EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 18 09.1995 
KOM(95) 423 slutlig 
MEDDELANDE FRAN KOMMISSIONEN TILL RADET OCH EUROPAPARLAMENTET OM 
INTEGRERING AV KÖNSFRÅGOR I UTVECKLINGSSAMARBETET 

SAMMANDRAG 
Detta dokument betonar vikten av att integrera hänsyn till kvinnors och mäns olika roller och 
situationer i samtliga utvecklingsåtgärder. Den innehåller en utförlig redogörelse av effekten av 
nuvarande skillnader för en varaktig utveckling och förklarar hur effekten av utvecklingsåtgärder kan 
äventyras om dessa skillnader nonchaleras. Den fastställer principer, mål och medel för 
utvecklingssamarbete med hänsyn till dessa frågor. Slutligen fastställer den allmänna principer och 
föreslär praktiska metoder för förbättrade samråds- och samordningsförfaranden mellan gemenskapen 
och medlemsstaterna. 
Innehållsförteckning 
Sida 
1. Inledning 1 
2. Könsskillnader och olikheter i utvecklingsländer 2 
3. Förutsättningar för utvecklingssamarbete 3 
4. Integrering av könsfrågor i utvecklingssamarbete 6 
5. Närmare samråd och samarbete mellan gemenskapen och medlemsstaterna 10 
1- INLEDNING 
Detta meddelande innehåller förslag till gemensamma politiska riktlinjer avseende könsfrågor i 
utvecklingssamarbete och förslag för att stärka samarbete och samordning mellan gemenskapen och 
medlemsstaterna på detta område. 
I sitt ställningstagande i maj 1993 ansåg utvecklingsrådet att det behövdes en förnyad granskning av 
dess tidigare ställningstagande om kvinnor i utvecklingsarbetet (WID) i syfte att utarbeta 
överensstämmande politiska riktlinjer i denna fråga för gemenskapen och medlemsstaterna, möjligen i 
form av en resolution. Enligt rådets förslag vidtog kommissionen som en första åtgärd en 
konsekvensutredning för att granska de administrativa åtgärder, strategier och procedurerna som 
gemenskapen och medlemsstaterna antagit inom detta område. 
I konsekvensutredningen som slutfördes under 1994 underströks att "trots de ansträngningar som 
gjorts i många europeiska länder och vid kommissionen är kvinnors medverkan i utvecklingsarbetet 
fortfarande en marginell snarare än en central fråga. Fagra löften har getts ... men frågan anses inte 
inga som en väsentlig del i målen för utvecklingssamarbetet." Utredningen bekräftade också att 
utarbetandet av en klar gemensam politisk ram var en viktig åtgärd för att säkerställa 
överensstämmelse mellan principer och praktisk tillämpning på detta område. 
FN:s fjärde världskvinnokonferens (Beijing, september 1995) utgör en läglig ram för detta meddelande 
som innehåller de viktigaste resultaten från det förberedande arbetet för konferensen. 
1 . 
2- KÖNSSKILLNADER OCH OLIKHETER I UTVECKLINGSLÄNDER 
1 Det finns skillnader i det sätt på vilket kvinnor och män medverkar i den ekonomiska och 
sociala utvecklingen i ett bestämt samhälle. Det finns skillnader mellan kvinnors och mäns 
status, tillgång till resurser och utvecklingsmöjligheter, kontroll över tillgångar och 
beslutsfattande makt. Det finns också ofta skillnader i det sätt på vilket sätt man inom 
utvecklingsarbetet uppfattar kvinnors och mäns medverkan. 
2. I olika hushållssystem har män och kvinnor olika ansvar i fråga om arbetsuppgifter och olika 
skyldigheter att skaffa mat, andra resurser och inkomst i reda pengar för att täcka familjens 
behov för t.ex. skolavgifter, kläder och insatser i jordbruket. 
3. Uppdelningen av arbetet mellan kvinnor och män grundar sig på socialt bildade begrepp för 
vad som är "kvinnosysslor" och "manssysslor". Den återspeglar skillnaderna mellan kvinnors 
och mäns lagliga rättigheter, tillgång till och bestämmanderätt över tillgångar och ekonomiska 
resurser. 
4 Det finns stora skillnader i kvinnors situation i utvecklingsländer och variationerna är stora 
beroende pä område, inkomstnivå, socialgrupp, familjesituation samt mellan stad och 
landsbygd. Det kan dock klart fastställas att oberoende av alla dessa olika situationer utför 
kvinnor i alla utvecklingsländer, framförallt i fattigare hushåll, en rad viktiga produktiva 
ekonomiska aktiviteter. 
5. Undersökningar har visat betydelsen av kvinnors roll i självhushållsjordbruk, där de framställer 
nästan all föda som behövs för familjens behov. I de flesta länder spelar de även en viktig roll 
när det gäller skötsel av husdjur och produktion av avsalugrödor. De är i allmänhet ytterst 
aktiva inom den informella sektorn och är vanligtvis först med att starta små, mikro och 
medelstora företag inom tillväxtsektorer som t.ex. tjänster och småskaliga 
entreprenadarbeten. Där de sociala mönstren tillåter är de även aktiva inom 
tillverkningsindustrin. 
6. Kvinnorna är emellertid oftast sysselsatta inom sektorer med låg produktivitet, i arbeten som 
kräver lågt yrkeskunnande och har lägst status eller i olika former av legöarbeten som 
knappast ger något rättsligt skydd. De tjänar oftast mindre än män för samma arbete. 
7. Förutom sitt produktiva arbete utför kvinnorna det mesta av vad som definieras som 
reproduktivt arbete, som inte bara innefattar biologisk reproduktion utan även skötsel av sjuka 
och barnens uppfostran. De sköter också insamling av bränsle och vatten, matberedning, 
städning och underhåll. Arbetstidsundersökningar har visat att kvinnor i utvecklingsländer 
arbetar avsevärt fler timmar än män i utövandet av sina olika roller och att deras arbetsbörda 
ofta är mycket tung. 
8. Fältstudier har visat att kvinnors arbete, betalt eller obetalt, ofta inte betraktas som arbete, 
varken av deras eget samhälle eller av utvecklingsexperterna, då det anses vara en naturlig 
utvidgning av deras hushållsarbete. Kvinnors ekonomiska bidrag är ofta "osynligt". 
9. En definition av ekonomi i termer av saluförda varor och tjänster - med en viss hänsyn till 
produktion i självhushållsjordbruk - ger en falsk bild av kvinnors ekonomiska bidrag till 
samhället. Mycket av kvinnors produktiva och hela deras reproduktiva arbete är obetalt och 
värderas därför inte i ekonomiska termer. Kvinnors arbete, betalt eller obetalt, är viktigt för 
familjens välbefinnande. 
10. Kvinnor lyckas ge detta bidrag trots enorma hinder som är speciella för kvinnor och som 
begränsar resultatet av deras arbete och minskar deras möjligheter att dra nytta av nya 
ekonomiska förhållanden och stimulansåtgärder. 
11. Socialt definierade roller, ofta mycket rigida, styr kvinnors och mäns sociala och ekonomiska 
möjligheter. I kvinnors egna ekonomiska aktiviteter begränsar ofta speciella rättsliga och 
sociala hinder deras tillgång till och kontroll över produktionskällor, krediter, betalningsanständ 
och teknik. 
12. Ojämlika maktförhållanden mellan män och kvinnor är en vanlig företeelse på familjenivä och 
upp till offentlig nivå. Trots kvinnors viktiga bidrag till utvecklingen förblir deras kontroll över 
de ekonomiska, sociala och politiska processer som påverkar deras liv begränsad i jämförelse 
med männens. Kvinnor har mindre möjligheter att kämpa för sina viktigaste mål och styra 
resurser till sin egen fördel. 
13. Snedvridna maktförhållanden leder till ojämn fördelning av arbetsuppgifter, rättigheter och 
skyldigheter inom hushållet och samhället. Det blir en ond cirkel som gör det svårare för 
kvinnor än för män att utnyttja möjligheter som skulle göra det möjligt för dem att delta i 
beslutsprocessen på jämställd nivå med män. 
14. Olikheter mellan kvinnors och mäns rättigheter är fortfarande ett vanligt kännetecken. I vissa 
länder behandlas vuxna kvinnor fortfarande enligt lagen som minderåriga under 
förmyndarskap av sina manliga släktingar, från vilka de måste få tillstånd för att bli formellt 
anställda, äga eller sköta egendom eller inställa sig vid domstol. 
15 Generellt får flickor endast hälften så många års skolutbildning som pojkar. Det finns 
fortfarande många fler icke läs- och skrivkunniga kvinnor än män i alla världens områden, 
framförallt på landsbygden. Kvinnor utbildas oftast på den lägsta nivån inom 
utbildningssystemet och sociala och kulturella hinder begränsar deras tillgång til! 
yrkesutbildning och teknisk utbildning. Utbildningssystemen tenderar att öka nuvarande 
skillnader mellan kvinnor och män genom icke ändamålsenliga läroplaner, som är utformade 
enligt stereotypa könsuppfattningar om kvinnor och män. Till följd av detta får kvinnor lägre 
yrkeskvalifikationer, vilket minskar deras möjligheter på arbetsmarknaden. 
16. Skillnader finns också inom hälsovård. Fastän flickor är fysiskt starkare är de på grund av 
olikheter i föda, skötsel och hälsovård mer utsatta för en för tidig död än pojkar i vissa 
regioner. Flickors lägre status och de mindre intäkterna från kvinnors medverkan på 
arbetsmarknaden gör att föräldrar investerar mindre i flickors än pojkars utbildning och hälsa. 
Detta i sin tur orsakar förluster genom ineffektiva investeringar i och tilldelning av 
produktionsresurser och mänskliga resurser. I 43 av 45 utvecklingsländer som det finns färska 
uppgifter från är dödligheten för flickor i åldern 1-4 år högre än för pojkar. 
3. FÖRUTSÄTTNINGAR FÖR UTVECKLINGSSAMARBETE 
1 Underlåtenhet att ta hänsyn till skillnader mellan kvinnors och mäns roller, behov, intressen 
och status i utvecklingsplanering medför en ofullständig bild av verkligheten, vilket får 
allvarliga negativa effekter på hela resultatet av utvecklingsåtgärderna, eftersom aktiviteter 
och stimulansåtgärder som är avsedda att garantera ett aktivt deltagande av den berörda 
befolkningen inte kan riktas på lämpligt sätt till rätt målgrupp och den verkliga effekten av 
utvecklingsåtgärden inte kan bedömas korrekt. 
2. Utvecklingsåtgärder på projektnivå och icke-projektnivå grundar sig ofta på det implicita 
antagandet att resultatet av dem automatiskt skall gynna både kvinnor och män. Det är tyvärr 
inte alltid fallet, eftersom de grundläggande förhållandena för män och kvinnor är olika i fråga 
om begränsningar och möjligheter. 
3 Ofta kräver utvecklingsprojekt som inte tar hänsyn till könsfrågor extra arbetsinsatser av 
kvinnor, där vinsten av detta arbete fortfarande kontrolleras av män, på grund av att de 
rådande skillnaderna mellan kvinnors och mäns tillgång till och kontroll över tillgångar och 
resurser. Även de tjänster och stimulansåtgärder som ges, såsom t.ex. kredit- och 
marknadsmöjligheter, yrkesutbildning och kurser på universitetsnivå, är ofta svårare att 
utnyttja för kvinnor än för män. Detta kommer troligtvis att öka klyftan mellan kvinnors och 
mäns utvecklingsmöjligheter. Dessutom skapar det hos kvinnor brist på motivation och 
yrkeskunnande och påverkar allvarligt projektens totala resultat. 
4 Detsamma gäller på icke-projektnivå (sektorsvisa program, stöd till strukturanpassning, 
granskning av offentliga utgifter m.m.) där underlåtenhet att ta hänsyn till könsfrågor medför 
att könsskillnader och olikheter på mikronivå också får stora konsekvenser på makronivå. 
5. Makroekonomiska åtgärder kan inte planeras effektivt, genomföras och bedömas utan att de 
tre följande viktiga elementen beaktas: 
— Strikthet i uppdelning av arbetsuppgifter mellan kvinnor och män. 
— Förhållandet mellan obetalt arbete (för det mesta kvinnoarbete och osynligt i nuvarande 
ekonomiska analyser) som krävs för reproduktion och underhåll av mänskliga resurser, 
och betalt arbete värderat av ekonomer, 
— Skillnader i tillgång till och kontroll över resurser inom hushållet. 
6. I en miljö med konjunkturnedgång leder t.ex. nedskärningar av sociala utgifter, prisökningar 
för stapelvaror och minskade hushållsinkomster till en ökning av kvinnors obetalda arbete 
inom familjen och samhället. Det som således på makroekonomisk nivå anses som ökad 
effektivitet kan i stället vara endast en överföring av kostnader från en synlig till en osynlig 
kvinnocentrerad ekonomi. På samma gång behövs extra inkomster och kvinnorna är därför 
pressade både i sina betalda och obetalda aktiviteter, vilket leder till ökad arbetsbörda och en 
försämring av mänskligt kapital. 
7. En annan viktig faktor att ta hänsyn till är att nuvarande könsskillnader allvarligt hämmar 
frigörandet av kvinnornas sociala och ekonomiska möjligheter, medan deras bidrag är 
avgörande för utvecklingen av hela samhället. 
8 Tidigare utvecklingsåtgärder har sällan behandlat denna fråga ordentligt. Projekt eller åtgärder 
speciellt utformade för kvinnor har ofta varit marginella, i mindre omfattning och utformade 
utan att ta hänsyn till att en utvecklande miljö måste säkerställa varaktighet eller utan att ta 
hänsyn till de roller som männen spelar i detta sammanhang. En exklusiv inriktning på 
kvinnors roll som förbiser att männen har en större del av kontrollen över resurser och 
beslutsfattandet kommer troligtvis inte att ge godtagbara resultat i utvecklingsprojekt, lika lite 
som bristen på erkännandet av kvinnors och mäns roller. 
3.a Viktiga områden för utvecklingssamarbete 
9. De många sociala och ekonomiska roller som kvinnor spelar i utvecklingsländer gör dem till 
oundgängliga partner inom alla fyra prioriterade områden för utvecklingssamarbete som 
fastställs i artikel 130u i Maaastricht-fördraget: en varaktig social och ekonomisk utveckling, 
kampen mot fattigdomen, integrationen av utvecklingsländerna i världsekonomin, samt 
demokratin, rättsstaten och de mänskliga rättigheterna. 
10. Varaktig social och ekonomisk utveckling kräver en kvalitativ och kvantitativ balans mellan 
mänskliga och naturliga resurser. Kvinnor spelar en avgörande roll när det gäller förvaltning 
av båda typerna. 
a. Kvinnor är ofta framförallt ansvariga för hushållets konsumtionsmönster både i städerna och 
på landsbygden och för att samla in bränsle, vatten och mindre skogsbruksprodukter. Trots 
detta har kvinnor till stor del varit frånvarande i formella beslut om strategier och åtgärder 
som gäller miljön. Att öka kvinnors kontroll över naturresurser och att utnyttja deras 
erfarenhet, delaktighet och kunskap blir viktiga åtgärder för att undvika vanskötsel av 
ekosystemet. 
b. Högre utbildningsnivåer för kvinnor hänger nära samman med lägre fertilitet samt 
barnadödlighet. Ökad medverkan av kvinnor i den formella arbetskraften innebär också 
mindre familjestorlek. Om den indirekta effekten av mödrars utbildning på barnens hälsa och 
utbildning beaktas, framgår det tydligt att kvinnors utbildning ger hög avkastning på 
investeringar. 
c. Förbättrad hälsa hos kvinnor ger som omedelbar konsekvens minskade risker i samband med 
graviditet och förlossning. Utgifter för förbättrad hälsovård för vuxna kvinnor mellan 15 och 44 
är ger bättre avkastning på utgifter för hälsovård än för någon annan demografisk grupp av 
vuxna (män eller kvinnor). Dessutom är den marginella kostnaden för hälsovård under ett år 
mindre för denna grupp än för någon annan. 
11. Fattigdom är ett flerdimensioneilt problem som hänger samman med olika 
marginaliseringsfaktorer som förstärker varandra: brist på kontroll över tillgångar och resurser, 
brist på tillgång till service och medverkan i beslutsfattande. Kampen mot fattigdom kräver 
därför ändringar i de ekonomiska, politiska och rättsliga strukturerna för att både män och 
kvinnor skall kunna bryta fattigdomens onda cirkel. 
a. Kvinnor påverkas mer än män av marginaliseringseffekter på alla samhällets nivåer och är 
ofta de fattigaste bland de fattiga. En oproportionellt stor andel kvinnor är fattiga och 60 % av 
landsbygdens fattiga i världen är kvinnor, och de fattigaste hushållen innefattar ett stort anta! 
hushåll med kvinnor som familjeöverhuvud. 
b. Kvinnors ekonomiska bidrag genom betalt eller obetalt arbete, är redan avgörande för 
familjers överlevnad. Det är viktigt att undanröja hinder för att ge kvinnor sociala och 
ekonomiska möjligheter att minska fattigdomen och skapa betydande vinster för hela 
samhället. Främjandet av entreprenörskap och egenföretagande hos kvinnor visar sig vara en 
självdrivande och målinriktad strategi för att minska fattigdomen. 
12. Integrationen av utvecklingsländerna i världsekonomin: makroekonomiska perspektiv som 
bör styra utvecklingsåtgärderna mot en successiv integration av utvecklingsländerna i 
världsekonomin saknar alltför ofta de nödvändiga förbindelserna med mikro- och 
mesonivåema. 
a. Könsskillnader bidrar till att forma resultatet av makroekonomiska åtgärder till förhållandena 
på mikronivå såväl som förhållandena på mesonivå. Den vanliga undervärderingen av 
kvinnors ekonomiska bidrag,, försummandet av könsspecifika kostnader för makroekonomiska 
åtgärder och brist på hänsyn till kvinnors begränsade förmåga att utnyttja vissa ekonomiska 
stimulansåtgärder leder till utformning av makroekonomiska program som endast kan bli 
delvis effektiva eller t.o.m ge långsiktiga negativa resultat. 
13. Sambanden mellan demokrati, god ledning, utvecklingsmedverkan och mänskliga rättigheter 
är nu vitt erkända. Den systematiska underrepresentationen av kvinnor på alla nivåer i de 
berörda processerna och institutionerna är ett symptom på förekommande könsskillnader. 
a. Kvinnors viktiga medverkan i utvecklingsarbetet överensstämmer inte med deras möjlighet till 
kontroll över de ekonomiska, sociala och politiska processer som påverkar deras liv. De 
åtgärder som regeringar har vidtagit för att ändra kvinnors ogynnsamma ställning har i 
allmänhet varit otillräckliga, eftersom de inte har varit anpassade till kvinnors speciella behov 
och inte tagit hänsyn till de maktförhållanden som existerar mellan kvinnor och män. 
b. Ett fullt deltagandeav kvinnor på lika villkor med män på alla nivåer av politiskt, civilt, 
ekonomiskt, socialt och kulturellt liv och bekämpning av alla former av diskriminering mellan 
kvinnor och män är absolut nödvändiga villkor för demokrati och respekt för mänskliga 
rättigheter. Fysiskt våld mot kvinnor, inklusive våld inom hemmet, är brott mot mänskliga 
rättigheter och utgör ett hinder för kvinnor att delta i arbetslivet och det offentliga livet. 
c. Förändringar i fråga om både mäns och kvinnors kunskap, attityder och beteenden är 
nödvändiga villkor för att uppnå riktiga och harmoniska partnerskap mellan kvinnor och män. 
4- INTEGRERING AV KÖNSFRÅGOR I UTVECKLINGSSAMARBETE 
1. Allmänna principer 
a. Könsfrågor har sociala, ekonomiska och kulturella dimensioner som skär över alla 
utvecklingsområden och sektorer och har avgörande betydelse för att uppnå alla 
utvecklingsmål. Därför måste könsanalyser prägla skapandet, utformningen och 
genomförandet av all utvecklingspolitik och alla utvecklingsåtgärder. 
b. Det finns ett direkt samband mellan kvinnors deltagande i utvecklingsarbetet och jämställdhet 
med män och uppfyllelse av de totala utvecklingsmålen. Därför är arbetet med att definiera 
och uppnå utvecklingsmålen en fråga om delat ansvar mellan kvinnor och män, och båda bör 
delta i och dra nytta av utvecklingsprocessen på lika grunder. 
c. Ojämn fördelning av rättigheter och skyldigheter mellan kvinnor och män på alla nivåer, 
framför allt till nackdel för kvinnor, hämmar i olika omfattning frigörandet av kvinnors sociala 
och ekonomiska potentialer, vilket är avgörande för hela samhällets utveckling. Därför hindrar 
större könsskillnader en effektiv och hållbar utveckling, och skapandet av ett nytt partnerskap 
mellan kvinnor och män är en synnerligen viktig samhällsfråga. 
d. En ändring av nuvarande brister på jämlikhet mellan kvinnor och män är en komplicerad, 
långsiktig, social och ekonomisk process. Den kräver förändrade attityder, strukturer och 
mekanismer på politisk och rättslig nivå och på samhälls- och familjenivå. 
Utvecklingssamarbetet måste uppmuntra och stödja sådana förändringar genom förbindelser 
med regeringar och medborgarsamfund i deltagande länder. 
e. Analysen av olikheter och skillnader mellan kvinnor och män skall vara ett nyckelkriterium vid 
bedömning av resultaten av utvecklingspolitiken och åtgärderna. 
2. Medel och strategier 
2.1 Utformning av politik och politisk dialog 
a. Utformningen av all utvecklingspolitik, sektorsvis eller icke sektorsvis, bör säkerställa en 
lämplig och konsekvent behandling av könsfrågor varmed kvinnor och män får lika status som 
en nödvändig och oumbärlig del av utvecklingsprocessen såväl som tecken som visar 
minskade skillnader mellan kvinnor och män. 
b. Vid utformning av politik bör könsförhållanden erkännas som en bidragande faktor i ekonomin 
och i de ekonomiska institutionerna. Insatser bör göras för att fastställa de nödvändiga 
sambanden mellan analyser på mikro-, meso- och makronivå. 
c. För att säkerställa full medverkan av kvinnor på jämlik grund med män i utvecklingsprocessen 
bör lämpliga institutionella och rättsliga förhållanden skapas och principen om delat ansvar 
mellan kvinnor och män i hemmet, på arbetsplatsen, i samhället och i ett vidare nationellt och 
internationellt sammanhang införas. 
d. Könsförhällanden är föränderliga. De utvecklas beroende på ekonomiska, sociala och politiska 
villkor, möjligheter och hinder. Denna flexibilitet öppnar möjligheter för utvecklingsåtgärder. 
e. De allmänna principerna för utvecklingssamarbete som tar hänsyn till könsfrågor bör vara ett 
konstant inslag i all politisk dialog och i alla förhandlingar med partnerländer. Framförallt bör 
externt stöd 
— betona vikten av minskade könsskillnader som en "lackmusprov" för bedömning av 
resultaten av utvecklingspolitiken och strategierna, 
— uppmuntra och stödja revidering av nuvarande politiska och rättsliga ramar med hänsyn till 
. 6 . 
könsskillnader och avlägsnandet av hinder som för närvarande begränsar kvinnors 
deltagande i offentliga sammanhang. 
2-2 Formulering och genomförande av utvecklingsåtgärder som tar hänsvn till könsfrågor 
a. Alla utvecklingsåtgärder som vidtas bör ta hänsyn till existerande skillnader och olikheter 
mellan kvinnor och män och kunna lösa problemen, så att det kan säkerställas att kvinnor och 
män kan utnyttja förmåner och förpliktelser på samma villkor. 
b. Externt hjälp bör säkerställa att 
— könsanalys ligger till grund för alla utvecklingsåtgärder från planerings- till 
utvärderingsstadiet, 
— åtgärder som avser större könsskillnader prioriteras. 
c. Analyser av könsfrågor bör ingå som en viktig del i utarbetandet av globala stategier för 
utvecklingssamarbete mellan länder. Både allmänna och särskilda åtgärder bör anses som 
kompletterande strategier vars syfte är att ge kvinnor och män möjlighet att utvecklas. 
Länderstrategier bör således säkerställa att 
— inriktning på existerande könsskillnader är ett av kriterierna för att kunna identifiera viktiga 
områden och sektorer för åtgärder, 
— aspekter på könsfrågor avser alla åtgärdsområden och sektorer och inte enbart dem som 
traditionellt anses viktiga för kvinnor, för att säkerställa ett fullständigt och jämställt 
deltagande av kvinnor och män, 
— särskilda åtgärder vidtas för att i förekommande fall utjämna könsskillnader mellan kvinnor 
och män. 
d. När utvecklingsstöd som inte ges i projektform förutses skall frågor om könsförhållanden vara 
en ingående variabel. Ansträngningar skall göras för att skapa de nödvändiga sambanden 
mellan analyserna på mikro-, meso- och makronivå och säkerställa att skillnader mellan 
kvinnor och män beaktas och behandlas på lämpligt sätt i formuleringen och utvärderingen av 
alla åtgärder. 
e. Pä projektnivå bör könsfrågor ingå i alla utvecklingsåtgärder. Särskilt 
— bör analyser och expertutlåtande om könsskillnader och information uppdelad efter kön 
tillhandahållas under hela programmet eller projektet, vilket inbegriper användning av 
snabb utvärderingsteknik, 
— bör klart anges i program- eller projektaktiviteter att kvinnor såväl som män kan ta del av 
dem, och att de skall stödja kvinnors medverkan i aktiviteter som syftar till att öka 
produktionsfärdighet och inkomstmöjlighet, framförallt de sektorer i den nationella 
ekonomin som har samband med tillväxt och prioriterade områden, 
— måste kvinnor såväl som män som skall delta i programmet eller projektet rådfrågas under 
utformningsfasen, 
— skall program- eller projektåtgärder bedömas med hänsyn till deras direkta eller indirekta 
effekt på både kvinnors och mäns aktiviteter, produktionsvolym och inkomster inom 
målområdena. Framförallt deras möjlighet att stärka eller underminera kvinnornas 
viktigaste områden för ekonomiska aktiviteter bör undersökas. Om det finns risk för 
underminering bör stöd till alternativa aktiviteter för att bibehålla och öka kvinnors 
produktion och inkomster bedömas, 
— bör program- eller projektaktiviteter vara tillgängliga för både kvinnor och män genom att 
de anpassas till kvinnors resurser, begränsningar och möjligheter. Där det finns hinder för 
kvinnor att delta skall åtgärder för att eliminera eller minska dem vidtas, 
— skall utbildning av projektpersonal avseende könsfrågor ges. Kvinnlig personal bör vid 
behov användas för att underlätta kvinnors deltagande, 
— bör ett system för att följa upp projektets utveckling och värdera dess effekt för både 
kvinnor och män ingå som en viktig del i projektverksamheten, 
f. Analys av existerande könsskillnader kan även visa att det finns behov av speciella 
främjande åtgärder som en nödvändig temporär strategi för att få upp kvinnor till en 
tröskelnivå där de kan delta i allmänna aktiviteter. 
g. Storskaliga initiativ som riktar sig till kvinnor är till exempel en särskilt viktig åtgärd i de länder 
där könsskillnader inte är en viktig fråga i regeringarnas politik eller är en kontroversiell fråga 
på grund av kulturella och religiösa normer. 
h. I alla länder och situationer kan särskilda åtgärder vara användbara för att överbrygga den tid 
som behövs för att åtgärder för utjämning av könsskillnader skall få gynnsam effekt. I 
allmänhet kan viljan att vidta främjande åtgärder ses som bevis på regeringars engagemang i 
att lösa könsrelaterade frågor och kan ge signaler till den allmänna opinionen, både i landet 
och internationellt om en förändrad inställning till länge försummade frågor om jämlikhet 
mellan kvinnor och män. 
i. Om speciella projekt eller åtgärder för kvinnor vidtas bör de uppfylla följande villkor: 
— De skall gälla områden som ingår i strukturer för större verksamhetssektorer. 
— De skall stödjas med tillräckliga finansiella och tekniska resurser. 
— De skall vara tidsbundna och ha som klar målsättning att kunna ingå i alimänna aktiviteter. 
2.3. Kapacitetsuppbvggande 
a. Kunskap och utbildning om könsfrågor bör riktas till dem som ansvarar för att utforma och 
utvärdera politiska och rättsliga ramar i partnerländer. 
b. Där kvinnospecifika strukturer existerar inom statliga institutioner bör deras katalytiska roll att 
skapa förändringar förstärkas. Strategiska placeringar inom den administrativa strukturen för 
dessa "katalysatorer" bör uppmuntras. Utbyte mellan nationella system i olika länder bör 
underlättas och samspel mellan statliga institutioner och kvinnoorganisationer bör 
uppmuntras. 
c. För att underlätta en dialog mellan statliga och icke-statliga nationella och internationella 
organ bör samråd i partnerländer genomföras. Dessa bör omfatta statliga institutioner som 
handhar könsfrågor men också dem som ansvarar för politisk planering, kvinnoorganisationer 
och nätverk, nationella utvecklingsorganisationer, universitet, centrer för studier av könsfrågor, 
utbildningscentrer samt oberoende forskare och praktiker. 
d. Insatser bör göras för att få nationella organ som ansvar för insamling och systematisering av 
statistik och data att framställa statistik och analysera redan befintlig statistik uppdelad med 
hänsyn till kön. Otillräckliga kvantitativa och kvalitativa data om skillnader mellan kvinnor och 
män skapar ofta allvarliga fördomar, både på politisk och operativ nivå. 
e. Principen om delat ansvar mellan män och kvinnor och deras jämställda medverkan i 
utvecklingsprocessen och utnyttjande av fördelar bör utvecklas på familje- och samhällsnivå 
och även på nationell och internationell nivå. Extern hjälp bör stödja denna process även 
genom att stärka civilsamhället. 
f. Stöd till medborgarförbund bör avse sådana som främjar lika deltagande av kvinnor och män. 
Lagstadgad läs- och skrivkunnighet skall främjas. Upprättandet av centrer för dokumentation 
och information bör uppmuntras även på icke statlig nivå med hänsyn tagen till dessa projekts 
långsiktiga genomförande. 
g. Kvinnoorganisationer och internationella nätverk bör därefter uppmuntras att utforma sina 
egna mål, strategier, målområden och instrument och upprätta en dialog med samhällets olika 
delar. Könsanalys kan visa att självstyrande typer av institutioner och resurser behövs i början 
för att kvinnor skall kunna förstärka sin position gentemot de existerande ojämna 
maktstrukturerna. 
2.4. Förstärkning av intern kapacitet 
a. Ett mycket viktigt första steg är att skaffa experter på könsfrågor inom 
utvecklingsinstitutionerna på lång sikt. Dessa specialister bör utses på politisk nivå, i de 
tekniska avdelningarna och på operativ nivå varigenom man säkerställer nära samarbete 
mellan dem och med institutionens andra avdelningar. I utvecklingsländer bör om möjligt lokal 
expertis på jämlikhetsfrågor användas. 
b. Ett system för att följa utvecklingen av politiken för könsfrågor och dess genomförande bör 
upprättas inom administrationen. Systemet bör vara integrerat med organisationens generella 
informationssystem, så att det kan övervakas på överordnad administrativ nivå. 
c. Flera undersökningar har visat att den faktor som ger en verksam effekt är att de operativa 
förfarandena är obligatoriska för att säkerställa integrering av könsfrågorna och det faktum att 
tjänstemän som är ansvariga för könsfrågor har något att säga till om vid bedömning av 
projekt. Mekanismer och åtgärder rörande ansvarighet inom institutionerna bör därför inrättas. 
Strategier för ansvarighet och "kvalitetskontroll" måste utvidgas till att omfatta konsulter som 
ansvarar för mycket arbete på fältet. 
d. Yrkesutbildad personal både på huvudkontoren och på fälten bör ges möjlighet att ta ökat 
ansvar för att kunna genomföra en politik som tar hänsyn till könsfrågor och för att bedöma 
dess resultat. 
e. Utbildning om könsfrågor bör ges på regelbunden basis och dessa frågor bör ingå i andra 
utbildningskurser och seminarier. 
f. Tillräckliga resurser skall öronmärkas för marknadsföring av könsrollsexperternas katalytiska 
roll inom institutionerna avseende områden som utarbetande av politik, metoder och riktlinjer, 
utbildning i könsfrågor, forskning, tematisk övervakning och utvärderingar. En viss flexibilitet 
bör förutses vid användning av dessa resurser på grund av den hela tiden pågående 
teoretiska och praktiska utvecklingen på detta område. 
g. I budgeten för de allmänna verksamheterna bör medel tilldelas för att finansiera 
internationella kvinnonätverk och de pilotprojekt eller främjande åtgärder som av någon orsak 
inte kan finansieras enligt bilaterala avtal. 
h. Verktyg för analys och administration av utvecklingssamarbete för könsfrågor bör förbättras 
och utvecklas. För vissa sektorer som anses ha direkt betydelse för kvinnors sociala och 
ekonomiska position (t.ex. livsmedelsförsörjning, utveckling av jordbruk och landsbygd) finns 
det en ansenlig mängd otvetydiga strategier att tillgå- Inom andra sektorer finns det 
fortfarande ett kritiskt behov av att fortsätta med forskning, att göra insatser och att ge 
analytisk vägledning både på grundtankenivå och operativ nivå. 
. 9 . 
i. Landspecifika uppgifter om könsfrågor har visat sig vara användbara vid upprättandet av en 
landsplan. De bör innehålla inte endast systematiserad information om kvinnors villkor i ett 
speciellt land jämfört med männens, inklusive data om utbildning, ekonomi, politik samt 
sociala och kulturella uppgifter utan även en bedömning av den institutionella ramen för 
kvinnofrågor, en bedömning av kvinnoorgansationernas och NGO:s arbete och en kritisk 
granskning av de program och projekt som genomförts med finansiellt och tekniskt stöd från 
olika bilaterala och multilaterala bidragsgivare. 
5- NÄRMARE SAMRÅD OCH SAMARBETE MELLAN GEMENSKAPEN OCH 
MEDLEMSSTATERNA 
1. I sin deklaration av den 18 november 1992 om "Synpunkter på politik om 
utvecklingssamarbete fram till år 2000" framhöll rådet och medlemsstaternas företrädare 
gemenskapens och medlemsstaternas behov av en bättre samordning av 
utvecklingssamarbetet, både vid formulering av politiken och på operativ nivå. Rådet framhöll 
även att mot bakgrund av tidigare erfarenhet av samarbete och nuvarande behov skulle det 
vara viktigare att noggrant precisera vilka sektorer som behövde sådan samordning och vilka 
förfaranden som skulle användas för att göra detta arbete mera effektivt. 
2. Kommissionens meddelande till rådet och parlamentet av den 24 mars 1993 behandlade 
frågan om identifiering av prioriterade områden där politisk samordning skulle kunna förordas. 
Det innehöll förslag om att samtliga organ borde ta hänsyn till kvinnors roll i 
utvecklingsarbetet när mål och medel för att uppnå dem fastställdes inom de områden som 
utsetts vara prioriterade med hänsyn till utvecklingssamarbetet. 
3. Allmänna principer 
a. Samordning mellan gemenskapen och medlemsstaterna på detta område är inte tänkt att 
medföra en standardisering utan att öka synergieffekterna och effekten av stödet i linje med 
rådets resolutioner. Den skall underlätta spridningen av ett klart och konsekvent meddelande 
om könsfrågors betydelse som en integrerad del i utvecklingssamarbetet och undvika 
dubbelarbete och sporadisk spridning av resurser. 
b. Gemenskapens och medlemsstaternas samarbete på detta område innefattar: upprättandet 
av principer och en konsekvent åtgärdsram på detta område varmed det säkerställs att dessa 
principer respekteras i gemenskapens och medlemsstaternas verksamheter och möjlighet till 
samråd ges. Det här meddelandet bör underlätta upprättandet av en politisk ram som skall 
antas av rådet. 
c. Till att börja med skall resurser satsas på informations- och erfarenhetsutbyte och utbyte av 
synpunkter. Detta skall underlätta identifiering av konvergenspunkter, gemensamma mål, 
prioriterade områden och riktlinjer för åtgärder. 
d. En ökad effektivitet av samordningen mellan gemenskapen och medlemsstaterna är endast 
möjlig, om tillräckliga mänskliga och ekonomiska resurser görs tillgängliga för att möjliggöra 
en lämplig planering och administration och för övervakning och utvärdering av den nya 
samordningsstrategin. De mänskliga resurserna kan ökas genom att skapa ytterligare tjänster 
för experter på könsfrågor genom utbildning av befintlig personal och genom att dela expertis 
mellan olika europeiska bidragsgivare och rationalisera arbetsuppgifter på alla nivåer. 
4. Politiska samråd 
a. Kommissionen skall regelbundet (minst en gång per år) organisera möten med experter på 
könsfrågor från gemenskapen och medlemsstaterna. Dessa möten skall inte bara skapa 
bättre ömsesidig förståelse och ett gemensamt språk utan även möjlighet 
— att utbyta erfarenheter och forskningsresultat, 
10 
— att ha ingående samråd om könsrelaterade frågor inom en speciell åtgärdssektor, 
— att förfina politiken och studera operationella lösningar avseende specifika geografiska 
områden. 
b. Som utgångspunkt för sin politik och operative verksamhet skall kommissionen och 
medlemsstaterna börja samordna sina initiativ inom områden för forskning, undersökningar, 
datainsamling och utvärderingar. Detta kan leda till beredning av och genomförande av 
gemensamma operationer enligt de riktlinjer som antagits av gemenskapen och 
medlemsstaterna 
c. Kommissionen skall följa utvecklingen och rapportera till rådet. 
5. Samordning av den operativa verksamheten 
a. Pilotländer för samordning av verksamheter som gäller könsfrågor bör väljas biand dem som 
redan har utvalts som platser för samordningssatsningar inom relevanta samarbetsområden 
och helst biand de länder där minsta möjliga antal tjänstemän för könsfrågor har tillsatts av 
kommissionen eller medlemsstaterna. Om nödvändigt bör kommissionen och 
medlemsstaterna tillhandahålla delegationerna och ambassaderna experthjälp, framförallt i 
inledningsskedet av processen. 
b. I de utvalda pilotländerna kan antingen gemenskapen eller en medlemsstat enligt gemensam 
överenskommelse utses att leda samordningsarbetet. Valet skall göras på grundval av 
samordningserfarenhet med landet i fråga, omfattningen av det stöd som ges och dess 
kunskap om könsfrågor. Den ansvarige skall sprida information, organisera ad-hoc möten och 
upprätta en årlig rapport till gemenskapen och medlemsstaterna. 
c. Inledningsvis skall den operativa samordningen av könsfrågor inriktas på att säkerställa att 
den nuvarande samordningen inom sektorer och mellan sektorer i det berörda landet är 
lämpligt anpassad efter riktlinjer som tar hänsyn till könsfrågor. I en andra fas skall sedan 
utarbetas en gemensam generell länderstrategi för att integrera könsfrågor i alla större 
verksamheter. 
d. Rent allmänt skall vederbörande kommittéer eller grupper användas för att regelbundet 
kontrollera tillämpningen av de gemensamma politiska riktlinjer som rådet antagit och 
övervaka att medlemsstaterna och kommissionen tillämpar dem i praktiken. 
6. Samordning i internationella fora 
a. Med hänsyn till samordning i internationella fora bör principen om systematiska samråd följas 
före och efter sessioner, möten, konferenser och seminarier. Hänsyn bör tas till redan 
förekommande samordningsmekanismer. Samordning av experter på könsfrågor sker i 
realiteten redan genom expertgrupperna DAC/WID vid OECD som under åren har spelat en 
ytterst värdefull roll för utveckling av WID.s mandat och genom politiska rapporter och 
åtgärdsplaner som rör könsfrågor. En mer strukturerad samordning mellan Europeiska 
unionens medlemmar kommer att förstärka båda gruppernas verksamheter. 
. 11 
BILAGA I 
FRÅN KVINNOR I UTVECKLING TILL KÖN OCH UTVECKLING 
Från "KVINNOR I UTVECKLING" till "KÖN OCH UTVECKLING" 
1. Projektet "Kvinnor i utveckling", som utarbetades under 1970-talet, var 
inriktat på att identifiera kvinnors situation, tillhandahålla information om kvinnors 
liv och mobilisera kvinnogrupper på fältnivå världen över. I sin inledningsfas ledde 
den analys som utfördes av Kvinnor i utveckling till en mängd spridda projekt 
avsedda endast för kvinnor alternativt till en spridning av kvinnliga inslag i projekt 
inom olika sektorer eller sektorsgrupper eller i projekt med flera ändamål. 
2. Strategierna präglades av jämlikhet men utanförskap De projekt som 
inleddes förbisåg ofta männens avgörande ställning när det gäller kontroll över 
tillgångar och beslutsfattande. De var dessutom ofta småskaliga, marginella, 
välfärdsorienterade och kopplade till departement och verkställande organ som 
saknade de finansiella och tekniska resurser som skulle möjliggöra en självgående 
utveckling bortom projektets ramar. Det oavsiktliga resultatet av dessa projekt blev 
att kvinnornas isolerade ställning vid randen av de viktigaste 
utvecklingsansträngningarna kom att vidmakthållas. 
3. De redskap som använts vid analysen har gradvis förfinats vilket lett fram 
till projektet Kön och utveckling. Kön och utveckling fokuserar på de ömsesidiga 
beroenderelationerna mellan män och kvinnor (relationer mellan könen) snarare än 
på enbart kvinnor. Termen kön avser här socialt förvärvade och kulturellt specifika 
attribut som skiljer män från kvinnor och inte bara till fysiska skillnader. Eftersom 
könsrelaterade skillnader är historiskt betingade och kulturellt utmärkande varierar 
de i olika länder och regioner och förändras med tiden. 
4. Analysen av könsrelaterade frågor i program- och projektplaneringen strävar 
efter att urskilja kvinnors resurser, aktiviteter, potential och begränsningar i 
förhållande till män i en bestämd socioekonomisk grupp. Målsättningen är inte 
enbart att ta itu med missförhållanden och olikheter mellan män och kvinnor utan 
också att säkerställa en maximal effektivitet när det gäller att uppnå 
utvecklingsmålen. 
5. Den ökade marginalisering av kvinnor som de kvinnocentrerade projekten 
har medfört har skapat en medvetenhet om behovet av ett mera globalt 
tillvägagångssätt. På så vis utvecklades tanken om integrering av 
jämställdhetsprincipen som en ny strategi vars ändamål är att införliva ett 
könsperspektiv i alla ledande utvecklingspolitiska linjer, program och projekt. 
6. Integrationen av jämställdhetsprincipen utesluter inte behovet av positiva 
handlingar, program och projekt riktade mot den förfördelade parten, vanligtvis 
kvinnor, i områden där könsklyftan är särskilt markant, exempelvis inom skolgång 
och utbildning, i möjligheter att erhålla kredit eller i frågor som av naturen angår 
kvinnor. Ett sådant handlingsprogram skiljer sig från det tidigare kvinnocentrerade 
!3L 
handlingsmönstret, dels genom att det tillämpas i lämplig omfattning för att ha 
maximal strategisk verkan, dels genom att det är avsott som ett viktigt temporärt 
handlingsprogram lör att överbrygga större könsklyftor och föra den missgynnade 
parten till en nivå från vilken vederbörande kan införlivas i de viktigaste 
aktiviteterna. 
Kviniiois mångahanda roller och arbets bo idor 
I. Under lång tid inriktades utvecklingshjälp enbart på kvinnors reproduktiva 
roll och koncentrerades till insatser inom den sociala sektorn. Senare erkändes 
kvinnors betydande roll som producenter av varor och tjänster, vilket ledde till 
skapandet av investeringsprogram inom de ekonomiska sektorerna. Eftersom det är 
karakteristiskt för kvinnor att ägna sina krafter åt produktiva och reproduktiva 
sysslor samtidigt medförde den ensidiga satsningen på den ena eller den andra av 
rollerna att kvinnors kapacitet att effektivt fullgöra någondera uppgift minskade. 
2 Ett kombinerat tillvägagångssätt utarbetas för närvarande, som beaktar 
kvinnors olika sammanlänkade arbetsuppgifter och som eftersträvar att öka kvinnors 
produktivitet, hälsa och näringsmässiga tillstånd så att det blir möjligt för dem att 
kombinera sina produktiva och reproduktiva uppgifter mera effektivt. Detta 
tillvägagångssätt får en bred inverkan på den nationella utvecklingsplaneringen 
genom att det skapar nödvändiga förutsättningar för investeringar i såväl de 
ekonomiska som de sociala sektorerna. 
3. Utvecklingsprogram förutsätter ofta att kvinnors tid är oändligt elastisk och 
de förbiser vidden av deras befintliga roller eller hur utmattande deras 
arbetsbelastning ofta är. Projekt har därför ofta lett till en ökning av kvinnors 
arbetsbörda utan att medföra kompenserande ersättning. Projekt och 
projektkomponenter tar till exempel sällan hänsyn till behovet att lätta på kvinnors 
arbetsbörda. 
4 Sociala och teknologiska stödåtgärder för att minska tiden med 
hushållsarbete borde därför inte ses enbart som medel för att minska kvinnors 
arbetsbörda och ta itu med deras tidsbrist utan som nödvändiga förutsättningar för 
utvidgningen av de produktionssektorer i vilka kvinnor spelar en betydande roll. 
Hushållet 
I En idealmodell av ett hushåll där beslutsfattande, produktion, inkomst och 
konsumtion förenas och delas på ett lyckosamt och rättvist sätt existerar inte Det 
kan därför inte antas att en ökning av hushållsproduktion och inkomster 
nödvändigtvis kommer att förbättra alla berörda parters levnadsstandard. 
2. Empiriska studier har visat att fördelningen av resurser och arbete, inkomster 
och utgifter ständigt är föremål för förhandlingar, och att relationer inom ett hushåll 
ofta innehåller konflikter Fördelningen av arbete och processen med att fördela 
resurser inom hushållet är relaterade till skillnader i status och förhandlingsförmåga. 
Då dessa huvudsakligen har samband med kontrollen över tillgångar och inkomster 
hamnar kvinnor i underläge. 
3. I hushåll där mannen och kvinnan har separat budget blir kvinnans inkomst, 
in natura eller i kontanter, vanligtvis mycket mera avgörande för barnens 
näringsmässiga tillstånd än mannens I många hushåll som lever på 
existensminimum avsätter kvinnor en större del av sitt arbete och sin totala inkomst 
till att fylla hushållsbehoven, i synnerhet barnens. 
4. Ett av tre hushåll i utvecklingsländerna leds i praktiken, om än mindre ofta 
juridiskt sett, av en kvinna. Man vet inte tillräckligt mycket om den sociala och 
ekonomiska situationen i dessa hushåll, som nu förefaller annorlunda än man först 
trodde. Man har dock i flera fall kunnat konstatera att dessa hushålls utsatthet för 
fattigdom förvärras av ett minskat stöd från samhällets sida i samband med en 
ekonomisk kris, och av regeringars försummelser och oförmåga när det gäller att 
skapa alternativa stödsystem. 
Deltagande 
1. Skillnader mellan män och kvinnor i fråga om beslutsfattande strukturer 
existerar från gräsrotsnivå till högre nivåer. Trots det senaste årtiondets vidsträckta 
demokratiseringsprocess har framstegen vad gäller kvinnors deltagande i politiska 
och ekonomiska maktstrukturer varit smä. Trots att kvinnor utgör minst hälften av 
väljarkåren är globalt sett endast tio procent av ledamöterna i de lagstiftande 
församlingarna kvinnor och procenttalet kvinnor i ministerställning är ännu lägre. 
Kvinnor innehar ett fåtal inflytelserika poster, oavsett om de tjänstgör i den 
offentliga sektorn, privata företag, fackföreningar, arbetsgivarorganisationer, 
inflytelserika intressegrupper, kommunstyrelser eller andra lokala organisationer. 
2. Flertalet utvärderingar av projekt för utvecklingsinsatser har gett vid handen 
att en förutsättning för att uppnå en bärkraftig utveckling är att både kvinnor och 
män får möjlighet att uttrycka sina behov och intressen från och med 
planeringsfasen. De existerande könsskillnaderna gör det svårare för kvinnor än för 
män att delta i denna process. 
3. Följaktligen utarbetas utvecklingsinsatser utan kvinnors deltagande, även när 
det rör sig om områden som traditionellt är kvinnornas, exempelvis 
vattenförsörjning. Flera projekt har inte erbjudit kvinnor möjlighet att delta i nyligen 
etablerade ledningsstrukturer, trots deras informella ledarroll i traditionella system. 
När kvinnor engageras i utvecklingsaktiviteter enbart som billig arbetskraft, och inte 
som produktiva resurser och redskap för förändring, äventyras projektens 
bärkraftighet högst avsevärt. 
h 
BILAGA 2 
NYA OMRÅDEN DÄR UPPMÄRKSAMHETEN INOM 
UTVECKLINGSSAMARBETET INRIKTAS PÅ KÖNSFRÅGOR 
forändringarna i det politiska och ekonomiska klimatet medför att somliga 
samarbetsomräden får allt större betydelse när det gäller politiska eller finansiella 
åtaganden. Det är viktigt att se till att ett könsrollsperspektiv införs på dessa 
områden. Inom andra områden har forskning nyligen frambringatt nya viktiga 
könsrollsperspektiv som behöver anpassas till analytiska och operativa riktlinjer. 
Nödfallsåtgärder och kris! o inbyggande åtgärder 
1 Oaktat sin obetydliga inblandning i beslutsfattandet drabbas kvinnor och 
flickor, pä grund av sin status i samhället och sitt kön, av konsekvenserna av 
väpnade konflikter och krigföring på speciella sätt. Kvinnor och barn utgör 80 
procent av världens 25 miljoner flyktingar och fördrivna, och som en följd av detta 
måste de brottas med svåra brister på varor och tjänster såväl som mot våld och 
osäkerhet. 
2. Kvinnor och barn har färre möjligheter än män vad gäller rörlighet, 
alternativa inkomstkällor, utbytbara egna tillgångar samt färdigheter. De tenderar 
därför att tvingas bli den största direkta målgruppen för matförsörjningsinsatser. 
Stöd till kvinnor bör utgöra en väsentlig del av de strategier vars målsättning är att 
konsolidera insatser som berör bistånds, rehabilitering och utveckling. 
3 I akuta situationer rubbas de traditionella socioekonomiska rollerna i 
samhället Kvinnor tenderar då att ta på sig roller och ansvar som varit männens. 
Nödhjälpsinsatser bör därför hjälpa kvinnor att uppfylla sina nya roller på bästa 
möjliga sätt. Erfarenheten har till exempel visat att ortskvinnor utgör en viktig 
resurs när det gäller att hantera och tordela nödhjälpsförsändelser av mat, och att 
de tar initiativ till insatser till självhjälp för att avhjälpa behoven hos övriga offer 
för krisen Sådana initiativ bör stödjas för att stärka deras självkänsla, särskilt bland 
flyktingar 
4. Flyktingkvinnor bör göras aktiva när det gäller att uppskatta behov, planera 
och iscensätta aktiviteter. I efterkristider bör insatser för rehabilitering och 
utveckling inte negligera de förändringar som ägt rum i könsrollsrelationerna mellan 
män och kvinnor, och kvinnorna bör få hjälp att behålla den status de uppnått. 
5. I katastrofbenägna områden med återkommande matbrist och hungersnöd är 
det nödvändigt att urskilja de ekonomiskt sårbara hushållen och särskilt sårbara 
medlemmar av dessa hushåll samt att fastställa strategier för överlevnad och för att 
klara kriser. Här får kvinnornas nyckelroll i fråga om matproduktion och deras 
15 
benägenhet att lägga ut sina inkomster på mat och andra bashushållsbehov stor 
betydelse. Hjälp bör därför inriktas på att öka kvinnors produktion, höja deras 
inkomster och förbättra deras kunskaper 
Analys av den makroekonomiska politiken och insatser i samband med denna 
I. Män och kvinnor står inför olika ofriheter och har olika behov när de 
reagerar på ekonomiska signaler. Orsakerna står att finna i uppdelningen av arbete 
efter kön, skillnaderna i tillgången till makt och beslutsfattande samt skillnaderna 
i mäns och kvinnors tillgång till och kontroll över resurser på hushålls- och 
samhällsnivå . 
2 Konventionella makroekonomiska modeller tar inte hänsyn till dessa 
faktorer, och de beaktar inte heller det ömsesidiga beroendet mellan det obetalda 
arbete som är nödvändigt för social reproduktion och upprätthållandet av mänskliga 
resurser och det betalda arbete som ekonomer värderar. 
3. Det står nu klart att dessa brister i analysen kan medföra oförutsedda och 
oönskade konsekvenser för makroekonomiska system såväl som begränsad 
effektivitet. Sociala fenomen som giftermål och fortplantning påverkas av 
makroekonomiska åtgärder på ett sätt som hittills överraskat statliga institutioner. 
4 Under de senaste två decennierna har den makroekonomiska politiken varit 
förenad med en strukturell anpassningspolitik. Man har i allt större utsträckning 
erkänt att den strukturella anpassningspolitikens blindhet vad gäller könsroller lätt 
kan resultera i könsspecifika kostnader som drabbar kvinnor och flickor mer än män 
och pojkar, och som förvärrar existerande könsskillnader. De kan också leda till 
oförutsedda resultat i fråga om tillgång till eller användning av offentliga tjänster 
eller leda till utvandringsbeslut. 
5 Budgetmässiga begränsningar tenderar att flytta över kostnader från de 
sociala sektorernas budget till kvinnor, medan valutapolitik och 
utrikeshandelspolitik tvingar kvinnorna ut på arbetsmarknaden eller till att tillbringa 
ett ökat antal timmar i exportproduktionen. Ytterligare tryck på kvinnors arbetsbörda 
kommer troligen att motverka utvecklingen av mänskliga resurser på längre sikt. På 
grund av existerande könsskillnader kommer kvinnor, till skillnad från män, 
troligen inte att kunna dra fördel av nya ekonomiska möjligheter. 
6. Ansträngningar bör således göras att införa ett könsrollsperspektiv i den 
makroekonomiska politiken och programmet. Man bör därvidlag utforska hur 
könsfaktorer på ett bättre sätt kan tjäna som underlag när det gäller att formulera 
och finstämma politiska valmöjligheter. Ansträngningar bör också göras för att 
förbättra analysen av makroekonomiska åtgärders inverkan på kvinnor och män. Om 
ogynnsamma könsrelaterade effekter konstateras bör åtgärder som motarbetar dessa 
ogynnsamma effekter utarbetas och förverkligas i anpassningsprogram. 
Befolkning 
(6 
I De rekommendationer till handlingsprogram, som antogs vid Internationella 
befolknings- och utvecklingskonferensen i Kairo 1994, bör beaktas inom ramen för 
all befolknings- och familjeplaneringspolitik och alla program. 
2. Familjeplanering som sådan har i flera år stått på programmet för många 
organ för utvecklingssamarbete. Den nya strategi som antogs i Kairo understryker 
de många kopplingar som finns mellan befolkning och utveckling, och inriktar sig 
på att tillmötesgå kvinnors och mäns individuella behov snarare än att bara uppnå 
demografiska mål. 
3. Programmet förespråkar att familjeplanering, som ett led i en breddad 
inriktning på reproduktiva rättigheter och hälsa, skall vara tillgänglig världen över 
senast år 2015. Programmet tar upp könsspecifika frågor som syftar till att stärka 
kvinnor genom att vidga deras tillgång till utbildning och hälsovård, och ge dem 
valmöjlighet i frågor som rör deras fertilitet. Programmet understryker samtidigt att 
män bör uppmanas och ges möjlighet att ta ansvar för sin sexuella och reproduktiva 
aktivitet och sina roller i samhället och i familjen. 
Rättigheter 
1 Internationella konferensen om mänskliga rättigheter fastslog i juni 1993 att 
kvinnors mänskliga rättigheter under hela livsloppet utgör "en oskiljaktig och 
väsentlig del av de universella mänskliga rättigheterna". Ett allt större antal 
utvecklingsländer har nu skrivit in fundamentala fri- och rättigheter för kvinnor och 
män i sina konstitutioner, i enlighet med bestämmelserna i Konventionen för 
avskaffande av alla former av diskriminering av kvinnor (CEDAW) och de 
strategier för långsiktig planering som antogs i Nairobi. 
2. Konstitutionella garantier om jämlikhet för kvinnor resulterar emellertid i 
praktiken inte alltid i omedelbara förbättringar. Uppfyllelsen av kvinnors rättigheter 
försvåras alltjämt av svårigheterna att konsekvent anpassa hela den juridiska 
strukturen, betydelsen av traditionella lagar och kulturella seder, bristen på juridiskt 
kunnande och tillgången till juridiska tjänster. 
3. Kvinnors hälsa, säkerhet och rörlighet hotas också av en hög grad av manligt 
våld, bland annat inom hemmet. Det finns för närvarande få statistiska uppgifter om 
våldstendenser. Våld mot kvinnor utgör dock ett allvarligt problem världen över, 
som lett till att FN 1994 utsåg en särskild rapportör inom Kommissionen för 
mänskliga rättigheter med uppgift att bevaka denna fråga 
I l> 
ISSN 1024-4506 
KOM(95) 423 slutlig 
DOKUMENT 
SV 01 
Katalognummer : CB-C0-95-468-SV-C 
ISBN 92-77-93386-0 
Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer 
L-2985 Luxemburg 
1%