Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING om förbättrat sjöfartsskydd på fartyg och i hamnanläggningar

(framlagt av kommissionen)

MOTIVERING

ALLMÄN INLEDNING

Arbetet med att förbättra sjöfartsskyddet påbörjades inom IMO i februari 2002. Kommissionen ansåg därför att det var lämpligast att invänta resultaten av diskussionerna inom IMO i stället för att ta fram egna ensidiga åtgärder.

Efter en fem dagar lång diplomatkonferens antog IMO den 12 december 2002 en ändring av den internationella konventionen om säkerheten för människoliv till sjöss (SOLAS - Safety Of Life At Sea), framförallt ett nytt kapitel med titeln "Särskilda åtgärder för ökat sjöfartsskydd", och en internationell kod för sjöfartsskydd på fartyg och i hamnanläggningar (ISPS - International Ship and Port Facility Security).

Syftet med dessa dokument är att öka sjöfartsskyddet vid navigering och i hamnanläggningarna [1].

[1] Med hamnanläggning avses anläggningar där samverkan mellan fartyg och hamn äger rum.

Räckvidden för IMO:s arbete på sjöfartsskyddsområdet begränsar sig till fartyg och hamnanläggningar där samverkan mellan fartyg och hamn äger rum. Längre fram kommer kommissionen att lägga fram ett lagstiftningsförslag om sjöfartsskydd inom gemenskapens hamnar.

Alla medlemsstater berörs i egenskap av flaggstater och 13 av dem berörs i egenskap av hamnstater.

Ändringen av SOLAS-konventionen och del A i ISPS-koden innehåller tvingande bestämmelser. Del B i ISPS-koden innehåller rekommendationer som alla deltagande parter bör genomföra [2].

[2] Dessa bestämmelser gäller passagerarfartyg, lastfartyg med en bruttodräktighet av 500 eller mer, flyttbara oljeborrplattformar till sjöss och hamnanläggningar som betjänar fartyg i internationell fart.

De viktigaste bestämmelserna i de internationella instrumenten

De tvingande bestämmelserna (ändringen av SOLAS-konventionen och del A i ISPS-koden) utgör en nödvändig ram för ett ökat sjöfartsskydd.

Bestämmelserna rör permanent märkning av fartyg med ett identifieringsnummer, system för automatisk identifiering (AIS-transpondrar), skyddslarmsystem för larmning vid fientliga attacker på fartyget och fartygshistorik som fungerar som identifieringshandling och beskriver fartygets historia.

Bestämmelserna innehåller också ett antal aktiva och passiva skyddsåtgärder som är utformade enligt tre skyddsnivåer (normalt, förhöjt och exceptionellt skydd) och som genomförs i enlighet med en riskanalys. Det rör sig bland annat om att uste de ansvariga för skyddsåtgärdernas genomförande (fartygets, rederiets eller hamnanläggningens sjöfartsskyddsansvariga), upprätta skyddsplaner med beaktande av riskanalyser (fartyg och hamnanläggningar) och att utfärda internationella sjöfartsskyddscertifikat. Vidare finns det bestämmelser om utbildning av berörd personal samt övningar.

Beroende på hur stor risken är för personer, egendom och miljö är, kan det också upprättas en sjöfartsskyddsdeklaration mellan fartyget och den hamn det anlöper där ansvarsfördelningen fastställs. Det finns också möjlighet för hamnstatens myndigheter att utföra säkerhetskontroller av fartyget i hamnen eller innan det anländer. Det finns också klara bestämmelser för ansvarsområden och skyldigheter för alla de inblandade parterna (fördragsslutande stater, rederier, befälhavare och hamnanläggningar).

Del B i ISPS-koden utgörs av ett antal mycket detaljerade rekommendationer som är avsedda som riktlinjer för de olika berörda parterna vid genomförandet av de tvingande bestämmelserna.

Vad gäller de fördragslutande staternas ansvar rör det sig främst om riktlinjer för att utse en erkänd sjöfartsskyddsorganisation (som skall tillhandahålla skyddstjänster till hamnanläggningar och fartyg) och nationella eller regionala kontaktpunkter för sjöfartsskydd, samt riktlinjer för skyddsnivåer och informationsutbyte. I denna del av ISPS-koden finns också detaljerade förslag som riktar sig både till fartyg och hamnanläggningar om riskanalys, upprättande av skyddsplaner samt utbildning av personal och övningar. Dessutom finns det vägledning om hur och när en skyddsdeklaration bör upprättas mellan fartyget och den hamn det anlöper.

***

Ändringen av SOLAS-konventionen och ISPS-koden beräknas träda ikraft den 1 juli 2004. Det finns alltså inte mycket tid för att slutföra alla nödvändiga förberedelser. Vissa åtgärder bör därför vidtas i förväg.

Dessa internationella instrument innehåller dessutom bestämmelser vars räckvidd måste preciseras på gemenskapsnivå. Tillämpningen är begränsad till internationell sjöfart, men eftersom sjöfartskyddet är en mer övergripande fråga måste den utvidgas till att även omfatta vissa nationella transportsätt, samtidigt som man bibehåller en gradering med hänsyn till typen av risk och riskernas konsekvenser.

Vissa bestämmelser i ändringen av SOLAS-konventionen från december 2002 påverkar instrument som redan ingår i gemenskapslagstiftningen. Dessa var följande:

- ändring av regel 19 i kapitel V i SOLAS-konventionen där det fastställs vilken navigationsutrustning som skall finnas ombord på fartyg; bestämmelserna för systemet för automatisk fartygsidentifiering (AIS) måste anpassas enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/59/EG av den 27 juni 2002 om inrättande av ett övervaknings- och informationssystem för sjötrafik i gemenskapen,

- ändring av reglerna 3 och 5 i kapitel XI-1 i SOLAS-konventionen om fartygens identifieringsnummer och historik; dessa bestämmelser kommer bland annat att beaktas i enlighet med rådets direktiv 95/21/EG av den 19 juni 1995 om hamnstatskontroll.

***

Kommissionen anser därför att åtgärder är nödvändiga för att

- inom gemenskapen säkerställa och kontrollera att den vikigaste målsättningen för de internationella instrumenten uppnås, dvs. ett ökat sjöfartsskydd på fartyg och i hamnanläggningar, och

- för hela EU garantera ett enhetligt genomförande och rättvisa villkor för tillträde till och kontroll av marknader och verksamhet inom sjöfartssektorn.

Kommissionen kommer därför att

- genom kommittéförfarandet anpassa de ovan nämnda direktiven 2002/59/EG och 95/21/EG för att införliva de nya reglerna i SOLAS-konventionen utöver kapitel XI-2 i samma konvention samt ISPS-koden,

- föreslå att Europaparlamentet och rådet snarast antar denna förordning om bättre skydd för fartyg och hamnanläggningar genom vilken kapitel XI-2 i SOLAS-konventionen och ISPS-koden genomförs, och som också ger en grund för tolkning och en enhetlig tillämpning av bestämmelserna samt gemenskapskontroll, samt genom vilken vissa av bestämmelserna utvidgas till att även omfatta nationell sjöfart.

***

BEHOVET AV EN FÖRORDNING

-Genomförandet av ändringen av SOLAS-konventionen och ISPS-koden kommer sannolikt att gå till på olika sätt i olika medlemsstater i och med att instrumenten innehåller å ena sidan tvingande bestämmelser som dock i vissa fall måste tolkas och anpassas, och å andra sidan rekommendationer. Det är nödvändigt med ett enhetligt genomförande och enhetliga kontroller av fartyg från tredje land som trafikerar våra kuster och hamnar.

- Det finns en risk för att medlemsstaterna antar nationella åtgärder med olika räckvidd och tillämpningsdatum. Bristande enhetlighet i åtgärderna skulle vara negativt för sjöfartssektorn. Det skulle kunna leda till olika nivåer på det eftersträvade sjöfartsskyddet och mycket lätt till konkurrenssnedvridningar mellan medlemsstaterna.

-För att uppnå målet om ett ökat sjöfartsskydd kan man inte begränsa sig till den internationella sjöfarten utan måste utvidga åtgärderna till att även omfatta den nationella trafiken. Endast genom att agera på gemenskapsnivå kan man garantera att detta sker på ett enhetligt sätt.

-Det är även lämpligt att vidta åtgärder för att uppmuntra medlemsstaterna att främja regelbundna sjötransporter inom gemenskapen, under tillfredsställande skyddsförhållanden, på fasta rutter med användning av särskilda hamnanläggningar.

FÖRSLAGETS ALLMÄNNA PRINCIPER

- Vad beträffar målet om att tillhandahålla en bas för enhetlig tolkning och enhetligt genomförande samt gemenskapskontroll av de särskilda åtgärderna för ökat sjöfartsskydd, vilka innebär en ändring av SOLAS-konventionen och införande av ISPS-koden, innehåller förordningen

- bestämmelser som innebär att vissa av rekommendationerna i del B i ISPS-koden görs obligatoriska, dels för att höja den eftersträvade skyddsnivån och dels för att undvika olika tolkningar i olika medlemsstater; bestämmelserna gäller skyddsplaner för sjöfartsskyddsbedömingar av fartyg och hamnanläggningar, vissa ansvarsområden på skyddsområdet för de fördragsslutande parterna samt rederiets skydlighet att ge befälhavaren information om de parter som ansvarar för fartygets verksamhet.

-en uppmaning till medlemsstaterna att, för att främja närsjöfarten inom gemenskapen och med avseende på regel 11 i kapitel XI-2 i IMO:s SOLAS-konvention, sluta avtal om förfarandena vad gäller säkerheten för regelbunden sjöfart längs fasta rutter och för de hamnanläggningar som används för denna sjöfart, utan att detta inkräktar på den allmänna säkerhetsnivå som eftersträvas; i förordningen föreskrivs det att en kontroll av överensstämmelsen skall ske innan dessa avtal undertecknas,

-angivande av vilka åtgärder medlemsstaterna måste vidta vad gäller hamnar som då och då betjänar fartyg i internationell fart,

-ett system för skyddskontroller innan fartyg (oberoende av ursprung) anländer till en hamn i gemenskapen samt ett system för skyddskontroller i hamnen,

-krav på att en enda nationell myndighet är ansvarig för skyddet av fartyg och hamnanläggningar, samt en tidplan för tidigarelagt genomförande av vissa av förordningens åtgärder,

-bestämmelser om ett förfarande för inspektioner för att verifiera metoderna för kontroll av genomförandet av de nationella planer som har anpassats inom ramen för denna förordning,

-bestämmelser om att den byrå, som har upprättats enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1406/2002 av den 27 juni 2002 om inrättande av en europeisk sjösäkerhetsbyrå [3], skall biträda kommissionen när denna utför sina uppgifter, och

[3] EGT L 208, 5.8.2002, s. 1-19.

-ett förfarande för anpassning av bestämmelserna i förordningen.

- Vad beträffar den nationella sjötransporten anser kommissionen att det övergripande sjöfartsskyddsmålet bara kan uppnås om vissa av bestämmelserna även tillämpas på denna typ av transport. Åtgärderna måste genomföras på ett enhetligt sätt i alla medlemsstater så att de rättvisa villkoren för marknadstillträde bevaras. I samband med detta måste man se till att åtgärderna står i proportion till de potentiella riskerna. Därför ligger prioriteringen på passagerartransport. Detta får emellertid inte medföra alltför stora hinder för de regelbundna sjötransporterna förutsatt att den allmänna säkerhetsnivån garanteras. Förordningen innehåller därför

- en utvidgning av alla bestämmelserna i kapitel XI-2 i SOLAS-konventionen och del A i ISPS-koden till att även omfatta passagerarfartyg i nationell trafik där de befinner sig mer än 20 sjömil från kusten; bestämmelserna i samma texter om genomförandet av sjöfartsskyddsbedömningar, upprättande av skyddsplaner samt utseende av sjöfartsskyddsansvariga på rederier och fartyg utvidgas till att även omfatta andra fartyg i nationell fart,

- bestämmelser för skyddsarrangemang för passagerarfartyg i regelbunden nationell trafik när de befinner sig mer än 20 sjömil från kusten,

- en möjlighet till undantag, under vissa bestämda villkor som ständigt kan kontrolleras, från skyldigheten att utföra skyddskontroller innan fartyget anlöper hamnen, för fartyg i regelbunden trafik inom en medlemsstat eller mellan två eller flera medlemsstater.

- Rättsliga aspekter

Kommissionen anser det lämpligt att grunda förordningen på artikel 80.2 i EG-fördraget, utan att det påverkar tillämpningen av medlemsstaternas nationella skyddsbestämmelser och åtgärder som kan vidtas inom ramen för avdelning VI i fördraget om Europeiska unionen.

SÄRSKILDA ÖVERVÄGANDEN

Artikel 1:

I denna artikel fastställs förordningens syfte.

Artikel 2:

Denna artikel innehåller definitioner av de viktigaste termer som används i förordningen. De flesta av dem är baserade på definitionerna i kapitlet om de särskilda åtgärderna för ökat sjöfartsskydd som antogs av IMO:s diplomatkonferens den 12 december 2002 och som ändrar SOLAS-konventionen, samt i ISPS-koden.

Artikel 3:

I denna artikel fastställs gemensamma åtgärder och förordningens tillämpningsområde.

De särskilda åtgärderna för ökat sjöfartsskydd som ändrar SOLAS-konventionen samt ISPS-koden omfattar följande fartygstyper i internationell fart:

- Passagerarfartyg inklusive höghastighetspassagerarfartyg.

- Lastfartyg, inklusive höghastighetsfartyg, med en bruttodräktighet av 500 eller mer.

- Flyttbara oljeborrplattformar till sjöss. Dessutom omfattas

hamnanläggningar som betjänar sådana fartyg i internationell fart.

Genom förordningen utvidgas alla åtgärderna i de aktuella IMO-texterna till passagerarfartyg i nationell trafik där de befinner sig mer än 20 sjömil från kusten, samt till de hamnanläggningar som betjänar dem.

På samma sätt utvidgas de särskilda åtgärderna för ökat sjöfartsskydd i SOLAS-konventionen och i ISPS-koden gällande genomförandet av sjöfartsskyddsbedömningar, upprättande av skyddsplaner samt utseende av sjöfartsskyddsansvariga på rederier och fartyg, till att även omfatta andra fartyg i nationell fart (passagerarfartyg inklusive höghastighetspassagerarfartyg), lastfartyg, inklusive höghastighetsfartyg, med en bruttodräktighet av 500 eller mer, samt hamnanläggningar som betjänar dessa fartyg.

Del B i ISPS-koden innehåller ett antal rekommendationer för genomförandet av IMO:s tvingande bestämmelser (särskilda åtgärder för ökat sjöfartsskydd som ändrar SOLAS-konventionen, samt del A i ISPS-koden) vilka medlemsstaterna bör beakta i största möjliga mån.

I syfte att höja nivån på gemenskapens sjöfartsskydd och för att undvika olika tolkningar i medlemsstaterna som bland annat kan leda till konkurrenssnedvridningar, fastställs det i förordningen att följande punkter i del B i ISPS-koden skall vara obligatoriska:

- 1.12: Kontinuerlig granskning av skyddsplaner för fartyg och ändring av desamma.

- 1.16: Sjöfartsskyddsbedömning av hamnanläggningar och regelbunden revidering av desamma.

- 4.1: Sekretess för skyddsplaner och sjöfartsskyddsbedömningar.

- 4.5: Krav på minimikompetens hos erkända sjöfartsskyddsorganisationer som kan få i uppdrag av medlemsstaterna att utföra sjöfartsskyddsbedömningar av hamnanläggningar, samt att på medlemsstatens behöriga myndighets vägnar godkänna skyddsplaner för fartyg och kontrollera och certifiera fartygens upfyllande av kraven på detta område.

- 4.8: Medlemsstaternas fastställande av skyddsnivåer för fartyg och hamnanläggningar.

- 4.14-4.16: Upprättande av centrala eller regionala kontaktpunkter för hamnanläggningarnas skyddsplaner och skyddsinformation till fartygens, rederiernas och hamnanläggningarnas sjöfartsskyddsansvariga.

- 4.18: Identitetshandlingar till regeringstjänstemän som inspekterar skyddsåtgärderna.

- 4.24: Fartygs införande av skyddsåtgärder som påbjudits av den stat vars territorialhav trafikeras.

- 4.28: Beaktande av ytterligare arbetsbelastning som kan uppstå som en följd av införandet av fartygets skyddsplan i samband med fastställande av bemanningen.

- 4.41: Överlämnande av information till berörda stater om ett fartyg avvisas från eller vägras anlöpa en hamn.

- 4.45: Behandling av fartyg från en stat som inte anslutit sig till konventionen.

- 6.1: Rederiets skyldighet att förse befälhavaren med information om de parter som ansvarar för fartygets verksamhet.

- 8.3-8.10: Miniminormer avseende fartygets sjöfartsskyddsbedömning.

- 9.2: Miniminormer avseende fartygets skyddsplan.

- 13.6-13.7: Periodicitet i fråga om övningar och skyddsövningar för fartygens besättningar, och för rederiernas och fartygens sjöfartsskyddsansvariga.

- 15.3-15.4: Miniminormer för hamnanläggningens sjöfartsskyddsbedömning.

- 16.3-16.8: Miniminormer för hamnanläggningens skyddsplan.

- 18.5-18.6: Periodicitet i fråga om övningar och skyddsövningar vid hamnanläggningar, och för hamnanläggningarnas sjöfartsskyddsansvariga.

Artikel 4:

I denna artikel fastställs det att varje medlemsstat måste sörja för att Internationella sjöfartsorganisationen, kommissionen och övriga medlemsstater delges den information som begärs i enlighet med bestämmelserna i regel 13 (överlämnande av information) i fråga om särskilda åtgärder för ökat sjöfartsskydd enligt SOLAS-konventionen. Informationen gäller nationella mydigheter som ansvarar för fartygens och hamnanläggningarnas sjöfartsskydd, förekomsten av godkända skyddsplaner för hamnanläggningar, kontaktpunkter som är tillgängliga dygnet runt för att ta emot och reagera på olika typer av skyddslarm och upplysningar som berör sjöfartsskyddet, samt tillhandahålla råd och bistånd i frågan, behörighet för de erkända sjöfartskyddsorganisationerna samt avtal gällande alternativa eller likvärdiga skyddarrangemang.

Artikel 5:

I denna artikel föreskrivs möjligheten för medlemsstaterna att sinsemellan sluta bilaterala eller multilaterala avtal enligt regel 11 (alternativa skyddsöverenskommelser) i fråga om särskilda åtgärder för ökat sjöfartsskydd enligt SOLAS-konventionen, framförallt de avtal som krävs för att främja regelbunden närsjöfart inom gemenskapen som bedrivs på fasta rutter med användning av tillhörande specifika hamnanläggningar.

I punkt 2 tredje stycket står det att kommissionen i enlighet med förfarandet i fråga om skyddsåtgärder kan utvärdera utkasten till avtal innan de ingås.

I punkt 4 föreskrivs det att medlemsstaterna kan anta skyddsarrangemang för passagerarfartyg i regelbunden nationell trafik där de befinner sig mer än 20 sjömil från kusten och för de hamnanläggningar som betjänar dem, förutsatt att den allmänna eftersträvade sjöfartsskyddsnivån inte äventyras. I samband med de inspektioner som föreskrivs i artikel 10 kommer kommissionen att utvärdera villkoren för tillämpningen av kontroll av dessa åtgärder.

Artikel 6:

I denna artikel sägs det att det för de hamnanläggningar som är belägna i hamnar som bara ibland används för internationell sjöfart kan vara orimligt att permanent tillämpa samtliga sjöfartsskyddsbestämmelser i förordningen. Medlemsstaterna skall, på grundval av de sjöfartsskyddsbedömningar som de utför, fastställa en lista över de berörda hamnarna, och ersättningsåtgärder för att uppnå en tillräckligt hög säkerhetsnivå. De måste lämna samtliga upplysningar till kommissionen, och listan till de övriga medlemsstaterna.

Artikel 7:

I denna artikel fastställs det att varje fartyg som önskar anlöpa en hamn i en medlemsstat i förväg måste tillhandahålla information om sitt internationella sjöfartsskyddscertifikat, de nuvarande och tidigare skyddsnivåerna för fartyget och varje annan praktisk upplysning om sjöfartsskyddet.

Medlemsstaterna måste utse en behörig hamnskyddsmyndighet med ansvar för att för varje hamn i gemenskapen samordna tillämpningen av de skyddsåtgärder som anges i förordningen när det gäller fartyg och hamnanläggningar.

Medlemsstaterna måste även spara en rapport om det förfarande som tillämpats i detta sammanhang för varje fartyg.

Artikel 8:

I denna artikel fastställs en möjlighet till undantag från skyldigheten att utföra skyddskontroller innan fartyget anlöper hamnen, för fartyg i regelbunden trafik inom en medlemsstat eller mellan två eller flera medlemsstater. Denna möjlighet är behäftad med ett krav på att rederierna alltid måste ge de berörda medlemsstaternas myndigheter tillgång till listan över de berörda fartygen och alla upplysningar som normalt behövs från fall till fall.

Listan över rederier och fartyg måste dessutom lämnas av medlemsstaterna till kommissionen.

Artikel 9:

Säkerhetskontrollerna vid hamnen får genomföras av medlemsstaternas behöriga hamnskyddsmyndigheter.

Förekomsten ombord av det internationella sjöfartsskyddscertifikatet kan också kontrolleras av de inspektörer som agerar inom ramen för hamnstatskontrollen i enlighet med rådets direktiv 95/21/EG av den 19 juni 1995, om hamnstatens fartygskontroll [4], i dess ändrade lydelse enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/106/EG av den 19 december 2001 [5].

[4] EGT L 157, 7.7.1995, s. 1-19.

[5] EGT L 19, 22.1.2002, s. 17-31.

Artikeln innehåller alltså bestämmelser om hur de berörda myndigheternas åtgärder kompletterar varandra, om det rör sig om flera myndigheter.

Artikel 10:

I denna artikel anges medlemsstaternas skyldigheter vad gäller förvaltning, kontroll och inrättande av de arrangemang som krävs för att uppnå förordningens syften. Den innehåller också krav på att medlemsstaterna antar en nationell plan för genomförande av förordningens bestämmelser.

Enligt artikeln skall det inrättas en enda nationell myndighet som är ansvarig för skyddet för fartyg och hamnanläggningar och som är kommissionens kontakt vid tillämpningen av förordningen.

Punkt 3 innehåller en tidsplan för ett tidigare genomförande av vissa åtgärder, i enlighet med riktlinjerna i resolution 6 som antogs den 12 december 2002 av IMO:s diplomatkonferens, så att det planerade sjöfartsskyddsystemet kan börja fungera den 1 juli 2004, vilket är det datum som IMO har fastställt. Tidsplanen gäller följande åtgärder:

- Utnämnande av en enda nationell myndighet enligt ovan till den 1 januari 2004.

- Genomförande av sjöfartsskyddsbedömningar för fartyg och hamnanläggningar samt utnämnande av fartygens, rederiernas och hamnanläggningararnas sjöfartskyddsansvariga till den 1 mars 2004.

- antagande av skyddsplaner för fartyg och hamnanläggningar till den 1 maj 2004,

- Utfärdande av internationella sjöfartsskyddscertifikat för fartyg till den 1 juni 2004.

I punkterna 4-6 redogörs för förfarandet för inspektioner under kommissionens övervakning för att verifiera att kontrollerna av genomförande av varje nationellt system är effektiva.

I punkt 7 återfinns bestämmelser om att den byrå, som har upprättats enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1406/2002 av den 27 juni 2002 om inrättande av en europeisk sjösäkerhetsbyrå [6], skall biträda kommissionen när denna utför sina uppgifter.

[6] EGT L 208, 5.8.2002, s. 1-9.

Artikel 11:

I denna artikel föreskrivs möjligheten för kommissionen att genom ett föreskrivande förfarande anta senare ändringar till SOLAS-konventionen och ISPS-koden samt att mot bakgrund av erfarenheterna göra andra rekommendationer i del B i ISPS-koden obligatoriska, utöver dem som redan blir tvingande i och med förordningen. Vidare kan kommissionen fastställa ett enhetligt system för tillämpning av de rekommendationer i del B i ISPS-koden som har gjorts obligatoriska.

Artikel 12:

Kommissionen skall biträdas av en kommitté enligt det föreskrivande förfarandet (artikel 5 i rådets beslut 1999/468/EG av den 28 juni 1999 om de förfaranden som skall tillämpas vid utövandet av kommissionens genomförandebefogenheter [7] ) och förfarandet i fråga om skyddsåtgärder (artikel 6 i samma beslut).

[7] EGT L 184, 17.1.1999, s. 23.

Kommittén är inrättad genom artikel 3 i Europaparlamentets och rådets förordning 2099/2002/EG av den 5 november 2002 om inrättande av en kommitté för sjösäkerhet och förhindrande av förorening från fartyg (COSS) [8].

[8] EGT L 324, 29.11.2002, s. 1.

Artikel 13:

I denna artikel föreskrivs det att medlemsstaterna skall fastställa påföljder vid brott mot förordningens bestämmelser. Påföljderna skall vara effektiva, proportionerliga och avskräckande.

Artikel 14:

För att respektera tidsgränsen för genomförandet av bestämmelserna ikapitlet om de särskilda åtgärderna för ökat sjöfartsskydd som ändrar SOLAS-konventionen och ISPS-koden, vilken IMO har fastställt till den 1 juli 2004, och för att främja ett successivt och metodiskt genomförande, träder förordningen i kraft den tjugonde dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens offentliga tidning.

Den skall tillämpas från och med den 1 juli 2004, med undantag för bestämmelserna i artikel 10.3 som träder i kraft och blir tillämpliga de datum som anges i samma artikel. Det rör sig om

- utnämnande av en enda nationell myndighet till den 1 januari 2004,

- genomförande av sjöfartsskyddsbedömningar för fartyg och hamnanläggningar samt utnämnande av fartygens, rederiernas och hamnanläggningarnas sjöfartsskyddsansvariga till den 1 mars 2004,

- antagande av skyddsplaner för fartyg och hamnanläggningar till den 1 maj 2004,

- Utfärdande av internationella sjöfartsskyddscertifikat för fartyg till den 1 juni 2004.

Bilaga 1:

Bilagan innehåller kapitel XI-2 (särskilda åtgärder för ökat sjöfartsskydd) i SOLAS-konventionen.

Bilaga 2:

Bilagan innehåller del A i ISPS-koden.

Bilaga 3:

Bilagan innehåller del B i ISPS-koden.

2003/0089 (COD)

Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING om förbättrat sjöfartsskydd på fartyg och i hamnanläggningar

(text av betydelse för EES)

EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 80.2 i detta,

med beaktande av kommissionens förslag [9],

[9] EGT C [...], [...], s. [...].

med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande [10],

[10] EGT C [...], [...], s. [...].

med beaktande av Regionkommitténs yttrande [11],

[11] EGT C [...], [...], s. [...].

i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget [12], och

[12] EGT C [...], [...], s. [...].

av följande skäl:

(1) Sabotage och terrorism hör till de allvarligaste hoten mot de ideal i fråga om demokrati, frihet och fred som utgör själva grunden för Europeiska unionen.

(2) Det är nödvändigt att alltid säkerställa sjöfartsskyddet vid sjötransporter och för de medborgare som utnyttjar dessa inom Europeiska gemenskapen, inför de hot som utgörs av avsiktliga olagliga handlingar.

(3) Vid Internationella sjöfartsorganisationens (IMO) diplomatkonferens antogs den 12 december 2002 ändringar av konventionen om säkerheten för människoliv till sjöss (SOLAS-konventionen) samt en internationell kod för sjöfartsskydd på fartyg och i hamnanläggningar (ISPS-koden). Dessa instrument syftar till att förbättra sjöfartsskyddet på fartyg som används för internationell handel och i hamnanläggningar som utnyttjas av dessa. De innehåller obligatoriska bestämmelser, vars räckvidd inom gemenskapen behöver preciseras i vissa fall, samt rekommendationer, av vilka några bör göras obligatoriska inom gemenskapen.

(4) Utan att det påverkar medlemsstaternas bestämmelser inom området nationell säkerhet och de åtgärder som kan vidtas enligt avdelning VI i Fördraget om Europeiska unionen, bör man uppnå det sjöfartsskyddsmål som anges i skäl 2 inom ramen för lämpliga åtgärder på det sjöfartspolitiska området genom att fastställa gemensamma normer för gemenskapens tolkning, genomförande och kontroll av de bestämmelser som antagits vid Internationella sjöfartsorganisationens (IMO) diplomatkonferens den 12 december 2002. Genomförandebefogenheterna bör delegeras till kommissionen för antagande av detaljerade tillämpningsåtgärder.

(5) Denna rättsakt är utformad med hänsyn till grundläggande rättigheter och till de principer som erkänns bland annat i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna.

(6) Utöver de fartyg som används i internationell fart, och de hamnanläggningar som betjänar dessa, bör sjöfartsskyddet stärkas för fartyg i nationell fart inom gemenskapen och för hamnanläggningar som används för dessa, och i synnerhet sjöfartsskyddet för passagerarfartyg med tanke på antalet människoliv som står på spel i samband med dessa transporter.

(7) Del B i ISPS-koden innehåller vissa rekommendationer vilkas tillämpning bör göras obligatorisk inom gemenskapen för att man på ett enhetligt sätt skall kunna uppnå det sjöfartsskyddsmål som anges i skäl 2.

(8) För att kunna bidra till det erkända och nödvändiga målet att främja närsjöfarten inom gemenskapen bör medlemsstaterna uppmanas att, med avseende på regel 11 i kapitel XI-2 i IMO:s SOLAS-konvention, sluta avtal om förfarandena vad gäller sjöfartsskyddet vid regelbunden fart inom gemenskapen på fasta rutter och för de hamnanläggningar som används för denna fart, utan att detta inkräktar på den allmänna skyddsnivå som eftersträvas.

(9) För de hamnanläggningar som är belägna i hamnar som tillfälligt används för internationell fart kan det vara orimligt att permanent tillämpa samtliga skyddsregler i denna förordning. Det är medlemsstaternas sak att, på grundval av de sjöfartsskyddsbedömningar som de genomför, fastställa om de berörda hamnarna och ersättningsåtgärderna tillhandahåller en tillräckligt hög skyddsnivå.

(10) Medlemsstaterna bör noggrant kontrollera att skyddsreglerna följs av alla fartyg, oavsett ursprung, som begär att få anlöpa en hamn i gemenskapen. Det är viktigt att medlemsstaterna utser en "behörig hamnskyddsmyndighet" med ansvar för att för varje hamn i gemenskapen samordna tillämpningen av de skyddsåtgärder som anges i denna förordning med avseende på fartyg och hamnanläggningar. Denna myndighet bör ålägga varje fartyg som önskar anlöpa hamnen att i förväg tillhandahålla upplysningar om sitt internationella sjöfartsskyddscertifikat, om de nuvarande och tidigare skyddsnivåerna för fartyget och varje annan praktisk upplysning om sjöfartsskyddet.

(11) Medlemsstaterna kan medge undantag från ett systematiskt krav på att tillhandahålla de upplysningar som avses i föregående skäl för regelbunden fart inom gemenskapen eller regelbunden nationell fart, under förutsättning att dessa upplysningar när som helst, på begäran av medlemsstaternas behöriga myndigheter, kan tillhandahållas av de rederier som bedriver denna trafik.

(12) Säkerhetskontrollerna i hamnen får genomföras av medlemsstaternas behöriga sjöfartsskyddsmyndigheter, och även, vad gäller det internationella sjöfartsskyddscertifikatet, av de inspektörer som agerar inom ramen för hamnstatskontroll i enlighet med rådets direktiv 95/21/EG av den 19 juni 1995 om hamnstatskontroll av fartyg [13], ändrat genom Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/106/EG av den 19 december 2001 [14]. Därvid är det nödvändigt att se till att de berörda myndigheterna kompletterar varandra när flera olika myndigheter är inblandade.

[13] EGT L 157, 7.7.1995, s. 1-19.

[14] EGT L 19, 22.1.2002, s. 17-31.

(13) På det nationella planet, med tanke på de olika parter som är delaktiga i genomförandet av sjöfartsskyddsåtgärderna, är det nödvändigt att varje medlemsstat utser en enda behörig myndighet med ansvar för att samordna och kontrollera tillämpningen av sjöfartsskyddsåtgärderna. Medlemsstaterna bör tillhandahålla nödvändiga medel och en nationell plan för genomförandet av denna förordning i syfte att uppnå det mål i fråga om sjöfartsskyddet som beskrivs i skäl (2), bland annat med hjälp av en tidsplan för ett tidigt genomförande av vissa åtgärder, i enlighet med riktlinjerna i resolution 6 som antogs den 12 december vid IMO:s diplomatkonferens. Effektiviteten i kontrollen av genomförandet i varje nationellt system bör vara föremål för inspektioner som övervakas av kommissionen.

(14) Den byrå som inrättats genom Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1406/2002 av den 27 juni 2002 om inrättande av en europeisk sjösäkerhetsbyrå [15], bör vid behov bistå kommissionen i dess inspektionsarbete, samt med bevarande och uppföljning av relevanta uppgifter som tillhandahållits av medlemsstaterna.

[15] EGT L 208, 5.8.2002, s. 1-9.

(15) De åtgärder som krävs för att genomföra denna förordning bör fastläggas i enlighet med rådets beslut 1999/468/EG av den 28 juni 1999 om de förfaranden som skall tillämpas vid utövandet av kommissionens genomförandebefogenheter [16]. Genomförandet av dessa uppgifter bör ges i uppdrag åt den kommitté för sjösäkerhet och förhindrande av förorening från fartyg (COSS) som inrättats genom artikel 3 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 2099/2002 av den 5 november 2002 om inrättande av en kommitté för sjösäkerhet och förhindrande av förorening från fartyg (COSS) [17].

[16] EGT L 184, 17.7.1999, s. 23.

[17] EGT L 324, 29.11.2002, s. 1.

För detta ändamål bör det finnas ett förfarande för anpassning av denna förordning för att ta hänsyn till den utveckling som internationella instrument genomgår och för att, mot bakgrund av gjorda erfarenheter, utvidga den tvingande karaktären så att den omfattar även andra bestämmelser i del B i ISPS-koden än de som redan nu görs obligatoriska genom denna förordning.

(16) Med tanke på att målen för den planerade åtgärden, dvs. inrättandet och tillämpningen av lämpliga åtgärder inom det sjöfartspolitiska området, inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna och därför, på grund av denna förordnings europeiska dimension, bättre kan uppnås på gemenskapsnivå, får gemenskapen vidta åtgärder i överensstämmelse med subsidiaritetsprincipen som fastläggs i artikel 5 i fördraget. I överensstämmelse med proportionalitetsprincipen, som fastläggs i samma artikel, är denna förordning begränsad till de gemensamma grundläggande normer som krävs för att man skall uppnå målen avseende sjöfartsskydd på fartyg och i hamnanläggningar, och går inte utöver vad som är nödvändigt för detta ändamål.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE:

Artikel 1

Syfte

1. Huvudsyftet med denna förordning är att inrätta och genomföra gemenskapsåtgärder som syftar till att förbättra sjöfartsskyddet på fartyg som används för internationell handel och nationell sjöfart, samt i berörda hamnanläggningar, inför de hot som utgörs av avsiktliga olagliga handlingar.

2. Förordningen syftar dessutom till att tillhandahålla en grund för en harmoniserad tolkning och ett harmoniserat genomförande, samt för gemenskapskontroll av de särskilda åtgärder för ökat sjöfartsskydd som antagits vid Internationella sjöfartsorganisationens (IMO) diplomatkonferens den 12 december 2002, och som innebär att man ändrar SOLAS-konventionen (Safety Of Life At Sea) och inrättar ISPS-koden (International Ship and Port facility Security).

Artikel 2

Definitioner

I denna förordning avses med

1. särskilda åtgärder för ökat sjöfartsskydd enligt SOLAS-konventionen: de ändringar som innebär att ett nytt kapitel XI-2 införs i Internationella sjöfartsorganisationens (IMO) internationella konvention från 1974 om säkerheten för människoliv till sjöss (SOLAS-konventionen), i dess ändrade lydelse, vilka antagits vid IMO:s diplomatkonferens den 12 december 2002, och som ingår i resolution 1 från nämnda diplomatkonferens och återfinns i bilaga 1 till denna förordning,

2. ISPS-koden: den internationella koden för sjöfartsskydd på fartyg och i hamnanläggningar (ISPS-koden), antagen vid Internationella sjöfartsorganisationens (IMO) diplomatkonferens den 12 december 2002,

3. del A i ISPS-koden: förordet och de obligatoriska kraven, som utgör del A i ISPS-koden, rörande bestämmelserna i kapitel XI-2 i 1974 års internationella konvention om säkerheten för människoliv till sjöss, i dess ändrade lydelse, vilka antagits av IMO:s diplomatkonferens den 12 december 2002, och som ingår i resolution 2 från nämnda diplomatkonferens och återfinns i bilaga 2 till denna förordning,

4. del B i ISPS-koden: rekommendationerna, som utgör del B i ISPS-koden, rörande bestämmelserna i kapitel XI-2 i 1974 års internationella konvention om säkerheten för människoliv till sjöss, i dess ändrade lydelse, och del A i ISPS-koden, vilka antagits av IMO:s diplomatkonferens den 12 december 2002, och som ingår i resolution 2 från nämnda diplomatkonferens och återfinns i bilaga 3 till denna förordning,

5. sjöfartsskydd: kombination av åtgärder samt mänskliga och materiella resurser som syftar till att skydda sjöfarten mot hot som utgörs av avsiktliga olagliga handlingar,

6. nationellt ansvarig myndighet: den nationella myndighet som har ansvaret för sjöfartsskyddet på fartyg och i hamnanläggningar och som utses av varje medlemsstat,

7. behörig hamnskyddsmyndighet: den myndighet som utsetts av den nationellt ansvariga myndigheten i varje medlemsstat för att i varje hamn i gemenskapen samordna tillämpningen av de skyddsåtgärder som föreskrivs i denna förordning för fartyg och hamnanläggningar,

8. internationell fart: alla sjöförbindelser från en hamn i en medlemsstat till en hamn som är belägen utanför denna medlemsstat, eller omvänt,

9. nationell fart: alla förbindelser i fartområden mellan en hamn i en medlemsstat och samma hamn eller en annan hamn i denna medlemsstat,

10. regelbunden trafik: en rad överfarter som görs i syfte att upprätthålla en förbindelse mellan två eller fler hamnar,

a) antingen enligt en offentliggjord tidtabell

b) eller med sådan regelbundenhet eller turtäthet att överfarterna kan betraktas som systematiska,

11. hamnanläggning: en plats där samverkan mellan fartyg och hamn äger rum. Detta inkluderar, i tillämpliga fall, områden såsom ankarplatser, väntekajer och insegling från sjösidan,

12. samverkan mellan fartyg och hamn: det samspel som sker när ett fartyg direkt och omedelbart berörs av åtgärder som innebär förflyttning av personer eller gods eller tillhandahållande av hamntjänster till eller från fartyget.

Artikel 3

Gemensamma åtgärder och tillämpningsområde

1. När det gäller internationell fart skall medlemsstaterna fullt ut tillämpa de särskilda åtgärderna för ökat sjöfartsskydd i SOLAS-konventionen samt del A i ISPS-koden, enligt definitionerna i artikel 2 ovan, på de villkor och för de fartyg, rederier och hamnanläggningar som avses i nämnda texter.

2. För nationell fart skall kraven i punkt 1 tillämpas på samma sätt för passagerarfartyg som används i nationell fart och som hör till klass A enligt artikel 4 i rådets direktiv 98/18/EG av den 17 mars 1998 om säkerhetsbestämmelser och säkerhetsnormer för passagerarfartyg [18], samt på deras rederier och på de hamnanläggningar som betjänar dem.

[18] EGT L 144, 15.5.1998, s. 1-115.

Bestämmelserna om särskilda åtgärder för ökat sjöfartsskydd i SOLAS-konventionen och bestämmelserna i ISPS-koden avseende genomförande av sjöfartsskyddsbedömningar, avseende upprättande av skyddsplaner samt avseende utnämning av sjöfartsskyddsansvariga för rederier och fartyg, är tillämpliga på andra fartyg som definieras i regel 2.1.1 (tillämpning/typer av fartyg) i kapitlet om särskilda åtgärder för ökat sjöfartsskydd i SOLAS-konventionen och som används i nationell fart. Samma krav är tillämpliga på hamnanläggningar som betjänar dem.

3. För genomförandet av de bestämmelser som följer av punkterna 1 och 2 ovan, skall medlemsstaterna i största möjliga utsträckning ta hänsyn till de rekommendationer som ingår i del B i ISPS-koden, såsom den definieras i artikel 2.4 ovan.

4. Medlemsstaterna skall följa bestämmelserna i följande punkter i del B i ISPS-koden som om de vore obligatoriska:

- 1.12 (granskning av skyddsplaner för fartyg),

- 1.16 (sjöfartsskyddsbedömning av hamnanläggningar),

- 4.1 (sekretess för skyddsplaner och sjöfartsskyddsbedömningar),

- 4.5 (krav på minimikompetens hos erkända sjöfartsskyddsorganisationer),

- 4.8 (fastställande av skyddsnivå),

- 4.14, 4.15, 4.16 (kontaktpunkter och information om hamnanläggningarnas skyddsplaner),

- 4.18 (identitetshandlingar),

- 4.24 (fartygs införande av skyddsåtgärder som påbjudits av den stat vars territorialhav trafikeras),

- 4.28 (bemanning av fartyg),

- 4.41 (överlämnande av information om ett fartyg avvisas från eller vägras tillträde till en hamn),

- 4.45 (fartyg från en stat som inte anslutit sig till konventionen),

- 6.1 (rederiets skyldighet att förse befälhavaren med information om fartygets operatörer),

- 8.3 till 8.10 (miniminormer avseende sjöfartsskyddsbedömning av fartyg),

- 9.2 (miniminormer avseende fartygets skyddsplan),

- 13.6 och 13.7 (periodicitet i fråga om utbildningar och övningar med avseende på sjöfartsskydd för fartygens besättningar och för rederiernas och fartygens sjöfartsskyddsansvariga),

- 15.3 och 15.4 (miniminormer avseende sjöfartsskyddsbedömning av hamnanläggningar),

- 16.3 och 16.8 (miniminormer avseende hamnanläggningens skyddsplan),

- 18.5 och 18.6 (periodicitet i fråga om utbildningar och övningar med avseende på sjöfartsskydd vid hamnanläggningar och för hamnanläggningarnas sjöfartsskyddsansvariga).

5. För detta ändamål skall den regelbundna revideringen av skyddsplanerna för hamnanläggningar, vilken avses i punkt 1.16 i del B i ISPS-koden, genomföras varje gång någon omständighet innebär att hamnanläggningen ändras i fråga om art eller ändamål, och senast inom tre år efter det att planen upprättats eller senast reviderats.

6. Likaså skall varje medlemsstat förse kommissionen och övriga medlemsstater med kontaktuppgifterna för de tjänstemän som avses i punkt 4.16 i del B i ISPS-koden, samt den information som avses i punkt 4.41 i del B i ISPS-koden om ett fartyg avvisas från eller vägras tillträde till en hamn i gemenskapen.

Artikel 4

Överlämnande av information

Varje medlemsstat skall sörja för att Internationella sjöfartsorganisationen, kommissionen och övriga medlemsstater delges den information som begärs i enlighet med bestämmelserna i regel 13 (överlämnande av information) i kapitlet om särskilda åtgärder för ökat sjöfartsskydd i SOLAS-konventionen.

Artikel 5

Fart inom gemenskapen och nationell fart

1. Enligt denna förordning kan regel 11 (alternativa skyddsöverenskommelser) i kapitlet om särskilda åtgärder för ökat sjöfartsskydd i SOLAS-konventionen tillämpas på regelbunden fart inom gemenskapen som bedrivs på fasta rutter med användning av tillhörande specifika hamnanläggningar.

2. För detta ändamål får medlemsstaterna sinsemellan, var och en för sitt vidkommande, ingå bilaterala eller multilaterala avtal som avses i nämnda regel och i synnerhet om de är nödvändiga för främjandet av närsjöfart inom gemenskapen.

Berörda medlemsstater skall anmäla utkasten till avtal till kommissionen.

Kommissionen skall bedöma huruvida utkasten till avtal säkerställer en tillräckligt hög skyddsnivå, i synnerhet med avseende på bestämmelserna i punkt 2 i ovannämnda regel 11, och huruvida de står i överensstämmelse med gemenskapens lagstiftning. Om utkasten till avtal inte uppfyller kriterierna skall kommissionen inom fyra månader fatta ett beslut enligt förfarandet i artikel 12.3; i sådana fall skall berörda medlemsstater anpassa utkasten på erforderligt sätt innan avtalen ingås.

3. Enligt regel 11.4 i kapitlet om särskilda åtgärder för ökat sjöfartsskydd skall dessa avtal revideras regelbundet, varvid revisionerna skall genomföras minst vart tredje år.

4. Medlemsstaterna får anta sådana skyddsöverenskommelser för de passagerarfartyg i regelbunden nationell trafik som avses i artikel 3.2 första stycket i denna förordning, samt för hamnanläggningar som betjänar dem, förutsatt att den allmänna eftersträvade skyddsnivån inte äventyras.

Berörd medlemsstat skall anmäla dessa åtgärder till kommissionen, samt de regelbundna revideringarna av dessa, senast den 1 juli varje år.

Villkoren för tillämpning av dessa åtgärder omfattas av kommissionens inspektioner enligt artikel 10.4-7 i denna förordning och i enlighet med de förfaranden som anges däri.

Artikel 6

Tillfällig internationell fart

1. Varje medlemsstat skall upprätta en förteckning över berörda hamnar, mot bakgrund av de sjöfartsskyddsbedömningar av hamnanläggningar som genomförts, samt fastställa räckvidden för de åtgärder som vidtas för tillämpning av bestämmelserna i regel 2.2 (räckvidden när det gäller hamnanläggningar som då och då betjänar fartyg i internationell fart) i kapitlet om särskilda åtgärder för ökat sjöfartsskydd i SOLAS-konventionen.

2. Varje medlemsstat skall senast den 1 juli 2004 överlämna denna förteckning till kommissionen samt underrätta kommissionen om de åtgärder som vidtagits.

3. Varje medlemsstat skall samtidigt överlämna denna förteckning till övriga medlemsstater.

Artikel 7

Skyddskontroll innan ett fartyg anlöper en gemenskapshamn

1. När ett fartyg, som omfattas av bestämmelserna i kapitlet om särskilda åtgärder för ökat sjöfartsskydd i SOLAS-konventionen och i ISPS-koden eller i artikel 3 i denna förordning, meddelar sin avsikt att anlöpa en hamn i en medlemsstat, skall den behöriga hamnskyddsmyndigheten i denna medlemsstat kräva att fartyget tillhandahåller den information som avses i regel 9.2.1 (fartyg som avser att anlöpa en hamn i en annan fördragsslutande stat) i kapitlet om särskilda åtgärder för ökat sjöfartsskydd i SOLAS-konventionen. Denna myndighet skall analysera den information som tillhandahålls, och skall vid behov tillämpa de förfaranden som avses i punkt 2 i samma regel.

2. Den information som avses i föregående punkt skall tillhandahållas

a) minst tjugofyra timmar i förväg, eller

b) senast när fartyget lämnar föregående hamn, om sjöresan kommer att vara mindre än 24 timmar, eller

c) så snart som dessa uppgifter är tillgängliga, om anlöpshamnen inte är känd eller om den ändras under resan.

3. En rapport om det förfarande som tillämpats skall bevaras för varje fartyg.

Artikel 8

Undantag från skyddskontroll innan ett fartyg anlöper en hamn

1. Medlemsstaterna får undanta regelbunden trafik mellan hamnar inom deras territorium från den skyldighet som föreskrivs i artikel 7 ovan på följande villkor:

a) Det rederi som ansvarar för ovannämnda regelbundna trafik skall upprätta och kontinuerligt uppdatera en förteckning över berörda fartyg och överlämna denna till den berörda behöriga hamnskyddsmyndigheten.

b) För varje resa skall den information som anges i regel 9.2.1, i kapitlet om särskilda åtgärder för ökat sjöfartsskydd i SOLAS-konventionen, på begäran tillhandahållas den behöriga hamnskyddsmyndigheten. Rederiet skall inrätta ett internt system, som säkerställer att nämnda uppgifter, på begäran och utan dröjsmål, kan överföras när som helst på dygnet till den behöriga hamnskyddsmyndigheten.

2. När internationell regelbunden trafik bedrivs mellan två eller flera medlemsstater, får vilken som helst av de berörda medlemsstaterna begära av de övriga medlemsstaterna att ett undantag beviljas för den trafiken. Alla berörda medlemsstater skall samarbeta vid beviljandet av undantag för den berörda trafiken i enlighet med de villkor som anges i punkt 1.

3. Medlemsstaterna skall regelbundet kontrollera att villkoren i punkterna 1 och 2 är uppfyllda. Om något av dessa villkor inte längre är uppfyllt skall medlemsstaterna omedelbart återkalla rätten till undantag för det berörda rederiet.

4. Medlemsstaterna skall upprätta en förteckning över de rederier och fartyg som omfattas av undantag enligt denna artikel samt uppdatera denna förteckning. De skall överlämna dessa förteckningar till kommissionen.

Artikel 9

Skyddskontroller i gemenskapshamnar

1. Kontrollen av sjöfartsskyddscertifikat, som avses i regel 9.1.1 (Kontroll av fartyg i hamn) i kapitlet om särskilda åtgärder för ökat sjöfartsskydd i SOLAS-konventionen, skall genomföras i hamn antingen av behörig hamnskyddsmyndighet enligt definitionen i artikel 2.7 i denna förordning, eller av de inspektörer som avses i artikel 2.5 i rådets direktiv 95/21/EG av den 19 juni 1995 om hamnstatskontroll av fartyg [19], ändrat genom Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/106/EG av den 19 december 2001 [20].

[19] EGT L 157, 7.7.1995, s. 1-19.

[20] EGT L 19, 22.1.2002, s. 17-31.

2. Om den inspektör som agerar inom ramen för hamnstatskontrollen inte är underställd behörig hamnskyddsmyndighet enligt definitionen i artikel 2.7 i denna förordning, och om inspektören bedömer att det finns grundad anledning att tro att fartyget inte uppfyller bestämmelserna i kapitlet om särskilda åtgärder för ökat sjöfartsskydd i SOLAS-konventionen eller i ISPS-koden, skall inspektören utan dröjsmål rådgöra med denna behöriga hamnskyddsmyndighet, som då skall vidta de åtgärder som avses i regel 9.1.2-3 i kapitlet om särskilda åtgärder för ökat sjöfartsskydd i SOLAS-konventionen.

Artikel 10

Genomförande och kontroll av efterlevnaden

1. Medlemsstaterna skall fullgöra de uppgifter avseende administration och kontroll som följer av bestämmelserna i kapitlet om särskilda åtgärder för ökat sjöfartsskydd i SOLAS-konventionen och ISPS-koden. De skall försäkra sig om att alla erforderliga medel avsätts och även finns tillgängliga för genomförandet av bestämmelserna i denna förordning.

2. I enlighet med regel 13 i kapitlet om särskilda åtgärder för ökat sjöfartsskydd i SOLAS-konventionen, skall medlemsstaterna utse den nationella myndighet som skall ha ansvaret för sjöfartsskyddet på fartyg och i hamnanläggningar. Denna nationellt ansvariga myndighet är kommissionens kontakt när det gäller tillämpningen av denna förordning.

3 Medlemsstaterna skall, var och en för sitt vidkommande, anta en nationell plan för genomförandet av denna förordning. De skall vidta alla erforderliga åtgärder för att säkerställa ett tidigt genomförande av följande åtgärder:

- Utnämnande av en nationellt ansvarig myndighet enligt föregående punkt till den 1 januari 2004.

- Genomförande av sjöfartsskyddsbedömningar av fartyg och hamnanläggningar samt utnämning av sjöfartsskyddsansvariga på fartyg, på rederier och i hamnanläggningar till den 1 mars 2004.

- Antagande av skyddsplaner för fartyg och hamnanläggningar till den 1 maj 2004.

- Utfärdande av internationella sjöfartsskyddscertifikat för fartyg till den 1 juni 2004.

4. Sex månader efter det att denna förordning börjat tillämpas skall kommissionen, i samarbete med den myndighet som avses i punkt 2 ovan, börja genomföra inspektioner för att verifiera metoderna för kontroll av genomförandet av de nationella planer som antagits inom ramen för denna förordning. Dessa inspektioner skall ta hänsyn till den information som tillhandahållits av den myndighet som avses i punkt 2 ovan, i synnerhet kontrollrapporterna. Villkoren för genomförandet av dessa inspektioner skall antas i enlighet med det förfarande som anges i artikel 12.2.

5. De tjänstemän som av kommissionen fått i uppdrag att genomföra dessa inspektioner i enlighet med punkt 4 ovan skall uppvisa, innan de fullgör sitt uppdrag, ett skriftligt bemyndigande som utfärdats av berörda avdelningar inom kommissionen och som innehåller uppgifter om inspektionens natur och syfte samt förväntat startdatum för inspektionen. I god tid före inspektionerna skall kommissionen informera de medlemsstater som berörs av inspektionerna.

I syfte att verifiera det faktiska genomförandet av de nationella planerna får dessa inspektioner utvidgas, vid behov, till att omfatta de organisationer som har ansvaret för att kontrollera hamnanläggningar, rederier och fartyg. I sådana fall skall inspektionerna genomföras utan förvarning.

Den berörda medlemsstaten skall underkasta sig inspektionen och se till att berörda organ och personer också underkastar sig inspektionen.

6. Kommissionen skall överlämna inspektionsrapporterna till den berörda medlemsstaten, som inom tre månader efter mottagandet av dessa rapporter skall anmäla vilka åtgärder som vidtagits för att avhjälpa eventuella brister. Rapporten, och svaret från den myndighet som avses i punkt 2, skall överlämnas till den kommitté som avses i artikel 12.1.

7. Den byrå som inrättats genom Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1406/2002 av den 27 juni 2002 om inrättande av en europeisk sjösäkerhetsbyrå [21] skall, i enlighet med sin arbetsordning, bistå kommissionen i dess inspektionsarbete samt med bevarande och uppföljning av de uppgifter som tillhandahållits av medlemsstaterna med tillämpning av artiklarna 3.6, 4-6, 8 och 10 i denna förordning.

[21] EGT L 208, 5.8.2002, s. 1-9.

Artikel 11

Ändringar

I enlighet med förfarandet i artikel 12.2 får bestämmelser antas i syfte att

- inom ramen för denna förordning tillämpa efterföljande ändringar av internationella instrument som åsyftas i denna,

- mot bakgrund av gjorda erfarenheter utvidga de skyldigheter som avses i artikel 3.4 i denna förordning till att omfatta andra punkter i del B i ISPS-koden, eller fastställa ett harmoniserat system för deras tillämpning.

Artikel 12

Kommittéförfarande

1. Kommissionen skall biträdas av den kommitté för sjösäkerhet och förhindrande av förorening från fartyg (COSS) som inrättats genom artikel 3 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 2099/2002 av den 5 november 2002 om inrättande av en kommitté för sjösäkerhet och förhindrande av förorening från fartyg (COSS) [22].

[22] EGT L 324, 29.11.2002, s. 1.

2. När det hänvisas till denna punkt skall artiklarna 5 och 7 i rådets beslut 1999/468/EG av den 28 juni 1999 om de förfaranden som skall tillämpas vid utövandet av kommissionens genomförandebefogenheter [23] tillämpas, med beaktande av bestämmelserna i artikel 8 i det beslutet.

[23] EGT L 184, 17.7.1999, s. 23.

Den period som avses i artikel 5.6 i beslut 1999/468/EG skall vara en månad.

3. När det hänvisas till denna punkt skall artiklarna 6 och 7 i beslut 1999/468/EG tillämpas med beaktande av bestämmelserna i artikel 8 i det beslutet.

Artikel 13

Påföljder

Påföljderna vid brott mot denna förordning skall vara effektiva, proportionella och avskräckande.

Artikel 14

Ikraftträdande

Denna förordning träder i kraft den tjugonde dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning. Den skall tillämpas från och med den 1 juli 2004, med undantag för bestämmelserna i artikel 10.3 som träder i kraft och blir tillämpliga de datum som anges i samma artikel.

Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i medlemsstaterna.

Utfärdat i Bryssel den [...]

På Europaparlamentets vägnar På rådets vägnar

Ordförande Ordförande

BILAGA 1

ÄNDRINGAR I BILAGAN TILL 1974 ÅRS INTERNATIONELLA KONVENTION OM SÄKERHETEN FÖR MÄNNISKOLIV TILL SJÖSS (SOLAS 74)

"KAPITEL XI/2

SÄRSKILDA ÅTGÄRDER FÖR ÖKAT SJÖFARTSSKYDD

Regel 1

Definitioner

1 Följande termer skall ha den betydelse som här anges, om inte annat särskilt anges på annan plats:

.1 bulkfartyg: ett bulkfartyg enligt definitionen i regel IX/1.6.

.2 kemikalietankfartyg: ett kemikalietankfartyg enligt definitionen i regel VII/8.2.

.3 gastankfartyg: ett gastankfartyg enligt definitionen i regel VII/11.2.

.4 höghastighetsfartyg: ett sådant fartyg som definieras i regel X/1.2.

.5 flyttbar oljeborrplattform till sjöss: en propellerdriven flyttbar oljeborrplattform till sjöss enligt definitionen i regel IX/1, som inte är stationerad på en viss plats.

.6 oljetankfartyg: ett oljetankfartyg enligt definitionen i regel II-1/2.12.

.7 rederi: ett rederi enligt definitionen i regel IX/1.

.8 samverkan mellan fartyg och hamn (ship/port interface): det samspel som sker när ett fartyg direkt och omedelbart berörs av åtgärder som innebär förflyttning av personer eller gods eller tillhandahållande av hamntjänster till eller från fartyget.

.9 hamnanläggning: en plats som fastställts av den fördragsslutande staten eller den utsedda myndigheten, där samverkan mellan fartyg och hamn äger rum. Detta inkluderar, när så är tillämpligt, områden såsom ankarplatser, väntekajer och insegling från sjösidan.

.10 fartyg-till-fartyg verksamhet: verksamhet som inte är kopplad till en hamnanläggning och som omfattar överflyttning av gods eller personer från ett fartyg till ett annat. .11 utsedd myndighet: organisation/er eller administration/er som inom den fördragsslutande staten angetts som ansvarig för att säkerställa att bestämmelserna i detta kapitel om skydd för hamnanläggningar och samverkan mellan fartyg och hamn följs av hamnanläggningen.

.12 Internationella koden för sjöfartsskydd på fartyg och i hamnanläggningar (ISPS, International Ship and Port Facility Security Code): den internationella kod för sjöfartsskydd ombord på fartyg och i hamnanläggningar, som utgörs av del A (bestämmelser som skall betraktas som obligatoriska) och del B (bestämmelser som skall betraktas som rekommendationer), som antagits den 12 december 2002, genom resolution 2 vid konferensen mellan de fördragsslutande staterna till SOLAS 74, som kan ändras av IMO, förutsatt att

.1 ändringar i del A i koden antas, sätts i kraft och blir gällande i enlighet med artikel VIII i den nuvarande konventionen som avser ändringsförfaranden som är tillämpliga på bilagan med undantag av kapitel I, och

.2 ändringar i del B i koden antas av sjösäkerhetskommittén i enlighet med dess arbetsordning.

.13 säkerhetstillbud: misstänkt handling eller omständighet som hotar ett fartygs säkerhet, inbegripet flyttbara oljeborrplattformar till sjöss och höghastighetsfartyg, eller säkerheten i hamnanläggningar, vid samverkan mellan fartyg och hamn eller vid fartyg-till-fartyg verksamhet.

.14 skyddsnivå: den riskkvalificering som ett säkerhetstillbud innebär.

.15 sjöfartsskyddsdeklaration: en överenskommelse mellan ett fartyg och antingen en hamnanläggning eller ett annat fartyg med vilket det första fartyget har en samverkan och som specificerar de skyddsåtgärder de bägge parterna kommer att vidta.

.16 erkänd sjöfartsskyddsorganisation: en organisation med lämplig expertis i sjöfartsskyddsfrågor och lämplig kunskap om arbetet ombord och i hamnar och som är bemyndigad att genomföra de bedömningar, kontroller, godkännanden eller certifieringar som krävs enligt detta kapitel eller del A i ISPS-koden.

2 Termen fartyg omfattar, när den används i reglerna 3-13, flyttbara oljeborrplattformar till sjöss och höghastighetsfartyg.

3 Med termen alla fartyg avses, när den används i detta kapitel, alla fartyg som omfattas av detta kapitel.

4 Termen fördragsslutande stat omfattar, när den används i reglerna 3-4 och 10-13, även den utsedda myndigheten.

Regel 2

Tillämpning

1 Detta kapitel gäller för

.1 följande typer av fartyg i internationell fart:

.1.1 passagerarfartyg, inbegripet höghastighetspassagerarfartyg,

.1.2 lastfartyg, inbegripet höghastighetsfartyg, med en bruttodräktighet av 500 eller mer,

.1.3 flyttbara oljeborrplattformar till sjöss, och

.2 hamnanläggningar som betjänar sådana fartyg som går i internationell fart.

2 Oaktat bestämmelserna i punkt 1.2 skall de fördragsslutande staterna besluta om omfattningen av tillämp ningen av detta kapitel och tillämpliga avsnitt i del A i ISPS-koden för de hamnanläggningar inom det egna territoriet som, även om de huvudsakligen används för fartyg som inte går i internationell fart, då och då betjänar fartyg som ankommer eller avgår i internationell fart.

2.1 De fördragsslutande staterna skall grunda sina beslut, enligt punkt 2, på en sjöfartsskyddsbedömning av hamnanläggningen, som utförts i enlighet med bestämmelserna i del A i ISPS-koden.

2.2 Ett beslut som enligt punkt 2 fattas av en fördragsslutande stat skall inte äventyra den skyddsnivå, som man avser att uppnå genom detta kapitel eller del A i ISPS-koden.

3 Detta kapitel gäller inte för örlogsfartyg, militära hjälpfartyg eller andra fartyg som ägs eller drivs av en fördragsslutande stat och som endast används i statlig, icke-kommersiell drift.

4 Ingenting i detta kapitel skall påverka de rättigheter eller skyldigheter staterna har enligt internationell lag.

Regel 3

Den fördragsslutande statens skyldigheter med avseende på sjöfartsskydd

1 Administrationen skall fastställa skyddsnivåer och se till att fartyg som för den statens flagg får information om skyddsnivån. Vid ändringar i skyddsnivån skall skyddsnivåinformationen uppdateras efter omständigheterna.

2 Den fördragsslutande staten skall fastställa skyddsnivåer och se till att hamnanläggningar inom statens terri torium och fartyg på väg att anlöpa en hamn eller som befinner sig i en hamn inom statens terri torium får information om skyddsnivån. Vid ändringar i skyddsnivån skall skyddsnivå informationen uppdateras efter omständigheterna.

Regel 4Krav på rederier och fartyg

1 Rederierna skall uppfylla tillämpliga krav i detta kapitel och i del A i ISPS-koden, med beaktande av de riktlinjer som anges i del B i den koden.

2 Fartyg skall uppfylla tillämpliga krav i detta kapitel och i del A i ISPS-koden, med beaktande av de riktlinjer som anges i del B i den koden. Denna överensstämmelse skall kontrolleras och certifieras i enlighet med del A i ISPS-koden.

3 Ett fartyg skall, innan det anlöper en hamn eller när det ligger i en hamn inom den fördragsslutande statens territorium, uppfylla de krav på skyddsnivå som fastställs av den staten, om denna skyddsnivå är högre än den skyddsnivå som fastställts av fartygets administration.

4 Fartyg skall utan onödig fördröjning anpassas till varje ändring till högre skyddsnivå.

5 Om ett fartyg inte uppfyller kraven i detta kapitel eller del A i ISPS-koden eller inte kan uppfylla de krav på skyddsnivå som anges av administrationen eller av någon annan fördragsslutande stat och som gäller för det fartyget, skall fartyget underrätta den behöriga myndigheten innan någon samverkan mellan fartyg och hamn inleds eller innan hamnen anlöps, beroende på vilket som inträffar först.

Regel 5

Rederiers särskilda ansvar

Rederiet skall se till att befälhavaren ombord alltid har tillgång till information som gör det möjligt för tjänstemän som vederbörligen bemyndigats av en fördragsslutande stat att fastställa

.1 vem som ansvarar för att utse besättningsmedlemmar eller andra personer anställda eller sysselsatta ombord i någon funktion som har med fartygets verksamhet att göra,

.2 vem som ansvarar för beslut om fartygets användning, och

.3 vilka parterna är enligt befraktningsavtalet i de fall fartyget används på villkor angivna i befraktningsavtal.

Regel 6

Fartygs skyddslarmsystem

1 Alla fartyg skall vara utrustade med ett skyddslarmsystem enligt följande:

.1 Fartyg byggda den 1 juli 2004 eller senare.

.2 Passagerarfartyg, inbegripet höghastighetspassagerarfartyg, byggda före den 1 juli 2004, inte senare än vid den första besiktning av radioanläggningen som sker efter den 1 juli 2004.

.3 Oljetankfartyg, kemikalietankfartyg, gastankfartyg, bulkfartyg och höghastighetslastfartyg, med en bruttodräktighet av 500 eller mer byggda före den 1 juli 2004, inte senare än vid den första besiktning av radioanläggningen som sker efter den 1 juli 2004.

.4 Andra lastfartyg med en bruttodräktighet av 500 eller mer och flyttbara oljeborrplattformar till sjöss byggda före den 1 juli 2004, inte senare än vid den första besiktning av radioanläggningen som sker efter den 1 juli 2006.

2 Fartygets skyddslarmsystem skall, när det aktiveras

.1 sända ett skyddslarm från fartyget till land, till en behörig myndighet utsedd av administrationen, vilken i dessa sammanhang kan vara rederiet, som identifierar fartyget och dess position samt anger att fartygets säkerhet hotas eller har äventyrats,

.2 inte sända skyddslarmet till några andra fartyg,

.3 inte avge något larm ombord på fartyget, och

.4 fortsätta att sända skyddslarmet till dess att det kvitteras och/eller återställs.

3 Fartygets skyddslarmsystem skall

.1 kunna aktiveras från bryggan och åtminstone en annan plats, och

.2 ha en prestanda som inte är lägre än den som fastställts av IMO.

4 De platser från vilket fartygets skyddslarmsystem kan aktiveras skall vara utformade på ett sådant sätt att oavsiktlig aktivering av skyddslarmet förhindras.5 Kravet på ett skyddslarmsystem ombord kan uppfyllas genom att radioanläggningen utrustas i enlighet med kraven i kapitel IV, förutsatt att alla krav i denna regel är uppfyllda.

6 När en administration underrättas om ett skyddslarm från fartyg skall administrationen omedelbart informera den eller de stater som ligger närmast den plats där fartyget i det ögonblicket befinner sig.

7 När en fördragsslutande stat underrättas om ett skyddslarm från ett fartyg som inte för den statens flagg, skall den fördragsslutande staten omedelbart informera den berörda administrationen och, om så är tillämpligt, den eller de stater i vars närhet fartyget i det ögonblicket befinner sig.

Regel 7

Hot mot fartyg

1 Den fördragsslutande staten skall fastställa skyddsnivåer och se till att information om aktuell skyddsnivå lämnas till fartyg som trafikerar den statens territorialhav eller har meddelat sin avsikt att gå in på den statens territorialhav.

2 Den fördragsslutande staten skall tillhandahålla en kontaktpunkt, genom vilken sådana fartyg kan begära råd eller assistans och till vilken de kan rapportera om alla skyddsproblem rörande andra fartyg, förflyttningar eller meddelanden.

3 När en risk för angrepp har identifierats skall den berörda fördragsslutande staten informera berörda fartyg och deras administrationer om:

.1 aktuell skyddsnivå,

.2 alla skyddsåtgärder som bör vidtas ombord på de berörda fartygen för att skydda dessa mot angrepp, i enlighet med bestämmelserna i del A i ISPS-koden och

.3 skyddsåtgärder som kuststaten har beslutat vidta i tillämpliga fall.

Regel 8

Befälhavarens befogenheter vad gäller fartygets säkerhet och sjöfartsskydd

1 Befälhavaren får inte hindras av rederiet, befraktare eller någon annan person från att vidta eller genomföra ett beslut som enligt befälhavarens yrkesmässiga bedömning är nödvändigt för att upprätthålla säkerheten och sjöfartsskyddet ombord. Detta inbegriper vägran att släppa ombord personer (utom personer som identifierats som vederbörligen bemyndigade av en fördragsslutande stat) eller personers tillhörigheter och vägran att lasta gods, inbegripet containrar och andra slutna godstransportenheter.

2 Om befälhavaren i sin yrkesmässiga bedömning kommer till slutsatsen att det under driften av fartyget uppstår en konflikt mellan de säkerhetskrav och krav på sjöfartsskydd som gäller för fartyget, skall befälhavaren uppfylla de krav som är nödvändiga för att upprätthålla fartygets säkerhet. Befälhavaren får då införa tillfälliga skyddsåtgärder och skall genast lämna information om dessa till administrationen och, om så är tillämpligt, den fördragsslutande stat i vars hamn fartyget befinner sig eller har för avsikt att gå till. En sådan tillfällig skyddsåtgärd enligt denna regel skall i största möjliga utsträckning vara i linje med aktuell skyddsnivå. När sådana fall identifieras skall administrationen säkerställa att sådana konflikter löses och att risken för upprepning minimeras.

Regel 9

Kontroll av efterlevnaden

1 Kontroll av fartyg i hamn

1.1 Vid tillämpningen av detta kapitel skall alla fartyg som omfattas av kapitlet kontrolleras när det befinner sig i en hamn i en annan fördragsslutande stat, av tjänstemän som vederbörligen bemyndigats av den staten och som kan vara samma som dem som utför uppgifterna i regel I/19. Denna kontroll skall begränsas till kontroll av att det ombord finns ett giltigt internationellt sjöfartsskyddscertifikat eller ett giltigt interimistiskt, internationellt sjöfartsskyddscertifikat, utfärdat enligt bestämmelserna i del A i ISPS-koden (certifikat) som, om det är giltigt, skall godtas om det inte finns grundad anledning att tro att fartyget inte uppfyller kraven i detta kapitel eller i del A i ISPS-koden.

1.2 När sådana grundad anledning föreligger eller när något giltigt certifikat inte kan uppvisas på begäran, skall tjänstemännen som vederbörligen bemyndigats av den fördragsslutande staten vidta en eller flera kontrollåtgärder avseende det fartyget, i enlighet med punkt 1.3. Sådana åtgärder skall vara proportionella med beaktande av de riktlinjer som finns i del B i ISPS-koden.

1.3 Dessa kontrollåtgärder är inspektion av fartyget, fördröjning av fartyget, kvarhållande av fartyget, driftrestriktioner, bl.a. restriktioner vad gäller förflyttningar inom hamnen, eller avvisning av fartyget från hamnen. Sådana kontrollåtgärder kan dessutom eller alternativt omfatta andra smärre administrativa eller korrigerande åtgärder.

2 Fartyg som avser att anlöpa en hamn i en annan fördragsslutande stat

2.1 Vid tillämpning av detta kapitel får en fördragsslutande stat begära att de fartyg som avser att anlöpa en hamn i den staten, innan de anlöper hamnen skall tillhandahålla följande information till tjänstemän som vederbörligen bemyndigats av den staten, för att säkerställa efterlevnaden av detta kapitel och undvika behovet av kontrollåtgärder:

.1 Att fartyget innehar ett giltigt certifikat och namnet på den utfärdande myndigheten.

.2 Den skyddsnivå på vilken fartyget för närvarande drivs.

.3 Den skyddsnivå på vilken fartyget befunnit sig i varje föregående hamn där det utfört samverkan mellan fartyg och hamn under den tidsperiod som anges i punkt 2.3.

.4 Alla särskilda eller extra skyddsåtgärder som fartyget vidtagit i varje föregående hamn där det utfört samverkan mellan fartyg och hamn under den tidsperiod som anges i punkt 2.3.

.5 De tillämpliga skyddsförfaranden som har upprätthållits under fartyg-till-fartyg verksamhet under den tidsperiod som anges i punkt 2.3.

.6 Annan praktisk skyddsrelaterad information (dock inte detaljer om fartygets skyddsplan) med beaktande av de riktlinjer som ges i del B i ISPS-koden.

Om så begärs av den fördragsslutande staten skall fartyget eller rederiet tillhandahålla en för den fördragsslutande staten godtagbar bekräftelse på ovan begärda information.

2.2 Alla fartyg som omfattas av detta kapitel och som har för avsikt att anlöpa en hamn i en annan fördragsslutande stat, skall tillhandahålla den information som beskrivs i punkt 2.1, på begäran av de tjänstemän som vederbörligen bemyndigats av den staten. Befälhavaren kan vägra att tillhanda hålla sådan information, men skall då vara införstådd med att underlåtenhet att tillhandahålla informationen kan leda till att fartyget förvägras tillträde till den hamnen.

2.3 Fartyget skall föra register över den information som avses i punkt 2.1, från de tio senaste anlöpen av hamnanläggningar.

2.4 Om de tjänstemän som vederbörligen bemyndigats av den fördragsslutande stat vars hamn fartyget avser att anlöpa, efter mottagande av den information som beskrivs i punkt 2.1, har grundad anledning att tro att fartyget inte uppfyller kraven i detta kapitel eller del A i ISPS-koden, skall de försöka upprätta förbindelse med och mellan fartyget och administrationen för att åtgärda bristen. Om denna kommunikation inte leder till rättelse eller om tjänstemännen har grundad anledning att tro att fartyget inte uppfyller kraven i detta kapitel eller del A i ISPS-koden, kan tjänstemännen vidta åtgärder mot det fartyget i enlighet med punkt 2.5. Varje sådan åtgärd skall vara proportionell med beaktande av de riktlinjer som ges i del B i ISPS-koden.

2.5 Sådana åtgärder är följande:

.1 Krav på åtgärdande av den bristande överensstämmelsen.

.2 Krav på att fartyget fortsätter till en angiven plats inom den fördragsslutande statens territorialhav eller inre vatten.

.3 Inspektion av fartyget, om fartyget befinner sig på territorialhav som tillhör den fördragsslutande stat vars hamn fartyget avser att anlöpa.

.4 Vägrat tillträde till hamn.

Innan sådana åtgärder vidtas skall den fördragsslutande staten informera fartyget om sina avsikter. Vid erhållandet av denna information kan befälhavaren avstå från att anlöpa hamnen. I sådana fall skall inte denna regel tillämpas.

3 Övriga bestämmelser

3.1 Om

.1 de kontrollåtgärder, med undantag av de smärre administrativa eller korrigerande åtgärder, som anges i punkt 1.3, eller

.2 någon av de åtgärder som anges i punkt 2.5

vidtas, skall en tjänsteman som vederbörligen bemyndigats av den fördragsslutande staten skriftligen omedelbart informera administrationen om vilka kontrollåtgärder eller andra åtgärder som har vidtagits och skälen för detta. Den fördragsslutande stat som vidtar kontrollåtgärder eller andra åtgärder skall också underrätta den erkända sjöfartsskyddsorganisation som utfärdat certifikatet för det aktuella fartyget samt IMO, när någon sådan kontrollåtgärd eller annan åtgärd har vidtagits.

3.2 När ett fartyg förvägras anlöpa en hamn eller avvisas från en hamn, bör myndigheterna i hamn staten vidarebefordra tillämpliga sakuppgifter till myndigheterna i den stat där nästa tilllämpliga anlöpshamn ligger, om denna är känd, och andra tillämpliga kuststater, med beaktande av riktlinjer som skall utarbetas av IMO. Sekretess och skydd rörande sådan information skall säkerställas.

3.3 Beslut om vägrat tillträde till en hamn, enligt punkt 2.4-2.5, eller avvisning från en hamn, enligt punkt 1.1-1.3, skall endast fattas när tjänstemän som vederbörligen bemyndigats av den fördragsslutande staten har grundad anledning att tro att fartyget utgör ett omedelbart hot mot säkerheten för personer, fartyg eller annan egendom och det inte finns några andra lämpliga sätt att undanröja det hotet.

3.4 De kontrollåtgärder som avses i punkt 1.3 och de andra åtgärder som avses i punkt 2.5 skall endast vidtas enligt denna regel fram till dess att den bristande överensstämmelse som givit upphov till kontrollåtgärderna eller andra åtgärder har korrigerats till den fördragsslutande statens tillfredsställelse, varvid hänsyn skall tas till de åtgärder som föreslagits av fartyget eller administrationen.

3.5 När den fördragsslutande staten utövar kontroll enligt punkt 1 eller vidtar åtgärder enligt punkt 2

.1 skall alla tänkbara ansträngningar göras för att förhindra att ett fartyg kvarhålls eller fördröjs i onödan, och om ett fartyg felaktigt kvarhålls eller fördröjs, skall det äga rätt till kompensa tion för förlust eller skada, och

.2 skall nödvändigt tillträde till fartyget i en nödsituation, av humanitära skäl eller av skyddsskäl, inte förhindras.

Regel 10

Krav på hamnanläggningar

1 Hamnanläggningar skall uppfylla tillämpliga krav i detta kapitel och i del A i ISPS-koden, med beaktande av riktlinjerna i del B i ISPS-koden.

2 En fördragsslutande stat med en eller flera hamnanläggningar inom sitt territorium, som omfattas av denna regel, skall se till att

.1 en sjöfartsskyddsbedömning utförs för varje hamnanläggning och att denna granskas och godkänns i enlighet med bestämmelserna i del A i ISPS-koden, och

.2 en skyddsplan utarbetas, granskas, godkänns och genomförs för varje hamnanläggning i enlighet med bestämmelserna i del A i ISPS-koden.

3 Den fördragsslutande staten skall ange och informera om de åtgärder som skall tas upp i en skyddsplan för en hamnanläggning för de olika skyddsnivåerna, inbegripet när en sjöfartsskyddsdeklaration kommer att krävas.

Regel 11

Alternativa skyddsöverenskommelser

1 En fördragsslutande stat kan vid genomförandet av detta kapitel och del A i ISPS-koden ingå skriftliga bilaterala eller multilaterala avtal med andra fördragsslutande stater om alternativa säkerhetsarrangemang för korta internationella resor på fasta rutter mellan hamnanläggningar inom staternas respektive territorier.

2 Ett sådant avtal skall inte äventyra skyddsnivån för andra fartyg eller hamnanläggningar som inte omfattas av avtalet.

3 Fartyg som omfattas av ett sådant avtal får inte utföra fartyg-till-fartyg verksamhet med ett fartyg som inte omfattas av avtalet.

4 Ett sådant avtal skall revideras regelbundet, varvid hänsyn skall tas till den erfarenhet man fått samt till alla förändringar i de särskilda omständigheterna eller de bedömda hoten mot skyddet för de fartyg, hamnanläggningar eller rutter som omfattas av avtalet.

Regel 12

Likvärdiga skyddsarrangemang

1 En administration kan tillåta ett visst fartyg eller grupp av fartyg, som för dess flagg, att införa andra skyddsåtgärder likvärdiga dem som föreskrivs i detta kapitel eller i del A i ISPS-koden, förutsatt att sådana skyddsåtgärder är minst lika effektiva som de som föreskrivs i detta kapitel eller i del A i ISPS-koden. Den administration som tillåter sådana skyddsåtgärder skall underrätta IMO om vad som ingår i dessa.

2 Vid genomförande av detta kapitel och del A i ISPS-koden kan en fördragsslutande stat tillåta en viss hamnanläggning eller grupp av hamnanläggningar inom statens territorium, andra än de som omfattas av ett avtal som ingåtts enligt regel 11, att införa skyddsåtgärder likvärdiga dem som föreskrivs i detta kapitel eller i del A i ISPS-koden, förutsatt att sådana skyddsåtgärder är minst lika effektiva som de som föreskrivs i detta kapitel eller i del A i ISPS-koden. Den fördragsslutande stat som tillåter sådana skyddsåtgärder skall underrätta IMO om vad som ingår i dessa.

Regel 13

Överlämnande av information

1 Den fördragsslutande staten skall inte senare än den 1 juli 2004 delge IMO följande information och hålla den tillgänglig för rederier och fartyg:

.1 Namn på och kontaktuppgifter för den eller de nationella myndigheter som ansvarar för fartygens och hamnanläggningarnas sjöfartsskydd.

.2 Platser inom statens territorium som omfattas av godkända skyddsplaner för hamn anläggningar.

.3 Namn på och kontaktuppgifter för på dem som utsetts att alltid finnas tillgängliga för att ta emot och agera vid de skyddslarm från fartyg till land som avses i regel 6.2.1.

.4 Namn på och kontaktuppgifter för dem som utsetts att alltid finnas tillgängliga för att ta emot och agera vid meddelanden från den fördragsslutande stat som utövar den kontroll av efterlevnaden som avses i regel 9.3.1.

.5 Namn på och kontaktuppgifter för dem som utsetts att alltid finnas tillgängliga för att tillhandahålla råd eller assistans till fartyg och till vilka fartyg kan rapportera om alla skyddsproblem enligt regel 7.2.

Denna information skall därefter uppdateras vid ändringar. IMO skall låta cirkulera sådana uppgifter till andra fördragsslutande stater, för vidare information till deras tjänstemän.

2 Den fördragsslutande staten skall inte senare än den 1 juli 2004 informera IMO om namn på och kontaktuppgifter för varje erkänd sjöfartsskyddsorganisation med befogenhet att agera för statens räkning, samt uppgifter om vilket särskilt ansvar och vilka befogenheter som delegerats till sådan organisation. Denna information skall uppdateras om och när alla ändringar inträffar. IMO skall cirkulera sådana uppgifter till andra fördragsslutande stater för information till deras tjänstemän.

3 Den fördragsslutande staten skall inte senare än den 1 juli 2004 delge IMO en förteckning över godkända skyddsplaner för hamnanläggningar inom statens territorium, tillsammans med uppgift om vilken eller vilka platser som omfattas av respektive godkänd skyddsplan för hamnanläggning samt datum för godkännande och skall därefter vidare informera om någon av följande ändringar sker:

.1 Ändringar av plats eller platser skall införas eller har införts, vilka omfattas av en godkänd skyddsplan för hamnanläggning. I sådana fall skall den information som förmedlas ange de ändringar av den plats eller de platser som täcks av planen och det datum då sådana ändringar skall införas eller har införts.

.2 En godkänd skyddsplan för hamnanläggningen, tidigare inkluderad i den förteckning som sänts till IMO, skall upphävas eller har upphävts. I sådana fall skall den information som förmedlas ange datum då upphävandet träder i kraft eller har trätt i kraft. I dessa fall skall informationen förmedlas till IMO så snart det är praktiskt möjligt.

.3 Tillägg skall göras i förteckningen över godkända skyddsplaner för hamnanläggningar. I sådana fall skall den information som förmedlas ange den plats eller platser som täcks av planen samt datum för godkännande.

4 Den fördragsslutande staten skall vart femte år efter den 1 juli 2004 till IMO överlämna en reviderad och uppdaterad förteckning med information om alla godkända skyddsplaner för hamn anläggningar inom statens territorium, tillsammans med uppgift om den eller de platser som omfattas av varje godkänd skyddsplan och respektive godkännandedatum (och datum för godkännande av ändringar), som skall ta över och ersätta all den information som under de föregående fem åren inlämnats till IMO i enlighet med punkt 3.

5 Den fördragsslutande staten skall till IMO överlämna information om avtal som har ingåtts enligt regel 11. Denna information skall innehålla uppgift om

.1 namnen på de fördragsslutande stater som ingått avtalet,

.2 vilka hamnanläggningar och fasta rutter som omfattas av avtalet,

.3 periodiciteten för revidering av avtalet,

.4 datum då avtalet träder i kraft, och

.5 samråd som hållits med andra fördragsslutande stater.

Vidare skall IMO så snart det är praktiskt möjligt underrättas när avtalet har ändrats eller upphört.

6 En fördragsslutande stat som enligt bestämmelserna i regel 12 tillåter likvärdiga skyddsarrangemang för ett fartyg som för dess flagg eller för en hamnanläggning inom statens territorium, skall underrätta IMO om vad som ingår i dessa.

7 IMO skall på begäran hålla sådan information som meddelats enligt punkt 3 tillgänglig för andra fördragsslutande stater.

BILAGA 2

INTERNATIONELLA KODEN FÖR SJÖFARTSSKYDD PÅ FARTYG OCH I HAMNANLÄGGNINGAR

FÖRORD

1 Vid diplomatkonferensen om sjöfartsskydd, som hölls i London i december 2002, antogs nya bestämmelser i 1974 års internationella konvention om säkerheten för människoliv till sjöss (nedan kallad SOLAS 74) och denna kod, för att höja sjöfartsskyddet. Dessa nya krav är i form av ett internationellt ramverk, genom vilket fartyg och hamnanläggningar kan samarbeta för att upptäcka och avvärja åtgärder som hotar säkerheten inom sjötransportsektorn.

2 Som en följd av de tragiska händelserna den 11 september 2001 överenskom Internationella sjöfartsorganisationen (nedan kallad IMO), på sitt tjugoandra möte i november 2001, enhälligt att utveckla nya åtgärder avseende sjöfartsskyddet på fartyg och i hamnanläggningar. IMO beslutade också att dessa nya åtgärder skulle antas vid en konferens, kallad diplomatkonferensen om sjöfartsskydd, för de stater som anslutit sig till SOLAS 74, i december 2002. Förberedelserna för diplomatkonferensen överläts åt IMO:s sjösäkerhetskommitté (nedan kallad sjösäkerhetskommittén) på grundval av förslag som inkommit från medlemsstater, mellanstatliga och icke-statliga organisationer i samverkan med IMO.

3 Sjösäkerhetskommittén tillsatte vid sitt första extraordinarie möte, som också hölls i november 2001, en tillfällig arbetsgrupp för sjöfartsskydd, för att påskynda utvecklingen och införandet av lämpliga skyddsåtgärder. Denna arbetsgrupp höll sitt första möte i februari 2002 och resultatet från gruppens arbete rapporterades till och beaktades vid sjösäkerhetskommitténs sjuttiofemte möte i mars 2002, varvid tillsattes en ad hoc-arbetsgrupp för att ytterligare utveckla de lämnade förslagen. Vid sjösäkerhetskommitténs sjuttiofemte möte, som hölls i september 2002, bedömdes den arbetsgruppens rapport, samt rekommenderades att arbetet skulle löpa vidare i ytterligare en tillfällig arbetsgrupp. Vid sjösäkerhetskommitténs sjuttiosjätte möte bedömdes resultatet från den arbetsgrupp som tillsattes vid mötet i september 2002 och det ytterligare arbete som denna arbetsgrupp utförde i samband med kommitténs sjuttiosjätte möte i december 2002, omedelbart före diplomatkonferensen, samt godkändes den slutgiltiga versionen av förslaget för beaktande av diplomatkonferensen.

4 Vid diplomatkonferensen, den 9-13 december 2002, antogs också ändringar av gällande bestämmelser i SOLAS 74, för att påskynda införandet av kravet på automatiska identifieringssystem, och nya regler i kapitel XI-1 i SOLAS 74 gällande märkning med fartygs IMO-nummer och medförande av en fartygshistorik. Vid konferensen antogs även ett antal resolutioner, inbegripet sådana som gäller införande och revision av denna kod och tekniskt samarbete och samarbete med Internationella arbetsorganisationen (nedan kallad ILO) och Världstullorganisationen. Det framkom att vissa av de nya bestämmelserna om sjöfartsskydd kan behöva granskas och ändras när dessa två organisationer slutfört sitt arbete.

5 Bestämmelserna i kapitel XI-2 i SOLAS 74 och i denna kod gäller för fartyg och hamnanläggningar. Utvidgningen av SOLAS 74 så att den även omfattar hamnanläggningar överenskoms på grundval av att SOLAS 74 erbjuder det snabbaste sättet att säkerställa att nödvändiga skyddsåtgärder snabbt träder i kraft och ger önskat resultat. Man överenskom emellertid vidare att bestämmelserna som hänför sig till hamnanläggningar endast skulle gälla samverkan mellan fartyg och hamn (ship/port interface). Den mer omfattande frågan om sjöfartsskyddet inom hamnområdena kommer att bli föremål för ytterligare gemensamt arbete mellan IMO och ILO. Man beslutade vidare att bestämmelserna inte skulle gälla faktiska åtgärder vid angrepp eller nödvändigt uppröjningsarbete efter sådana angrepp.

6 Vid utarbetandet av förslaget till bestämmelser har man varit noga med att säkerställa överensstämmelse med 1978 års internationella konvention angående normer för sjöfolks utbildning, certifiering och vakthållning (STCW-konventionen) med ändringar, Internationella säkerhetsorganisationskoden (International Safety Management Code, ISM-koden) och det harmoniserade systemet för besiktning och certifiering.

7 Bestämmelserna representerar en betydande förändring av den internationella sjöfartsindustrins närmande till frågor om sjöfartsskyddet inom sjötransportsektorn. Det bekräftas att dessa bestämmelser kan medföra en avsevärd extra börda på vissa fördragsslutande stater. Vikten av tekniskt samarbete för att bistå fördragsslutande stater vid införandet av bestämmelserna bekräftas till fullo.

8 Införandet av bestämmelserna kommer att kräva ett kontinuerligt och effektivt samarbete och förståelse mellan alla som berörs av eller använder fartyg och hamnanläggningar, inbegripet fartygens besättning, hamnpersonal, passagerare, lastägare, fartygs- och hamnledning samt hos nationella och lokala myndigheter med ansvar för sjöfartsskydd. Befintlig praxis och befintliga förfaranden kommer att behöva granskas och ändras, om de inte ger en tillräckligt hög skyddsnivå. Ytterligare ansvar kommer att behöva tas av sjöfarten och hamnarna samt av nationella och lokala myndigheter för att främja ett utökat sjöfartsskydd.

9 Riktlinjerna i del B i denna kod bör beaktas vid införandet av de skyddsbestämmelser som anges i kapitel XI-2 i SOLAS 74 och del A i denna kod. Det bekräftas emellertid att omfattningen av de här riktlinjernas tillämpning kan variera, beroende på typ av hamn anläggning och fartyg, dess handel och/eller last.

10 Ingenting i denna kod skall tolkas eller tillämpas på ett sätt som strider mot grundläggande rättigheter och friheter enligt internationella instrument, särskilt de rörande sjöfolk och flyktingar, inbegripet ILO:s deklaration om grundläggande principer och rättigheter på arbetet, samt internationella normer rörande sjöfolk och hamnarbetare.

11 Erkännande av 1965 års konvention om förenkling av formaliteterna i internationell sjöfart (FAL-konventionen), med ändringar, innebär att myndigheterna skall tillåta att utländska besättningsmedlemmar går i land när det fartyg, med vilket de anländer, befinner sig i hamnen, förutsatt att formaliteterna vid fartygets ankomst uppfylls och att myndigheterna inte har något skäl att vägra tillstånd att gå i land med hänsyn till allmän hälsa, allmän säkerhet eller allmän ordning. De fördragsslutande staterna bör vid godkännande av skyddsplaner för fartyg och hamnanläggningar på lämpligt sätt beakta det faktum att fartygets personal bor och arbetar på fartyget och behöver kunna gå i land och få tillgång till landbaserade sociala inrättningar för sjöfolk, inbegripet läkarvård.

Del A

OBLIGATORISKA KRAV RÖRANDE BESTÄMMELSERNA I KAPITEL XI-2 I BILAGAN TILL 1974 ÅRS INTERNATIONELLA KONVENTION OM SÄKERHETEN FÖR MÄNNISKOLIV TILL SJÖSS (SOLAS 74), MED ÄNDRINGAR

1. Allmänt

1.1. Inledning

Denna del av Internationella koden för sjöfartsskydd på fartyg och i hamnanläggningar innehåller obliga toriska bestämmelser till vilka hänvisas i kapitel XI-2 i 1974 års internationella konvention om säkerheten för människoliv till sjöss (SOLAS 74), med ändringar.

1.2. Syfte

Syftet med denna kod är att

.1 upprätta ett internationellt ramverk för samarbete mellan fördragsslutande stater, statliga organ, lokala myndigheter och sjöfartsnäringen och hamnarna vad gäller att upptäcka hot mot säkerheten och vidta förebyggande åtgärder mot säkerhetstillbud som påverkar fartyg eller hamnanläggningar som används i internationell handel,

.2 fastställa respektive roll och ansvar för fördragsslutande stater, statliga organ, lokala myndigheter, sjöfartsindustrin och hamnindustrin på nationell och internationell nivå, för att säkerställa sjöfartsskyddet,

.3 säkerställa ett tidigt och effektivt insamlande och utbyte av skyddsrelaterad information,

.4 tillhandahålla metoder för sjöfartsskyddsbedömningar i syfte att ta fram planer och förfaranden för åtgärder vid förändrade skyddsnivåer, och

.5 säkerställa att tillräckliga och lämpliga åtgärder avseende sjöfartsskyddet har vidtagits.

1.3. Funktionskrav

Denna kod innehåller ett antal funktionskrav, som skall leda till att målsättningen uppfylls. Dessa krav omfattar, men begränsas inte till

.1 insamling och utvärdering av information avseende hot mot säkerheten samt utbyte av sådan information med berörda fördragsslutande stater,

.2 krav på att fartyg och hamnanläggningar för protokoll över meddelanden,

.3 förhindrande av obehörigt tillträde till fartyg, hamnanläggningar och områden inom hamnanläggningen dit tillträdet är begränsat,

.4 förhindrande av införande av otillåtna vapen, antändningsanordningar och sprängämnen till fartyg och hamnanläggningar,

.5 tillhandahållande av larmsystem inför hot mot säkerheten eller vid säkerhetstillbud,

.6 krav på att fartyg och hamnanläggningar har skyddsplaner grundade på sjöfartsskyddsbedömningar, och

.7 krav på utbildning och övningar som garanterar förtrogenhet med skyddsplaner och skyddsförfaranden.

2. Definitioner

2.1. Nedanstående termer skall ha den betydelse som här anges, om inte annat uttryckligen anges på annan plats:

.1 konvention: 1974 års internationella konvention om säkerheten för människoliv till sjöss (SOLAS 74), med ändringar.

.2 regel: en regel i konventionen.

.3 kapitel: ett kapitel i konventionen.

.4 fartygs skyddsplan: en plan utarbetad för att säkerställa tillämpningen av åtgärder ombord på fartyget, utformade för att skydda personer ombord, last, lasttransportenheter, fartygets förråd eller fartyget självt från riskerna vid ett säkerhetstillbud.

.5 en hamnanläggnings skyddsplan: en plan utarbetad för att säkerställa tillämpningen av åtgärder utformade för att skydda hamnanläggningen och fartyg, personer, last, lasttransportenheter och fartygets förråd inom hamnanläggningen från riskerna vid ett säkerhetstillbud.

.6 fartygets sjöfartsskyddsansvarige: den person ombord på fartyget som är ansvarig inför befälhavaren och utsedd av rederiet som ansvarig för fartygets sjöfartsskydd, inbegripet för införande och upprätthållande av fartygets skyddsplan och för samarbetet med rederiets och hamnanläggningens sjöfartsskyddsansvariga.

.7 rederiets sjöfartsskyddsansvarige: den person som utsetts av rederiet för att säkerställa att en sjöfartsskyddsbedömning utförs och att ett fartygs skyddsplan utarbetas, lämnas in för godkännande och därefter införs och upprätthålls samt för att ansvara för samarbetet med hamnanläggningens och fartygets sjöfartsskyddsansvariga..8 hamnanläggningens sjöfartsskyddsansvarige: den person som utsetts att ansvara för utarbetande, införande, revision och upprätthållande av hamnanläggningens skyddsplan och för samarbete med fartygets och rederiets sjöfartsskyddsansvariga.

.9 skyddsnivå 1: den nivå på vilken de minst omfattande skyddsåtgärderna alltid skall upprätthållas.

.10 skyddsnivå 2: den nivå på vilken tillämpliga ytterligare skyddsåtgärder skall upprätthållas under en viss tidsperiod på grund av en förhöjd risk för säkerhetstillbud.

.11 skyddsnivå 3: den nivå på vilken ytterligare specifika skyddsåtgärder skall upprätthållas under en begränsad tidsperiod i samband med att säkerhetstillbud kan förväntas eller är överhängande, även om det kanske inte är möjligt att identifiera något specifikt mål.

2.2. Termen fartyg omfattar i denna kod flyttbara oljeborrplattformar till sjöss och höghastighetsfartyg enligt definitionen i regel XI-2/1.

2.3. Termen fördragsslutande stat omfattar, i samband med hänvisning till en hamnanläggning, och när den används i avsnitten 14-18, även den utsedda myndigheten.

2.4. Termer som inte definieras i denna del skall ges samma betydelse som termerna har i kapitlen I och XI-2.

3. Tillämpning

3.1. Denna kod gäller för

1 följande typer av fartyg i internationell fart

.1 passagerarfartyg, inbegripet höghastighetspassagerarfartyg,

.2 lastfartyg, inbegripet höghastighetsfartyg, med en bruttodräktighet av 500 eller mer, och

.3 flyttbara oljeborrplattformar till sjöss, samt

2 hamnanläggningar som betjänar sådana fartyg som går i internationell fart.

3.2. Oaktat bestämmelserna i avsnitt 3.1.2 skall de fördragsslutande staterna besluta om omfattningen av tillämpningen av denna del av koden på de hamnanläggningar inom det egna territoriet som, även om de huvudsakligen används för fartyg som inte går i internationell fart, då och då betjänar fartyg som ankommer eller avgår i internationell fart.

3.2.1. De fördragsslutande staterna skall grunda sina beslut enligt avsnitt 3.2 på en sjöfartsskyddsbedömning av hamnanläggningen, som utförts i enlighet med denna del av koden.

3.2.2. Ett beslut som enligt avsnitt 3.2 fattas av en fördragsslutande stat skall inte äventyra den skyddsnivå, som man avser att uppnå genom kapitel XI-2 eller denna del av koden.

3.3. Denna kod gäller inte för örlogsfartyg, militära hjälpfartyg eller andra fartyg som ägs eller drivs av en fördragsslutande stat och endast används i icke-kommersiell tjänst för en stat.

3.4. Avsnitten 5-13 och 19 i denna del gäller för rederier och fartyg som avses i regel XI-2/4.

3.5. Avsnitten 5 och 14-18 i denna del gäller för hamnanläggningar som avses i regel XI-2/10.

3.6. Ingenting i denna kod skall påverka de rättigheter eller skyldigheter staterna har enligt internationell lag.

4. De fördragsslutande staternas ansvar

4.1. Med förbehåll för bestämmelserna i regel XI-2/3 och XI-2/7 skall de fördragsslutande staterna fastställa skyddsnivåer och tillhandahålla riktlinjer för skydd mot säkerhetstillbud. Högre skyddsnivåer indikerar större sannolikhet för säkerhetstillbud. Faktorer att beakta vid fastställande av skyddsnivå inbegriper

.1 den utsträckning i vilken hotinformationen är trovärdig,

.2 den utsträckning i vilken hotinformationen kan bekräftas,

.3 den utsträckning i vilken hotinformationen är specifik eller överhängande, och

.4 de tänkbara följderna av ett sådant säkerhetstillbud.

4.2. När en fördragsslutande stat fastställer skyddsnivå 3, skall staten vid behov utfärda instruktioner och tillhandahålla skyddsrelaterad information till de fartyg och hamnanläggningar som kan beröras av åtgärden.

4.3. En fördragsslutande stat kan delegera vissa av de skyddsrelaterade åtaganden enligt kapitel XI-2 och denna del av koden till en erkänd sjöfartsskyddsorganisation, med undantag av

.1 fastställandet av tillämplig skyddsnivå,

.2 godkännandet av sjöfartsskyddsbedömningen av en hamnanläggning och efterföljande ändringar av en godkänd bedömning,

.3 fastställandet av vilka hamnanläggningar som kommer att åläggas att utse en sjöfartsskyddsansvarig,

.4 godkännandet av en hamnanläggnings skyddsplan och efterföljande ändringar i en godkänd plan,

.5 utförandet av kontrollen av efterlevnaden enligt regel XI-2/9, och

.6 fastställandet av kraven avseende en sjöfartsskyddsdeklaration.

4.4. Den fördragsslutande staten skall, i den utsträckning så anses lämpligt, pröva effektiviteten i fartygens eller hamnanläggningarnas skyddsplaner eller ändringar i sådana planer som staten godkänt eller, vad gäller fartyg, planer som godkänts för den statens räkning.

5. Sjöfartsskyddsdeklaration

5.1. Den fördragsslutande staten skall bestämma när en sjöfartsskyddsdeklaration krävs, genom att bedöma den risk samverkan mellan fartyg och hamn (ship/port interface) eller verksamhet fartyg-till-fartyg innebär för personer, egendom och miljön.

5.2. Ett fartyg kan begära att en sjöfartsskyddsdeklaration utfärdas när

.1 fartyget tillämpar en högre skyddsnivå än den hamnanläggning eller det andra fartyg det samverkar med,

.2 det finns en överenskommelse om en sjöfartsskyddsdeklaration mellan fördragsslutande stater, som täcker vissa internationella resor eller specifika fartyg på sådana resor,

.3 det har förekommit ett hot mot säkerheten eller ett säkerhetstillbud som berört fartyget eller hamnanläggningen,

.4 fartyget befinner sig i en hamn som inte behöver ha eller införa en godkänd skyddsplan för hamnanläggningar, eller

.5 fartyget bedriver fartyg-till-fartyg verksamhet med ett annat fartyg som inte behöver ha eller införa en godkänd skyddsplan.

5.3. Begäran om utfärdande av en sjöfartsskyddsdeklaration, enligt detta avsnitt, skall bekräftas av den berörda hamnanläggningen eller fartyget.

5.4. Sjöfartsskyddsdeklarationen skall utfärdas av

.1 befälhavaren eller fartygets sjöfartsskyddsansvarige för fartygets räkning och, om så är tillämpligt,

.2 hamnanläggningens sjöfartsskyddsansvarige eller, om den fördragsslutande staten beslutar annat, av något annat organ som ansvarar för sjöfartsskyddet på landsidan för hamnanläggningens räkning.

5.5. Sjöfartsskyddsdeklarationen skall behandla de skyddskrav som kan delas mellan en hamnanläggning och ett fartyg (eller mellan fartyg) och fastslå parternas ansvar.

5.6. Den fördragsslutande staten skall, med beaktande av bestämmelserna i regel XI-2/9.2.3, specificera den minimiperiod under vilken sjöfartsskyddsdeklarationer skall bevaras av hamnanläggningarna inom det egna territoriet.

5.7. Administrationen skall, med beaktande av bestämmelserna i regel XI-2/9.2.3, specificera den minimiperiod under vilken sjöfartsskyddsdeklarationer skall bevaras av fartyg som för den statens flagg.

6. Rederiets skyldigheter

6.1. Rederiet skall se till att fartygets skyddsplan innehåller ett tydligt uttalande om befälhavarens befogenheter. Rederiet skall i fartygets skyddsplan fastställa att befälhavaren har det övergripande ansvaret och befogenheten att fatta beslut avseende fartygets säkerhet och sjöfartsskydd samt att vid behov begära assistans av rederiet eller en fördragsslutande stat.

6.2. Rederiet skall se till att dess sjöfartsskyddsansvarige, befälhavaren och fartygets sjöfartsskyddsansvarige ges nödvändigt stöd för att fullgöra sina uppgifter och sitt ansvar i enlighet med kapitel XI-2 och denna del av koden.

7. fartygets sjöfartsskydd

7.1. Ett fartyg skall vidta åtgärder enligt nedan för skyddsnivåer som fastställs av de fördragsslutande staterna.

7.2. På skyddsnivå 1 skall följande åtgärder vidtas, genom lämpliga insatser, på alla fartyg, med beaktande av riktlinjerna i del B i denna kod, för att identifiera och vidta förebyggande åtgärder mot säkerhetstillbud:

.1 Säkerställande av att alla sjöfartskyddsuppgifter utförs.

.2 Kontroll av tillträdet till fartyget.

.3 Kontroll av personer som går ombord och deras tillhörigheter.

.4 Bevakning av områden med begränsat tillträde för att säkerställa att endast behöriga personer får tillträde dit.

.5 Övervakning av däck och området kring fartyget.

.6 Övervakning av lasthantering och fartygets förråd.

.7 Säkerställande av att kommunikation i sjöfartsskyddsfrågor finns snabbt till hands.

7.3. På skyddsnivå 2 skall de ytterligare skyddsåtgärder som föreskrivs i fartygets skyddsplan införas för varje typ av verksamhet som anges i avsnitt 7.2, med beaktande av riktlinjerna i del B i denna kod.

7.4. På skyddsnivå 3 skall ytterligare specifika skyddsåtgärder, som anges i fartygets skyddsplan, införas för varje typ av verksamhet som anges i avsnitt 7.2, med beaktande av riktlinjerna i del B i denna kod.

7.5. När administrationen fastställer att skyddsnivå 2 eller 3 skall gälla, skall fartyget bekräfta mottagandet av instruktionerna om ändrad skyddsnivå.

7.6. Innan ett fartyg anlöper en hamn eller ligg