Under senare år har alla länder stärkt sina ramar för bekämpning av korruption och organiserad brottslighet. Nya institutioner, t.ex. Montenegros byrå för bekämpning av korruption, har inrättats och omfattande insatser har gjorts för att främja specialisering, inom såväl polisen som rättsväsendet. Trots dessa insatser fortsätter flera länder i regionen att visa tydliga symptom på olika grader av state capture, dvs. att staten tas över av politiska intressen. Företag, institutioner och kraftfulla individer använder olagliga metoder för att påverka och utforma politiken, det rättsliga klimatet och ekonomin efter sina egna intressen. Det uttalade politiska åtagandet om att bekämpa korruption har inte i tillräcklig utsträckning omsatts i konkreta resultat. Insatserna måste därför mer än någonsin inriktas på att åstadkomma övertygande och varaktiga resultat på dessa områden på grundval av effektiva, ändamålsenliga och opartiska utredningar, åtal och domstolsavgöranden i mål på alla nivåer. Insynen i offentlig upphandling måste öka. Resultaten i kampen mot organiserade brottslighet måste nå bortom enskilda ärenden. Myndigheterna måste börja att på allvar nedmontera kriminella nätverk och förverka tillgångar, bl.a. genom att använda mer långtgående och kraftfulla verktyg som t.ex. utvidgat förverkande av tillgångar och systematisk användning av finansiella utredningar. Kraftfullare ansträngningar bör göras för att ta itu med den olagliga handeln med skjutvapen. Varierande framsteg har gjorts under de senaste åren för att ta itu med människohandel. Större insatser krävs för att anpassa sig till de relevanta delarna av EU:s regelverk och garantera ett effektivt genomförande av förebyggande åtgärder samt av skydd av och stöd till brottsoffer.

Migrationskrisen har varit en av de viktigaste politiska frågorna det senaste året. Den har fortsatt att visa utvidgningspolitikens strategiska betydelse i regionen. EU har reagerat på ett heltäckande och rättighetsmedvetet sätt. De berörda ländernas faktiska stängning av västra Balkanrutten parallellt med EU:s och Turkiets uttalande av den 18 mars har gett klara resultat i praktiken: antalet irreguljära migranter och asylsökare som nått de grekiska öarna har minskat avsevärt, från flera tusen per dag till färre än 100 per dag i genomsnitt. Det har också lett till en kraftig nedgång i antalet omkomna till havs. Turkiet har fortsatt att göra stora ansträngningar för att ge skydd åt mer än 2,7 miljoner flyktingar, särskilt från Syrien och Irak, bl.a. genom att utvidga lagstiftningen om tillfälligt skydd och möjliggöra tillträde till arbetsmarknaden. Landet har också stärkt gränsförvaltningen och ökat patrulleringen vid land- och sjögränserna. EU:s facilitet för flyktingar i Turkiet genomförs snabbt och ger konkret stöd till de behövande. Det totala belopp som anslagits inom ramen för faciliteten uppgår för närvarande till 2,2 miljarder euro, varav 1,2 miljarder euro kontrakterats och 677 miljarder euro utbetalats. Serbien och f.d. jugoslaviska republiken Makedonien har i hög grad bidragit till hanteringen av migrationsflödena. Sedan sommaren 2015 har dessa två värst drabbade länder i västra Balkan mottagit humanitärt bistånd från EU samt kompletterande bistånd från instrumentet för stöd inför anslutningen för sina positiva och konstruktiva ansträngningar att hjälpa flyktingar och migranter på sitt territorium.

Den justerade metoden har utökats ytterligare under 2016 utöver de pilotområden som inbegreps 2015 . Den omfattar nu också områden som är kopplade till ekonomisk utveckling (fri rörlighet för varor, konkurrens, transport, energi), och vissa områden i kapitel 24 (migration, gränskontroller, asyl och kamp mot terrorism) samt miljö och klimatförändringar. Denna successiva utvidgning av metoden tar hänsyn till behovet av att säkerställa en lämplig ordningsföljd för reformerna och det fortsatta behovet av att koncentrera sig på de grundläggande frågorna. Den nya metoden kommer att utökas ytterligare under 2018.

Det behövs ytterligare insatser för att lösa bilaterala tvister mellan utvidgningsländerna och med medlemsstaterna. Bilaterala frågor måste lösas av de berörda parterna så tidigt som möjligt och bör inte bromsa anslutningsprocessen, som ska bygga på de villkor som fastställts. I detta hänseende har resultaten varit begränsade. Framstegen i normaliseringen av förbindelserna mellan Serbien och Kosovo måste påskyndas. När det gäller f.d. jugoslaviska republiken Makedonien är det avgörande att bibehålla goda grannförbindelser, inklusive en framförhandlad och ömsesidigt godtagbar lösning på namnfrågan under FN:s överinseende. Framstegen i de FN-ledda samtalen om en lösning i Cypern är mycket välkomna. För att främja ytterligare framsteg måste Turkiet fullgöra sin skyldighet att till fullo genomföra tilläggsprotokollet och göra framsteg mot en normalisering av förbindelserna med Republiken Cypern. Detta skulle kunna ge anslutningsprocessen en ny dynamik. Kommissionen uppmanar också parterna att undvika alla former av hot, friktionskällor eller handlingar som inverkar negativt på de goda grannförbindelserna och en fredlig lösning av tvister. Kommissionen understryker de suveräna rättigheter som EU:s medlemsstater åtnjuter. Till dem hör bl.a. rätten att ingå bilaterala avtal samt att utforska och utnyttja sina naturresurser i enlighet med EU:s regelverk och internationell rätt, bland annat FN:s havsrättskonvention.

Turkiets rättssystem befinner sig i ett tidigt skede/har en viss beredskap. Det har skett en tillbakagång under det senaste året, särskilt när det gäller rättsväsendets oberoende. De omfattande förändringarna av de högre domstolarnas struktur och sammansättning är mycket oroväckande och överensstämmer inte med europeiska normer. Domare och åklagare har fortsatt att entledigas från sina yrken och har i vissa fall gripits, efter anklagelser om samröre med Gülen-rörelsen. Situationen förvärrades ytterligare efter kuppförsöket i juli, då en femtedel av domarna och åklagarna avskedades och fick sina tillgångar frysta. Rättsväsendet måste fungera i en miljö där det kan utföra sitt uppdrag på ett oberoende och opartiskt sätt, och där den verkställande och lagstiftande makten fullt ut respekterar maktdelningen. Under undantagstillståndet har Turkiet ytterligare utvidgat häktningstiden för vissa brott till 30 dagar utan tillgång till en domare, i strid med Europadomstolens rättspraxis, och en avsevärd del av rättsväsendet är föremål för dessa åtgärder.

Montenegro har uppnått viss beredskap i fråga om yttrandefrihet, men inga ytterligare framsteg har gjorts under det senaste året. Antalet mål om ärekränkning är fortfarande stort, vilket tyder på svaga mekanismer för självreglering samt på utmaningar när det gäller att förstå medierna roll. Montenegro har fortfarande inte åstadkommit en övergripande anpassning till Europadomstolens rättspraxis. Ett kommersiellt medieföretags lokaler skadades och flera journalister attackerades fysiskt och verbalt och hotades under protester mot regeringen i oktober 2015. Inga framsteg har gjorts när det gäller att lösa fall av angrepp mot journalister. Öppenhet och icke-diskriminering i statliga reklamkampanjer i medierna bör säkerställas. Den reviderade uppförandekoden för journalister måste tillämpas effektivt och enhetligt i hela medielandskapet.

Serbien

När det gäller de politiska kriterierna genomfördes de tidigarelagda nationella valen i en lugn atmosfär, tillsammans med provins- och lokalvalen. De internationella observatörernas rekommendationer måste följas upp, bl.a. de som handlar om att säkerställa insyn i kampanjfinansiering och registrering. I den nya regeringens program ingår Serbiens EU-anslutning som en prioritering. Deltagandet av parlamentet och de berörda parterna, däribland det civila samhället, i anslutningsprocessen har stärkts ytterligare. Lagstiftningen och den effektiva tillsynen av den verkställande makten behöver dock bli mer inkluderande, öppen och kvalitativ, och användningen av brådskande förfaranden måste begränsas. Konstitutionella reformer krävs för anpassning till EU:s standarder på vissa områden. Det finns utrymme för att förbättra samarbetet mellan den verkställande makten och de oberoende tillsynsinstitutionerna.

Serbien har måttlig beredskap i fråga om reform av den offentliga förvaltningen. Goda framsteg har gjorts med antagandet av programmet för reform av förvaltningen av de offentliga finanserna, av strategier för e-förvaltning och för reform av regelverket och det politiska beslutsfattandet, samt av nya lagar om administrativa förfaranden, löner i offentlig förvaltning samt tjänstemän i lokal förvaltning och provinsförvaltning. Serbien behöver genomföra sina reformmål, öka professionalismen inom förvaltningen och avpolitisera den, samt öka insynen i förfarandena för rekrytering och avskedanden, särskilt för ledande befattningar.

Rättssystemet har uppnått viss beredskap. Vissa steg har vidtagits för att främja ett meritbaserat rekryteringssystem, och harmonisera rättspraxis. Ytterligare åtgärder krävs för att ta itu med det politiska inflytandet. Kvaliteten och effektiviteten inom rättsväsendet och tillgången till rättslig prövning undergrävs fortfarande av en ojämn fördelning av arbetsbördan, ett betungande antal oavslutade ärenden och avsaknaden av ett system för kostnadsfri rättshjälp.

Serbien har uppnått viss beredskap när det gäller att förebygga och bekämpa korruption. Korruptionen är fortfarande allmänt utbredd på många områden och fortsätter att utgöra ett allvarligt problem. Korruptionsbekämpningen har ännu inte lett till några meningsfulla resultat. Den institutionella strukturen har ännu inte någon trovärdig effekt när det gäller att avskräcka korruption. Det krävs resultat i fråga om effektiva utredningar, åtal och fällande domar i korruptionsmål, även på hög nivå.

Serbien har uppnått viss beredskap i kampen mot organiserad brottslighet. Vissa framsteg har gjorts när det gäller att anta en ny polislag, omorganisera inrikesministeriet och anta den första hotbildsbedömningen avseende den grova organiserade brottsligheten med användning av Europols metoder. Trovärdiga resultat i kampen mot organiserad brottslighet måste fortfarande åstadkommas.

Den rättsliga och institutionella ramen när det gäller respekt för de grundläggande rättigheterna har införts. Genomförandet måste vara konsekvent i hela landet, även vad gäller skyddet av minoriteter. Inga framsteg har gjorts när det gäller att förbättra villkoren för att yttrandefriheten ska kunna utövas fullt ut, ett område där Serbien har uppnått en viss beredskap. Serbien var det första utvidgningsland som införde EU:s jämställdhetsindex. Ytterligare oförminskade ansträngningar krävs för att förbättra situationen för personer som tillhör de mest diskriminerade grupperna (romer, homosexuella, bisexuella, transpersoner och intersexuella, personer med funktionsnedsättning, personer med hiv/aids och andra socialt utsatta grupper).

Serbien har deltagit konstruktivt i regionala initiativ och arbetat för att förbättra sina bilaterala förbindelser i en anda av försoning och goda grannförbindelser samt för att skapa ett klimat som främjar behandling av olösta bilaterala frågor och arvet från det förgångna. Undertecknandet i juni av en gemensam förklaring med Kroatien om att ta itu med vissa bilaterala frågor var en positiv utveckling. Ett sådant tillvägagångssätt är avgörande för försoning, fred och samarbete i regionen, och bör tillämpas konsekvent.

När det gäller normaliseringen av förbindelserna med Kosovo har Serbien vidmakthållit sitt engagemang för genomförandet av de avtal som ingåtts i den EU-stödda dialogen. Framstegen har varit begränsade, också på grund av valprocessen i Serbien och den inhemska situationen i Kosovo. Dynamiken återkom dock i augusti 2016 i och med att arbetet inleddes med bron i Mitrovica, och med den fria rörligheten. Det krävs fortsatta ansträngningar för att genomföra de avtal som redan ingåtts med Kosovo. De vidtagna åtgärderna bör ha en positiv och konkret inverkan på vardagen för medborgare i både Serbien och Kosovo.

När det gäller de ekonomiska kriterierna har Serbien måttlig beredskap i fråga om att utveckla en fungerande marknadsekonomi. Goda framsteg har gjorts i fråga om att åtgärda vissa av de politiska svagheterna, särskilt när det gäller budgetunderskottet och omstruktureringen av offentligt ägda företag. Ekonomiska reformer har gett tydliga resultat i form av tillväxtutsikter och minskning av inhemska och externa obalanser. Med tanke på den fortsatt höga statsskulden måste budgetkonsolideringen fortsätta. Omstruktureringen av stora statsägda allmännyttiga företag har ännu inte slutförts. Kreditverksamheten håller på att återhämta sig men den höga andelen nödlidande lån är fortfarande ett problem. Arbetslösheten är fortfarande hög, särskilt bland ungdomar. En ytterligare expansion av den privata sektorn hämmas av brister i tillämpningen av rättsstatsprincipen.

Serbien har måttlig beredskap att hantera konkurrenstrycket och marknadskrafterna inom unionen. De offentliga och privata investeringarna har ökat, även om investeringsverksamheten fortfarande inte når upp till ekonomins behov. Kvaliteten på, jämlikheten inom och relevansen för den allmänna och yrkesinriktade utbildningen tillgodoser inte samhällets behov. Vissa framsteg har gjorts när det gäller stöd till små och medelstora företag och entreprenörskap, men de små och medelstora företagen står inför en rad utmaningar, bl.a. ett oförutsägbart företagsklimat, höga skatteliknande avgifter samt komplicerad och dyrbar tillgång till finansiering.

Vad gäller landets förmåga att fullgöra de skyldigheter som följer av ett medlemskap har Serbien fortsatt att överlag anpassa sin lagstiftning till EU:s regelverk. Tillräckliga finansiella och mänskliga resurser samt sunda strategiska ramar kommer att vara avgörande när det gäller att bibehålla reformtakten. Serbien har en god beredskap på områden såsom bolagsrätt, immaterialrätt, vetenskap och forskning, utbildning och kultur samt tullar. Serbien måste fortsätta att förbättra planeringen och prioriteringen av strategiskt viktiga och tillräckligt utvecklade infrastrukturprojekt genom den gemensamma planeringsprocessen för projekt och det nationella investeringsrådet, särskilt på energi- och transportområdet. Inom offentlig upphandling, statistik, penningpolitik och finansiell kontroll har Serbien måttlig beredskap. Serbien måste successivt anpassa sin utrikes- och säkerhetspolitik till Europeiska unionens gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik under perioden fram till anslutningen. Serbien måste prioritera att ta itu med frågor som rör bristande efterlevnad av stabiliserings- och associeringsavtalet, särskilt när det gäller skyddsåtgärder för vissa jordbruksprodukter, kontroll av statligt stöd och budgetkonsolidering.

Serbien har fortsatt att påverkas av migrationskrisen. Detta har lett till avsevärda påfrestningar på landets asyl- och migrationssystem. Serbien har fortsatt att samarbeta med grannländerna och medlemsstaterna, har säkerställt en effektiv screening av flyktingar och migranter, och har gjort avsevärda insatser för att tillhandahålla skydd och humanitär hjälp, med såväl EU-stöd som annat stöd. Det är viktigt att Serbien fortsätter att vara engagerat. Serbien bör också fortsätta sina insatser för att minska antalet ogrundade asylansökningar som dess medborgare lämnar in i EU:s medlemsstater.

F.d. jugoslaviska republiken Makedonien

När det gäller de politiska kriterierna har den allvarligaste politiska krisen sedan 2001 fortsatt i landet. Demokratin och rättsstaten har stått under ett konstant tryck, särskilt på grund av privata intressens övertagande av staten vilket påverkar de demokratiska institutionernas funktion och centrala samhällsområden. Landet lider av en splittrad politisk kultur och en brist på kompromissförmåga. Den 20 juli och den 31 augusti 2016 nådde ledarna för de fyra största politiska partierna en överenskommelse om genomförandet av Pržino-avtalet, bl.a. genom att fastställa den 11 december 2016 som datum för tidigarelagda parlamentsval och genom att uttala sitt stöd för den särskilda åklagaren. De upprepade också sitt åtagande att genomföra de brådskande reformprioriteringarna.

Förhållandet mellan olika etniska grupper har fortsatt att vara instabilt. Översynen av Ohrid-ramavtalet, som ledde till att 2001 års konflikt avslutades och som utgör ramen för förbindelserna mellan de olika etniska grupperna, måste slutföras på ett öppet och inkluderande sätt.

Det civila samhället har spelat en konstruktiv roll genom att stödja demokratiska processer och fungera som motvikt. Samtidigt fortsätter det civila samhällets organisationer att uttrycka sin oro över försämringen av de förhållanden som de verkar under och regeringens begränsade engagemang för dialog, samt över de offentliga attackerna från politiker och regeringsvänliga medier.

Landet har måttlig beredskap i fråga om reformen av den offentliga förvaltningen. Under det senaste året har vissa framsteg gjorts, om än begränsade. Genomförandet av den nya rättsliga ramen för personalförvaltningen har inletts. Otillräckliga framsteg har dock gjorts med genomförandet av kommissionens tidigare rekommendationer. Istället för att dra in visstidsanställningar har man fortsatt att omvandla dem till fasta anställningar utan öppen konkurrens. Ineffektiva ansvarsroller, användning av den offentliga sektorn som ett politiskt instrument, anklagelser om påtryckningar på offentliganställda och påstådd politisering av förvaltningen under ett valår är fortfarande en källa till oro. En övergripande strategi för reform av den offentliga förvaltningen under 2017–2022 har sent omsider börjat utarbetas. Bristen på politisk vilja att genomföra nödvändiga reformer av förvaltningen av de offentliga finanserna har vidare lett till en avsevärd minskning av EU:s ekonomiska stöd under 2016.

Landets rättssystem har viss beredskap. Situationen har dock varit under tillbakagång sedan 2014 och resultaten av det senaste årtiondets reformprocess har undergrävts av återkommande politisk inblandning i rättsväsendets arbete. Myndigheterna har inte visat nödvändig politisk vilja att på ett effektivt sätt ta itu med de underliggande problem som ringats in i de brådskande reformprioriteringarna. De obstruktioner som den nyligen inrättade särskilda åklagaren har utsatts för har visat på behovet av att på ett effektivt sätt åtgärda rättsväsendets bristande oberoende och förhindra selektiv rättvisa.