Meddelande från kommissionen till rådet och Europaparlamentet - Åtgärdsplan för biologisk mångfald i jordbruket

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

1. Inledning

1.1. Den relevanta ramen

1.2. Begreppet biologisk mångfald

2. Det aktuella kunskapsläget

2.1. Informationskällor

2.2. Den biologiska mångfaldens nytta för jordbruket

2.3. Jordbrukets nytta för den biologiska mångfalden

2.4. Jordbrukets påverkan på den biologiska mångfalden

3. Strategisk ram och den gemensamma jordbrukspolitikens instrument för bevarande och hållbart nyttjande av biologisk mångfald

3.1. Ramen

3.2. Prioriterade åtgärder

3.3. Grundläggande principer

3.4. Jordbrukspolitiska gemenskapsinstrument som påverkar den biologiska mångfalden

4. Åtgärdsplanen som ett redskap i genomförandet av gemenskapens strategi för biologisk mångfald

4.1. Övergripande mål och sektorsmål17

4.2. Bevarande och hållbart nyttjande av jordbrukets ekosystem (sektorsmål 2)

4.2.1. Den övergripande förordningen

4.2.2. Miljöåtgärder i jordbruket

4.2.3. Mindre gynnade områden och områden med speciella miljöbetingade begränsningar

4.2.4. Andra åtgärder för utveckling av landsbygden

4.2.5. Miljöinslag i den gemensamma organisationen av marknaden (se även tabell 1)

4.2.6. Miljöinslag i marknadsrelaterade instrument (kvalitetspolicy)

4.2.7. Lagstiftning om växtskyddsmedel

4.2.8. Europeiska unionens utvidgning och Sapard-instrumentet

4.3. Genetiska resurser (sektorsmål nr 1)

4.3.1. Förordning (EG) nr 1467/94 om bevarande, karakterisering, insamling och nyttjande av genetiska resurser inom jordbruket.

4.3.2. Utsädeslagstiftning

4.3.3. Genetiskt modifierade organismer'

4.4. Handelns påverkan på jordbruket (sektorsmål 3)

4.5. Att uppnå de övergripande målen i gemenskapens strategi för biologisk mångfald

4.5.1. Bevarande och hållbart nyttjande av biologisk mångfald

4.5.2. Fördelning av nytta från utnyttjandet av genetiska resurser

4.5.3. Forskning, inventering, övervakning och informationsutbyte

4.5.4. Utbildning och ökad medvetenhet

4.6. Framsteg när det gäller övervakning och utvärdering av prioriterade åtgärder

4.6.1. Utveckling av en integrerad ram för miljöindikatorer för jordbruket

4.6.2. Övervakning och utvärdering av mål för biologisk mångfald

5. Att skapa konsekvens i åtgärderna

5.1. Integrerad programplanering

5.2. Full geografisk täckning

5.3. Samordning och konsekvens

5.4. Slutsatser - mål och tidsplan

Bilaga 1 - Anslag för utveckling av landsbygden från garantisektionen inom EUGFJ

Bilaga 2 - Politiska instrument för kvalitet

Bilaga 3 - Indikatorer för övervakning

Bilaga 4 - Indikatorer för utvärdering

Förkortningar

1. Inledning

1.1. Den relevanta ramen

1. Detta dokument syftar till att uppfylla kommissionens åtagande att utarbeta en åtgärdsplan för biologisk mångfald i jordbruket. Den skall ses som en viktig del i det paket av gemenskapsåtgärder till stöd för gemenskapens strategi för att förutse, motverka och undanröja orsakerna till den betydande minskningen eller förlusten av biologisk mångfald. Den skall också läsas mot bakgrund av övrig utveckling inom gemenskapen som påverkar biologisk mångfald, till exempel kommissionens meddelande om ett hållbart framtida jordbruk [1], internationella konventioner och avtal, i synnerhet konventionen om biologisk mångfald, och medlemsstaternas egna nationella strategier och åtgärdsplaner.

[1] Meddelande från kommissionen till rådet, Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén. KOM (1999) 22, EGT C 173, 19.6.1999, s. 2-17.

2. Man måste å andra sidan betona att miljöaspekten är en viktig del av de nya riktlinjerna för den gemensamma jordbrukspolitiken, som är i överensstämmelse med kraven i Amsterdamfördraget och som bekräftades av stats- och regeringscheferna vid Europeiska rådets möte i Helsingfors. Detta gäller både integrering av miljöhänsyn i den gemensamma jordbrukspolitikens regler och utveckling av jordbruksmetoder som bidrar till att skydda miljön och bevara landsbygden.

3. Agenda 2000 - och i synnerhet bestämmelserna om utveckling av landsbygden - utgör en viktig ram för integrering av miljöhänsyn i jordbrukspolitiken, och den biologiska mångfalden är en grundläggande och dominerande aspekt av en sådan strategi för integrering, vilket påpekats av rådet (jordbruk). [2]

[2] Rådets strategi för integration av miljöfrågor och hållbar utveckling i den gemensamma jordbrukspolitiken upprättad av jordbruksministrarnas råd - Rapport från jordbruksministrarnas råd till Europeiska rådet vid toppmötet i Helsingfors (Europeiska unionens råd, AGRI 184 ENV 398, 13078/99).

4. Ett viktigt inslag i denna strategi, när det gäller mål för biologisk mångfald, är miljöåtgärder i jordbruket, i synnerhet sådana som syftar till att stödja jordbruksmetoder som är skonsamma mot miljön, bevarar landsbygden och skyddar Europas lantliga kulturarv. Dessa åtgärder är det enda obligatoriska inslaget i den nya generationen program för utveckling av landsbygden.

1.2. Begreppet biologisk mångfald

5. Definitionen av biologisk mångfald bör inte begränsas till enbart en fråga om genetiska resurser eller bevarande av hotade arter. Som påpekas i konventionen om biologisk mångfald och i den alleuropeiska strategin för ett varierat landskap och biologisk mångfald, utgörs den biologiska mångfalden av variationsrikedomen av liv och processer. Den omfattar alla livsformer, allt från encelliga till komplexa organismer, processer, samband och kretslopp som förenar levande organismer till populationer, ekosystem och landskap.

6. Biologisk mångfald brukar vanligen delas upp i tre olika nivåer:

* Genetisk mångfald - mångfalden av genetiska byggstenar som förekommer bland individerna av en art.

* Mångfald av arter - mångfalden av levande organismer som förekommer på en särskild plats.

* Mångfald av ekosystem - mångfalden av arter och ekologiska funktioner och processer, både när det gäller typ och antal, som förekommer i olika fysiska omgivningar.

7. En heltäckande strategi för jordbruket måste omfatta alla dessa olika nivåer med hjälp av lämpliga verktyg avpassade för de tre huvudsakliga typerna av biologisk mångfald:

* Den genetiska variationen hos domesticerade växter och djur (genpool, naturarv, landskap m.m.) som uppstår efter många år (oftast århundraden) av balans mellan mänsklig verksamhet och naturliga ekosystem och som alltid är mindre komplex än

* "vild" biologisk mångfald (vilda växter och djur som är knutna till jordbrukslandskapet). Den särskilda uppmärksamhet som brukar ägnas hotade arter och ekosystem bör inte göra att man underskattar denna aspekt (se faktaruta 1).

* De livsuppehållande systemen (däribland markens mikroorganismer, pollinatörer, rovdjur), alla organismer som bidrar till bördighet och produktivitet i jordbrukets ekosystem.

Faktaruta 1: Hot mot biologisk mångfald

Hoten mot Europas vilda arter har fått en allt större omfattning. Nästan hälften av alla kända arter av ryggradsdjur och mer än en tredjedel av alla fågelarter är på tillbakagång. Denna utveckling påverkar också viktiga livsmiljöer som exempelvis våtmarker. Samtidigt finns det vissa arter som upprätthåller sina positioner och ibland till och med lyckas återetablera sig, i synnerhet om extensiva jordbruksmetoder bibehålls eller ekologiska odlingsmetoder införs. Den största påverkan kommer från urbanisering, utbyggnad av infrastruktur, förstörelse av vattenmiljöer (torrläggning, förorening och övergödning), intensivt jordbruk och nedläggning av jordbruk, ensartad skogsplantering, klimatiska och atmosfäriska fenomen (temperaturhöjning, försurning), utarmning av jordar och erosion. Som påpekades i den andra bedömningen om Europas miljö har en förändrad markanvändning över större delen av Europa orsakat en kraftig förändring, minskning och förlust av biologisk mångfald i naturliga och delvis naturliga livsmiljöer genom störning, förstörelse, förorening och införande av arter.

Dessutom har olika forskningsresultat påvisat sambanden mellan jordbruksmetoder och biologisk mångfald, vilket exemplifieras tydligt av Europas traditionella odlingssystem. Intensifiering av jordbruket och marginalisering av jordbruksmark är två trender som påverkar olika delar av Europeiska unionen, medan minskningen av odlad mark är den allvarliga frågan i Östeuropa när det gäller påverkan på den biologiska mångfalden. Stora förändringar kan bli följden av förberedelserna inför anslutning, och traditionella jordbruksmetoder och mångfald och härdighet hos grödor och tamdjur kan få en minskad betydelse till förmån för ett mer intensivt jordbruk.

8. Jordbrukets biologiska mångfald - en del av den biologiska mångfalden - är oumbärlig för att tillgodose grundläggande mänskliga behov av en trygg livsmedelsförsörjning. Den biologiska mångfalden i jordbruket förvaltas aktivt av lantbrukarna. Många beståndsdelar av den skulle inte överleva utan människornas inblandning, och inhemsk kunskap och kultur utgör väsentliga inslag i förvaltningen av denna mångfald.

9. Eftersom jordbrukets biologiska mångfald i hög grad är beroende av människans förvaltning är ett bevarande av den biologiska mångfalden i produktionssystemen intimt kopplat till ett hållbart nyttjande. Ett hållbart jordbruk innebär därför att odlings systemen måste vara långsiktigt produktiva i flera olika avseenden: biologiskt, ekonomiskt och socialt, inte bara ekologiskt.

10. Vissa ekosystem hotas av att man överger jordbruksformer som gynnar viktiga typer av biologisk mångfald (t.ex. extensivt jordbruk), och detta visar att vissa jordbruks metoders upphörande är ett lika stort hot mot delvis naturliga ekosystem som en intensifierad produktion. Även om en alternativ förvaltning kan vara en god lösning (se även faktaruta 2) i de fall jordbruket inte längre kan upprätthålla den förvaltning som krävs (i områden där jordbruket antingen har blivit alltför intensivt eller håller på att läggas ned), så är emellertid lantbrukarna fortfarande de mest logiska förvaltarna av marken. Å andra sidan kan ett nedlagt jordbruk i vissa fall vara positivt för den biologiska mångfalden (t.ex. i våtmarker).

Faktaruta 2: miljöåtgärder i jordbruket, mindre gynnade områden och biologisk mångfald

I de flesta medlemsstater har miljöåtgärder i jordbruket genomförts enligt förordning (EEG) nr 2078/92, exempelvis genom att minska eller på sikt avveckla användningen av gödselmedel och bekämpningsmedel och genom att upprätthålla ett växelbruk. Bland exemplen finns införande av ekologiskt jordbruk, extensiv gräsmarksförvaltning, integrerad odling, arealuttag av åkerkanter och särskilda åtgärder som prövats inom Life-Natur-program och som är inriktade på speciella livsmiljöer. Dessutom förekommer åtgärder för att sköta odlingslandskapets skogar, våtmarker och häckar så att flora och fauna gynnas, och man bör också nämna skyddet av hotade kulturväxtsorter och tamdjursraser.

Underutnyttjande eller nedläggning av jordbruksmark kan få förödande konsekvenser för naturmiljön. I bergsområden och andra mindre gynnade områden, till exempel nederbördsfattiga eller nordliga områden, leder jordbrukets upphörande snabbt till att områden med en rik kärlväxtflora växer igen, och detta påverkar även populationerna av ryggradsdjur och evertebrater.

Det som står på spel är de förhållandevis öppna delvis naturliga livsmiljöer som är starkt beroende av att lämpliga jordbruksmetoder bibehålls. Det räcker inte med ett fortsatt jordbruk för att bevara den biologiska mångfalden, utan det måste också bedrivas med lämpliga metoder. I områden där den traditionella betesdriften har ersatts av okontrollerad storskalig boskapsuppfödning kan de delvis naturliga miljöerna förstöras. Stödet genom den gemensamma jordbrukspolitiken kan ha en mycket stor betydelse för att upprätthålla hotade jordbrukssystem, i synnerhet genom åtgärder i mindre gynnade områden där jordbruket annars skulle kunna upphöra. Miljöåtgärder i jordbruket är också en viktig del av insatserna för att bevara den jordbruksberoende delen av den biologiska mångfalden i EU. De utgör därför en stor, fortlöpande och konkret del av gemenskapens arbete till skydd för den biologiska mångfalden.

Fastän 20 % av jordbruksmarken inom EU för närvarande omfattas av miljöåtgärder i jordbruket, vilket är mer än det mål på 15 % till år 2000 som ställdes upp i det femte åtgärdsprogrammet för miljö, är det fem medlemsstater som ensamma förbrukar 86 % av kostnaderna. Programmen har i allmänhet en låg utnyttjandegrad i områden med ett högproduktivt och intensivt jordbruk. En allt högre grad av påverkan kan bli följden för den biologiska mångfalden i dessa områden.

Användandet av den gemensamma jordbrukspolitikens instrument bör också ses mot bakgrund av genomförandet av övrig gemenskapslagstiftning, däribland Natura 2000.

2. Det aktuella kunskapsläget

2.1. Informationskällor

11. Vid utarbetande av en åtgärdsplan måste prioriteringar först göras på grundval av kunskap om samspelet mellan jordbruk och biologisk mångfald samt den biologiska mångfaldens aktuella status och utveckling.

12. På gemenskapsnivå ger två nyligen publicerade rapporter ytterligare information om utvecklingen och om hoten mot Europas biologiska mångfald i samband med mänsklig verksamhet och markanvändning, nämligen Europeiska kommissionens rapport om jordbruk, miljö och utveckling av landsbygden [3] och Europeiska miljöbyråns rapport om miljön i Europeiska unionen vid sekelskiftet, [4] som kompletteras av rapporten om miljön i Europa: en andra utvärdering. [5]

[3] Rapporten "Agriculture, Environment, Rural Development: Facts and Figures". Utarbetad av Eurostat i samarbete med GD VI och GD XI.

[4] Environment in the European Union at the turn of the century. Environmental assessment report No 2. Europeiska miljöbyrån. Köpenhamn, 1999.

[5] Europeiska miljöbyrån, 1998.

13. Genomförandet av förordning (EEG) nr 2078/92 och dessförinnan artikel 19 i förordning (EEG) nr 797/95 har medfört en djupare kunskap om jordbrukets (positiva och negativa) påverkan på den biologiska mångfalden. De rapporter som lämnats om utvärderingen av förordning (EEG) nr 2078/92 [6] ger tillsammans med broschyren om jordbruk och miljö [7] och det nyligen presenterade meddelandet om vägarna mot ett hållbart jordbruk en ganska heltäckande bild av hoten mot den biologiska mångfalden.

[6] Kommissionens (GD VI) arbetsdokument VI/7655/98, 1998. Tillgänglig på kommissionens webbplats på Internet: http://europa.eu.int/comm/agriculture/envir/programs/index_en.htm

[7] "CAP Working Notes", specialutgåva. Generaldirektoratet för jordbruk, Europeiska kommissionen.

14. Landsbygdsmiljön är först och främst en levande omgivning där djur, växter, livsmiljöer och jordbruksverksamhet har utvecklats i ett inbördes beroende. Genom århundradena har en verklig symbios vuxit fram: fortlevnaden av ett antal arter och ekosystem är beroende av att vissa jordbruksaktiviteter fortsätter, och jordbruket är samtidigt den verksamhet som har mest nytta av den biologiska mångfalden.

2.2. Den biologiska mångfaldens nytta för jordbruket

15. Bevarande av biologisk mångfald är en avgörande faktor inom jordbruket. Den biologiska mångfalden är grunden för de olika biologiska processer som utnyttjas i jordbruket, och den gör det möjligt för lantbrukarna att framställa såväl livsmedel som andra produkter och tjänster. Även om strävan efter självförsörjning inom livsmedelsproduktionen har inriktats på ett begränsat antal växtarter och tamdjursraser under de senaste årtiondena, har en trygg livsmedelsförsörjning främst åstadkommits genom anpassning och förädling av arvsmassan, vilket har gjort det möjligt att utveckla en jordbruksproduktion med god kvalitet och lämplig omfattning i mycket skiftande och ibland svåra miljöer (exempelvis ökningen av områden med majsproduktion). Jordbrukets utnyttjande av den biologiska mångfalden möjliggör framtagande av nya sorter och raser som kan bidra till att ekonomiska, hälsomässiga, tekniska och ekologiska mål kan uppnås.

16. Ett hållbart nyttjande av biologisk mångfald inom jordbruket bidrar till att vissa metoder kan förändras. Exempelvis kan nyttoinsekters aktivitet leda till minskad användning av insektsbekämpningsmedel, en ökad biologisk aktivitet i jorden kan minska behovet av plöjning och en ökad pollination kan bidra till en god avkastning.

2.3. Jordbrukets nytta för den biologiska mångfalden

17. Omvänt kan jordbrukets utveckling i vissa fall berika den biologiska mångfalden. Jordbruket skapar och upprätthåller speciella ekosystem och livsmiljöer, till exempel mosaiken av odlade fält och åkerkanter med häckar och diken som ger skydd och näring åt vissa växter, djur och mikroorganismer. Jordbruket har format en delvis naturlig miljö där endemiska och hotade arter ofta har överlevt. Detta gäller bland annat alpkråkan (Pyrrhocorax pyrrhocorax) vars överlevnad är beroende av att en traditionell betesdrift upprätthålls i vissa delar av Europa, stortrappen (Otis tarda) som trivs i vidsträckta områden med spannmålsodling i Spanien och Portugal där stora delar upptas av trädesåkrar och gräsmarker, och dessutom ett stort antal växt- och insektsarter som är beroende av delvis naturliga gräsmarker (och andra delvis naturliga livsmiljöer). Exempelvis är cirka 70 % av Sveriges rödlistade kärlväxter beroende av ett "öppet" och varierat odlingslandskap. (Se även faktaruta 2)

18. Genom det lågintensiva jordbruket bevaras alltså både vilda och domesticerade arter, sorter och raser av växter och djur, och även ekosystem, som ibland hotas av utrotning. Tack vare urval av och forskning om domesticerade växt- och djurarter utvecklas också deras inomartsvariation (som exempel kan nämnas urval av växter som är anpassade till torra miljöer).

19. Jordbruket förvaltar en stor del av gemenskapens territorium och bevarar därigenom i vissa fall speciella ekosystem som skulle försvinna om jordbruksverksamheten upphörde. Bete av får som motverkar igenväxning i svårtillgängliga områden, vegetationen som hinder mot erosion genom vattnets och vindens inverkan, betets betydelse för att upprätthålla en artrik flora i delvis naturliga gräsmarker, bevarande av den biologiska mångfalden i Alpernas höglänta områden samt bevarande av våtmarker kan sägas vara exempel på jordbrukets nytta för den biologiska mång falden.

2.4. Jordbrukets påverkan på den biologiska mångfalden

20. Två stora förändringar av jordbruksmetoderna har emellertid i vissa fall rubbat balansen mellan jordbruk och biologisk mångfald, nämligen den intensifierade produktionen och underutnyttjandet av jordbruksmark (se även faktaruta 2). Det är belagt att de stora förändringarna inom jordbruket under åtminstone de senaste femtio åren dramatiskt har påverkat markanvändning och strukturer i jordbruket och direkt eller indirekt medfört en betydande minskning och förlust av biologisk mångfald. Delvis naturliga gräsmarker har minskat dramatiskt i nordvästra Europas lågländer men också våtmarker har drabbats genom denna intensifiering av jordbruket (dikning och gödsling).

21. Om man söker efter de allmänna orsakerna till den minskning av biologisk mångfald som kan hänföras till ogynnsamma jordbruksmetoder framstår tydligt ett antal samband som har direkta eller indirekta effekter på olika nivåer, däribland de följande:

* Genetik: det minskade antalet utnyttjade arter, raser och sorter samt odling i monokulturer utgör ett hot mot en ovärderlig genetisk potential (hos djur och växter).

* "Vilda" arter: användningen av herbicider påverkar harmlösa arter och användningen av insektsmedel påverkar mikroorganismer, kretslopp bryts och jämvikter störs genom mekanisering och gödsling (de mest kväveälskande arterna gynnas).

* Livsmiljöer och ekosystem: när våtmarker, skogsdungar och häckar försvinner eller förstörs leder detta direkt till en tillbakagång för trollsländor, enkelbeckasin, näktergal, igelkott och våtmarksväxter, för att bara nämna några exempel.

22. Den gradvisa marginaliseringen och nedläggningen av jordbruksmark, i synnerhet i vissa områden där förutsättningarna för jordbruk inte är så goda, leder å andra sidan till en utarmning av ekosystem som är beroende av en bibehållen jordbruksdrift. Underutnyttjande av mark kan exempelvis leda till att den rika floran i mellanbygdernas och de nordliga områdenas extensiva betesmarker försvinner i allt högre grad och miljöer växer igen och koloniseras av vedartade växter.

23. Dessutom leder föroreningar (orsakade av alltför stora gödselgivor eller spridning av jordbrukskemikalier) från källor i jordbruket till grundläggande indirekt påverkan på alla ovannämnda områden.

24. Det är i första hand följande jordbruksmetoder som påverkar den biologiska mångfalden:

* Gödselmedel och växtskyddsmedel används inte på ett hållbart sätt.

* Traditionella metoder ersätts av ytterligare mekanisering.

* Produktionssystemen specialiseras och vissa metoder intensifieras (övergivande av system med blandade grödor och spannmålsodling kombinerad med vall odling).

* Antalet använda arter och sorter minskar.

* Naturliga ekosystem omvandlas till jordbruksmark, och jordbruksmark läggs ned.

* Omfördelning av mark (större brukningsenheter, åkerkanter med häckar och diken försvinner).

* Utdikning och bevattning (särskilt om vattenuttaget inte är anpassat efter tillgången, dvs. överexploatering av grundvatten eller floder).

Detta kan leda till

* försämrade lokala förhållanden, särskilt markförstörelse och erosion (vilket påverkar markfaunan),

* förenkling och likriktning av ekosystemen,

* okontrollerad spridning av främmande och vilda arter.

3. Strategisk ram och den gemensamma jordbrukspolitikens instrument för bevarande och hållbart nyttjande av biologisk mångfald

3.1. Ramen

25. De viktigaste punkterna för utarbetande av en åtgärdsplan för jordbrukssektorn angavs i kommissionens meddelande "Ett hållbart framtida jordbruk" [8] och bekräftades i de slutliga besluten om Agenda 2000. Miljöaspekterna är som tidigare nämnts en viktig del av denna nya ram, särskilt när det gäller införande av jordbruksmetoder som skyddar miljön och bevarar landsbygden.

[8] KOM(1999) 22 slutlig av den 27 januari 1999.

26. Målet för Agenda 2000 är att stödja framväxten av ett verkligt hållbart jordbruk inom ramen för dels de socioekonomiska utmaningarna att skapa konkurrenskraft i näringen och förvalta naturresurserna på ett hållbart sätt, dels samhällets förväntningar om att miljön och landsbygden skall ha en hög kvalitet. Agenda 2000 - och särskilt bestämmelserna om utveckling av landsbygden - erbjuder alltså en ram för att integrera hänsyn till miljön och i synnerhet till den biologiska mångfalden i jordbrukspolitiken. Om man håller sig till denna operativa ram kan man på grundval av de framsteg som gjorts hittills identifiera åtgärder och inriktningar som bör prioriteras vid utarbetandet av åtgärdsplaner för biologisk mångfald.

3.2. Prioriterade åtgärder

27. Se till att de nuvarande intensiva jordbruksmetoderna förändras så att man når en rimlig och förnuftig intensifieringsgrad. Detta omfattar följande:

* Att utveckla lämpliga jordbruksmetoder som tar hänsyn till den biologiska mångfalden (genom att öka variationen av produktionsätt och odlade växtsorter och utnyttja alla de aspekter som är förknippade med växelbruk).

* Att främja en mindre intensiv användning av insatsvaror (gödselmedel och växtskyddsmedel) i vissa situationer.

* Att främja lämpliga produktionssystem, till exempel ekologiskt jordbruk och integrerad odling, som på många sätt är gynnsamma för den biologiska mångfalden.

* Att stödja extensiva produktionsmetoder, i synnerhet när det gäller storskalig boskapsuppfödning

* Att skapa en hållbar förvaltning av naturresurser, särskilt när det gäller vatten.

28. Bibehåll ett ekonomiskt livskraftigt och socialt godtagbart jordbruk, genom målinriktade och specialanpassade åtgärder som syftar till att skydda den biologiska mångfalden, särskilt i områden med stor biologisk mångfald där jordbruksdriften har avtagit.

29. Utnyttja de möjligheter som miljöåtgärderna i jordbruket innebär för bevarande och hållbart nyttjande av biologisk mångfald:

* Bevarande av vild flora och fauna i de områden med stor biologisk mångfald som nämns i föregående punkt.

* Bevarande av vild flora och fauna i mer intensivt brukade områden där det fortfarande kan förkomma betydande värden exempelvis i form av vissa djurpopulationer eller små landskapselement.

* In situ-bevarande av den biologiska mångfalden av domesticerade djur och växter.

30. Sörj för en ekologisk infrastruktur inom hela gemenskapsterritoriet. Detta är en väsentlig del av bevarandestrategin. Två kompletterande tillvägagångssätt bör prioriteras:

(1) Förverkliga nätverket Natura 2000 som ett sammanhängande ekologiskt nätverk på gemenskapsnivå.

(2) Bibehåll och utveckla linjära element [9] som förenar isolerade områden av variabel storlek [10] eller liten storlek. [11] Sådana områden ger också andra fördelar för miljön i form av minskad förorening och ökade landskapliga värden. Det är också mycket viktigt att bibehålla vissa öppna miljöer.

[9] Till exempel häckar, åkerkanter som slås sent och inte gödslas eller besprutas med bekämpningsmedel, gräsbevuxna slänter längs vattendrag, skogskanter och vägkanter.

[10] Till exempel slåtterängar, extensiva betesmarker, hedar och gamla fruktträdgårdar.

[11] Till exempel solitära träd och småvatten.

31. Stöd särskilda åtgärder för nyttjande av genetiska resurser och bevarande av lokala, traditionella och lantliga raser och sorter samt mångfalden av växtsorter som används i jordbruket.

32. Inför särskilda åtgärder för att stödja saluföring av lantsorter och sorter som är naturligt anpassade till lokala och regionala betingelser. Fördelarna ligger i mångfalden av ekosystem och motståndskraft mot skadegörare och sjukdomar.

33. Genomför åtgärder för att undvika massförekomst och spridning av främmande arter som införts och gynnas av jordbruk.

3.3. Grundläggande principer

34. Erfarenheter främst från miljöåtgärder i jordbruket gör det möjligt att identifiera vissa grundläggande principer för utarbetandet av en åtgärdsplan:

* Möjligheten att bevara biologisk mångfald är ofta direkt beroende av den metod för jordbruksproduktion som gav upphov till mångfalden, men den beror också av förhållanden i jordbruksekosystemen som orsakats av faktorer utanför jordbruket (påverkan från andra ekonomiska sektorer, till exempel vid användning av vatten som förorenats av uppströms liggande industrier).

* Inom hela gemenskapsterritoriet skall det vidtas åtgärder som ligger i linje med de uppgifter som angavs i kapitel 14 (främjande av ett hållbart jordbruk och utveck ling av landsbygden) av Agenda 21 (FN:s kommission för hållbar utveck ling). De metoder och instrument som används kan variera mellan olika områden, och detta kräver en strategi, dels för att komma ifrån den hårda inriktningen på "skyddade områden" och upprätta ett nära samarbete mellan alla lokala aktörer, dels för att göra det möjligt för jordbrukssektorn att nå målet om en hållbar produktionsintensitet. Man måste hålla fast vid den ekosystemmetod som definierades i beslut V/16 av konventionen om biologisk mångfald.

* Det är lämpligt med ett decentraliserat tillvägagångssätt där medlemsstaterna har ansvaret för att välja ut och genomföra lämpliga åtgärder.

* Man bör eftersträva ett samlat helhetsgrepp som innebär att gemenskapens miljö- och jordbrukspolitiska instrument och motsvarande nationella instrument samordnas och kompletterar varandra.

35. De instrument som används bör samordnas på ett bättre sätt än tidigare. Denna samordning har följande mål:

* Att efterleva principerna om subsidiaritet och öppenhet.

* Att övervaka genomförandet av projekt.

* Att genomföra preliminär och slutlig utvärdering och bibehålla det ekonomiska stödet.

* Att undvika att gemenskapens finansieringsinstrument överlappar varandra.

3.4. Jordbrukspolitiska gemenskapsinstrument som påverkar den biologiska mångfalden

36. Den miljöstrategi för jordbruket som lades fram i Agenda 2000 har som huvudsakligt mål att nå en större hållbarhet i jordbrukets ekosystem, främst genom åtgärder för utveckling av landsbygden (inklusive miljöåtgärder i jordbruket) och gemensamma regler för direkta utbetalningar inom den gemensamma organisationen av marknaden. Den bygger på tanken att lantbrukarna måste vara villiga att respektera en uppsättning grundläggande miljöregler utan att få någon motsvarande ersättning. Om de tillhandahåller varor eller tjänster som kräver mer än att enbart tillämpa normal god jordbrukarsed, [12] kan de få ersättning åtminstone för sina kostnader och inkomstförluster.

[12] För det syfte som avses i förordningen om utveckling av landsbygden (artikel 28 i kommissionens förordning (EG) nr 1750/1999 om tillämpningsföreskrifter till rådets förordning (EG) nr 1257/1999) "skall med normalt god jordbrukarsed avses den måttstock som en omdömesgill jordbrukare i den berörda regionen skulle använda i sitt jordbruk. Medlemsstaterna skall definiera verifierbara standarder i planerna för landsbygdens utveckling. Dessa standarder skall alltid innefatta hänsyn till allmänna obligatoriska miljökrav".

37. Åtgärdsplanen bygger på att följande instrument används för att på bästa sätt gynna den biologiska mångfalden:

* den övergripande förordningen [13]

[13] Rådets förordning (EG) nr 1259/1999 av den 17 maj 1999 om upprättande av gemensamma bestämmelser för system för direktstöd inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken.

* miljöåtgärder i jordbruket enligt förordningen för utveckling av landsbygden [14]

[14] Rådets förordning (EG) nr 1257/1999 av den 17 maj 1999 om stöd från Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) till utveckling av landsbygden och om ändring och upphävande av vissa förordningar.

* andra åtgärder för utveckling av landsbygden

* miljöinslag i den gemensamma organisationen av marknaden

* förordningen om genetiska resurser i jordbruket [15]

[15] Rådets förordning (EG) nr 1467/94 av den 20 juni 1994 om bevarande, karakterisering, insamling och nyttjande av genetiska resurser inom jordbruket, EGT L 159, 26.8.1994, s. 1.

* miljöinslag i marknadsrelaterade instrument (kvalitetspolicy)

38. De planer för utveckling av landsbygden som anges i förordningen om utveckling av landsbygden bör utgöra den främsta ramen för integrering av miljömål som gäller biologisk mångfald, men man måste också ta hänsyn till de stödda åtgärdernas art och geografiska omfattning. De integrerade utvecklingsplanerna kan också bidra till att samordna olika åtgärder och undvika att åtgärder med motstridiga syften genomförs inom ett och samma område. Vid utarbetandet av planer för utveckling av landsbygden är det därför väsentligt att medlemsstaterna tar hänsyn till behovet att uppfylla sina åtaganden när det gäller den biologiska mångfalden. I sista strecksatsen under punkt 6.1 i bilagan till förordning (EG) nr 1750/1999 [16] fastslås följaktligen behovet att [i varje enskild plan för utveckling av landsbygden] beskriva "i vilken omfattning strategin tar hänsyn till alla relevanta miljöpolitiska åtaganden på internationell, gemenskaps- och nationell nivå, bland annat för hållbar utveckling, särskilt när det gäller kvaliteten på och användningen av vattenresurserna, bevarandet av den biologiska mångfalden, exempelvis genom bevarande av grödsorter på jordbruksföretaget, samt den globala uppvärmningen".

[16] Kommissions förordning (EG) nr 1750/1999 av den 23 juli 1999 om tillämpningsföreskrifter till rådets förordning (EG) nr 1257/1999 om stöd från Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) till utveckling av landsbygden, EGT L 214, 13.8.1999, s. 31.

39. I tabell 1 finns en sammanfattning av de åtgärder för utveckling av landsbygden som anges i Agenda 2000 - och de som mer allmänt ingår i den gemensamma jordbrukspolitiken - och som kan användas till stöd för den biologiska mångfalden.

40. I följande kapitel återfinns en redogörelse för de huvudsakliga instrumenten och deras betydelse för att lyckas uppnå de sektoriella och sektorövergripande mål som anges i gemenskapens strategi för biologisk mångfald [17].

[17] Angivna i Europeiska gemenskapens strategi för biologisk mångfald (KOM(98) 42)

4. Åtgärdsplanen som ett redskap i genomförandet av gemenskapens strategi för biologisk mångfald

4.1. Övergripande mål och sektorsmål17

41. Gemenskapens strategi för biologisk mångfald (KOM(98) 42) har byggts runt fyra huvudteman, även kallade "övergripande mål" eftersom de endast kan uppnås genom kombinerade insatser inom ett stort antal sektorer. Dessa teman är följande:

(1) Bevarande och hållbart nyttjande av biologisk mångfald, vilket delas in i tre delteman: in situ-bevarande, ex situ-bevarande och hållbart nyttjande av beståndsdelar av biologisk mångfald.

(2) Fördelning av nytta från utnyttjandet av genetiska resurser.

(3) Forskning, inventering, övervakning och informationsutbyte.

(4) Utbildning och ökad medvetenhet.

42. Dessutom finns sektorsmål som är kopplade till strategins olika enskilda politiska områden. [18] Vissa av dem, till exempel de som gäller "genetiska resurser" och "handel", kräver emellertid samarbete mellan olika sektorer och delar av gemenskapspolitiken, däribland de olika åtgärdsplanerna för biologisk mångfald. detta beror främst på att det krävs tvärsektoriell sakkunskap och på att frågorna är politiskt känsliga.

[18] De politiska områden som identifieras i strategin är: bevarande av naturresurser, jordbruk, fiskeri, regionalpolitik och fysisk planering, skogar, transporter och energi, turism, utveckling och ekonomiskt samarbete.

43. Strategin (KOM(98) 42) tar upp tre grupper av sektorsmål för jordbruket. den första gruppen gäller genetiska resurser, den andra bevarande och hållbart nyttjande av jordbrukets ekosystem och den tredje handelspolitikens påverkan på produktionen av jordbruksvaror och jordbrukets markanvändning (se faktaruta 3).

44. I följande avsnitt analyseras hur de huvudsakliga relevanta jordbrukspolitiska instrumenten motsvarar de utmaningar som genomförandet av strategins sektorsmål innebär. I ett separat avsnitt bedöms därefter i vilken mån de övergripande målen har uppfyllts.

4.2. Bevarande och hållbart nyttjande av jordbrukets ekosystem (sektorsmål 2)

4.2.1. Den övergripande förordningen

45. I artikel 3 i förordning (EG) nr 1259/1999 (miljöskyddskrav) anges att "medlemsstaterna [skall] vidta de miljöåtgärder som de anser vara lämpliga, med tanke på vilken jordbruksmark som används eller vilken produktion det gäller, och som återspeglar de potentiella miljöeffekterna. Dessa åtgärder får inbegripa

* stöd till jordbruksmiljöåtaganden,

* allmänna obligatoriska miljökrav,

* särskilda miljökrav som ett villkor för direkta utbetalningar."

46. Medlemsstater som väljer att tillämpa den tredje av dessa möjligheter kan, om de inte klarar av att uppfylla miljöbestämmelserna, överföra frigjorda resurser till "kompletterande åtgärder" inom den gemensamma jordbrukspolitiken (miljöåtgärder i jordbruket, förtidspensionering, mindre gynnade områden, beskogning).

47. Att medlemsstaterna tillämpar så kallad "korsvis överensstämmelse" kan vara ett sätt att uppnå en balans mellan intensivt jordbruk och bevarande och hållbart nyttjande av naturresurser. Man måste förhindra att de förbättringar av biologisk mångfald som åstadkommits inom vissa jordbruksföretag och regioner omintetgörs genom att andra produktionsmetoder leder till förstörelse i samma område.

Faktaruta 3: Sektorsmål för jordbruket som anges i gemenskapens strategi för biologisk mångfald (KOM(1998) 42)

1. Genetiska växt- och djurresurser. Mål:

1.1. Att utforma politiska åtgärder, program och projekt som främjar genomförandet av den globala åtgärdsplanen för bevarande och hållbart nyttjande av genetiska växtresurser för livsmedel och jordbruk.

1.2. Att främja utvecklingen av teknik för bedömning av nivåer av biologisk mångfald i genetiska resurser.

1.3. Att stärka politiken för in situ- och ex situ-bevarande av genetiska resurser av faktiskt eller potentiellt värde för livsmedel och jordbruk.

1.4. Att främja framtagandet av lämpliga genbanker som är till gagn för in situ- och ex situ-bevarande av genetiska resurser för livsmedel och jordbruk så att de kommer att vara tillgängliga för användning.

1.5. Att sträva efter att se till att lagstiftningen inte hindrar bevarandet av genetiska resurser.

2. Bevarande och hållbart nyttjande av jordbrukets ekosystem. Mål:

2.1. Att främja den ekologiska funktionen hos landsbygdsområden.

2.2. Att integrera målen för biologisk mångfald med den gemensamma jordbrukspolitikens övriga instrument som är av betydelse i sammanhanget.

2.3. Att främja brukningsmetoder som stärker den biologiska mångfalden, genom att koppla jordbruksstödet till miljövillkor där så är lämpligt.

2.4. Att främja en god standard på brukningsmetoder i syfte att minska risken för förorening och ytterligare skador på den biologiska mångfalden.

2.5. Att öka medvetenheten bland alla producenter om den föroreningsrisk som vissa brukningsmetoder har på både kort och lång sikt, och behovet för alla producenter att värna om både miljön och den biologiska mångfalden. I detta ingår utarbetandet av en integrerad strategi för hållbart nyttjande av växtskyddsmedel.

2.6. Att främja och säkerställa livskraften hos de grödarter, grödsorter och tamdjursstammar som måste finnas inom jordbruket för att de prioriterade vilda arternas ekosystem skall bevaras.

2.7. Att främja och stödja lågintensiva ekosystem, i synnerhet inom områden med högt naturskyddsvärde.

2.8. Att vidareutveckla miljöåtgärderna inom jordbruket för att optimera deras nytta för den biologiska mångfalden. Detta skall ske genom

- utbyggnad av de riktade miljöåtgärderna inom jordbruket

- utvärdering av åtgärdernas resultat med hjälp av en speciellt framtagen uppsättning av indikatorer för biologisk mångfald

- ökning av motsvarande budgetanslag och resurser enligt förslagen i Agenda 2000.

2.9. Att höja markens fruktbarhet som en grundval för ekosystemens funktion.

3. Handelns påverkan på jordbruket. Mål:

3.1. Att på jordbruksområdet främja handelsinriktade politiska åtgärder och ämnesområden som uppfyller behovet av ett bevarande och hållbart nyttjande av biologisk mångfald och som följer Världshandelsorganisationens principer.

48. I synnerhet gäller detta mål nr 2.3 och 2.4 (se faktaruta 3, s. 12), men det bidrar också till mål nr 2.8, 2,5 och 2.2, och i mindre omfattning nr 2.1, 2.6 och 2.7.

4.2.2. Miljöåtgärder i jordbruket

49. Tillämpningen av miljöåtgärder i jordbruket har sedan 1992 berört var sjunde lantbrukare och tillhandahållit miljötjänster inom 20 % av gemenskapsterritoriet. [19] Trots en ojämn fördelning och ibland måttliga resultat har programmet för miljöåtgärder i jordbruket visat sig ge betydande miljövinster i synnerhet när det gäller biologisk mångfald. Det finns många exempel (som kornknarren på Irland) som vittnar om att aktiva insatser för att bevara och utveckla den biologiska mångfalden och landskapet inte behöver inverka menligt på jordbrukets lönsamhet utan tvärtom på ett konkret sätt kan illustrera de "kombinerade produkter" som jordbruket kan tillhandahålla.

[19] Detta överskrider det mål på 15 % som ställdes upp i femte handlingsprogrammet för miljö.

50. Miljöåtgärderna i jordbruket omfattar de sätt att använda jordbruksmark som är förenliga med bevarande och förbättring av miljön, landskapet och landskaps element, naturresurser, mark och genetiska resurser. Detta innefattar flera möjligheter som gynnar den biologiska mångfalden, däribland särskilda naturvårds program (t.ex. det tyska "Vertragnaturschutz-Programme"), ekologiskt jordbruk, lågintensiva metoder, miljöinriktad förvaltning av övergiven jordbruksmark, uppfödning av hotade tamdjursraser och odling av lokala och traditionella växtsorter. Dessa åtgärder innebär att lantbrukare som, frivilligt eller enligt avtal, åtar sig att tillhanda hålla miljötjänster under en femårsperiod erbjuds ersättning [20]. Utbetalningar (baserade på åsamkade kostnader och förlorad inkomst) görs endast för åtgärder som kräver mer än tillämpning av vanlig god jordbrukarsed (vilket innebär att åtminstone de allmänna obligatoriska miljökraven efterlevs). Man bör undersöka möjligheten att utarbeta riktlinjer och normer som belyser vad som i en viss region bör ingå i begreppet god jordbrukarsed när det gäller biologisk mångfald, och detta kan bli en väsentlig uppgift för EU:s medlemsstater.

[20] De maximala årliga bidragen från gemenskapens stödsystem är: 600 euro/ha för ettåriga grödor, 900 euro/ha för specialiserade fleråriga grödor och 450 euro/ha för andra typer av markanvändning.

51. Genomförande av riktade miljöåtgärder i jordbruket inom hela gemenskapsterritoriet utgör nu kärnan i gemenskapens miljöstrategi. I de planer för utveckling av landsbygden som upprättas av medlemsstaterna är dessa åtgärder det enda obligatoriska inslaget och spelar en avgörande roll för att uppnå gemenskapens mål för biologisk mångfald. Utvecklingen i riktning mot en större subsidiaritet har möjliggjort för medlemsstaterna att utveckla ett decentraliserat förvaltningssystem och har sanktionerat en flexibel administrativ ram, vilket ligger i linje med behovet av en målinriktat tillvägagångssätt. Detta kan göra det möjligt att utarbeta lämpliga och väl anpassade program för de mycket områdesspecifika utmaningarna när det gäller biologisk mångfald.

52. Dessa åtgärder syftar framför allt till att uppnå mål nr 2.8 men också 2.1, 2.2, 2.4, 2.och 2.7 (se faktaruta 3, s. 12). Dessutom kan de bidra till vissa av de mål som återfinns under rubriken "Genetiska resurser", nämligen 1.1 och 1.3, som gäller in situ-bevarande.

4.2.3. Mindre gynnade områden och områden med speciella miljöbetingade begränsningar

53. Förutom miljöåtgärderna i jordbruket ger förordningen om utveckling av landsbygden flera möjligheter till åtgärder som stöder den biologiska mångfalden. Kompensationsbidrag är i detta sammanhang det mest betydelsefulla av dessa stödsystem.

54. Kompensationsbidragens främsta syfte är att kompensera för naturliga och strukturella hinder i jordbruksmark och fortsätta att bruka den på ett hållbart sätt i bergsområden och andra mindre gynnade områden. Detta bidrag [21] är gemenskapens viktigaste instrument för att förhindra nedläggning av jordbruksmark (även om det för detta mål finns en hel uppsättning åtgärder som är beroende av program för utveckling av landsbygden och bestämmelserna för den gemensamma organisationen av marknaden). Att jordbruksmark även i fortsättningen brukas i enlighet med lokala förhållanden och god jordbrukarsed som är förenlig med kraven på att bevara landsbygden är avgörande för att upprätthålla dess ekonomiska och miljömässiga potential (i synnerhet när det gäller landskap och biologisk mångfald).

[21] Bidragen varierar mellan 25 euro och 200 euro per hektar.

55. Reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken ger anledning att betona följande nya inslag i denna politik som har betydelse för målen för biologisk mångfald:

* Utbetalning av kompensationsbidrag förutsätter att god jordbrukarsed tillämpas.

* Utbetalningarna baserades tidigare på antalet kreatur men är nu ett arealbaserade, vilket kan möjliggöra ett mer tillfredsställande stöd till lågintensivt jordbruk som vanligen hyser en större biologisk mångfald.

* Ett nytt instrument med en speciell inriktning på miljön har skapats inom detta program. Kompensationsbidrag kan nu också beviljas i områden som omfattas av särskilda miljökrav enligt gemenskapslagstiftningen. Medlemsstaterna kan här innefatta genomförandet av Natura 2000. Omfattningen av dessa typer av områden har höjts från 4 % till 10 % av medlemsstatens areal.

56. Åtgärder för mindre gynnade områden kommer att bidra till att uppnå mål nr 2.1, 2.3, 2.4, 2.6, 2.7 och 2.2 (se faktaruta 3, s. 12).

4.2.4. Andra åtgärder för utveckling av landsbygden

57. Det finns även andra åtgärder för utveckling av landsbygden som kan utnyttjas av medlemsstaterna för att stödja den biologiska mångfalden, och dessa sammanfattas i tabell 1. Bland dessa åtgärder bör man nämna programmet för kompetensutveckling. Detta syftar i synnerhet till "att förbereda jordbrukare för en kvalitativ omställning av produktionen, en användning av produktionsmetoder som är förenliga med att land skapet bevaras och förbättras, med miljöskyddet (...)". Utbildningsprogrammet kommer särskilt att bidra till att uppnå mål nr 5.

58. När det gäller åtgärder för skogsbruket bör man också nämna de nya möjligheter som erbjuds av artikel 32 i förordningen om utveckling av landsbygden. Genom denna får medlemsstaterna ett finansiellt instrument som kan stödja ett hållbart skogsbruk i skogar med höga naturvärden och svag ekonomisk lönsamhet.

4.2.5. Miljöinslag i den gemensamma organisationen av marknaden (se även tabell 1)

59. Inom sektorn för jordbruksgrödor är sedan 1992 det övergripande målet att optimera insatserna för jordbruket, genom att sänka priser, minska automatiken i stödsystemen och införa ett program för arealuttag.

60. Det finns en generell bestämmelse i förordningen om jordbruksgrödor som uttryckligen gäller miljön. [22] I synnerhet programmet för arealuttag ger ett betydande utrymme för stöd åt den biologiska mångfalden. Det överenskommelse som träffades i Berlin innebär att det obligatoriska programmet för arealuttag kan fortsätta (grundnivå: 10 %) från och med regleringsåret 2000/2001 till och med regleringsåret 2006/2007. Förvaltningen av de marker som läggs i träda - som berättigar till arealbidrag - måste alltid uppfylla vissa miljövillkor. Reglerna för genomförande medger en viss flexibilitet i tillämpningen av de detaljerade bestämmelserna för arealuttag, vilket bör göra det möjligt att ta hänsyn till speciella miljösituationer (t.ex. förvaltning av stränder längs vattendrag). Man bör också betona den uppenbara nytta som frivilligt arealuttag innebär för den biologiska mångfalden. Baserat på de femåriga åtaganden som gjorts har ungefär en halv miljon hektar i EU tagits ur produktion enligt detta program.

[22] I artikel 8 i rådets förordning (EG) nr 1251/1999 av den 17 maj 1999 om upprättande av ett stödsystem för producenter av vissa jordbruksgrödor anges att "medlemsstaterna skall vidta nödvändiga åtgärder för att påminna de sökande om behovet av att följa miljölagstiftningen".

61. Den gemensamma organisationen av marknaden för nötkött [23] ger möjlighet att införa incitament för en mer extensiv boskapsuppfödning, vilket kan främja mål för biologisk mångfald. Producenterna måste uppfylla hårda krav, i synnerhet när det gäller djurtäthet. Grundbidraget för nötkött utbetalas för högst två djurenheter (DE) per hektar (av den grovfoderareal som används till foder till jordbruksföretagets djur). Å andra sidan ges en extensifieringsersättning till producenter som inte överskrider en djurtäthet av 1,4 DE/ha inom det aktuella jordbruksföretaget. Utbetalningarna uppgår till 100 euro för varje särskilt bidrag (handjur av nötkreatur) och am- och dikobidrag som beviljats. Vid beräkning av djurtätheten inkluderas alla nötkreatur inom jordbruksföretaget och minst 50 % av grovfoderarealen måste vara betesmark.

[23] Rådets förordning (EG) nr 1254/1999 av den 17 maj 1999, EGT L 160, 26.6.1999, s. 21.

62. Mot bakgrund av att extensivt utnyttjade betesmarker har visat sig vara värdefulla för bevarande av växter, djur och mikroorganismer, är bestämmelserna till stöd för en mer extensiv boskapsuppfödning av särskilt stor betydelse.

63. Medlemsstaterna kan också bevilja andra typer av ersättningar inom ramen för denna organisation av marknaden och enligt den gemensamma organisationen av marknaden för mjölk och mjölkprodukter. [24] Sådana ersättningar, som grundas på objektiva kriterier, kan beviljas per djur eller per hektar, och inbegripa villkor som tar hänsyn till miljöpåverkan från den aktuella typen av produktion och områdets ekologiska känslighet. Det är alltså fullt möjligt att överväga ett införande av ytterligare program på medlemsstatsnivå för att främja bevarande och stärkning av den biologiska mångfalden (till exempel extensiv boskapsuppfödning i bergs områden).

[24] Förordning (EG) nr 1255/1999 av den 17 maj 1999, EGT L 160, s. 48.

64. Dessa åtgärder kommer som helhet att bidra till många av de mål som återfinns under rubriken "Bevarande och hållbart nyttjande av jordbrukets ekosystem" och i synnerhet, mål nr 2.2, 2.3, 2.5 and 2.7 (se faktaruta 3, s. 12).

Tabell 1: Bestämmelser inom den gemensamma jordbrukspolitiken som kan användas för att stödja den biologiska mångfalden

Förordning (EG) nr 1259/1999 (gemensamma bestämmelser för system för direktstöd)

Artikel 3 Miljöskyddskrav // Medlemsstaterna skall vidta de miljöåtgärder som de anser vara lämpliga, med tanke på vilken jordbruksmark som används eller vilken produktion det gäller, och som återspeglar de potentiella miljöeffekterna. Detta gör det möjligt för medlemsstaterna att ha grundläggande miljökrav för biologisk mångfald som villkor för att stöd skall beviljas. Möjlighet att besluta om påföljder för vissa metoder (som har negativa effekter på den biologiska mångfalden).

Förordning (EG) nr 1257/1999 (utveckling av landsbygden): stödåtgärder (villkor för stödberättigande är kursiverade)

Avdelning II, Kapitel I Investeringar // Investeringar i infrastruktur av ekologisk betydelse Uppfyllande av minimikrav för miljö (och undvika negativ påverkan på den biologiska mångfalden)

Avdelning II, Kapitel II Unga jordbrukare // Uppfyllande av minimikrav för miljö

Avdelning II, Kapitel III Kompetens utveckling // Kunskap om ekosystem, förvaltningsplaner för fauna och flora, m.m.

Avdelning II, Kapitel IV Förtids pensionering // Omfördelning av frigjord mark i avsikt att skydda ekosystemen

Avdelning II, Kapitel V Mindre gynnade områden och områden med miljöbetingade restriktioner // Bibehållande av extensiva system Stöd till jordbruk i Natura 2000-områden Uppfyllande av miljökrav, i synnerhet genom hållbara odlings system Tillämpning av god jordbrukarsed som är förenlig med kraven på bevarande av landskapet

Avdelning II, Kapitel VI Miljövänligt jordbruk // Minskad gödselanvändning (användning i balans med växtligheten) Minskning av den totala risk som härrör från användning av växtskyddsmedel.

Återetablering av vissa insektsarter, små däggdjur, etc. Extensifiering, bibehållande av extensiva system Hotade lantraser och odlade arter Förvaltning av linjära och små landskapselement: gräsbevuxna kantzoner, häckar, trädbevuxna flodbankar, åstränder, åkerrenar, skogsdungar, stenmurar, osv. (ekologiska kompensationsområden) Växelbruk, införande av vissa grödor, anpassade metoder (sen slåtter, osv.) Integrerade produktionssystem, ekologiskt jordbruk Kräver mer än enbart tillämpning av god jordbrukarsed

Avdelning II, Kapitel VII Bearbetning och saluföring // Främjande av system för bearbetning och saluföring av ekologiska livsmedel, exempelvis ekologiskt jordbruk Uppfyllande av minimikrav för miljö

Förordning (EG) nr 1257/1999 (utveckling av landsbygden): stödåtgärder (forts.) (villkor för stödberättigande är kursiverade)

Avdelning II, Kapitel VIII Skogsbruk // Investeringar för att stärka biologiska värden: förbättring av befintliga skogsbestånd, diversifiering av planterade trädarter, osv. Skogsförvaltning med flera funktioner i avsikt att stärka den biologiska mångfalden: kriterier för hållbar skogsförvaltning avseende avverkning, gallring, osv. Återställa markens mineralnäringsämnen Förvaltningsplaner Stöd till skogsbrukare när det gäller regler för hållbar skogs förvaltning Bevara och förbättra skogarnas ekologiska stabilitet Upprätthålla brandgator

Avdelning II, Kapitel IX Utveckling av landsbygden // Bevarande av livsmiljöer och ekosystem Förvaltning av infrastruktur (i synnerhet anläggningar för vatten och avlopp) Bibehållande av traditionella extensiva system Reparation av skador orsakade genom naturkatastrofer Saluföring av kvalitetsprodukter

Förordning (EG) nr 1251/1999 (jordbruksgrödor)

Artikel 2(3) och artikel 6 // Producenter som ansöker om ersättning är skyldiga att ta areal ur produktion och sköta den på ett ur miljösynpunkt lämpligt sätt. Ytterligare regler medger bland annat arealuttag utan rotation under fem år, frivilligt arealuttag, att små jordlotter tas ur produktion och att miljöåtgärder i jordbruket inkluderas. Komponenter i ekologiska nätverk (t.ex. åkerkanter, små jordlotter, flodbankar).

Förordning (EG) nr 1254/1999 (nötkött)

Artikel 12 Djurtäthet // Incitament för att underskrida taket på 2 DE per hektar grovfoderareal

Artikel 13 Extensifiering [25] // Incitament för att minska djurtätheten eller bibehålla den på befintlig nivå (tak: 1,4 DE per hektar); upprätthålla en balans när det gäller flora och fauna (inklusive mikroorganismer) som är knuten till betesmark

[25] Ersättningen uppgår till 100 euro per särskilt bidrag (handjur av nötkreatur) och am- och dikobidrag som beviljats. Vid beräkning av djurtätheten inkluderas alla nötkreatur, får och getter. Minst 50 % av grovfoderarealen måste vara betesmark.

Artikel 14 Ytterligare ersättningar // Dessa ersättningar (ersättningar per djur eller arealersättningar) kan grundas på hänsyn till miljökriterier.

Förordning (EG) nr 2200/1996 (frukt och grönsaker)

Artikel 15 Driftsfond // Producentgrupper kan beviljas stöd för genomförande av åtgärder som gynnar miljön, däribland ekologisk produktion.

4.2.6. Miljöinslag i marknadsrelaterade instrument (kvalitetspolicy)

65. Politiska instrument för kvalitet [26] kan spela en indirekt roll för att främja den biologiska mångfalden, och denna bör inte underskattas. Genom att inskränka användningen av vissa beteckningar till ett begränsat antal produkter som framställts med lokala och traditionella resurser, kan ett kvalitetsinstrument bidra till att bevara den biologiska mångfalden. Kvalitetsbeteckningar höjer efterfrågan på produkterna själva och på de naturresurser som används vid deras framställning. Bevarandet av dessa resurser stöds alltså genom den ökade användningen. Spält från Monteleone (Italien) godkändes nyligen som en skyddad geografisk beteckning. Därigenom har spält, en bortglömd gröda, kunnat återupprättas som en källa till hälsosamma och naturliga livsmedel. I detta sammanhang bör man också nämna ekologiskt jordbruk och saluföring av ekologiska livsmedel. Etableringen av en kvalitetsproduktsmärkning grundad på traditionella jordbruksmetoder i mindre gynnade områden är ett gott exempel på kombinerade produkter som gynnar såväl miljövärden och sysselsättning som regional attraktionskraft och landsbygdens livskraft, vilket är avgörande för bevarande av de tillgångar som den biologiska mångfalden utgör.

[26] I bilaga 2 finns en förteckning över de politiska instrumenten för kvalitet.

66. Dessa kvalitetsinstrument kommer särskilt att bidra till mål nr 6 och 7 (se faktaruta 3, s. 14).

4.2.7. Lagstiftning om växtskyddsmedel

67. Eftersom tillförsel av jordbrukskemikalier till ekosystemen kan orsaka obotliga skador, är en tillståndspliktig användning av växtskyddsmedel av yttersta vikt för den biologiska mångfalden. För att skydda djurs hälsa och naturen i hela Europa har gemenskapen antagit särskilda standarder för att kontrollera såväl utsläppande på marknaden och användning av växtskyddsmedel [27] som eventuella rester av dessa ämnen i livsmedel, vatten och miljö. Genom denna lagstiftning säkerställs att endast produkter som uppfyller stränga krav på effektivitet och säkerhet för människor och miljö [28] får användas av lantbrukare som följer en god växtskyddspraxis i enlighet med de villkor som fastställs i samband med tillståndsgivning för produkterna. I gemenskapslagstiftningen upprättas hårda standarder när det gäller rester av växtskyddsmedel i växter, växt- och djurprodukter och vatten, för att dessa produkter inte skall utgöra en fara för konsumenterna.

[27] Rådets direktiv 91/414/EEG, av den 15 juli 1991, om utsläppande av växtskyddsmedel på marknaden, EGT L 230, 19.8.1991.

[28] I synnerhet i rådets direktiv 97/57/EG, av den 22 september 1997, om fastställande av bilaga VI till direktiv 91/414/EEG, EGT L 265, 27.9.1997, ställs upp kriterier för bedömning av påverkan på icke-målorganismer.

68. Det råder emellertid enighet om att ytterligare gemenskapspolitiska instrument behövs för att minska risken med växtskyddsmedel. [29] Kommissionen avser därför att presentera ett meddelande om lämplig användning av växtskyddsmetoder, som har utarbetats gemensamt av de berörda generaldirektoraten och som bland annat kommer att analysera möjligheten att få till stånd en mer miljövänlig användning av växtskyddsmedel.

[29] Detta var en rekommendation från den andra workshopen om en ram för hållbart nyttjande av växtskyddsmedel i Europeiska unionen, som hölls i Bryssel, 12-14 maj 1998 (anordnades gemensamt av Europeiska kommissionen och nederländska miljöministeriet).

69. För att kunna producera många mindre grödor krävs att det finns tillgång till vissa växtskyddsmedel. Jordbrukets biologiska mångfald hänger nära samman med mångfalden av grödor. Detta måste man ta hänsyn till vid utveckling av nya åtgärder för riskreduktion, eftersom växtskyddsindustrin redan har annonserat att man huvudsakligen kommer att inrikta sig på ett fåtal grödor i framtiden. Det är kommissionens och medlemsstaternas ansvar att utveckla strategier för att möta detta problem. I annat fall kommer den minskade tillgången på växtskyddsmedel för mindre grödor att bli ett hinder för den biologiska mångfalden i jordbruket.

4.2.8. Europeiska unionens utvidgning och Sapard-instrumentet

70. Efter den centralplanerade ekonomins fall har stora förändringar noterats i de tio kandidatländerna i Central- och Östeuropa. Förändringar i markanvändning och gårdsstruktur har redan skett, och även om bevarandet av miljöns stabilitet hotas av förändringar som specialiserad och koncentrerad växtproduktion och boskapsuppfödning eller omfördelning av mark i stor skala, har den biologiska mångfalden fortfarande goda framtidsutsikter. EU-inträdet kommer för det första att kräva både att man förhindrar förlust av livsmiljöer och arter i kandidatländerna och att jordbrukets ekonomi förbereds för intern (inom EU) och extern konkurrens, samtidigt som man antar gemenskapens regelverk. Med ett sådant tillvägagångssätt skulle man främja en rimlig intensifiering när det gäller nyttjande av naturresurser. För det andra har de tio kandidatländerna i allmänhet en väl utvecklad naturvårdspolitik och är angelägna om att utveckla landsbygdens stora naturliga potential till en kraft som kan ge stöd åt diversifieringsstrategier.

71. Man bör uppmärksamma vikten av att bibehålla de former av markanvändning som är grunden för en rik biologisk mångfald. Sådana överväganden bör göras när man bestämmer vilken utveckling som är önskvärd inom jordbruket och när eventuella övergångsperioder beviljas för att kandidatländernas marknader skall kunna integreras i den inre marknaden. Man bör också upprätthålla en generellt sett god miljö inom EU:s jordbruksdistrikt, även utanför områden med hög biologisk mångfald, eftersom detta främjar kvaliteten hos grundvatten och ytvatten och därigenom den biologiska mångfalden i grundvattenberoende områden, floder och våtmarker samt i Östersjön och Svarta havet. På något längre sikt kanske även jordbruket i EU:s nuvarande medlemsstater kommer att stå inför en ny situation eftersom utvidgningen kan leda till att EU:s jordbruksmark ökar med 50 %.

72. Sapard-instrumentet [30] (föranslutningsåtgärder för jordbruket och landsbygdens utveckling) har därför en strategisk roll när det gäller jordbruk och biologisk mångfald. Det har en årlig budget på 529 miljoner euro (i 2000 års priser) [31] och kommer att ha en helt decentraliserad förvaltning med ett stort antal möjliga åtgärder. Hänsyn har tagits till skyddet av miljön genom särskilda bestämmelser för gemenskapens standarder, miljökonsekvensbeskrivning och miljöorganisationers medverkan. Dessutom kommer pilotprogram för miljövänligt jordbruk att genomföras inom nästan alla Sapard-program. Förvaltning av naturskyddade områden, utveckling och främjande av ekologiskt jordbruk, förebyggande av erosion och förorening samt bibehållet jordbruk (i synnerhet extensivt bete) i områden med höga naturvärden är några åtgärder som kandidatländerna redan har föreslagit inom detta program för miljövänligt jordbruk. Mot bakgrund av de tillgängliga resurserna kan man förvänta sig ett successivt införande av miljöåtgärder i jordbruket med samma utformning och förvaltning som inom den reformerade gemensamma jordbrukspolitiken i Europeiska unionen.

[30] Rådets förordning (EG) nr 1268/1999, av den 21 juni 1999, om gemenskapsstöd för föranslutningsåtgärder för jordbruket och landsbygdens utveckling i kandidatländerna i Central- och Östeuropa under föranslutningsperioden. EGT L 161, 26.6.1999, s. 87.

[31] Kommissionens beslut 1999/595/EG, av den 20 juli 1999, om vägledande fördelning av det årliga gemenskapsstödet till jordbruk och landsbygdens utveckling inför en anslutning, EGT L 226, 27.8.1999.

73. Under perioden inför anslutning skulle det behövas en noggrann övervakning av den ekologiska stabiliteten i kandidatländerna. Även om programmen för miljövänligt jordbruk inom politiken för utveckling av landsbygden i allt högre grad kommer att stödja ekologiskt känsliga områden, är det mycket som är beroende av vilken karaktär och omfattning EU:s jordbruksstöd får i framtiden. Den viktigaste utmaningen är att bevara ett livskraftigt jordbruk som kan tillhandahålla en balanserad förvaltning av landsbygd och landskap. En annan viktig sak är efterlevnaden av allmänna eller särskilda obligatoriska miljöregler.

4.3. Genetiska resurser (sektorsmål nr 1)

4.3.1. Förordning (EG) nr 1467/94 om bevarande, karakterisering, insamling och nyttjande av genetiska resurser inom jordbruket.

74. Det första femårsprogrammet för genomförande av förordning (EG) nr 1467/94, som avslutades 1999, har huvudsakligen varit inriktat på ex situ-bevarande av genetiska resurser och har i synnerhet behandlat karakterisering av genetiska resurser som är tillgängliga i genbankers samlingar. Denna inriktning utgör ett väsentligt inslag i varje strategi som syftar till att bevara biologisk mångfald och skydda växtsorter som inte längre odlas för livsmedelsproduktion. Forskning och urval vid de institut som ansvarar för bevarande av det genetiska materialet har lett till att egenskaperna hos lokala växtsorter har kunnat förbättras. Genbankerna är samtidigt en ofrånkomlig förutsättning för bevarande av de genetiska resurser som i framtiden kommer att behövas inom det moderna jordbruket. Erfarenheten visar att denna aspekt är särskilt viktig för (blivande) användare av programmets resultat. Deras aktiva medverkan i flera projekt är i det avseendet ett tydligt tecken.

75. Det första programmet har huvudsakligen sysslat med växtgenetiska resurser (17 av totalt 24 projekt). Gemenskapens institutioner har trots detta insett den avgörande funktion som förordning 1467/94 har när det gäller bevarande av tamdjursraser och växtsorter i jordbruket.

76. I lägesrapporten om genomförandet av gemenskapens strategi för biologisk mångfald [32] uppges dessutom att i enlighet med de rekommendationer som lämnades av Europaparlamentet och rådet i samband med halvtidsrapporten (1997) om det första arbetsprogrammet för denna förordning, bör de ekonomiska medlen för förordning 1467/94 bibehållas så länge utarbetandet av åtgärdsplanen för jordbruket pågår.

[32] Kommissionens arbetsdokument SEK(1999) 1290 av den 4 augusti 1999.

77. Förordningen har som syfte att bidra till nästan alla de mål i gemenskapens strategi för biologisk mångfald som återfinns under rubriken "genetiska resurser", och det är därför viktigt att se till att det finns tillräckliga ekonomiska medel för att genomföra förordningen.

78. För att förordning 1467/94 effektivt skall kunna bidra till att uppnå målen i gemenskapens strategi för biologisk mångfald har det dock visat sig vara absolut nödvändigt att ett framtida program ger ett ännu starkare stöd till in situ-bevarande och förvaltning "på gården" och därigenom gör det möjligt att ta hänsyn till de ekologiska regionernas särdrag och till bevarande och utveckling av de arter och raser som hör till dessa regioner eller till de naturliga livsmiljöerna. Detta innebär också att icke-statliga organisationer och lantbrukare i större utsträckning kan engageras i arbetet med att bevara de genetiska resurserna. [33]

[33] Ett tillvägagångssätt för att bevara eller stärka den genetiska mångfalden är in situ-bevarande, dvs. bevarande av en art i dess naturliga livsmiljö. Till skillnad mot ex situ-bevarande möjliggör in situ-bevarande att en population av en växtart bevaras i sin naturliga livsmiljö eller i sin livsmiljö i jordbruket, vilket innebär ett upprätthållande av de evolutionära processer som skapar den genetiska mångfalden och växtpopulationernas förmåga att anpassa sig. Bevarande och förvaltning "på gården", vilket är en sorts in situ-bevarande, kräver ett bevarande av jordbrukets ekosystem och människans påverkan - det selektionstryck som upprätthålls av lantbrukaren - och ger därigenom möjlighet till en kontinuerlig anpassning och förädling av grödan.

4.3.2. Utsädeslagstiftning

79. Bevarande eller förädling av de genetiska växtresurserna in situ (eller "på gården") är också beroende av en reell möjlighet till hållbart nyttjande och alltså av en lagstiftning som tillåter saluföring av ett variabelt genetiskt material.

80. Genom direktiv 98/95/EG skapades en nödvändig rättslig ram för att i framtiden ge möjlighet att tillåta saluföring av växtsorter som härrör från in situ-bevarande och som inte finns upptagna på de officiella förteckningarna över utsäde som uppfyller kriterierna om att vara distinkta, enhetliga och stabila (DUS-kriterierna). Detta direktiv bidrar också till in situ-bevarande och hållbart nyttjande av växtgenetiska resurser, genom odling och saluföring av lantsorter och sorter som är naturligt anpassade till lokala och regionala förhållanden och som hotas av genetisk erosion.

81. De särskilda villkoren omfattar framför allt följande punkter:

Lantsorterna och sorterna skall godkännas enligt bestämmelserna i rådets direktiv 70/457/EEG eller 70/458/EEG. Förfarandet för officiellt godkännande skall ta hänsyn till speciella kvalitetskännetecken och kvalitetskrav. Särskilt skall hänsyn tas till resultat av icke-officiella försök och kunskap från praktiska erfarenhet av odling, förökning och användning samt detaljerade beskrivningar av sorterna och relevanta benämningar som anmälts till den berörda medlemsstaten, och om denna information är tillräcklig skall det innebära undantag från kravet på officiell undersökning. En sådan lantsort eller sort som godkänts skall anges som "bevarandesort" i den gemensamma sortlistan.

* Uppgifter skall lämnas om lantsortens eller sortens ursprung samt om de områden där utsäde av dem saluförs.

* Utsäde av sådana lantsorter eller sorter, som kan saluföras under bestämda perioder, skall underkastas lämpliga kvantitativa begränsningar.

82. Särskilda villkor kan också ställas upp för saluföring av blandningar av utsäde från olika arter under förutsättning att det bland dessa arter ingår en eller flera av dem som förtecknas i artikel 1 i rådets direktiv 70/457/EEG, om de är knutna till speciella naturliga eller delvis naturliga livsmiljöer och hotas av genetisk erosion.

83. Den tillämpningsförordning som krävs för att förverkliga denna nya möjlighet har ännu inte utarbetats.

4.3.3. Genetiskt modifierade organismer'

84. Gemenskapens huvudsakliga lagstiftning om miljösäkerhet vid utsättning av genetiskt modifierade organismer (GMO) i miljön är direktivet om avsiktlig utsättning, [34] medan direktivet om innesluten användning [35] gäller genetiskt modifierade mikroorganismer som genom en olyckshändelse eller tillfällighet släpps ut i miljön. Dessa direktiv bildar en rättslig ram för hälso- och miljöskydd i samband med genetiskt modifierade organismer. De kompletteras, när det gäller livsmedelssäkerhet, av förordningen om nya livsmedel. [36] Denna rättsliga ram behöver ses över och modifieras så att den stämmer överens med Cartagena-protokollet om biosäkerhet.

[34] Rådets direktiv 90/220/EEG, av den 23 april 1990, om avsiktlig utsättning av genetiskt modifierade organismer i miljön, (EGT L 117, 8.5.1990).

[35] Rådets direktiv 90/219/EEG, av den 23 april, om innesluten användning av genetiskt modifierade mikroorganismer, (EGT L 117, 8.5.1990).

[36] Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 258/97, av den 27 januari 1997, om nya livsmedel och nya livsmedelsingredienser, (EGT L 43, 14.2.1997).

85. Användningen av genetiskt modifierade organismer i jordbruket är en mycket svår och politiskt känslig fråga. Europeiska unionen måste möta dels de olika utmaningar som uppstår i den allmänna debatten, dels motstridiga intressen mellan olika grupper. När det gäller debatten om miljö, och i synnerhet om biologisk mångfald, är följande frågor av central betydelse:

* Utnyttjande av den moderna vetenskapens och teknikens fördelar, i kombination med traditionella kunskaper, för att minska jordbrukets negativa påverkan på miljön.

* Användning av modern molekylär- och genteknik för att finna och karakterisera gener av intresse för jordbruket i odlade eller vilda arter och patogena organismer, samt utnyttjande av sådana kunskaper.

* Miljösäkerhet när det gäller genetiskt modifierade grödor, påverkan på ekosystem.

* Sannolikhet för och effekter av oavsiktlig genöverföring mellan odlade och vilda arter.

* "Transgena" egenskaper hos genetiskt modifierade grödor, konsekvenser för användning av bekämpningsmedel.

* Påverkan på bevarande och hållbart nyttjande av biologisk mångfald.

* Konsekvensbeskrivning (ursprungscentrum, områden med höga värden för biologisk mångfald).

4.4. Handelns påverkan på jordbruket (sektorsmål 3)

86. En ökad liberalisering av jordbruksmarknaderna skulle innebära att EU:s jordbruk utsattes för ett högre konkurrenstryck. Detta skulle gynna jordbruksproduktionen på de bästa jordarna medan lantbrukare i marginalområden skulle drabbas svårt av sänkt lönsamhet. Följden skulle bli en ändrad jordbruksstruktur som skulle leda till marginalisering eller till och med nedläggning av jordbruksmark, vilket skulle få negativa konsekvenser för den biologiska mångfalden och för landskap med höga naturvärden.

87. Det är inte mycket som tyder på att en liberaliserad jordbrukspolitik i sig skulle leda till en ökning av gårdarnas bevarandevärden. Tvärtom skulle de strukturella förändringar som är den viktigaste långsiktiga ekonomiska effekten av liberalisering få negativa konsekvenser för miljön. Det är därför nödvändigt för EU att vidta lämpliga åtgärder i syfte att upprätthålla en förvaltning av marken och bevara biologisk mångfald och landskapselement.

4.5. Att uppnå de övergripande målen i gemenskapens strategi för biologisk mångfald

88. För att verkligen uppnå de övergripande målen krävs kombinerade och samordnade insatser på olika områden av gemenskapspolitiken och inom olika sektorer.

4.5.1. Bevarande och hållbart nyttjande av biologisk mångfald

89. Detta övergripande mål omfattar både in situ- och ex situ-bevarande och hållbart nyttjande. Målets förverkligande fordrar ett nära samarbete mellan ren naturvårds politik, övrig miljölagstiftning och politik för olika sektorer (inklusive jordbruk). Genomförandet av fågeldirektivet och habitatdirektivet samt upprättandet av nätverket Natura 2000 bör även fortsättningsvis prioriteras inom detta område. I början av 1999 omfattade de områden som medlemsstaterna hade föreslagit till detta nätverk 9 % av gemenskapens territorium. Förteckningen över föreslagna områden är ännu inte komplett och därför går nätverkets uppbyggnad långsammare än väntat. Förutom att upprätta de nationella förteckningarna över områden, är utarbetande av förvaltningsplaner [37] en angelägen uppgift som kan kräva åtgärder av en sektorsövergripande politik. Jordbruksbidrag (miljöåtgärder i jordbruket, kompensations bidrag och andra bidrag) skulle i vissa situationer kunna användas som ett strategiskt verktyg. För "av 198 livsmiljötyper som förtecknas i bilaga 1 till direktiv 92/43 hotas 65 genom intensifierad betesdrift och 26 genom nedläggning av traditionell jordbruksverksamhet". [38] Detta understryker åtminstone den stora betydelsen av vissa jordbruksaktiviteter, vilka kan stödjas genom ett val av lämpliga instrument för regionala och nationella program.

[37] Detta är ett krav enligt artikel 6 i habitatdirektivet (direktiv 92/43).

[38] Ostermann 1998, citerad av IUCN 1999: "Background Study for the development of an IUCN policy on agriculture and biodiversity", under samordning av Wye College, University of London, P. Nowicki.

90. En miljölagstiftning för förvaltning och skydd av naturresurser som vatten och jord bör utformas och genomföras på ett sådant sätt att den också bidrar till att naturvårdsmålen kan uppnås.

91. De allmänna målen för miljöskydd och krav på hållbarhet inom de olika politiska sektorerna - i synnerhet inom jordbrukspolitiken - är grundläggande för att bibehålla och stärka den biologiska mångfalden. Den gemensamma jordbrukspolitiken efter överenskommelsen om Agenda 2000 gör det möjligt att tillhandahålla en ram som främjar en bättre total balans för den biologiska mångfalden, och som syftar till att utnyttja de fördelar som jordbruket, och framför allt det lågintensiva jordbruket, kan ge samtidigt som den negativa påverkan minimeras. Rådet (jordbruk) bekräftade denna strategi i december 1999 vid Europeiska rådets möte i Helsingfors.

4.5.2. Fördelning av nytta från utnyttjandet av genetiska resurser

92. De områden i världen som har den rikaste biologiska mångfalden ligger i utvecklingsländer. Några utvecklingsländer är världens största leverantörer av genetiskt material för forskning och förädlingsverksamhet. De lokala jordbrukare som ytterst tillhandahåller materialet behöver därför kompenseras genom att få tillgång till det förädlade materialet och få del av den nytta som uppstår genom förädlingsverksamheten, vilken även bör ske i samverkan mellan olika parter. Därför bör den nuvarande inriktningen få en starkare koppling till "åtgärdsplanen för biologisk mångfald inom ekonomiskt samarbete och utvecklingssamarbete".

4.5.3. Forskning, inventering, övervakning och informationsutbyte

93. För att kunna nå målen i gemenskapens strategi för biologisk mångfald är det viktigt att fylla kunskapsluckorna. Den grundläggande forskningen måste stärkas, i synnerhet när det gäller att övervaka och göra bedömningar av bevarandestatus och trender för olika delar av den biologiska mångfalden, samt av de viktigaste orsakerna till förändringar. Att utveckla ett system med indikatorer bör vara en prioriterad uppgift för de berörda avdelningarna inom kommissionen och för Europeiska miljöbyrån. Man bör också upprätta ett samarbete med andra parter som är av betydelse i sammanhanget (OECD, FN-organ, medlemsstater, privata institut och icke-statliga organisationer) eftersom dessa innehar en stor del av den tillgängliga och relevanta informationen och sakkunskapen. Integreringen av forskning om biologisk mångfald i femte ramprogrammet för forskning och teknisk utveckling kommer med all säkerhet att bidra till att fylla dessa behov (se faktaruta 4).

Faktaruta 4: Forskningsprogram om biologisk mångfald och jordbruk

* I det särskilda programmet för forskning om "Livskvalitet och förvaltning av de levande resurserna" (prioriteringar för FoTU inom nyckelåtgärd 3: Cellfabriken) pågår forskningsprojekt om "biologisk mångfald och ekologisk dynamik hos naturliga och införda populationer" (inklusive bedömning och minskning av ekologisk påverkan) och om "identifiering och hållbart nyttjande av metabolisk och genetisk mångfald som en källa till nya värdefulla produkter".

* Prioriteringarna för nyckelåtgärd 5 (Hållbart jordbruk, fiske och skogsbruk och en integrerad utveckling av landsbygdsområden inklusive bergsområden) gäller forskning om bevarande och förbättring av den genetiska mångfalden i jordbruket, samt djuravel och växtförädling, däribland relevant tillämpad genomforskning, mångfald av genetiska resurser, hållbara produktionssystem med minskad påverkan på ekosystem och större variation av odlade arter.

* Inom det särskilda programmet för forskning om "Energi, miljö och hållbar utveckling" kommer forskningsprojekt om ekosystemens sårbarhet (inom nyckelåtgärd 2: Global förändring, klimat och biologisk mångfald) att försöka nå en bättre förståelse av samspelet mellan mänsklig påverkan och förändringar i den biologiska mångfalden. Forskning om "bedömning och bevarande av biologisk mångfald" kommer att bidra till att bevara biologisk mångfald i samband med förändringar i markanvändning och till ett hållbart nyttjande av biologiska resurser. Inom ett tredje område ("att förena bevarande av biologisk mångfald med ekonomisk utveckling") kommer forskningsprojekt att utveckla och tillämpa strategier för att förena bevarande av biologisk mångfald med potentiellt motstridiga mänskliga verksamheter.

94. Europeiska miljöbyrån (EEA) är i färd med att inrätta gemenskapens clearingmekanism som skall göra information om biologisk mångfald tillgänglig via Internet. Detta kommer också att bidra till genomförandet av konventionen om biologisk mångfald, som i artikel 18.3 kräver att medlemsparterna inrättar institutioner för kunskapsförmedling.

4.5.4. Utbildning och ökad medvetenhet

95. Allmänhetens och i synnerhet jordbrukarnas medvetenhet är avgörande för att nå framgång med de åtgärder som ingår i den nuvarande politiken. Genom förordningen om utveckling av landsbygden infördes därför ett speciellt program för kompetensutveckling, vilket kan inriktas på förbättringar av miljön, inklusive den biologiska mångfalden. Medlemsstaterna bör under alla omständigheter stödja icke-statliga organisationers engagemang och medverkan när planer för utveckling av landsbygden utarbetas och genomförs.

4.6. Framsteg när det gäller övervakning och utvärdering av prioriterade åtgärder

96. I denna åtgärdsplan har flera prioriterade områden utpekats, först och främst för att stärka jordbrukets positiva betydelse för den biologiska mångfalden, men också för att reducera dess negativa effekter. Den gemensamma jordbrukspolitiken ger avsevärda möjligheter till åtgärder på detta område, och kärnan i detta är politiken för utveckling av landsbygden.

97. Övervakning och utvärdering av planerna för utveckling av landsbygden och miljöåtgärder i jordbruket kommer att fordra lämpliga instrument som är avpassade efter särskilda omständigheter i de områden som berörs och efter programmets kriterier. Sådana miljöindikatorer för jordbruket måste också möjliggöra en bedömning av effektiviteten i den använda strategin.

4.6.1. Utveckling av en integrerad ram för miljöindikatorer för jordbruket

98. Miljöindikatorer för jordbruket bör vara redskap som kan ge en bättre kunskap om det komplicerade samspelet mellan jordbruk och miljö. De skall påvisa trender och till handahålla kvantitativ information. För jordbruket skall framtagandet av indikatorer omfatta alla positiva och negativa effekter av verksamheter inom det aktuella området. Genom att enbart inrikta sig på till exempel den biologiska mångfalden skulle man inte få en helhetsbild. Ett mer övergripande tillvägagångssätt som grundas på det mer omfattande begreppet landsbygd (i betydelsen ett brukat och delvis naturligt område där jordbruksproduktion äger rum och som karakteriseras av alla sina beståndsdelar, både de biologiska och fysiska och de som hänger samman med de odlade grödorna) skulle kunna vara en lämplig ram för miljöindikatorer för jordbruket.

99. Framtagandet av indikatorer för jordbruk och miljö kräver ett differentierat angreppssätt som återspeglar den regionala variationen både i ekonomisk struktur och naturförhållanden. Detta är en av kommissionens prioriteringar för närvarande, som också gör att dess arbete blir mer komplext. I det nyligen publicerade meddelandet om miljöindikatorer för jordbruket [39] ges en översikt över dessa olika initiativ [40], i syfte att identifiera viktiga luckor i de olika befintliga uppsättningarna. I meddelandet presenteras en övergripande ram och en prognos för arbetet med att komplettera de indikatorer som saknas. Detta arbete belyser värdet av att utveckla en uppsättning miljöindikatorer för jordbruket som inriktar sig på biologisk mångfald. Det är emellertid också viktigt att undvika att skapa alltför många indikatorer, eftersom detta i stället för att klargöra dessa frågor skulle skapa osäkerhet.

[39] Meddelande från kommissionen till rådet och Europaparlamentet om indikatorer för integration av miljöhänsyn i den gemensamma jordbrukspolitiken, KOM(2000) 20 slutlig.

[40] I samarbete med OECD håller organ inom kommissionen, t.ex. Eurostat, Gemensamma forskningscentret, Europeiska miljöbyrån och forskningsprojekt som Elisa (samordnad åtgärd Fair CT96 -3448), på att utveckla en uppsättning indikatorer.

100. Särskilt när det gäller biologisk mångfald är vägen lång mellan utvecklingen av en "önskelista" över indikatorer och en slutlig uppsättning fungerande indikatorer, som är komplett med operativa definitioner, tillförlitliga data m.m. För att lösa detta problem krävs gemensamma ansträngningar, med insatser och deltagande från medlemsstaterna, och ökade resurser både inom kommissionen och i medlemsstaterna. Det kommer att behövas en långsiktig strategi för att uppfylla informationsbehoven.

4.6.2. Övervakning och utvärdering av mål för biologisk mångfald

101. Det är nödvändigt med ett områdesspecifikt angreppssätt för att få en riktig bild av sambanden mellan den lokala jordbruksverksamheten och områdets särskilda tillgångar i form av biologisk mångfald. Ett sådant angreppssätt kommer dessutom normalt sett att vara anpassat till den nivå där miljöpolitiken för jordbruket utformas och genomförs (inom planerna för utveckling av landsbygden). Denna tonvikt på differentiering kommer emellertid att ge upphov till speciella svårigheter när det gäller att ta fram lämpliga indikatorer, då det totala antalet arter eller livsmiljöer endast kan återspegla kumulativa effekter.

Övervakning

102. Man bör i detta sammanhang nämna det dokument som kommissionen utarbetat om övervakning av planer för utveckling av landsbygden. I artikel 43.1 i förordningen om utveckling av landsbygden anges att planer för utveckling av landsbygden skall innehålla "bestämmelser som syftar till att säkerställa ett effektivt och korrekt genomförande av planerna, inklusive övervakning och utvärdering". I artikel 48.2 i samma förordning anges att "övervakningen skall ske utifrån särskilda fysiska och finansiella indikatorer". Kommissionen har därför presenterat en uppsättning indikatorer för medlemsstaterna, samt en gemensam struktur för sådana indikatorer (se bilaga 3).

103. Även om informationen inte kan ge en fullständig bild av den förväntade påverkan på den biologiska mångfalden, så kan den ge en grundläggande nivå av samordnade uppgifter om genomförandet av åtgärder för utveckling av landsbygden i medlemsstater och regioner. Informationen kan sammanställas på gemenskapsnivå, särskilt när det gäller åtgärder som genomförs i medlemsstaterna för att utveckla och bevara den biologiska mångfalden. Detta kommer att göra det möjligt att följa utvecklingen av de åtgärder som genomförs i medlemsstaterna och regionerna och utarbeta årliga lägesrapporter.

104. I den "övergripande" förordningen (förordning 1259/1999) åläggs medlemsstaterna att noga informera kommissionen om de åtgärder som vidtas för tillämpningen av förordningen, inklusive fall där miljökraven inte efterlevts. Ett visst arbete behöver göras för att ta fram indikatorer som är meningsfulla på EU-nivå.

Utvärdering

105. Planerna för utveckling av landsbygden kommer att vara det viktigaste redskapet för att genomföra åtgärder till stöd för den biologiska mångfalden i jordbruket, och den information som erhålls från övervakningen måste kompletteras med hjälp av indikatorer för bedömning av olika åtgärder och mål för biologisk mångfald. Effekterna av programmen för utveckling av landsbygden och de utbetalningar som görs inom stödprogrammen kommer därför att utvärderas (förhandsbedömning, utvärdering efter halva tiden och efterföljande utvärdering), även när det gäller effekter på den biologiska mångfalden.

106. Kommissionen och medlemsstaterna har påbörjat arbetet med att ta fram lämpliga indikatorer för att bedöma genomslagskraften av dessa program och politiska insatser, med särskild inriktning på resultat och effekter. När det gäller miljön är biologisk mångfald ett av de områden som valts ut. Kraven på förhandsbedömning, utvärdering efter halva tiden och efterföljande utvärdering anges i artiklarna 42-45 i kommissionens förordning (EG) nr 1750/1999. Genom dessa regler konkretiseras de allmänna kraven om utvärdering i artikel 43.1 och framför allt i artikel 49 i rådets förordning (EG) nr 1257/1999 om stöd från Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket (EUGFJ) till utveckling av landsbygden. Kraven specificeras ytterligare i riktlinjerna för utvärdering av programmen för utveckling av landsbygden 2000-2006 med stöd av EUGFJ (DOC VI/8865/99-REV.) och en uppsättning gemensamma utvärderingsfrågor med indikatorer håller på att utarbetas. (Se bilaga 4).

107. Övervaknings- och utvärderingsinsatser på området utveckling av landsbygden kommer att användas för att mäta framstegen mot de mål som ställs upp i denna åtgärdsplan för biologisk mångfald, inom den övergripande ram som utvecklats inom gemenskapen och inom organisationer som OECD.

5. Att skapa konsekvens i åtgärderna

5.1. Integrerad programplanering

108. Med tanke på de många möjligheter som erbjuds av instrumenten för utveckling av landsbygden (däribland miljöåtgärderna i jordbruket), är det nödvändigt att lägga upp en strategi som prioriterar bland dessa möjligheter. Denna strategi måste emellertid vara mer än enbart en hopsamlad uppsättning stödåtgärder. Politiken för utveckling av landsbygden måste försöka utveckla integrerade utvecklingsprogram, vid sidan av marknadspolitiken.

109. Ett avgörande inslag i detta sammanhang är utformningen och genomförandet av planerna för utveckling av landsbygden. Dessa planer omfattar en sjuårsperiod med början 1 januari 2000. [41] De skall utarbetas på den geografiska nivå som anses vara mest lämplig. [42] Alla ansvariga myndigheter, däribland de som ansvarar för miljöfrågor, skall delta i utarbetandet av dessa planer. Det är av stor vikt att klart identifiera möjligheter till samspel mellan olika åtgärder när det gäller biologisk mångfald. Detta gör det möjligt att utveckla samverkan och undvika åtgärder med motstridiga syften. Planens generella konsekvens kan endast bedömas på regional nivå, om hänsyn skall tas till de specifika och lokala frågor som ofta kommer upp i samband med bevarande av biologisk mångfald.

[41] Artikel 42 i förordning (EG) nr 1257/1999.

[42] Artikel 41 i förordning (EG) nr 1257/1999.

110. En regional strategi för ett jordbruk som stöder den biologiska mångfalden måste därför betraktas som ett prioriterat inslag i dessa planer för utveckling av landsbygden (som skall innefatta miljöåtgärder i jordbruket och, i tillämpliga fall, åtgärder för mindre gynnade områden och områden med miljömässiga begränsningar). Sådana strategier skall prioriteras även i samband med programplanering för mål 1- och mål 2-områden. [43]

[43] De åtgärder för utveckling av landsbygden som finansieras av utvecklingssektionen inom EUGFJ inkluderas i programplaneringen för mål 1-regioner i enlighet med förordning 1260/1999. Vissa åtgärder (utöver de så kallade "kompletterande åtgärderna") kan införlivas i programplaneringen för mål 2-regioner.

111. Bestämmelserna om innehållet i planerna för utveckling av landsbygden [44] stöder programplanering av åtgärder som tar hänsyn till miljösituationen på lämplig geografisk nivå. Medlemsstaterna uppmanas också uttryckligen att uppge "i vilken omfattning strategin tar hänsyn till alla relevanta miljöpolitiska åtaganden på internationell, gemenskaps- och nationell nivå, bland annat för hållbar utveckling, särskilt när det gäller kvaliteten på och användningen av vattenresurserna, bevarandet av den biologiska mångfalden, exempelvis genom bevarande av grödsorter på jordbruksföretaget". [45]

[44] Artikel 43 i förordning (EG) nr 1257/1999 och artikel 33 i tillämpningsförordningen 1750/1999.

[45] Punkt 6.1 i bilagan till kommissionens förordning (EG) nr 1750/1999.

5.2. Full geografisk täckning

112. Det är mycket viktigt att utarbeta riktlinjer för stöd till biologisk mångfald i alla landsbygdsområden inom gemenskapen. Handlingsprogrammet för utveckling av landsbygden, som inleddes i början av år 2000, omfattar alla landsbygdsområden (se bilaga 1). Dessutom ger medlemsstaternas planer möjlighet för miljöåtgärder i jordbruket inom landets hela territorium och i enlighet med landets särskilda behov. [46] Det är angeläget att uppnå en balans mellan de olika stödåtgärder som anges i planerna.

[46] Artikel 43.2 i förordning (EG) nr 1257/1999.

113. Dessa bestämmelser ingår i en mångfunktionell integrerad politik för utveckling av landsbygden som erkänner jordbrukets avgörande betydelse för att bevara regionernas socioekonomiska, kulturella och miljömässiga tillgångar, och som betonar vikten av att skapa alternativa inkomstkällor som kan stödja en livskraftig ekonomisk verksamhet på landsbygden.

5.3. Samordning och konsekvens

114. Stöd till utveckling av landsbygden beviljas endast för åtgärder som är förenliga med gemenskapens lagstiftning. Detta gäller givetvis även miljölagstiftningen. Planerna och programmen för 2000-2006 förväntas därför ta hänsyn till lagstiftningen om biologisk mångfald. På gemenskapsnivå handlar denna för närvarande om inrättandet av ett europeiskt nätverk av skyddade områden (Natura 2000) som avsatts i enlighet med fågel- och habitatdirektiven. [47]

[47] Rådets direktiv 92/43/EEG, av den 21 maj 1992, om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter. Rådets direktiv 79/409/EEG, av den 2 april 1979, om bevarande av vilda fåglar.

115. En åtgärd som får ekonomiskt stöd enligt förordningen om utveckling av landsbygden får inte samtidigt stödjas genom andra gemenskapsinstrument. [48] Denna regel utesluter dock inte att bevarande av biologisk mångfald får stöd från olika gemenskapsinstrument (EUGFJ, strukturfonderna och Life-programmet). Den gemensamma jordbrukspolitikens åtgärder till stöd för biologisk mångfald kan endast utgöra ett komplement till åtgärder som i ett bredare sammanhang genomförs enligt miljölagstiftningen och, i stödberättigade områden, strukturfonderna.

[48] Artikel 38 i förordning (EG) nr 1257/1999.

116. Ett gott exempel på komplementaritet utgör Life-programmet och miljöåtgärderna i jordbruket enligt förordning 2078/92. Life-programmen har haft karaktären av försöksverksamhet för naturvårdsåtgärder och har därför fungerat som pilotprogram som kan tillämpas i en större skala inom miljöåtgärderna i jordbruket.

5.4. Slutsatser - mål och tidsplan

117. Hur snabbt det kommer att gå att integrera hänsyn till biologisk mångfald i den gemensamma jordbrukspolitiken beror främst på genomförandet av Agenda 2000. Tidsplanen domineras i hög grad av medlemsstaternas utarbetande och genom förande av planerna för utveckling av landsbygden. Att utforma en strategi för biologisk mångfald i dessa planer bör därför vara en angelägen och central uppgift. När det gäller biologisk mångfald kommer resultaten förmodligen till stor del att åstadkommas med hjälp av miljöåtgärder i jordbruket (som normalt omfattar en femårsperiod), och de flesta målen kommer att bedömas i den efterföljande utvärderingen vid programperiodens slut.

118. Konkreta prioriterade åtgärder (som anges under punkt 3.2), sektorsmål och övergripande mål som specificeras i gemenskapens strategi för biologisk mångfald sammanställs i nedanstående tabell (tabell 2) med de relevanta instrumenten för att uppnå dessa mål. Mål och praktiskt användbara indikatorer föreslås, i möjligaste mån, tillsammans med en ungefärlig tidsplan.

119. Inom kommissionen, medlemsstaterna och OECD pågår flera aktiviteter som syftar till att förfina indikatorerna för biologisk mångfald, och även indikatorerna för markanvändning, vegetationstäcke och landskap. Det är av största vikt att upprätthålla en kontinuerlig samverkan mellan resultaten av detta arbete och de pågående initiativen för biologisk mångfald inom jordbruket.

120. Medlemsstaterna skall före 2002 lämna en rapport som pekar ut de nuvarande hindren för förbättring av den biologiska mångfalden inom jordbruket.

120.

Tabell 2: Åtgärder som måste genomföras för att åtgärdsplanens prioriterade mål skall kunna uppnås: mål och tidsplan

>Plats för tabell>

Bilaga 1 - Anslag för utveckling av landsbygden från garantisektionen inom EUGFJ

Inom hela gemenskapen finansierar garantisektionen inom EUGFJ gemenskapens stöd till förtidspensionering, mindre gynnade områden och områden med miljöbetingade begränsningar samt till miljöåtgärder i jordbruket och skogsbruket.

Gemenskapens stöd till andra åtgärder för utveckling av landsbygden finansieras av utvecklingssektionen inom EUGFJ i mål 1-områden och av garantisektionen i områden som inte omfattas av mål 1. [49]

[49] Artikel 35 i förordning (EG) nr 1257/1999 (stöd från EUGFJ).

Preliminär fördelning av medel till de olika medlemsstaterna från garantisektionen inom EUGFJ för perioden 2000-2006 anges i nedanstående tabell (i enlighet med slutsatserna från Europeiska rådets möte i Berlin i mars 1999).

30 370 miljoner euro har anslagits för programplaneringsperioden (cirka 4 339 miljoner euro per år).

Medlemsstat // Anslag för utveckling av landsbygden från garantisektionen inom EUGFJ

(miljoner euro - årsmedelvärde)

Belgien // 50

Danmark // 46

Tyskland // 700

Grekland // 131

Spanien // 459

Frankrike // 760

Irland // 315

Italien // 595

Luxemburg // 12

Nederländerna // 55

Österrike // 423

Portugal // 200

Finland // 290

Sverige // 149

Förenade kungariket // 154

SUMMA // 4 339

Bilaga 2 - Politiska instrument för kvalitet

>Plats för tabell>

Bilaga 3 - Indikatorer för övervakning

Följande indikatorer presenterades av kommissionen i samband med förordningen om utveckling av landsbygden.

* Mindre gynnade områden och områden med miljöbetingade begränsningar

Indelning i följande uppgifter grundad på typ av kompensationsbidrag i olika områden (bergsområden, andra mindre gynnade områden, områden med speciella hinder, områden med miljöbetingade begränsningar) och på typ av område (Natura 2000 m.fl.):

- Antal stödberättigade till kompensationsbidrag

- Antal hektar för vilka kompensationsbidrag utbetalas

- Genomsnittligt utbetalat belopp (per jordbruksföretag och per hektar)

- Sammanlagda offentliga utgifter (varav bidrag från EUGFJ)

- Indelning grundad på områden med miljöbetingade begränsningar som får kompensationsbidrag

- Areal klassad som jordbruksmark (ha)

- procentandel av denna areal som får kompensationsbidrag (varav bergsområden, andra mindre gynnade områden, områden med speciella hinder, områden med miljöbetingade begränsningar)

* Miljövänligt jordbruk

Miljöindikatorer. Indelning grundad på åtgärd och typ av markanvändning:

- Kodifiering av åtaganden

- Åtgärdens syfte (skydd av naturresurser, biologisk mångfald och/eller landskap)

- Oorganiska gödselmedel (fördelade på N, P, K): nivån fastställs genom åtagande (kg/ha) / referensnivå

- Organiska gödselmedel: nivån fastställs genom åtagande (t/ha) / referensnivå

- Djurtäthet: nivån fastställs genom åtagande (DE/ha) / referensnivå

Indikatorer för stödutnyttjande. Indelning i följande uppgifter grundad på typ av markanvändning (ettåriga grödor, fleråriga grödor, annan markanvändning) / åtgärd / syfte (biologisk mångfald, landskap, naturresurser):

- Antal stödmottagare

- Antal enheter [50] som är berättigade till stöd och faktiskt antal stödmottagare

[50] Den "referensenhet" som används när det gäller miljöåtaganden i jordbruket är allmänhet hektar (berörd areal), men det kan också vara djurenheter (åtgärder som rör hotade raser) eller kilometer (t.ex. plantering av häckar).

- Genomsnittligt bidrag per enhet som fått stöd

- Bidrag kopplade till icke lönsamma investeringar (%)

- Sammanlagda offentliga utgifter (varav bidrag från EUGFJ)

Övriga indikatorer:

* Areal av områden klassade som ekologiskt känsliga (andel (%) av denna areal som omfattas av avtal om miljöåtgärder i jordbruket)

* Växtsorter som hotas av genetisk erosion: areal (ha) av odlade områden (andel (%) av denna areal som omfattas av avtal om miljöåtgärder i jordbruket)

* Hotade tamdjursraser: antal i regionen (antal därav som omfattas av avtal om miljöåtgärder i jordbruket)

* Anmärkning angående kompletterande nationella åtgärder

Man bör även ta hänsyn till nationella åtgärder som stöder målet att bevara eller återställa den biologiska mångfalden i jordbruksmark.

Bilaga 4 - Indikatorer för utvärdering

Nedanstående indikatorer diskuteras för närvarande med medlemsstaterna i samband med förordningen om utveckling av landsbygden.

>Plats för tabell>

Förkortningar

DE = djurenhet

EUGFJ = Europeiska utvecklings- och garantifonden för jordbruket

GJP = den gemensamma jordbrukspolitiken

GMO = genetiskt modifierade organismer