Yttrande från Regionkommittén om "Förslag till rådets beslut om inrättande av en samordningsmekanism inom gemenskapen för räddningstjänstinsatser vid olyckshändelser"

(2001/C 253/06)

BAKGRUND

Förslaget till rådets beslut om inrättande av en samordningsmekanism inom gemenskapen för räddningstjänstinsatser vid olyckshändelser (KOM(2000) 593 slutlig - 2000/0248 CNS).

Rådets beslut av den 24 oktober 2000 att i enlighet med artikel 265 första stycket i EG-fördraget rådfråga Regionkommittén i detta ärende.

Beslutet av Regionkommitténs ordförande av den 27 november 2000 att ge utskott 4 (Fysisk planering, stadsfrågor, energi, miljö) i uppdrag att utarbeta detta yttrande.

Regionkommitténs yttrande "Förslag till rådets beslut om att inrätta ett program för gemenskapsåtgärder till förmån för räddningstjänsten" (KOM(98) 768 slutlig) (CdR 104/99 fin)(1)

Det utkast till yttrande (CdR 8/2001 rev.) som antogs av utskott 4 den 9 februari 2001 (föredragande: Páris Koukoulópoulos, EL-PSE)

Med beaktande av ovanstående antog Regionkommittén enhälligt följande yttrande vid sin 38:e plenarsession den 4-5 april 2001 (sammanträdet den 4 april).

REGIONKOMMITTÉNS KOMMENTARER OCH REKOMMENDATIONER

Inledning

1. Regionkommittén har tagit del av kommissionens förslag till rådets beslut om inrättande av en samordningsmekanism för räddningstjänstinsatser vid olyckshändelser, som syftar till att garantera ett bättre skydd av medborgare, miljö och egendom i händelse av naturkatastrofer, allvarliga tekniska olyckshändelser och miljöolyckor såväl inom som utanför EU. Dit räknas också oavsiktliga föroreningar av haven.

2. Det allmänna syftet med den föreslagna samordningsmekanismen är att tillhandahålla bistånd vid olyckshändelser och underlätta samordningen av räddningsinsatser inom gemenskapen varje gång en medlemsstat begär detta. Samordningsmekanismen skall även vara öppen för kandidatländerna i Central- och Östeuropa och länderna med associeringsavtal (Cypern, Malta och Turkiet).

Allmän ram för kommissionens förslag

3. Det nuvarande systemet för räddningstjänst inom gemenskapen bygger på en resolution från den 8 juli 1991 om ömsesidigt biståndssamarbete mellan medlemsstaterna vid allvarliga naturkatastrofer eller andra allvarliga olyckshändelser(2).

4. Kommissionen har även tagit en rad initiativ i fråga om räddningstjänsten, med beaktande av subsidiaritetsprincipen, framför allt inom ramen för gemenskapens femåriga åtgärdsprogram (2000-2004)(3). Hit räknas till exempel den organisation för räddningstjänstinsatser inom GD Miljö med beredskap dygnet runt som skall underlätta och samordna stöd från andra medlemsstaters räddningstjänster när en medlemsstat begär hjälp, samt göra det lättare att samla in relevant information och att sprida denna information till övriga medlemsstater. Åtgärdsprogrammet är dock inte tillräckligt omfattande för att det skall kunna bidra till samordningen av räddningsinsatser.

5. Erfarenheterna från senare år och de svåra olyckor som drabbat vissa regioner inom EU visar att det nuvarande systemet har brister när det gäller att mobilisera och samordna omfattande räddningsinsatser från andra medlemsstater.

6. Det står därför klart att man måste förstärka gemenskapens samordningsmekanism på ett genomgripande sätt i händelse av naturkatastrofer, allvarliga tekniska olyckshändelser, miljöolyckor eller oavsiktlig förorening av havet.

7. Regionkommittén har tagit del av Europeiska rådets slutsatser från Santa María da Feira den 19-20 juni 2000, enligt vilka kommissionen uppmanas att lägga fram förslag inom räddningstjänstområdet. Genom förslaget att inrätta en samordningsmekanism avser kommissionen att komplettera gemenskapens befintliga åtgärdsprogram (2000-2004) och förstärka det ömsesidiga biståndsarbetet mellan medlemsstaterna.

Särskilda åtgärder

8. För att målen om en förbättrad samordningsmekanism skall kunna uppnås, framhåller kommissionen i sitt förslag att det förutom nödvändiga politiska åtaganden även krävs att man arbetar med följande frågor:

9. Inventering på förhand av insatsresurser. Att i förväg ta reda på vilka insatsenheter som medlemsstaternas räddningstjänster kan ställa upp med efter mycket kort varsel (inom 2-24 timmar efter det att en olyckshändelse inträffat) (Enheternas sammansättning kan variera beroende på typ av olyckshändelse och de speciella behoven i det enskilda fallet).

10. Utbildningsprogram för bättre insatsförmåga. Att ta fram ett utbildningsprogram för att förbättra insatsenheternas förmåga att samverka och för att se till att de kompletterar varandra på bästa möjliga sätt: Programmet kommer att omfatta gemensamma kurser och övningar. Personal i enheterna kommer också att ges tillfälle till korttidstjänstgöring vid enheter i andra medlemsstater.

11. Bedömnings- och samordningsenheter. Att bygga upp förmågan att ställa upp en mindre bedömnings- och samordningsgrupp och omedelbart sända den till olycksplatsen: Dess syfte är att förbättra effektiviteten och samordningen på plats och att avgöra vilka resurser som behövs i första hand för räddningsarbetet samt vid behov ta kontakt med ansvariga myndigheter i det land som begärt bistånd.

12. Inrättande av ett gemensamt sambands- och kommunikationssystem för olyckshändelser. Att bygga upp ett gemensamt system för kommunikationen mellan medlemsstaternas räddningsverk eller motsvarande myndigheter och berörda avdelningar inom kommissionen.

13. Dessa insatsenheter kommer att utgöra samordningsmekanismens kärna. Vid räddningstjänstverksamhet krävs dock alltid stor flexibilitet, och därför bör medlemsstaterna och de deltagande länderna utanför EU också ha möjlighet att begära andra former av stöd (t.ex. specialutbildad personal och särskild utrustning för vissa typer av olyckshändelser).

14. Räddningsverken eller motsvarande myndigheter i medlemsstaterna, men även icke-statliga organisationer och andra lämpliga organ (t.ex. enheter på lokal och regional nivå) skulle kunna tillhandahålla dessa resurser inom ramen för den samordning som sker hos gemenskapens berörda avdelningar. Ansvaret för utnyttjandet av dessa resurser skall ligga hos nationella och regionala myndigheter och provinsmyndigheter på grundval av de befogenheter som dessa fått genom lagar och förordningar i medlemsstaten. Kommissionen framhåller också i sitt förslag att man kommer att behöva förlita sig på ett vetenskapligt och tekniskt nätverk som kan medverka i bedömningen av faror och risker. Dessutom borde det inrättas ett nationellt register över frivilliga organisationer med lämplig utrustning.

Regionkommitténs kommentarer

15. Med hänsyn till att nödsituationer uppstår på lokal eller regional nivå och eftersom olyckorna får konsekvenser under lång tid för dessa områden, vill Regionkommittén framhålla att det är nödvändigt att inrätta en institutionell ram som gör det möjligt att agera på ett effektivt sätt vid de naturkatastrofer, allvarliga tekniska olyckor och miljöolyckor som gång på gång drabbar både EU och tredje land, med beaktande av såväl subsidiaritetsprincipen som behovet av att förstärka det ömsesidiga biståndssamarbetet. Syftet med en sådan ram skulle vara följande:

16. Att främja ett utbyte av erfarenheter och teknik mellan medlemsstaterna och lokala och regionala organ.

17. Att förstärka den strategiska planeringen på lång sikt (utarbetande av analysinstrument för prognoser av extrema väderfenomen, översvämningsskydd, varningssystem för jordbävningar m.m.).

18. Att utveckla nätverk för samordning och brådskande kommunikation mellan medlemsstaterna och de myndigheter på lokal och regional nivå som möter liknande problem.

19. Att samordna hjälpinsatserna efter allvarliga olyckor, framför allt i isolerade eller avlägset belägna regioner inom EU. Dessa regioners geografiska och geologiska egenskaper samt speciella ekonomiska och sociala förhållanden innebär också att konsekvenserna av en naturkatastrof förvärras. I dessa regioner ställs också särskilda krav när bistånd skall tillhandahållas i en nödsituation.

20. Att stödja tvärvetenskapliga forskningsenheters undersökningar om hur man kan förutse extrema väderfenomen och utvärdera miljörisker.

21. Att lägga större vikt vid användningen och tillämpningen av modern teknik, för att på så sätt begränsa effekterna av olika katastrofer och - framför allt - minska antalet offer.

22. Att förbättra organisationen av det ömsesidiga biståndet mellan EU:s medborgare i händelse av naturkatastrofer, allvarliga tekniska olyckshändelser eller miljöolyckor.

23. Att skilja mellan räddningsverksamhet inom ramen för krishantering å ena sidan och annan typ av räddningsverksamhet i samband med naturkatastrofer å andra sidan, eftersom dessa verksamheter kännetecknas av stora skillnader. Detta framhålls också i slutsatserna från Europeiska rådets möte i Santa María da Feira den 19-20 juni 2000(4).

24. Att på lokal och regional nivå ta hänsyn till konsekvenserna av katastrofer på medellång och lång sikt (återuppbyggnad, omorganisation av olika verksamheter och tjänster, sociala och psykologiska återverkningar hos befolkningen och inom utsatta grupper, eftersläpande ekonomisk utveckling i drabbade regioner osv.).

25. Att genomföra nödvändiga bestämmelser i syfte att rikta särskild uppmärksamhet mot de regioner i Europa som ofta drabbas av allvarliga naturkatastrofer och vidta nödvändiga åtgärder för att skydda stora samhällsgrupper vars förhållanden och livssituation påverkas direkt och i mycket stor utsträckning av naturkatastrofer.

Regionkommitténs rekommendationer

26. Incitament bör skapas för ytterligare forskning kring specifika problem i de europeiska regioner som vid upprepade tillfällen drabbas av allvarliga naturkatastrofer och som enligt vetenskapliga uppgifter och statistik löper stor risk att drabbas av olyckor av samma eller annat slag i framtiden, genom inrättande av en europeisk plan för nya riskområden som skulle sammanfatta de regionala planerna för räddningstjänster.

27. Beslutet bör även omfatta en rad institutionella åtgärder och höjda anslag som kan ha regional inriktning, i syfte att skapa en allmän medvetenhet kring problemet, utarbeta metoder och praktiska åtgärder som underlättar gemensamma räddningsinsatser inom ramen för den nya samordningsmekanismen samt utvärdera konsekvenserna av och insatserna vid olyckor.

28. Insatsstyrkan bör även under lämpliga former omfatta högre tjänstemän och experter med grundläggande kunskaper om lokala förhållanden och svårigheter samt problem med att praktiskt vidta åtgärder inom ramen för den nya samordningsmekanismen.

29. Man bör skilja mellan räddningsverksamhet inom ramen för krishantering och annan typ av räddningsverksamhet i samband med katastrofer, eftersom dessa olika typer av verksamhet kännetecknas av stora skillnader.

30. Centra för insamling av nödvändiga materiella resurser för krishantering och för räddningsinsatser bör inrättas i varje medlemsstat, för vilka regioner och lokala myndigheter ansvara skall i enlighet med subsidiaritetsprincipen. De skall också samordna insatsstyrkorna i syfte att mobilisera omfattande och tillräckliga resurser för allvarliga nödsituationer.

31. Europeiska unionen har klart uttalat en vilja att slå samman det nuvarande åtgärdsprogrammet och den föreslagna samordningsmekanismen. Regionkommittén ställer sig positiv till en dylik sammanslagning, så att gemenskapens befintliga åtgärdsprogram och de åtgärder som vidtas inom ramen för den nya samordningsmekanismen hänger samman och kompletterar varandra.

Bryssel den 4 april 2001.

Regionkommitténs

ordförande

Jos Chabert

(1) EGT C 293, 13.10.1999, s. 53.

(2) EGT C 198, 27.7.1991, s. 1.

(3) EGT L 327, 21.12.1999, s. 53.

(4) ESN 200/0000 Tillägg 1, 19-20.6.2000, SV, s. 19.