Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV om omarbetning av Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/12/EG av den 20 mars 2000 om rätten att starta och driva verksamhet i kreditinstitut och rådets direktiv 93/6/EEG av den 15 mars 1993 om kapitalkrav för värdepappersföretag och kreditinstitut /* KOM/2004/0486 slutlig */





SV || EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION Bryssel den 14 juli 2004 KOM(2004) 486 slutlig 2004/0155 (COD) 2004/0159 (COD) Volym I Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV om omarbetning av Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/12/EG av den 20 mars 2000 om rätten att starta och driva verksamhet i kreditinstitut och rådets direktiv 93/6/EEG av den 15 mars 1993 om kapitalkrav för värdepappersföretag och kreditinstitut (framlagt av kommissionen) {SEK(2004) 921} MOTIVERING 1. ALLMÄNNA KOMMENTARER En inre finansiell marknad inom EU kommer att bli av central betydelse för att främja den europeiska ekonomins konkurrenskraft och för att minska företagens kapitalkostnader. I handlingsplanen för finansiella tjänster förutskickas ett direktiv om nya regler för kapitalkrav på kreditinstitut och värdepappers­företag under 2004, parallellt med arbetet på G 10-nivå i Baselkommittén för banktillsyn[1]. Överenskommelsen 1988 i G 10-gruppens Baselkommitté för banktillsyn om det så kallade Baselavtalet (Basel I) ledde till att minimikrav på kapital infördes i över 100 länder[2]. Detta skedde i stort sett samtidigt med att viktiga EU-direktiv antogs (direktiv 89/299/EEG av den 17 april 1989 om kapitalbasen i kreditinstitut och direktiv 89/647/EEG av den 18 december 1989 om kapitaltäckningsgrad för kreditinstitut, konsoliderade genom direktiv 2000/12/EG av den 20 mars 2000 om rätten att starta och driva verksamhet i kreditinstitut). Dessa direktiv avsåg risker i kreditinstitut till följd av beviljade krediter. Genom direktiv 93/6/EEG av den 15 mars 1993 om kapitalkrav för värdepappersföretag och kreditinstitut utvidgades tillämpnings­området för reglerna om både kreditrisker och marknadsrisker till att även gälla värdepappers­företag. 1) Behovet av förbättrade krav i EU De befintliga reglerna har varit av väsentlig betydelse för den inre marknaden och lett till högt ställda aktsamhetsnormer. Flera viktiga brister har dock konstaterats, som gäller följande: 1. Grova skattningar av kreditrisker ger ytterst ungefärliga mått på riskexponeringen, och det är fara värt att de kommer att falla i vanrykte. 2. Utrymme för kapitalarbitrage: Innovationer på marknaderna har gjort det möjligt för finansiella institut att genom arbitrage i praktiken kompensera en bristande överensstämmelse mellan sammansättningen av institutens egna riskavsättningar och minimikraven på kapital. 3. Bristande erkännande av effektiva riskreducerande åtgärder: De befintliga direktiven medger inte att metoder för riskreduktion beaktas i tillräcklig utsträckning. 4. Risktäckningen är ofullständig enligt de befintliga direktiven, bl.a. omfattas inte operativa risker av något kapitalkrav. 5. Avsaknad av krav på tillsynsmyndigheterna att utvärdera den aktuella riskprofilen för kredit­institut för att förvissa sig om att dessa innehar tillräckligt kapital med hänsyn till sina riskprofiler. 6. Avsaknad av krav på samarbete mellan tillsynsmyndigheterna: När marknaden alltmer sträcker sig över nationsgränserna måste myndigheterna samarbeta effektivt med varandra inom tillsynen över gränsöverskridande företags­grupper för att minska den administrativa belastningen. 7. Avsaknad av adekvat marknadsinformation: De befintliga direktiven underlättar inte en effektiv marknadsdisciplin för att ge tillförlitlig information till marknads­aktörerna, så att de kan göra välgrundade bedömningar. 8. Brist på flexibilitet i regelverket: Det nuvarande EU-systemet saknar den flexibilitet som krävs för att hålla jämna steg med den snabba utvecklingen på de finansiella marknaderna och av riskhanterings­metoderna samt med förbättringarna av kvaliteten på instrumenten för regelgivning och tillsyn. Vad skulle hända om inga ändringar gjordes av politiken? Det finns stor enighet om att den nuvarande situationen är ohållbar. Den bristande anpassningen mellan kapitalkraven och riskerna skulle bestå, vilket skulle begränsa aktsamhets­reglernas effektivitet och öka riskerna för konsumenterna och för stabiliteten i det finansiella systemet. Fortfarande skulle den fulla utsträckningen av de risker som vissa finansiella institut utsätter sig för inte fångas upp av systemet. Dessutom skulle de nyaste och effektivaste riskhanterings­metoderna varken främjas aktivt eller erkännas, och grupper som tillhandahåller finansiella tjänster i mer än en medlemsstat skulle fortfarande utsättas för oskälig administrativ belastning till följd av att de regleras och står under tillsyn av mer än en medlemsstat. Slutligen skulle EU inte kunna fullständigt utnyttja kommande framsteg på grund av svårigheterna med att snabbt uppdatera EU:s nuvarande regelverk på området. Med tanke på att det nya Baselavtalet föreslås genomföras globalt skulle sektorn för finansiella tjänster i EU missgynnas väsentligt jämfört med sina utländska konkurrenter. 2) Principer för direktivet I kommissionens handlingsplan för finansiella tjänster från 1988 fastslogs att EU behöver väl preciserade aktsamhetsnormer som är förenliga med internationella förhållanden och beaktar den senaste utvecklingen. De bör också vara proportionerliga och ta hänsyn till nedsättningar av riskerna på grund av de omständigheter under vilka exponeringarna uppstår, särskilt när det gäller utlåning till konsumenter och små och medelstora företag. Reglerna bör gälla både kreditinstitut och värdepappers­företag (för att skapa jämbördiga konkurrensvillkor), men de måste också vara proportionerliga och fullt ut beakta den mångfald av former för finansiella institut som förekommer inom EU. 2. Samråd och konsekvensanalys a) Samråd med aktörer och berörda parter Kommissionen har genomfört samråd med aktörer och berörda parter sedan november 1999. Tre fullständiga samrådsdokument har offentliggjorts (22.11.1999, 5.2.2001 och 1.7.2003). En fullständig strukturerad dialog med aktörer genomfördes den 18 november 2002. Samrådsdokument om specifika tekniska frågor har offentlig­gjorts (fastigheter och täckta obligationer den 7 april 2003, förväntade och ej förväntade förluster den 26 november 2003 och fondföretag den 3 februari 2004). Kommentarerna har i allmänhet givit starkt stöd för de viktigaste målen för projektet. Det finns stöd för ökad riskkänslighet, som leder till större finansiell stabilitet, och det brådskar med en uppdatering av reglerna för att ta hänsyn till de betydande framstegen i teknikerna för riskmätning och riskhantering på området för finansiella tjänster och för att anpassa dem till de alltmer sofistikerade metoderna för regelgivning och tillsyn. Det finns också starkt stöd för kommissionens inställning att EU:s kapitalkravs­ramar bör ses över i enlighet med de nya internationella ramarna men med de skillnader som krävs på grund av specifika förhållanden inom EU. Institut med mindre komplex verksamhet Det finns påfallande brett stöd för att de nya reglerna skall tillämpas i Europa – och på alla kreditinstitut och tillhandahållare av investerings­tjänster, oavsett institutens rättsliga form och graden av komplexitet i deras verksamhet. Ett skäl till detta är också att man vill undvika att ”andra klassens institut” utvecklas, vilket vore troligt om vissa institut undantas. Detta är ett uttryck för en uppfattning om att de nya ramarna har utformats så att de blivit väl lämpade för en vid tillämpning. Det nya direktivets flexibilitet Det finns fortsatt brett och starkt stöd för den metod som föreslagits för att säkerställa att de nya ramarna kan anpassas till innovationer på marknaden och inom tillsynen så att effektiviteten och konkurrenskraften hos sektorn för finansiella tjänster inom EU fortlöpande kan hållas på en optimal nivå. Aktörerna stöder uppläggningen att redovisa bestående principer och mål i artiklarna som ger mandat för de mer detaljerade och tekniska bestämmelserna i bilagorna. Förfarandet för ändring av bilagorna måste vara utformat så att ett fullständigt och effektivt samråd med berörda parter säkerställs. Värdepappersföretag Betydande ändringar har gjorts för att tillmötesgå några företrädare för värdepappersföretags­sektorn som invänt mot att omfattas av kapitalkrav som de ansåg vara mer lämpade för kreditinstitut. Komplexitet I några svar begärdes förenklingar och mindre föreskrifter. Kommissionen har förbättrat textens klarhet och användar­vänlighet. Utformningen kommer att tilltala institut som söker enkla tillämpnings­regler eller önskar övergå gradvis till mer komplexa bestämmelser för kapitalkrav. De föreslagna nya ramarna innehåller flera valmöjligheter och metoder av olika komplexitetsgrad. Sedan 1999 har också flera samrådsförfaranden genomförts om detaljfrågor. I förslaget har hänsyn tagits till mycket ingående och värdefulla kommentarer från berörda parter, särskilt bank‑ och värdepappers­företags­branscherna. b) Konsekvensanalys En utvidgad konsekvensanalys har genomförts för att fastställa om det finns behov av åtgärder på EU-nivå, och i så fall vilka åtgärder som krävs. Baselkommittén har offentlig­gjort en kvantitativ konsekvens­undersökning (QIS3), som omfattade kreditinstitut i fyrtio länder, för att bedöma effekterna av de nya Baselförslagen om minimikrav på kapital för banker. Kommissionen bidrog genom att utvidga undersökningen till länder som inte är företrädda i Basel­kommittén. De viktigaste slutsatserna var för det första att de nya bestämmelserna generellt kommer att minska kapitalkraven för kreditinstitut inom EU med cirka 5 % jämfört med nuvarande nivåer. Vidare ligger resultaten för de olika metoderna i linje med målen, särskilt genom att en neutralitet i fråga om kapitalkrav kombineras med lämpliga incitament för att få instituten att övergå till mer avancerade metoder. Slutligen kommer de mindre, nationellt verksamma, institut som väljer den enkla metoden att ställas inför något minskade kapitalkrav, medan kapitalkraven i huvudsak kommer att förbli oförändrade för större internationellt verksamma kreditinstitut som väljer den mer avancerade metoden och minskas betydligt för sådana kreditinstitut inom EU som visserligen är mindre men som bedriver specialiserad och avancerad verksamhet och som väljer att införa en avancerad metod. Viktigt att notera är att den huvudsakliga orsaken till minskningen av kapitalkraven återfinns inom ”hushållsportföljen”, som till större delen består av lån på mindre än en miljon euro till små och medelstora företag samt hypotekslån. Det nya kapitalkravet för operativ risk är den viktigaste kompenserande faktorn i samband med att kapitalkraven minskas för kreditinstituten. Dessutom har kommissionen på begäran av Europeiska rådet i Barcelona beställt en undersökning av konsekvenserna av utkastet till förslag till nya kapitalkrav för kreditinstitut och värdepappers­företag inom EU[3]. Slutrapporten, som utarbetats av PricewaterhouseCoopers, innehåller positiva slutsatser om konsekvenserna (kritiken gäller endast två områden – värdepappersföretag och riskkapital – och den har beaktats på båda områdena i kommissionens förslag)[4]. De viktigaste slutsatserna är att de nya ramarna för kapitalkrav bör ge positiva effekter för EU och för aktsamhetslagstiftningen inom EU. Kapitalkraven på kreditinstituten inom EU bör minska med ± 5 % (90 miljarder euro), vilket innebär en årlig vinstökning på ± 10–12 miljarder euro, De mindre kreditinstituten missgynnas inte, och ingenting tyder på att den nya ordningen kommer att framtvinga fusioner eller konsolideringar. Beslutet om att alla kreditinstitut skall omfattas av direktivet kommer inte att medföra någon konkurrensnackdel, och inte heller har det amerikanska beslutet att tillämpa avancerade metoder på endast cirka tjugo stora kreditinstitut någon avgörande betydelse för konkurrensen. Genomförande­kostnaderna för kreditinstituten inom EU påverkas inte bara av Basel II, och många av investeringarna (kanske en så hög andel som 80 %) skulle ha krävts i vilket fall som helst, låt vara under en längre tidsperiod. Viktigt att notera är att möjligheterna till och finansierings­kostnaderna för de små och medelstora företagen i de flesta medlemsstaterna inte kommer att påverkas negativt (de konjunkturförstärkande effekterna är mindre – och mindre skadliga – än med de nuvarande bestämmelserna). De farhågor som finns hos de små och medelstora företagen härrör från en bristande förståelse av informationen om Basel II. De makroekonomiska verkningarna på EU:s ekonomi av Basel II är små – det skulle kunna uppstå en lindrig efterfrågechock på ekonomin som minskar kapitalkostnaderna för företagen och ger upphov till en ökning på 0,07 % av EU:s BNP. Generellt sett kommer de nya kapitalkravs­ramarna att minska sårbarheten i banksystemet genom ett ökat riskmedvetande, förbättrad riskhantering och en effektivare kapitalallokering som bör ge positiva långsiktiga effekter på EU:s ekonomi. 3. Rättslig grund Den rättsliga grunden för förslagen är artikel 47.2 i fördraget, som är rättslig grund för antagande av gemenskaps­åtgärder som syftar till att genomföra den inre marknaden för finansiella tjänster inom EU. Förslagen läggs fram som direktiv, eftersom det är det lämpligaste instrumentet för att nå de avsedda målen, och eftersom de innebär ändringar av befintliga direktiv som avser samma tekniska frågor. Bestämmelserna går inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå de eftersträvade målen. 4. Kommentarer till artiklarna Förslagen har utarbetats enligt den s.k. omarbetnings­tekniken (interinstitutionellt avtal 2002/C 77/01) som gör det möjligt att innehållsmässigt ändra befintlig lagstiftning utan ett självständigt ändringsdirektiv. EU:s lagstiftning blir därigenom mindre komplicerad och mer tillgänglig och begriplig. Ändringar som inte avser innehållet har gjorts av många artiklar för att förbättra direktivens struktur, redaktionella kvalitet och läsbarhet. A. Direktiv 2000/12/EG Artikel 4: Definitioner Artikel 4 innehåller några nya definitioner av viktiga begrepp för att förtydliga dessas innebörd och underlätta förståelsen. Artikel 22: Den befintliga ordalydelsen har ändrats för att förtydliga och förstärka kreditinstitutens skyldighet att ha effektiva interna riskhanterings­system. Eftersom kreditinstitut av starkt skiftande karaktär omfattas av kraven måste dessa tillämpas proportionerligt. De tekniska bestämmelserna på området återfinns i bilaga V. Artiklarna 56-67: Ett litet antal ändringar har gjorts. Även om avsikten inte har varit att revidera definitionen av ”kapitalbas” till följd av Baselkommitténs ändrade behandling av förväntade förluster (enl. det s.k. Madridbeslutet) krävs vissa begränsade ändringar. Artiklarna 68-75: Kreditinstitut måste fortlöpande inneha en tillräcklig kapitalbas och uppge dess miniminivå. I artiklarna anges hur dessa krav skall uppfyllas om kreditinstitutet ingår i en företagsgrupp (den möjlighet som medlemsstaternas myndigheter för närvarande har att avstå från vissa krav kvarstår, men ytterligare preciseringar har införts). Beräkningen av kraven har förtydligats med stöd av den nu införda förordningen (EG) nr 1606/2002 om internationella redovisnings­standarder. Artiklarna 76-101: Dessa artiklar ersätter de nuvarande kraven på solvensgrad för kreditrisker och inför två metoder för att beräkna riskvägda exponeringsbelopp. Schablonmetoden (art. 78-83) bygger på de befintliga ramarna där riskviktningen bygger på att tillgångar och poster utanför balansräkningen hänförs till ett fastställt antal riskkategorier. Riskkänsligheten har ökats genom ett stort antal exponeringsklasser och riskkategorier (art. 79). Riskvikterna är lägre för annan hushållsutlåning än bostadslån (75 %) och utlåning mot säkerhet i bostads­fastighet (35 %). Det införs en riskviktning på 150 % för tillgångar 90 dagar efter förfallodagen (100 % för utlåning mot säkerhet i bostadsfastighet). Det är tillåtet att använda kreditvärdighetsbetyg från värderingsinstitut (”externa kreditvärderingar” – art. 81–83), om sådana finns tillgängliga, för att fastställa riskvikter. De tekniska bestämmelserna på området återfinns i bilaga VI. Den andra metoden (”internmetoden” – art. 84–89) baseras på intern riskklassificering och gör det möjligt för kreditinstituten att använda egna skattningar av riskparametrarna inom ramen för deras olika exponeringar för kreditrisk. Dessa parametrar skall föras in i en föreskriven beräkningsmodell så att en konfidensnivå på 99,9 % erhålls för sunda finanser. Enligt den grundläggande metoden får kreditinstituten använda egna skattningar av sannolikheten för fallissemang och samtidigt använda officiellt föreskrivna värden för andra riskelement. Med den ”avancerade” metoden får kreditinstituten använda sina egna uppskattningar av förluster i händelse av fallissemang och av exponering för fallissemang. Kreditinstituten får använda gruppbaserade uppgifter vid uppskattningen av värdena för riskparametrarna. Därigenom kan mindre kreditinstitut tillämpa en mer riskkänslig metod vid beräkningen av kapitalkraven. De föreslagna genomförande­bestämmelserna (art. 85) för internmetoden gör det möjligt för kreditinstituten att inom rimlig tid på ett flexibelt sätt övergå till att tillämpa den grundläggande eller den avancerade internmetoden på olika affärsverksamheter och exponeringsklasser. ”Användning med permanenta undantag” tillåts för oväsentliga exponeringsklasser och affärsverksamheter (kapitalkraven får beräknas enligt schablonmetoden, även om kreditinstitutet använder internmetoden för andra exponerings­klasser). I de föreslagna EU-ramarna erkänns att det för små kreditinstitut kan vara mycket betungande att utarbeta ett system för riskklassificering av vissa motparter. Användning med permanenta undantag föreslås för dessa exponerings­klasser även i de fall då kreditinstitutens exponering mot sådana motparter är betydande (art. 89). De tekniska bestämmelserna för denna aspekt av internmetoden återfinns i bilaga VI. Artiklarna 90-93: I dessa artiklar behandlas gemensamma aspekter av tekniker för riskreducering, och de gemensamma underliggande riskerna eller ekonomiska effekterna behandlas på ett enhetligt sätt. Bl.a. erkänns flera olika slag av säkerhets‑ och garanti/kreditderivats­givare än för närvarande. Inom den grundläggande internmetoden erkänns i stabilitets­mässigt lämplig grad finansiella kundfordringar och fysiska säkerheter. Kreditinstituten kan utnyttja alternativa modeller för valet mellan metoder av olika komplexitets­grad (en förenklad metod, som bygger på en lättillämpad ”riskviktsersättning”, eller en fullständig metod, där volatilitets­justeringar görs av värdet av de mottagna säkerheterna). För att beräkna volatilitets­justeringarna finns mer eller mindre komplexa metoder att tillgå (en enkel ”regleringsmetod” där referensbeloppen för justeringarna av volatiliteten anges i en tabell och en mer riskkänslig metod där egna skattningar används). De tekniska bestämmelserna på området återfinns i bilaga VIII. Artiklarna 94-101: Genom dessa artiklar införs för första gången ett harmoniserat regelverk för kapitalkrav för verksamheter och investeringar inom värdepapperisering. Detta innebär en betydande förbättring av kapitalkravsramarna, som gör det möjligt för kreditinstituten att utnyttja de möjligheter till finansiering, dispositioner i balansräkningen m.m. som sådana transaktioner kan ge. Det kommer också att leda till att värdepapperisering i mindre utsträckning än nu ses som ett instrument för kapitalarbitrage. De tekniska bestämmelserna på området återfinns i bilaga IX. Artiklarna 102-105: Genom dessa artiklar införs krav som avser de operativa riskerna för kreditinstituten. Tre olika metoder finns: En enkel metod, basmetoden, (art. 103) som bygger på en enda indikator avseende intäkterna och som ger en kapitalbuffert mot operativa risker, utan att kreditinstituten behöver utveckla sofistikerade och kostsamma informations­system för sin riskexponering. En mer exakt metod, schablonmetoden (art. 104), som bygger på affärsområden och som är mer riskkänslig, eftersom kapitalkraven för operativa risker differentieras utifrån de relativa risknivåerna för olika affärsområden: denna metod kommer troligen att föredras av ett stort antal små eller mindre komplexa kreditinstitut. Inom ramen för de s.k. internmätningsmetoderna (IMM - art. 105) slutligen skapar instituten egna mått för operativ risk, samtidigt som de måste följa mer krävande riskhanterings­normer. Sådana metoder förväntas komma att antas gradvis av i första hand stora institut med internationell verksamhet och mindre institut med specialinriktning som har utvecklat avancerade riskövervaknings­system för sina huvudsakliga affärsområden. De tekniska bestämmelserna på området återfinns i bilaga X. Artiklarna 106-119: Genom ett litet antal ändringar skapas överensstämmelse mellan kapitalkraven och bestämmelserna om stora exponeringar, särskilt i syfte att ta hänsyn till det utvidgade erkännandet av tekniker för riskreducering. Artiklarna 123-124: Dessa artiklar gäller ”andra pelaren” i Baselavtalet. Enligt artikel 51A skall kreditinstituten ha inrättat interna förfaranden för att mäta och hantera de risker de exponeras för och inneha ”internt” kapital till ett belopp som de själva bedömer vara tillräckligt för att täcka dessa risker. De behöriga myndigheterna skall enligt artikel 124 se till att kreditinstituten iakttar sina olika rättsliga skyldigheter i fråga om organisations‑ och riskkontroll och utvärdera de risker som kreditinstituten exponerar sig för. Med stöd av denna utvärdering skall tillsyns­myndigheterna fastställa om det föreligger brister i kontroller och kapitalinnehav. De tekniska bestämmelserna på området återfinns i bilaga XIII. Artiklarna 125-143: Den gränsöverskridande affärsverksamheten ökar inom EU, och det finns en tendens att centralisera riskhanteringen inom gränsöverskridande företagsgrupper. Därför måste samordningen och samarbetet förbättras mellan de nationella tillsyns­myndigheterna inom EU. Den befintliga och väl etablerade funktionen som samordnande tillsyns­myndighet har därför utvecklats ytterligare. Genom artikel 136 kommer tillsynsmyndigheterna att ges en harmoniserad minimiuppsättning av befogenheter för att kräva att kreditinstituten åtgärdar eventuella avvikelser från kraven i direktivet. Artikel 144: Genom artikeln införs en minimiuppsättning krav på information från medlems­staternas myndigheter i syfte att öka samstämmigheten och skapa överblickbarhet. Artiklarna 145-149: Dessa artiklar avser ”tredje pelaren” i Baselkommitténs nya avtal om kapitalkrav. Kreditinstitutens information till marknadsaktörerna bidrar till ökad sundhet och stabilitet i det finansiella systemet, bevarar jämbördiga konkurrensvillkor och lämnas med hänsynstagande till att viss information kan vara känslig. Enligt artikel 147 skall de flesta kreditinstitut offentliggöra information minst en gång om året, men oftare återkommande offentliggöranden kan krävas utifrån specifika kriterier. De tekniska bestämmelserna på området återfinns i bilaga XII. Artikel 150: Direktivet måste kunna följa utvecklingen på marknaden. En nödvändig grad av flexibilitet skapas genom att en distinktion görs mellan principiella bestämmelser och tekniska bestämmelser (särskilt i bilagorna till direktivet) som kan behöva anpassas på kort eller medellång sikt. Genom artikel 150 läggs nya tekniska områden till dem som anges i direktiv 2000/12/EG (och som hade införts 1989) och det föreslås att de nya tekniska bilagorna bör kunna ändras enligt samma påskyndade förfarande. B. Direktiv 93/6/EEG om kapitalkrav för värdepappersföretag och kreditinstitut Artikel 2: Tillämpningsområde I artikel 2 anges hur kraven skall tillämpas på enskilda värdepappersföretag, grupper av värdepappersföretag och blandade grupper. Artikel 3: Definitioner Några nya eller ändrade definitioner ges av viktiga begrepp för att förtydliga deras innebörd och underlätta förståelsen. Artikel 11: Behandling av kapital i handelslagret En exaktare definition ges av ”handelslager” för att skapa ökad klarhet om vilka kapitalkrav som är tillämpliga och för att begränsa möjligheterna till arbitrage mellan handelslagret för traditionell bankverksamhet och det för finansiella instrument. De tekniska bestämmelserna på området återfinns i bilaga VII. Artiklarna 18 och 20: Genom artikel 18 föreskrivs minsta kapitalkrav för kreditinstitut och värdepappersföretag när det gäller marknadsrisker. Behandlingen av positioner i fondföretag och kreditderivat och ett antal ändringar på andra områden för att skapa ökad riskkänslighet är nya. De tekniska bestämmelserna på området återfinns i bilagorna I–VII. Genom artikel 20 utvidgas tillämpningsområdet för bestämmelserna om kapitalkrav för kreditrisker och operativa risker i direktiv 2000/12 till att även gälla värdepappersföretag. Till nyheterna på området för kreditrisker hör att en behandling av kreditderivat föreskrivs och att en ändrad bestämmelse införs om exponering för repor och transaktioner för att finansiera finansiella instrument och råvaror. När det gäller operativa risker har betydande ändringar gjorts för att ta hänsyn till specifika förhållanden inom värdepappers­branschen, bl.a. genom en möjlighet att fortsätta att tillämpa kravet på ”kapital för kostnadsrisker” på värdepappers­företag som tillhör riskkategorierna låg, medel och medel/hög. Artikel 28: Stora exponeringar De nuvarande förhållandena fortsätter att gälla, så att kreditinstitut och värdepappers­företag omfattas av samma regler med förbehåll för ändringar av stora exponeringar vid transaktioner med handelslagret. En nyhet är en ändrad bestämmelse om exponering för repor och transaktioner för att finansiera finansiella instrument och råvaror. De tekniska bestämmelserna på området återfinns i bilaga VI. Artikel 33: Värdering av positioner för rapportering I syfte att säkerställa finansiell stabilitet föreskrivs skärpta krav på värderingen av positioner i handelslagret i bestämmelserna om positioner i handelslagret som skall värderas dagligen. De tekniska bestämmelserna på området återfinns i bilaga VII. Artikel 22: Sammanställd kapitalbas Möjligheten för de behöriga myndigheterna att avstå från att tillämpa krav på sammanställd kapitalbas på företagsgrupper som består av värdepappersföretag kvarstår med förbehåll för att stabilitetsmässigt sundare villkor ställs. Artikel 34: Riskhantering och värdering av kapital Genom artikel 34 införs det krav som gäller för kreditinstitut (artikel 17 i direktiv 2000/12) på att ha effektiva interna riskhanterings­system även för värdepappersföretag. Med hänsyn till den skiftande karaktären hos de institut som omfattas måste detta krav genomföras på ett proportionerligt sätt. Dessutom skall enligt artikeln värdepappersföretag omfattas av kravet i artikel 51A i direktiv 2000/12 på att ha interna förfaranden för att mäta och hantera de risker de är exponerade för och ”internt” kapital till ett belopp som de bedömer vara tillräckligt för att täcka dessa risker. Detta innebär en utökning av de befintliga kraven på riskhantering för värdepappers­företag i direktiv 2004/39/EG. Artikel 37: Tillsyn Enligt denna artikel skall reglerna i direktiv 2000/12 med tillämpliga ändringar även gälla för värdepappers­företag. Artikel 42 Liksom direktiv 2000/12 måste direktiv 93/6 kunna följa utvecklingen på marknaden. En nödvändig grad av flexibilitet skapas genom att en distinktion görs mellan principiella bestämmelser och tekniska bestämmelser (särskilt i bilagorna till direktivet) som kan behöva anpassas på kort eller medellång sikt. De tekniska bilagorna bör kunna ändras enligt ett påskyndat förfarande. För att ta hänsyn till den förväntade viktiga utvecklingen av tillsynspraxis under de kommande åren införs en klausul om översyn av behandlingen av motpartsrisker. ê2000/12/EG 2004/0155 (COD) Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS DIREKTIV om rätten att starta och driva verksamhet i kreditinstitut (omarbetning) ò ny (Text av betydelse för EES) ê 2000/12/EG (anpassad) EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 47.2 första och tredje meningen i detta, med beaktande av kommissionens förslag, med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande[5], i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget[6], och av följande skäl: ê2000/12/EG Skäl 1 (anpassad) (1) Rådets direktiv 73/183/EEG av den 28 juni 1973 om upphävande av begränsningar i etableringsfriheten och i friheten att tillhandahålla tjänster vid självständig verksamhet hos banker och andra finansiella institut[7], rådets första direktiv (77/780/EEG) av den 12 december 1977 om samordning av lagar och andra författningar om rätten att starta och driva verksamhet i kreditinstitut[8], rådets direktiv (89/299/EEG) av den 17 april 1989 om kapitalbasen i kreditinstitut[9], rådets andra direktiv 89/646/EEG av den 15 december 1989 om samordning av lagar och andra författningar om rätten att starta och driva verksamhet i kreditinstitut[10], rådets direktiv 89/647/EEG av den 18 december 1989 om kapitaltäckningsgrad för kreditinstitut[11], rådets direktiv 92/30/EEG av den 6 april 1992 om gruppbaserad tillsyn över kreditinstitut[12], och rådets direktiv 92/121/EEG av den 21 december 1992 om övervakning och kontroll av kreditinstituts stora exponeringar[13] har undergått flera och omfattande ändringar. För att skapa klarhet och av praktiska skäl bör därför en kodifiering företas av nämnda direktiv genom att sammanföra dem i en enda text. ÖBetydande ändringar har vid flera tillfällen gjorts av Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/12/EG av den 20 mars 2000 om rätten att starta och driva verksamhet i kreditinstitut[14]. Med anledning av nya ändringar bör den av tydlighetsskäl omarbetas. Õ ê2000/12/EG Skäl 2 (anpassad) Enligt fördraget är all diskriminerade behandling med avseende på etablering och tillhandahållande av tjänster, vare sig på grund av nationalitet eller på grund av det förhållandet att ett företag inte är etablerat i de medlemsstater där tjänsterna tillhandahålls, förbjuden. ê2000/12/EG Skäl 3 (2) För att göra det lättare att starta och driva verksamhet i kreditinstitut är det nödvändigt att undanröja de mest störande skillnaderna mellan medlemsstaternas rättsregler för dessa institut. ê2000/12/EG Skäl 4 (anpassad) (3) Detta direktiv utgör det väsentliga instrumentet för uppbyggnad av den inre marknaden, en inriktning som fastställts genom den Europeiska enhetsakten och för vilken det i kommissionens vitbok ställts upp en tidsplan, som syftar till såväl etableringsfrihet för kreditinstitut som frihet för sådana institut att tillhandahålla tjänster. ê2000/12/EG Skäl 5 (anpassad) (4) Samordningen bör gälla alla kreditinstitut, både för att ge skydd åt sparmedel och för att skapa lika konkurrensvillkor för instituten. Skälig hänsyn måste Ö bör dock Õ där det är befogat, tas till objektiva skillnader i fråga om institutens verksamhetsbetingelser och till deras ändamål, så som föreskrivits genom nationell lagstiftning. ê2000/12/EG Skäl 6 (anpassad) (5) Samordningen bör alltså vara så omfattande som möjligt och gälla alla institut, vars verksamhet består i att ta emot återbetalbara medel från allmänheten, antingen genom insättningar eller i annan form, såsom fortlöpande utgivning av obligationer och andra jämförbara värdepapper, samt att bevilja kredit för egen räkning. Det måste Ö bör Õ dock ges möjlighet till undantag för vissa kreditinstitut, för vilka detta direktiv inte är tillämpligt. Direktivets bestämmelser skall Ö bör Õ inte hindra tillämpning av sådana nationella författningar, som innehåller föreskrifter om särskild, kompletterande auktorisation för kreditinstitut att bedriva visst slags verksamhet eller att genomföra vissa typer av transaktioner. ê2000/12/EG Skäl 7 (anpassad) (6) Den väg som valts åsyftar Ö Det är lämpligt att Õ endast Ö genomföra Õ en sådan harmonisering som är nödvändig och tillräcklig för att säkra ett ömsesidigt erkännande av auktorisationer och av tillsynsfunktioner, en harmonisering som skall möjliggöra ett enda, för hela gemenskapen giltigt verksamhetstillstånd samt tillämpning av principen om hemlandstillsyn. Kravet på att en verksamhetsplan skall upprättas bör därför ses främst som ett hjälpmedel för de behöriga myndigheterna att fatta beslut på grundval av mera exakt information, utifrån objektiva kriterier. I inledningsskedet bör det dock finnas utrymme för viss flexibilitet såvitt gäller krav på särskild rättslig form för kreditinstitut och Ö när det gäller Õ skydd för bankfirma. òny (7) Eftersom målen för den föreslagna åtgärden inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna och de därför, på grund av åtgärdens omfattning eller verkningar, bättre kan uppnås på gemenskapsnivå, kan gemenskapen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördraget. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel begränsas detta direktiv till vad som krävs för att nå dessa mål och går inte utöver vad som är nödvändigt för detta. ê2000/12/EG Skäl 8 (8) Enhetliga finansiella krav på kreditinstitut behövs för att ge spararna likvärdigt skydd och för att skapa rättvisa konkurrensvillkor mellan jämförbara grupper av kreditinstitut. I avvaktan på ytterligare samordning bör det fastställas lämpliga relationstal, som gör det möjligt för nationella myndigheter att i samarbete och efter standardiserade metoder följa utvecklingen hos jämförbara kategorier av kreditinstitut. En sådan ordning bör göra det lättare att efter hand jämna ut skillnaderna mellan de koefficientsystem som antagits och tillämpas av medlemsstaterna. Det är dock nödvändigt att göra skillnad mellan de koefficienter som är avsedda att säkra en sund ledning av kreditinstitut och de som införts för finans- och penningpolitiska ändamål. ê2000/12/EG Skäl 9 (anpassad) ðny (9) Principerna om ömsesidigt erkännande och om hemlandstillsyn kräver att de enskilda medlemsstaternas behöriga myndigheter inte skall meddela auktorisation eller skall återkalla auktorisationen i sådana fall där verksamhetsplanen, lokaliseringen Ö av verksamheterna Õ eller den faktiskt utövade verksamheten klart visar att ett kreditinstitut har valt rättssystemet i en medlemsstat i syfte att undgå de strängare normer som gäller i en annan medlemsstat inom vars område det bedriver eller har för avsikt att bedriva sin huvudsakliga verksamhet. Ett kreditinstitut som är en juridisk person bör vara auktoriserat i den medlemsstat i vilken det har sitt stadgeenliga säte. Ett kreditinstitut som inte är en juridisk person bör ha sitt huvudkontor i den medlemsstat där det är auktoriserat. Dessutom bör medlemsstaterna kräva att ett kreditinstitut har huvudkontor i sin ursprungsmedlemsstat och att det faktiskt bedriver sin verksamhet där. ê2000/12/EG Skäl 10 (anpassad) (10) De behöriga myndigheterna bör inte bevilja auktorisation eller upprätthålla denna auktorisation för ett kreditinstitut om en effektiv tillsyn förhindras av att företaget har nära förbindelser med en annan fysisk eller juridisk person. De kreditinstitut som redan är auktoriserade bör också uppfylla de behöriga myndigheternas krav i detta avseende. Definitionen av "nära förbindelser" i detta direktiv bygger på minimikrav som inte hindrar medlemsstaterna från att tillämpa den även på andra situationer än de som avses av definitionen. Den enda omständigheten att förvärv av en betydande del av ett bolags kapital har skett, utgör inte i sig ägarintresse enligt definitionen av ”nära förbindelser” om kapitalandelen förvärvats endast som en tillfällig placering som inte ger inflytande över företagets organisation eller ekonomiska inriktning. ê2000/12/EG Skäl 11 (anpassad) (11) Hänvisningen till ett effektivt utövande av tillsynsmyndigheternas uppgifter omfattar gruppbaserad tillsyn över ett kreditinstitut när bestämmelserna i gemenskapsrätten föreskriver det. I sådana fall måste Ö bör Õ de myndigheter hos vilka tillstånd söks kunna avgöra vilka myndigheter som är behöriga att utöva gruppbaserad tillsyn över detta kreditinstitut. ê2000/12/EG Skäl 12 (anpassad) Ett hemland får i fråga om kreditinstitut, auktoriserade av landets egna behöriga myndigheter, införa strängare regler än dem som gäller enligt artikel 5.1 första stycket och 5.2 samt artiklarna 7, 16, 30, 51 och 65. ê2000/12/EG Skäl 13 (anpassad) Avskaffandet av kravet på auktorisation av filialer till kreditinstitut hemmahörande i gemenskapen medför att något särskilt tillskjutet kapital inte längre skall kunna krävas för sådana filialer. ê2000/12/EG Skäl 14 (anpassad) (12) Den ordning som valts för ömsesidigt erkännande medger k Kreditinstitut som auktoriserats i ett hemland Ö en hemmedlems­stat bör ha tillstånd Õ att inom hela gemenskapen bedriva vissa eller samtliga verksamheter som anges i bilaga I. Detta kan ske genom etablering av filialer eller genom direkt tillhandahållande av tjänster. Beträffande andra verksamheter än dem som förtecknats i bilaga I skall etableringsrätt och frihet att tillhandahålla tjänster gälla enligt fördragets allmänna bestämmelse. ê2000/12/EG Skäl 15 (13) Principen om ömsesidigt erkännande bör även gälla för i bilaga I angivna verksamheter vilka bedrivs av finansiella institut som är dotterbolag till kreditinstitut, förutsatt att sådana dotterbolag omfattas av gruppbaserad tillsyn över moderföretagen och uppfyller vissa bestämda villkor. ê2000/12/EG Skäl 16 (anpassad) (14) Ett värdland får Ö En värdmedlemsstat bör Õ, då rätten till etablering eller rätten att direkt tillhandahålla tjänster utnyttjas, Ö kunna Õ tillämpa särskilda nationella föreskrifter på institut som inte är auktoriserade som kreditinstitut i hemlandet Ö hemmedlems­staten Õ och med avseende på verksamheter som inte är angivna i bilaga I, förutsatt att, för det första, sådana föreskrifter står i överensstämmelse med gemenskapslagstiftning och är motiverande av hänsyn till det allmännas bästa och att, för det andra, de ifrågavarande instituten eller verksamheterna inte är underkastade likvärdiga lagbestämmelser eller föreskrifter i hemlandet Ö hemmedlems­staten Õ. ê2000/12/EG Skäl 17 (anpassad) (15) Medlemsstaterna bör se till att inga hinder föreligger för att verksamhet, som är föremål för ömsesidigt erkännande, kan bedrivas på samma sätt som i hemlandet Ö hemmedlemsstaten Õ, förutsatt att sådan verksamhet inte står i strid med värdlandets Ö värdmedlemsstatens Õ föreskrifter till skydd för det allmännas bästa. ê2000/12/EG Skäl 18 (anpassad) Det föreligger ett nödvändigt samband mellan detta direktivs ändamål och den liberalisering av kapitalrörelser som skall ske till följd av annan gemenskapslagstiftning. Åtgärder med avseende på liberalisering av bankverksamhet måste under alla förhållanden stå i samklang med åtgärder för liberalisering av kapitalrörelser. ê2000/12/EG Skäl 19 (anpassad) (16) De regler som gäller för filialer till kreditinstitut med huvudkontor utanför gemenskapen bör vara enhetliga i samtliga medlemsstater. Det är viktigt att se till att sådana regler inte är gynnsammare än de som gäller för filialer till institut från en annan medlemsstat. Det bör slås fast att g Gemenskapen Ö bör Õ, med beaktande av principen om reciprocitet, får Ö kunna Õ träffa överenskommelser med tredje länder om regler som tillförsäkrar de nämnda filialerna samma behandling inom gemenskapens område. Filialer till kreditinstitut med huvudkontor utanför gemenskapen kommer Ö bör Õ inte att åtnjuta frihet att tillhandahålla tjänster enligt fördragets artikel 49 andra stycket eller frihet att etablera sig i andra medlemsstater än de i vilka de är etablerade. Ansökningar om auktorisation av dotterbolag till företag som är underkastade tredje lands lagar samt ansökningar beträffande sådana företags förvärv av ägarandelar skall prövas i en ordning som är avsedd att tillförsäkra reciprok behandling av kreditinstitut från gemenskapen vilka är verksamma i tredje land. ê2000/12/EG Skäl 20 (anpassad) Auktorisationer som behöriga myndigheter meddelat kreditinstitut i enlighet med detta direktiv har giltighet för hela gemenskapen och inte längre endast för enskilda länder. Gällande reciprocitetsbestämmelser har därför inte någon verkan. Därför behövs en flexibel procedur för prövning av reciprociteten på gemenskapsbasis. Syftet med denna procedur är inte att stänga gemenskapens finansiella marknader utan i stället att hålla dessa marknader öppna för omvärlden och att globalt främja liberalisering av kapitalmarknader i tredje land. För dessa ändamål anvisar direktivet en ordning för underhandlingar med tredje land och, som en sista utväg, för åtgärder som bl.a. innefattar uppskov med prövning av nya ansökningar om auktorisation och begränsning av nya auktorisationer. ê2000/12/EG Skäl 21 (anpassad) (17) Det är önskvärt att a Avtal på grundval av reciprocitet Ö bör Õ träffas mellan gemenskapen och tredje Ö land Õ länder så att den gruppbaserade tillsynen kan utövas över ett så stort geografiskt område som möjligt. ê2000/12/EG Skäl 22 (anpassad) (18) Ansvaret för tillsyn av ett kreditinstituts finansiella status, särskilt beträffande soliditet, åvilar Ö bör åvila hemmedlemsstaten Õ hemlandets behöriga myndigheter. Värdländernas Ö Värdmedlemsstaternas Õ behöriga myndigheter bibehåller ansvaret Ö bör ansvara Õ för tillsyn av Ö filialernas Õ likviditet och för penningpolitik. Övervakning av marknadsrisker bör utövas i nära samverkan mellan de behöriga myndigheterna i Ö hem‑ och värdmedlems­staterna Õ hemländerna och värdländerna. ê2000/12/EG Skäl 23 och 24 (anpassad) ðny (19) En väl fungerande inre bankmarknad kräver inte endast lagstiftning utan även ett nära och regelbundet samarbete ð och betydligt ökad samstämmighet i reglerings‑ och tillsynspraxis ï mellan medlemsstaternas behöriga myndigheter. Den för banktillsynsmyndigheter gemensamma kontaktgruppen är alltjämt lämpligaste forum för Ö Särskilt med hänsyn till detta bör Õ bedömning av problem beträffande enskilda kreditinstitut ð och ömsesidigt informationsutbyte ske inom Europeiska banktillsyns­kommittén som inrättats genom kommissionens beslut 2004/5/EG[15] ï . Gruppen är lämpligt organ för ömsesidigt utbyte av sådan information som angivits i artikel 28. Denna ordning för ömsesidigt informationsutbyte skall Ö bör Õ inte i något fall ersätta sådant bilateralt samarbete som inrättats i artikel 28. Värdländernas behöriga myndigheter får, oOberoende av tillsynsbehörighet i övrigt, Ö bör värdmedlems­staternas behöriga myndigheter, Õ på eget initiativ i nödfallssituationer och i övrigt på begäran av Ö en hemmedlemsstats Õ ett hemlands behöriga myndigheter, Ö kunna Õ kontrollera att ett i Ö värdmedlemsstaten Õ värdlandet etablerat kreditinstituts verksamhet bedrivs i överensstämmelse med tillämpliga lagar och i enlighet med principer om sund förvaltning, god redovisningssed och tillfredsställande internkontroll. ê2000/12/EG Skäl 25 (20) Det är lämpligt att tillåta utbyte av information mellan de behöriga myndigheterna och myndigheter eller organ som i kraft av sin uppgift bidrar till att stärka stabiliteten hos det finansiella systemet. För att bevara informationens konfidentiella karaktär bör antalet mottagare hållas mycket begränsat. ê2000/12/EG Skäl 26 och 27 (anpassad) (21) Vissa handlingar såsom till exempel bedrägeri och insiderbrott påverkar det finansiella systemets stabilitet och integritet, även när andra företag än kreditinstitut berörs. Det är nödvändigt att fastställa under vilka förutsättningar det ovan nämnda informationsutbytet skall tillåtas Ö i sådana fall Õ. ê2000/12/EG Skäl 28 (anpassad) (22) När det föreskrivs att informationen får offentliggöras endast med de behöriga myndigheternas uttryckliga tillstånd får Ö bör Õ dessa, när så är lämpligt, Ö få Õ ställa stränga krav som villkor för tillståndet. ê2000/12/EG Skäl 29 (23) Utbyte av information bör också tillåtas mellan å ena sidan de behöriga myndigheterna och å andra sidan centralbanker och andra organ med liknande uppgifter i deras egenskap av monetära myndigheter samt, i förekommande fall, andra myndigheter med uppgift att utöva tillsyn över betalningssystemen. ê2000/12/EG Skäl 30 (anpassad) (24) För att stärka tillsynen över kreditinstitut och skyddet för deras kunder bör det föreskrivas att en revisorerna Ö vara skyldiga att Õ omgående skall rapporterna till de behöriga myndigheterna då han, enligt vad som föreskrivs i detta direktiv Ö de Õ under fullgörandet av sitt Ö sina Õ uppdrag får kännedom om förhållanden som riskerar att allvarligt påverka ett kreditinstituts finansiella ställning eller dess organisation av administration och redovisning. Med tanke på det eftersträvade syftet är det lämpligt att Ö Av samma skäl bör Õ medlemsstaterna Ö också Õ tillser att denna skyldighet gäller alla de tillfällen då en revisor upptäcker sådana omständigheter vid fullgörandet av sina uppdrag i ett företag som har nära förbindelser med ett kreditinstitut. Revisorernas skyldighet att vid behov meddela de behöriga myndigheterna vissa förhållanden och beslut rörande ett kreditinstitut som de upptäcker vid fullgörandet av sina uppdrag hos ett icke-finansiellt företag ändrar Ö bör Õ inte i sig Ö ändra Õ arten av deras uppdrag hos detta företag, Ö och Õ inte heller det sätt på vilket de bör fullgöra sina uppgifter där. ê2000/12/EG Skäl 31–35 (anpassad) Allmänt tillämpade normer i fråga om kapitalbasen i kreditinstitut utgör en avgörande faktor vid upprättandet av en inre marknad inom banksektorn, eftersom kapitalbasen gör det möjligt att säkra kontinuitet i kreditinstitutens verksamhet och att skydda sparmedel. En harmonisering av normerna förstärker tillsynen av kreditinstituten och bidrar till en samordning inom banksektorn. Sådana normer bör gälla för alla kreditinstitut som auktoriserats inom gemenskapen. Ett kreditinstituts kapitalbas kan täcka förluster som inte motsvaras av tillräckligt stora vinster. Kapitalbasen kan också tjäna som ett viktigt mätinstrument för de behöriga myndigheterna, särskilt när det gäller bedömningen av kreditinstituts soliditet samt för andra tillsynsändamål. Inom en gemensam bankmarknad konkurrerar kreditinstitut direkt med varandra, och de definitioner och normer som hänför sig till kapitalbasen bör därför vara enhetliga. Med hänsyn till detta kan det inte vara enbart medlemsstaternas sak att bestämma kriterierna för kapitalbasens sammansättning. Gemenskapens intressen tillvaratas bäst genom införande av gemensamma, grundläggande normer, eftersom man därmed kan förebygga konkurrensstörningar och samtidigt stärka bankväsendet inom gemenskapen. I den definition av kapitalbasen som läggs fast i detta direktiv ingår de flesta tänkbara poster och kvalificerande beloppsgränser, på ett sätt som ger medlemsstaterna möjlighet att utnyttja samtliga eller endast vissa av dessa poster eller att fastställa lägre gränsvärden. ê2000/12/EG Skäl 36 (anpassad) (25) I detta direktiv anges närmare kriterier Ö att Õ för vissa poster i kapitalbasen Ö närmare kriterier bör specificeras utan att detta skall påverka möjligheten för Õ, varvid gäller att medlemsstaterna har frihet att tillämpa strängare regler. ê2000/12/EG Skäl 37 (anpassad) I inledningsskedet definieras de gemensamma, grundläggande normerna mer allmänt för att kunna omfatta samtliga poster som ingår i kapitalbasen i de olika medlemsstaterna. ê2000/12/EG Skäl 38 (26) I detta direktiv görs åtskillnad, alltefter den typ av poster som ingår i kapitalbasen, mellan å ena sidan poster som utgör primärt kapital och, å andra sidan, poster som utgör supplementärt kapital. ê2000/12/EG Skäl 39 (27) För att beakta det förhållandet att de poster som utgör det supplementära kapitalet inte är av samma slag som de som ingår i det primära kapitalet, bör de förstnämnda inte räknas in i kapitalbasen med ett större sammanlagt belopp än som motsvarar det primära kapitalet. Vidare bör summan av vissa poster i det supplementära kapitalet medräknas med ett belopp motsvarande högst hälften av det primära kapitalet. ê2000/12/EG Skäl 39 (anpassad) (28) Till undvikande av konkurrensstörningar får Ö bör Õ offentliga kreditinstitut inte i sin kapitalbas inräkna garantiförbindelser som utställts av medlemsstaterna eller lokala myndigheter. ê2000/12/EG Skäl 40 (anpassad) (29) Närhelst det inom ramen för tillsyn är nödvändigt att bestämma den konsoliderade kapitalbasen inom en bankkoncern, kommer Ö bör Õ beräkningen att utföras i enlighet med detta direktiv. ê2000/12/EG Skäl 41 (anpassad) ðny (30) De närmare redovisningsmetoder som skall användas vid beräkning av ett kreditinstituts kapitalbas, kapitaltäckningsgrad och ð vid bedömningen av dess tillräcklighet med hänsyn till kreditinstitutets riskexponering och av koncentrationen av ï exponeringar bör stå i överensstämmelse med bestämmelserna i rådets direktiv 86/635/EEG av den 8 december 1986 om årsbokslut och sammanställd redovisning för banker och andra finansiella institut[16], vilket direktiv innebär en anpassning Ö som Õ i vissa avseenden av Ö anpassar Õ bestämmelserna i rådets direktiv 83/349/EEG av den 13 juni 1983 grundat på artikel 44.2 g i fördraget om sammanställd redovisning[17] ð eller Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1606/2002 av den 19 juli 2002 om tillämpning av internationella redovisnings­standarder[18], beroende på vilken av dessa rättsakter som reglerar kreditinstitutens redovisning enligt nationell lagstiftning. ï ê2000/12/EG Skäl 42–47 (anpassad) Bestämmelserna rörande kapitalbasen ingår som ett led i vidare internationella strävanden att undanröja skillnader mellan viktigare länders kapitalbasregler. På en gemensam bankmarknad skall kreditinstituten verka i direkt konkurrens med varandra, och införandet av gemensamma soliditetsnormer i form av en lägsta kapitaltäckningsgrad förebygger konkurrensstörningar och stärker bankväsendet inom gemenskapen. Kommissionen kommer att utarbeta en rapport och periodiskt ta upp bestämmelserna rörande kapitalbasen till förnyat övervägande i avsikt att skärpa dessa bestämmelser och därmed uppnå ökad samstämmighet när det gäller en gemensam definition av kapitalbasen. En sådan ökad samstämmighet kommer att ge förutsättningar för enhetlighet i fråga om kapitalbasen hos gemenskapens kreditinstitut. Bestämmelserna rörande soliditetstal är resultatet av det arbete som utförts av Rådgivande bankrörelsekommittén som har att lämna förslag till kommissionen beträffande samordning av de koefficienter som tillämpas i medlemsstaterna. Det är av särskild betydelse vid tillsyn av kreditinstitut att ett väl avvägt soliditetstal fastställs. Ett relationstal som innebär att tillgångar och poster utanför balansräkningen viktas efter graden av kreditrisk, är ett särskilt användbart mått på soliditeten. òny (31) Minimikrav på kapital är av central betydelse inom tillsynen över kreditinstitut och för det ömsesidiga erkännandet av tillsynsmetoder. Således bör bestämmelserna rörande minimikrav på kapital ses som ett av flera instrument för harmonisering av de grundläggande principerna för tillsyn av kreditinstitut. (32) Det är lämpligt att fastställa gemensamma minimikrav på kapital i syfte att förhindra snedvridningar av konkurrensen och för att förstärka banksystemet på den inre marknaden. (33) För att en tillräcklig solvensnivå skall kunna säkerställas är det viktigt att tillgångar och poster utanför balansräkningen enligt dessa minimikrav på kapital skall vägas efter graden av risk. ê2000/12/EG Skäl 48–51 (anpassad) Utarbetandet av gemensamma normer för kapitalbasen i förhållande till tillgångar och poster utanför balansräkningen, som är förenade med kreditrisker, utgör en väsentlig del av den harmonisering som fordras för ömsesidigt erkännande av tillsynsförfaranden och därmed för förverkligandet av den inre marknaden inom banksektorn. Således bör bestämmelserna rörande kapitaltäckningsgraden ses som ett av flera instrument för harmonisering av de grundläggande principerna för tillsyn av kreditinstitut. På en gemensam bankmarknad skall kreditinstituten verka i direkt konkurrens med varandra, och införandet av gemensamma soliditetsnormer i form av en lägsta kapitaltäckningsgrad förebygger konkurrensstörningar och stärker bankväsendet inom gemenskapen. Detta direktiv innehåller bestämmelser om att garantier, som utfärdas av olika finansiella institut, skall ges olika vikttal. Kommissionen skall därför undersöka om direktivet som sådant väsentligt stör konkurrensen mellan kreditinstitut och försäkringsföretag och skall, mot bakgrund av undersökningen, överväga om några åtgärder behövs för att möta sådana störningar. òny (34) Det är nödvändigt att ta hänsyn till de skillnader som finns mellan kreditinstituten i gemenskapen genom att erbjuda alternativa metoder för beräkningen av minimikrav på kapital för att täcka kreditrisker med olika nivåer av riskkänslighet och varierande komplexitets­grad. Användningen av extern kreditvärdering och av kreditinstitutens egna skattningar av enskilda kreditriskparametrar ökar väsentligt kreditrisk­bestämmelsernas riskkänslig­het och sundhet i stabilitets­avseende. Kreditinstituten bör ges lämpliga incitament för att övergå till mer riskkänsliga metoder. (35) Kraven på minimikapital bör stå i proportion till de risker som skall täckas. Särskilt bör hänsyn tas i kraven till den minskning av risknivåerna som uppstår vid ett stort antal exponeringar som var för sig är relativt små. (36) Tekniker för reducering av kreditrisker bör erkännas i ökad utsträckning men omfattas av ett regelverk som säkerställer att solvensen inte undermineras av att åtgärder felaktigt erkänns som riskreducerande. (37) För att säkerställa att minimikraven på kapital för kreditinstitut tar tillräcklig hänsyn till risker och riskreducering i samband med kreditinstitutens verksamheter och investeringar inom värdepapperisering är det nödvändigt att införa bestämmelser om en riskkänslig och stabilitetsmässigt sund behandling av sådana verksamheter och investeringar. ê2000/12/EG Skäl 52 (anpassad) I bilaga III fastställs behandlingen av poster utanför balansräkningen. För att den inre marknaden skall fungera väl och särskilt för att säkerställa lika konkurrensvillkor, är medlemsstaterna förpliktade att sträva efter en enhetlig bedömning av avtalen om nettning från de behöriga myndigheternas sida. Bilaga III är förenlig med det arbete som bedrivits i ett internationellt forum för myndigheter som utför banktillsyn, och som rör tillsynsmyndigheternas godkännande av bilateral nettning, särskilt möjligheten att beräkna kapitalkravet för vissas transaktioner på ett nettobelopp i stället för på ett bruttobelopp, under förutsättning att det finns juridiskt bindande avtal som säkerställer att kreditrisken begränsas till nettobeloppet. För internationellt verksamma kreditinstitut och grupper av kreditinstitut i flera olika tredje länder, vilka konkurrerar med gemenskapens kreditinstitut, kommer de regler som antas inom större internationella sammanhang att medföra en förfinad tillsynsbehandling av OTC-derivat. Denna förfining leder till en lämpligare obligatorisk kapitaltäckning som beaktar den riskreducerande effekten av nettningsöverenskommelser, som har godkänts av tillsynsmyndigheterna, när det gäller eventuella framtida kreditrisker. Clearing av Over-the-counter (OTC)-derivat utförd av clearingsorganisationer när de fungerar som central motpart har en stor betydelse i vissa medlemsstater. Det är lämpligt att erkänna fördelarna med en sådan clearing när det gäller minskning av kreditrisken och den relaterade systemrisken vid tillsynsbehandling av kreditrisken. Det är nödvändigt att det ställs säkerhet fullt ut för löpande och eventuell framtida exponering som härrör från clearade OTC-derivatkontrakt och att risken för att clearingsorganisationens exponering överstiger marknadsvärdet på ställda säkerheter elimineras så att clearade OTC-derivat under ett övergångsskede erhåller samma tillsynsbehandling som börshandlade derivat. Behöriga myndigheter måste vara tillfredsställda med nivån på de initiala säkerheterna och marginalsäkerheterna som krävs samt med kvaliteten och nivån på det skydd som de ställda säkerheterna ger. Vad gäller kreditinstitut i medlemsstaterna möjliggör bilaga II de behöriga myndigheternas godkännande av bilateral nettning och därigenom ges kreditinstituten lika konkurrensvillkor. Reglerna är både väl avvägda och lämpade för att ytterligare förstärka tillämpningen av tillsynsåtgärder för kreditinstitut. De behöriga myndigheterna i medlemsstaterna bör säkerställa att beräkningen av tilläggsfaktorer grundas på faktiska snarare än nominella belopp. òny (38) Operativa risker är en betydande kategori av risker som kreditinstituten ställs inför och som måste täckas genom kapitalbasen. Det är nödvändigt att ta hänsyn till de skillnader som finns mellan kreditinstituten i gemenskapen genom att erbjuda alternativa metoder för beräkningen av minimikrav på kapital för att täcka operativa risker med olika nivåer av riskkänslighet och varierande komplexitetsgrad. Kreditinstituten bör ges lämpliga incitament för att övergå till mer riskkänsliga metoder. På grund av att teknikerna för mätning och hantering av operativa risker är under utveckling bör bestämmelserna fortlöpande ses över och uppdateras när så är lämpligt, även i fråga om kraven på olika affärsområden och erkännandet av tekniker för riskreducering. (39) För att säkerställa att kreditinstitut inom en företagsgrupp är tillräckligt solventa är det väsentligt att kraven på minimikapital tillämpas utifrån gruppens konsoliderade finansiella ställning. För att vidare säkerställa att kapitalbasen är lämpligt fördelad inom gruppen och, om så krävs, kan utnyttjas för att skydda sparkapital bör minimikraven på kapital tillämpas på de enskilda kreditinstituten inom en grupp, såvida inte detta mål kan uppnås effektivt på annat sätt. ê2000/12/EG Skäl 53 (anpassad) Den lägsta kapitalräckningsgrad som föreskrivs i detta direktiv innebär en ökning av kapitalbasen för kreditinstitut inom gemenskapen. Nivån 8 % har fastställts mot bakgrund av en statistisk undersökning av de kapitalkrav som gällde i början av år 1988. ê2000/12/EG Skäl 54 (anpassad) (40) De väsentliga reglerna för övervakning av kreditinstituts stora exponeringar bör harmoniseras. Medlemsstaterna bör Ö fortfarande Õ ha möjlighet att införa strängare regler än de som följer av detta direktiv. ê2000/12/EG Skäl 55 (anpassad) (41) Övervakning och kontroll av ett kreditinstituts exponeringar ingår Ö bör ingå Õ som en integrerad del av tillsynen över institutet. ÖDärför kan Õ Een alltför stor koncentration av exponeringar gentemot en enskild kund eller grupp av kunder med inbördes anknytning kan medföra oacceptabelt hög förlustrisk. Ett sådant förhållande kan äventyra ett kreditinstituts soliditet. ê2000/12/EG Skäl 56 (anpassad) (42) På en integrerad bankmarknad konkurrerar Ö Eftersom Õ kreditinstituten Ö bedriver direkt konkurrens på den inre marknaden bör Õ konkurrerar direkt på den med varandra, och kraven på övervakning bör därför vara likvärdiga i hela gemenskapen. För att detta skall uppnås kan det inte helt lämnas åt medlemsstaterna att självständigt fastställa kriterierna för att bestämma riskkoncentrationen, utan dessa måste underkastas juridiskt bindande regler på gemenskapsnivå. Gemenskapens intresse tjänas därför bäst genom att gemensamma regler antas, eftersom detta förebygger skillnader i konkurrensvillkoren samtidigt som gemenskapens banksystem stärks. ê2000/12/EG Skäl 57 (anpassad) ðny (43) Bestämmelserna rörande kapitaltäckningsgraden för kreditinstitut innehåller en förteckning över kreditrisker som kreditinstitut kan ådra sig. Denna förteckning bör därför användas för att definiera exponeringar när det gäller begränsningen av stora exponeringar. Det är dock inte ð Även om det är lämpligt att bygga den definition av exponeringar som skall användas i samband med gränstal för stora exponeringar på den definition som används i samband med minimikraven på kapitalbas för att täcka kreditrisker, är det inte ï lämpligt att som princip hänvisa till de vikttal och risknivåer som fastställs i nämnda bestämmelser. Syftet med dem var att skapa ett generellt kapitaltäckningskrav för att täcka kreditrisker i kreditinstitut. Syftet med regleringen av stora exponeringar är Ö För Õ att begränsa den maximala förlust som ett kreditinstitut kan ådra sig genom en enskild kund eller grupp av kunder med inbördes anknytning. Det är Ö det Õ därför lämpligt att inta en försiktig hållning vid tillämpningen och att vid beräkning av en exponering som en huvudregel utgå från det nominella beloppet utan hänsyn till Ö anta regler för beräkningen av stora exponeringar som utgår från exponeringarnas nominella värde utan någon tillämpning av Õ vikttal eller risknivåer. òny (44) Även om det i avvaktan på en ytterligare översyn av bestämmelserna om stora exponeringar är önskvärt, i syfte att minska beräknings­kraven, att effekterna av kreditrisk­reducerande åtgärder får erkännas på liknande sätt som det som tillåts i fråga om minimikrav på kapital, skall det beaktas att bestämmelserna om kreditrisk­reducering har utformats med avseende på en allmän diversifierad kreditrisk till följd av exponeringar mot ett stort antal motparter. Därför måste det finnas bestämmelser till skydd för stabiliteten för erkännandet av effekterna av sådana tekniker när det gäller gränstal för stora exponeringar som är avsedda att begränsa den maximala förlust som ett kreditinstitut kan ådra sig genom en enskild kund eller grupp av kunder med inbördes anknytning. ê2000/12/EG Skäl 58 (anpassad) (45) När ett kreditinstitut exponerar sig gentemot sitt moderföretag eller gentemot andra dotterföretag till moderföretaget, är särskild försiktighet påkallad. Kreditinstituts exponeringar måste Ö bör Õ handhas på ett helt självständigt sätt i enlighet med principerna om sund bankledning utan hänsyn till Ö några Õ andra omständigheter än dessa principer. Bestämmelserna i detta direktiv föreskriver för det fall Ö I händelse av Õ att personer som har ett kvalificerat innehav i ett kreditinstitut utövar sitt inflytande direkt eller indirekt på ett sätt som är ägnat att vara till förfång för en sund och ansvarsfull ledning av institutet, att Ö bör Õ de behöriga myndigheterna skall vidta lämpliga åtgärder för att detta förhållande skall upphöra. När det gäller stora exponeringar bör särskilda normer Ö, däribland även strängare restriktioner, Õ fastställas för dem som ett kreditinstitut gör gentemot sin egen företagsgrupp, och i sådana fall är det motiverat med strängare regler än för andra exponeringar. Ö Sådana normer behöver Õ bör dock inte tillämpas om moderföretaget är ett finansiellt holdingföretag eller kreditinstitut eller om övriga dotterföretag är antingen kreditinstitut eller finansinstitut eller företag som tillhandahåller bankanknutna tjänster under förutsättning att samtliga företag i gruppen omfattas av tillsynen över kreditinstitutet på grundval av sammanställning. I sådana fall möjliggör den gruppbaserade övervakningen av företagen i gruppen tillräckligt effektiv tillsyn utan att hårdare begränsningar av exponeringarna behöver införas. Med detta tillvägagångssätt uppmuntras också bankgrupper att organisera sig så att gruppbaserad övervakning blir möjlig, vilket är önskvärt eftersom det möjliggör en mer övergripande övervakning. òny (46) Kreditinstituten bör säkerställa att de har internt kapital som är tillfredsställande i fråga om kvantitet, kvalitet och fördelning med hänsyn till de risker som de är, eller kan komma att bli, exponerade för. De bör därför ha inrättat strategier och förfaranden för att bedöma om det interna kapitalet är tillräckligt och för att fortlöpande hålla det på en tillräcklig nivå. (47) De behöriga myndigheterna är skyldiga att övertyga sig om att kreditinstituten är väl organiserade och har tillräcklig kapitalbas med hänsyn till de risker som kreditinstituten är, eller kan komma att bli, exponerade för. (48) För att den inre marknaden för bankverksamhet skall kunna fungera effektivt bör Europeiska banktillsyns­kommittén verka för en konsekvent tillämpning av detta direktiv och för en enhetlig tillsynspraxis i hela gemenskapen. (49) Av samma skäl och för att säkerställa att kreditinstitut inom gemenskapen som är verksamma i flera medlems­stater inte utsätts för oproportionerliga krav till följd av att medlemsstaternas behöriga auktorisations‑ och tillsynsmyndigheter behåller sitt ansvar är det av avgörande betydelse att väsentligt öka samarbetet mellan de behöriga myndigheterna. I detta sammanhang bör den samordnande tillsynsmyndighetens roll stärkas. Europeiska banktillsyns­kommittén bör stödja detta samarbete och verka för att det utvidgas. ê2000/12/EG Skäl 65 (anpassad) (50) Gruppbaserad tillsyn över kreditinstitut bör särskilt inriktas på Ö syftar till Õ att skydda insättarnas intressen och att säkerställa stabilitet i det finansiella systemet. ê2000/12/EG Skäl 59 (anpassad) (51) För att vara verksam måste Ö bör därför den gruppbaserade Õ tillsynen tillämpas på alla bankgrupper, även sådana där moderföretaget inte är ett kreditinstitut. De behöriga myndigheterna bör ges de befogenheter som är nödvändiga för att de skall kunna utöva tillsynen. ê2000/12/EG Skäl 60 (anpassad) (52) I företagsgrupper med blandad verksamhet där moderföretaget kontrollerar minst ett dotterkreditinstitut måste Ö bör Õ de behöriga myndigheterna ges möjlighet att bedöma den ekonomiska ställningen för kreditinstitutet. I avvaktan på en senare samordning får medlemsstaterna fastställa de metoder för sammanställd redovisning som är lämpliga för att syftet med detta direktiv skall uppnås. De behöriga myndigheterna måste Ö bör Õ åtminstone ha möjlighet att från alla företag inom en grupp inhämta den information som behövs för att tillsynen skall kunna utövas. Samarbete mellan myndigheter med ansvar för tillsyn över olika finansiella sektorer bör etableras för övervakning av företagsgrupper som utövar olika typer av finansiell verksamhet. Ö I avvaktan på en senare samordning bör medlemsstaterna få fastställa de metoder för sammanställd redovisning som är lämpliga för att syftet med detta direktiv skall uppnås. Õ ê2000/12/EG Skäl 61 (anpassad) (53) Medlemsstaterna kan vidare Ö bör kunna Õ vägra att lämna tillstånd att driva bankrörelse eller återkalla ett tillstånd om strukturen i företagsgruppen kan anses olämplig för bedrivande av bankrörelse, särskilt om tillsynen av företagsgruppen inte kan utövas på ett effektivt sätt. Ö De behöriga myndigheterna bör därvid ha de befogenheter som krävs Õ Fför att säkra en sund ledning av kreditinstitut har de behöriga myndigheterna de befogenheter som anges i artikel 7.1 första stycket och 7.2, artikel 14.1 c och artikel 16. ê2000/12/EG Skäl 62–64 (anpassad) Medlemsstaterna kan även tillämpa lämpliga metoder för tillsyn över företagsgrupper som har en struktur som inte omfattas av detta direktiv. Om sådana företagsgrupper blir vanliga bör bestämmelserna i detta direktiv utvidgas till att omfatta även dessa företagsgrupper. Gruppbaserad tillsyn bör omfatta all verksamhet som definieras i bilaga I. Alla företag som huvudsakligen ägnar sig åt sådan verksamhet bör därför omfattas av den gruppbaserade tillsynen. Definitionen av finansiella institut måste därför omfatta sådan verksamhet. Genom direktiv 86/635/EEG tillsammans med direktiv 83/349/EEG infördes regler för den sammanställda redovisning som skall offentliggöras av kreditinstitut. Därför är det nu möjligt att noggrannare ange de metoder som skall användas i samband med gruppbaserad tillsyn. òny (54) För att den inre marknaden för bankverksamhet skall kunna fungera effektivare och för att gemenskaps­medborgarna skall ges tillfreds­ställande insyn är det nödvändigt att de behöriga myndigheterna offentligt och på ett sätt som möjliggör meningsfulla jämförelser informerar om på vilket sätt detta direktiv genomförs. (55) I syfte att stärka marknads­disciplinen och ge kreditinstituten incitament till att förbättra marknads­strategi, riskkontroll och intern lednings­organisation bör lämpliga föreskrifter ges om offentlig information från företagen. ê2000/12/EG Skäl 66 (anpassad) (56) En undersökning av problem inom områden som täcks av såväl detta direktiv som andra direktiv om kreditinstituts verksamhet fordrar samarbete mellan behöriga myndigheter och kommissionen i en rådgivande kommitté, särskilt med avseende på närmare samordning. Inrättandet av en rådgivande bankrörelsekommitté för de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna utesluter inte andra former av samarbete mellan myndigheter som utövar tillsyn över etablering av och verksamhet i kreditinstitut, i synnerhet samarbete inom den kontaktgrupp som inrättats mellan banktillsynsmyndigheterna. ê2000/12/EG Skäl 67 (anpassad) (57) Tekniska jämkningar av de detaljregler som föreskrivs i detta kan återkommande behövas med hänsyn till utvecklingen inom banksektorn. Kommissionen kommer, efter hörande av den rådgivande bankrörelsekommittén och inom ramen för den verkställande myndighet som genom fördraget givits kommissionen, att vidta nödvändiga jämkningar. De åtgärder som krävs för att genomföra detta direktiv bör antas i enlighet med rådets beslut 1999/468/EG av den 28 juni 1999 om de förfaranden som skall tillämpas vid utövandet av kommissionens genomförandebefogenheter Ö [19] Õ . òny (58) För att undvika störningar på marknaderna och säkerställa kontinuitet i de övergripande kapitalbas­nivåerna är det lämpligt att besluta om särskilda övergångs­bestämmelser. (59) På grund av att bestämmelserna om minimikrav på kapital är riskkänsliga är det önskvärt att det fortlöpande kontrolleras om de har väsentliga effekter på konjunkturcykeln. Kommissionen skall med beaktande av Europeiska centralbankens synpunkter överlämna rapporter i frågan till Europaparlamentet och rådet. ê2000/12/EG Skäl 68 (anpassad) Enligt artikel 36.1 i detta direktiv får solidariska förpliktelser från låntagare i kreditinstitut som är organiserade som kooperativa institut eller fonder behandlas som delposter i kapitalbasen enligt artikel 34.2.7. Danska regeringen har uttryckt stort intresse för att ombilda sina få hypotekskreditinstitut som är organiserade som kooperativa institut eller fonder till aktiebolag. För att underlätta eller möjliggöra ombildningen behövs en temporär avvikelse så att delar av solidariska åtaganden kan inräknas i kapitalbasen. En sådan temporär avvikelse torde inte negativt påverka konkurrensen mellan kreditinstituten. ê2000/12/EG Skäl 69–71 69. Användningen av ett vikttal om 20 % för kreditinstitutens innehav av obligationer som är utgivna av hypotekskreditinstitut, kan framkalla störningar på nationella kapitalmarknader, där sådana instrument spelar en dominerade roll. I sådana fall fattas beslut om att övergångsvis tillämpa 10 % vikt. Marknaden för värdepapper genomgår en snabb utveckling. Det är därför önskvärt att kommissionen tillsammans med medlemsstaterna granskar tillsynsbehandlingen av tillgångsbaserade värdepapper och före den 22 juni 1999 lägger fram förslag i syfte att ändra befintlig lagstiftning så att en lämplig tillsynsbehandling av tillgångsbaserade värdepapper kan fastställas. Till och med den 31 december 2006 får medlemsstaternas behöriga myndigheter tillåta sina kreditinstitut att tillämpa 50 % riskvikt i fråga om lån som enligt dessa myndigheters bedömning är fullt ut säkrade genom panträtt i kontorsbyggnader eller företagslokaler för olika ändamål. En fastighet som intecknas måste vara föremål för strikta bedömningskriterier och regelbundna omvärderingar för att beakta utvecklingen på marknaden för företagsfastigheter. Fastighetsägaren måste själv använda eller hyra ut fastigheten. Lån till fastigheter under uppförande undantas från bestämmelsen om riskvikt på 50 %. 70. För att säkerställa en harmoniserad tillämpning av bestämmelserna om stora exponeringar bör medlemsstaterna ges möjlighet att införa de nya gränserna i två steg. För mindre kreditinstitut kan en längre övergångstid vara motiverad eftersom en alltför snabb tillämpning av 25-procentsregeln skulle kunna leda till att deras utlåningsverksamhet minskar alltför snabbt. 71. En harmonisering är också på väg av regler avseende rekonstruktion, konkurs och likvidation av kreditinstitut. ê2000/12/EG Skäl 72 (anpassad) (60) Harmonisering kommer att krävas även Ö att ske Õ beträffande övervakning av likviditetsrisker. ê2000/12/EG Skäl 73 (anpassad) Detta direktiv får inte påverka medlemsstaternas förpliktelser vad gäller de tidsgränser för genomförande av de direktiv som anges i bilaga V, del B. òny (61) Denna rättsakt respekterar de grundläggande rättigheter och iakttar de principer som erkänns såsom allmänna gemenskapsrättsliga principer, bland annat i Europeiska unionens stadga om grundläggande rättigheter. (62) Skyldigheten att införliva detta direktiv med nationell lagstiftning bör bara gälla de bestämmelser som har ändrats i väsentlig utsträckning jämfört med tidigare direktiv. Skyldigheten att införliva de oförändrade bestämmelserna följer av de tidigare direktiven. (63) Detta direktiv bör inte påverka medlemsstaternas skyldigheter vad gäller de tidsfrister för införlivande med nationell lagstiftning av de direktiv som anges i del B av bilaga I. ê2000/12/EG HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. òny INNEHÅLLSFÖRTECKNING AVDELNING I || SYFTE, TILLÄMPNINGSOMRÅDE OCH DEFINITIONER AVDELNING II || VILLKOR FÖR RÄTTEN ATT STARTA OCH DRIVA VERKSAMHET I KREDITINSTITUT AVDELNING III || BESTÄMMELSER OM ETABLERINGSFRIHET OCH FRIHET ATT TILLHANDAHÅLLA TJÄNSTER Avsnitt 1 || Kreditinstitut Avsnitt 2 || Finansiella institut Avsnitt 3 || Utövande av etableringsrätten Avsnitt 4 || Utövande av rätten till fritt tillhandahållande av tjänster Avsnitt 5 || Befogenheter för värdmedlemsstatens behöriga myndigheter AVDELNING IV || FÖRHÅLLANDE TILL TREDJE LAND Avsnitt 1 || Anmälan avseende företag i tredje land och villkor för marknadstillträde i tredje land Avsnitt 2 || Samarbete med behöriga myndigheter i tredje land om gruppbaserad tillsyn AVDELNING V || PRINCIPER OCH TEKNISKA INSTRUMENT FÖR TILLSYN OCH UPPLYSNINGSPLIKT Kapitel 1 || Principer för tillsynsansvar Avsnitt 1 || Behörighet för hemmedlemsstat respektive värdmedlemsstat Avsnitt 2 || Utbyte av information och tystnadsplikt Avsnitt 3 || Skyldighet för personer ansvariga för den lagenliga kontrollen av årsbokslut och sammanställd årsredovisning Avsnitt 4 || Befogenheter att vidta sanktioner och rätt till domstolsprövning Kapitel 2 || Tekniska instrument för tillsyn Avsnitt 1 || Kapitalbas Avsnitt 2 || Avsättningar för risker Underavsnitt 1 || Tillämpningsnivå Underavsnitt 2 || Beräkning av kapitalkrav Underavsnitt 3 || Miniminivå för kapitalbasen Avsnitt 3 || Minimikrav på kapitalbas för kreditrisker Underavsnitt 1 || Schablonmetoden Underavsnitt 2 || Internmetoden Underavsnitt 3 || Reducering av kreditrisk Underavsnitt 4 || Värdepapperisering Avsnitt 4 || Minimikrav på kapitalbas för operativa risker Avsnitt 5 || Stora exponeringar Avsnitt 6 || Kvalificerade innehav i företag utanför finansområdet Kapitel 3 || Kreditinstitutens värderingsmetoder Kapitel 4 || De behöriga myndigheternas tillsyn och upplysningsplikt Avsnitt 1 || Tillsyn Avsnitt 2 || De behöriga myndigheternas upplysningsplikt Kapitel 5 || Kreditinstitutens upplysningsplikt AVDELNING VI || VERKSTÄLLANDE BEFOGENHETER AVDELNING VII || ÖVERGÅNGS- OCH SLUTBESTÄMMELSER Kapitel 1 || Övergångsbestämmelser Kapitel 2 || Slutbestämmelser BILAGA I || Förteckning över verksamheter som skall vara föremål för ömsesidigt erkännande BILAGA II || Klassificering av poster utanför balansräkningen BILAGA III || Behandling av derivatinstrument BILAGA IV || Typer av derivat BILAGA V || Tekniska kriterier för organisation och riskhantering BILAGA VI || Schablonmetoden BILAGA VI del 1 || Riskvikter BILAGA VI del 2 || Erkännande av ratinginstitut och inplacering av deras kreditbetyg BILAGA VI del 3 || Användning av ratinginstituts kreditvärderingar för att fastställa riskvikt BILAGA VII || Internmetoden BILAGA VII del 1 || Riskvägda exponeringsbelopp och förväntade förlustbelopp BILAGA VII del 2 || PD, LGD och löptid BILAGA VII del 3 || Exponeringsvärde BILAGA VII del 4 || Minimikrav för internmetoden BILAGA VIII || Kreditriskskydd BILAGA VIII del 1 || Godtagbarhet BILAGA VIII del 2 || Minimikrav BILAGA VIII del 3 || Beräkning av kreditriskskyddets effekter BILAGA VIII del 4 || Löptidsobalans BILAGA VIII del 5 || Kombinerat kreditriskskydd vid schablonmetoden BILAGA VIII del 6 || Kreditriskskydd för exponeringskorgar BILAGA IX || Värdepapperisering BILAGA IX del 1 || Definitioner för bilaga X BILAGA IX del 2 || Minimikrav för erkännande av betydande kreditrisköverföring och beräkning av riskvägda exponeringsbelopp och förväntade förlustbelopp för värdepapperiserade exponeringar BILAGA IX del 3 || Externa kreditvärderingar BILAGA IX del 4 || Beräkning BILAGA X || Operativ risk BILAGA X del 1 || Basmetoden BILAGA X del 2 || Schablonmetoden BILAGA X del 3 || Intermätningsmetoder BILAGA X del 4 || Kombinerad tillämpning av olika metoder BILAGA X del 5 || Klassificering av typ av förlust BILAGA XI || Tekniska kriterier för de behöriga myndigheternas översyn och utvärdering BILAGA XII || Tekniska kriterier för upplysning BILAGA XII del 1 || Allmänna kriterier BILAGA XII del 2 || Allmänna krav BILAGA XII del 3 || Krav som berättigar till användning av särskilda instrument eller metoder BILAGA XIII del A || Upphävda direktiv, med senare ändringar av dessa (i enlighet med artikel 158) BILAGA XIII del B || Tidsgränser för genomförande i nationell lagstiftning (i enlighet med artikel 159) BILAGA XIV || Jämförelsetabell ê2000/12/EG (anpassad) AVDELNING I ÖSYFTE, TILLÄMPNINGSOMRÅDE OCH Õ DEFINITIONER OCH TILLÄMPNINGSOMRÅDE ê 2000/12/EG, Art. 2.1–2 (anpassad) Artikel 1 1. Ö Genom Õ Ddetta direktiv gäller Ö fastställs bestämmelser Õ i fråga om rätten att starta och driva verksamhet i kreditinstitut Ö och om den finansiella tillsynen över sådana institut Õ och är tillämpligt på alla kreditinstitut. 2. Artiklarnael Ö 39 Õ och 52-56 Ö kapitel 4.1 i avdelning V skall gälla Õ gäller även för finansiella holdingföretag och holdingföretag med blandad verksamhet med huvudkontor i gemenskapen. 3. De institut som permanent undantagits i punkt 3 Ö enligt artikel 5 Õ, dock inte medlemsstaternas centralbanker, skall behandlas som finansiella institut vid tillämpning av artikellarna 25 och 52-56 Ö 39 och kapitel 4.1 i avdelning V Õ . ê2000/12/EG, Art. 2.3 (anpassad) Artikel 2 Detta direktiv Ö skall inte gälla Õ gäller inte Ö följande Õ: – mMedlemsstaternas centralbanker,. – pPostgiroinstitut,. – iI Belgien, ”Institut de Réescompte et de Garantie/Herdiscontering‑ en Waarborginstituut”,. – iI Danmark, ”Dansk Eksportfinansieringsfond”, ”Danmarks Skibskreditfond” och ”Dansk Landbrugs Realkreditfond”,. – iI Tyskland, ”Kreditanstalt für Wiederaufbau”, företag som med stöd av ”Wohnungsgemeinnützigkeitsgesetz” är erkända för genomförande av statlig bostadspolitik och som inte huvudsakligen bedriver bankverksamhet samt företag som i enlighet med samma lag anses som allmännyttiga bostadsföretag. – iI Grekland, ”Ελληνική Τράπεζα Βιομηχανικής Αναπτύξεως,” (Elliniki Trapeza Viomichanikis Anaptyxeos), ”Ταμείο Παρακαταθηκών και Δανείων” (Tamio Parakatathikon kai Danion) och ”Ταχυδρομικό Ταμιευτήριο” (Tachidromiko Tamieftirio),. – iI Spanien, ”Instituto de Crédito Oficial”,. – iI Frankrike, ”Caisse des dépots et consignations”,. – iI Irland, ”credit unions” och ”friendly societies”,. – iI Italien, ”Cassa Depositi e Prestiti”,. – iI Nederländerna, ”Nederlandse Investeringsbank voor Ontwikkelings­landen NV”, ”NV Noordelijke Ontwikkelings­maatschappij”, ”NV Industriebank Limburgs Instituut voor Ontwikkeling en Financiering” och ”Overijsselse Ontwikkelings­maatschappij NV”,. – iI Österrike, företag som är godkända som allmännyttiga byggnadsföretag och ”Österreichische Kontrollbank AG”,. – iI Portugal, ”Caixas Económicas” som fanns den 1 januari 1986, med undantag av, å ena sidan, dem som blivit aktiebolag samt, å andra sidan, ”Caixa Económica Montepio Geral”,. – iI Finland, ”Teollisen yhteistyön rahasto Oy/Fonden för industriellt samarbete AB” och ”Kera Oy/Kera AB”,. – iI Sverige, ”Svenska Skeppshypotekskassan”, samt. – iI Förenade kungariket, ”National Savings Bank”, ”Commenwealth Development Finance Company Ltd”, ”Agricultural Mortgage Corporation Ltd”, ”Scottish Agricultural Securities Corporation Ltd”, ”Crown Agents for overseas governments and administrations”, ”credit unions” och ”municipal banks”. ê2003 års anslutningsakt – iI Lettland, ’krājaizdevu sabiedrības’, företag som är erkända enligt ’krājaizdevu sabiedrību likums’ som kooperativa företag som utför finansiella tjänster enbart för sina medlemmar,. – iI Litauen, ”kredito unijos” förutom ”Centrinė kredito unija”,. – iI Ungern, ”Magyar Fejlesztési Bank Rt.” och ”Magyar Export-Import Bank Rt.”,. – iI Polen, ”Spółdzielcze Kasy Oszczędnościowo – Kredytowe” och ”Bank Gospodarstwa Krajowego”. ê Direktiv 2004/xx/EG Art. 3.1 (anpassad) 4. Kommissionen skall enligt förfarandet i artikel 60.2 besluta i fråga om ändringar i förteckningen i punkt 3. ê 2000/12/EG, Art. 2.5–6 (anpassad) Artikel 3 1. Ett Ö eller flera Õ kreditinstitut som fanns i en medlemsstat den 15 december 1977 och som, vid detta datum, var varaktigt underställt en i samma medlemsstat etablerad central företagsenhet som övervakar institutet, får undantas från tillämpning av villkorsbestämmelserna i såväl artikel 6.1 som artiklarna Ö 7 och 11.1 Õ 8 och 59, förutsatt att, senast den 15 december 1979, den nationella lagstiftningen innehåller följande: a) Antingen gäller solidariskt ansvar för åtaganden som gjorts av den centrala företagsenheten och dess underställda institut eller också garanteras de senare institutens åtaganden fullt ut av den centrala företagsenheten. b) Soliditeten och likviditeten hos den centrala företagsenheten och alla dess underställda institut övervakas sammantaget, på grundval av sammanställd redovisning. c) Den centrala företagsenhetens verkställande ledning är bemyndigad att utfärda instruktioner till den verkställande ledningen för varje underställt institut. Vad som sägs i första stycket gäller även lokalt verksamma kreditinstitut, som efter den 15 december 1977 Ö stadigvarande Õ knutits till en central företagsenhet i den mening som anges i första stycket, ifall det är fråga om en normal utvidgning av företagsnätet. ê Direktiv 2004/xx/EG Art. 3.2 (anpassad) I fråga om andra kreditinstitut än sådana som etableras på nyligen uppdämt vattenområde eller som tillkommit genom uppdelning eller sammanslagning av befintliga institut, organisatoriskt beroende av eller underordnade den centrala företagsenheten, får kommissionen enligt förfarandet i artikel 60.2 Ö 150 Õ utfärda ytterligare bestämmelser om tillämpningen av andra stycket, inbegripet beslut om upphävande av undantag enligt första stycket, i fall då den finner att anknytningen av nya institut, som drar fördel av bestämmelserna i andra stycket, kan påverka konkurrensen negativt. ê 2000/12/EG, Art. 2.5–6 (anpassad) 2. Ett kreditinstitut som, enligt vad som sägs Ö avses Õ i punkt 5 Ö 1 Õ första stycket, är underställt en i samma medlemsstat etablerad central företagsenhet, får också undantas från tillämpningen av artiklarna Ö 9 och 10 Õ 5, 40-51 och 65 Ö samt även kapitel 2.2–6 och 3 i avdelning V, Õ, under förutsättning, utan att tillämpningen av nämnda bestämmelser på den centrala företagsenheten påverkas, att helheten bestående av den centrala företagsenheten och underställda institut omfattas av nämnda Ö dessa Õ bestämmelser på gruppnivå Om undantag görs, skall artiklarna Ö 16, 23, 24, 25, 26.1–3, 28 och 29–37 Õ 13, 18, 19, artikel 20.1-20.6 samt artiklarna 21 och 22 tillämpas på den centrala företagsenhetens och de underställda institutens sammantagna rörelse. ê2000/12/EG Art. 1 (anpassad) Artikel 4 Definitioner I detta direktiv avses med Ö används följande beteckningar med de betydelser som här anges: Õ ê2000/28/EG Art. 1.1–5 (anpassad) (1) kreditinstitut: a) ett företag vars verksamhet består i att från allmänheten ta emot insättningar eller andra återbetalbara medel och att bevilja krediter för egen räkning, eller b) ett institut för elektroniska pengar i enlighet med Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/46/EG av den 18 september 2000 om rätten att starta och driva affärsverksamhet i institut för elektroniska pengar samt om tillsyn av sådan verksamhet,[20]. Vid tillämpningen av tillsyn på gruppnivå skall kreditinstitut enligt första stycket samt privata eller offentliga företag som omfattas av definitionen i första stycket och som är auktoriserade i ett tredje land betraktas som kreditinstitut. Vid tillämpningen av tillsyn och kontroll av stora exponeringar skall kreditinstitut enligt första stycket samt filialer till ett sådant kreditinstitut i tredje land, privata och offentliga företag samt deras filialer, som motsvarar definitionen i första stycket och som är auktoriserade i ett tredje land betraktas som kreditinstitut. (2) auktorisation: ett myndighetstillstånd i någon form innebärande en rätt för kreditinstitut att driva verksamhet. (3) filial: ett driftställe som utgör en legalt beroende del av ett kreditinstitut och som självständigt utför alla eller vissa av de transaktioner som är hänförliga till verksamhet i kreditinstitut. samtliga de driftställen som i en medlemsstat är inrättade av ett kreditinstitut med huvudkontor i en annan medlemsstat skall anses utgöra en enda filial. (4) behöriga myndigheter: de nationella myndigheter som enligt lag eller annan författning har behörighet att utöva tillsyn över kreditinstitut,. (5) finansiella institut: företag som inte är kreditinstitut men vars huvudsakliga verksamhet består i att förvärva aktier eller andelar eller att utföra en eller flera av de verksamheter som är upptagna i punkterna 2–12 i bilaga I,. òny (6) institut: vid tillämpning av avsnitten 2–3 i kapitel 2 i avdelning V, institut enligt definitionen i [artikel 2.3 i rådets direktiv 93/6/EEG][21]. ê2000/12/EG Art. 1.6–8 (anpassad) (7) Ö hemmedlemsstat Õ hemland: den medlemsstat i vilken ett kreditinstitut har blivit auktoriserat i enlighet med artiklarna 4-11 Ö 6–9 och 11–14,. Õ (8) Ö värdmedlemsstat Õ värdland: den medlemsstat i vilken ett kreditinstitut har en filial eller där det tillhandahåller tjänster,. (9) ägarkontroll: förhållandet mellan ett moderföretag och ett dotterföretag, så som definierats i artikel 1 i direktiv 83/349/EEG eller ett motsvarande förhållande mellan en fysisk eller juridisk person och ett företag. ê2002/87/EG Art. 29.1 a (anpassad) ðny (10) ägarintresse: vid tillämpningen av Ö punkterna o och p i artiklarna 57.2 och 71–73 samt kapitel 4 i avdelning VÕ gruppbaserad tillsyn och vid tillämpningen av artikel 34.2.15 och 34.2.16, ägarintresse i den mening som avses i artikel 17 första meningen i Ö rådets Õ direktiv 78/660/EEG[22] eller direkt eller indirekt innehav av 20 % eller mer av rösterna eller kapitalet i ett företag. ê2000/12/EG Art. 1.10–13 (anpassad) (11) kvalificerat innehav: ett direkt eller indirekt ägande i ett företag, där innehavet representerar 10 % eller mer av kapitalet eller samtliga röster eller som möjliggör ett väsentligt inflytande över ledningen av Ö detta Õ företaget. startkapital: kapital så som definierats i artikel 34.2.1 och artikel 34.2.2 (12) moderföretag: a) ett moderföretag så som definierats i artiklarna 1 och 2 i direktiv 83/349/EEG,. b) Vid tillämpningen av gruppbaserad tillsyn och kontrollen av stora exponeringar Ö artiklarna 71–73 samt kapitel 2.5 och 4 i avdelning V Õ skall ett moderföretag enligt definitionen i artikel 1.1 i direktiv 83/349/EEG samt alla företag som enligt de behöriga myndigheternas bedömning utövar ett bestämmande inflytande över ett annat företag betraktas som moderföretag. (13) dotterföretag: a) ett dotterföretag så som definierats i artiklarna 1 och 2 i direktiv 83/349/EEG,. b) Vid tillämpningen av gruppbaserad tillsyn och kontrollen av stora exponeringar Ö artiklarna 71–73 samt kapitel 2.5 och 4 i avdelning V Õ skall ett dotterföretag enligt definitionen i artikel 1.1 i direktiv 83/349/EEG samt alla företag som enligt de behöriga myndigheternas bedömning utövar ett bestämmande inflytande över ett annat företag betraktas som moderföretag. Ett dotterföretag till ett dotterföretag skall också anses som ett dotterföretag till Ö det Õ moderföretag som är överordnat dessa företag. òny (14) moderkreditinstitut i en medlemsstat: ett kreditinstitut som har ett kreditinstitut eller ett finansiellt institut som dotterföretag, eller som har ett ägarintresse i ett sådant institut, och som inte självt är ett dotterföretag till ett annat kreditinstitut som auktoriserats i samma medlemsstat eller till ett finansiellt holdingföretag som är etablerat i samma medlemsstat, och i vilket inget annat kreditinstitut i samma medlemsstat har något ägarintresse. (15) finansiellt moderholdingföretag i en medlemsstat: ett finansiellt holdingföretag som inte självt är ett dotterföretag till ett kreditinstitut som auktoriserats i samma medlemsstat eller till ett finansiellt holdingföretag som är etablerat i samma medlemsstat. (16) moderkreditinstitut inom EU: ett moderkreditinstitut i en medlemsstat som inte självt är ett dotterföretag till ett kreditinstitut som auktoriserats i någon medlemsstat eller till ett finansiellt holdingföretag som är etablerat i någon medlemsstat, och i vilket inget annat kreditinstitut i någon medlemsstat har något ägarintresse. (17) finansiellt moderholdingföretag inom EU: ett finansiellt moderholdingföretag i en medlemsstat som inte är ett dotterföretag till ett kreditinstitut som auktoriserats i någon medlemsstat, ê2000/12/EG Art. 1.14–18 (anpassad) zon A: alla medlemsstater och alla de andra länder som är fullvärdiga medlemmar av Organisationen för ekonomiskt samarbete och utveckling (OECD) samt de länder som slutit särskilda låneavtal med Internationella valutafonden (IMF) inom ramen för fondens Allmänna låneprogram (GAB). Varje land som lägger om sin utlandsskuld skall dock uteslutas ur zon A under en period av fem år. zon B: alla länder som inte ingår i zon A. kreditinstitut i zon A: alla kreditinstitut som är auktoriserade i medlemsstaterna, i enlighet med artikel 4, inklusive deras filialer i tredje land, samt alla privata och offentliga företag som omfattas av definitionen i punkt 1 första stycket och som är auktoriserade i andra länder inom zon A, inklusive deras filialer, kreditinstitut i zon B: alla privata och offentliga företag som är auktoriserade utanför zon A och som omfattas av definitionen i punkt 1 första stycket, inklusive deras filialer inom gemenskapen, icke-banksektorn: alla andra låntagare än kreditinstitut, så som definierade i punkterna 16 och 17, centralregeringar och centralbanker, regionregeringar och lokala myndigheter, Europeiska gemenskaperna, Europeiska investeringsbanken samt multilaterala utvecklingsbanker så som definierats i punkt 19, ê2004/69/EG Art. 1 (anpassad) multilaterala utvecklingsbanker: Världsbanken (International Bank for Reconstruction and Development), International Finance Corporation, Inter-American Development Bank, Asian Development Bank, African Development Bank, Council of Europe Resettlement Bank, Nordiska Investeringsbanken, Caribbean Development Bank, Europeiska banken för återuppbyggnad och utveckling, Europeiska investeringsfonden, och Inter-American Investment Corporation Ö och Organisationen för multilaterala investeringsgarantier (MIGA) Õ . ê2000/12/EG Art. 1.20 poster utanför balansräkningen, betecknade högrisk, medelrisk, medellågrisk, och lågrisk: sådana poster som beskrivits i artikel 43.2 och som är uppräknade i bilaga II. òny (18) offentliga organ: icke-kommersiella administrativa organ som är ansvariga inför nationella regeringar eller delstatliga eller lokala självstyrelse­organ och myndigheter eller myndigheter som enligt de behöriga myndigheternas uppfattning utövar samma ansvar som delstatliga och lokala myndigheter. ê2002/87/EG Art. 29.1 b (anpassad) (19) finansiellt holdingföretag: ett finansiellt institut vars dotterföretag uteslutande eller huvudsakligen är kreditinstitut eller finansiella institut, varvid minst ett av dotterföretagen skall vara ett kreditinstitut, och som inte är ett blandat finansiellt holdingföretag i den mening som avses i Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/87/EG av den 16 december 2002 om extra tillsyn över kreditinstitut, försäkringsföretag och värdepappersföretag i ett finansiellt konglomerat[23] (20) holdingföretag med blandad verksamhet: ett moderföretag som inte är ett finansiellt holdingföretag, ett kreditinstitut eller ett finansiellt holdingföretag med blandad verksamhet i den mening som avses i direktiv 2002/87/EG, och som har minst ett kreditinstitut bland sina dotterföretag. ê2000/12/EG Art. 1.23 (anpassad) (21) företag som tillhandahåller Ö anknutna Õ tjänster anknutna till bankverksamhet: ett företag vars huvudsakliga verksamhet består i att äga eller förvalta fast egendom, tillhandahålla datatjänster eller bedriva annan liknande verksamhet som har samband med ett eller flera kreditinstituts huvudsakliga verksamhet,. òny (22) operativ risk: risken för förluster till följd av icke ändamålsenliga eller inte fungerande interna förfaranden, mänskliga fel, system eller yttre händelser, inbegripet rättsliga risker. ê2000/12/EG Art. 1.24 (anpassad) exponeringar vid tillämpningen av artiklarna 48, 49 och 50: de tillgångsposter och poster utanför balansräkningen som avses i artikel 43 och i bilagorna 2 och 4 utan tillämpning av de vikttal eller risknivåer som anges där. Sådana risker som avses i bilaga IV beräknas enligt en av de metoder som anges i bilaga III, utan tillämpning av viktning för motpartsrisk. Alla poster som i sin helhet täcks av eget kapital får med de behöriga myndigheternas medgivande undantas från definitionen av exponeringar under förutsättning att detta egna kapital inte ingår i beräkningen av kapitaltäckningsgraden eller andra beräkningskvoter för övervakning som fastställts i detta direktiv samt i annan gemenskapslagstiftning. Exponeringar omfattar inte följande poster: – Vid valutatransaktioner: exponeringar som uppkommer i samband med normal avveckling av en transaktion under två dygn efter betalning, – vid köp eller försäljning av värdepapper: exponeringar som uppkommer i samband med normal avveckling av en transaktion under fem vardagar efter den tidpunkt då antingen betalning har skett eller värdepapperen har levererats. òny (23) centralbanker: Om inte annat anges, avses även Europeiska centralbanken. (24) utspädningsrisk: risken för att beloppet av en fordran minskas på grund av krediteringar, kontant eller i annan form, till gäldenären. (25) sannolikhet för fallissemang (PD – ”probability of default”): sannolikheten för en motparts fallissemang under en ettårsperiod. (26) förlust: ekonomisk förlust, däribland även väsentliga diskonterings­effekter och väsentliga direkta eller indirekta kostnader vid inkassering av instrumentet. (27) förlust vid fallissemang (LGD – ”loss given default”): kvoten mellan förlusten på en exponering till följd av en motparts fallissemang och det utestående beloppet vid tiden för detta. (28) konverteringsfaktor: vid ett åtagande som omfattas av en aviserad kreditlimit, den andel av det vid ett tillfälle outnyttjade beloppet av limiten som kommer att vara utnyttjad och utestående i händelse av fallissemang. (29) förväntad förlust (EL – ”expected loss”): kvoten av det belopp som förväntas gå förlorat av en exponering till följd av möjligt fallissemang för en motpart eller utspädning under en ettårsperiod och det belopp som blir utestående vid fallissemang. (30) kreditriskreducering: en teknik som används av kreditinstitut för att minska den kreditrisk som är förenad med en eller flera exponeringar som kreditinstitut fortfarande innehar. (31) förbetalt kreditriskskydd: en teknik för kreditriskreducering, där minskningen av kreditrisken för ett kreditinstituts exponering följer av att kreditinstitutet förvärvat rätten att, i händelse av en motparts fallissemang eller om andra särskilt angivna kredithändelser som rör motparten inträffar, likvidera, få överförda, förvärva eller behålla vissa tillgångar eller belopp eller att minska beloppet för exponeringen till, eller ersätta den med, det belopp som motsvarar skillnaden mellan beloppet för exponeringen och beloppet för en fordran på kreditinstitutet. (32) obetalt kreditriskskydd: en teknik för kreditriskreducering, där minskningen av kreditrisken för ett kreditinstituts exponering följer av att tredje man åtagit sig att betala ett belopp i händelse av en låntagares fallissemang, eller om andra särskilt angivna händelser inträffar. (33) repa: varje transaktion som regleras av ett avtal som omfattas av definitionen av ”repa” eller ”omvänd repa” i [artikel 3 m i direktiv 93/6/EEG]. (34) värdepappers‑ eller råvarulån: varje transaktion som omfattas av definitionen av ”värdepappers‑ eller råvarulån” (inlåning och utlåning) i [artikel 3 n i direktiv 93/6/EEG]. (35) kontantliknande instrument: ett insättningsbevis eller liknande instrument som utfärdats av det utlånande kreditinstitutet. (36) värdepapperisering: en transaktion eller ett program varigenom den kreditrisk som är förenad med en exponering eller en grupp exponeringar delas upp i trancher, och som har följande egenskaper: a) Betalningarna inom ramen för transaktionen eller programmet är beroende av utvecklingen av exponeringen eller gruppen av exponeringar. b) Prioriteringen av trancherna avgör hur förluster fördelas under den tid transaktionen eller programmet pågår. (37) traditionell värdepapperisering: värdepapperisering vid vilken de exponeringar som värdepapperiseras överförs ekonomiskt till ett specialföretag för värdepapperisering som utfärdar värdepapper. Detta skall ske genom att ägandet av de värdepapperiserade tillgångarna överförs från det kreditinstitut som är originator eller genom sekundärt deltagande. De utfärdade värdepapperen medför inga betalningsförpliktelser för det kreditinstitut som är originator. (38) syntetisk värdepapperisering: värdepapperisering vid vilken uppdelningen på trancher görs genom kreditderivat eller garantier, medan gruppen av exponeringar inte avlägsnas från balansräkningen för det kreditinstitut som är originator. (39) tranch: genom avtal fastställt segment av den kreditrisk som är förenad med en eller flera exponeringar, varvid en position i segmentet medför större eller mindre risk för kreditförlust än en position på samma belopp i varje annat sådant segment, utan beaktande av kreditriskskydd som ges av tredje man direkt till innehavarna av positioner i segmentet eller i andra segment. (40) position i värdepapperisering: exponering mot en värdepapperisering. (41) originator: endera av följande: a) En enhet som, själv eller via anknutna enheter, direkt eller indirekt, var part i det ursprungliga avtal som gav upphov till de förpliktelser eller potentiella förpliktelser för gäldenären, eller den potentiella gäldenären, som ligger till grund för den exponering som värdepapperiseras. b) En enhet som förvärvar tredje mans exponeringar, tar upp dem i sin balansräkning och därefter värdepapperiserar dem. (42) medverkande institut: ett kreditinstitut, annat än det kreditinstitut som är originator, som upprättar och förvaltar ett tillgångsbaserat certifikatprogram eller någon annan värdepapperisering som förvärvar exponeringar från tredje man. (43) kreditförstärkning: ett avtalsmässigt arrangemang, genom vilke