider inom olika sektorer i 
gemenskapen, i enskilda medlemsstater och i själva SAVE-programmet. 
Särskilda åtgärder för att främja en bättre sammanhållning mellan medlemsstater och regioner 
när det gäller energieffektivisering genom att stödja uppbyggnaden av en en erg i effekt i v 
infrastruktur i de stater och regioner där den berörda politiken ännu inte är tillräckligt väl 
utvecklad. 
Särskilda åtgärder till förmån för energihushållning på regional och urban nivå. 
Undersökningar och andra åtgärder för att stödja initiativ för energieffektivisering inom andra 
program eller införa energieffektivitet som ett kriterium i EG:s strategiska program. 
Utvärdering och övervakning av vidtagna åtgärder. 
SAVE-II planeras starta den 1 januari 1996 och pågå till och med den 31 december 2000. Den budget som 
föreslås är 150 miljoner ecu. 
Altener-programmet för främjande av förnybara energikällor 
Altener-programmet antogs av rådet i september 1993 (rådets beslut 93/500/EEG). Det övergripande syftet 
är att upprätta en ram för särskilda åtgärder för att ge förnybara energikällor (små vattenkraftverk, 
vindkraft, solenergi, biomassa, biobränslen och biogas, geotermisk energi) större spridning på marknaden. 
Programmet pågår under perioden 1993-1997 och har en budget på 40 miljoner ecu. Hittills har 114 
pilotprojekt fått stöd till en kostnad av 11 miljoner ecu. 
Alteners särskilda mål för utveckling av förnybara energikällor i medlemsstaterna är att 
öka de förnybara energikällornas marknadsandel från 4 % år 1991 till 8 % år 2005, 
öka de förnybara källornas elproduktion med 300 %, 
säkra en marknadsandel på 5 % för biobränslen inom motorfordonsområdet. 
Liksom SAVE har Altener följande beståndsdelar: 
Förberedelse av lagstiftnings- och standardiseringsåtgärder. 
Åtgärderna är anpassade så att de skall säkerställa fri rörlighet för utrustning för förnybar 
energi. Harmonisering av säkerhetsnormer för vindgeneratorer och specifikationer för biodiesel 
som motorbränsle planeras. 
Ekonomiskt stödprogram för utveckling av tekniska standarder och specifikationer, utbildning 
och information, sektoriella pilotprojekt, biobränslen, integrerad resursplanering 
28 
och efterfrågepåverkande åtgärder, tredjepartsfinansiering, garantier mot ekonomiska risker, 
lokala utvecklingsplaner och genomförbarhetsundersökningår. Under åren 1993 och 1994 fick 
114 projekt stöd. 
Nätverk för informationsutbyte. 
Här ingår samordning av verksamheter på nationell nivå, gemenskapsnivå och internationell 
nivå, symposier, konferenser och workshops samt databaser. 
Det finns inte någon uppskattning av Altener-programmets effekter när det gäller vilka utsläpp av 
koldioxid och andra växthusgaser som kan undvikas. 
Energihushållning på regional och urban nivå 
Detta initiativ startade 1990 och främjar undersökningar av hur energiplaner utarbetas och genomförs. 
Syftet är även att sprida och överföra relevant expertkunnande inom hela unionen. Ett viktigt mål för dess 
lokala och regionala projekt är att skydda miljön genom att utveckla energihushållning, förbättra 
energieffektiviteten och tillhandahålla alternativa energiproduktionsmöjligheter. Initiativet, med en 
totalbudget på 20 miljoner ecu, kommer att införlivas med SAVE-II-programmet. 
Under förberedelse: Transeuropeiska nät 
Byte till renare bränsle med lägre kolinnehåll kan ge energi- och miljömässiga fördelar, särskilt i de 
regioner där bränslen som naturgas inte tidigare har varit tillgängliga på grund av bristande infrastruktur. 
Transeuropeiska nät är viktiga för att förse perifera regioner med renare bränsle och för att förbättra de 
europeiska gasnätens flexibilitet. Ju effektivare och flexiblare dessa nät kan drivas, desto mindre skäl finns 
det att oroa sig för försörjningstryggheten om det sker en snabb övergång till gas. Samma sak gäller för 
transeuropeiska elnät som gör att elektricitet producerad från energikällor med lågt eller inget kolinnehåll 
kan utnyttjas inom hela gemenskapen. 
Frivilliga system 
Begränsningen av koldioxid och andra växthusgaser kräver engagemang och aktivt deltagande av alla 
ekonomiska och sociala aktörer. Frivilliga program och självstyrning kommer att spela en viktig roll i 
framtiden. Kommissionen har nyligen gett CEN/CENELEC (det internationella standardiseringsorganet 
på elområdet) i uppdrag att utarbeta Europastandarder för sol värmesystem och komponenter till dessa. 
Standarder för solceller och vindturbiner håller också på att utarbetas. Spridning av kostnadseffektiva 
minimistandarder är till nytta både när det gäller energi och miljö. Kommissionens enheter har även 
samarbetat med de europeiska el-leverantörerna för att finna kostnadseffektiva sätt att begränsa 
koldioxidutsläppen genom alternativ på både utbuds- och efterfrågesidan. 
Dessutom är förhandlingar på gång om ett frivilligt system för att energieffektivitetsmärka datorer och 
annan kontorsutrustning. Detta frivilliga program, som borde kunna omfatta tillverkare i USA och Japan, 
skulle ge ett nästan världsomspännande märkningssystem. 
29 
4.4. Förslag om en energi- och koldioxidskatt 
I juni 1992 lade Europeiska kommissionen fram ett utkast till direktiv (KOM(92)226 slutlig) om 
beskattning av alla icke-förnybara energiprodukter på grundval av 50 % av energiinnehållet och 50 % av 
bränslets kolinnehåll. Syftet var att förbättra energieffektiviteten och främja bränslebyte till produkter som 
är förenade med mindre eller inga koldioxidutsläpp. 
Det föreslogs att skatten skulle införas stegvis från en nivå på 0,21 ecu/GJ och 2,81 ecu/ton koldioxid 
under det första året (motsvarande 3 dollar per fat olja). Under vart och ett av de följande sju åren skulle 
skattesatserna höjas med en tredjedel av första årets satser. Det sista året skulle satserna således ha nått 
upp till 0,7 ecu/GJ och 9,4 ecu/ton koldioxid, vilket motsvarar 10 dollar per fat. 
För elektricitet skulle kraftverkens insatsvaror beskattas enligt de använda bränslenas kolinnehåll. Den 
energirelaterade delen av skatten skulle fastställas i form av ecu per MWh råvara, dvs. energikällor som 
används som halvfabrikat skulle inte beskattas. 
Progressiva reduktioner av och villkorliga befrielser från skatten skulle gälla för energiintensiva företag. 
Reduktionerna skulle bero på energikostnadernas andel av det totala förädlingsvärdet av de produkter som 
erhållits med användning av energin. Fullständig skattebefrielse skulle endast beviljas företag som utnyttjar 
energiintensiva produktionsprocesser och som är mycket beroende av yttre handel. 
Det har uppskattats att skatteförslaget skulle leda till att 1990 års koldioxidutsläpp minskar med 3,8 % 
fram till år 2000. 
Förslagets nuvarande status 
Det krävs enhälligt godkännande av rådet för att anta ett skatteförslag. Vid sitt möte i Essen den 
9 december 1994 noterade rådet kommissionens avsikt att lägga fram riktlinjer för gemensamma 
parametrar för de medlemsstater som är villiga att tillämpa en koldioxid- och energiskatt. Som en 
uppföljning av dessa slutsatser beslöt rådet den 10 maj 1995 att ändra sitt ursprungliga förslag för att 
komma runt de hinder som rests under de tidigare diskussionerna i rådet (KOM(95)172). 
Den viktigaste föreslagna ändringen är att införandet av en harmoniserad skatt skall föregås av en 
övergångsperiod under vilken medlemsstaterna, samtidigt som de respekterar harmoniseringsstrukturen, 
har rätt att fastställa skattesatserna produkt för produkt, under förutsättning att de tillämpade satserna helt 
återspeglar gemenskapens mål att begränsa koldioxidutsläppen genom förbättrad energieffektivitet och byte 
till bränslen med inget eller lågt kolinnehåll. 
Dessutom revideras de minimisatser (3 US-dollar/fat) som angavs i det ursprungliga förslaget till 10 US-
dollar och blir målsatser som medlemsstaterna skall sträva mot för att få sina inhemska skattesatser att 
sammanfalla på medellång sikt. 
30 
För enkelhetens skull och för att minska de administrativa kostnaderna anser kommissionen det önskvärt 
att så långt möjligt hänvisa till bestämmelser i befintliga skattedirektiv. Därigenom försvinner behovet av 
vissa skyddsklausuler (villkorlighet och tillfällig skattebefrielse), vilka utgår. Önskemålet om att trygga 
konkurrenskraften hos företagen i gemenskapen bör dessutom uppmuntra medlemsstaterna att använda 
skatteintäkterna för att minska andra diskriminerande pålagor, särskilt på arbetskraft. 
4.5. Övervakningsmekanismen 
Genom rådets beslut av den 24 juni 1993 (93/389/EEG) upprättades en övervakningsmekanism för 
medlemsstaternas antropogena utsläpp av koldioxid och av andra växthusgaser som inte omfattas av 
Montrealprotokollet. 
Enligt rådets beslut skall medlemsstaterna utarbeta, offentliggöra och genomföra nationella program för 
att begränsa sina antropogena koldioxidutsläpp. Programmen skall regelbundet uppdateras. Kommissionen 
utvärderar varje år de nationella programmen för att se om framstegen inom gemenskapen som helhet är 
tillräckliga för att uppnå stabliseringsmålet. Den andra utvärderingsrapporten, för perioden 1994-1995, 
håller på att utarbetas. När den är färdig överlämnas den till rådet och Europaparlamentet. 
Enligt rådets beslut skall de nationella programmen innehålla information om följande: 
Utsläpp under referensåret 1990, inventeringar av källor och reduktion genom upptag i sänkor, uppgifter 
om nationell politik och nationella åtgärder som bidrar till att begränsa och binda koldioxidutsläppen, 
utvecklingslinjer för nationella utsläpp mellan åren 1994 och 2000, åtgärder som vidtagits eller planeras 
för att genomföra relevant gemenskapslagstiftning och gemenskapspolitik samt en utvärdering av de 
ekonomiska verkningarna av ovanstående åtgärder. Metodiken för att bestämma utsläpp och reduktion 
genom upptag i sänkor måste vara förenlig med den metodik som utvecklats av den mellanstatliga panelen 
för klimatförändringar (IPCC, Intergovernmental Panel om Climate Change). Därvid måste hänsyn tas till 
vad som beslutas inom FN:s ramkonvention om klimatförändring. 
I fråga om de andra växthusgaserna skall medlemsstaterna förse kommissionen med uppgifter om utsläppen 
samt en beskrivning av de åtgärder som vidtagits eller planeras för att begränsa utsläppen. 
Genom beslutet inrättades en kommitté sammansatt av företrädare för medlemsstaterna och med en 
företrädare för kommissionen som ordförande. Övervakningskommittén har fram till mitten av 1995 hållit 
fem möten. Den har godkänt två dokument ("De årliga inventeringsförteckningarnas innehåll och format" 
och "Metodik för utvärderingen av framsteg och för de nationella programmens innehåll"). 
31 
4.6. Sektorpolitik 
I detta avsnitt granskas sektorpolitik som innefattar särskilda miljöåtgärder eller som bidrar till att 
växthusgaserna begränsas. Med undantag av transportsektorn har inte några utvärderingar gjorts av de 
kvantitativa effekterna av politiken för begränsning av utsläppen av växthusgaser. 
Jordbrukspolitik 
Reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken 1992 våren milstolpe i EG:s jordbrukspolitik under 90-
talet. Vissa inslag i reformen, som föranleddes av ekonomiska och sociala överväganden, påverkar 
utsläppen av växthusgaser. Efter reformen har ett antal åtgärder för miljövänligt jordbruk antagits inom 
jordbrukspolitiken som en del av de s.k. kompletterande åtgärderna. 
Före den jordbrukspolitiska reformen hade direktivet om skydd mot att vatten förorenas av nitrater från 
jordbruket (676/91/EEG) och gemenskapens dricksvattendirektiv (778/80/EEG) antagits för att minska 
nitratkoncentrationerna i dricksvatten. Dessa två direktiv har tillsammans påverkat användningen av 
nitrathaltiga gödningsämnen och kan därför leda till minskningar av dikväveoxidutsläppen. 
Dricksvattendirektivet genomfördes dock före 1990, så dess effekt har till största delen redan erfarits. Även 
Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (rådets förordning EEG nr 2328/91), som 
finansierar bl.a. miljöskyddsåtgärder, inrättades före den jordbrukspolitiska reformen. 
När det gäller den jordbrukspolitiska reformens egna effekter är en av dem att jordbrukspriserna har 
sänkts. Prissänkningen gör det mindre lönsamt att använda oorganiska gödningsmedel, vilket reducerat 
förbrukningen med ungefär en tredjedel. Därigenom avtar de totala dikväveoxidutsläppen från ammonium-
nitratgödselmedel. Det obligatoriska systemet för att ta jordbruksmark ur produktion (EEG nr 1765/92) 
minskar dessutom intensiteten i hela växtföljden8. Vidare medför möjligheten att odla för annat än 
livsmedelsproduktion på den uttagna marken en positiv återkoppling till minskningen av utsläppen av 
växthusgaser genom att bidra till att fossila bränslen ersätts med biobränslen. 
Syftet med förordning EEG nr 2066/92 är att extensifiera nötköttsproduktionen genom att begränsa 
bidragen till en högsta djurtäthet. Den högsta tätheten är för närvarande tre djurenheter per hektar 
grovfoderareal, vilket skall sänkas till två djurenheter 1996. Detta minskar metanutsläppen per hektar från 
idisslare. Medlemsstaterna får begränsa nötkreatursbidragen till endast sådana jordbrukare som uppfyller 
vissa miljökrav (EEG nr 3611/93). 
Användningen av den återstående marken kommer att intensifieras endast om 
marknadspriset stiger till följd av minskad totalproduktion. En sådan priseffekt är inte trolig 
eftersom jordbruksmarknaderna ännu regleras och därför har fortsatt begränsad elasticitet. 
32 
Som en kompletterande åtgärd till den jordbrukspolitiska reformen ändrades förordningarna om Europeiska 
utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) i fråga om åtgärder för miljövänligt jordbruk (EEG 
nr 2078/92) och främjande av beskogning av jordbruksmark (EEG nr 2080/92). 
Åtgärderna för ett miljövänligt jordbruk genomförs genom områdesvisa program som upprättas av 
medlemsstaterna. Programmen innebär främjande av 
extensiva och miljömässigt sunda jordbruksmetoder, 
omställning av åkermark till vall och bete, 
minskad djurtäthet, 
underhåll av nedlagd jordbruksmark, 
uttag av jordbruksmark under 20 år av miljöskäl, 
tillträde till marken för allmänheten, 
skydd av den genetiska mångfalden, 
försöksprojekt och utbildning av jordbrukare. 
Åtgärderna för ett miljövänligt jordbruk medfinansieras av EUGFJ till 75 % i mindre utvecklade regioner 
och till 50 % i de övriga regionerna. Den tillgängliga budgeten för perioden 1993-1997 är 3 670 miljoner 
ecu. Kommissionens bedömning av sammanlagt 214 områdesprogram pågår fortfarande. Hittills har 59 
program godkänts. 
Skogsbrukspolitik 
Flera EG-förordningår främjar skogsplantering i medlemsstaterna och skogarnas bidrag till 
miljöförbättringen. Enligt förordning EEG nr 1610/89 om utveckling av skogar i landsbygdsområden kan 
bl.a. följande åtgärder medfinansieras av gemenskapen: 
Skogsplantering och förbättring av skogsområden. 
Inrättande av plantskolor. 
Återetablering av brandskadade skogsområden. 
Kampanjer för att öka medvetenheten om skogamas betydelse. 
Dessa åtgärder är begränsade till mindre utvecklade områden och skall genomföras inom regionala 
utvecklingsprogram som medlemsstaterna lägger fram och kommissionen godkänner. En åtgärd som 
kompletterar den jordbrukspolitiska reformen är främjandet av beskogning (EEG nr 2080/92). Denna 
åtgärd bidrar till en bättre miljöbalans genom att etablera skogar i jordbruksområden och genom att 
förbättra kapaciteten att absorbera koldioxid. 
Ekonomiskt stöd ges enligt kontrakt för att täcka kostnaderna för 
beskogning av jordbruksmark, 
inkomstbortfall på grund av beskogningen (20 år), 
underhåll av beskogad mark (5 år), 
investeringar i förbättring av skogsmark (brandskydd). 
33 
Åtgärderna medfinansieras av EUGFJ till 75 % i mindre utvecklade områden och till 50 % i övriga 
regioner. Den tillgängliga budgeten för perioden 1993-1997 är 1 260 miljoner ecu. 
Åtgärder för att skydda skogarna från luftföroreningar kan indirekt öka trädens nettoprimärproduktion och 
därigenom det potentiella koldioxidupptaget (EEG nr 3528/86 och 2157/92). Bland åtgärderna kan nämnas 
regelbundna besiktningar av skogamas tillstånd och pilotprojekt för att förbättra kunskapen om 
luftföroreningars effekter på skogarna. Vidare har förordning EEG nr 2158/92 till syfte att skydda 
skogarna mot bränder. Åtgärderna inbegriper 
brandskyddsplaner som utarbetas av medlemsstaterna, 
ett gemensamt informationssystem om skogsbränder, 
gemenskapsstöd till projekt för att förhindra bränder. 
Transportpolitik 
Transporter är en huvudkälla till utsläpp av växthusgaser inom gemenskapen. Näst efter kraftproduktion 
- och före hushålls-, tjänste- och industrisektorn - är transportsektorn den som släpper ut mest koldioxid. 
För närvarande står transporter för ungefär en fjärdedel av gemenskapens totala koldioxidutsläpp. Enligt 
ett referensscenario kommer koldioxidutsläppen från transporter att öka kraftigt mellan år 1990 och år 
2000. Detta gör sektorn till en ytterst angelägen fråga i varje strategi för att bekämpa klimatförändringen. 
EG:s transportsektor kännetecknas av stark tillväxt: 
Mellan år 1990 och år 2000 väntas antalet fordonskilometer öka med 17 % för personbilar, 
26 % för lätta lastbilar och 13 % för tvåhjuliga motorfordon. 
Luftfarten i Europa (exklusive de nyligen självständiga staterna) väntas öka med 5,2 % per år 
fram till år 2003 enligt Internationella civila luftfartsorganisationen. 
Vad gäller transportsektorns utsläpp av växthusgaser har gemenskapen väsentligen två olika typer av medel 
till sitt förfogande. 
Lagstiftning, dvs. att fastställa utsläppsnormer eller andra tekniska normer för fordon, luftfartyg 
etc. 
I kommissionens direktiv 93/226/EG anges en metod för att mäta koldioxidutsläpp från 
personbilar, men inga normer har fastställts i detta avseende. Kommissionen ämnar lägga fram 
ett meddelande om detta under hösten 1995. Gemenskapen har gjort avsevärda framsteg i att 
minska transportsektorns utsläpp av andra växthusgaser. Mellan 1990 och 1994 har 
gemenskapens normer för kväveoxider, kolmonoxid och flyktiga organiska ämnen från fordon 
i vägtrafik skärpts, som en utvidgning av tidigare lagstiftning. Normerna är rättsligt bindande 
för medlemsstaterna. Följande tidsfrister avser obligatorisk tillämpning av normerna på alla nya 
fordon i gemenskapen: 
34 
* För tunga lastbilar sänks utsläppsgränsema för kolmonoxid, kolväten och kväveföreningar 
i två steg, från och med den 1 oktober 1993 och från och med den I oktober 1996, genom 
rådets direktiv 91/542/EEG av den 1 oktober 1991. 
* För lätta lastbilar sänks utsläppsgränserna för kolmonoxid, kolväten och kväveföreningar 
från och med 1994 genom rådets direktiv 93/59/EEG av den 28 juni 1993. 
* För personbilar sänks utsläppsgränsema för kolmonoxid, kolväten och kväveföreningar från 
och med 1997 genom Europaparlamentets och rådets direktiv 94/12/EG av den 23 mars 
1994. 
* Enligt direktiv 92/6/EEG skall lastbilar (85 km/h), bussar och turistbussar ( 100 km/h) förses 
med hastighetsbegränsare, med delvis retroaktiv verkan. Det uppskattas att detta direktiv 
minskar energiförbrukningen och därigenom koldioxidutsläppen från dessa fordon med minst 
5%. 
* Inom ramen för gemenskapslagstiftningen om provning av motorfordons trafiksäkerhet 
fastställs i direktiv 92/55/EEG miniminormer och kriterier för utsläppsprovning av alla 
fordon. Med hänsyn till att en stor del av utsläppen orsakas av dåligt underhållna fordon är 
det troligt att detta direktiv kommer att ha stor effekt. 
Fiskala åtgärder för att påverka efterfrågan på transporter, valet av transportmedel och 
bränslenas miljöegenskaper. 
Erfarenheten från bilavgasområdet visar att skatteincitament kan främja miljömål. Olika 
medlemsstater har använt skatteincitament för att främja att bilar uppfyller gemenskapens 
normer innan tillämpningen av dessa blir obligatoriska. I rådets direktiv 92/458/EEG om utsläpp 
från småbilar fastställs en ram för sådana skatteincitament. Uttag av punktskatter på drivmedel 
ökar transportpriserna och kan därigenom användas för att minska konsumtionen och därigenom 
bidra till att utsläppen av växthusgaserna minskar. I rådets direktiv 92/82/EEG fastställs 
miniminivåer för punktskatter på bensin och andra dieselbränslen enligt följande9: 
- 337 ecu per 1000 liter för blyad bensin. 
- 287 ecu per 1000 liter för oblyad bensin. 
- 245 ecu per 1000 liter för dieselbrännolja som används som drivmedel. 
- 100 ecu per 1000 kg för gasol och metan som används som drivmedel. 
- 245 ecu per 1000 liter för fotogen som används som drivmedel 
Hittills har detta instrument inte använts i uttryckligt syfte att minska koldioxidutsläppen och 
andra giftiga utsläpp, utan minimisatserna för punktskatter har införts på gemenskapsnivå i 
första hand med hänsyn till medlemsstaternas nationella skattepolitik och den inre marknadens 
krav. I sin rapport om tvåårsöversynen av punktskatterna på mineraloljor för 1993 och 1994 har 
kommissionen angett miljöpolitik och koldioxidutsläpp som frågor som bör beaktas när 
skattepolitiken utvecklas. 
9 Särskilda (lägre) satser gäller för Luxemburg. 
35 
Kommissionen undersöker för närvarande problemet med transporternas externa kostnader och 
hur dessa skall internaliseras. Den avser att lägga fram en grönbok om denna fråga inom den 
närmaste framtiden. 
För att främja att förnybar energi används inom transportsektorn har kommissionen lagt fram 
ett förslag till ett direktiv om punktskatter på motorbränslen från jordbrukskällor 
("biobränslen"). I förslaget förutses att skatterna på biobränslen sänks i förhållande till 
konventionella bränslen (bensin och diesel). 
Om förslaget till en koldioxid- och energiskatt (se avsnitt 4.4) antas kommer det att påverka 
utsläppen av växthusgaser från transportsektorn. 
Enligt referensscenariot förväntas de totala koldioxidutsläppen från vägtransporter öka med 24,5 % mellan 
år 1990 och år 2000 (GD XVIII, (Energi): "Konsekvenser av den föreslagna koldioxid-och energiskatten", 
23.10.1992). 
För de andra växthusgaserna ges följande prognoser: 
utsläpp år 2000 jämfört med år 1990 
CH4 - 41,3% 
N20 + 237,6% 
CO - 53,3% 
NOx - 37,1% 
NMVOC - 52,9% 
Avfallspolitik 
Vad gäller förpackningsavfall har rådet och Europaparlamentet antagit ett direktiv (94/62/EEG) i syfte att 
harmonisera nationella åtgärder för att hushålla med förpackningar och hantera förpackningsavfall och ge 
en hög miljöskyddsnivå. Målet är i första hand att förebygga att förpackningsavfall uppstår och i andra 
hand gäller grundprinciperna att förpackningarna skall återanvändas, förpackningsmaterialet skall 
återutnyttjas eller återvinnas med andra metoder för att därigenom minska omfattningen av det slutliga 
omhändertagandet av sådant avfall. Detta kommer således att leda till en minskning av koldioxid- och 
metanutsläppen. Medlemsstaterna är bl.a. skyldiga att inom fem år efter genomförandet av direktivet uppnå 
en återvinningsnivå på 50 % för förpackningsavfall10. Materialutnyttjandegraden måste ligga mellan 25 
och 45 %. Under en andra femårsperiod kommer nya mål att fastställas av rådet. I direktivet föreskrivs 
dessutom om märknings- och identifieringssystem, standardisering, högsta tillåtna koncentrationer av 
tungmetaller, informationssystem, harmonisering av medlemsstatemas uppgifter om hanteringen av 
förpackningsavfall, information till användare av förpackningar och rapporteringskrav för medlemsstaterna. 
10 Undantag görs för Grekland, Irland och Portugal. 
36 
Rådet antog den 8 och 9 juni 1994 en gemensam ståndpunkt om ett rådsdirektiv om avlällsdeponering. 
Det ändrade direktivet inbegriper en tillståndsskyldighct, med krav i fråga om övervakning och kontroll. 
Tillståndets innehåll måste tillgodose "allmänna krav lör alla typer av avfallsupplag", bl.a. alt lämpliga 
åtgärder skall vidtas för att kontrollera uppkomst och avgång av deponigaser. Deponigas måste insamlas, 
behandlas och användas, om inte den behöriga myndigheten fastställer annat efter en miljöbedömning. 
Detta kommer att leda till en effektivare hantering av avfallsupplag och därigenom till en minskning av 
metanutsläppen. 
4.7. Kommissionens arbetsrapport om EU:s klimatstrategi: 
ett antal alternativ 
Analyser visar att gemenskapen med rådande förväntningar om energipriser och ekonomisk tillväxt kan 
komma att underskrida sitt åtagande om koldioxidstabilisering med 5-8 %. Ett mer kraftfullt 
genomförande av befintliga gemenskaps- och medlemsstatsbestämmelser anses behövas. På begäran av 
rådet lade kommissionen den 1 mars 1995 fram en preliminär analys av de politiska alternativ som rådet 
bör beakta vad gäller koldioxidbegränsning under perioden 2005-2010 (CEC 95/288/slutlig). 
Det framgår redan av den preliminära analysen att det finns en betydande teknisk potential för att begränsa 
och minska koldioxidutsläppen efter år 2000. Om denna potential skall kunna utnyttjas måste omfattande 
åtgärder vidtas: förbättring av energieffektiviteten och spridning av förnybara energikällor, fullbordande 
av den inre energimarknaden, förändring av transportsätten, höjning av energiskatterna, en bättre inriktning 
av FoU-politiken och ett intensifierat samarbete med tredje land. Dessutom underströk kommissionen att 
många av åtgärderna kan vidtas för att uppnå betydande fördelar inom andra politikområden som energi, 
FoU och transporter liksom tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning, vilket redan markerats i 
kommissionens vitbok från december 1993. 
Mot bakgrund av rådets överläggningar om arbetsrapporten och det beslut som partema i FN:s 
ramkonvention om klimatförändring fattade vid sin första konferens håller kommissionen för närvarande 
på att utarbeta en mer detaljerad analys. 
4.8. Sammanfattning 
I följande tabeller sammanfattas de program, den politik och de åtgärder som rådet antagit (tabell 4.1) och 
som kommissionen föreslår (tabell 4.2) eller håller på att utarbeta (tabell 4.3). 
37 
Tabell 4.1. Program, politik och åtgärder som antagits av rådet. 
Namn Period Budget Beskrivning 
THERMIE I 
SAVE-programmet 
SAVE-lagstiftning 
Energihushållning på 
regional och urban nivå 
Altener-programmet 
Frivilliga avtal 
Övervaknings­
mekanismen 
Jordbrukspolitiska reformen, 
prissänkning 
Jordbrukspolitiska reformen, 
system för arealuttag 
Jordbrukspolitiska reformen, 
extensifiering av nötkötts­
produktionen 1990 - 1994 
1991 - 1995 
1992 - .... 
1992 - .... 
1994 - .... 
1990-1995 
1993 - 1997 
1993 - 2000 
1992 - .. 
1992 
1992 - .. 700 miljoner ecu 
35 miljoner ecu 
20 miljoner ecu 
40 miljoner ecu Ekonomiskt stöd till ren energiteknik 
Ekonomiskt stöd till projekt för energieffektivisering 
Energieffektivitetsnormer för nya hetvattenpannor 
Energimärkning av större hushållsapparater, ramdirektiv 
Energimärkning av kylskåp och frysar 
Stöd till energiplanering på regional och urban nivå 
Ekonomiskt stöd till förnybara energikällor 
CEN/CENELEC kommer att utarbeta normer för solvärmekraftverk med 
CEN/CENELEC-system, solceller och vindturbiner 
Förfaranden för att övervaka framstegen mot stabilisering av koldioxidutsläppen 
En sänkning av jordbrukspriserna minskar användningen av gödningsmedel 
och därigenom dikväveoxidutsläppen 
Ett obligatoriskt system för uttag av jordbruksmark främjar odling av 
biobränslen 
Bidragen är förenade med villkor som begränsar djurtätheten, vilket 
minskar metanutsläppen från idisslare 
38 
Tabell 4.1. Program, politik och åtgärder som antagits av rådet (fortsättning). 
Namn Period Budget Beskrivning 
Åtgärder för ett miljö- 1993 - 1997 
vänligare jordbruk 
Beskogning 1993 - 1997 
Skydd av skogar 1992 - 1996 
mot föroreningar 
Skydd av skogar 1992 - 1996 
mot bränder 
Utsläppsnormer 1993 - .... 
för tunga last­
bilar 
Utsläppsnormer 1993 - .... 
för lätta last­
bilar 
Utsläppsnormer 1997 
för personbilar 
Skatteåtgärder 1992 - .... 
för drivmedel 
Direktiv om avfallsupplag 1994 - .... 3 670 miljoner ecu 
1 260 miljoner ecu 
29,4 miljoner ecu 
70 miljoner ecu Ekonomiskt stöd till områdesprogram, inbegripet 
miljöskyddsåtgärder 
Ekonomiskt stöd till beskogning 
Åtgärder för att öka trädens primärproduktion och 
därigenom förmåga att ta upp koldioxid 
Åtgärder som bidrar till koldioxidupptag 
Utsläppsnormer för kolmonoxid, kolväten och kväveoxider 
Utsläppsnormer för kolmonoxid, kolväten och kväveoxider 
Utsläppsnormer för kolmonoxid, kolväten och kväveoxider 
Minimipunktskatter på bensin och dieselbränslen 
Miljönormer för deponering av avfall bidrar till att begränsa 
metanutsläppen 
39 
Tabell 4.2. Program, politik och åtgärder som antagits av kommissionen. 
Namn Period Beskrivning 
THERMIE II 1994 - 1998 
Energi- och koldioxidskatt 
Direktiv om förpackningsavfall Ekonomiskt stöd till rena energitekniker 
Beskattning av fossila bränslen baserad på hälften av energi- och hälften av 
koldioxidinnehållet 
Harmonisering av nationella åtgärder för förpackningsavfall, krav på 50 % 
återvinning och 25-45 % materialutnyttjande 
Tabell 4.3. Program, politik och åtgärder som håller på att utarbetas av kommissionen. 
Namn Beskrivning 
SAVE-lagstiftning 
Altener-lagstiftning 
Transeuropeiska nät 
Frivilliga avtal 
Normer för koldioxid­
utsläpp från personbilar 
Skatteåtgärder för transporter Energieffektivitetsnormer för kylskåp, elmotorer, kontorsutrusming och kommersiell belysning 
Direktiv om integrerad resursplanering 
Direktiv om märkning av tvätt- och diskmaskiner och glödlampor 
Harmonisering av säkerhetsnormer för vindgeneratorer och specifikationer för biodiesel 
Uppbyggnad av infrastruktur för gas- och eldistribution 
Frivillig energieffektivitetsmärkning av datorer och kontorsutrustning 
Nya utsläppsnormer för personbilar kommer att omfatta koldioxid 
Höjning av minimisatsema för punktskatter på bränsle, likställning av minimisatsema för punktskatter på bensin och dieselbränslen, målsatser 
för stegvis höjning av punktskatterna på mineralolja 
40 
5. MEDLEMSSTATERNAS NATIONELLA RAPPORTER 
5.1. Inledning 
De nationella program som medlemsstaterna antagit är en av pelarna i Europeiska gemenskapens strategi för att begränsa 
utsläppen av växthusgaser. I detta kapitel sammanfattas medlemsstaternas nationella rapporter om begränsning av sina 
utsläpp av växthusgaser. Alla medlemsstater utom Belgien har lämnat meddelanden till FN:s ramkonvention om 
klimatförändring. Informationen i dessa meddelandena sammanfattas i detta kapitel. Eftersom Belgien ännu inte har 
ratificerat FN:s ramkonvention om klimatförändring beskrivs i korthet dess nationella program enligt EG:s 
övervakningsmekanism för utsläpp av koldioxid och andra växthusgaser. 
Sammanfattningarna av medlemsstatemas nationella rapporter ger en översikt över deras uppskattningar av utsläppen 
av växthusgaser. Uppskattningarna av koldioxidutsläppen avser totala koldioxidutsläpp. Koldioxidreduktioner genom 
upptag i sänkor har inte dragits ifrån totalutsläppen. Uppskattningarna av utsläppen av växthusgaser i detta kapitel 
stämmer inte nödvändigtvis med de siffror som finns i bilagan till kapitel 3 om EG:s utsläppsinventering. Siffrorna i 
den senare har av jämförbarhetsskäl anpassats i enlighet med utkastet till IPCC:s riktlinjer för nationella inventeringar 
av växthusgaser. Förutom uppskattningar av utsläpp av växthusgaser under år 1990 redovisas extrapoleringar av utsläppen 
år 2000. 
För varje medlemsstat beskrivs dessutom kortfattat den politik och de åtgärder som redovisas i dess nationella rapport. 
5.2. Medlemsstaternas nationella rapporter om begränsning av utsläppen av 
växthusgaser 
Österrike 
Österrike lämnade sitt nationella meddelande till sekretariatet för FN:s ramkonvention för klimatförändring den 
21 september 1994". Österrike har antagit som nationellt mål att senast år 2005 minska koldioxidutsläppen med 20 % 
jämfört med 1988 års nivåer. 
Utsläpp år 1990 och år 2000 
Tabell 5.1 visar utsläppen av koldioxid, metan och dikväveoxid i Österrike år 1990 och år 2000. Enligt en extrapolering 
från så tidigt som 1991 ("referensscenariot") väntas koldioxidutsläppen öka med 10 % till år 2000 jämfört med år 1990. 
Detta scenario avspeglar dock inte alla politiska riktlinjer och åtgärder som vidtagits eller åtagits. Åtgärderna har inte 
helt kvantifierats och kan komma att göra det möjligt för Österrike att stabilisera sina koldioxidutsläpp omkring år 
2000-2005. Utsläppen av metan och dikväveoxid väntas ligga på ungefär samma nivå som 1990. 
National Climate Report of the Austrian Federal Government, in compliance with the obligations under Art.4.2. 
and Art.12 of the Framework Convention on Climate Change (Federala författningssamlingen nr 414/1994). 
Federala departementet för miljö-, ungdoms- och familjefrågor. Augusti 1994. 
41 
Tabell 5.1. Utsläpp av koldioxid (C02), metan (CH4 ) och dikväveoxid (N20) i Österrike år 1990 och år 2000 
(Gg). 
1990 2000 
C02 59 200 ' 63 7002 
CH4 602,8 600 
N20 4,1 4,2 
1 Inklusive processrelaterade utsläpp (2 100 Gg) 
2 Exklusive processrelaterade utsläpp. 
Politik och åtgärder 
Österrike har inrättat två kommittéer för att utveckla en effektiv klimatstrategi: den österrikiska koldioxidkommissionen 
och den interdepartementala kommittén för samordning av åtgärder för att skydda klimatet. Som följd av den 
interdepartementala kommitténs senaste interimsrapport beslöt Österrike att anta en omfattande åtgärdskatalog. Strategin 
inbegriper följande punkter av särskild betydelse: 
Koldioxid 
Kraftproduktion/el-leverantörer: 
Bränslebyte vid kondenskraftverk (t.ex. till gas). 
Byggnadsuppvärmning och varmvattenberedare: 
Skärpta byggbestämmelser och byggnormer, införande av en energikoefficient, åtstramning av stödet till 
bostadsbyggande, samordnad utbyggnad av ledningskapaciteten, prioritering av fjärrvärme. 
Förnybar energi: 
Fullt utnyttjande av möjligheten att använda energi från förnybara bränslen (vind, biogas, gas från avlopp och 
avfall, sol). 
Kombinerade värmekraftverk: 
Storskalig ersättning av kondenskraftverk som inte utnyttjar värmen med värmekraftverk. 
Trafik: 
Heltäckande åtgärdskatalog (utbyggnad av infrastrukturen för kombinerade transporter, trafikledning, forskning 
och utveckling, fordonens bränsleförbrukning, regleringar). 
42 
Ekonomiska styrmedel: 
Införande av en allomfattande energi- och koldioxidavgift under beaktande av den internationella konkurrens­
kraften. 
Metan 
Ett utkast till föreskrifter för avfallsupplag har utarbetats för att främja alt gasen från upplagen utnyttjas för 
energiändamål. Forskning och utveckling om ett ekonomiskt hållbart utnyttjande av biogas pågår. 
Dikväveoxid 
Biologiskt jordbruk främjas. Krav stimulerar målinriktad användning av gödningsmedel, vilket skall minska utsläppen 
av dikväveoxid ytterligare. 
Belgien 
Belgien har inte ratificerat FN:s ramkonvention om klimatförändring. Vid dess ministerråds möte den 6 juni 1991 åtog 
sig Belgien att senast år 2000 minska koldioxidutsläppen med 5 % jämfört med år 1990. 1 juni 1994 lade Belgien fram 
sitt nationella program i enlighet med EG:s övervakningsmekanism12. 
Utsläpp år 1990 och år 2000 
Koldioxidutsläppen i Belgien uppgick till 114 410 Gg år 1990. Inventeringen genomfördes enligt Corinairs metodik som 
anpassades enligt utkastet till IPCC:s riktlinjer för nationella inventeringar av växthusgaser. Om hela det föreslagna 
paketet med politik och åtgärder genomförs, väntas Belgien kunna minska sina koldioxidutsläpp med 8-9 % till år 2000 
jämfört med år 1990. Denna uppskattning förutsätter att en europeisk energi- och koidioxidskatt tillämpas och den bygger 
på en standardisering av temperaturen år 2000 jämfört med år 1990. 
Politik och åtgärder 
I Belgiens nationella program ingår politik och åtgärder av olika slag för att angripa klimatförändringen. Programmet 
omfattar åtgärder som redan antagits av regeringen liksom föreslagna åtgärder. I fråga om energi skall man inleda 
samarbete mellan myndigheter, näringslivet och energidistributörer, effektivisera energiproduktionen, främja 
användningen av förnybar energi och naturgas samt öka investeringarna för att minska efterfrågan på elkraft. 
Strukturförändringar genomförs inom järn- och stålsektorn för att minska energikonsumtionen. Initiativ har tagits inom 
skattesystemet för att främja ett energivänligt beteende. Den 1 augusti 1993 införde den belgiska regeringen en 
energiskatt baserad på det europeiska förslaget till energi- och koldioxidskatt. Andra åtgärder är hastighetsbegränsningar 
på vägar och motorvägar, transportplaner för företags personal, främjande av kollektivtrafik, information och aktiviteter 
för att höja medvetenheten samt främjande av forskning. Belgien deltar även i THERMIE, SAVE, PACE och Altener. 
Belgian National Reduction Programme C02 emissions. Under the "Council Decision concerning a mechanism 
of monitoring of C02 emissions and other greenhouse gases in the Community". Juni 1994. 
43 
Danmark 
Danmark lämnade sitt nationella meddelande'3 till sekretariatet för FN:s ramkonvention om klimatförändring i augusti 
1994. Danmarks nationella koldioxidmål är att senast år 2005 minska utsläppen från energianvändning med 20 % jämfört 
med år 1988. Sektoriella koldioxidmål har fastställts för energi- och transportsektorn. Utöver de nationella målen har 
Danmark inom ramen för klimatkonventionen åtagit sig att stabilisera utsläppen på 1990 års nivå senast år 2000 samt 
att att minska koldioxidutsläppen med 5 % som bidrag till målet att stabilisera koldioxidutsläppen inom hela 
gemenskapen senast år 2000. 
Utsläpp åren 1990, 2000 och 2005 
Tabell 5.2 visar utsläppen av koldioxid, metan och dikväveoxid i Danmark åren 1990, 2000 och 2005. Enligt Danmarks 
extrapoleringar kommer det nationella koldioxidmålet för är 2000 med största sannolikhet att uppnås. Koldioxidutsläppen 
väntas minska med 8 % till år 2000 jämfört med 1990 års nivåer. Denna uppskattning bygger på en situation utan 
nettoimport av elektricitet både under mål- och referensåret. Den förväntade minskningen av koldioxidutsläppen bygger 
således på siffror för 1990 som korrigerats för variationer i importen av elektricitet. Om importen blir noll eller övergår 
till export (såsom är fallet under torra år i Skandinavien), kan utsläppen komma att överstiga 1990 års nivå med 3 % 
eller mer. Metanutsläppen väntas sjunka med cirka 13 % fram till år 2000 och dikväveoxidutsläppen väntas öka med 
10 %. 
Tabell 5.2. Utsläpp av koldioxid (C02), metan (CH4) och dikväveoxid (N20) i Danmark åren 1990, 2000 och 2005 (Gg). 
1990 2000 2005 
C02 58 353' 53 753 52 051 
CH4 406,32 354,2 353,5 
N20 10,53 11,5 12,1 
' Koldioxidutsläppen är korrigerade för elimport. De faktiska utsläppen var 52 053 Gg. 
2 Metanutsläppen är korrigerade för elimport. De faktiska utsläppen var 406,2 Gg. 
3 Dikväveoxidutsläppen är korrigerade för elimport. De faktiska utsläppen var 10,3 Gg. 
Politik och åtgärder 
Att utsläppen av växthusgaser, och i synnerhet av koldioxid, skall begränsas infördes som ett uttryckligt mål i de 
åtgärdsplaner för energi och transporter som antogs år 1990. Ett åtgärdspaket för att ytterligare minska utsläppen av 
växthusgaser lanserades i åtgärdsplanen "Uppföljning till Energi 2000", som offentliggjordes i november 1993. Syftet 
med den danska avfallspolitiken beskrivs i den danska regeringens åtgärdsplan för avfall och återvinning 1993-1997 
(1992). 
Climate Protection in Denmark. Miljödepartementet. Danmarks naturvårdsverk. Danmark, 1994. 
44 
Energi 
I åtgärdsplanen för energi ("Energi 2000") betonas effektivitetsförbättringar både i fråga om slutlig användning (särskilt 
av elektricitet) och energitillförsel (särskild ökad användning av kombinerad värme och kraft), byte till renare bränslen 
(bl.a. biomassa och vind) och ökade forsknings- och utvecklingsinsatser på energiområdet. Viktiga initiativ som tagits 
är bl.a. 
säkerställande av att marknadsandelarna för fjärrvärme och naturgas fortsätter att öka, 
omställning av lokala fjärrvärmeverk till kombinerad värme- och kraftproduktion baserad på naturgas eller 
biomassa, 
ökad användning av förnybar energi, 
ändrad beskattning av elektricitet och bränslen till ett konsekvent system för energi- och koldioxid­
beskattning, 
införande av effektivitetsnormer, 
stöd till energihushållning inom industrin och till installering av individuella mätare. 
Transporter 
Åtgärdsprogrammet för transporter skall verka för ett effektivt transportsystem. Experiment med alternativa former av 
kollektivtrafik ges stöd. 
Avfall 
Den danska avfallspolitiken syftar till att återvinna omkring 50 % av den totala avfallsmängd som alstras år 2000. 
Återstoden bör i första hand brännas och avfallsupplagen bör minskas så långt möjligt. Energiinnehållet i det avfall som 
bränns kommer att användas för att ersätta fossila bränslen. Avfallsmålen kommer att uppnås med hjälp av en rad olika 
medel, t.ex. överenskommelser med industrin och lokala myndigheter, ökning och differentiering av avfallsavgifterna 
och lagstiftning. 
Skogsbruk 
Vad gäller skogsbruket har det danska parlamentet beslutat att den beskogade arealen bör fördubblas under en växtcykel, 
t.ex. 80-100 år, vilket skulle leda till att upp till cirka 5 % av de årliga koldioxidutsläppen fixeras. 
Finland 
Finland lämnade sitt nationella meddelande14 till sekretariatet för FN:s ramkonvention om klimatförändring i januari 
1995. Den finska regeringen antog genom sin rapport till den finska riksdagen som nationellt mål att hejda ökningen 
av koldioxidutsläppen från produktion och användning av energi i slutet av 90-talet. 
Utsläppen år 1990 och år 2000 
Tabell 5.3 visar utsläppen av koldioxid, metan och dikväveoxid i Finland år 1990 och år 2000. Koldioxidutsläppen väntas 
öka med 30 % till år 2000 jämfört med år 1990. Denna uppskattning bygger på antagandet att all elektricitet som 
förbrukas år 2000 produceras i Finland. År 1990 importerade Finland dock 17 % av sin elektricitet, vilket motsvarar 
ett koldioxidutsläpp på 11 000 Gg. Metanutsläppen väntas minska med cirka 10 % till år 2000 jämfört med 1990 års 
nivåer, medan dikväveutsläppen väntas öka med cirka 20 %. 
14 Finland's National Report under the United Nations Framework Convention on Climate Change. Miljödepartementet, 
januari 1995. 
45 
Tabell 5.3. Utsläpp av koldioxid (C02), metan (CH4) och dikväveoxid (N20) i Finland år 1990 och år 2000 (Gg). 
1990 2000 
C02' 54 200 70 2002 
CH4 252 204 
N20 23 28 
1 Koldioxidutsläpp från fossila bränslen och torv samt från industriprocesser. 
2 Vid extrapoleringama av koldioxidutsläppen år 2000 har det antagits att all elektricitet som förbrukas i Finland 
också produceras i Finland. Vid jämförelsen av dessa siffror med 1990 års utsläpp bör noteras att Finland 1990 
importerade 17 % av sin elektricitet, vilket motsvarar ett koldioxidutsläpp på 11 000 Gg. 
Politik och åtgärder 
Tyngdpunkten i Finlands klimatstrategi ligger på att intensifiera redan befintliga program för att minska utsläppen av 
växthusgaser, t.ex. när det gäller effektivisering av energiproduktionen och energiutnyttjandet, samt användning av 
energi- och kolskatter. Det finska åtgärdsprogrammet innehåller även åtgärder för att öka kolreservoarerna och 
kolsänkorna. 
Energi 
Finland införde en koldioxidskatt 1990. Skatten främjar användning av energikällor med låga utsläpp, gynnar 
energihushållning och ger incitament till användning av förnybara bränslen som biomassa för att ersätta de fossila 
bränslena. Den finska regeringen godkände 1992 ett energihushållningsprogram som syftar till rationalisering av den 
slutliga energianvändningen i enskilda sektorer. Följande mål har antagits för att minska den specifika 
energiförbrukningen i olika sektorer (jämfört med 1990 års nivåer): byggnadsuppvärmning 10 %, hushållsförbrukning 
15 %, tjänster 15 % och industri 10 %. 
Åtgärder vidtas för att främja användningen av biobränslen. Målet är att öka användningen av biobränslen med 25 % 
till år 2005. Forskningen om energihushållning fortsätter och program för utveckling av ny energiteknik har startats. 
Transporter 
Bilar med katalytisk avgasrening har beviljats nedsatt skatt. En relativt hög bilaccis bromsade bilparkens tillväxt. Andra 
åtgärder är stöd till kollektivtrafik, investeringar i nät för spårbunden trafik, en inskränkning av rätten att dra av 
kostnader för affärsresor och en sänkning av transportstödet till industri i utvecklingsområden. 
Skogsbruk 
Finlands skogs- och timmerresurser ökar fortfarande påtagligt. Enligt skogsmiljöprogrammet uppskattas den volym som 
undantas kommersiell expoatering årligen öka med 5-10 miljoner kubikmeter till följd av miljöskyddsmål som bevarande 
av artrikedomen. Skogen som sänka uppskattas till omkring 31 000 Gg koldioxid år 1990. 
Övriga sektorer 
Miljöprogrammet för landsbygden godkändes 1992 och i programmet för stöd till ett miljövänligt jordbruk ingår åtgärder 
för att minska utsläppen av växthusgaser från jordbruk och odling i växthus. Programmet för utveckling av 
avfallshantering verkar för att minska antalet avfallsupplag, vilket kommer att leda till en effektivare hantering och 
således till minskade metanutsläpp. 
46 
Frankrike 
Frankrike offentliggjorde sitt nationella meddelande i februari 1995ls. Parallellt med åtagandena inom FN:s 
ramkonvention om klimatförändring för utvecklade länder och den europeiska strategin att stabilisera koldioxidutsläppen 
på 1990 års nivåer senast år 2000, har Frankrike tillkännagivit en utfästelse att hålla de årliga koldioxidutsläppen per 
capita under 2 ton kol (7,33 ton koldioxid). 
Utsläppen år 1990 och år 2000 
Tabell 5.4. visar utsläppen av koldioxid, metan och dikväveoxid i Frankrike år 1990 och år 2000. Energirelaterade 
koldioxidutsläpp väntas öka med 9 % till år 2000 jämfört med år 1990. De totala årliga koldioxidutsläppen per capita 
väntas inte överstiga 2 ton kol. Relativt sett väntas nettoutsläppen öka med 7,5 % till år 2000 jämfört med år 1990. 
Denna relativa ökning uppgår till 4,4 % om uppskattningarna korrigeras för klimatvariationer. Metanutsläppen år 2000 
väntas ligga på ungefär samma nivå som år 1990. Dikväveoxidutsläppen väntas minska med 47 % till år 2000 jämfört 
med 1990 års nivåer. 
Tabell 5.4. Utsläpp av koldioxid (C02), metan (CH4) och dikväveoxid (N20) i Frankrike år 1990 och år 2000 (Gg). 
1990 2000 
C02 367 000 382 000' 
CH4 2 900 2 900 
N20 177 93 
' Energirelaterade koldioxidutsläpp. Dessa uppgick till 350 000 Gg år 1990. 
Politik och åtgärder 
I Frankrikes nationella program betonas transportsektorn, eftersom dess utsläpp väntas öka kraftigt. Dessutom är 
möjligheterna att minska koldioxidutsläppen inom andra sektorer begränsade på grund av att utsläppen minskades med 
så mycket som 26,5 % redan under under 80-talet. Minskningen åstadkoms i stor utsträckning genom kärnkrafts­
programmet inom elsektorn. För närvarande står elsektorn för endast cirka 10 % av de totala utsläppen, vilket är 
betydligt mindre än i de andra EG-medlemsstaterna. 
Koldioxid - Energi 
En ändrad politik för prissättning av elektricitet som påverkar efterfrågemönstret kommer att göra det möjligt att i högre 
grad utnyttja kärnkraft. Som allmän politik stimuleras användning av (kärnkraftsproducerad) elektricitet i stället för 
fossila bränlsen. Fristående anläggningar för förnybar energi för isolerade platser röner ökad uppmärksamhet som 
alternativ till dyra anslutningar till nätet. I bostads- och byggnadssektorn främjas effektivare slutanvändning genom ett 
program för standarder, märkning och informationsspridning. Biobränslen undantas från skatter och teknikutvecklingen 
inom detta område stimuleras med krediter. 
Programme National de Prevention du changement de climat. Frankrike, februari 1995. 
47 
Koldioxid - Transporter 
Transportpolitiken inriktas på att öka energieffektiviteten, stimulera transportsätt med gynnsamma miljöegenskaper 
(kollektivtrafik, kombinerade transporter inom landsvägstrafiken, elbilar), effektivisera transportinfrastrukturen (nyteknik 
för att minska trafikstockningar, bättre samordning av transporter på väg, järnväg och vattenväg), reglera 
landsvägstransporterna (hastighetsbegränsningar, bättre upprätthållande av bestämmelserna om längsta körtid) och på att 
genom tekniska åtgärder påverka fordonens effektivitet. 
Koldioxid - Industri 
Frivilliga branschöverenskommelser diskuteras i de mest intergiintensiva branscherna. En rad olika stödåtgärder har redan 
införts: obligatorisk energirevision för industrianläggningar, ekonomiskt stöd även till forskning och utveckling samt 
skatteincitament. 
Skogsbruk 
Målet för skogsbrukspolitiken är att beskoga 30 000 hektar per år. 
Metan 
Den franska avfallspolitiken främjar förbränning, kompostering och återvinning av avfall för att begränsa metanutsläppen. 
En skatt på hushållsavfall kommer att höjas. Tekniska åtgärder vidtas för att motverka gasläckage från ledningarna. 
Dikväveoxid 
Lagstiftning och industriell standardisiering enligt bästa tillgängliga teknik kommer att minska dikväveoxidutsläppen från 
produktionen av adipin-, salpeter- och glyoxalsyra. En strategi för att begränsa jordbrukets dikväveoxidutsläpp övervägs. 
Tyskland 
Tyskland lämnade sitt nationella meddelande till FN:s ramkonvention om klimatförändring i september 199416. Tysklands 
federala regering har beslutat att sträva efter en minskning på 25-30 % av koldioxidutsläppen i Tyskland fram till år 
2005 i förhållande till 1987 års nivåer. 
Utsläpp år 1990 och år 2000 
Tabell 5.5. visar utsläppen av koldioxid, metan och dikväveoxid i Tyskland år 1990 och år 2005. Tysklands nationella 
meddelande innehåller inga extrapoleringar för år 2000. Metanutsläppen väntas minska med 48 % till år 2005 jämfört 
med 1990 års utsläppsnivå. Dikväveoxidutsläppen väntas minska med 25 %. Koldioxidutsläppen väntas minska med 3 % 
till år 2005 jämfört med år 1990. Det finns dock inga uppgifter i Tysklands nationella meddelande om vilka åtgärder 
som har beaktats i extrapoleringen. 
Environmental policy. Climate protection in Germany. First report of the Government of the Federal Republic 
of Germany Pursuant to the United Nations Framework Convention on Climate Change. En informationsskrift 
från Federala miljödepartementet. September 1994. 
48 
Politik och åtgärder 
Tysklands nationella meddelande innehåller en uttömmande åtgärdslista. En åtskillnad görs mellan åtgärder som har 
godkänts och sådana som håller på att genomföras eller som har genomförts samt åtgärder som fortfarande befinner sig 
i godkännandestadiet. Några av de viktigaste åtgärder som redan har godkänts sammanfattas nedan. 
Tabell 5.5. Utsläpp av koldioxid (C02), metan (CH4) och dikväveoxid (N20) i Tyskland år 1990 och år 2005' (Gg). 
1990 2005 
C02 1 012 000 — 2 
CH4 6 218 3 2333 
N20 223 1674 
1 Tysklands nationella meddelande inbegriper inte extrapoleringar av utsläppen av växthusgaser för år 2000. 
2 I Tysklands nationella meddelande uppskattas koldioxidutsläppen till 980 000 Gg år 2005 (tabell 6.15, sid. 144) 
men vilka åtgärder som beaktats i den extrapoleringen anges inte. 
3 Denna siffra finns inte i Tysklands nationella meddelande. Där anges i stället att metanutsläppen väntas minska 
med 48 % till år 2005 jämfört med år 1990. 
4 Denna siffra finns inte i Tysklands nationella meddelande. Där anges i stället att dikväveoxidutsläppen väntas 
minska med 25 % till år 2005 jämfört med år 1990. 
Energtillförsel 
Energihushållningsprogram och incitament för att spara elektricitet. 
Incitament för att öka användningen av förnybara energikällor. 
Ett stödprogram för att öka samgenereringen av värme och kraft (inbegripet skattelättnader) och för att 
modernisera fjärrvärmenäten i förutvarande DDR. 
Trafik och transporter 
Ökad beskattning av mineralolja. 
Investeringar i den nationella infrastrukturen, inbegripet långdistansmotorvägar, järnvägsnätet och nationella 
vattenvägar. 
Information om energihushållning och miljövänliga körvanor. 
Byggnader och anläggningar 
Ändring av bestämmelserna om värmeisolering och uppvärmningssystem. 
Skattelättnader för användning av förnybar energi. 
Stöd till modernisering av uppvärmningssystem och värmeisolering i förutvarande DDR. 
49 
Nya tekniker 
Olika forskningsprogram om miljövänliga tekniker, särskilt inom energiområdet. 
Jord- och skogsbruk 
Förbättring av djurens matsmältningseffektivitet. 
Bevarande av befintliga skogar och stöd till beskogning. 
Avfallshantering 
Lagar och föreskrifter om minskning av den totala avfallsvolymen för att öka återvinningen av material och 
förbättra avfallshanteringen. 
Grekland 
Grekland offentliggjorde sitt nationella meddelande i februari 1995'7. Greklands ministerråd godkände Europeiska 
gemenskapens stabiliseringsmål som bygger på en rättvis fördelning av ansvar och bördor. Den grekiska regeringen anser 
det vara ett realistiskt mål för dess nationella program att begränsa den totala ökningen av koldioxidutsläppen till 15 % 
(eller 12 400 Gg) år 2000 jämfört med 1990 års nivåer. 
Utsläpp år 1990 och år 2000 
Tabell 5.6 visar utsläppen av koldioxid, metan och dikväveoxid i Grekland år 1990 och extrapoleringar av utsläppen år 
2000. Om Grekland lyckas genomföra sitt åtgärdsprogram väntar man sig att ökningen av koldioxidutsläppen år 2000 
kan ha minskat till 9 800 Gg, eller 12 % jämfört med 1990 års nivåer. De totala metanutsläppen år 2000 väntas vara 
lägre än 1990 års utsläpp, medan dikväveoxidutsläppen väntas öka. I det grekiska nationella meddelandet kvantifieras 
inte de framtida utsläppen av metan och dikväveoxid. 
Tabell 5.6. Utsläpp av koldioxid (C02), metan (CH4) och dikväveoxid (N20) i Grekland år 1990 och år 2000 (Gg). 
1990 2000 
C02 82 000 91 800 
CH4 343 inte uppskattat 
N20 13,7 inte uppskattat 
Politik och åtgärder 
De viktigaste inslagen i Greklands nationella program är omställning av energisektorn och politiken inom transport-, 
avfalls- och skogsbrukssektorn. 
Koldioxid 
Inom energisektorn vidtas åtgärder för att hushålla med energin och ersätta fossila bränslen. Vad gäller energitillförseln 
inbegriper detta åtgärder för att öka användningen av naturgas och förnybara energikällor (t.ex. vind, sol, biomassa, 
vattenkraft och geotermisk energi), effektivisera befintliga kraftverk och att främja kombinerad 
Climate Change. The Greek Action Plan for the abatement of C02 and other greenhouse gas emissions. Februari 
1995. 
50 
generering av värme och kraft samt användning av renare tekniker för brunkolslörbränning. Bland åtgärderna på 
efterfrågesidan kan nämnas utvärdering av gällande byggnormer, främjande av naturgas, förnybara energikällor och 
samgenerering i befintliga byggnader och åtgärder inom belysningssektorn. 
Inom transportsektorn vidtas åtgärder för att ersätta gamla fordon, utveckla kollektivtrafiken och införa besiktningar och 
normer. Inom skogsbrukssektorn är beskogningsprogram på gång. 
Metan och dikväveoxid 
Grekland har beslutat om följande åtgärder för att minska utsläppen av metan och dikväveoxid: 
Främjande av biogasanvändning i kontrollerade avfallsanläggningar. 
Minskning av produktionen av fast avfall genom återvinningsprogram. 
Förbättringar av distributionssystemet för naturgas för att undvika läckage. 
Antagande av en kodex för god jordbrukssed och för skydd av vattnet, som bl.a. omfattar gödselhantering 
och rationellt utnyttjande av gödningsmedel. 
Stöd till ekologiskt jordbruk. 
Irland 
Irland lämnade sitt nationella meddelande till FN:s ramkonvention om klimatförändringar i oktober 199418. Som medlem 
av EU medverkar Irland till att målet om en stabilisering på 1990 års nivåer inom unionen som helhet skall uppnås 
senast år 2000. Irlands nationella mål är att begränsa koldioxidutsläppen så att dessa inte överstiger 36 988 Gg koldioxid 
år 2000. Detta innebär en ökning med 20 % i förhållande till 1990 års nivåer, eller en ökning på 11 % om ökningen 
av kolsänkornas kapacitet beaktas. Enligt Irlands nationella meddelande bygger det nationella målet på EU:s politik, 
enligt vilken ett antal medlemsstater, bl.a. Irland, kommer att behöva mål och åtgärder som tillåter en nödvändig 
ekonomisk tillväxt. 
Utsläpp år 1990 och år 2000 
Tabell 5.7 visar utsläppen av koldioxid, metan och dikväveoxid i Irland år 1990 och år 2000. Koldioxidutsläppen i Irland 
väntas öka med 20 % till år 2000 jämfört med 1990 års nivåer. Metanutsläppen väntas öka något till år 2000 jämfört 
med 1990 års nivåer, medan dikväveutsläppen förutses öka med 3 %. 
Tabell 5.7. Utsläpp av koldioxid (C02), metan (CH4) och dikväveoxid (N20) i Irland år 1990 och år 2000 (Gg),. 
1990 2000 
C02 30 719 36 988 
CH4 795,9 798,6 
NoO 42,3 43,7 
Irland. Communication under the UN Framework Convention on Climate Change. Prepared for the Conference 
of the Parties in accordance with Article 12 of the Framework Convention on Climate Change. 
Miljödepartementet, Irland. Oktober 1994. 
51 
Politik och åtgärder 
Irlands nationella program omfattar politik och åtgärder inom energi-, transport-, avfalls- och skogsbruksområdet. 
Energi 
Inom energisektorn planeras bl.a. följande program: 
Främjande av att förbrukarna använder energi på ett effektivare sätt inom hushåll, industri och handel, 
inbegripet normer för underhåll och drift. 
Isoleringsnormer för nya byggnader. 
Inrättande av ett nytt energiorgan, Irish Energy Centre, som skall genomföra ett förstärkt program för 
energihushållning. 
Initiativ inom ramen för EU-programmen SAVE och Altener. 
Främjande av användning av naturgas och förnybara energiformer. 
Transporter 
Inom transportsektorn görs stora investeringar inom ramen för den nationella utvecklingsplanen för 1994-1999 och det 
operativa transportprogrammet för att förbättra kollektivtrafiken och trafikledningen. 
Avfall 
En strategi för återvinning av avfall har nyligen offentliggjorts. Möjligheterna att återvinna metan från avfallsupplag 
håller på att undersökas. 
Skogsbruk 
Irlands årliga planteringsmål (beskogning och återbeskogning) är 30 000 hektar. 
Italien 
Italien lämnade sitt nationella meddelande till sekretariatet för FN:s ramkonvention för klimatförändring den 16 januari 
1995'9. Italien följer de beslut som EG fattade den 29 oktober 1990 om att senast år 2000 stabilisera utsläppen på 1990 
års nivåer. 
Utsläpp år 1990 och år 2000 
Tabell 5.8 visar utsläppen av koldioxid, metan och dikväveoxid i Italien år 1990 och extrapoleringar av utsläppen år 
2000. Jämfört med de faktiska utsläppen år 1990 väntas koldioxidutsläppen öka med 11 % till år 2000, metanutsläppen 
minska med 15 % och dikväveoxidutsläppen att ligga på ungefär samma nivå. 
First Italian National Communication to the Framework Convention on Climate Change. Miljödepartementet, 
januari 1995. 
52 
Tabell 5.8. Utsläpp av koldioxid (C02), metan (CH4) och dikväveoxid (N20) i Italien år 1990 och år 2000 (Gg). 
1990 2000' 
C02 392 213 435 710 
CH4 3 901 3 300 
N,0 120 119,4 
' Baserat på ett referensscenario. 
Politik och åtgärder 
Italiens strategi för att dämpa utsläppen av växthusgaser omfattar politik och åtgärder inom energi-, transport-, avfalls-, 
skogsbruks- och jordbrukssektorn. 
Energi 
Det nationella programmet består av åtgärder riktade mot den elgenererande industrin och privat produktion. Program 
har upprättats för kraftvärmestationer i avsikt att öka användningen av naturgas. Energieffektivisering främjas genom 
ökad kombination av värme och kraft i den privatägda elproduktionen. Italien har tagit olika steg för att minska 
energiefterfrågan inom bostads-/handelssektorn och bostadssektorn. Ett frivilligt program har startats för att förbättra 
industrins energihushållning. 
Transporter 
En investeringsplan genomförs för att utvidga järnvägsnätet och tunnelbanenätet i tätorterna. Ett pilotprogram inriktat 
på användning av alternativa bränslen inom städemas transportsystem håller på att förberedas. Bestämmelser om 
skattebefrielse för alternativa bränslen har antagits. 
Avfallshantering 
Ekonomiska incitament ges för att främja källsortering av avfall och för uppförande av avfallsanläggningar. Utnyttjande 
av biogas från avfallsanläggningar främjas. 
Skogs- och jordbruk 
Italien antog en nationell skogsbruksplan år 1987. Planen inbegriper bl.a. incitament till beskogning, förbättring av 
skogsvården samt skogsindustrien forskning och utveckling. Flera EU-förordningar har genomförts, vilket lett till en 
minskad användning av kvävehaltiga gödningsmedel. 
53 
Luxemburg 
Luxemburg lämnade sitt nationella meddelande till sekretariatet för FN:s ramkonvention om klimatförändring i mars 
199520. Luxemburgs nationella mål är att senast år 2005 minska koldioxidutsläppen med 20 % jämfört med 1990 års 
nivåer. 
Utsläpp år 1990 och år 2000 
Tabell 5.9 visar utsläppen av koldioxid, metan och dikväveoxid i Luxemburg år 1990 och år 2000. Koldioxidutsläppen 
väntas minska med 33 % till år 2000 jämfört med 1990 års nivåer. Metan utsläppen väntas öka med 5 % och 
dikväveoxidutsläppen med 3 % till år 2000 jämfört med 1990 års nivåer. 
Tabell 5.9. Utsläpp av koldioxid (C02), metan (CH4) och dikväveoxid (N20) i Luxemburg år 1990 och år 2000 (Gg). 
1990 2000 
C02 11 244' 7 556 
CH4 24,62 26,1 
N20 0,6913 0,693 
1 Inklusive 105 Gg "naturliga" utsläpp. 
2 Inklusive 0,802 Gg "naturliga" utsläpp. 
3 Inklusive 0,091 Gg "naturliga" utsläpp. 
Politik och åtgärder 
Energihushållning och främjande av förnybara energikällor är viktiga inslag i Luxemburgs nationella program. År 1993 
antogs en lag om rationell energianvändning. Den skall främja energihushållning och rationell energianvändning inom 
alla näringsgrenar och utnyttjande av alternativa energikällor. Hittills har förordningar antagits om användning av 
förnybara energikällor och samgenerering av energi. År 1991 inrättades en energibyrå som stöder innovativa pilotprojekt 
inom området förnybara energikällor och rationell energianvändning. Strukturförändringar inom järn- och stålindustrin 
genom övergång från konventionella anläggningar till elektriska ljusbågsugnar kommer att bidra till att 
koldioxidutsläppen begränsas. I Luxemburgs nationella program nämns bl.a. följande åtgärder som har beslutats eller 
genomförts: 
Energi 
Byggande av kombinerade kraftvärmeverk. 
Bidrag till investeringar i energihushållning. 
Transporter 
Förbättring av kollektivtrafik och spårbundna förbindelser. 
Rapport National du Luxemburg en vue de la Ie Conférence des Parties a la Convention-Cadres des Nations-Unies 
sur les Changement Climatiques. Miljödepartementet, mars 1995. 
54 
Utveckling av kombinerade transporttjänster för gods. 
Utveckling av vattenburna transporter genom att en kanal byggs i samarbete med Frankrike och Tyskland. 
Främjande av renare teknik för bussar. 
Industrisektorn 
Tillstånd för nya företag som inbegriper skyldighet att tillämpa bästa tillgängliga teknik; befintliga företag 
måste i framtiden använda bästa tillgängliga teknik. 
Hushållssektorn 
Stöd till isolering av bostäder. 
Undersökningar om energihushållning och förnybara energikällor. 
Nederländerna 
Nederländerna lämnade sitt nationella meddelande till sekretariatet för FN:s ramkonvention om klimatförändring den 
21 september 19942'. Det nationella koldioxidmål som Nederländerna har antagit är att stabilisera utsläppen fram till 
1994-1995 och att till år 2000 uppnå en minskning med 3-5 % jämfört med 1989-1990. För metan är målet att senast 
år 2000 minska utsläppen med 10 % jämfört med 1990 och för dikväveoxid att år 2000 ha stabiliserat utsläppen på 1990 
års nivå. 
Utsläpp år 1990 och år 2000 
Tabell 5.10 visar utsläppen av koldioxid, metan och dikväveoxid i Nederländerna år 1990 och år 2000 i enlighet med 
utkastet till IPCC:s riktlinjer för nationella inventeringar av växthusgaser. Det nationella koldioxidmålet bygger på en 
annan inventeringsmetodik. Extrapoleringama av koldioxidutsläppen år 2000, som beräknats enligt IPCC-metodiken, kan 
därför inte jämföras med det nationella koldioxidmålet. Enligt Nederländernas extrapoleringar (som bygger på IPCC-
metodik) kommer de nationella koldioxid- och metanmålen sannolikt att uppnås. Koldioxidutsläppen väntas minska med 
4 % till år 2000 jämfört med 1990 års nivåer. Denna uppskattning bygger på temperaturkorrigerade uppgifter om 
koldioxidutsläppen år 1990. Jämfört med de faktiska koldioxidutsläppen år 1990 förväntas koldioxidutsläppen stabiliseras 
fram till år 2000. Metanutsläppen väntas minska med 25 % till år 2000. Stabiliseringsmålet för dikväveoxid kommer 
sannolikt inte att uppnås: utsläppen väntas öka med 5 % till år 2000. 
Netherlands' National Communication on Climate Change Policies. Prepared for the Conference of the Parties 
under the Framework Convention on Climate Change. Nederländerna, augusti 1994. 
55 
Tabell 5.10 Utsläpp av koldioxid (C02), metan (CH4) och dikväveoxid (N20) i Nederländerna år 1990 och år 2000 
(Gg); 
1990 2000 
C02 174 000' 167 600 
CH4 1 067 786 
N20 59,6 62,2 
1 Koldioxidutsläppen har korrigerats för temperaturinverkan. De faktiska utsläppen år 1990 uppgick till 167 600 
Gg. 
Politik och åtgärder 
Nederländernas politik för att angripa klimatförändringen har formulerats i ett stort antal promemorior och planer (t.ex. 
den andra nationella miljöpolitiska planen och den andra promemorian om energihushållning) och har godkänts av 
parlamentet. Den inbegriper en rad olika politiska riktlinjer och åtgärder inom skilda sektorer, främst energi-, transport-
och avfallsektorn. 
Koldioxid 
Politiken för att minska koldioxidutsläppen är i hög grad inriktad på energihushållning. Den består av frivilliga 
överenskommelser (särskiltmed industrin, inbegripet energiomvandlings-och energidistributionssektom), normer (särskilt 
för hushåll och byggnader), investeringar i transportinfrastrukturen, ekonomiskt stöd till förnybara energikällor och 
energihushållning samt minskning av avfallsupplag i kombination med återvinning av energin. Som lämpliga medel väljs 
företrädesvis stöd till självreglering, dvs. frivilliga överenskommelser. Dessa har vanligen formen av ett långsiktigt avtal 
mellan regeringen och t.ex. branchorganisationer. Det huvudsakliga kälet till att frivilliga överenskommelser betonas är 
att alla berörda deltagare skall acceptera åtgärderna. 
Metan 
De direkta åtgärderna för att minska metanutsläppen är reglering av avfallshanteringen och förbättring av gas­
distributionsnäten. Miljöprogram för jordbruket och Europeiska gemenskapens gemensamma jordbrukspolitik kommer 
att leda till att antalet kreatur och gödselproduktionen minskar. 
Dikväveoxid 
Specifika politiska åtgärder för att minska utsläppen av dikväveoxider undersöks. Eventuella minskningar av utsläppen 
av dikväveoxid är resultatet av politik inom andra områden än klimatförändringen, framför allt för att motverka 
försurningen. 
56 
Portugal 
Portugal lämnade sitt nationella meddelande till sekretariatet för FN:s ramkonvention om klimatförändring i slutet av 
år 199422. Portugals strategi för att mildra klimatförändringen "överensstämmer med dess åtaganden som ett land inom 
Europeiska unionen och med principen om gemensamma men olika förpliktelser". Portugals nationella mål är att senast 
år 2000 begränsa ökningen av koldioxidutsläppen till 40 % jämfört med år 1990. 
Utsläpp år 1990 och år 2000 
Tabell 5.11 visar utsläppen av koldioxid, metan och dikväveoxid i Portugal år 1990 och förväntade utsläpp år 2000. 
Koldioxidutsläppen från fossila bränslen väntas öka med 29 % till år 2000 jämfört med 1990 års utsläpp. Portugals 
nationella meddelande innehåller inga uppskattningar av framtida utsläpp av metan och dikväveoxid. 
Tabell 5.11. Utsläpp av koldioxid (C02), metan (CH4) och dikväveoxid (N20) i Portugal år 1990 och år 2000 (Gg). 
1990 2000 
CO, 42 148 54 274' 
CH4 227 inte uppskattat 
N20 10,6 inte uppskattat 
' Avser koldioxidutsläpp från förbränning av fossila bränslen. År 1990 släpptes 38 686 Gg ut. 
Politik och åtgärder 
Portugals strategi för att minska utsläppen av växthusgaser inbegriper politik och åtgärder inom energi-, industri-, 
transport- och jordbrukssektorn. 
Energi 
Portugals energipolitik överensstämmer med miljöskyddsmålen och syftar till diversifiering och energieffektivisering, 
användning av ren teknik och främjande av förnybara energikällor. Politiken och åtgärderna inbegriper 
användning av naturgas för elproduktion och slutanvändning (startar år 1997), 
främjande av kombinerad värme- och kraftproduktion i olika näringsgrenar, 
främjande av förnybara energikällor, 
effektivisering av värmekraftverk, 
främjande av rationell slutlig energianvändning i alla berörda sektorer. 
Portuguese report in accordance with Artide 12 of the United Nations Framework Convention on Climate 
Change. Miljö- och naturresursdepartementet, Lissabon, 1994. 
57 
Industri 
Inom industrisektorn beslutas om ekonomiska styrmedel, lagstiftning och informationskampanjer för att främja 
miljöskyddet. 
Transporter 
Politiska åtgärder inom transportsektorn är inriktade på att stärka de spårbundna transportmedlens konkurrenskraft. 
Betydande investeringar har gjorts i både väg- och järnvägsinfrastrukturen. 
Jord- och skogsbruk 
Politiken och åtgärderna inom jordbrukssektorn avser reformen av EG:s gemensamma jordbrukspolitik, som är inriktad 
på att minska incitamenten till jordbruksproduktion. De stödåtgärder som införts inom ramen för den reformen leder till 
minskad användning av gödningsmedel och minskat antal kreatur och därigenom till minskade utsläpp av metan och 
dikväveoxid. Inom skogsbruket främjas bibehållande, utvidgning och vård av skogarna. 
Spanien 
Spanien lämnade sitt nationella meddelande till FN:s ramkonvention om klimatförändring i september 199423. 
Utsläppen år 1990 och år 2000 
Tabell 5.12 visar utsläppen av koldioxid, metan och dikväveoxid i Spanien år 1990 och år 2000. De extrapolerade 
koldioxidutsläppen år 2000 avser endast energi. Koldioxidutsläppen från bränsleförbränning förväntas öka med 24 % 
till år 2000 jämfört med 1990 års nivåer. Spaniens nationella meddelande innehåller inte några extrapoleringar av metan 
och dikväveoxid. 
Tabell 5.12. Utsläpp av koldioxid (C02), metan (CH4) och dikväveoxid (N20) i Spanien år 1990 och år 2000 (Gg). 
1990 2000 
C02 260 655' 276 5042 
CH4 2 129,8 
N20 86,5 
' Totala koldioxidutsläpp. I Spaniens nationella meddelande finns en uppskattning av de totala nettoutsläppen, 
inbegripet en koldioxidreduktion på 256 476 Gg genom förändrad markanvändning och skogsbruk. 
2 Energirelaterade koldioxidutsläpp. År 1990 släpptes 222 908 Gg ut. 
Politik och åtgärder 
Det viktigaste inslaget i Spaniens nationella program för att minska utsläppen av växthusgaser är 1991 års nationella 
energiplan. Åtgärder vidtas även inom industri-, transport-, jordbruks- och skogsbrukssektorn. 
Report by Spain on the United Nations Framework Convention on Climate Change. Preliminär version. Nationella 
klimatkommittén. Spanien. 
58 
Energi 
Huvudinstrumentet i 1991 års nationella energiplan för att hantera växthuseffekten är en energihushållnings- och 
energieffektiviseringsplan. Planen består av följande fyra älgärdsgrupper: 
Ett energihushållningsprogram för att minska den slutliga energiförbrukningen utan att minska den 
ekonomiska aktiviteten. 
Ett energisubstitutionsprogram för att öka användningen av naturgas som alternativ till olje- och kolprodukter 
inom industri-, bostads- och handelssektorn. 
Ett samgenereringsprogram för att främja kombinerad produktion av värme och elkraft. Projekten är särskilt 
inriktade på energiintensiva industrier (t.ex. raffinering och kemikalieframställning) och på hotell och 
vandrarhem. 
Ett program för förnybar energi i syfte att öka dess användning inom elgenerering och slutanvändning. 
I 1991 års nationella energiplan ingår även åtgärder inom energiproduktion och energitillförsel. De viktigaste åtgärderna 
här är bränslebyte till naturgas och främjande av rena koltekniker. 
Industri 
Det industriella och tekniska miljöprogrammet syftar till att hjälpa industrin att uppfylla de allt strängare miljönormerna. 
Transporter 
Statsbidrag lämnas för att främja kollektivtrafik. Planen för storstadstransporter 1990-1993 syftar till att modernisera 
kollektivtransportsystemen. Godstransport på järnväg gynnas. 
Jordbruk 
Aktuella jordbrukspolitiska åtgärder är energisparande åtgärder, användning av biomassa som energikälla, information 
om god jordbrukssed när det gäller lagring av stallgödsel och spridning av gödselmedel. 
Skogsbruk 
Mellan 1990 och 1993 ingicks samarbetsavtal mellan den spanska regeringen och de autonoma landsdelarna, vilket redan 
har lett till beskogning av 63 700 hektar. Dessutom har insatser gjorts för att förhindra skogsbränder och för att skydda 
ekosystemen mot skadegörare och luftföroreningar. 
Sverige 
Den svenska regeringen antog sitt nationella meddelande den 15 september 199424. Sedan 1970 har koldioxidutsläppen 
minskats med cirka 40 %. Det nationella mål som Sverige antagit är att i enlighet med FN:s ramkonvention om 
klimatförändring stabilisera koldioxidutsläppen från fossila bränslen på 1990 års nivå senast år 2000 och att därefter 
minska utsläppen. Dessutom skall metanutsläppen från avfallsupplag minskas med 30 % mellan år 1990 och år 2000. 
Sweden's national report under the United Nations Framework Convention on Climate Change. 
Miljödepartementet, september 1994. 
59 
Utsläpp år 1990 och år 2000 
Tabell 5.13 visar utsläppen av koldioxid, metan och dikväveoxid i Sverige år 1990 och år 2000. Sverige betonar att 
uppskattningarna av koldioxidutsläppen år 1990 bygger på faktiska utsläpp och att dessa utsläpp jnte har justerats för 
temperaturinverkan. Om siffrorna justeras för genomsnittliga klimatförhållanden väntas koldioxidutsläppen år 2000 ligga 
på samma nivå som de gjorde år 1990. Jämfört med de faktiska utsläppen 1990 väntas koldioxidutsläppen öka med 4 % 
till år 2000. Metanutsläppen väntas minska med 10 % och dikväveoxidutsläppen med 15 % till år 2000 jämfört med 
1990 års nivåer. 
60 
Tabell 5.13. Utsläpp av koldioxid (C02), metan (CH4) och dikväveoxid (N20) i Sverige år 1990 och år 2000 (Gg). 
1990 2000 
C02 61 256' 63 800 
CH4 329 300 
N2Q [5£ L3 
' Faktiska koldioxidutsläpp. Efter justering för temperaturinverkan var koldioxidutsläppen 64 000 Gg. 
Politik och åtgärder 
En konkret strategi för den svenska klimatpolitiken formulerades 1993 i propositionen om åtgärder för att motverka 
klimatförändring. De viktigaste inslagen i strategin är åtgärder för att begränsa efterfrågan på fossila bränslen och öka 
bidraget från förnybara energikällor samt förbättrad energihushållning och effektivare energianvändning. Beskattning 
av fossila bränslen är det viktigaste styrmedlet för att begränsa koldioxidutsläppen. 
Energi och transporter 
Bland åtgärderna för att förbättra energieffektiviteten kan nämnas teknikupphandling och demonstration av eleffektiva 
produkter, processer och system för bostäder, andra lokaler och industrin. En koldioxidskatt infördes 1991 som ett led 
i en större skattereform i syfte att minska beskattningen av inkomster och kapital och att öka miljöskatterna. Flera 
program har antagits för att främja och stimulera energieffektivitet och användning av förnybara energikällor, bl.a. för 
energihushållning och främjande av biobränslen, vindkraft och solenergi. Inom transportsektorn har flera forsknings- och 
utvecklingsprogram (om användning av alternativa bränslen, hybrid- och elfordon) startats. Eftersom endast 5 % av den 
svenska elproduktionen är baserad på fossila bränslen är potentialen att minska växthusgaserna inom elsektorn begränsad. 
Skogs- och jordbruk 
Sverige har beslutat om olika åtgärder för att minska kolavgången från mark, t.ex. genom restriktioner för hantering av 
hyggesmark och dikning. Vissa åtgärder inom den nya jordbrukspolitik som antogs år 1990 påverkar indirekt utsläppen 
av växthusgaser, bl.a. förbättrade metoder för kvävespridning, omställning av åkermark till betesmark eller skog samt 
ökad användning av marktäckande växter under vintern. 
61 
Förenade kungariket 
Förenade kungarikets nationella meddelande offentliggjordes i januari 1994 och presenterades vid den mellanstatliga 
förhandlingskommitténs nionde session25. I augusti 1994 lämnades en kommenterad sammanfattning och tabeller med 
minimiuppgifter om utsläppen av växthusgaser enligt riktlinjerna för utarbetande av de första meddelandena från länderna 
enligt bilaga 1 (Decision 9/2, INC/FCCC, 1994). Förenade kungarikets koldioxidprogram håller på att uppdateras med 
hänsyn till de nya energiextrapoleringar som offentliggjordes i mars 1995 och annat som skett sedan det första 
programmet offentliggjordes. Denna uppdatering kommer att bli tillgänglig under hösten 1995. De uppgifter om 
koldioxidutsläppen som lämnas här bygger på den kommande uppdateringen. 
Förenade kungariket godkänner åtagandet enligt FN:s ramkonvention om klimatförändring om att vidta åtgärder i syfte 
att senast år 2000 återställa utsläppen av växthusgaser till 1990 års nivåer. 
Utsläppen år 1990 och år 2000 
Tabell 5.14 visar utsläppen av koldioxid, metan och dikväveoxid i Förenade kungariket år 1990 och extrapolerade utsläpp 
år 2000 med beaktande av politiken och åtgärderna i det nationella programmet. Programmet väntas leda till att 
koldioxidutsläppen minskar något, att metanutsläppen minskar med 10 % och dikväveoxidutsläppen med 75 %. 
Tabell 5.14. Utsläpp av koldioxid (C02), metan (CH4) och dikväveoxid (N20) i Förenade kungariket år 1990 och 
år 2000 (Gg). 
1990 2000 
C02 580 268 551283 
CH4 4 844 4 400 
NX) 109 30 
Politik och åtgärder 
I Förenade kungarikets nationella meddelande "Climate Change; the UK Programme", presenteras åtgärder för att senast 
år 2000 återföra utsläppen av alla de viktigaste växthusgaserna till 1990 års nivåer. 
Koldioxid 
Koldioxidutsläppen bygger på en nationell form av partnerskap som utarbetats efter omfattande allmänt samråd med 
näringslivet, frivilligorganisationer, miljöorganisationer och andra intressegrupper. Åtgärderna är spridda över alla 
sektorer och rör bl.a. 
hushållens energiförbrukning: införande av skatt på inhemska bränslen och inhemsk kraft samt en ny 
energisparfond, 
näringslivets energiförbrukning: rådgivning och information om energieffektivisering, 
den offentliga sektoms energiförbrukning: normer för centrala och lokala myndigheter och andra offentliga 
organ, 
Climate Change. The UK report. United Kingdom's Report under the Framework Convention on Climate Change. 
Januari 1994. 
62 
transportsektorn: höjd skatt på drivmedel för landsvägstrafik och en utfästelse om reala höjningar på minst 
5 % i genomsnitt i framtida budgetar. 
Metan 
Initiativ tas för att främja användningen av metan för energiproduktion och för att minska utsläppen från kolproduktion. 
Nya riktlinjer om begränsning av utsläppen från olika industrisektorer håller också på att förberedas. 
Dikväveoxid 
En 75 procentig minskning fram till år 2000 förväntas jämfört med 1990 års nivåer, i första hand genom att utsläppen 
av dikväveoxid från nylontillverkning minskas. 
5.3. Sammanfattning 
Alla medlemsstater utom Belgien har ratificerat FN:s ramkonvention om klimatförändring och lämnat över sina nationella 
meddelanden till dess sekretariat. Utöver åtagandena enligt ramkonventionen har de flesta medlemsstater även antagit 
nationella mål med varierande målsättningar och tidsskalor för att minska utsläppen av växthusgaser. Alla medlemsstater 
utom Belgien har inventerat 1990 års utsläpp av koldioxid, metan och dikväveoxid. Belgien lämnade uppskattningar av 
koldioxidutsläppen 1990. Uppskattningarna av 1990 års utsläpp i de nationella rapporterna är inte alltid jämförbara. 1 
allmänhet har utkastet till IPCC:s riktlinjer för nationella inventeringar av växthusgaser följts, men en del länder baserar 
sina uppskattningar på Corinair. Vissa länder använder korrigeringsfaktorer för att justera för temperaturinverkan eller 
för importerad eller exporterad elektricitet. 
Flertalet medlemsstater lämnade uppgift om extrapoleringar av utsläppen av koldioxid, metan och dikväveoxid år 2000. 
Det är viktigt att notera att de nationella rapportemas extrapoleringar av utsläppen av växthusgaser inte är jämförbara 
och inte kan summeras, eftersom de har utarbetats med olika modelleringsverktyg, antaganden om viktiga ingångsvärden, 
vilka källor som extrapolerats och avspeglingen av åtgärder och politik. Vissa medlemsstater har endast uppskattat 
bränslerelaterade koldioxidutsläpp år 2000 och en medlemsstat har extrapolerat utsläppen för år 2005 i stället för år 2000. 
Vid extrapoleringama har man inte heller alltid beaktat enbart beslutade åtgärder utan även föreslagna. 
Åtta medlemsstater väntar sig att koldioxidutsläppen ökar till år 2000 jämfört med år 1990: Finland, Frankrike, Grekland, 
Irland, Italien, Portugal, Spanien och Österrike. En medlemsstat väntar sig att stabilisera koldioxidutsläppen i förhållande 
till 1990: Sverige26. Fem medlemsstater väntar sig att koldioxidutsläppen minskar till år 
26 Baserat på temperaturkorrigerade uppgifter om 1990 års koldioxidutsläpp. Om extrapoleringama jämförs med de 
faktiska koldioxidutsläppen år 1990 uppskattas koldioxidutsläppen öka med 4 %. 
63 
2000: Belgien, Danmark27, Förenade kungariket, Luxemburg och Nederländerna2". Tyskland redovisar en extrapolering 
av koldioxidutsläppen till år 2005 och väntar sig att koldioxidutsläppen skall ha minskat fram till dess. 
Elva medlemsstater lämnar uppgift om extrapoleringar av utsläppen av metan och dikväveoxid för år 2000. Två av dem 
väntar sig ökade metanutsläpp: Irland och Luxemburg. Två andra väntar sig en stabilisering: Frankrike och Österrike. 
De återstående sju medlemsstaterna väntar sig minskade metanutsläpp: Danmark, Finland, Förenade kungariket, Grekland, 
Italien, Nederländerna och Sverige. 
Sex medlemsstater väntar sig att dikväveoxidutsläppen ökar: Danmark, Finland, Grekland, Irland, Luxemburg och 
Nederländerna, medan två medlemsstater väntar sig att de stabiliseras: Italien och Österrike. Tre medlemsstater väntar 
sig en minskning av dikväveoxidutsläppen: Frankrike, Förenade kungariket och Sverige. Tyskland har extrapolerat 
utsläppen till år 2005 och väntar sig att både metan- och dikväveoxidutsläppen minskar. 
27 Baserat på uppgifter om 1990 års koldioxidutsläpp som korrigerats för el importens inverkan. Om extrapoleringama 
jämförs med de faktiska koldioxidutsläppen år 1990 uppskattas koldioxidutsläppen öka med 3 %. 
28 Baserat på temperaturkorrigerade uppgifter om 1990 års koldioxidutsläpp. Om extrapoleringama jämförs med de 
faktiska koldioxidutsläppen år 1990 uppskattas koldioxidutsläppen stabiliseras. 
64 
6. EXTRAPOLERINGAR AV KOLDIOXIDUTSLÄPPEN ÅR 2000 
6.1. Inledning 
Detta kapitel innehåller de första uppskattningarna av de framtida utsläppen av växthusgaser i Europeiska gemenskapen. 
Flera olika scenarier har använts som ett första försök att extrapolera utsläppen av växthusgaser. Scenarierna och de 
model leringstekniker som använts beskrivs i avsnitt 6.2. I avsnitt 6.3 redovisas uppskattningarna av koldioxidutsläppen 
för åren 1990, 2000 och 2020. 
Genom att uppgifterna för år 1990 har uppskattats enligt samma metod som använts för åren 2000, 2010 och 2020 skiljer 
de sig från uppgifterna i EG:s utsläppsinventering för år 1990 i kapitel 3. De här presenterade uppgifterna för år 1990 
återges endast för att visa koldioxidutsläppens tendens i Europeiska gemenskapen. 
Det bör betonas att de simuleringar som beskrivs i detta kapitel inte är officiella simuleringar för att uppskatta 
klimatpolitikens effekt i EG. Simuleringsresultaten redovisas som en första fingervisning om framtida utsläpp av 
växthusgaser inom EG. Arbetet med att utveckla säkrare modelleringsverktyg och scenarier fortgår. 
De modeller och scenarier som använts för att komma fram till extrapoleringama av framtida EG-utsläpp skiljer sig när 
det gäller struktur och externa antaganden från de modeller och scenarier som medlemsstatema använt för att förutse 
sina koldioxidutsläpp (kapitel 5). Resultaten är därför inte jämförbara. 
De uppskattningar som finns av effekten av politiken och åtgärderna mot utsläpp av växthusgaser redovisas i kapitel 4. 
6.2. Modelleringstekniker och scenarier 
Extrapoleringama av de framtida EG-utsläppen av växthusgaser i detta kapitel bygger på EG-modellen MIDAS (Model 
Integrating Demand and Supply) och olika scenarier som varierar i fråga om antaganden om externa variabler. Nedan 
beskrivs MIDAS kortfattat och de olika scenarierna redovisas. I bilaga 2 finns en utförligare beskrivning av de använda 
scenarierna. 
MIDAS (Model Integrating Demand and Supply) 
MIDAS-modellen för planering och prognostisering av storskaliga energisystem har utvecklats med medel från EG:s 
JOULE-program. Med MIDAS kan energisystemet - som återges genom en kombination av teknisk processanalys och 
ekonometrisk analys - simuleras dynamiskt. Modellen används för scenarieundersökningar och prognoser. En 
ekonometrisk top-down-metod kombineras med ett mikroekonomiskt angreppssätt. 
Gr 
MIDAS täcker hela energisystemet: sektoriell energiefterfrågan, bränslen, elproduktion, olja, raffinaderier, naturgas, 
produktion av fasta bränslen, import och energimarknadspriser. Modellen säkerställer en konsekvent och samtidig 
extrapolering på årsbasis av efterfrågan, tillförsel, prissättning och kostnader vad avser energi, så att systemet befinner 
sig i kvantitativ och prisberoende balans. MIDAS förutser en erg i efterfrågan på grundval av externa extrapoleringar av 
importpriser, makroekonomiska nyckeltal och resurstillgänglighet och beräknar den kapacitetsökning och styrning av 
tillförselsektorerna som krävs för att tillgodose efterfrågan samt energiutbyten mellan sektorerna. Energiproduktions­
kostnaden för varje sektor och bränsle beräknas och konsumentpriserna bestäms under beaktande av även internationella 
energipriser och nationell pris- och skattepolitik. Konsumentpriserna blir återigen ingångsvärden i delmodellen för 
efterfrågan där extrapoleringama av efterfrågan och tillförseln anpassas på nytt. Detta upprepas tills värdena konvergerar 
på årsbasis och en konsistent simulering av efterfrågan, tillförsel och priser uppnås. Utsläppsfaktorer per anläggning och 
bränsle läggs till i modellen för att beräkna utsläppen. 
Referensscenariot 
Referensscenariot framställer en värld där "allt fortgår som vanligt", vilket är en bild av den mest sannolika utvecklingen 
enligt vedertagen kunskap. Den ekonomiska tillväxten avtar gradvis på lång sikt. BNP-tillväxttakten i EG väntas sjunka 
från 2,9 % under perioden 1995-2000 till 1,8 % under perioden 2015-2020. Energipolitiken förblir splittrad till följd 
av olösta konflikter mellan konkurrens- och miljömål, önskemål om försörjningstrygghet och skilda nationella mål. En 
viss spridning av ny och effektivare användnings- och tillförselteknik förutses. När det gäller energiefterfrågan väntas 
en fortsättning av nuvarande aktiviteter med en viss uppmärksamhet åt effektivisering. Energipriserna stiger stadigt. 
Gaspriserna är relativt låga jämfört med oljepriserna på grund av avreglering och utökade gasnät. Energiprisernas 
utveckling framgår av tabell 6.1. 
66 
Tabell 6.1. Primärenergipriser (i fasta priser och växelkurser år 1993). Referensscenariot. 
Råolja 
(ecu/toe) Naturgas 
Nordeuropa 
(ecu/toe) Naturgas 
Sydeuropa 
(ecu/toe) Ångkol 
(ecu/toe) 
1990 
1995 
2000 
2005 
2010 
2015 
2020 188,1 
128,5 
153,3 
182,5 
211,7 
219,0 
226,3 101,5 
91,5 
123,6 
139,9 
158,3 
161,8 
167,2 111,6 
100,6 
133,5 
148,2 
164,6 
164,9 
167,2 65,0 
54,8 
60,0 
63,0 
64,0 
68,0 
75,0 
Slagfältscenariot 
I slagfältscenariot återgår världen till isolering, maktblock och protektionism. Motsättningar och instabiliteter i det 
globala systemet försvårar i hög grad den ekonomiska integrationen. Globalisering anses för ambitiöst. Det geopolitiska 
systemet sönderfaller i block, med spänningar och friktioner mellan och inom blocken. BNP-tillväxttakten i EG väntas 
avta från 3,1 % under perioden 1995-2000 till 1,3 % under perioden 2015-2020. Energipolitikens syfte är att minska 
importberoendet. Åtgärder på tillförselsidan har större chans att lyckas än på efterfrågesidan. Trots försöken att införa 
alternativa bränslen hämmar spänningar och konflikter effektivitetsvinsterna. Det ökande beroendet av ett fåtal större 
leverantörer orsakar en oljeprischock. Effektivare användnings- och tillförseltekniker förutses få en viss spridning, 
framkallad av dels samhällets normer, dels industriell konkurrens. 
Forumscenariot 
I forumscenariot rör sig världen mot internationellt samförstånd och samarbete, där offentlig administration och 
intervention spelar en viktig roll. Den globala integrationen ger incitament till gemensamma offentliga aktioner. 
Nationella, europeiska och internationella instititutioner struktureras successivt om för att bättre kunna hantera bredare 
och mer komplexa gemensamma problem och intressen. BNP-tillväxttakten i EG ökar från 2,3 % under perioden 
1995-2000 till 2,6 % under perioden 2010-2015, varefter den avtar något. Energipolitiken är synnerligen influerad av 
miljöhänsyn. Stora politiska förändringar väntas på grund av förstärkt hänsynstagande till miljön, vilket begränsar 
tillväxten av energiefterfrågan. Energipriserna förutses vara stabila. Effektivare användnings- och tillförseltekniker 
kommer att få stor spridning samtidigt som tekniköverföringen ökar i omfattning. 
67 
Hypermarknadscenariot 
I hypermarknadscenariot råder marknadskrafterna, liberalisering och frihandel. Regeringar och statliga organ ingriper 
så lite som möjligt. Den globala ekonomiska integrationen är självförstärkande och fortgående. Drivkraften i detta 
scenario är fortsatt tillämpning av marknadsmekanismen, som ses som det bästa sättet att skapa välstånd och hantera 
komplexitet och osäkerhet. Liberaliseringen och privatiseringen ger resultat och lockar fram nya aktörer på marknaden 
som kräver mer av samma sak. BNP-tillväxttakten i EG väntas avta från 3,2 % under perioden 1995 2000 till 1,9 % 
under perioden 2015-2020. Energipolitiken drivs av en önskan att minimera den statliga kontrollen och maximera 
effektivt fungerande fria marknader som ändå uppnår önskade normer. En stark tillväxt av energiefterfrågan väntas. 
Spridningen av nya och effektivare användnings- och tillförseltekniker beror av marknadskrafterna och den internationella 
konkurrensen. Energipriserna ökar stadigt. 
6.3. Tendenser i koldioxidutsläppen 
Tabell 6.2 visar extrapoleringar av energirelaterade koldioxidutsläpp för åren 2000, 2010 och 2020. Det bör noteras att 
det rör sig om ett första försök att uppskatta EG:s framtida utsläpp av växthusgaser. Som referenspunkt återges även 
uppskattningar av koldioxidutsläppen år 1990 enligt samma beräkningsmetod. Eftersom beräkningsmetoderna skiljer sig 
åt kan inte utsläppsuppskattningarna för år 1990 i detta avsnitt jämföras med EG:s utsläppsinventering i kapitel 3. 
Enligt referensscenariot kommer koldioxidutsläppen i EG att öka med 5 % till år 2000, 13 % till år 2010 och 16 % till 
år 2020 (jämfört med 1990 års nivåer). Hypermarknadsscenariot visar en liknande ökning: 5 % år 2000, 14 % år 2010 
och 17 % år 2020. Slagfältsscenariot leder till att ökningen av koldioxidutsläppen avtar: en ökning med 6 % år 2000, 
med 9 % år 2010 och med 7 % år 2020. Enligt forum scenariot väntas koldioxidutsläppen minska med 2 % år 2000, 5 % 
år 2010 och 10% år 2020. 
Tabell 6.2. Tendenser i koldioxidutsläppen i EG med femton medlemsstater (1000 Gg). 
1990 2000 2010 2020 
Referensscenario 
Slagfält 
Forum 
Hypermarknad 3 155(0) 
3 155(0) 
3 155(0) 
3 155(0) 3 326(+5 %) 
3 357(+6 %) 
3 089(-2 %) 
3 325(+5 %) 3 557(+13 %) 
3 428(+9 %) 
2 986(-5 %) 
3 597(+14 %) 3 648(+16 %) 
3 368(+7 %) 
2 855(-10 %) 
3 686(+17 %) 
68 
7. KÄNSLIGHETSBEDÖMNING OCH ANPASSNINGSÅTGÄRDER 
7.1. Inledning 
I detta kapitel beskrivs klimatförändringens möjliga effekter i Europeiska gemenskapen och de anpassningsåtgärder som 
vidtas på gemenskapsnivå. Det andra, tredje och fjärde ramprogrammet för forskning och utveckling innehåller särskilda 
program för bedömning av klimatförändringens effekter inom olika miljöområden. Klimatprogrammet omfattar forskning 
om havsnivåhöjningen och därav följande påverkan av europeiska kustresurser samt klimatförändringens inverkan på 
europeiska markresurser (jordbruk och skogsbruk). Här ingår även forskning om ökenspridning i Medelhavsområdet, 
liksom undersökningar av de socioekonomiska effekterna av och den politiska reaktionen på extrema händelser som 
klimatförändringen orsakar. Avsnitt 7.2 ger en kort översikt över klimatförändringens möjliga effekter i Europeiska 
gemenskapen. Forskningsprogrammen om klimatförändring diskuteras inte närmare i detta avsnitt utan i kapitel 9 om 
forskning och utveckling. I avsnitt 7.3 redogörs översiktligt för de anpassningsåtgärder som vidtas på gemenskapsnivå. 
7.2. Klimatförändringens tänkbara effekter i Europeiska gemenskapen 
Temperaturökningar 
Det är mycket osäkert när den ökande växthuseffekten ger upphov till en temperaturhöjning och hur stor denna blir, i 
synnerhet på lokal och regional nivå. Även om de modellresultat som förutser temperaturökningar endast kan betraktas 
som grova uppskattningar, har det ändå blivit uppenbart att ökningarna kommer att vara större på högre breddgrader än 
på lägre. Temperaturen i norra Europa väntas således öka mer än i Medelhavsregionema. Scenarioundersökningar visar 
att de genomsnittliga vintertemperaturerna i de nordligaste länderna vid en dubblerad koldioxidkoncentration i atmosfären 
kan öka med 2-5 °C, medan vintrarna i den mittersta och södra regionen kan bli 1-3 °C varmare. Under sommaren kan 
medeltemperaturerna bli 3-4 °C högre i hela Europa (Thimbal m.fl., 1995; Cabasch m.fl., 1995). Aerosoler som släpps 
ut i atmosfären har en negativ nettoeffekt på strålningen. En eventuell sådan negativ förstärkning kan dock inte ses som 
ett enkelt sätt att motverka växthusgaserna, eftersom förstärkningen varierar regionalt (IPCC, 1994). 
Nederbörd 
Det råder stor osäkerhet om klimatändringens inverkan på nederbörden. Somrarna kommer troligen att bli torrare. Detta 
beror delvis på att en tidig snösmältning skulle påverka säsongsvariationerna i markens fuktighet och delvis på att högre 
temperaturer kan leda till ökad avdunstning och évapotranspiration (Warrick m.fl., 1990). 
IPCC (Houghton m.fl., 1992) uppskattade i sitt referensscenario att växthuseffekten kan leda till 15-25 % lägre vattenhalt 
i marken under sommaren i Medelhavsländerna. Eftersom dessa länder redan är synnerligen beroende av bevattning, kan 
detta få enorma konsekvenser för deras jordbrukspotential. Ökad torka kan även kraftigt försämra marken genom 
nedbrytning av organiskt material, försaltning och bildande av en hård ytskorpa. Konsekvenserna för jordbrukspotentialen 
skulle därför kunna bli ännu allvarligare. 
69 
Vattenresurser 
Klimatförändringen har även betydande potentiella effekter på vattenresursernas spridning i tid och rum, det hydrologiska 
kretsloppet, vattenkvaliteten och vattenförsörjningen i olika regioner. Detta kan leda till komplexa effekter på 
naturresurserna och på människans verksamheter, i synnerhet lagring och tillförsel av vatten jordbruk och elproduktion. 
När det gäller vattenresurser är Medelhavetsområdet ett av de känsligaste i Europeiska gemenskapen. 
Höjning av havsnivån och extrema händelser 
En av de viktigaste effekterna av en global uppvärmning är att havsnivån stiger pä grund av värmeutvidgning av 
havsvattnet, smältning av bergsglaciärer och inlandsis samt förändringar av Antarktis istäcke. Följderna varierar frän 
permanent översvämning av lågt liggande land, ökad frekvens av översvämningar, förändrad erosion av stränder, klippor 
och sanddyner, försaltning och ändring av flodemas hydrologi. Troligen påverkas även tidvattnet genom att 
havsbassängernas resonans ändras. 
Referensscenariot med den hittills bästa uppskattningen av havsnivåhöjningen - 45 cm fram till år 2100 - ger endast 
en allmän vägledning om hur den relativa havsnivån kan komma att ändras utefter de europeiska kusterna. 
Klimatförändringen påverkar i hög grad hur ofta extrema händelser inträffar och hur allvarliga dessa blir. I mänskligt 
tidsperspektiv har översvämningar i samband med kraftiga stormar förmodligen större betydelse än höjningen av 
havsytan. 
Kunskapen om mönstret för och frekvensen av stormar runt de europeiska kusterna är dock begränsad till ett fåtal 
områden i nordvästra Europa och delar av Medelhavsområdet. Kraftiga stormar kommer att få mer omfattande effekter 
när havsnivån stiger. Stormeffekterna i Nordsjön och Medelhavet är speciellt oroande. EG har beställt flera 
undersökningar för att uppskatta risken för översvämning utefter valda europeiska kuststräckor och få en grund för 
övervakning och kartläggning av de europeiska kustemas förändringar och dess konsekvenser. 
Jordbruk 
Även om det fortfarande finns osäkerheter i forskningsresultaten har det visats att högre temperaturer kommer att 
förkorta odlingssäsongens längd för ettåriga grödor (Harrison & Parry, 1993). Detta leder till minskad grödoavkastning, 
även om minskningen för vissa grödor kan kompenseras av de direkt gödande effekterna av ökade 
koldioxidkoncentrationer. Klimatet i södra Europa kommer i allmänhet att bli varmare och troligen torrare, vilket 
kommer att ha negativa effekter på grödoavkastningen. För delar av västra Europa (t.ex. norra Frankrike och Tyskland) 
skulle det vara fördelaktigt om den genomsnittliga nederbörden ökar. Jordbrukspraxis, t.ex. såtider, bevattning och 
sortval, kan behöva ändras på grund av de högre temperaturerna och risken för torka. 
Vall- och betesarealerna väntas öka i hela Europa (Jones m.fl. 1993). Produktionen kommer att stimuleras av den direkt 
gödande effekten av koldioxiden och av temperaturhöjningarna. Vid en ekvivalent dubblering av de förindustriella 
koldioxidhalterna kommer vall- och betesproduktionen i den tempererade delen av Europa att bli 10-15 % högre än i 
dag på grund av den direkta gödningseffekten och ytterligare 18 % högre på grund av den förutsedda 
temperaturhöjningen. 
Skogsbruk 
Förändringar av temperaturen och nederbördsmönstren kommer förmodligen att rubba skogamas sammansättning, 
spridning och tillväxt. Forskningsprogram för att kvantifiera klimatförändringens verkningar inom skogsbruket genomförs 
för att avvärja risken för oreparerbara skador och förlust av skogar. Undersökningarna visar att reaktionerna varierar inte 
enbart mellan arterna utan även mellan unga och mogna vävnader. Näringstillförseln är också en viktig parameter i 
växtens reaktion på höjda koldioxidkoncentrationer. 
70 
Det finns endast indikativa uppskattningar av klimatförändringens regionala effekter på vegetationszonerna. 
Modellberäkningar tyder dock på att vegetationszonerna i Europa förskjuts mot nord-nordost (Bengtsson, 1994). 
Analys av de ekonomiska effekterna 
Även om ovissheten är stor om vilka och hur stora effekterna kommer att bli av klimatförändringen är experter och 
beslutsfattare eniga om att det kommer att ske en global uppvärmning under nästa århundrande. Troligen kommer nästan 
alla näringsgrenar att påverkas. En analys av de ekonomiska effekterna för EU med tolv medlemsstater (ERM, 1992a) 
visar att även om den globala uppvärmningen förmodligen ger upphov till en ekonomisk nettokostnad för EG som helhet, 
kommer det att finnas sektoriella och regionala variationer. Det är t.ex. troligt att intäkterna inom EG:s jordbrukssektor 
som helhet ökar, men detta beror på stora ökningar i norra Europa som uppväger inkomstförlusterna i södra Europa. 
Kostnaderna i EG kommer sannolikt att uppkomma i andra näringsgrenar, även om vissa regioner kan få ekonomiska 
fördelar, vilket t.ex. är fallet för turism i Belgien, tillverkning i Luxemburg och tjänstesektorn i Förenade kungariket. 
Av allt att döma uppkommer 90 % av de ackumulerade kostnaderna under den senare delen av nästa århundrade. 
De ekonomiska effekterna har uppskattats per effektindikator och land (ERM, 1992b) under antagande av en global 
uppvärmning på 1 °C och 4 °C. Om inga åtgärder vidtas för att kontrollera utsläppen kan den globala uppvärmningen 
komma att bli cirka 0,5-1 °C år 2020 och 1,75-4 °C år 2100. De ekonomiska effekterna relateras till den globala 
uppvärmningsnivån och inte till bestämda år i framtiden. När effekterna kan väntas inträffa beror på vilket scenario för 
utsläppskontroll som väljs. Uppskattningarna presenteras därför som odiskonterade årsvärden. Eftersom de ekonomiska 
effekterna inte är relaterade till tid har inte några extrapoleringar av den ekonomiska tillväxttakten tagits med i 
beräkningarna. Nationalinkomsten antas vara konstant. 
Tabell 7.1 visar de ekonomiska effekterna för EU med 12 medlemsstater vid 1 °C och 4 °C. Det framgår att kostnaderna 
för skadorna sannolikt kommer att uppgå till en betydande del av BNP. Även om indikatorerna jordbruksavkastning, 
komforttröskel och graddagar för uppvärmning och avkylning är positiva, är summan negativ. Detta beror på de höga 
kostnader som höjningen av havsytan orsakar. 
Tabell 7.1. Ekonomiska effekter för EU med 12 medlemsstater per effektindikator och år (miljarder ecu1), i procent av 
1989 års nationalinkomst 
miljarder ecu 1989' Procent av nationalinkomsten 
Global temperaturökning 1,0 4,0 1,0 4,0 
Höjning av havsnivån 
Avrinning 
Komforttröskel2 
Graddagar, uppvärmning och avkylning 
Jordbruksavkastning -67,6 
-5,7 
4,7 
13,4 
3,2 -272,2 
-18,4 
27,1 
35,5 
12,2 -1,9 
-0,2 
0,1 
0,4 
0,1 -7,6 
-0,5 
0,8 
1,0 
0,3 
Källa: ERM, 1992 b. 
1 Miljarder ecu, 1989 års prisnivå. 
2 Indikator baserad på temperatur, nederbörd och solsken, som avspeglar förmågan att locka turister. 
71 
Tabell 7.2 visar de ekonomiska effekterna för tolv av EU:s medlemsstater. Skillnaderna mellan länderna är påtagliga. 
För de södra EG-länderna är de ekonomiska effekterna huvudsakligen negativa: luftkonditioneringskraven ökar och 
turismen avtar på grund av de negativa effekterna av höjd havsnivå och vattenbrist. Ett undantag är indikatorn för 
jordbruksavkastning som är positiv eller noll för alla medlemsstater. Det bör noteras att ett positivt värde för 
jordbruksavkastningen inte innebär att jordbrukssektorn som helhet kommer att dra ekonomisk nytta. Andra faktorer som 
den totala potentiella jordbruksarealen spelar även en viktig roll. 
Tabell 7.2. Ekonomiska effekter per effektindikator för medlemsstaterna vid 4 "C (miljarder 1989'). 
Höjning Avrinning Komfort- Graddagar, Jordbruks-
av havs- tröskel2 uppvärmning avkastning 
nivån och avkylning Totalt 
Belgien -2,1 
Danmark -37,1 
Frankrike -78,2 
Förenade kungariket -26,6 
Grekland -3,4 
Irland -13,0 
Italien -37,2 
Luxemburg 0,0 
Nederländerna -10,7 
Portugal -1,5 
Spanien -18,4 
Tyskland -43,9 -0,3 
0,0 
-1,7 
0,0 
-0,6 
0,0 
-5,4 
0,0 
0,0 
-1,5 
-5,4 
-3,7 4,0 
1,0 
6,0 
0,6 
-2,1 
0,0 
-2,9 
0,2 
1,4 
0,7 
2,8 
15,4 2,4 
1,1 
4,1 
11,4 
-0,5 
0,7 
0,6 
2,3 
2,9 
-0,1 
-0,4 
11,0 0,8 
U 
2,2 
1,1 
0,0 
0,5 
0,8 
0,0 
1,8 
0,1 
0,9 
3,0 4,8 
-33,9 
-67,6 
-13,5 
-6,6 
-11,8 
-44,1 
2,5 
-4,6 
-2,3 
-20,5 
-18,2 
Källa: ERM, 1992 b. 
1 Miljarder ecu, 1989 års prisnivå. 
2 Indikator baserad på temperatur, nederbörd och solsken, som avspeglar förmågan att locka turister. 
7.3. Anpassningsåtgärder 
Kustzonerna 
Ett av de viktigaste målen för EG:s femte miljöåtgärdsprogram "Mot en hållbar utveckling" (CEC, 1993) är en integrerad 
förvaltning av kustzonerna. Kommissionen förbereder ett meddelande om integrerad förvaltning av kustzonerna i syfte 
att ge en konsekvent miljöram för integrerade och hållbara utvecklingsformer, på begäran av rådet med miljöministrarna 
i en resolution som antogs den 25 februari 1992. Meddelandet kommer att behandla hela EG:s kustzon - stränder, 
kustvatten och flodmynningar - och landet innanför så långt som det påverkas av havet och kustbetingelserna. Forskning 
och utveckling, t.ex. miljö- och klimatprogrammet och MAST-programmet (se kapitel 8), kommer att ge en vetenskaplig 
grund för en god ekologisk förvaltning av dessa zoner. 1 lämpliga fall kan sökande som lämnar projektförslag i linje med 
meddelandet få ekonomiskt stöd från existerande program, om reglerna och kriterierna medger detta. 
72 
I oktober 1995 väntas komissionen godkänna ett meddelande med förslag om ett treårigt program för att undersöka och 
visa hur olika verksamheter kan samordnas sektoriellt (integrationsprincipen) och mellan de olika territoriella 
behörighetsnivåerna (subsidiaritetsprincipen). Med andra ord skall man med kustzonerna som exempel visa hur 
principerna i det femte miljöåtgärdsprogrammet kan genomföras i praktiken. 
Intressenter på olika nivåer (lokal, regional, nationell, europeisk) skulle bli skyldiga att utföra följande: 
Beskrivning 
-miljöns tillstånd 
-befintliga miljöåtgärder 
-planerad utveckling 
Analys 
-orsaker till befintliga miljöproblem 
-tänkbara effekter av planerad utveckling 
-tänkbara effekter av värderingen av den globala miljön 
-identifiering av förvaltningsalternativ 
Samordning och beslut 
-upprättande av samordningsmekanismer eller anpassning av befintliga sådana 
-utvärdering av förvaltningsalternativ 
-beslut om planer och program: strategier för hållbar utveckling av kustzonerna 
Kommissionen skall se till att programmet upprättas och att resultaten diskuteras och sprids för att genom praktiska 
resultat påskynda en hållbar utveckling av kustzonerna. Programmet bör även identifiera behoven av fortsatta åtgärder 
på europeisk och annan nivå. 
Skogar 
Vid ministerkonferensen i Helsingfors om skyddet av skogarna i Europa i juni 1993 undertecknade Europeiska 
gemenskapen en resolution om strategier för att långsiktigt anpassa Europas skogar till klimatförändringen. Europeiska 
gemenskapen deltar aktivt i uppföljningen av konferensen och dess resolutioner. Ett av målen är att intensifiera den 
europeiska forskningen och det internationella forskningssamarbetet för att förbättra förståelsen av sambanden mellan 
klimatförändring och skogsekosystemen, inbegripet återkopplingar från ekosystemen till klimatsystemet. Detta bör hjälpa 
den europeiska skogsvården att optimera skogamas anpassning till klimatförändringen. Ett annat av resolutionens mål 
är att utveckla befintliga skogsövervakningssystem så att skogsförändringar som kan bero på klimatförändringen kan 
utvärderas. 
73 
EKONOMISKT OCH INTERNATIONELLT SAMARBETE 
8.1. Inledning 
Som en av de parter som är förtecknade i bilaga 2 till FN:s ramkonvention om klimatförändring är EG skyldig att 
informera om åtgärder som vidtas i enlighet med artikel 4.3, 4.4 och 4.5. 
I detta kapitel beskrivs det multilaterala och bilaterala samarbetet mellan Europeiska gemenskapen och 
utvecklingsländerna och mellan Europeiska gemenskapen och länder med ekonomier under omvandling. Som ett resultat 
av det femte åtgärdsprogrammet har miljökraven börjat att beaktas i samarbetet med tredje land, dvs. länder utanför 
gemenskapen. Miljöengagemanget avspeglas nu i de flesta bilaterala samarbetsavtal som ingås mellan gemenskapen och 
dess partnerländer (CEC, 1994d). 
De flesta av de samarbetsprogram och strukturer som nämns i det här kapitlet har inslag som rör klimatförändring, men 
är inte speciellt inriktade på denna fråga. En del av dem vänder sig inte enbart till utvecklingsländer eller länder med 
ekonomier i omvandling utan till alla tredje länder. 
Vid den första konferensen med parterna i FN:s ramkonvention om klimatförändring beslöts bl.a. att den omstrukturerade 
Globala miljöfonden interimistiskt skulle fortsätta att vara den internationella enhet som förvaltar konventionens 
ekonomiska mekanism. Man beslöt även att inom fyra år se över Globala miljöfonden och vidta lämpliga åtgärder, bl.a. 
fastställa fondens definitiva ställning inom konventionen (beslut 9/CP.l). 
Europaparlamentet har i en resolution om Globala miljöfonden (EP Resolution, rapport A3-0378/93, 18.01.1994) sagt 
sig stödja att Europeiska gemenskapen deltar i fonden eftersom detta skulle underlätta fondens samordning av 
internationella miljöfrågor. Den 15 juni 1995 ombads Globala miljöfonden inbjuda Europeiska gemenskapen som 
observatör till dess framtida rådsmöten. Diskussioner pågår med Europaparlamentet om fördelningen av de 3 miljoner 
ecu som förutses för EG:s medverkan i fonden. 
74 
8.2. Samarbete med tredje land 
Samarbetet med tredje land om klimatförändring sker sedan 1980 inom ramen för ett initiativ kallat Synergy, sedan 1992 
inom LIFE-instrumentet och sedan 1994 inom ramen för Europeiska energistadgan. 
Synergy 
Kommissionen föreslog den 23 maj 1995 att rådet förlänger och omvandlar Synergy-initiativet till ett program 
(KOM(95)197 slutlig). 
Syftet med Synergy är att förbättra världens långsiktiga energisituation och därigenom gemenskapens försörjningstrygghet 
genom att hjälpa andra länder att fatta effektiva energipolitiska beslut. Genom att främja energiplanering, rationellt 
utnyttjande av energi samt rådgivning och utbildning bidrar Synergy till att minska utsläppen av växthusgaser. 
Finansieringen av initiativet uppgår till 8 miljoner ecu per år. 
Energisamarbetet inom programmet är inriktat på alla tredje länder, vilket är en fördel jämfört med EG:s övriga 
samarbetsprogram som alla har en geografiskt begränsad tillämpning. 
Inom ramen för Synergy-initiativet har EG bidragit till regionala utredningar genom finansiering och expertrådgivning. 
Energiförbrukningens effekter på klimatförändringen beaktas alltid i dessa utredningar. EG har medverkat till 
en energiplan för delstaten Rio Grande do Sul i Brasilien, 
en undersökning av hur metoderna för att prognostisera efterfrågan i Brasilien kan förbättras, 
en energiundersökning i provinsen Buenos Aires i Argentina, 
energiprognoser för Sydamerika, 
energiplaner för städerna Bydgoszcz och Gliwice i Polen, 
en energiplan för staden Miskolc i Ungern, 
energipolitiska undersökningar i Kina, 
energiplanering i Maghreb-ländema, 
energiplan för Ankara i Turkiet, 
en nationell energiplan för Cypern. 
I fråga om rationell energianvändning är de viktigaste medlen i Synergy-initiativet tekniköverföring och metoder för 
rationell energianvändning, utvärdering av potentiella energibesparingar i olika näringsgrenar eller länder och främjande 
av samgenerering av energi. EG har stött följande projekt: 
Optimering av energianvändningen i byggnader i Brasilien. 
Energieffektivisering inom landsvägstransporter och industri i Brasilien. 
Samgenereringsmetoder i Brasilien. 
Främjande av samgenerering i Chile, Peru och Mexico. 
Energieffektivisering i den argentinska spannmålsindustrin. 
Seminarium om energirevision i Tunisien. 
Plan för rationell energianvändning i industri, transporter och byggnader i Marocko. 
Främjande av rationell energianvändning i Israel. 
Energisparande i byggnader i Medelhavsländerna. 
Revision av den ungerska industrins energieffektivitet. 
75 
Institutionell uppbyggnad är ett viktigt inslag i Synergy-initiativet. Man har bl.a. upprättat energicentrer i de 
östeuropeiska länderna och i utvecklingsländer. Syftet med dessa centrer är att stimulera spridningen av energieffektiva 
tekniker på marknaden, att ge europeiska energiindustrier och experter en permanent representation och att stödja 
uppbyggnaden av en effektiv energi infrastruktur (CEC, 1994c). Hittills har energicentrer öppnats i Slovenien, Ungern, 
Albanien och Rumänien. Inom den närmaste framtiden öppnas energicentrer troligen i Kina, Indonesien, Senegal och 
Argentina. 
Kommissionen har föreslagit att programmet skall pågå under fem år med en total budget på 50 miljoner ecu. 
LIFE 
Den 21 maj 1992 beslöt gemenskapen om regleringen av miljöfinansieringsinstrumentet LIFE (Lending Instrument for 
the Environment) (1992/73/EEG). Därigenom kan EG delfinansiera demonstrationsverksamheter, kampanjer för att höja 
medvetenheten och tekniskt stöd till miljöskyddsprojekt. Huvuddelen av medlen är avsedda för naturvård och en mindre 
del för miljökvalitet. 
Europeiska energistadgan 
Europeiska energistadgefördraget och Energieffektiviseringsprotokollet undertecknades i Lissabon den 17 december 1994 
sedan förhandlingar med drygt 50 länder framgångsrikt hade slutförts i juni 1994. Europeiska energistadgan 
(KOM(95)440) är en politisk deklaration genom vilken undertecknarna förbinder sig att samarbeta om handel, 
investeringar och annan politik inom alla energisektorer. Dessa ansträngningar bör leda till att en verklig energimarknad 
skapas i hela Europa. Miljöskydd och effektivare energianvändning som kommer till stånd genom stadgan och dess 
protokoll kommer att ha en positiv effekt på begränsningen av utsläppen av koldioxid och andra växthusgaser, särskilt 
genom att främja marknadspriser och därigenom en effektivare energianvändning. 
8.3. Samarbete med utvecklingsländerna 
Samarbetet med utvecklingsländerna sker inom ramen för allmänna och mer specifika program. De specifika 
programmen rör forskningssamarbete samt energi- och skogsfrågor. 
Forskningssamarbete 
Sedan 1982 har Europeiska gemenskapen finansierat forskningssamarbete med utvecklingsländerna. Ett program som 
särskilt kan nämnas är "Biovetenskap och teknologi för utvecklingsländer", som genomfördes inom det tredje 
ramprogrammet for forskning och utveckling (1990-1994). 
1 det fjärde ramprogrammet för forskning och utveckling (1994-1998) ingår verksamheter som är särskilt inriktade på 
att främja internationellt forskningssamarbete. Budgeten för detta samarbete är 540 miljoner ecu (dvs. ungefär 
76 
5 % av det fjärde forskningsprogrammets hela budget). Den största delen kommer att användas för samarbete med 
länderna i Öst- och Centraleuropa, de oberoende staterna i förutvarande Sovjetunionen och utvecklingsländerna. 
Det kommande forskningssamarbetet med utvecklingsländerna omfattar frågor som anses vara gemensamma för alla 
utvecklingsländer och av största vikt för deras ekonomiska och sociala utveckling. I det nya programmet, som inbegriper 
nya områden, betonas begreppet hållbar utveckling och förstärks de tvärvetenskapliga angrepssätten. Programmet är 
inriktat på tre sektorer, nämligen 
hållbar hushållning med förnybara naturresurser, 
förbättring av jordbruksproduktion och agroindustriel 1 produktion, 
hälsoforskning för utveckling. 
Forkningsområden av betydelse för den globala miljöförändringen är användning och förvaltning av ekosystemen (t.ex. 
skogar, kustzoner, våtmarker, torra områden, hav, bergsområden och högland). De drivkrafter som kan få människan 
att ändra sitt sätt att använda och förvalta ekosystemen kommer också att behandlas, t.ex. inverkan av olika typer av 
markanvändningspolitik. Eftersom jordbruk och agroindustriell produktion har stor betydelse för utvecklingsländerna, 
finns det behov av forskning om hållbara produktionssystem som beaktar både socioekonomiska faktorer och 
miljöförhållanden. Förbättring av systemen för att bearbeta och utnyttja spannmåls- och animalieproduktionen är ett 
exempel på detta. Ytterligare forskningsområden av gemensamt intresse kan även komma att ingå. 
Samarbetet med utvecklingsländerna kommer att bedrivas i nära anknytning till andra samarbetsformer som 
Lomékonventionen, den nya Medelhavspolitiken och regleringen av ekonomiskt och tekniskt stöd till och ekonomiskt 
samarbete med utvecklingsländerna i Asien och Latinamerika. 
Samarbete om energifrågor 
Energiprojekt i de asiatiska och latinamerikanska länderna finansieras enligt budgetpost B7-3013 för ekonomiskt 
samarbete. Sedan 1990 har åtta projekt av direkt betydelse för klimatfrågan startats med medel från denna budgetpost. 
Dessa projekt föranledde utgifter på cirka 15 miljoner ecu. 
Sedan 1992 finns det inte någon särskild budgetpost för energiprojekt, utan dessa finansieras enligt budgetposten för 
ekonomiskt samarbete eller budgetposten för ekonomiskt och tekniskt samarbete. I mitten av 1995 pågick exempelvis 
16 energiprojekt i Asien med ett totalt åtagande om 56 miljoner ecu. 
Samarbete om skogsfrågor 
Gemenskapen har inrättat en särskild budgetpost för regnskogsverksamhet (B7-5041), som skall finanisiera projekt som 
rör bevarande och hållbar förvaltning av tropiska och subtropiska skogar. Budgetposten inrättades 1990 och medförde 
att 2 miljoner ecu beviljades till regnskogsprojekt under 1991. Beloppet ökades till 50 miljoner ecu under följande år. 
Ungefär en tredjedel av medlen går till projekt i Afrika, Västindien och Stillahavsområdet och två 
77 
tredjedelar till projekt i Asien och Latinamerika. Ett förslag om en förordning för att fastställa budgetpostens rättsliga 
grund har lagts fram för rådet. 
Några av de viktigaste verksamheter som hittills har finansierats eller förbereds enligt budgetposten för regnskogar är 
följande: 
Ett pilotprogram för bevarande av brasilianska regnskogar: EG lämnade sitt första bidrag till regnskogsfonden 1992 och 
samfinansierade verksamheter startade 1993 genom ett bidrag på 11,9 miljoner ecu till forskningsdelen. Samfinansiering 
av demonstrationsdelen med 4 miljoner ecu kommer att stödja lokalsamhällens och frivilligorganisationers arbete för 
regnskogsbevarande och hållbar utveckling. Ytterligare 5 miljoner ecu till extraktionsreservat i syfte att stödja 
gummitappare och andra traditionella skogsanvändare utlovades 1994. År 1995 har det beslutats om ett åtagande på 16,7 
miljoner ecu till ett naturresurspolitiskt projekt. 
I Columbia har redan medel getts till en fond för hållbar utveckling i Amazonasområdet. Fonden skall förmedla resurser 
till småskaliga lokala initiativ som syftar till ett hållbart utnyttjande av skogsresurserna. Ekonomiskt stöd ges även till 
upprättande av biosfärsreservatet Alto Orinoco i Venezuela och stöd till biosfärsreservatet Manu i Peru övervägs. Under 
1995 kan ytterligare projekt komma att genomföras i Paraguay och Mexico. 
Gemenskapen ger stöd till länderna i Amazonaspakten genom dess provisoriska sekretariat i Lima. Ett program för att 
förstärka pakten institutionellt liksom regionala projekt för planering och förvaltning av skyddade områden i hela 
regionen och förstärkning av ursprungliga områden har redan inletts. Ett annat viktigt regionalt projekt som försöker 
angripa de grundläggande orsakerna till att skogarna försvinner handlar om hur jordbruksfrontens framryckning i 
Centralamerika skall kontrolleras. 
Ett antal initiativ har tagits i samband med gemenskapens stödprogram för skogssektorn i Indonesien och ett åtagande 
gjordes 1994 om ett projekt för hållbar skogsvård i Berau i East Kalimantan. Med Malaysia har man kommit överens 
om ett projekt för geografiska informationssystem och med Filippinerna om ett nationalparksprogram. 
Det land som under åren 1993-1995 varit ryggraden för i EG:s utvecklingssamarbete för att främja regnskogarna är 
Indonesien med totalt fyra större pågående projekt och ytterligare två planerade (100 miljoner ecu). Andra länder som 
får EG-stöd inom skogsbrukssektorn (budgetpost B7-3000)ärbl.a. Bangladesh, Indien, Bhutan, Laos, Vietnam, Malaysia 
och Filippinerna. 
I AVS-länderna genomförs t.ex. skogsövervakningsprojekt i Centralafrika (3,5 miljoner ecu), ett projekt för 
nationalparken Korup i Kamerun (7,3 miljoner ecu) och omfattande program i Nigeria, Tanzania, Elfenbenskusten, 
Guinea och Papua Nya Guinea. 
78 
Europeiska, internationella eller lokala frivilligorganisationer och lokalsamhällen genomför en mängd småskaliga projekt 
och ursprungsbefolkningamas organisationer har fått stöd. Mycket uppmärksamhet har ägnats åt de mänskliga aspekterna 
av skogsbevarande genom verksamheter för hållbar utveckling med deltagare på lokal nivå. Biosfärsreservat är ett 
lämpligt sätt att kombinera hållbar resursanvändning och skogsbevarande, och stöd har beviljats till eller övervägs för 
ungefär tio reservat. 
Ett antal verksamheter som riktas till ett visst land eller som är horisontella har finansierats eller planeras, särskilt för 
att främja certifieringssystem för timmer, hållbar pappersproduktion, skogsövervakning, regnskogar och resurser för 
information om biologisk mångfald, partnerskapsavtal mellan federationen för europeiska parker och skyddade områden 
i Latinamerika och Asien. 
Annat bilateralt samarbete 
Länderna i Afrika, Västindien och Stilla havsområdet (AVS-länderna) 
De s.k. Lomékonventionerna för länderna i Afrika, Västindien och Stillahavsområdet (AVS-länderna) är de mest 
omfattande av gemenskapens regionala avtal med utvecklingsländerna. Den fjärde konventionen undertecknades i Lomé 
den 15 december 1989 (Lomé IV) och gäller för perioden 1990-1995. Huvudsyftet är samarbete mellan AVS- och EG-
länderna för att främja och påskynda AVS-ländemas ekonomiska, kulturella och sociala utveckling och för att fördjupa 
och bredda deras förbindelser i en anda av solidaritet och intressegemenskap (artikel 1 i konventionen). 
Enligt den fjärde Lomékonventionen är miljö ett av de viktigaste samarbetsområdena. Inom ramen för ansträngningarna 
att skydda miljön och återställa den naturliga balansen skall samarbetet bidra till att främja särskilda verksamheter som 
avser bevarande av förnybara och icke-förnybara naturresurser, skydd av ekosystem och förebyggande av torka, 
ökenspridning och ödeläggelse av skogen. Andra verksamheter för särskilda ändamål skall också bedrivas (däribland 
skydd mot insektsangrepp, skydd och utnyttjande av vattentillgångar, bevarande av regnskogar och biologisk mångfald, 
främjande av en bättre balans mellan stadsbygd och landsbygd, och förbättring av stadsmiljön (artikel 14 i konventionen). 
Ett annat viktigt samarbetsområde är energiutveckling. AVS-länderna och gemenskapen har kommit överens om att 
samarbeta med hänsyn till den allvarliga energisituationen i flertalet AVS-stater, delvis till följd av den kris som har 
uppstått i många länder på grund av beroendet av importerad olja och den tilltagande knappheten på ved, och den effekt 
som användningen av fossila bränslen har pä klimatet (artikel 105 i konventionen). I AVS-EEG-samarbetet skall särskild 
vikt läggas vid energiplanering, åtgärder för energisparande och effektivt energiutnyttjande, forskning om potentiella 
energitillgångar samt stimulans till ett ekonomiskt och tekniskt ändamålsenligt utnyttjande av nya och förnybara 
energikällor. 
79 
De asiatiska och latinamerikanska utvecklingsländerna (ALA-länderna) 
Sedan 1976 bedriver gemenskapen en politik för ekonomiskt, tekniskt och på senare tid även ekonomiskt samarbete med 
de asiatiska och latinamerikanska utvecklingsländerna (ALA-länderna). Enligt de nya riktlinjerna för detta samarbete 
(förordning nr 443/92) skall skydd av miljön och naturresurserna samt en hållbar utveckling prioriteras på lång sikt. Av 
den totala budgeten på 2 750 miljoner ecu för perioden 1991-1995 är 10 % avsatt till projekt som tar särskilt sikte på 
att skydda miljön, i synnerhet regnskogarna (artikel 5 i förordningen). 
Miljökonsekvensbedömningar ingår alltid i EG:s verksamheter tillsammans med utvecklingsländerna. 
Det totala anslaget till samarbete för en hållbar utveckling har ökat sedan 1990 och uppgick till 770 miljoner ecu år 
1993, som gick till projekt i ALA-, AVS- och Medelhavsländerna inom områden av betydelsen för genomförandet av 
Agenda 21 och andra överenskommelser från Riokonferensen, t.ex. energi, biologisk mångfald, skogar, landsbygdsmiljön, 
ökenspridning, vatten och stadsmiljön. 
Medlen kanaliseras huvudsakligen genom bilaterala (eller regionala) program. Dessutom är två budgetposter särskilt 
avsedda för miljön i utvecklingsländerna och för regnskogarna. 
Den första är inriktad på miljön i utvecklingsländerna (B7-5040, 13,2 miljoner ecu 1995) och används för småskaliga 
konkreta verksamheter som rör förvaltningen av naturlig och urban miljö, inbegripet skydd mot luftföroreningar. En 
betydande del av medlen ägnas åt att hjälpa utvecklingsländerna att stärka sin institutionella kapacitet att hantera 
miljöfrågor. Utbildning i miljöförvaltning och upprättande av lokala planer för hållbar utveckling och strategier med 
påtagligt deltagande av lokalsamhällena är några exempel på vad som görs. 
Den andra budgetposten (B7-5041) avser skyddet av skogar och har nämnts i tidigare avsnitt. 
8.4 Samarbete med länderna i Central- och Östeuropa och f.d. 
Sovjetunionen 
Samarbetet med de central- och östeuropeiska länderna och f.d. Sovjetunionen bygger huvudsakligen på programmen 
PHARE (Poland and Hungary Assistance to the Restructuring of the Economy) och TACIS (Technical Assistance to 
the Commonwealth of Independent States). PHARE-programmet inrättades 1989 och dess huvudsyfte var att ge direkt 
stöd till Polen och Ungern. Sedan dess har programmet utvidgats till andra länder i Central- och Östeuropa. TACIS-
programmet riktar sig till länderna i Oberoende staters samvälde och inrättades formellt genom en förordning som 
minsterrådet antog i juli 1991 (EEG/Euratom nr 2157/91). En ny och reviderad förordning 
80 
antogs 1993 (EEG/Euratom nr 2053/93). Ett nära samband upprätthålls mellan PHARE- och TACIS-programmen. 
PHARE 
PHARE-programmet är ett EG-initiativ som skall stödja den politiska och ekonomiska utvecklingen i de central- och 
östeuropeiska länderna. PHARE beviljar ekonomiska bidrag för att stödja den ekonomiska omvandlingsprocessen och 
förstärka de nyskapade demokratiska samhällena. PHARE ger även ekonomiskt stöd för att hjälpa länder med 
Europaavtal att integreras med EG. Inom PHARE sker ett nära samarbete med partnerländema om hur de ekonomiska 
medlen skall användas inom den ram som EG enats om. 
Det första PHARE-stödet inom miljöområdet avsåg brådskande åtgärder som att tillhandahålla utrustning för kontroll 
av luft- och vattenförorening, undersöka särskilda problem och hjälpa till med att upprätta normer och lagstiftning. 
Senare har en omsvängning skett mot en mer strategisk inriktning, t.ex. utveckling av politik och program för särskilda 
områden som avfallsbehandling. 
Huvudprioriteringarna i PHARE:s finansiering är desamma för alla länder, även om varje land befinner sig i sitt särskilda 
omvandlingsstadium. Nyckelområden är omstrukturering av statliga företag, inklusive jordbruket, utveckling av den 
privata sektorn, reformering av institutioner, offentlig administration, socialtjänster, sysselsättning, utbildning och 
hälsovård, utveckling av infrastrukturen för energi, transporter och telekommunikation samt miljö och kärnsäkerhet. Vid 
utgången av de fem första verksamhetsåren 1994 hade Europeiska gemenskapen genom PHARE-programmet ställt 4 284 
miljoner ecu till förfogande för elva partnerländer (CEC, 1994b). 
Av betydelse för klimatproblemet är särskilt verksamheterna inom nyckelområdena "miljö och kärnsäkerhet" och 
"utveckling av energi". Andra gemenskapsprogram kompletterar stödet inom energisektorn, t.ex. THERMIE (avsnitt 4.3) 
och Synergy (avsnitt 8.2). Europeiska energistadgan uttrycker alla öst- och centraleuropeiska staters och EG:s 
gemensamma intressen inom energisektorn. 
Stöd inom miljöområdet ges i form av årliga nationella eller regionala miljösektorsprogram eller genom miljöinslag i 
fonder för allmänt tekniskt stöd. 
Tekniska stödprogram inom energisektorn startade 1991 i Polen, Tjeckoslovakien, Ungern och de baltiska staterna, Under 
1992 och 1993 utvidgades PHARE:s energiverksamheter till andra partnerländer och till multilaterala verksamheter. 
Syftet med de multilaterala energiprogrammen är att underlätta samarbetet mellan alla PHARE:s partnerländer genom 
sammanlänkning av energinät, 
utbildningsprogram och utbyte av tjänstemän, 
energi och miljö. 
81 
I fråga om "energi och miljö" håller man för närvarande på att utforma ett viktigt program, nämligen utveckling av en 
samordnad strategi för ren och rationell användning av kol i Central- och Östeuropa (CEC, 1994b). 
TACIS 
TACIS-programmets övergripande syfte är att medverka till ett marknadsekonomiskt systemskifte i de oberoende staterna 
i f.d. Sovjetunionen. I slutet av 1994 omfattade TACIS tretton partnerländer: Arménien, Azerbajdzjan, Georgien, 
Kazakstan, Kirgisistan, Moldavien, Mongoliet, Ryssland, Tadzjikistan, Turkmenistan, Ukraina, Uzbekistan och 
Vitryssland. TAC I S-programmet ger ekonomiska bidrag till kunskapsutbyte och expertrådgivning genom partnerskap, 
kontakter och nätverk på alla samhällets nivåer. TACIS startade 1991 med en årsbudget på 400 miljoner ecu, vilket 
höjdes till 510 miljoner ecu 1994 (CEC, 1994a). 
Europeiska gemenskapen och dess partnerländer arbetar nära tillsammans för att bedöma reformmål och behoven av 
TACIS-stöd utifrån den ekonomiska situationen och reformframstegen. De viktigaste målområden som för närvarande 
får stöd av TACIS är 
utveckling av mänskliga resurser, 
omstrukturering och utveckling av företag, 
infrastruktur, 
energi, inbegripet kärnsäkerhet, 
produktion, bearbetning och distribution av livsmedel. 
Även om miljön inte nämndes som målområde i den första TACIS-förordningen har miljöangelägenheterna från första 
början spelat en viktig roll i alla verksamheter. Kommissionen har nämligen valt att integrera miljön i alla sektorer, 
snarare än att koncentrera sig på renodlade miljöprojekt. Miljökonsekvensbeskrivningar och miljörevision ingår i alla 
större projekt eller som ett led i genomförbarhetsundersökningarna. I den nya TACIS-förordningen (1993-1995) finns 
en särskild hänvisning till miljön. Enligt artikel 4.3 i förordningen skall vederbörlig hänsyn tas till miljöaspekterna när 
programmen planeras och genomförs. 
I början av 1995 förstärkte Europeiska gemenskapen sitt miljöåtagande i f.d. Sovjetunionen genom projektet "Medel till 
stöd för miljön". Huvudsyftet är att ge en ram för en miljövänlig ekonomisk tillväxt i regionen och hjälpa till att 
återställa områden som drabbats av allvarliga miljöskador i det förflutna. Industrin, regeringar och frivilligorganisationer 
kommer att få hjälp med att planera och genomföra miljöprojekt. 
Energi nämns som en av de prioriterade sektorerna i TAC I S-programmet. Det är viktigt att notera att alla projekt inom 
energisektorn har inslag av energihushållning. Råd ges även för att bedöma potentialen för förnybara resurser, främst 
vattenkraft men även sol- och vindkraft samt geotermisk kraft. 
82 
TACIS-programmet har bl.a. finansierat ett antal energicentrer som upprättades inom THERMIE-programmet (CEC, 
1994a). Dessa energicentrer utvecklar energihushållningsstrategier, främjar kommersiellt samarbete och etablerar 
kontakter mellan internationella energiexperter. En rad energirevisioner har även utförts vid industrianläggningar som 
en inledning till demonstration av energisparande tekniker. Detta tekniska stöd är inriktat på att minska energiintensiteten 
i de industriella och kommersiella sektorerna och ges direkt till särskilt energiintensiva företag genom 
demonstrationsprojekt. Verksamheter på senare tid omfattar energirevisioner vid aluminium-, stål-, cement- och 
pappersindustrier (CEC, 1994d). Under de närmaste åren kommer TACIS att ge energihushållningsråd till befintliga 
institutioner som deltar i energidistributionen. 
8.5. Sammanfattning 
Tabell 8.1 ger en översikt över de budgetanslag som har använts till eller reserverats för internationella 
samarbetsprogram. Internationella samarbetsprogram omfattar i allmänhet en rad olika verksamheter och det är svårt att 
isolera miljö- eller energikomponenten i de integrerade utvecklingsprojekten. Tabellen bör därför förstås i det 
perspektivet. Klimatrelaterade projekt omfattar endast en mindre del av den totala budgeten. 
Tabell 8.1 Sammanfattning av kostnaderna för EG:s program för samarbete med tredje land, särskilt med 
utvecklingsländer och länder med ekonomier under omvandling. 
Samarbetsprogram Period Totalt budget (miljoner ecu) 
Samtliga tredje länder: 
Synergy 1990-1994 
LIFE 1991-1995 400 
Utvecklingsländer: 
Forskningssamarbete 1990-1994 
Energisamarbete (B7-3013) 1990-1994 
Skogssamarbete (B7-5041) 1990-1994 
AVS-ländema 1990-1995 
ALA-länderna 1991-1995 2 750 
Länder med ekonomier under omvandling: 
PHARE 1990-1994 4 284 
TACIS 1991-1994 1 870 
83 
FORSKNING OCH UTVECKLING 
9.1. Inledning 
I enlighet med artiklarna 4.1 g, 5 och 12.1 bi FN:s klimatkonventionen informeras i detta kapitel om den forskning om 
den globala klimatförändringens fysikaliska och mänskliga aspekter som genomförs för att underbygga politiska beslut. 
Forskningsinsatserna beskrivs med utgångspunkt från gemenskapens andra, tredje och fjärde ramprogram för forskning 
och utveckling (avsnitt 9.2-9.4). Inom dessa ramprogram är de särskilda programmen om miljö-, energi- och 
havsforskning av särskild betydelse för klimatförändringen (FTD-samarbetet med tredje land, som också är viktigt när 
det gäller frågor om klimatförändring och utvecklingsländer, presenteras i avsnitt 8.3). 
I ramprogrammen betonas miljöfrågomas successiva integration i EG:s verksamhet. Miljöskydd och förbättrad livskvalitet 
var viktiga mål redan i det tredje ramprogramet. I det fjärde ramprogrammet har dessa mål fått ännu starkare ställning, 
både genom den allmänna utfästelsen att främja en hållbar utveckling och genom den kraftiga förstärkningen av de 
ekonomiska medel som tilldelas miljön (CEC, 1994d). 
9.2. Andra ramprogrammet för forskning och utveckling 
I det andra ramprogrammet för forskning och utveckling (1987-1991 ) ingick forskning om klimatförändringen i EPOCH-
programmet (European Programme on Climatology and natural Hazards), STEP-programmet (Science and Technology 
for Environmental Protection) och Gemensamma forskningscentrets fjärranalysprogram. 
Av dessa har EPOCH den starkaste kopplingen till klimatförändringsfrågan. Programmet består av följande forsknings­
områden: 
Tidigare klimat och klimatförändring. 
84 
Klimatprocesser och klimatmodeller. 
Klimatpåverkan och klimafrelaterade risker. 
Seismiska risker. 
Forskningen om tidigare klimat och om klimatförändring inriktades på klimatsystemets funktion (atmosfär, oceaner, 
biosfär, kryosfär) oavsett de förändringar som framkallats av människan. Det allmänna målet för forskningen om 
klimatprocesser och klimatmodeller var att förstå de mekanismer som styr klimatsystemets olika delar och deras 
växelverkan för att förbättra klimatmodellemas fysikaliska utformning och parametrar och därigenom möjligheterna att 
förutse klimatförändringar. 
Genom forskningen om klimatpåverkan och klimafrelaterade risker ville man nå insikt om klimatförändringens effekter 
inom olika sektorer av den europeiska miljön, t.ex. jordbruket. Forskningen om seismiska risker, slutligen, skulle 
utveckla och förbättra medlen för att förutse, förebygga och mildra effekten av seismiska aktiviteter i Europa. 
EPOCH omfattade även många av de forskningsfrågor som förutses i International Geosphere-Biosphere Programme 
(IGBP), World Climate Research Programme (WCRP) och World Climate Impact Programme (WCIP). 
9.3. Tredje ramprogrammet för forskning och utveckling 
Det tredje ramprogrammet för forskning och utveckling (1990-1994) var organiserat i 15 olika program. Tre av dessa 
är av betydelse för klimatfrågan, nämligen miljöforskning, energiteknik samt havsforskning och havsteknik. 
Miljöforskning 
Miljöforskningen har fått ökad betoning i det tredje ramprogrammet: 261 miljoner ecu avsattes till miljöprogrammet. 
Gemensamma forskningscentret bidrog genom sitt eget program med 257 miljoner ecu. 
Den socioekonomiska miljöforskningen uppmärksammades för första gången i programmet. Miljöforskningen omfattade 
fyra områden: 
Deltagande i program om global förändring. 
Miljöteknik och ingenjörsvetenskap. 
Forskning om miljöproblemens ekonomiska och sociala aspekter. 
Tekniska och naturliga risker. 
85 
En betydande del av miljöprogrammet avsåg forskning av direkt betydelse för den globala klimatförändringen. Den del 
som rörde klimatologi och naturliga risker hade följande teman: 
Naturlig klimatförändring. 
Människopåverkad klimatförändring. 
Klimatförändringens effekter. 
Ökenspridning i Medelhavsområdet. 
Naturliga risker. 
Forskningen om naturlig klimatförändring koncentrerades i första hand på att rekonstruera tidigare klimat och tidigare 
miljöförhållanden. Man ville framför allt vinna ökad insikt om det globala klimatsystemet genom att analysera och 
modellera tidigare klimat och klimatförändring samt hjälpa till att validera och förbättra klimatmodellerna genom 
rekonstruktioner av hög kvalitet för jämförelse och testning. 
Den viktigaste uppgiften inom temat människopåverkad klimatförändring var att förstå nuvarande klimat och förutse 
klimatförändringar. Tonvikten låg på utveckling och tillämpning av fullständiga klimatmodeller för att förutse framtida 
klimat. 
Forskningen om klimatförändringens effekter rörde förutseende och kvantifiering av klimatförändringens konsekvenser, 
inbegripet primära fysikaliska och sekundära socioekonomiska effekter. Forskningen centrerades kring följderna av en 
ändrad havsnivå och klimatets inverkan på vattenresurser, skogar och jordbruk i Europa. 
Ett inslag i miljöprogrammet var exempelvis Ecocraft-projektet, som ursprungligen startade 1991 inom EPOCH-
programmet. Ecocraft är en förkortning av "European Collaboration on C02 Responses Applied to Forests and Trees". 
Projektet handlade om hur stigande koldioxidhalter och temperaturer påverkar trädens tillväxtprocesser. Forskarna 
använde modeller för att beräkna effekterna av den förändrade tillväxten på hela skogar under tiotals år. Modellerna 
testades med hjälp av flödesmätningar. Det gjordes även försök att direkt mäta de europeiska skogarna bindning av kol. 
Forskningen om ökenspridning i Medelhavsområdet var en djupgående undersökning av fenomenet ökenspridning, dess 
orsaker och utveckling. Avsikten var att ge riktlinjer för förvaltningen av områden som är benägna att drabbas av 
ökenspridning samt för skyddet och återställandet av områdena. 
Forskningen om naturliga risker var uppdelad på dels meteorologisk och tellurisk forskning och dels forskning om 
naturliga bränder. Den meteorologiska och telluriska forskningen handlade om fysikaliska orsaker, frekvens, 
svårighetsgrad och sätt att förutse och dämpa naturliga katastrofer som stormar, översvämningar, jordskred, 
86 
jordbävningar och vulkanutbrott. Ett viktigt mål var att bedöma den europeiska känsligheten för dessa naturliga risker 
och att förbättra den vetenskapliga grunden för katastrofförebyggande. Forskning om naturliga bränder inriktades på att 
förstå de naturliga och mänskliga faktorer som gynnar eller hindrar uppkomst av naturliga bränder för att utveckla 
lämpliga medel för prognoser, motverkande åtgärder och riskhantering. 
För att främja och underlätta samordnad forskning och för att utnyttja denna forskning för Europeiska gemenskapens 
olika politikområden har kommissionen upprättat ENRICH (European Network for Research in Global CHange). Dess 
viktigaste uppgift är att underbygga politiska mål genom att fungera som en informationsväxel och verka för 
forskningssamarbete och kapacitetsuppbyggnad. Förutom att främja samarbetet i Västeuropa bidrar ENRICH även till 
utvecklingsländernas egen forskningskapacitet, framför allt men inte uteslutande i Afrika och Medelhavsområdet, och 
till att stödja relevant forskning inom de öst- och centraleuropeiska länderna och f.d. Sovjetunionen. Ett ENRICH-råd, 
sekretariat, sambandskontor och en servicegrupp har inrättats för att handha nätverket. 
Energiteknik 
Gemenskapen har inrättat två på varandra följande program för ny energiteknik, JOULE I (1989-1992) och JOULE II 
(1990-1994). Båda syftade till utveckling av ren och effektiv energiteknik inom följande tre områden: rationell 
energianvändning (inom industri, transporter och byggnader), avancerade teknik för fossila bränslen samt förnybara 
energikällor. Dessutom ingick utformning av energi-miljö-modeller och analys av FTD-strategier även i dessa program. 
En större undersökning kallad "C02-Crash programme", som handlade om olika alternativs kostnadseffektivitet och 
beskattningens ekonomiska effekter, har gett bakgrundsinformation för gemenskapens koldioxidstrategi. Allmänt sett har 
miljödimensionen, som redan fanns i JOULE I, förstärkts i JOULE II. Åtgärder har dessutom vidtagits för att knyta 
östeuropeiska forskningsgrupper till vissa forskningsprojekt i JOULE II. Budgeten för de två programmen var 122 
miljoner ecu respektive 258 miljoner ecu. 
SESAME är en fulltextdatabas med information om mer än 6 000 energiprojekt som gemenskapen bedriver och 7 000 
energiprojekt som administreras av medlemsstaterna och Norge. SESAME-databasen innehåller administrativ och teknisk 
information om FTD-projekt inom följande områden: 
Energisparande inom byggnader, industri, transporter och energiindustrin. 
Fasta bränslen. 
Biomassa och energi från avfall. 
Geotermisk energi. 
Småskalig vattenkraft. 
Solenergi (solceller och solvärmeverk). 
Vindemergi. 
Kolväteteknik (olja och gas). 
Havsforskning och havsteknik 
Syftet med Europeiska gemenskapens MAST-program (Marine Science and Technology) är att införliva den nödvändiga 
gemenskapsdimensionen i olika pågående forskningsaktiviteter i medlemsstaterna. MAST skall bidra till att upprätta en 
vetenskaplig och teknisk bas för utforskandet, utnyttjandet, förvaltningen och skyddet av Europas kustvatten och haven 
runt EG:s medlemsstater och därigenom uppnå en bättre balans i havsforskningspotentialen i olika områden inom EG. 
MAST II (1991-1994) har avlöst det första MAST-pilotprogrammet (1989-1992). Den geografiska omfattningen har 
utvidgats till att omfatta Nordatlanten och arktiska havsområden. MAST Il-budgeten uppgick till cirka 100 miljoner ecu 
och är avsedd för stöd till samarbetsprojekt och förbättring av havsforskningen i Europa. Huvudsyftet med MAST II 
är att bidra till kunskapen om havsmiljön och dess variation för att förbättra förvaltningen och skyddet av havet samt 
förutse förändringar. 
87 
MAST Il-programmet delades upp i följande fem områden: 
Havsforskning. 
Forskning och teknisk utveckling i fråga om kustzonerna. 
Havsteknik. 
Stödinitiativ. 
Storskaliga målinriktade projekt. 
9.4. Fjärde ramprogrammet för forskning och utveckling 
Det fjärde ramprogrammet om forskning och utveckling (1994-1998) är indelat i nitton särskilda program. Tre av dessa 
är av direkt betydelse när det gäller klimatförändring, nämligen miljö och klimat, rena och effektiva energitekniker, 
havsforskning och havsteknik. De särskilda programmen om jordbruk och fiske, transporter, Gemensamma 
forskningscentret samt samarbete med tredje land och internationella organisationer har mer indirekt anknytning till 
klimatfrågan. 
Miljö och klimat 
Inom det fjärde ramprogrammet (1994-1998) finns ett särskilt program om forskning, teknisk utveckling och 
demonstration inom miljö- och klimatområdet, för vilket 532 miljoner ecu har avsatts. Programmet skall behandla fyra 
forskningsteman: 
Naturmiljön, miljökvalitet och global förändring. 
Miljöteknik. 
Användning av rymdteknik inom miljöövervakning och miljöforskning. 
Miljöförändringens mänskliga dimension. 
Ett första mål är att förstå de grundläggande processerna bakom miljöförändring, särskilt sådana som rör klimatsystemet, 
inbegripet atmosfären, haven, landytorna, den kontinentala ismassorna och biosfären. Mänskligt och socialt beteende och 
ekonomiska utvecklingsmönster som orsakar negativa effekter på miljön kommer att analyseras i detalj samtidigt som 
de naturliga processerna undersöks. 
Ett andra mål är att förbättra bedömningen av konsekvenserna av klimat- och andra miljöförändringar. Konsekvenserna 
för naturmiljön och för samhället kommer att beaktas, inbegripet ekosystemen, samhälleliga och ekonomiska 
verksamheter, energiefterfrågan och energiförbrukningen, användning och hushållning med naturresurser, särskilt vatten, 
jordbruk, skogsbruk och kustresurser. 
Ett tredje mål är att bidra till den tekniska utveckling som krävs för observation, övervakning och forskning på 
miljöområdet, t.ex. metoder och tekniker för övervakning, varning och hantering av naturliga risker. Särskild 
uppmärksamhet kommer att ägnas åt rymdtekniker. 
Gemensamma forskningscentret kommer också genom direkta åtgärder i sitt eget program att bidra till att gemenskapens 
FTD-mål uppnås inom de områden som omfattas av miljö- och klimatprogrammet. Dessutom kommer Gemensamma 
forskningscentret att ge betydande bidrag till genomförandet av Centret för jordobservation. 
EG håller nu på att genomföra ENRICH inom ramen för det fjärde ramprogrammet. Detta program kommer att 
underlätta samordningen av EG-programmens forskning om global förändring, särskilt programmen om miljö- och 
klimatforskning, havsforskning och havstekniker samt det särskilda programmet för samarbete med tredje land och 
internationella organisationer. På den internationella arenan skall ENRICH verka för samarbete med olika internationella 
organ som är engagerade i forskningen om global förändring. Den internationella forskningsinsatsen inom detta område 
kräver i sin tur harmoniserade ekonomiska åtaganden. 
88 
Rena och effektiva energitekniker 
Ett särskilt program om icke-nukleär energi kommer att fortsätta under det fjärde ramprogrammet. Detta program kallas 
"Rena och effektiva energitekniker" (Clean and Efficient Energy Technologies, CEET) och omfattar för första gången 
både forskning, utveckling och demonstration (av detta anledning kallas det även JOULE-THERMIE med hänvisning 
till de tidigare programmen). FTD-strategin bakom det nya programmet går ut på att säkerställa energisäkerhet i vidaste 
mening, dvs. tillförlitliga energitjänster till överkomliga kostoader och villkor. Vad som motiverar den tekniska 
förändringen är de miljöeffekter som uppstår när energi produceras och används (särskilt koldioxidproblemet). Dessutom 
måste FTD-politiken integrera regionala dimensioner och stämma överens med gemenskapens övriga politik, inbegripet 
politiken för internationellt samarbete. 
CEET-programmets budget är 967 miljoner ecu för perioden 1994-1998. Tyngdpunkten ligger på teknisk utveckling 
inom samma områden som nämnts för JOULE och THERMIE. Inom forskningen och utvecklingen kommer man att 
lägga större vikt vid förnybara energikällor (även i tredje land), medan demonstrationsverksamheterna kommer att stödja 
konkreta metoder för rationell energianvändning och teknik för fossila bränslen. En rad olika aktiviteter kommer att 
genomföras för att formulera en FTD-strategi: övergripande analys, socioekonomisk forskning, energi, modellering av 
miljö och ekonomi. Aktiviteterna kommer att koncentreras särskilt på klimatfrågan och dess samband med teknisk 
förändring och hållbar utveckling. Informationsutbyte med tredje land och spridning av metoder och resultat ingår också. 
Havsforskning och havsteknik 
MAST III-programmet (1994-1998) är en förlängning, fördjupning och omorientering av de första två MAST-
programmen, dvs. pilotfasen 1989-1992 och MAST Il-programmet 1990-1994. Under den aktuella perioden är det ett 
led i en mer långsiktig strategi som kommer att göra det möjligt för Europa att ge sitt fulla bidrag till kunskapen om 
och förvaltningen av haven. Det överordnade målet är att främja den vetenskapliga kunskap och den tekniska utveckling 
som krävs för att förstå hur havssystemen fungerar i enskilda havsbassänger, för att förbereda ett hållbart utnyttjande 
av havet som är förenligt med bevarande av havsmiljöns kvalitet och för att bestämma havens roll i den globala 
förändringen. 
Programmet består av fyra verksamhetsområden, nämligen: 
Havsforskning. 
Strategisk havsforskning. 
Havsteknik. 
Stödinitiativ. 
Forskningen kan i lämpliga fall ske tillsammans med andra internationella program som IGBP, WCRP och HDP, liksom 
med vissa aspekter av utvecklingen av systemet för observation av världshaven (GOOS, Global Ocean Observing 
System). 
89 
ETERNE 
Tillsammans med det amerikanska energidepartementet lanserade EG 1991 ett gemensamt forskningsprojekt för att 
bedöma bränslekretsloppens externa kostnader. Från europeiskt håll delfinansieras projektet av JOULE-programmet. Det 
är bekant under namnet "ExternE"-projektet. Under den första fasen utvecklade forskningsgrupperna gemensamt en 
begreppsmodell, metodik och en samlad vetenskaplig kunskap som skall tillämpas på ett antal bränslekretslopp. 
EG samfinansierar även den andra fasen av projektet under JOULE II. Den inleddes 1993 och avslutades under 1995. 
Huvudsyftet var att tillämpa metodiken på ett bredare urval av fossila, nukleära och förnybara energikällor för olika 
kraftgenererings- och energihushållningsalternativ. Dessutom utvidgades den allmänna metodiken och beräkningsramen 
så att externaliteter i samband med energianvändning inom transportsektorn och hushållssektorn skulle kunna utvärderas. 
Den tredje fasen av projektet genomförs inom EG:s fjärde ramprogram och kommer att koncentreras på att sprida 
resultaten och tillämpa beräkningsramen för att stödja politiskt beslutsfattande. 
9.5. Sammanfattning 
Tabell 9.1 ger en översikt över de budgetanslag som har ägnats åt eller avsatts till forskningsprogram inom områdena 
klimatförändring, icke-nukleär energi och havsforskning. Tabellen visar att forskningsbudgeten inom alla tre områdena 
har ökat kraftigt under de senaste åren. Kostnaderna för forskningsprojekt som primärt är inriktade på klimatförändring 
ingår i totalbudgeten i tabell 9.1. Inga uppgifter finns tillgängliga som gör att kostnaderna kan specificeras. 
90 
Tabell 9.1. Sammanfattning av kostnaderna för EG:s forskningsprogram av betydelse för klimatfrågan. 
Forskningsprogram Period Total budget 
(miljoner ecu) 
Miljö och klimat: 
STEP 1989-1992 75 
EPOCH 1989-1992 40 
Miljö 1991-1994 261 
Miljö och klimat 1994-1998 532 
Gemensamma forskningscentret: 1991-1994 150 
1994-1998 320 
Icke-nukleär energi: 
JOULE I 1989-1992 122 
JOULE II 1990-1994 258 
CEET 1994-1998 967 
Havsforskning: 
MAST I 1989-1992 50 
MAST II 1991-1994 118 
MAST III 1994-1998 228 
10. UTBILDNING OCH ALLMÄN MEDVETENHET 
91 
10.1. Inledning 
Huruvida politiken och åtgärderna för att hantera klimatproblemet kommer att lyckas eller ej, beror i hög grad på 
gemene mans beslut och åtgärder. Utbildning och informationskampanjer för att öka allmänhetens medvetenhet är viktiga 
medel för att ändra konsumentemas attityder och val. I EG:s femte åtgärdsprogram "Mot en hållbar utveckling" betonas 
det väsentliga i att ge allmänheten tillräcklig information om sambandet mellan enskildas handlingssätt och 
miljöförorening (t.ex. genom medvetenhetskampanjer) och erbjuda alternativ som minskar miljöföroreningen. Aktiv 
medverkan och deltagande av frivilligorgansationer, fackföreningar och branschorganisationer sätts högt på dagordningen 
i det femte åtgärdsprogrammet. 
På grundval av befintlig gemenskapslagstiftning om rätt att ta del av miljöinformation (direktiv 90/313/EEG) kan lokala 
och regionala myndigheter göra det lättare för den breda allmänheten att delta i miljöskyddsarbetet. Syftet med direktivet 
är att säkerställa rätten att ta del av och sprida de uppgifter om miljön som finns hos offentliga myndigheter och 
bestämma de grundläggande förutsättningarna och villkoren för att uppgifterna skall lämnas ut (artikel 1 i direktivet). 
Detta kapitel behandlar information och utbildning (avsnitt 10.2), spridning av forskningsresultat (avsnitt 10.3) och 
forskning om utbildning och allmän medvetenhet (avsnitt 10.4). 
10.2. Information och utbildning 
På EG-nivå vidtas åtgärder för information och utbildning om klimatförändring och energianvändning huvudsakligen 
inom sektorsvisa politikprogram, som energiförsörjning, transporter, stadsutveckling och jordbruk. 
Energiförsörjning 
Information till allmänheten är ett viktigt inslag i programmen SAVE, Altener och THERMIE/JOULE. Dessa program 
diskuteras ingående i kapitel 4.1 detta avsnitt beskrivs endast de delar som rör tillhandahållandet av information. SAVE 
har upprättat ett informationsnätverk om energieffektivitet riktat till alla nivåer i EG. Målet är att alla EG-medborgare 
till slut skall bli medvetna om att energieffektivitet inte enbart ger ekonomiska fördelar utan även fördelar för miljön. 
Altener-programmet har också upprättat ett nätverk för informationsutbyte och startade 1994 ett större 
informationsprogram för att upplysa om att en ökad andel förnybar energi i EG:s energimix inte bara ger ekonomiska 
fördelar utan även miljöfördelar, särskilt när det gäller koldioxidutsläppen. Bland THERMIE:s spridningsåtgärder ingår 
OPET-nätverket med cirka 40 ingående organisationer. Dess syfte är att sprida och främja förnyande energiteknik i hela 
Europa, även i de central- och östeuropeiska länderna och f.d. Sovjetunionen. 
En stor del av Synergy-initiativet är inriktat på utbildningsverksamheter (se även avsnitt 8.2) med avseende på 
klimatproblemet och utsläppen av växthusgaser. Följande verksamheter kan särskilt nämnas i detta sammanhang: 
Kurser i Indien. 
92 
Kurser i Kina, t.ex. om ren kolförbränningsteknik 
Seminarium om energi och miljö i Shanghai. 
Kurser i energiplanering och energihushållning i Latinamerika. 
Kurser i energihushållning i Estland. 
Transporter 
Europeiska gemenskapens transportstrategi, som är under ständig utveckling, presenterades alldeles nyligen i en vitbok 
om den framtida utvecklingen av en gemensam transportpolitik: "En global ram för hållbar rörlighet". I strategin ingår 
att främja en miljömässigt rationellare användning av personbilar samt att förändra körregler och körvanor. 
Stadsutveckling 
EG stöder de lokala myndighetemas alleuropeiska miljökampanjer som syftar till en hållbar lokal utveckling eller 
betydande lokalt bidrag till en hållbar global utveckling, t.ex. "Hållbara städer", "Bilfria städers klubb" och "Städer för 
klimatskydd". 
Projektet "Hållbara städer" startades av expertgruppen för stadsmiljö och skall pågå mellan 1993 och 1995. 
Expertgruppen bildades av Europeiska kommissionen 1991 när grönboken om stadsmiljö offentliggjordes. Projektet 
Hållbara städer har till syfte att utveckla idéerna om en hållbar utveckling i europeiska stadsmiljöer, främja ett brett 
informationsutbyte och sprida kunskap om hur en hållbar utveckling bäst kan åstadkommas på lokal nivå. Mer långsiktigt 
skall projektet utarbeta rekommendationer för att påverka det politiska beslutsfattandet på gemenskapsnivå och på 
regional och lokal nivå, såsom efterlystes i rådets resolution 1991 (Fudge & Mills, 1994). 
Enligt planerna skall projektet "Hållbara städer" utmynna i en policyrapport samt en handbok om goda metoder och en 
databas med praktiska exempel. Utbytet av information och erfarenhet främjas ytterligare genom den europeiska 
kampanjen för hållbara städer som startade i maj 1994 under den första europeiska konferensen om hållbara städer i 
Ålborg i Danmark. Till kampanjen anslöt sig de 80 europeiska lokalmyndigheter och 253 företrädare för internationella 
organisationer, regeringar, vetenskapliga institutioner, konsulter och enskilda som undertecknat Ålborgfördraget under 
konferensen. Enligt fördraget skall undertecknarna ta ansvar för det globala klimatet. Det framhålls att av hänsyn till 
framtida generationer måste reaktionen vara tillräckligt stark för att först stabilisera och sedan så snart som möjligt 
minska utsläppen av växthusgaser till atmosfären. Förnybara energikällor nämns som de enda hållbara alternativen till 
de nuvarande. 
En andra europeisk konferens om hållbara städer planeras äga rum 1996 i Lissabon i Portugal. Konferensen kommer 
att utvärdera framstegen mot en hållbar utveckling, ta emot expertgruppens andra förslag till policyrapport och säkerställa 
en fortsättning av kampanjen för hållbara städer (Fudge & Mills, 1994). 
I juni 1992 föreslog miljökommissionären att det skulle upprättas ett nätverk för bilfria städer och att en konferens skulle 
ordnas om saken. Tanken var att få igång en diskussion om de dagliga trafikproblemen i städerna, upprätta en plattform 
för erfarenhetsutbyte och finna lösningar som förbättrar stadsmiljön. Förslaget antogs av Europeiska kommissionen. 
Konferensen om bilfria städer ägde sedan rum den 24 och 25 mars 1994 i Amsterdam. Till följd av konferensen 
utarbetades ett fördrag som undertecknades av 40 europeiska städer. Ett av de uttryckliga målen i fördraget är att 
stimulera effektiv energianvändning och minska de utsläpp från trafiken som bidrar till ozon- och växthusproblemen 
(Bilfria städers klubb, 1994). Det anses nödvändigt att hålla tillbaka användningen av personbilar och främja användning 
av mindre skadliga transportmedel. 
Ett konvent för europeiska kommunledare om klimatförändringen ordnades 1993 av det europeiska sekretariatet för 
ICLEI (International Council for Local Environmental Initiatives), under överinseende av EG-kommissionen och UNEP, 
FN:s miljöprogram. Konventet var upptakten till kampanjen "Europeiska städer för klimatskydd". Syftet med den 
93 
gemensamma kampanjen för att spara energi och minska koldioxidutsläppen är att hjälpa länderna att så snabbt som 
möjligt genomföra de mål som fastställdes vid toppmötet i Rio och stödja kommunerna i deras ansträngningar att 
bekämpa klimatförändringens orsaker. 
ICLEI, som medfinansieras av Europeiska kommissionen, ordnade även det andra toppmötet med kommunledare om 
klimatförändring i Berlin i anslutning till den första konferensen för partema i FN:s ramkomvention om 
klimatförändring. Under toppmötet utbyttes information om förnyande lokalpolitik och lokala förfaranden och möjliga 
strategier för framtiden diskuterades. Toppmötet, med 159 deltagande kommunledare, utfärdade en kommuniké den 29 
mars 1995, i vilken bl.a. kommunerna uppmanas att utveckla åtgärdsplaner för att minska koldioxidutsläppen med 20 % 
fram till år 2005. 
Inom ramen för initiativet "Regional och urban energihushållning" har kommissionen främjat upprättandet av nätverket 
"Energistäder", i syfte att införa en hållbar energianvändning i tätorterna. Genom inrättande av energikontor i städerna 
hoppas man att de folkvalda och medborgarna bättre kommer att förstå utmaningen i och den potential som finns för 
god energihushållning. Detta bör bidra till att minska förbrukningen i städer och främja lokala och nya energiformer, 
vilket skulle kunna ha effekt på den urbana och den globala miljön men även på livskvaliteten i städerna. Denna 
inriktning kommer att stärkas inom SAVE-II-programmet. 
Jordbruk 
Vad gäller jordbruksmark har sedan 1992 insatser gjorts framför allt genom utbildning för att främja en integrerad 
kontroll för att nå en balans mellan näringstillförsel och markens och växtemas absorptionsförmåga. I framtiden kommer 
detta att minska dikväveoxidutsläppen från gödningsmedel. 
10.3. Spridning av forskningsresultat 
Utbildning är en annan viktig del av de åtgärder som kompletterar Europeiska gemenskapens forskningsprogram. 
Verksamheterna inom EPOCH, miljöprogrammet och miljö- och klimatprogrammet (se kapitel 9) genomförs genom 
Europeiska skolan för klimatologi och naturliga risker, i form av ett- eller tvååriga kurser i utvalda ämnen 
som skall hållas i samarbete med olika europeiska forskningsinstitutioner, 
sektorsvisa stipendier till europeiska högskolestuderande eller doktorander inom områden av betydelse för 
klimatologi och naturliga risker, 
publicerande av en serie böcker och monografier om viktiga frågor som behandlas i programmets forskning 
för att tillgodose den engagerade allmänhetens varierande informationsbehov. 
Europeiska skolan för klimatologi och naturliga risker drivs i form av kurser om olika aktuella forskningsfrågor. 
Kurserna ordnas i samarbete med ledande europeiska institutioner och är öppna för högskolestuderande och doktorander 
inom lämpliga forskningsområden. 
94 
Kurser med anknytning till klimatförändringen som ordnas av Europeiska skolan för klimatologi 
och naturliga risker: 
. Klimatförändringen och dess effekter: En allmän introduktion, 11-18 september 1988; 
. Klimatet och global förändring, 4-12 april 1990; 
. Risken för och hanteringen av skogsbränder, 27 maj-4 juni 1992; 
. Ökenspridning i ett europeiskt sammanhang. Fysikaliska och socioekonomiska aspekter, 6-13 
oktober 1993; 
Statistisk analys av klimatvariation, 30 oktober-6 november 1993; 
. Planerad för 1995: Klimatförändringens effekter på jordbruk, skogar och vattenresurser. 
10.4. Forskning om utbildning och allmän medvetenhet 
Generaldirektoratet för miljö, kärnsäkerhet och civilt skydd (GD XI) hos Europeiska gemenskapemas kommission 
beställde en undersökning för att granska möjligheterna till förbättrad utbildning och aktiviteter för att höja den allmäna 
medvetenheten om klimatförändring (CEC, 1992). En inventering av verksamheterna i de enskilda medlemsstaterna ledde 
till följande slutsatser: 
Många medlemsstater lägger i sina program för koldioxidminskning inte tillräcklig stor vikt vid utbildning 
och främjande aktiviteter för att backa upp lagstiftningsåtgärderna. 
Energiutbildningens standard varierar mycket mellan olika EG-länder. 
I alla EG-länder har behovet av energiutbildning erkänts inom industri, handel och utbildningsinstitutioner. 
Undersökningen visade att ett integrerat paket med statligt genomförda kampanjer för att främja energihushållning, 
ekonomiska incitament och lagstiftning är det effektivaste sättet att angripa klimatförändringen. 
95 
LITTERATUR 
Bengtsson, L. (1994). Climate of the 21st century. 1994. Agricultural and Forest 
Meteorology 72 (1994) 3-29. 
Car Free Cities Club (1994). Car Free Cities Charter. Bryssel. 
Commission of the European Communities (1992). Policy Measures in the Field of Education, Training, Public 
Information and Public Relations to contribute to the limitation of C02 emissions. DG XI, Contract No B91/B -
3046/9493. Bryssel, mars 1992. 
Commission of the European Communities (1993). Towards Sustainability: A European Community programme of 
policy and action in relation to the environment and sustainable development. Bryssel, 1 februari 1993. 
Commission of the European Communities (1994a). What is TACIS? Partnerships and cooperation with the New 
Independent States. DG I, TACIS Information Office. Bryssel, maj 1994. 
Commission of the European Communities (1994b). What is PHARE? A European Union initiative for economic 
integration with central and eastern European countries. DG I, PHARE Information Office. Bryssel, september 
1994. 
Commission of the European Communities (1994c). Evaluation of progress on integration of the environment into 
other areas of Commission policy and action. Detailed note. Bryssel, 20 oktober 1994, XVII/A/2/MD. 
Commission of the European Communities (1994d). Interim review of implementation of the European Community 
programme of policy and action in relation to the environment and sustainable development "Towards 
Sustainability". COM (94) 453 final. Bryssel, 30 november 1994. 
Cubasch, U., J. Waszkewitz, G.C. Hegerl, J. Perlwitz (1995). Regional climate changes as simulated in time-slice 
experiments. Max-Planck-Institut fur Météorologie. Hamburg. 
ERM (1992a). Development of a Framework for the Evaluation of Policy Options to deal with the Greenhouse 
Effect. Summary report: Assessment of strategic options. A report for the Commission of European Communities, 
Directorate General for Environment, Nuclear Safety and Civil Protection. Climate Research Unit and 
Environmental Resources Limited. 
ERM (1992b). Development of a Framework for the Evaluation of Policy Options to deal with the Greenhouse 
Effect. Economic valuation of impacts and adaptive measures in the European community. A report for the 
Commission of European Communities, Directorate General for Environment, Nuclear Safety and Civil 
Protection. Climate Research Unit and Environmental Resources Limited. 
96 
Fudge, C. & L. Mills (1994). European Sustainable Cities. First report EU Expert Group on the Urban 
Environment. Sustainable Cities Project. XI/822/94-EN. Bryssel, oktober 1994. 
Harrison, P.A. & M.L. Parry (1993). The effect of climate change on agricultural and horticultural potential in 
Europe. Environmental Change Unit. University of Oxford. Paper presented at EC Symposium on Climate Change 
and Climate Change Impacts, Copenhagen, 6-10 september 1993. 
Houghton, J.T., B.A. Callander, S.K. Varney (red.) (1992). Climate Change 1992 - The IPCC Supplementary 
Report on the IPCC Scientific Assessment. Cambridge University Press, Cambridge. 
IPCC (1994). Radiative forcing of climate change. The 1994 Report of the Scientific 
Assessment Working Group of IPCC. Summary for Policy Makers. Intergovernmental Panel on Climate Change. 
Jones, M.B., T. Ashenden, A.J. Parsons, H. Payer, A. Raschi, J.H.M. Thornley (1993). 
The effects of rising C02 and changing climate on grassland communities in Europe. Paper presented at EC 
Symposium on Climate Change and Climate Change Impacts, Copenhagen, 6-10 September 1993. 
Thimbal, B. m.fl. (1995). Sensitivity to prescribed changes in sea-surface temperature and sea-ice in doubled 
carbon dioxide experiments. Meteo-Frankrike, no. 42. 
Warrick, R.A., E.M. Barrow, T.M.L.Wigley (1990). The greenhouse effect and its implications for the European 
Community. Report for the Commission of the European Communities. Contract No: EV4C-0098-UK. Climatic 
Research Unit, University of East Anglia, Norwich. 
97 
FÖRKORTNINGAR 
Altener 
ALA 
AVS 
BNP 
CEC 
CEET 
CEN 
CENELEC 
COM 
Corinair 
DG 
Ecocraft 
ecu 
EEG 
EG 
EGT 
ENRICH 
EP 
EPOCH 
EU 
EUGFJ 
EUROSTAT 
FoU 
FTD 
GOOS 
HDP 
ICLEI 
IEA 
IGBP 
INC 
IPCC Programme for the Promotion of Renewable Energy Sources (programmet för främjande av 
förnybara energikällor) 
Asien och Latinamerika 
Afrika, Västindien och Stillhavsområdet 
bruttonationalprodukt 
Commission of the European Communites (Europeiska gemenskapemas kommission) 
Programme on Clean and Efficient Energy Technologies (programmet för rena och effektiva 
energitekniker) 
Comité Européen de Normalisation (Europeiska standardiseringsorganisationen) 
Comité Européen de Normalisation Electrotechnique (Europeiska organisationen för 
standardisering på elområdet) 
Communication (meddelande) 
CORINE AIR (inventering av luftföroreningar) 
Directorate General (generaldirektorat) 
Project on European Collaboration on C02 Responses Applied to Forests and Trees (projektet 
för europeiskt samarbete om koldioxideffekter med tillämpning på skogar och träd) 
European Currency Unit (europeiska valutaenheten) 
Europeiska ekonomiska gemenskapen 
Europeiska gemenskapen 
Europeiska gemenskapemas officiella tidning 
European Network for Research In global Change (europeiska nätverket för forskning om 
global förändring) 
Europaparlamentet 
European Programme On Climatology and natural Hazards (europeiska programmet om 
klimatologi och naturliga risker) 
Europeiska unionen 
Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket 
Europeiska gemenskapens statistikkontor 
forskning och utveckling 
forskning, teknisk utveckling och demonstration 
Global Ocean Observing System (systemet för observation av världshaven) 
Human Dimension of global environmental change Programme (programmet om miljö­
förändringens mänskliga dimension) 
International Council for Local Environmental Initiatives (internationella rådet för lokala 
miljöinitiativ) 
International Energy Agency (internationella energiorganet) 
International Geosphere-Biosphere Programme (internationella geosfär- och 
biosfärprogrammet) 
Intergovernmental Negotiating Committee (mellanstatliga förhandlingskommittén) 
Intergovernmental Panel on Climate Change (mellanstatliga panelen för klimatförändringar) 
98 
JOULE 
LIFE 
MAST 
MIDAS 
OPET 
PACE 
PHARE 
SAVE 
STEP 
SYNERGY 
TACIS 
THERMIE 
UNFCCC 
UNEP 
WCIP 
WCRP Programme on Joint Opportunities for Unconventional or Longer-term Energies (programmet 
för gemensamma möjligheter till okonventionella och långsiktiga energialternativ) 
Lending Instrument for the Environment ( miljöfinansieringsinstrumentet) 
Programme on Marine Science and Technology (programmet för havsforskning och 
havsteknik) 
Model Integrating Demand and Supply (integrerad efterfråge- och tillförselmodell) 
Network of Organisations for the Promotion of Energy Technologies (nätverket för 
organisationer som främjar energiteknik) 
Action programme for improving the efficiency of energy use (åtgärdsprogrammet för att 
effektivisera energianvändningen) 
Programme on Poland and Hungary Assistance to the Restructuring of the Economy 
(programmet för att stödja Polens och Ungerns ekonomiska omstrukturering) 
Programme on Specific Actions for Vigorous Energy efficiency (programmet för särskilda 
åtgärder för kraftfull energieffektivitet) 
Programme on Science and Technology for Environmental Protection (programmet för 
miljöforskning och miljöteknik) 
Programme for energy cooperation with all non-Community countries (programmet för 
energisamarbete med alla länder som inte är medlemmar av gemenskapen) 
Programme on Technical Assistance to the Commonwealth of Independent States (programmet 
för tekniskt stöd till länder i Oberoende staters samvälde) 
Energy Technology Support Programme (programmet för stöd till energiteknik) 
United Nations Framework Convention on Climate Change (FN:s ramkonvention om 
klimatförändring) 
United Nations Environment Programme (FN:s miljöprogram) 
World Climate Impact Programme (programmet om påverkan av det globala klimatet) 
World Climate Research Programme (programmet för forskning om det globala klimatet) 
Kemiska formler och storheter 
CO 
co2 
CH4 
H20 
NMVOC 
N20 
NOv kolmonoxid 
koldioxid 
metan 
vatten 
Non-Methane Volatile Organic Compounds (andra flyktiga organiska ämnen än metan) 
dikväveoxid 
kväveoxider 
Gg 
GJ 
kgoe 
Mtoe 
MWh 
toe gigagram (1 Gg = 1000 ton) 
gigajoule 
kilo oljeekvivalenter 
miljoner ton oljeekvivalenter 
miljoner wattimmar 
ton oljeekvivalenter 
99 
BILAGA 1 
NATIONELLA INVENTERINGAR AV UTSLÄPP AV VÄXTHUSGASER 
/loo 
Uppskattningar av växthusgaser i Österrike - 1990 (Gg). 
ÖSTERRIKE CO, CH4 N,0 NOv CO NMVOC 
1 All energi 
la Bränsleförbränning 
lal Energi & omvandling 
la2 Industri 
la3 Transporter 
la4 Handel/institutioner 
la5 Bostäder 
la6 Jordbruk/skogsbruk 
la7 Övrigt 
la8 Biomassa 
Ib Flyktiga bränslen 
lbl Olja & gas 
lb2 Kolbrytning 
2 Industriprocesser 
2a Järn & stål 
2b Andra metaller än järn 
2c Oorganiska kemikalier 
2d Organiska kemikalier 
2e Icke-metalliska mineral 
2f Övrigt 
3 Användning av lösningsmedel 
3 a Målning 
3b Avfettning & kemtvätt 
3c Kemikalieframställn./kem. proc. 
3d Övrigt 
4 Jordbruk 
4a Fodernedbrytning i tarmarna 
4b Animaliskt avfall 
4c Risodling 
4d Jordbruksmark 
4e Förbränning av jordbruksavfall 
4f Bränning av gräsmark 
6 Avfall 
6a Avfallsupplag 
6b Avloppsvatten 
6c Övrigt 57100 
57100 
16500 
12300 
16200 
12100 
IA 
IA 
IA 
0 
2100 116 
24 
<1 
1 
15 
8 
IA 
IA 
IA 
92 
259 
230 
28 
228 1,4 
1 
<1 
1 
<1 
<1 
IA 
IA 
IA 
1 
20 216 
216 
12 
47 
145 
12 
IA 
IA 
IA 
0 1391 
1391 
6 
27 
582 
776 
IA 
IA 
IA 
0 
241 
60 
<1 269 
253 
<1 
24 
130 
99 
IA 
IA 
IA 
16 
130 
12 
26 
Totala utsläpp 59200 603 222 1692 445 
Internationell sjöfart 
Internationell luftfart 
Slutlig icke-energirelaterad 
förbrukning 0 
1200 
4600 
IA = Ingår annorstädes 
IU = Inte uppskattat 
* = Eurostats siffror har använts 
# = Corinairs siffror har använts 
101 
Källor: 
National Climate report of the Austrian Federal Government. In Compliance with the obligations under 
Art. 4.2 and Art. 12 of the Framework Convention on Climate Change (Federala författningssamlingen 
nr 414/1994). Wien 1994. 
Eurostat 
Corinair 
Uppskattningarna av samtliga växthusgaser är om inte annat anges hämtade från den nationella rapporten. 
Fotnoter: 
a. Sammanjämkning av Corinairs och Eurostats uppskattningar av utsläpp från transporter. 
102 
Uppskattningar av växthusgaser i Belgien - 1990 (Gg). 
BELGIEN CO, CH4 N,0 NO. CO NMVOC 
1 All energi 106400 
la Bränsleförbränning 106400 
lal Energi & omvandling 33800 
la2 Industri 25500 
la3 Transporter 20600 
la4 Handel/institutioner 26500 
la5 Bostäder IA 
la6 Jordbruk/skogsbruk IA 
1 a7 Övrigt 
la8 Biomassa 
Ib Flyktiga bränslen 0 
lbl Olja & gas 
lb2 Kolbrytning 
2 Industriprocesser 
2a Järn & stål 
2b Andra metaller än järn 
2c Oorganiska kemikalier 
2d Organiska kemikalier 
2e Icke-metalliska mineral 
2f Övrigt 
3 Användning av lösningsmedel 
3a Målning 
3b Avfettning & kemtvätt 
3c Kemikalieframställn./kem. proc. 
3d Övrigt 
4 Jordbruk 0 
4a Fodernedbrytning i tarmarna 
4b Animaliskt avfall 
4c Risodling 
4d Jordbruksmark 
4e Bränning av jordbruksavfall 
4f Bränning av gräsmark 
6 Avfall 900 
6a Avfallsupplag 
6b Avloppsvatten 
6c Övrigt 900 7200 
2600 
4600 
0 71 
25 
<1 
5 
14 
6 
IA 
IA 
46 
14 
270 8 
8 
2 
3 
1 
2 
IA 
IA 330 
330 
56 
67 
195 
12 
IA 
IA 1085 
1085 
2 
110 
918 
55 
IA 
IA 
108 
16 216 
203 
<1 
6 
291 
7 
IA 
IA 
13 
54 
90 
Totala utsläpp 114500 359 22 338 1219 361 
Internationell sjöfart 
Internationell luftfart 
Slutlig icke-energirelaterad 
förbrukning 13300 * 
2000 *#a 
10200 * 
IA = Ingår annorstädes 
IU = Inte uppskattat 
* = Eurostats siffror har använts 
# = Corinairs siffror har använts 
103 
Källor: 
Belgian National Reduction Programme C02 emissions. Under the "Council Decision concerning a 
mechanism of monitoring of C02 emissions and other greenhouse gases in the Community. Juni 1994. 
Eurostat (markerat med *) 
Corinair (markerat med #) 
Koldioxiduppskattningarna är om inte annat anges hämtade från den nationella rapporten. Siffrorna för andra 
gaser än koldioxid är Corinairs uppskattningar. 
Fotnoter: 
a. Sammanjämkning av Corinairs och Eurostats uppskattningar av utsläpp från transporter. 
104 
Uppskattningar av växthusgaser i Danmark - 1990 (Gg). 
DANMARK COj CH4 N2Q NO^ CO NMVOC 
1 All energi 50900 23 2 269 770 129 
la Bränsleförbränning 50200 a 12 c 2 c 269 c 737 c 119 
lal Energi & omvandling 25700 2 1 96 39 2 
la2 Industri 6000 1 <1 17 6 1 
la3 Transporter 11200 3 1 138 547 106 
la4 Handel/institutioner 1500 0 0 1 1 0 
la5 Bostäder 5000 6 <1 5 139 8 
la6 Jordbruk/skogsbruk 800 0 0 13 5 2 
la7 Övrigt 
1 a8 Biomassa 
Ib Flyktiga bränslen 700 # b 11 0 0 33 10 
lbl Olja & gas 700 8 
lb2 Kolbrytning 3 
2 Industriprocesser 1200 0 0 1 0 4 
2a Järn & stål 
2b Andra metaller än järn 
2c Oorganiska kemikalier 1 
2d Organiska kemikalier 
2e Icke-metalliska mineral 1200 
2f Övrigt 
3 Användning av lösningsmedel 0 0 0 0 0 34 
3 a Målning 26 
3b Avfettning & kemtvätt 
3c Kemikalieframställn./kem. proc. 2 
3d Övrigt 7 
4 Jordbruk 0 262 9 0 0 2 
4a Fodernedbrytning i tarmarna 137 
4b Animaliskt avfall 125 
4c Risodling 
4d Jordbruksmark 9 2 
4e Förbränning av jordbruksavfall 
4f Bränning av gräsmark 
6 Avfall 0 122 0 0 0 0 
6a Avfallsupplag 120 
6b Avloppsvatten 2 
6c Övrigt 
Totala utsläpp 52100 406 11 270 770 165 
Internationell sjöfart 3000 0 0 5 1 <1 
Internationell luftfart 1900 <1 <1 66 17 3 
Slutlig icke-energirelaterad 
förbrukning 1000 * 
IA = Ingår annorstädes 
IU = Inte uppskattat 
* = Eurostats siffror har använts 
# = Corinairs siffror har använts 
105 
Källor: 
Climate Protection in Danmark. Miljödepartementet. Danmarks naturvårdsverk. Danmark 1994. (Nationellt 
meddelande i enlighet med FN:s ramkonvention om klimatförändring.) 
Eurostat (markerat med *) 
Corinair (markerat med #) 
Uppskattningarna av samtliga växthusgaser är om inte annat anges hämtade från den nationella rapporten. 
Fotnoter: 
a. Danmark inbegriper koldioxidutsläpp från olje- och gasutvinning (även fackling) i sin uppskattning. På 
grundval av Corinairs siffror har dessa utsläpp subtraherats. Danmark korrigerade sina utsläpp från 
bränsleförbränning för import och export av elektricitet. Denna korrigering (6 300 Gg koldioxid) har av 
jämforbarhetsskäl lämnats utan avseende. 
b. Danmark inbegriper utsläpp från olje- och gasutvinning (inbegripet fackling) i kategori IA. Corinairs 
uppskattningar har därför använts. 
c. Korrigering för import och export av elektricitet har av jämforbarhetsskäl och för att uppnå 
överensstämmelse med övriga medlemsstater lämnats utan avseende. 
106 
Uppskattningar av växthusgaser i Finland - 1990 (Gg). 
FINLAND CÖ2 CH4 N2Q NÖX CO NMVOC 
1 All energi 52600 19 7 291 484 156 
la Bränsleförbränning 52600 19 7 291 484 142 
al Energi & omvandling 19500 1 1 64 9 0 
la2 Industri 13700 2 1 41 32 0 
la3 Transporter 11500 8 5 160 368 79 
la4 Handel/institutioner IA IA IA IA IA IA 
la5 Bostäder 5800 6 8 61 51 
la6 Jordbruk/skogsbruk 2100 2 18 14 12 
la7 Övrigt 
la8 Biomassa 
Ib Flyktiga bränslen 100 0 0 0 0 14 
lbl Olja & gas 
lb2 Kolbrytning 
2 Industriprocesser 1200 0 3 4 3 15 
2a Järn & stål 100 1 
2b Andra metaller än järn 
2c Oorganiska kemikalier 3 
2d Organiska kemikalier 12 
2e Icke-metalliska mineral 1100 
2f Övrigt 2 
3 Användning av lösningsmedel 0 0 0 0 0 48 
3 a Målning 
3b Avfettning & kemtvätt 
3c Kemikalieframställn./kem. proc. 
3d Övrigt 
4 Jordbruk 0 94 12 0 0 0 
4a Fodernedbrytning i tarmarna 83 
4b Animaliskt avfall 11 
4c Risodling 
4d Jordbruksmark 
4e Förbränning av jordbruksavfall 
4f Bränning av gräsmark 
6 Avfall 0 139 0 0 0 0 
6a Avfallsupplag 105 
6b Avloppsvatten 34 
6c Övrigt 
Totala utsläpp 53900 252 22 295 487 219 
Internationell sjöfart 2800 
Internationell luftfart 1400 a 
Slutlig icke-energirelaterad 
förbrukning 6000 * 
IA = Ingår annorstädes 
IU = Inte uppskattat 
* = Eurostats siffror har använts 
# = Corinairs siffror har använts 
107 
Källor: 
Finland's National Report under the United Nations Framework Convention on Climate Change. 
Miljödepartementet. Januari 1995. 
Eurostat 
Corinair 
Uppskattningarna av samtliga växthusgaser är om inte annat anges hämtade från den nationella rapporten. 
Fotnoter: 
a. Sammanjämkning av Corinairs och Eurostats uppskattningar av utsläpp från transporter. 
108 
FRANKRIKE Uppskattningar av växthusgaser i Frankrike - 1990 (Gg). 
nr2— "cTTT iny m "CT5—NMVOC 
1 All energi 
la Bränsleförbränning 
lal Energi & omvandling 
la2 Industri 
la3 Transporter 
la4 Handel/institutioner 
la5 Bostäder 
la6 Jordbruk/skogsbruk 
la7 Övrigt 
la8 Biomassa 
Ib Flyktiga bränslen 
lbl Olja & gas 
lb2 Kolbrytning 
2 Industriprocesser 
2a Järn & stål 
2b Andra metaller än järn 
2c Oorganiska kemikalier 
2d Organiska kemikalier 
2e Icke-metalliska mineral 
2f Övrigt 
3 Användning av lösningsmedel 
3 a Målning 
3b Avfettning & kemtvätt 
3c Kemikalieframställn./kem. proc 
3d Övrigt 
4 Jordbruk 
4a Fodernedbrytning i tarmarna 
4b Animaliskt avfall 
4c Risodling 
4d Jordbruksmark 
4e Förbränning av jordbruksavfall 
4f Bränning av gräsmark 
6 Avfall 
6a Avfallsupplag 
6b Avloppsvatten 
6c Övrigt 349800 
349700 
60800 
71100 
128100 
23700 
58200 
7800 
200 
16700 
600 
500 
2500 
12700 
500 
0 
8000 
1800 a 
6200 495 
184 
5 
6 
23 
3 
126 
21 
311 
106 
204 
3 
1640 
1444 
159 
10 
19 
8 
748 
716 
15 
18 12 
12 
2 
2 
4 
1 
3 
0 
103 
47 
55 
61 
61 1675 
1671 
163 
154 
1194 
18 
68 
74 
4 
4 
23 
3 
20 
4 
20 
20 10047 
10047 
29 
596 
7062 
18 
1895 
447 
668 
623 
43 
2 
223 
223 
9 1667 
1530 
6 
8 
1199 
1 
250 
67 
137 
137 
86 
3 
18 
27 
39 
640 
253 
72 
74 
240 
18 
10 
8 
13 
5 
Totala utsläpp 366500 2896 176 1722 10947 2424 
Internationell sjöfart 
Internationell luftfart 
Slutlig icke-energirelaterad 
förbrukning 8100 
9000 
39800 
IA = Ingår annorstädes 
IU = Inte uppskattat 
* = Eurostats siffror har använts 
# = Corinairs siffror har använts 
109 
Källor: 
Program National de Prevention du changement de climat. Frankrike, februari 1995. 
Eurostat (markerat med *) 
Corinair (markerat med #) 
Uppskattningarna av samtliga växthusgaser är om inte annat anges hämtade från den nationella rapporten. 
Fotnoter: 
a. Det har antagits att uppskattningen 1 800 Gg för Avfallsupplag avser utsläpp från oorganiskt eller icke-
återvinnbart material. 
b. Frankrikes nationella rapport innehåller inte några uppskattningar av sjöfarts- och luftfartsutsläpp. 
c. Sammanjämkning av Eurostats och Corinairs uppskattningar av utsläpp från transporter. 
110 
TYSKLAND Uppskattningar av växthusgaser i Tyskland 
CUT" m TÇT - 1990 (Gg). 
NU:— CO NMVOC 
1 All energi 984000 
la Bränsleförbränning 983000 
lal Energi & omvandling 436000 
la2 Industri 169000 
la3 Transporter 159000 
la4 Handel/institutioner 65000 
la5 Bostäder 129000 
la6 Jordbruk/skogsbruk 5000 
la7 Övrigt 21000 
la8 Biomassa 
Ib Flyktiga bränslen 1000 
lbl Olja & gas 1000 
lb2 Kolbrytning 
2 Industriprocesser 29000 
2a Järn & stål 
2b Andra metaller än järn 1000 
2c Oorganiska kemikalier 3000 
2d Organiska kemikalier 
2e Icke-metalliska mineral 25000 
2f Övrigt 
3 Användning av lösningsmedel 0 
3a Målning 
3 b Avfettning & kemtvätt 
3c Kemikalieframställn./kem. proc. 
3d Övrigt 
4 Jordbruk 0 
4a Fodernedbrytning i tarmarna 
4b Animaliskt avfall 
4c Risodling 
4d Jordbruksmark 
4e Förbränning av jordbruksavfall 
4f Bränning av gräsmark 
6 Avfall IA 
6a Avfallsupplag 
6b Avloppsvatten 
6c Övrigt IA 1767 
228 
12 
16 
69 
5 
91 
1 
3 
31 
1539 
317 
1222 
11 
6 
2043 
1420 
623 
2397 
2318 
79 
IA 33 
33 
15 
4 
9 
2 
3 
0 
0 
0 
0 
o 
o 
100 
14 
86 
6 
80 
11 
69 2923 
2921 
672 
217 
1732 
35 
73 
2 
183 
7 
2 
2 
0 
21 
3 
13 
5 
0 
4 
IA IA 
IA 10104 
10078 
921 
899 
5990 
183 
1483 
35 
224 
234 
26 
26 
0 
664 
549 
113 
2 
IA 
IA 1679 
1474 
11 
15 
1252 
10 
96 
2 
60 
28 
205 
205 
0 
129 
9 
59 
61 
1170 
480 
110 
200 
380 
0 
IA 
IA 
Totala utsläpp 1013000 6218 223 2944 10768 2978 
Internationell sjöfart 8000 
Internationell luftfart 11000 
Slutlig icke-energirelaterad 
förbrukning 68400 IU 
IU 155 
50 37 
58 16 
9 
IA = Ingår annorstädes 
IU = Inte uppskattat 
* = Eurostats siffror har använts 
111 
Källor: 
Environmental Policy. Climate Protection in Tyskland. First report of the Federal Republic of Tyskland 
Pursuant to the United Nations Framework Convention on Climate Change. September 1994. 
Eurostat (markerat med *) 
Uppskattningarna av samtliga växthusgaser är om inte annat anges hämtade från den nationella rapporten. 
Fotnoter: 
a. Angivet som "småkonsumenter" i Tysklands rapport. 
b. Tyskland anger i sin nationella rapport att koldioxiduppskattningarna för förbränning av avfall ingår i de 
energirelaterade utsläppen. 
c. Utsläpp från slutlig icke-energirelaterad förbrukning ingår inte i Tysklands nationella rapport. Eurostats 
siffror har därför använts. 
112 
Uppskattningar av växthusgaser i Grekland - 1990 (Gg). 
GREKLAND CO, CH4 N,0 NO. CO NMVOC 
1 All energi 
la Bränsleförbränning 
lal Energi & omvandling 
la2 Industri 
la3 Transporter 
1 a4 Handel/institutioner 
la5 Bostäder 
la6 Jordbruk/skogsbruk 
la7 Övrigt 
la8 Biomassa 
Ib Flyktiga bränslen 
lbl Olja & gas 
lb2 Kolbrytning 
2 Industriprocesser 
2a Järn & stål 
2b Andra metaller än järn 
2c Oorganiska kemikalier 
2d Organiska kemikalier 
2e Icke-metalliska mineral 
2f Övrigt 
3 Användning av lösningsmedel 
3a Målning 
3b Avfettning & kemtvätt 
3c Kemikalieframställn./kem. proc. 
3d Övrigt 
4 Jordbruk 
4a Fodernedbrytning i tarmarna 
4b Animaliskt avfall 
4c Risodling 
4d Jordbruksmark 
4e Förbränning av jordbruksavfall 
4f Bränning av gräsmark 
6 Avfall 
6a Avfallsupplag 
6b Avloppsvatten 
6c Övrigt 77400 
77400 
43800 
9700 
15600 
8300 
IA 
IA 
5900 a 
a 
*b 
* b 
8100 # 
600 # 
600 369 
6 
1 
<1 
5 
<1 
IA 
IA 
364 
363 
202 8 
8 
7 
<1 
1 
<1 
IA 
IA 
13 502 
502 
111 
3 
386 
1 
IA 
IA 
34 777 
777 
6 
<1 
770 
1 
IA 
IA 
25 
341 189 
185 
1 
<1 
184 
<1 
IA 
IA 
22 
82 
32 
Totala utsläpp 86100 936 24 543 1143 325 
Internationell sjöfart 
Internationell luftfart 
Slutlig icke-energirelaterad 
förbrukning 8200 
2000 
1800 
IA = Ingår annorstädes 
IU = Inte uppskattat 
* = Eurostats siffror har använts 
# = Corinairs siffror har använts 
113 
Källor: 
Climate Change. The Greek Action Plan for the abatement of C02 and other greenhouse gas emissions. 
Februari 1995. 
Eurostat (markerat med *) 
Corinair (markerat med #) 
Koldioxiduppskattningarna är om inte annat anges hämtade från den nationella rapporten. Sifforna för utsläpp 
av andra gaser än koldioxid är Corinairs uppskattningar. 
Fotnoter: 
a. Hämtat från tabellen med koldioxiduppsläpp som uppdaterar 1992 års nationella rapport. 
b. Uppskattningarna av koldioxidutsläpp i den grekiska rapporten är högre än Eurostats eller Corinairs 
siffror. I rapporten förklaras att uppskattningarna för Energi & omvandling är högre på grund av en högre 
utsläppsfaktor för brunkol. Ingen förklaring ges dock till varför uppskattningarna för de andra 
förbränningskategorierna är högre. Eurostats siffror har därför använts. 
c. Sammanjämkning av Eurostats och det nationella programmets uppskattningar för luftfart. 
114 
Uppskattningar av växthusgaser i Irland - 1990 (Gg). 
IRLAND ur2 m4 N?5 mrx 00 NMVÔC 
1 All energi 29100 15 2 111 390 74 
la Bränsleförbränning 29100 5 2 111 390 71 
lal Energi & omvandling 10900 0 1 46 3 <1 
la2 Industri 5400 <1 <1 11 1 <1 
la3 Transporter 4900 1 <1 45 305 63 
la4 Handel/institutioner 1400 <1 <1 1 4 <1 
la5 Bostäder 5800 3 1 5 76 8 
la6 Jordbruk/skogsbruk 700 <1 <1 3 1 <1 
la7 Övrigt 
la8 Biomassa 
Ib Flyktiga bränslen 0 10 0 0 0 3 
lbl Olja & gas 10 3 
lb2 Kolbrytning <1 
2 Industriprocesser 1600 0 0 2 0 1 
2a Järn & stål 
2b Andra metaller än järn 
2c Oorganiska kemikalier 2 
2d Organiska kemikalier 1 
2e Icke-metalliska mineral 
2f Övrigt 
3 Användning av lösningsmedel 0 0 0 0 0 21 
3a Målning 6 
3b Avfettning & kemtvätt 5 
3c Kemikalieframställn./kem. proc. 5 
3d Övrigt 5 
4 Jordbruk 0 644 40 1 38 83 
4a Fodernedbrytning i tarmarna 551 
4b Animaliskt avfall 52 
4c Risodling 
4d Jordbruksmark 39 40 78 
4e Förbränning av jordbruksavfall 2 1 38 4 
4f Bränning av gräsmark 
6 Avfall 50 136 0 0 1 <1 
6a Avfallsupplag 136 
6b Avloppsvatten 
6c Övrigt 50 1 
Totala utsläpp 30720 796 42 114 429 197 
Internationell sjöfart 0 * a 
Internationell luftfart 1100 100 160 5345 2187 364 
Slutlig icke-energirelaterad 
förbrukning 1500 * 
IA = Ingår annorstädes 
IU = Inte uppskattat 
* = Eurostats siffror har använts 
# = Corinairs siffror har använts 
115 
Källor: 
Ireland. Communication under the UN FCCC. Prepared for the Conference of the Parties in accordance 
with Article 12 of the Framework Convention on Climate Change. Miljödepartementet, Irland. Oktober 
1994. 
Eurostat (markerat med *) 
Corinair (markerat med #) 
Uppskattningarna av samtliga växthusgaser är om inte annat anges hämtade från den nationella rapporten. 
Fotnoter: 
a. Irlands nationella meddelande innehåller inte några uppskattningar för internationell sjöfart. 
Övriga anmärkningar: 
I sin nationella rapport lämnar Irland en uppskattning av NMVOC-utsläppen från förändrad 
markanvändning och skogsbruk. Eftersom endast några medlemsstater har lämnat uppgift om utsläpp eller 
upptag från denna kategori har den inte alls tagits med i EU:s utsläppsinventering. 
116 
Uppskattningar av växthusgaser i Italien - 1990 (Gg). 
ITALIEN <3J2 m4 FCÖ RCT CÖ NMVÔC 
1 All energi 401400 413 42 1981 7155 1276 
la Bränsleförbränning 401400 66 42 1981 7155 1137 
lal Energi & omvandling 138400 8 20 462 41 .27 
la2 Industri 91300 10 10 377 656 19 
la3 Transporter 95600 27 4 967 5645 996 
la4 Handel/institutioner 26300 2 3 22 27 2 
la5 Bostäder 41200 5 5 34 55 8 
la6 Jordbruk/skogsbruk 8100 3 <1 109 535 69 
la7 Övrigt 500 8 3 1 
la8 Biomassa 10 2 193 15 
Ib Flyktiga bränslen 0 347 0 0 0 140 
lbl Olja & gas 337 140 
lb2 Kolbrytning 10 
2 Industriprocesser 27600 4 15 7 371 73 
2a Järn & stål 400 2 3 173 3 
2b Andra metaller än järn 1500 182 <i 
2c Oorganiska kemikalier 2300 2 3 2 9 
2d Organiska kemikalier 0 15 14 41 
2e Icke-metalliska mineral 23000 
2f Övrigt 400 20 
3 Användning av lösningsmedel 0 0 0 <1 0 538 
3a Målning 238 
3b Avfettning & kemtvätt 49 
3c Kemikalieframställn./kem. proc. 64 
3d Övrigt 187 
4 Jordbruk 0 1860 59 32 1704 492 
4a Fodernedbrytning i tarmarna 654 
4b Animaliskt avfall 887 381 
4c Risodling 64 1 
4d Jordbruksmark 158 57 14 
4e Förbränning av jordbruksavfall 97 1 32 1704 97 
4f Bränning av gräsmark 
6 Avfall 7300 1611 <1 14 29 22 
6a Avfallsupplag 5100 1526 22 
6b Avloppsvatten 34 
6c Övrigt 2200 51 29 <1 
Totala utsläpp 4363Ö0 3889 116 2034 9258 24ÏÏT 
Internationell sjöfart 8600 * 
Internationell luftfart 4800 * a 
Slutlig icke-energirelaterad 
förbrukning 30200 * 
IA = Ingår annorstädes 
IU = Inte uppskattat 
* = Eurostats siffror har använts 
# = Corinairs siffror har använts 
117 
Källor: 
First Italian National Communication to the Framework Convention on Climate Change. 
Miljödepartementet. Januari 1995. 
Eurostat 
Corinair 
Uppskattningarna i Italiens nationella program överensstämmer inte med IPCC-formatet. Nationellt rapporterade 
värden ges i termer av bränsle och slutanvändning. Därför har Eurostats och Corinairs siffror använts för 
koldioxidutsläpp. För andra gaser än koldioxid har Corinairs uppskattningar använts. 
Fotnoter: 
a. Sammanjämkning av Eurostats och Corinairs uppskattningar av utsläppen från transporter. 
118 
Uppskattningar av växthusgaser i Luxemburg - 1990 (Gg). 
LUXEMBURG CO, CH4 N,0 NO, CO NMVOC 
1 All energi 12600 
la Bränsleförbränning 12600 
lal Energi & omvandling 1900 
la2 Industri 6600 
la3 Transporter 2900 
1 a4 Handel/institutioner 300 
la5 Bostäder 800 
la6 Jordbruk/skogsbruk 100 
1 a7 Övrigt 
la8 Biomassa 
Ib Flyktiga bränslen 0 
lbl Olja & gas 
lb2 Kolbrytning 
2 Industriprocesser 600 
2a Järn & stål 600 
2b Andra metaller än järn 
2c Oorganiska kemikalier 
2d Organiska kemikalier 
2e Icke-metalliska mineral 
2f Övrigt 
3 Användning av lösningsmedel 0 
3a Målning 
3b Avfettning & kemtvätt 
3c Kemikalieframställn./kem. proc. 
3d Övrigt 
4 Jordbruk 0 
4a Fodernedbrytning i tarmarna 
4b Animaliskt avfall 
4c Risodling 
4d Jordbruksmark 
4e Förbränning av jordbruksavfall 
4f Bränning av gräsmark 
6 Avfall 100 
6a Avfallsupplag <1 
6b Avloppsvatten 
6c Övrigt 100 <1 
18 
16 
2 23 
23 
<1 
11 
11 
0 
1 
4 
4 
<1 
1 <1 154 
154 
<1 
98 
48 
1 
5 
1 
17 
17 14 
12 
<1 
11 
4 
1 
<1 
1 
2 
<1 
Totala utsläpp 13300 a 24 23 171 19 
Internationell sjöfart 
Internationell luftfart 
Slutlig icke-energirelaterad 
förbrukning 0 * 
300 b 
0 * 
IA = Ingår annorstädes 
IU = Inte uppskattat 
* = Eurostats siffror har använts 
# = Corinairs siffror har använts 
119 
Källor: 
Rapport National du Luxemburg en vue de la Ie Conference des Parties a la Convention-Cadres des 
Nations-Unies sur les Changement Climatiques. Miljödepartementet. Mars 1995. 
Eurostat 
Corinair (Corinair 1990 - Luxemburg, slutrapport) 
Koldioxiduppskattningarna är om inte annat anges hämtade från den nationella rapporten. Siffrorna för andra 
gaser än koldioxid är Corinairs uppskattningar. 
Fotnoter: 
a. I Luxemburgs nationella meddelande ingår en uppskattning av utsläppen från "naturen". Dessa har inte 
tagits med i de totala koldioxidutsläppen. 
b. Sammanjämkning av Eurostats och Corinairs uppskattningar av utsläppen från transporter. 
120 
Uppskattningar av växthusgaser i Nederländerna - 1990 (Gg). 
NEDERLÄNDERNA UX~~~ m Tçcr Tin: CÖ NMVÔC 
149 
149 
o 1 All energi 14900 177 
la Bränsleförbränning 14900 a 28 
lal Energi & omvandling 51400 
la2 Industri 33400 
la3 Transporter 26900 
la4 Handel/institutioner 9500 
la5 Bostäder 19200 
la6 Jordbruk/skogsbruk 8600 
la7 Övrigt 
la8 Biomassa 
Ib Flyktiga bränslen 
lbl Olja & gas 
lb2 Kolbrytning 
2 Industriprocesser 
2a Järn & stål 
2b Andra metaller än järn 
2c Oorganiska kemikalier 
2d Organiska kemikalier 
2e Icke-metalliska mineral 
2f Övrigt 
3 Användning av lösningsmedel 0 0 
3a Målning 
3b Avfettning & kemtvätt 
3c Kemikalieframställn./kem. proc. 
3d Övrigt 
4 Jordbruk 0 508 
4a Fodernedbrytning i tarmarna 402 
4b Animaliskt avfall 106 
4c Risodling 
4d Jordbruksmark 
4e Förbränning av jordbruksavfall 
4f Bränning av gräsmark 
6 Avfall 900 382 
6a Avfallsupplag 377 
6b Avloppsvatten 5 
6c Övrigt 900 0 
1900 
700 
800 
400 6 
6 
<1 
<1 
5 
<1 
IA 
IA 
16 
22 
22 
15 
4 
11 d 570 
570 
92 
86 
337 
31 
IA 
24 800 
800 
6 
10 
716 
68 
IA 
IA 
229 231 
231 
19 
1 
195 
16 
IA 
IA 
77 
145 
1Ö6T TfT 1Ö2T Totala utsläpp 151800 59^ 459 
Internationell sjöfart 35900 
Internationell luftfart 4500 
Slutlig icke-energirelaterad 
förbrukning 28600 b 
IA = Ingår annorstädes 
IU = Inte uppskattat 
* = Eurostats siffror har använts 
# = Corinairs siffror har använts 
121 
Källor: 
Netherlands' national communication on Climate Change Policies. Prepared for the Conference of the 
Parties under the Framework Convention on Climate Change. Nederländerna, augusti 1994. 
Eurostat 
Corinair 
Uppskattningarna av samtliga växthusgaser är om inte annat anges hämtade från den nationella rapporten. 
Fotnoter: 
a. Nederländernas nationella meddelande innehåller uppskattningar av utsläppen från halvfabrikat (14 800 
Gg) och statistiska skillnader (1 000 Gg). För att uppnå överensstämmelse med de andra ländernas 
inventeringar har dessa uppskattningar inte tagits med. Nederländerna har korrigerat sina uppskattningar 
för temperaturinverkan. Denna korrigering har av jämforbarhetsskäl lämnats utan avseende. 
b. I sitt nationella meddelande redovisar Nederländerna en uppskattning på 28 600 Gg koldioxid från 
potentiella utsläpp från halvfabrikat. I konsekvens med utsläppsinventeringarna från andra länder har 
denna uppskattning använts för utsläpp från Slutlig icke-energirelaterad förbrukning. 
c. I Nederländernas nationella meddelande finns en uppskattning av utsläpp från förorenat söt- och 
kustvatten. Dessa utsläpp har inte tagits med här, eftersom denna källa inte har angivits i utkastet till 
IPCC-riktlinjer för nationella inventeringar av växthusgaser och andra länder inte redovisar sådana 
uppskattningar. 
d. Dikväveoxidutsläpp från förorenat söt- och kustvatten. 
122 
Uppskattningar av växthusgaser i Portugal - 1990 (Cg). 
PORTUGAL CO, CH4 N,0 NO. CO NMVOC 
1 All energi 
la Bränsleförbränning 
lal Energi & omvandling 
1 a2 Industri 
1 a3 Transporter 
la4 Handel/institutioner 
la5 Bostäder 
la6 Jordbruk/skogsbruk 
1 a7 Övrigt 
la8 Biomassa 
Ib Flyktiga bränslen 
lbl Olja & gas 
lb2 Kolbrytning 
2 Industriprocesser 
2a Järn & stål 
2b Andra metaller än järn 
2c Oorganiska kemikalier 
2d Organiska kemikalier 
2e Icke-metalliska mineral 
2f Övrigt 
3 Användning av lösningsmedel 
3a Målning 
3 b Avfettning & kemtvätt 
3c Kemikalieframställn./kem. proc. 
3d Övrigt 
4 Jordbruk 
4a Fodernedbrytning i tarmarna 
4b Animaliskt avfall 
4c Risodling 
4d Jordbruksmark 
4e Förbränning av jordbruksavfall 
4f Bränning av gräsmark 
6 Avfall 
6a Avfallsupplag 
6b Avloppsvatten 
6c Övrigt 38700 
38700 
19400 
6100 
9900 
1000 
900 
1300 
IU 
3400 
<100 
<100 
300 
3100 
<100 
0 #a 
400 # 
400 13 
11 
2 
2 
1 
3 
3 
5 
2 
2 
<1 
176 
105 
58 
13 
35 
33 
2 210 
210 
60 
18 
108 
2 
1 
21 
8 
0 1072 
1072 
68 
264 
614 
63 
54 
9 
436 
0 
11 
11 117 
109 
11 
3 
81 
6 
5 
3 
13 
8 
8 
15 
<1 
1 
5 
9 
67 
26 
2 
6 
32 
0 
Totala utsläpp 42500 227 11 214 1083 199 
Internationell sjöfart 
Internationell luftfart 
Slutlig icke-energirelaterad 
förbrukning 2100 
1800 
6600 
IA = Ingår annorstädes 
IU = Inte uppskattat 
* = Eurostats siffror har använts 
# = Corinairs siffror har använts 
123 
Källor: 
Portuguese report in accordance with Article 12 of the United Nations Framework Convention on Climate 
Change. Miljö- och naturresursdepartementet. Lissabon 1994. 
Eurostat 
Corinair 
Koldioxiduppskattningarna har lämnats av Portugal som svar på ministerrådets begäran, om inte annat anges. 
Siffrorna för andra gaser än koldioxid är Corinairs uppskattningar. 
Fotnoter: 
a. Nationellt rapporterade uppskattningar av koldioxidutsläpp från transporter uppgår till 8 700 Gg, medan 
Eurostats uppgår till 10 200 Gg och Corinairs till 9 800 Gg. Sannolikt ingår inte transportkällor i de 
nationellt rapporterade uppskattningarna och därför har Corinairs uppskattningar använts. 
b. Sammanjämkning av Eurostats uppskattningar och nationellt rapporterade uppskattningar. 
124 
SPANIEN Uppskattningar av växthusgaser i Spanien - 1990 (Gg). 
UJ— "TO THT W Cö NMVÔC 
1 AU energi 
la Bränsleförbränning 
lal Energi & omvandling 
la2 Industri 
la3 Transporter 
1 a4 Handel/institutioner 
la5 Bostäder 
la6 Jordbruk/skogsbruk 
la7 Övrigt 
la8 Biomassa 
Ib Flyktiga bränslen 
lbl Olja & gas 
lb2 Kolbrytning 222900 
222900 
78400 
52300 
63300 
28900 
IA 
IA 
35300 
900 
600 
15100 
18600 2 Industriprocesser 
2a Järn & stål 
2b Andra metaller än järn 
2c Oorganiska kemikalier 
2d Organiska kemikalier 
2e Icke-metalliska mineral 
2f Övrigt 
3 Användning av lösningsmedel 0 
3a Målning 
3b Avfettning & kemtvätt 
3c Kemikalieframställn./kem. proc. 
3d Övrigt 
4 Jordbruk 0 
4a Fodernedbrytning i tarmarna 
4b Animaliskt avfall 
4c Risodling 
4d Jordbruksmark 
4e Förbränning av jordbruksavfall 
4f Bränning av gräsmark 
6 Avfall 2500 
6a Avfallsupplag 1800 
6b Avloppsvatten 
6c Övrigt 700 758 
74 
II 
6 
14 
44 
IA 
IA 
684 
4 
3 
<1 
<1 
0 
0 
<1 
0 
875 
346 
426 
11 
70 
22 
494 
470 
23 
155T 21 
21 
11 
5 
2 
3 
IA 
IA 
10 
0 
o 
10 
o 
o 
o 
o 
55 
55 
0 1158 
1158 
270 
144 
723 
21 
IA 
IA 
15 
2 
0 
8 
0 
0 
5 
0 
29 
28 
1 4032 
4032 
20 
401 
2721 
890 
IA 
IA 
248 
188 
60 
0 
0 
0 
<1 
0 
397 
397 
272 
261 
12 634 
568 
11 
9 
489 
59 
IA 
IA 
66 
70 
4 
<1 
3 
16 
0 
48 
302 
87 
38 
38 
138 
95 
74 
22 
10 
2 
<1 
7 
TW Totala utsläpp 227300 W 7725 1120 
Internationell sjöfart 
Internationell luftfart 
Slutlig icke-energirelaterad 
förbrukning 12200 * b 
4100 * c 
18800 * 
IA = Ingår annorstädes 
IU = Inte uppskattat 
* = Eurostats siffror har använts 
# = Corinairs siffror har använts 
125 
Källor: 
Report by Spain on the United Nations Framework Convention on Climate Change. Preliminär version. 
Nationella klimatkommittén. Spanien. 
Eurostat (markerat med *) 
Corinair (markerat med #) 
Uppskattningarna av samtliga växthusgaser är om inte annat anges hämtade från den nationella rapporten. 
Fotnoter: 
a. Spanien lämnar en uppskattning på 1 800 Gg koldioxidutsläpp. Det har antagits att dessa utsläpp kommer 
från oorganiskt eller icke-återvinnbart material. 
b. Uppgifter om utsläpp från internationell luft- och sjöfart ingår inte i Spaniens nationella rapport. 
c. Sammanjämkning av Eurostats siffror och siffror från Spaniens nationella rapport. 
126 
Uppskattningar av växthusgaser i Sverige - 1990 (Gg). 
SVERIGE CO, CH4 N,0 NO„ CO NMVOC 
I All energi 
la Bränsleförbränning 
lal Energi & omvandling 
I a2 Industri 
1 a3 Transporter 
la4 Handel/institutioner 
la5 Bostäder 
la6 Jordbruk/skogsbruk 
la7 Övrigt 
la8 Biomassa 
Ib Flyktiga bränslen 
lbl Olja & gas 
1 b2 Kolbrytning 
2 Industriprocesser 
2a Järn & stål 
2b Andra metaller än järn 
2c Oorganiska kemikalier 
2d Organiska kemikalier 
2e Icke-metalliska mineral 
2f Övrigt 
3 Användning av lösningsmedel 
3a Målning 
3b Avfettning & kemtvätt 
3c Kemikalieframställn./kem. proc. 
3d Övrigt 
4 Jordbruk 
4a Fodernedbrytning i tarmarna 
4b Animaliskt avfall 
4c Risodling 
4d Jordbruksmark 
4e Förbränning av jordbruksavfall 
4f Bränning av gräsmark 
6 Avfall 
6a Avfallsupplag 
6b Avloppsvatten 
6c Övrigt 55200 
55100 
7000 
13400 
23100 
11500 
IA 
IA 
IA 
<100 
<100 
o 
5000 
1600 
700 
2500 
200 
300 
100 
50 
50 
100 
500 
500 
IA 
300 
300 33 
33 
1 
4 
17 
10 
IA 
IA 
IA 
0 
196 
188 
8 
100 
100 4 
4 
1 
2 
1 
IA 
IA 
IA 
0 362 
362 
20 
39 
285 
19 
IA 
IA 
IA 
0 
11 
1 
1 
2 1606 
1606 
8 
6 
1503 
69 
IA 
IA 
IA 
0 375 
375 
4 
11 
201 
141 
IA 
IA 
IA 
18 
18 
67 
2 
59 
98 
40 
15 
7 
36 
0 
Totala utsläpp 61300 329 15 373 1612 540 
Internationell sjöfart 
Internationell luftfart 
Slutlig icke-energirelaterad 
förbrukning 4200 
IA 
5700 
IA = Ingår annorstädes 
IU = Inte uppskattat 
* = Eurostats siffror har använts 
# = Corinairs siffror har använts 
127 
Källor: 
Sweden's National Report under the United Nations Framework Convention on Climate Change. 
Miljödepartementet. September 1994. 
Eurostat 
Corinair 
Uppskattningarna av samtliga växthusgaser är om inte annat anges hämtade från den nationella rapporten. 
128 
Uppskattningar av växthusgaser i Förenade kungariket - 1990 (Gg). 
FÖRENADE KUNGARIKET CO, CH4 N,0 NOv CO NMVOC 
1 All energi 
la Bränsleförbränning 
lal Energi & omvandling 
la2 Industri 
1 a3 Transporter 
la4 Handel/institutioner 
la5 Bostäder 
1 a6 Jordbruk/skogsbruk 
la7 Övrigt 
1 a8 Biomassa 
Ib Flyktiga bränslen 
lbl Olja & gas 
lb2 Kolbrytning 
2 Industriprocesser 
2a Järn & stål 
2b Andra metaller än järn 
2c Oorganiska kemikalier 
2d Organiska kemikalier 
2e Icke-metalliska mineral 
2f Övrigt 
3 Användning av lösningsmedel 
3 a Målning 
3b Avfettning & kemtvätt 
3c Kemikalieframställn./kem. proc 
3d Övrigt 
4 Jordbruk 
4a Fodernedbrytning i tarmarna 
4b Animaliskt avfall 
4c Risodling 
4d Jordbruksmark 
4e Förbränning av jordbruksavfall 
4f Bränning av gräsmark 
6 Avfall 
6a Avfallsupplag 
6b Avloppsvatten 
6c Övrigt 566000 
560400 
231300 
96700 
120600 
30200 
78900 
2700 
5700 
5700 
7400 
7400 
0 
4800 
2800 
2200 1316 
78 
5 
7 
11 
2 
46 
<1 
3 
4 
1238 
482 
756 
5 
1141 
1004 
125 
12 
2078 
2007 
71 3 
0 
93 
13 
80 
11 
4 
7 2710 
2628 
823 
180 
1498 
56 
68 
4 
82 
82 
21 
12 
0 6317 
6284 
57 
65 
5884 
8 
269 
1 
33 
33 
220 
220 
0 1396 
1306 
13 
2 
115 
I 
37 
90 
90 
455 
417 
38 
674 
237 
61 
72 
304 
0 
19 
19 
Totala utsläpp 577000 4531 108 2740 6682 2540 f 
Internationell sjöfart 
Internationell luftfart 
Slutlig icke-energirelaterad 
förbrukning 7200 d 
1400 e 
36700 * 
IA = Ingår annorstädes 
IU = Inte uppskattat 
* = Eurostats siffror har använts 
# = Corinairs siffror har använts 
129 
Källor: 
Climate Change. The UK report. United Kingdom's Report under the Framework Convention on Climate 
Change. Januari 1994. Siffrorna har uppdaterats för att stämma med de senaste utsläppsuppgifterna i den 
sjuttonde upplagan av "Digest of Environmental Protection and Water Statistics". 
Eurostat 
Corinair 
Uppskattningarna for samtliga växthusgaser har om inte annat anges hämtats från Förenade kungarikets 
nationella rapport, reviderad av dess miljödepartement i överensstämmelse med den uppdaterade 
utsläppsinventeringen i den sjuttonde upplagan av "Digest of Environmental Protection and Water Statistics". 
Fotnoter: 
a. Ingår inte i de totala utsläppen. 
b. Baserat på Förenade kungarikets nationellt rapporterade uppskattningar på 2 500 Gg för avfallsupplag och 
6 051 Gg för förbränning. I Förenade kungarikets rapport ingår förbränning i kategori 2F. 
c Koldioxidutsläpp från förbränning. 
d. Förenade kungarikets uppskattning av utsläpp från internationell sjöfart. 
e. Förenade kungarikets uppskattning av utsläpp från internationell luftfart. 
f. NMVOC-utsläpp från förändrad markanvändning (80 Gg) har inte tagits med i totalsumman. 
130 
BILAGA 2. 
Scenarier 
131 
Referensscenario: energiindikatorer 
SCENARIO REFERENS ("allt fortgår som vanligt") 
Allmän Referensscenariot visar den mest sannolika utvecklingen enligt vedertagen 
beskrivning: kunskap. Den ekonomiska tillväxten avtar gradvis på lång sikt. Även om 
vissa framsteg görs finns många av världens strukturella, sociala och 
ekonomiska problem kvar. Energipolitiken förblir splittrad till följd av olösta 
konflikter mellan konkurrens- och miljömål, önskemål om försörjningstrygghet 
och skilda nationella mål. 
Makro- Den årliga BNP-tillväxten i EU blir 2,9 % 1995-2000, 2,4 % 2001-2005, 2,2 % 
ekonomi: 2006-2010, 1,9 % 2011-2015 och 1,8 % 2016-2020. Real diskonteringsränta 
8%. 
Beskattning: Ingen reform: Redan höga skattesatser ger lite utrymme för ytterligare ökningar 
för att härbärgera offentliga underskott. Externa kostnader internaliseras inte. 
Miljö: Trots att miljö prioriteras i EU:s planer begränsas miljöinriktningen av 
motstridiga ekonomiska mål. Framsteg görs inom flera områden, särskilt när det 
gäller svaveldioxid och kväveoxider m.m. Åtgärderna för att förebygga en global 
uppvärmning fortsätter endast på sparlåga som en försiktighetsåtgärd. 
Energipriser: Stadig ökning. 
Råolja ($ 1993) Reala ökningar när världsefterfrågan i allt högre utsträckning tillgodoses av 
producenter i Mellanöstern: 17,6 dollar/fat år 1995, 21 dollar/fat år 2000, 
29 dollar/fat år 2010 och 31 dollar/fat år 2020. 
Gas Avreglering och allt mer utbyggda nät minskar efter år 2000 priserna jämfört med 
olja, vilket förstärks av ökad priskonkurrens på gas. 
Kol Internationella priser ökar något, vilket avspeglar produktionens förväntade 
långsiktiga maginalkostnader. Inhemska priser planar ut när billig import ersätter 
dyr inhemsk försörjning. 
Teknik: Viss spridning av ny och effektivare teknik för användning och försörjning, 
framkallad av dels offentliga normer, dels industriidkare som vill öka den 
industriella konkurrenskraften. 
Energi- Fortsättning av pågående åtgärder med viss bemödan om att öka 
efterfrågan: effektiviteten. Bruttoförbrukningen väntas öka svagt men mycket 
långsammare. 
Olja Mycket svag tillväxt väntas när oljeanvändningen alltmer begränsas till 
transportsektorn. Olja förblir ändå det dominerande bränslet. 
Gas Ökar snabbast av alla primärbränslen med en allt större andel i alla 
slutanvändningssektorer, särskilt elproduktion. Framryckningen kan komma att 
reduceras efter år 2000 när kol blir mer attraktivt inom elsektorn. 
Kol Andelen avtar fram till år 2000 på grund av konkurrens från gas i elproduktionen. 
Allt mer konkurrenskraftiga priser kan medföra att marknadsandelen inom 
elsektorn sedan återtas. 
Elektricitet Elektricitet kommer troligen att vinna andelar inom bostads-, handel- och 
industrisektorn på medellång sikt, även om marknadsmättnad och 
effektivitetsvinster kan komma att bromsa tillväxten omkring år 2020. 
132 
Energi- Importberoendet ökar allt snabbare, från 50 % i dag till kanske två 
tillförsel: tredjedelar eller mer år 2020. 
Olja Den inhemska produktionen väntas inte avta i nämnvärd grad förrän efter år 2010. 
Importberoendet ligger kvar på ungefär dagens nivå. 
Gas Även om den inhemska produktionen sannolikt upprätthålls, medför en stark 
ökning av efterfrågan att importen tilltar. Liberalisering och utveckling av 
infrastrukturen är viktigt för att gas skall fa ökad marknadspridning i Europa. 
Kol Avreglering och minskade subventioner leder till en kraftig minskning av EU:s 
inhemska stenkolsproduktion och till en upptrappning av importen. 
Elektricitet Ingen offentlig politik för kärnkraft eller för att trygga försörjningen med 
importerade fossila bränslen. Inga begränsningar för användningen av någondera 
av dessa primära energiformer. 
Förnybar Tillförseln kan komma att öka starkt, dock från en mycket låg nivå. Det totala 
energi bidraget från förnybar energi fortsätter troligen att vara lågt. 
133 
Slagfältscenariot: energiindikatorer 
SCENARIO SLAGFÄLT 
Allmän Motsättningar och instabiliteter i det globala systemet försvårar 
beskrivning: i hög grad den ekonomiska integrationen. Globalisering anses 
för ambitiöst. Det geopolitiska systemet sönderfaller i block, 
med spänningar och friktioner mellan och även inom blocken. 
Detta leder till ett "Europa à la carte". 
Energipolitikens syfte är att minska importberoendet. Åtgärder på 
tillförselsidan, t.ex. för att skydda den egna elindustrin mot 
internationell konkurrens, har större chans att lyckas än åtgärder 
på efterfrågesidan. 
Makro- Den årliga BNP-tillväxten i EU blir 3,1 % 1995-2000, 1,1 % 
ekonomi: 2001-2005, -1,8 % 2006-2010, 1,4 % 2011-2015 och 1,3 % 
2016-2020. Real diskonteringsränta 7 %. 
Beskattning: Ingen skattereform: Harmonisering av nuvarande moms och 
punktskatter utan likabehandling av alla bränslen. En viss 
internalisering av externa kostnader (transportsektorn). Skatte­
satserna fortsätter att fastställas med målsättningen att ge staten 
skatteintäkter på en viss nivå. 
Miljö: Försiktighetsprincipen gäller för koldioxid fram till år 2005, 
därefter anses dess roll i den globala uppvärmningen vara 
bevisad. Miljöhänsyn tas samtidigt som ursäkt för protektionism 
och det dagtingas ofta med miljöhänsynen i praktiken. 
Energipriser: Ökat beroende av ett fåtal större leverantörer orsakar en 
oljeprischock. 
Råolja ($ 1993) Stiger från 16 dollar/fat år 1995 till 24 dollar/fat år 2004. En 
prischock inträffar år 2005 med 40 dollar/fat. Priset sjunker på 
nytt till 18 dollar/fat år 2009, varefter det stiger igen till 28 
dollar/fat år 2020. 
Gas Förblir knutet till oljepriset och avspeglar därför prischocken 
men är trögrörligare. 
Kol De internationella priserna ligger stilla fram till prischocken år 
2005, men sjunker efter denna tillbaka till de tidigare nivåerna. 
De europeiska priserna följer de internationella men drivs upp av 
kostnaderna för att behålla inhemsk produktion. 
Teknik: Som referensscenariot - Viss spridning av ny och effektivare 
teknik för användning och försörjning, framkallad av dels 
offentliga normer, dels industriidkare som vill öka den 
industriella konkurrenskraften. 
AU 
Energi- Hög ekonomisk tillväxt och en "bort-med-tassarna"-politik 
efterfrågan: ger effektivitetsvinster enbart av konkurrensskäl. En 
sannolikt stark tillväxt av energiefterfrågan. 
Olja Olja möter hård konkurrens från billig avreglerad gas och 
importerat kol, även om transportmarknaden troligen endast 
begränsas av mättnadseffekter. 
Gas Panikartad rusning efter gas trots att konkurrensen från billigt 
importerat kol ökar efter år 2000. 
Kol På kort sikt förmodligen en brant nedgång men konkurrens­
kraftiga priser innebär möjlighet till en senare stark återhämtning 
inom elsektorn. 
Elektricitet Liten offentlig påverkan i form av hushållningspolitik. 
Energi- Ingen särskild omsorg om försörjningstryggheten. Inhemsk 
tillförsel: energiproduktion utvecklas endast där den är internationellt 
konkurrenskraftig utan statligt stöd. 
Olja Importen ökar men producentländernas investeringar i senare 
avsättningsled dämpar oron för försörjningen. Inhemsk 
produktion utvecklas som reaktion på stigande priser. 
Gas Importberoendet ökar men producenters och förbrukares 
gemensamma intressen minskar säkerhetsriskerna. 
Kol Indragna subventioner och avreglering leder till avveckling av 
den inhemska försörjningen. 
Elektricitet Ingen offentlig kärnkraftspolitik. Ingen begränsning av 
användningen av någon av de primära energikällorna. 
Förnybar Mycket små offentliga FTD-investeringar begränsar tillväxten för 
energi förnybar energi till enbart ekonomiskt bärkraftiga alternativ. 
A IS 
Forumscenariot: energiindikatorer 
SCENARIO FORUM 
Allmän Den globala integrationen ger incitament till gemensamma 
beskrivning: offentliga aktioner. Nationella, europeiska och internationella 
institutioner struktureras successivt omför att bättre kunna 
hantera bredare och mer komplexa gemensamma problem och 
intressen. Energipolitiken är synnerligen influerad av 
miljöhänsyn. En global enighet om målen medger positiva 
åtgärder över hela energiskalan. 
Makro- Den årliga BNP-tillväxten i EU blir 2,3 % 1995-2000, 2,5 % 
ekonomi: 2001-2005, -2,5 % 2006-2010, 2,6 % 2011-2015 och 2,4 % 
2016-2020. Real diskonteringsränta 5 %. 
Beskattning: Allmän skattereform: Harmonisering av moms och punktskatter 
och likabehandling av bränslena på grundval av energiinnehållet. 
Externa kostnader internaliseras - som ett led i en 
försiktighetspolitik fram till år 2005 och därefter på grund av att 
koldioxid blir den helt styrande faktorn - vilket medför en 
allmän real höjning av bränsleskatten. 
Miljö: Ett ekologistyrt scenario. Från och med år 2005 förstärker 
koldioxidens bevisade roll i den globala uppvärmningen miljö­
engagemanget i hela samhället, vilket leder till stora politiska 
förändringar. 
Energipriser: Genomgående stabila. 
Råolja ($ 1993) Ligger stabilt på 16 dollar/fat till år 2020, vilket är ett 
genomsnitt som rymmer en variation på mellan 10 och 20 
dollar/fat. Svag efterfrågan hindrar producenterna från att 
kontrollera marknaden. Konsumentemas överläge urholkar det 
mesta av den ekonomiska vinsten. 
Gas Stiger i förhållande till olja när miljöpåtryckningar premierar 
renare bränslen. 
Kol Internationella reala priser konstanta på grund av miljö­
påtryckningar och därav orsakad låg efterfrågan. De 
genomsnittliga EU-prisema sjunker påtagligt till följd av 
avveckling av den dyra inhemska produktionen. 
Teknik: Stor spridning av nya och effektivare användnings- och 
tillförseltekniker, framkallad av offentliga normer över hela 
världen - ökad tekniköverföring. 
/BÉ> 
Energi- Radikal ändring av politiken och betydande teknisk 
efterfrågan: utveckling i syfte att begränsa tillväxten av efterfrågan på 
energi. 
Olja Politiken syftar till en snabb minskning, även om detta är svårt 
att åstadkomma inom transportsektorn. Målet är att efterfrågan på 
drivmedel skall plana ut i början av 2000-talet och därefter 
sjunka; med en viss ökning för effektivare diesel, minskning för 
bensin och ökad spridning av ren teknik som inte baseras på olja 
fram mot år 2020. 
Gas Miljöfördelar säkerställer troligen betydande ökningar av andelen 
även om lägre allmän efterfrågan på energi kan begränsa volym­
ökningen. 
Kol Begränsad på grund av miljönackdelar men FTD-insatser görs för 
att hantera miljöproblemen. 
Elektricitet Starkt påverkad av offentlig hushållningspolitik och styrning av 
slutanvändningsutrustning. 
Energi- Djupgående ändring av politiken och en omfattande FTD-
tillförsel: insats för att begränsa utsläppen, framför allt av koldioxid. 
Olja Samtidigt som förbättrad återvinningsteknik säkerställer att 
tillförseln mer än väl räcker för att tillgodose efterfrågan, hindrar 
låga priser produktion från oljereserver med högre utvinnings­
kostnader. 
Gas Stark inhemsk produktion befordrad av teknikutveckling. Byten 
av energikälla till väte för nya energitekniker börjar förekomma 
omkring år 2020. 
Kol Snabb nedläggning av den inhemska produktionen. 
Elektricitet Ingen avveckling av kärnkraft utan nylansering i vissa länder 
(Frankrike, Japan, de nyligen industrialiserad länderna). 
Förbättrade möjligheter för ny teknik. 
Förnybar Stark tillväxt av andelen förnybar energi, som ökar mot 
energi periodens slut på grund av att ny teknik införs och radikala 
ändringar av jordbrukspolitiken far genomslag. 
MÏ 
Hypermarknadscenariot: energiindikatorer 
SCENARIO HYPERMARKNAD 
Allmän Den globala ekonomiska integrationen är självförstärkande och 
beskrivning: fortgående. Drivkraften i detta scenario är fortsatt tillämpning 
av marknadsmekanismen, som ses som det bästa sättet att 
skapa välstånd och hantera komplexitet och osäkerhet. 
Liberaliseringen och privatiseringen ger resultat och lockar 
fram nya aktörer på marknaden som kräver mer av samma sak. 
En stark tilltro till marknadspriciperna leder till en energipolitik 
som styrs av en strävan att minimera den statliga kontrollen och 
maximera effektivt fungerande fria marknader som ändå uppnår 
önskade normer. 
Makro- Den årliga BNP-tillväxten i EU blir 3,2 % 1995-2000, 2,8 % 
ekonomi: 2001-2005, 2,3 % 2006-2010, 2,1 % 2011-2015 och 1,9 % 
2016-2020. Real diskonteringsränta 10 %. 
Beskattning: En visst mått av skattereform: Harmonisering av moms och 
punktskatter i riktning mot nuvarande skattetak utan lika­
behandling av bränslena. Ingen internalisering av externa 
kostnader. 
Miljö: Försiktighetsprincipen gäller för koldioxid fram till år 2005, 
därefter anses dess roll i den globala uppvärmningen vara 
bevisad. Regeringarna kan inte bortse från miljöproblemen men 
söker i första hand använda marknadslösningar och endast i 
andra hand offentlig politik. Allmänhetens engagemang förstärker 
behovet av att skapa marknader för miljöskydd. 
Energipriser: Stadig ökning 
Råolja ($ 1993) Reala ökningar när världsefterfrågan i allt högre utsträckning 
tillgodoses av producenter i Mellanöstern: 17,6 dollar/fat år 1995, 
21 dollar/fat år 2000, 29 dollar/fat år år 2010 och 31 dollar/fat år 
2020. 
Gas Avreglering och allt mer utbyggda nät minskar priserna jämfört 
med olja, vilket förstärks av ökad priskonkurrens på gas. 
Kol Internationella priser ökar något, vilket avspeglar produktionens 
förväntade långsiktiga maginalkostnader. Inhemska priser planar 
ut när billig import ersätter dyr inhemsk tillförsel. 
Teknik: Spridningen av nya och effektivare användnings- och 
tillförseltekniker beror framför allt på marknadskrafterna 
och internationell konkurrens. Knappast någon statlig 
styrning. 
/73S 
Energi- Trots försöken att införa alternativa bränslen hämmar 
efterfrågan: spänningar och konflikter effektivitetsvinsterna. 
Energiefterfrågan tenderar därför att stiga, för att sedan 
sjunka som reaktion på energiprischocken och den därav 
följande konjunkturnedgången innan den återigen stiger. 
Olja Prischockens konsekvenser väntas bli stora, särskilt inom sektorer 
där substitution är möjlig. Transporttillväxten kommer troligen 
att hejdas men kan senare tillta igen, dock allt mer begränsad av 
sociala och miljömässiga hänsyn. 
Gas Det väntas en i grunden stark efterfrågetillväxt som hejdas av 
prischocken. 
Kol Kol ses alltmer som en stabil och säker energikälla, vilket gör att 
det kan försvara sin ställning mot gasen efter år 2000, särskilt 
inom elproduktionen. 
Elektricitet Viss spridning av ny och effektivare användningsteknik, 
framkallad av dels offentliga normer, dels industriidkarc som vill 
öka den industriella konkurrenskraften. 
Energi- Politiken domineras av olösta konflikter mellan konkurrens­
tillförsel: kraft, miljö och geopolitiska överväganden. 
Olja Politiken syftar till att hålla den europeiska produktionen på så 
hög nivå som möjligt för att trygga försörjningen och som 
reaktion på stigande reala priser. 
Gas Liksom för olja går politiken ut på att t.ex. lindra beskattningen 
av tidiga hanteringsled för att stärka och öka den inhemska 
produktionen och minimera importen. 
Kol Produktionen avtar kontinuerligt men statligt stöd dämpar takten. 
Elektricitet Försök att vidmakthålla kärnkraftskapaciteten i Europa på 
nuvarande nivå. Fastställande av förbrukningsgränser för alla 
primära källor (olja, kol, gas) av säkerhetsskäl. 
Förnybar Offentliga ansträngningar att utveckla förnybar energi röner 
energi endast begränsade framgångar. 
/I S3 

ISSN 1024-4506 
KOM(96) 217 slutlig 
DOKUMENT 
SV 14 
Katalognummer : CB-CO-96-228-SV-C 
ISBN 92-78-04182-3 
Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer 
L-2985 Luxemburg 
"1 <-| O