Den pågående covid-19-pandemin kommer med all säkerhet att leda till en betydande minskning av koldioxidutsläppen från den internationella luftfarten under 2020. Pandemin skulle leda till ett betydligt lägre Corsia-referensvärde, om inte definitionen av referensvärdet ses över, vilket skulle medföra högre kompensationskrav. Detta beror naturligtvis också på i vilken takt den internationella flygtrafiken återhämtar sig och hur koldioxidutsläppen från internationell flygtrafik utvecklas.

I del II punkt 3.2 i Sarp (”koldioxidkompensationskrav”) fastställs ett referensvärde som utgörs av de genomsnittliga årliga koldioxidutsläppen under 2019 och 2020 för rutter som omfattas av Corsia.

Parisavtalet antogs av partskonferensen för FN:s ramkonvention om klimatförändringar i december 2015. Avtalets mål är att begränsa den globala temperaturökningen till klart under 2 °C jämfört med förindustriella nivåer, och att göra ansträngningar för att begränsa temperaturökningen till 1,5 °C. Alla ekonomiska sektorer bör bidra till att uppnå dessa utsläppsminskningar, även internationell luftfart.

CAEP:s analys, som övervägde alternativ för referensvärden som skiljer sig från status quo, genom användning av 2019 års utsläpp eller ett genomsnitt av utsläpp under flera års tid eller till och med extrapolerade uppskattningar av vad utsläppen skulle ha kunnat vara under 2020 utan kris, kom bland annat fram till följande:

–Att koldioxidutsläppen under 2020 skulle kunna bli omkring 40 % lägre än de nivåer man förväntade sig 2016.

–Att referensutsläppen med användning av det nuvarande Corsia-referensvärdet skulle kunna bli omkring 18 % lägre jämfört med 2019 års nivåer.

–Att ett lägre referensvärde skulle kunna leda till betydande effekter på de totala kompensationskraven:

·Pilotfas (2021–2023): från + 280 % i ett V-format återhämtningsscenario till + 150 % i en U-formad återhämtning med ett scenario med permanenta nedgångar.

·Alla faser (2021–2035): från + 45 % i ett V-format återhämtningsscenario till - 24 % i en U-formad återhämtning med ett scenario med permanenta nedgångar.

–Att en ändring av referensperioden till 2019 års nivå skulle kunna resultera i att de totala kompensationskraven

·i pilotfas (2021–2023) blir noll eller nära noll fram till 2023 med covid-19-scenarier och

·i alla faser (2021–2035) blir från - 9 % i ett V-format återhämtningsscenario till - 32 % i en U-formad återhämtning med ett scenario med permanenta nedgångar.

Vid CAEP:s styrgrupp den 11 maj 2020 godkändes analysen av omfattningen enhälligt för övervägande av Icao-rådet vid dess 220:e möte i juni 2020.

3.2. Föreslagen ståndpunkt

Med beaktande av miljöeffektiviteten i samband med Icaos mål att säkerställa koldioxidneutral tillväxt från 2020 och behovet av att säkerställa stöd för Corsia under de omständigheter som covid-19-pandemin gett upphov till, och för att undvika att bryta upp grundläggande delar av Corsias utformning, liksom den rättsliga processen i Icao, skulle ett försiktigt tillvägagångssätt, baserat på den information som för närvarande finns tillgänglig, vara att om nödvändigt godta att anpassa Corsias utformning så att man fastställer som referensvärde endast 2019 års koldioxidutsläpp från internationell luftfart som omfattas av Corsia.

Ett beslut av Icao-rådet att justera Corsias referensvärde vid detta möte skulle indikera att Icao aktivt vidtar åtgärder för att anpassa sig till krisen och bevara staternas stöd för och deltagande i Corsia. För att uppnå balans mellan brådskan med att fatta ett beslut och behovet av att säkerställa överensstämmelse med Icaos styrningsregler kan ett sådant beslut av Icao-rådet åtföljas av ett skriftligt samråd och ett formellt antagande vid nästa möte i Icao-rådet (221:a mötet).

Det kan vara lämpligt att göra vissa relaterade anpassningar av Corsias utformning, exempelvis följande:

–En motsvarande anpassning av alternativet att använda 2020 års utsläpp som referens för beräkning av kompensationskrav under den så kallade pilotfasen, dvs. de första tre åren av frivilligt deltagande (2021–2023).

–Ett förtydligande om att tillväxtfaktorn för sektorn, vid beräkningen av kompensationskrav för ett visst år, inte kan vara negativ, och på så sätt förhindra att eventuella negativa kompensationskrav under ett år upphäver de positiva kraven under ett annat år under samma fullgörandeperiod.

Några länder angav att de eventuellt skulle utnyttja tillfället i samband med en eventuell ändring av referensvärdet för att begära att länder ska ha olika referensvärden, beroende på deras utvecklingsnivå, antal år de deltagit i Corsia eller andra kriterier. En sådan ändring skulle strida mot principerna i resolution A40–19 och Chicagokonventionen och dess princip om icke-diskriminering, och skulle leda till stora risker för att Corsia upplöses.

Om det tar flera år att komma tillbaka till den trafiknivå som rådde före krisen och därmed förknippade utsläpp, kommer ett högre referensvärde baserat på utsläpp under 2019 sannolikt att leda till inga eller minimala kompensationskrav under pilotfasen. I detta sammanhang bör det erinras om att det i församlingens resolution A40–19 föreskrivs en översyn av Corsia vart tredje år, där den första ska äga rum 2022. I resolutionen anges att översynen bör omfatta en bedömning av framstegen i fråga om att uppnå Icaos eftersträvade mål att från 2020 hålla de globala nettoutsläppen av koldioxid från internationell luftfart på samma nivå; en bedömning av systemets marknads- och kostnadseffekter på stater och flygplansoperatörer och på internationell luftfart, och av hur systemets utformning fungerar. Vidare bör översynen överväga de förbättringar av systemet som skulle stödja syftet med Parisavtalet, särskilt dess långsiktiga temperaturmål, samt överväga att uppdatera systemets utformning för att förbättra genomförandet, öka effektiviteten och minimera snedvridningen av marknaden.

Relevansen av en sådan översyn understryks av behovet av att säkerställa överensstämmelse med ett eftersträvat långsiktigt mål för minskning av koldioxidutsläppen som ska beaktas av församlingen.