NOT TILL DEN KONSOLIDERADE ÅRSREDOVISNINGEN

tillhandahålla ett sammanhängande långsiktigt perspektiv för mottagare av EU-medel och nationella myndigheters samfinansiering. Årliga maximibelopp (så kallade tak) fastställs för alla EU:s utgifter och för de olika typerna av utgifter (rubriker). De högsta beloppen (taken) för varje rubrik utgör det totala taket för åtagandebemyndigandena. Genom ett enhälligt beslut och efter Europaparlamentets godkännande antas den fleråriga budgetramen, som upptar alla medlemsstaternas åtaganden vad gäller mål och utgiftsnivå (högsta tillåtna nivå för budgetåtaganden och betalningar). Den nuvarande fleråriga budgetramen omfattar perioden 2014–2020.

De strategier som stöds av EU-budgeten genomförs i enlighet med den fleråriga budgetramen och motsvarande sektorslagstiftning som fastställer utgiftsprogram. Dessa omsätter EU:s politiska prioriteringar i ekonomiska termer under en period som är tillräckligt lång för att vara effektiv och

det faktum att hållbar utveckling länge har varit en viktig del av det europeiska projektet. Målen för hållbar utveckling är fast förankrade i EU-fördragen och integreras i all politik och alla initiativ. EU-budgeten spelar en viktig roll för att hantera många hållbarhetsutmaningar, bland annat fattigdom, ungdomsarbetslöshet, hälsa och välbefinnande, klimatförändringar, förlust av biologisk mångfald, hållbar energi och migration.

Kommissionen utför dessa uppgifter under ledning av kommissionskollegiet, som fastställer prioriteringar och tar det övergripande politiska ansvaret för kommissionens beslut. Ordföranden beslutar om kommissionens interna organisation för att se till att det råder samstämmighet i dess arbete och att den arbetar effektivt och som ett kollegialt organ Den interna ordningen skapar en struktur med robusta kontroll- och förvaltningsverktyg som gör det möjligt för kommissionskollegiet att ta politiskt ansvar för kommissionens arbete, det vill säga de beslut som den fattar och när det gäller samordning, verkställande och förvaltning, i enlighet med vad som fastställs i fördragen.

EU har en institutionell ram som syftar till att främja dess värderingar, sträva efter att förverkliga dess mål, tjäna dess egna, dess medborgares och medlemsstaternas intressen samt att säkerställa konsekvens, effektivitet och kontinuitet i dess politik och verksamhet. Den organisatoriska strukturen består av institutioner, organ och andra EU-organ, som ingår i EU:s konsoliderade räkenskaper i den utsträckning som de konsolideringskriterier som fastställs i budgetförordningen och de tillämpliga redovisningsreglerna är uppfyllda (se not 9 i förteckningen över enheter som omfattas av konsolideringen).

·Indirekt förvaltning: Utgiftsbeslut kan också förvaltas indirekt via andra organ inom eller utanför EU. I budgetförordningen och/eller delegeringsöverenskommelserna fastställs de kontroll- och rapporteringsmekanismer som krävs av dessa enheter samt kommissionens tillsyn när genomförandeuppgifter anförtros åt nationella organ, Europeiska investeringsbanksgruppen, tredjeländer, internationella organisationer (t.ex. Världsbanken eller Förenta nationerna) och andra enheter (t.ex. decentraliserade EU-organ, gemensamma företag).

Rapporteringen om EU-budgeten sker genom den integrerade finansiella rapporteringen och redovisningsrapporteringen som sammanför utförlig information om genomförandet, prestationen, resultaten, den ekonomiska förvaltningen och skyddet av EU-budgeten. Detta omfattar EU:s konsoliderade årsredovisning, den årliga förvaltnings- och resultatrapporten för EU-budgeten (som omfattar en utvärdering av unionens finanser på grundval av de resultat som uppnåtts), årsrapporten om interna revisioner, en långsiktig prognos för framtida in- och utflöden som omfattar de kommande fem åren samt rapporten om uppföljningen av ansvarsfrihetsförfarandet. Genom den integrerade finansiella rapporteringen och redovisningsrapporteringen får allmänheten varje år en helhetsbild av EU-budgetens finansiella och operativa situation.

Enligt budgetförordningen ska varje utanordnare utarbeta en årlig verksamhetsrapport om vad som har uppnåtts och om den interna kontrollen och den ekonomiska förvaltningen under året. I den årliga verksamhetsrapporten ingår en förklaring om att resurser har använts på grundval av principerna om sund ekonomisk förvaltning och att kontrollförfaranden har inrättats som ger den nödvändiga garantin för de underliggande transaktionernas laglighet och korrekthet. På kommissionsnivå är den årliga förvaltnings- och resultatrapporten för EU-budgeten det viktigaste instrumentet genom vilket kommissionskollegiet tar det politiska ansvaret för EU-budgetens förvaltning.

Dessa faktorer försätter budgetmyndigheten i en stark ställning när det gäller att beakta resultatinformation under det årliga budgetförfarandet.

·För att säkerställa att medel anslås till prioriteringarna och att varje åtgärd ger bra resultat och mervärde främjar kommissionen en resultatkultur. Dessutom har den under de senaste åren utvecklat en strategi som främjar en bättre balans mellan efterlevnad och resultat.

NOT TILL DEN KONSOLIDERADE ÅRSREDOVISNINGEN

·En långsiktig prognos om framtida in- och utflöden under de kommande fem åren

·Utgifterna för delad förvaltning ökade med 4,8 miljarder euro, vilket ledde till ett bättre genomförande av programmen inom ramen för Eruf och sammanhållningsfonden, liksom de nuvarande förskotten för den fleråriga budgetramen – se not 3.9.

·Eftersom BNI-underlagen uppdaterades med verkliga uppgifter fanns det efter korrigeringar för tidigare belopp (främst för åren 2012–2017) BNI-inkomster som var 3,0 miljarder euro högre på inkomstsidan. Inkomster från böter uppgick till 4,3 miljarder euro 2019 – se not 3.1/3.4.

·Skulder till leverantörer och stödmottagare och upplupna kostnader låg kvar på en liknande nivå som under 2018 med 94,1 miljarder euro totalt – se noterna 2.12 och 2.13.

·Återbetalningen av betalningsbalanslån på 1,5 miljarder euro drev på minskningen av finansiella skulder, vilka uppvägdes något av ny upplåning kopplad till beviljade lån för makroekonomiskt stöd – se not 2.11.

·En minskning av den långfristiga ränta som används för att värdera skyldigheter avseende ersättningar till anställda (den s.k. diskonteringsräntan), blev negativ för första gången och ledde till en betydande ökning av skulden vid årets slut med 17,2 miljarder euro – se not 2.9.

·Det totala beloppet för sammanlagda fordringar och återkrav låg på ungefär samma nivå som föregående år och uppgick till 24,0 miljarder euro – se not 2.6.

·Förfinansiering (dvs. förskott som betalats ut till mottagare av EU-medel) ökade något med 1,5 miljarder euro till 51,4 miljarder euro – se not 2.5.

·Finansiella tillgångar som kan säljas ökade med 3,0 miljarder euro på grund av den fortsatta finansieringen av garantifonderna för Efsi och EFHU, samt finansieringsinstrument för Horisont 2020. Lånen minskade med 1,3 miljarder euro till följd av återbetalning av betalningsbalanslån från Rumänien och Lettland. Detta uppvägdes delvis av beviljandet av nya lån för makroekonomiskt stöd – se not 2.4.

·När det gäller fastigheter, anläggningar och utrustning passerade de fyra satelliter som lanserades 2018 omloppsbanetestet under 2019. De har lagts till den operativa konstellationen under 2019 så det nu finns 26 satelliter – se not 2.2.

Åtgärderna för att stödja den ekonomiska tillväxten och minska de ekonomiska skillnaderna mellan olika regioner uppgick till nästan hälften av de anslagna medlen. EU:s finansiering bidrog med 12,4 miljarder euro till forskning och innovation inom ramen för Horisont 2020, inklusive inom området högpresterande datorsystem. Budgeten ökade för utbildning (med 20 % för Erasmus+ under 2018) samt för transport och digital infrastruktur (med 37 % mer för Fonden för ett sammanlänkat Europa). Stödet till jordbruket och landsbygden förblev stabilt med 57,9 miljarder euro, vilket också bidrog till kampen mot klimatförändringar och främjandet av hållbar tillväxt.

Genomförandet av EU-budgeten 2019 uppgick totalt till 178,8 miljarder euro i åtagandebemyndiganden och 159,1 miljarder euro i betalningsbemyndiganden. Genomförandet kan anses vara tillfredsställande, med enbart mindre korrigeringar under året. Efter att belopp förts över till 2020 uppgick nyttjandet av åtagandebemyndigandena till 99,4 % och av betalningsbemyndigandena till 99,5 %.

·Budgetgarantierna ökade med 2,7 miljarder euro till följd av undertecknandet av nya transaktioner inom ramen för Europeiska fonden för strategiska investeringar (Efsi) och det externa utlåningsmandatet 2019, som garanteras av EU-budgeten – se not 4.1.1.

Not

* Europaparlamentet antog den 4 december 2019 en budget för utbetalning av unionens kortfristiga skulder från unionens egna medel, som ska uppbäras eller infordras från medlemsstaterna under 2020. I enlighet med artikel 83 i tjänsteföreskrifterna (rådets förordning (EG) nr 259/68 av den 29 februari 1968 i dess ändrade lydelse) ska medlemsstaterna gemensamt garantera att pensionsrättigheterna uppfylls.

Not

UTGÅENDE BALANS PER DEN 31.12.2019

UTGÅENDE BALANS PER DEN 31.12.2018

UTGÅENDE BALANS PER DEN 31.12.2017

Intresseföretagen är enheter där EU direkt eller indirekt har ett betydande inflytande, men ingen exklusiv eller gemensam kontroll. EU anses ha ett betydande inflytande vid direkt eller indirekt innehav av 20 % eller mer av rösträtten. Andelar i intresseföretag redovisas enligt kapitalandelsmetoden (se not 1.5.4).

Ett samarbetsarrangemang är en överenskommelse enligt vilken EU och en eller flera parter har gemensam kontroll. Gemensam kontroll innebär att parterna avtalat om att gemensamt utöva det bestämmande inflytandet över en verksamhet. Det förekommer bara när det krävs att de parter som delar det bestämmande inflytandet ger sitt samtycke till de relevanta verksamheterna. Samarbetsarrangemang kan antingen vara gemensamma projekt eller gemensamma företag. Ett gemensamt företag är ett samarbetsarrangemang som struktureras genom ett separat företag och där de parter som har gemensam kontroll över arrangemanget har rätt till nettotillgångarna från arrangemanget. Andelar i gemensamma företag redovisas enligt kapitalandelsmetoden (se not 1.5.4). Ett gemensamt projekt är ett samarbetsarrangemang genom vilket de parter som har gemensam kontroll över arrangemangen har rätt till de tillgångar och har förpliktelser avseende de skulder som rör arrangemanget. Ägarintressen i gemensamma projekt redovisas i EU:s redovisning av tillgångar och skulder, intäkter och kostnader samt deras andel av tillgångar, skulder, intäkter och kostnader som innehas gemensamt eller som uppkommit.

De tydligaste tecknen på att EU utövar kontroll är att enheten inrättats genom grundfördragen eller sekundärlagstiftningen, finansieras via EU-budgeten, att EU har rösträtt i styrelsen, att revision utförs av Europeiska revisionsrätten och ansvarsfrihet beviljas av Europaparlamentet. En individuell bedömning av varje enhet görs för att avgöra om ett eller alla av de kriterier som anges ovan är tillräckliga för att anse att kontroll föreligger.

Enheter som omfattas av tillämpningsområdet för konsolideringen, men som är oväsentliga för EU:s konsoliderade årsredovisning som helhet, behöver inte konsolideras eller redovisas enligt kapitalandelsmetoden om detta skulle leda till alltför stor tidsåtgång eller kostnad för EU. Dessa enheter betecknas som ”mindre enheter” och förtecknas var för sig i not 9. Under 2019 kategoriserades sju enheter som mindre enheter.

EU:s konsoliderade årsredovisningar omfattar alla betydande kontrollerade enheter, gemensamma arrangemang och intresseföretag. En fullständig företeckning över konsoliderade enheter finns i not 9. Den omfattar nu 52 kontrollerade enheter och ett intresseföretag. Bland de kontrollerade organen finns EU-institutionerna (inklusive kommissionen, men inte Europeiska centralbanken) och EU:s byråer (utom de som omfattas av den tidigare andra pelaren, dvs. den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken). Europeiska kol- och stålgemenskapen under avveckling betraktas också som en kontrollerad enhet. EU:s enda intresseföretag är Europeiska investeringsfonden (EIF).

Eftersom det inte fanns några kombinationer av offentlig sektor under rapporteringsperioden har den nya standarden ingen effekt på årsredovisningen för 2019.

I standarden föreskrivs olika krav på offentliggörande för att göra det möjligt för användare av EU:s årsredovisning att bedöma arten och de finansiella effekterna av en sammanslagning eller ett förvärv, samt de finansiella effekterna av de korrigeringar som redovisas under den aktuella rapporteringsperioden avseende sådana transaktioner som ägde rum under perioden eller de föregående rapporteringsperioderna.

Immateriella tillgångar avskrivs linjärt under den beräknade nyttjandetiden (3–11 år). Immateriella tillgångars uppskattade nyttjandetid beror på deras specifika ekonomiska livslängd eller rättsliga livslängd som fastställts i ett avtal.

Enligt internationella redovisningsstandarder för den offentliga sektorn (Ipsas) och allmänt vedertagna redovisningsprinciper innehåller årsredovisningar med nödvändighet vissa belopp som bygger på ledningens uppskattningar och antaganden utifrån de mest tillförlitliga uppgifterna. Viktiga uppskattningar omfattar, men begränsas inte till belopp för ersättningar till anställda, finansiella risker i samband med fordringar och belopp som redovisas i de noter som avser finansieringsinstrument, upplupna intäkter och kostnader, avsättningar, grad av nedskrivning av immateriella och materiella anläggningstillgångar, realiserbart nettovärde av lagerstockar, eventualtillgångar och eventualförpliktelser. Faktiska resultat kan avvika från dessa uppskattningar. Ändringar i uppskattningarna bokförs under den period de blir kända, om ändringen bara påverkar den perioden eller den perioden och framtida perioder om ändringen påverkar båda.

Intresseföretag och gemensamma företag som klassificeras som mindre enheter (se not 1.3) redovisas inte enligt kapitalandelsmetoden. EU:s bidrag till dessa enheter redovisas som en kostnad under perioden.

Om det finns tecken på värdeminskning är det nödvändigt att göra en nedskrivning till det lägre återkravsvärdet. Återkravsvärdet bestäms på det sätt som beskrivs i not 1.5.3. Om det skäl som motiverat nedskrivningen inte längre föreligger, återförs värdeförlusten till det bokförda värde som skulle ha varit aktuellt om ingen nedskrivningsförlust hade tagits upp.

Investeringar som redovisas med tillämpning av kapitalandelsmetoden tas upp till anskaffningsvärde vid första bokföringstillfället, eftersom det därefter ökar eller minskar för att redovisa ytterligare bidrag, EU:s andel av investeringsobjektets överskott eller underskott, eventuella nedskrivningar och utdelningar. Investeringen bokförs på balansdagen till anskaffningskostnad tillsammans med alla rörelser i redovisningen. EU:s andel av investeringsobjektets överskott eller underskott tas upp i resultaträkningen, och dess andel av investeringsobjektets rörelser i det egna kapitalet tas upp i reserverna under nettotillgångar. Erhållna utdelningar från investeringen minskar tillgångens bokförda värde.

Finansiell leasing är leasingavtal där i allt väsentligt alla risker och fördelar som är förknippade med äganderätten överförs till leasingtagaren. När ett finansiellt leasingavtal ingås som leasetagare redovisas de tillgångar som förvärvats enligt leasingavtalet som tillgångar och tillhörande leasingskyldigheter som skulder från och med leasingperiodens början. Tillgångarna och skulderna redovisas till belopp som motsvarar det verkliga värdet för den uthyrda fastigheten eller, om det är lägre, nuvärdet av de lägsta leasingavgifterna, som var och en fastställs när leasingen inleds. Under leasingperioden skrivs tillgångar som innehas enligt finansiell leasing antingen ned under tillgångens nyttjandetid eller leasingavtalets löptid, beroende på vilken av dem som är kortast. De lägsta leasingavgifterna fördelas mellan finansavgiften (räntedelen) och minskningen av den utestående skulden (kapitaldelen). Finansieringsavgiften fördelas på varje period under leasingavtalets löptid för att ta fram en fast räntesats för den under respektive period redovisade skulden, vilken redovisas som kortfristig eller långfristig, beroende på vad som är tillämpligt. Variabla avgifter redovisas som kostnader under den period då de uppkommer.

Ett leasingavtal är ett avtal enligt vilket en leasegivare enligt avtalade villkor under en avtalad period ger en leasetagare rätt att använda en tillgång i utbyte mot betalningar. Leasingavtal klassificeras antingen som finansiella leasingavtal eller avtal om uthyrning av verksamheten.

Inga avskrivningar görs för mark, eftersom denna tillgång anses ha en obegränsad ekonomisk livslängd. Inga avskrivningar görs för anläggningar under uppförande, eftersom dessa tillgångar ännu inte kan användas i verksamheten. Nedskrivningar av övriga tillgångar görs linjärt, så att kostnaden följer restvärdet under den beräknade nyttjandetiden enligt följande:

Efterföljande kostnader tas upp i tillgångens bokförda värde eller som en separat tillgång, beroende på vad som är lämpligast, om det är troligt att posten kommer att ge EU ett inflöde av framtida ekonomiska fördelar eller tjänstepotential och att man kan beräkna kostnaderna för posten på ett tillförlitligt sätt. Övriga kostnader för reparationer och underhåll tas upp i resultaträkningen under den redovisningsperiod då de uppkom.

Det verkliga värdet av en finansiell tillgång vid anskaffningstillfället är vanligen transaktionspriset (det vill säga det verkliga värdet av den ersättning som erhållits), såvida inte det verkliga värdet för detta instrument framgår av en jämförelse med andra observerbara aktuella marknadstransaktioner med samma instrument eller som baseras på en värderingsteknik vars variabler endast innefattar uppgifter från observerbara marknader (i t.ex. vissa derivatkontrakt). Däremot uppskattas värdet på ett räntefritt långfristigt lån eller ett lån som beviljas med en ränta som ligger under marknadsräntan som nuvärdet av alla framtida kontantbetalningar diskonterade till rådande marknadsränta för ett likartat instrument med en likartad kreditvärdering.

Investeringar som hålls till dess de förfaller är finansiella tillgångar som inte är derivat med fastställda eller fastställbara betalningar och fastställda löptider som EU har för avsikt och förmåga att hålla till förfall. Under budgetåret innehade EU inga investeringar i denna kategori.

Övriga förskott till medlemsstaterna som härrör från återbetalning av EU för belopp som utbetalats som förskott av medlemsstaterna till sina stödmottagare (inklusive finansieringsinstrument med delad förvaltning) redovisas som tillgångar under rubriken förfinansiering. Övriga förskott till medlemsstaterna värderas därefter till det belopp som redovisades första gången i balansräkningen minus en bästa uppskattning av de slutliga stödmottagarnas faktiska stödberättigande kostnader, beräknade utifrån rimliga och väl underbyggda antaganden.

Förfinansiering redovisas första gången i balansräkningen när kontanter överförs till mottagaren. Den mäts till det ersättningsbelopp som anges. Under efterföljande perioder värderas förfinansieringen till det belopp som redovisades första gången i balansräkningen minus stödberättigande kostnader (inklusive uppskattade belopp vid behov) som uppkommit under perioden.

Förfinansiering är en betalning som avser att förse stödmottagarna med ett kontant förskott, dvs. en fixkassa. Den kan delas upp på ett antal betalningar över en period som fastställs i ett särskilt kontrakt, beslut, överenskommelse eller grundläggande rättsakt. Fixkassan eller förskottet återbetalas eller används i det syfte för vilket det beviljats under den period som anges i överenskommelsen. Om stödmottagaren inte har några stödberättigande kostnader ska förfinansieringen återbetalas till EU. Eftersom EU behåller kontrollen över förfinansieringen och har rätt till bidrag för den icke stödberättigande delen, redovisas beloppet som en tillgång.

När det gäller egetkapitalinvesteringar som klassificeras som att de kan säljas tar man hänsyn till om det verkliga värdet för en placering i ett sådant instrument sjunkit väsentligt under anskaffningskostnaden eller sjunker permanent (under lång tid). Om så är fallet för finansiella tillgångar som kan säljas förs den ackumulerade förlusten från reserverna och tas istället upp i resultaträkningen. Den ackumulerade förlusten beräknas som skillnaden mellan anskaffningskostnaden och det aktuella verkliga värdet, med avdrag för tidigare nedskrivningsförluster av den finansiella tillgången som tidigare förts upp i resultaträkningen. Nedskrivningsförluster av egetkapitalinstrument som tagits upp i resultaträkningen återförs inte via resultaträkningen. Om det verkliga värdet på ett skuldinstrument som klassificeras som en finansiell tillgång som kan säljas senare ökar, och ökningen objektivt kan hänföras till en händelse som inträffade efter det att nedskrivningen redovisades i resultaträkningen, ska nedskrivningen återföras och det återförda beloppet redovisas i resultaträkningen.

b)Lån och fordringar redovisas till upplupet anskaffningsvärde med hjälp av effektivräntemetoden. Vid utlåning av upplånade medel tillämpas samma effektiva ränta både på in- och utlåningen, eftersom det rör sig om så kallade rygg-mot-rygg-lån och skillnaderna mellan ut- och upplåningsvillkoren och beloppen inte är väsentliga. De av unionens transaktionskostnader som belastar den slutliga låntagaren tas upp direkt i resultaträkningen.

Ersättningar efter avslutad anställning till EU:s anställda ingår i en gemensam plan som omfattar både ett pensionssystem och ett sjukförsäkringssystem (RCAM), där rätten till skydd enligt det gemensamma sjukförsäkringssystemet är beroende av att man har förvärvat rätten till täckning genom pensionssystemet. Enligt denna gemensamma plan, som fastställs i tjänsteföreskrifterna, förvärvas vissa rättigheter, såsom rätten till uppskjuten och nedsatt pension genom pensionssystemet, efter tio års tjänstgöring. De rättigheter som den anställde förvärvar inom ramen för den gemensamma planen under efterföljande tjänsteperiod är väsentligt högre än de första rättigheterna, vilket speglas i efterföljande årliga förvärvade pensionsrättigheter.

Dessa ersättningar efter avslutad anställning definieras av EU som åtaganden enligt förmånsbestämda planer och beräknas varje balansdag genom en uppskattning av det belopp av framtida förmåner som anställda har tjänat in under innevarande och tidigare perioder. Beloppet diskonteras och avdrag görs för det verkliga värdet av eventuella förvaltningstillgångar. Varje år beräknas det förmånsbestämda åtagandet enligt den så kallade projected unit credit-metoden. Nuvärdet på det förmånsbestämda åtagandet räknas fram genom diskontering av beräknade framtida utbetalningar utifrån räntan på statsobligationer som är utställda i samma valuta som den i vilken pensionsförmånen kommer att betalas ut, och som har ungefär samma löptid som pensionsskulden.

EU tillhandahåller också ersättningar efter avslutad tjänstgöring till medlemmar i EU-institutionerna genom separata pensionssystem. Dessa anges under rubriken ”andra pensionssystem”. Enligt dessa system ger EU pensionsförmåner till medlemmar i kommissionen, domstolen och tribunalen, revisionsrätten, rådet, Europaparlamentet, ombudsmannen, datatillsynsmannen och personaldomstolen. Genom det gemensamma sjukförsäkringssystemet ger EU medlemmarna i dess institutioner hälso- och sjukvård.

EU beviljar anställda en rad ersättningar efter avslutad anställning, däribland ålders-, invaliditets- och efterlevandepensioner som utbetalas enligt pensionssystemet för EU-tjänstemän, samt sjukvård som tillhandahålls inom ramen för det gemensamma sjukförsäkringssystemet (se not 2.9). Dessa ersättningar utbetalas inom ramen för en enda plan – även om de är uppdelade i två ordningar – och måste behandlas på samma sätt för att ge en rättvisande bild av situationen och återspegla den ekonomiska verkligheten.

Kortfristiga ersättningar till anställda är sådana förmåner som förfaller till betalning före utgången av tolv månader efter utgången av den rapporteringsperiod under vilken de anställda tillhandahöll tjänsten, såsom löner, betald semester och sjukfrånvaro, samt andra kortfristiga ersättningar. Kortfristiga ersättningar till anställda redovisas som en kostnad när den relaterade tjänsten tillhandahålls. En skuld redovisas för det belopp som förväntas bli utbetalt om EU har en gällande rättslig eller informell förpliktelse att betala till följd av tidigare tjänstgöring som tillhandahållits av den anställde och förpliktelsen kan beräknas på ett tillförlitligt sätt.

Fordringar från transaktioner utan motprestation värderas till verkligt värde vid förvärvstidpunkten (justerat för ränta och böter) minus nedskrivningar för värdeminskning. En nedskrivning för värdeminskning av fordringar från transaktioner utan motprestation görs när det finns objektiva belägg för att EU inte kommer att kunna återfå hela beloppet enligt de ursprungliga villkoren för återkrav avseende transaktioner utan motprestation. Nedskrivning görs med ett belopp som motsvarar skillnaden mellan tillgångens bokförda belopp och det belopp som återkrävs. Nedskrivningsbeloppet förs upp i resultaträkningen. En allmän nedskrivning görs, baserad på tidigare erfarenheter, också för utestående betalningskrav för vilka särskild nedskrivning inte redan har gjorts. Se not 1.5.14 om hantering av upplupna intäkter vid årets slut. Belopp som visas och redovisas som återkrav från transaktioner utan motprestation är inte finansieringsinstrument, eftersom de inte uppkommer genom ett kontrakt som skulle ge upphov till en finansiell skuld eller ett egetkapitalinstrument. I noterna till årsredovisningen redovisas dock återkrav från transaktioner utan motprestation, tillsammans med fordringar från transaktioner med motprestation när det är lämpligt.

Fordringar avseende transaktioner med motprestation uppfyller definitionen för finansieringsinstrument och klassificeras därmed som lån och fordringar och värderas i enlighet med detta (se not 1.5.5). Noterna som avser finansieringsinstrument och fordringar avseende transaktioner med motprestation omfattar upplupna intäkter och förutbetalda kostnader från sådana transaktioner, eftersom de är oväsentliga. En allmän nedskrivning görs, baserad på tidigare erfarenheter, för utestående betalningskrav för vilka särskild nedskrivning inte redan har gjorts.

EU-bidrag till Europeiska utvecklingsfondens förvaltningsfonder eller andra icke konsoliderade enheter kategoriseras också som förfinansiering, eftersom dess syfte är att ge en fixkassa till förvaltningsfonden för att ge den möjlighet att finansiera särskilda åtgärder som definieras under förvaltningsfondens mål. EU-bidragen till förvaltningsfonder värderas till det ursprungliga beloppet för EU-bidragen minus stödberättigande kostnader, inklusive uppskattade belopp vid behov, som betalats genom förvaltningsfonden under rapporteringsperioden och som tilldelats EU-bidraget i enlighet med den underliggande överenskommelsen.

Kostnader tas också upp under den period de avser. Vid budgetårets slut kostnadsförs upplupna kostnader med det belopp som överföringsskyldigheten beräknas uppgå till för perioden. De upplupna kostnaderna beräknas enligt de detaljerade operativa och praktiska riktlinjer som kommissionen utfärdat för att säkerställa att det finns rimliga garantier för att räkenskaperna i allt väsentligt ger en rättvisande bild av institutionens ekonomiska och övriga situation. Analogt gäller att kostnaden tas upp som förutbetalda intäkter för påföljande redovisningsperiod om betalningen har gjorts i förväg för tjänster eller varor som ännu inte har utförts eller mottagits.

Skulder som avser inköp av varor och tjänster bokförs till det ursprungliga beloppet när fakturan kommer in och de motsvarande kostnaderna förs upp i räkenskaperna när varorna eller tjänsterna levererats och godkänts av EU.

De av EU:s förvaltningsfonder som betraktas som en del av kommissionens löpande verksamhet redovisas i kommissionens räkenskaper och konsolideras sedan i EU:s årsredovisning. Bidrag från andra givare till EU:s förvaltningsfonder uppfyller kriterierna för intäkter från villkorade transaktioner utan motprestation och de redovisas som finansiella skulder till dess att villkoren kopplade till de överförda bidragen är uppfyllda, dvs. berättigande kostnader uppkommer i förvaltningsfonden. Förvaltningsfonden behövs för att finansiera särskilda projekt och återbetala överskjutande medel vid tidpunkten för likvidationen. På balansdagen värderas utestående bidragsskulder som bidrag som har tagits emot minus de kostnader som uppkommit genom förvaltningsfonden, inklusive beräknade belopp när så är nödvändigt. För rapporteringsändamål fördelas nettokostnaderna efter bidragen från andra givare i förhållande till de nettobidrag som betalats per den 31 december. Denna fördelning av bidragen är bara vägledande. När förvaltningsfonden avvecklas fattar förvaltningsfondens styrelse beslut om den faktiska fördelningen av återstående medel.

Finansiell garanti för skulder redovisas inledningsvis till verkligt värde, dvs. den premie som erhålls. Därefter värderas de finansiella garantierna för skulder högre än den bästa uppskattningen av de kostnader som beräknas krävas för att reglera den finansiella garantin för skulden och det belopp som från början redovisades efter avdrag, i tillämpliga fall, av ackumulerade avskrivningar. EU erkänner ett finansiellt garantiåtagande när den erhåller ersättning för beviljandet av garantin, det vill säga på marknadsvillkor eller, när det verkliga värdet för garantin kan beräknas på ett tillförlitligt sätt. Om det inte finns någon aktiv marknad för en direkt likvärdig garanti redovisar EU garantin som en eventualförpliktelse (se not 1.7.2) eller – när det är mer sannolikt att ett utflöde av medel kommer att krävas för att reglera förpliktelsen – redovisar EU en avsättning (se not 1.5.11).

Finansiella skulder värderade till verkligt värde genom resultatavräkning innefattar derivat när deras verkliga värde är negativt. De hanteras redovisningsmässigt på samma sätt som finansiella tillgångar som värderas till verkligt värde genom resultatavräkning, se not 1.5.5.

Upptagna lån består av lån från kreditinstitut och skuld som uppkommit vid utfärdande av värdepapper. De redovisas initialt till verkligt värde, baserat på det utbetalda beloppet (det verkliga värdet av vad som erhållits) netto, dvs. utan beaktande av transaktionskostnaderna, och detta värde bokförs sedan till upplupet anskaffningsvärde med användning av effektivräntemetoden. Alla skillnader mellan det utbetalda nettobeloppet, med avdrag för transaktionskostnader och inlösenvärdet redovisas i resultaträkningen under lånets löptid enligt effektivräntemetoden. Av väsentlighetsskäl får effektivräntemetoden inte användas på det upptagna och det beviljade lånet när unionen beviljar lån ur upplånade medel. De av unionens transaktionskostnader som belastar den slutliga låntagaren tas upp direkt i resultaträkningen.

Finansiella skulder tas upp som finansiella skulder till verkligt värde via resultatavräkning, finansiella skulder till upplupet anskaffningsvärde eller som finansiella garantier för skulder.

När rättigheter ändras eller reduceras, förs de ändrade rättigheter som hänför sig till tidigare tjänstgöring eller vinsten eller förlusten till följd av reduceringen omgående upp i resultaträkningen. Vinster och förluster vid regleringar redovisas när regleringen sker. Kostnad avseende tjänstgöring under tidigare perioder tas omgående upp i resultaträkningen, om inte ändringar bara får göras på villkor att den anställda kvarstår i tjänst under en viss tidsperiod.

EU redovisar nettoräntekostnader (intäkter) och andra kostnader i samband med definierade förmånsplaner i resultaträkningen under rubriken ”personal- och pensionskostnader”.

Om företaget överklagar beslutet och redan preliminärt betalat in böterna, redovisas beloppet som en eventualförpliktelse eller, om det förefaller sannolikt att tribunalen inte kommer att döma till förmån för EU, görs en avsättning för att täcka denna risk. Om en bankgaranti istället ställts ut görs en nedskrivning av det utestående återkravet på lämpligt sätt.

Även om böterna överklagas ska de betalas inom den föreskrivna tidsfristen på tre månader, eftersom överklagandet inte har suspensiv verkan (artikel 278 i EUF-fördraget). De kontanta medel som tas emot används för att reglera återkravet. Företaget kan dock, efter överenskommelse med kommissionens räkenskapsförare, i stället lämna in en bankgaranti för beloppet. I så fall kvarstår böterna som ett återkrav. Om varken kontanta medel eller en garanti tas emot och företagets solvens kan ifrågasättas skrivs värdet på fordran ned.

Återkrav avseende transaktioner utan motprestation och därmed sammanhängande intäkter redovisas när medlemsstaterna lämnar in sina månatliga A-räkenskaper (inklusive uppgifter om uppburna tullar och ostridiga utestående belopp för vilka säkerhet ställts). På balansdagen beräknas vilka intäkter medlemsstaterna haft under perioden, men ännu inte betalat in till kommissionen och tas upp som upplupen intäkt. Medlemsstaterna lämnar B-räkenskaper kvartalsvis (som även omfattar utestående tullbelopp för vilka ingen säkerhet ställts, samt belopp för vilka säkerhet ställts men som bestrids av gäldenären). Dessa tas upp som intäkter minus de uppbördskostnader som medlemsstaterna har rätt till. Dessutom skrivs värdet ned med det belopp som man inte beräknar kommer att uppbäras.

Intäkter redovisas för den period när kommissionen sänder ut en begäran till medlemsstaterna om inbetalning av egna medel. De värderas till det belopp som betalningsinfordran avser. Eftersom egna medel från mervärdesskatt och BNI bygger på beräkningar av uppgifterna för budgetåret kan de revideras allt eftersom ändringar uppkommer fram till dess att medlemsstaternas slutliga uppgifter är tillgängliga. Effekterna av att beräkningarna ändras tas med i resultatavräkningen netto under den period då ändringarna uppkom.

Till rörelseverksamhet i denna mening räknas all EU:s verksamhet som inte avser investeringar, dvs. merparten av verksamheten. Utlåning till mottagare (och motsvarande upplåning i förekommande fall) räknas inte till investeringar (eller finansiering), eftersom dessa lån ingår i de allmänna målsättningarna och således utgör ett led i EU:s löpande verksamhet.

I kassaflödesanalysen indelas kassaflödena under bokföringsperioden i rörelseverksamhet och investeringsverksamhet (EU bedriver ingen finansieringsverksamhet).

En eventualförpliktelse är en möjlig förpliktelse som härrör från tidigare händelser och som bara kommer att bekräftas utifrån eventuella framtida händelser som för närvarande är osäkra och inte helt ligger inom EU:s kontroll eller en befintlig förpliktelse som härrör från tidigare händelser, men som inte redovisas, antingen på grund av att det inte är sannolikt att ett utflöde av resurser som omfattar ekonomiska fördelar eller tjänstepotential kommer att krävas för att reglera förpliktelsen eller under de sällsynta omständigheter när förpliktelsens belopp inte kan värderas med tillräcklig tillförlitlighet. Upplysningar ska lämnas om eventualförpliktelser, såvida inte sannolikheten för ett utflöde av resurser som omfattar ekonomiska fördelar eller tjänstepotential är ytterst liten.

Vid transaktioner med motprestation där det uppstår kostnader som härrör från inköp av varor och tjänster redovisas dessa kostnader när varorna eller tjänsterna levererats och godkänts av EU. De värderas till det ursprungliga fakturabeloppet. Dessutom beräknas och redovisas kostnader för tjänster, på balansdagen, som tillhandahålls under den period för vilken en faktura ännu inte har mottagits eller godkänts i resultaträkningen.

En överföring tas upp som kostnad under den period då de händelser som givit anledning till att den inträffat uppkommer, förutsatt att överföringen är tillåten enligt bestämmelserna (budgetförordningen, tjänsteföreskrifterna eller andra bestämmelser) och förutsatt att den godkänts i avtal, eventuella kriterier för godkännande är uppfyllda av mottagaren samt att en rimlig beräkning kan göras av det utestående beloppet.

BOKFÖRT NETTOVÄRDE PER DEN 31.12.2018

BOKFÖRT NETTOVÄRDE PER DEN 31.12.2019

Ackumulerade avskrivningar per den 31.12.2019

Avskrivningskostnad under året

Ackumulerade avskrivningar per den 31.12.2018

Bokfört bruttovärde per den 31.12.2019

Bokfört bruttovärde per den 31.12.2018

Tillgångar under uppförande

Anläggningstillgångar som är kopplade till den markbundna infrastrukturen i det europeiska systemet för navigering genom geostationär överlappning (Egnos) på 37 miljoner euro (2018: 52 miljoner euro) ingår också under rubriken rymdtillgångar. Dessutom uppgår Egnos tillgångar under uppförande till 238 miljoner euro (2018: 130 miljoner euro).

När det gäller Copernicus togs inga nya satelliter i drift 2019. Det totala värdet av Copernicus operativa anläggningstillgångar uppgår till 1 153 miljoner euro (2018: 1 455 miljoner euro), netto efter ackumulerade nedskrivningar. Ytterligare 1 453 miljoner euro som avser Copernicussatelliter redovisas som tillgångar under uppförande (2018: 1 207 miljoner euro).

När det gäller Galileo har de fyra satelliter som lanserades 2018 framgångsrikt passerat omloppsbanetestet. De har lagts till satellitkonstellation under 2019 och därmed finns totalt 26 satelliter. Galileos operativa anläggningstillgångar, som omfattar både satelliter och markanläggningar, uppgick den 31 december 2019 till 2 489 miljoner euro netto efter ackumulerade nedskrivningar (2018: 2 410 miljoner euro). De återstående tillgångarna under uppförande uppgick till sammanlagt 1 361 miljoner euro (2018: 1 324 miljoner euro). Utvecklingen av Galileosystemet kommer att fortsätta till dess att systemet når sin fulla operativa kapacitet. Galileosystemet kommer, när det fullbordats, att bestå av 30 satelliter (inklusive sex reservsatelliter).

Kategorin omfattar operativa anläggningstillgångar kopplade till de två EU-rymdprogrammen: Det globala satellitnavigeringssystemet (GNSS) – Galileo och Egnos samt Copernicus, det europeiska jordobservationsprogrammet, medan de av rymdprogrammets tillgångar som ännu inte är operativa ingår under tillgångar i rubriken byggnader.

Bokfört nettovärde per den 31.12.2018

Bokfört nettovärde per den 31.12.2019

Ackumulerade avskrivningar per den 31.12.2019

Avskrivningskostnad under året

Ackumulerade avskrivningar per den 31.12.2018

Bokfört bruttovärde per den 31.12.2019

Bokfört bruttovärde per den 31.12.2018

När det gäller belopp från Europeiska kol- och stålgemenskapen under avveckling är alla finansiella tillgångar som kan säljas skuldförbindelser utställda i euro och noterade på en aktiv marknad.

EKSG under avveckling

EKSG under avveckling

Not

EU, som företräds av kommissionen, hade den 31 december 2019 betalat in 20 % av sina tecknade andelar av EIF:s kapital och de belopp som ännu inte infordrats fördelar sig på följande sätt:

GARANTIFONDER FÖR BUDGETGARANTIER

Garantifonden för Europeiska fonden för strategiska investeringar (Efsi)

Enligt Efsi-förordningen (förordning (EU) 2015/2017) har Efsis garantifond inrättats för att tillhandahålla en likviditetsbuffert mot potentiella förluster som uppkommer hos EIB med avseende på dess finansierings- och investeringstransaktioner som omfattas av EU-garantin för Efsi i enlighet med Efsi-avtalet – se not 4.1.1. Efsis garantifond finansieras genom bidrag från EU-budgeten. Den finansieras också genom avkastning på investerade garantifondsmedel, intäkter från EU som ersättning för garantin i enlighet med Efsi-avtalet och EIB:s återkrävda belopp från försumliga gäldenärer i samband med tidigare anspråk på garantin. I slutet av 2019 uppgick Efsi-garantifondens tillgångar till 6 688 miljoner euro (2018: 5 452 miljoner euro), varav 6 654 miljoner euro investerades i finansiella tillgångar som kan säljas (2018: 5 000 miljoner euro) medan 1 879 miljoner euro (2018: 2 688 miljoner euro) har anslagits men ännu inte betalats in i fonden och ingår i de utestående åtagandena och redovisas som utestående åtaganden som ännu inte kostnadsförts i not 5.1. Fonden kommer att finansieras gradvis och kommer så småningom att uppgå till 9,1 miljarder euro, dvs. 35 % av EU:s samlade garantiförpliktelser gentemot Efsi.

Garantifonden för åtgärder avseende tredjeland

Garantifonden för åtgärder avseende tredjeland täcker lån för vilka EU ställer säkerhet i form av garantier genom EU-budgeten, i synnerhet EIB:s utlåning till länder utanför EU som finansieras från EIB:s egna medel och lån som avser makroekonomiskt stöd samt Euratomlån till länder utanför EU – se not 4.1.1. Fonden förvaltas av EIB och syftar till att täcka eventuella nödlidande lån för vilka EU ställt en säkerhet i form av garantier. Fonden får sitt kapital genom betalningar från EU-budgeten, ränteintäkter från räntebärande placeringar av fondens tillgångar samt belopp som återkrävts från försumliga gäldenärer i fall där fonden gått in med garantibelopp. Garantifonden för åtgärder avseende tredjeland bör upprätthålla ett målbelopp på 9 % av de utestående lånebelopp som garanterats genom fonden vid årets slut. Skillnaden mellan målbeloppet och värdet på fondens tillgångar vid årets slut ska täckas av EU-budgeten under år n+2, medan eventuella överskott ska betalas tillbaka till EU-budgeten.

Garantifonden för Europeiska fonden för hållbar utveckling (EFHU)

Enligt EFHU-förordningen (förordning (EU) 2017/1601) har EFHU-garantifonden inrättats för att tillhandahålla en likviditetsbuffert som ska användas i händelse av en infordran av den EU-garanti som ges i enlighet med relevanta EFHU-garantiavtal. EFHU-garantifonden finansieras genom bidrag från EU-budgeten och från bidrag från elfte EUF till EU-budgeten samt frivilliga bidrag från medlemsstaterna och andra bidragsgivare. Fonden finansieras också genom avkastning på investerade medel, återkrävda belopp från försumliga gäldenärer, intäkter och andra betalningar som EU erhållit i enlighet med EFHU-garantiavtalen. De totala betalningar som togs emot av garantifonden per den 31 december 2019 uppgick till 600 miljoner euro, varav 595 miljoner euro investerades i finansiella tillgångar som kan säljas, medan ytterligare 95 miljoner euro (2018: 325 miljoner euro) har anslagits men ännu inte betalats in i fonden och ingår i de utestående åtagandena och redovisas som utestående åtaganden som ännu inte kostnadsförts i not 5.1. EFHU-garantifonden kommer att finansieras stegvis och gradvis uppgå till 750 miljoner euro, dvs. 50 % av de totala framtida EFHU-garantiförpliktelserna som täcks av EU-budgeten och som kan ökas ytterligare genom andra bidrag.

FINANSIERINGSINSTRUMENT SOM FINANSIERATS GENOM EU-BUDGETEN

Horisont 2020 – ramprogrammet för forskning och innovation

Enligt EU-förordningen om inrättande av Horisont 2020 – ramprogrammet för forskning och innovation (2014–2020) - har nya finansieringsinstrument inrättats för att förbättra tillgången till finansiering för enheter som bedriver forskning och innovation. Instrumenten är följande: InnovFins låne- och garantitjänst för forskning och innovation där kommissionen delar den finansiella risken relaterad till en portfölj med nya finansieringstransaktioner som ingåtts med EIB. InnovFins garanti för små och medelstora företag inklusive instrumentet för obegränsade garantier inom småföretagsinitiativet – är ett garantisystem som förvaltas av EIF för att tillhandahålla garantier och motgarantier till finansiella förmedlare för de nya låneportföljerna (enligt detta garantisystem delar kommissionen den finansiella risken relaterad till den säkerhet som ställts i form av en garanti tillsammans med medlemsstaterna, EIF och EIB) och InnovFins egetkapitalinstrument för forskning och innovation för investeringar i riskkapitalfonder som förvaltas av EIF.

Finansieringsinstrument för riskdelning

Finansieringsinstrumentet för riskdelning förvaltas av EIB och kommissionens investeringsportfölj används som avsättning för finansiella risker för lån och garantier som EIB beviljar stödberättigande forskningsprojekt. Sammanlagt avsattes en EU-budget på högst 1 miljard euro för finansieringsinstrumentet för riskdelning under den fleråriga budgetramen 2007–2013. I den fleråriga budgetramen 2014–2020 har inga nya budgetanslag avsatts till finansieringsinstrumentet för riskdelning. Mot bakgrund av att merparten av de oavslutade transaktionerna i finansieringsinstrumentet för riskdelning redan har återbetalats, utlöste EIB delvis EU-garantin under 2019, vilket ledde till en minskning av EU:s eventualförpliktelser enligt vad som anges i not 4.1.3.

Fonden för ett sammanlänkat Europa

I enlighet med förordning (EU) 2013/1316 har skuldinstrumentet för Fonden för ett sammanlänkat Europa inrättats med målet att underlätta infrastrukturprojektens tillgång till finansiering inom sektorerna för transport, telekommunikationer och energi. Det förvaltas av EIB inom ramen för ett avtal med EU. Skuldinstrumentet för Fonden för ett sammanlänkat Europa (FSE) är en fortsättning på lånegarantiinstrumentet för TEN-T-projekt och av pilotfasen av initiativet om projektobligationer. Det erbjuder riskdelning för skuldfinansiering i form av prioriterad och mindre prioriterad fordran eller garanti samt stöd för projektobligationer. Efter den 19 juni 2019, i och med den första ändringen av delegeringsavtalet med EIB, ska alla FSE-transaktioner som genomförs av EIB tilldelas en av de två portföljerna: Skuldportfölj eller finansieringsportfölj som inte är värdepapperiserad, för vilken en ny portföljbaserad riskdelningsstrategi införs.

EU:s egetkapitalinstrument för små och medelstora företag

Dessa avser egetkapitalinstrument som finansierades genom Cosme-programmet, ramprogrammet för konkurrenskraft och innovation, programmet för stöd till små och medelstora företag genom förbättrad tillgång till finansiering och pilotprojektet för tekniköverföring, som förvaltas av Europeiska investeringsfonden och som stödjer bildandet och finansieringen av nystartade och expanderande små och medelstora företag i EU genom investeringar i särskilda riskkapitalfonder som lämpar sig för ändamålet.

36.Finansiella tillgångar värderade till verkligt värde genom resultatavräkning

miljoner euro 31.12.2019 31.12.2018 Typ av derivat Teoretiskt belopp Verkligt värde Teoretiskt belopp Verkligt värde Valutaforwardskontrakt 393 3 476 2 Garanti för aktieportfölj 1 439 134 674 14 Totalt 1 832 137 1 150 16 Långfristiga 1 439 134 674 14 Kortfristiga 393 3 476 2

EU ingår valutaforwardskontrakt för att säkra valutarisken i samband med skuldförbindelser i US-dollar som innehas i Efsis garantifond. Enligt valutaforwardskontrakten lämnar EU det avtalade teoretiska beloppet i utländsk valuta (”betalningsben”), som redovisas i tabellen ovan, och kommer att motta det teoretiska beloppet i euro (”mottaget ben”) på förfallodagen. Dessa derivatkontrakt värderas till verkligt värde på balansdagen och klassificeras som antingen finansiella tillgångar eller finansiella skulder till verkligt värde genom resultatavräkning beroende på om deras verkliga värde är positivt eller negativt.

Rubriken Garanti för aktieportfölj omfattar garantier som ställts av EU till finansinstitut för aktieportföljinvesteringar som klassificeras som derivat och redovisas som en finansiell tillgång eller en finansiell skuld värderad till verkligt värde via resultatavräkning. Det totala beloppet motsvarar i första hand Efsi-garantin från EU till EIB-gruppen med underliggande aktieinvesteringar som betalats ut av EIB och EIF till ett belopp på 1 420 miljoner euro (2018: 674 miljoner euro). Det verkliga värdet på EU-garantin för Efsis aktieportföljer uppgick till 134 miljoner euro (2018: 14 miljoner euro).