Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om ändring av direktiv 93/6/EEG om kapitalkrav för värdepappersföretag och kreditinstitut" () (98/C 19/04)

Den 25 juni 1997 beslutade Europeiska rådet i enlighet med artiklarna 57.2 och 198 i EG-fördraget att rådfråga Ekonomiska och sociala kommittén om ovannämnda förslag.

Sektionen för industri, handel, hantverk och tjänster, som ansvarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 8 oktober 1997. Föredragande var Malcolm Levitt.

Vid sin 349:e plenarsession den 29-30 oktober 1997 (sammanträdet den 29 oktober 1997) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 106 röster för, 2 emot och en nedlagd röst.

1. Inledning

1.1. Syftet med kapitalkravdirektivet och ändringen

1.1.1. Rådets direktiv 93/6/EEG om kapitalkrav för värdepappersföretag och kreditinstitut harmoniserar kapitalkraven för kreditinstitut och värdepappersföretag med hänsyn till de marknadsrisker som är förenade med positioner i deras "handelslager". Marknadsrisk innebär risken för förlust till följd av förändrade marknadspriser. I kapitalkravdirektivet fastställs den metod som skall användas för att beräkna kapitalkraven för att täcka positioner i skuldsedlar, räntor, aktier, utländsk valuta och derivat av dessa. I direktivet fastställs vidare den kapitalbas som måste innehas för att täcka dessa krav.

1.1.2. Tillsammans med rådets direktiv 93/22/EEG om investeringstjänster i samband med värdepapper utgör detta direktiv en grundval för samordning av försiktighetsreglerna för investerings-sektorn och därmed för ömsesidigt erkännande av de tillstånd som utfärdas av nationella myndigheter. Dessa båda direktiv och en rad specifika direktiv om kreditinstitut och försäkringsbolag utgör grunden för den inre marknaden för finansiella tjänster.

1.1.3. Kapitalkravdirektivet antogs vid en tidpunkt då förhandlingar fördes i större internationella forum om harmonisering av kapitalkraven för täckning av marknadsrisker. Man förutsåg redan då att det skulle kunna bli nödvändigt att ändra direktivet (artikel 14). I januari 1996 offentliggjorde Baselkommittén för banktillsyn en ändring av 1988 års överenskommelse om kapitalkrav i avsikt att införliva marknadsrisker.

1.1.4. Kapitalkravdirektivet innehöll också (artikel 13) en anmodan till kommissionen att föreslå kapitalkrav för handelspositioner vid handel med råvaror och råvaruderivat. I 1996 års ändring av överenskommelsen om kapitalkrav innefattas också kapitalkrav för sådana positioner.

1.1.5. Förslaget till ändring av direktiv 93/6/EEG är avsett att anpassa EU:s kapitalkrav till de bestämmelser som nu antagits av banktillsynsgruppen inom G 10. Kommissionens förslag följer, med förbehåll för nedanstående kommentarer i punkt 3, Baselöverenskommelsen på de väsentliga punkterna.

1.1.6. Ekonomiska och sociala kommittén avgav ett positivt yttrande om kommissionens ursprungliga förslag om kapitalkrav från 1990 och lade följande tre principer till grund för sin bedömning av förslaget:

- Direktivet skall skapa i huvudsak lika villkor för banker och andra institut som handlar med värdepapper.

- Direktivet bör stärka - eller åtminstone inte försvaga - EU:s attraktionskraft som finansiellt centrum.

- Direktivet får inte begränsa tillgången till finansmarknaderna, motverka konkurrens, innovation och konsumenternas valmöjligheter.

1.1.7. ESK anmärkte dessutom att de krav på kapitalbas som följer av direktivet "i tekniskt hänseende skall överensstämma i så hög grad som möjligt med de instrument för riskövervakning som instituten redan använder".

1.1.8. Dessa bedömningskriterier är giltiga även för det föreliggande förslaget.

1.2. Institut som avses

Det föreslagna direktivet skall gälla enbart för värdepappersföretag och kreditinstitut.

1.3. Sammanfattning av ändringsförslaget

1.3.1. Förslaget innefattar tre huvudändringar:

- Ändringar som skall ge företag som är underställda stränga säkerhetskrav möjlighet att använda interna statistiska modeller för att beräkna sina kapitaltäckningskrav för marknadsrisker i stället för den standardmetod som anges i bilagorna I, II, III och VII. Här föreslås bland annat en ny bilaga VIII.

- Ändringar för att införliva råvarurisker i kapitalkravdirektivet, bl.a. i form av en ny bilaga VII. Guld kommer dock att behandlas som valuta. För att möjliggöra det föreslås ändringar av speciellt bilaga III i kapitalkravdirektivet.

- En ändring för att åtgärda en oavsiktlig brist i kapitalkravdirektivet som innebär att utgivningen av oprioriterade skuldinstrument automatiskt undantar utgivarens aktieinnehav från att räknas in i en värdepappersportfölj som kan åtnjuta en förmånlig viktning för särskild risk om 2 % även om de har hög kreditvärdighet.

1.3.2. De två förstnämnda förändringarna är av störst betydelse och fångar upp förslagen från Basel om marknadsrisk. De analyseras nedan i detalj. I enlighet med tankegångarna bakom 1993 års direktiv medger förslaget att marknadsrisker, såsom de beräknas i de nya bilagorna VII och VIII, omfattas av den vidgade definitionen av kapitalbas, införd genom 1993 års förslag.

2. Allmänna kommentarer

2.1. Anledningen till att direktivet 93/6/EEG behöver ändras:

2.1.1. En del banker och värdepappersföretag använder redan interna modeller för att bättre förstå de risker för vilka de exponeras och skapa en bättre grundval för att kontrollera risker och bättre hantera verksamhetens ekonomiska kapital. Om företag tilläts använda modeller för att beräkna kapitalkrav föreskrivna av tillsynsmyndigheter, skulle de uppmuntras att till allas fördel förfina sin förmåga att förstå och kontrollera riskerna de är utsatta för. Detta är viktigt och till fördel för övervakningsmyndigheter, sparare och aktieägare, eftersom det nyligen inträffat ett antal finansskandaler i vilka det uppdagats att företagsledningen inte förstått eller kunnat kontrollera marknadsriskerna.

2.1.2. Saken har också en konkurrensaspekt. Ändringen av Baselöverenskommelsen kommer att gälla fullt ut från slutet av 1997. Från denna tidpunkt kommer banker etablerade utanför EU att kunna använda interna modeller för att beräkna kapitalkraven för marknadsrisker. Även om kapitalkravdirektivet från 1993 inte hindrar företag från att använda dessa modeller för att beräkna kapitalkrav föreskrivna av tillsynsmyndigheter, föreligger ett krav att resultatet skall vara en kapitalavgift som inte får understiga avgiften enligt direktivets standardiserade metod. Huruvida ett institut som använder interna modeller kommer att ha en lägre kapitalavgift än enligt 1993 års direktiv kommer att bero på positionernas beskaffenhet. Man förmodar dock att kapitalkraven kommer att bli lägre i en del fall. Denna minskning innebär inte att kraven sänkts, utan återspeglar att de övervakande myndigheterna medgivit att väl uppbyggda modeller (de nationella myndigheterna kommer att tillämpa stränga villkor innan de ger tillstånd) tillåter banker och värdepappersföretag att på ett bättre sätt fånga upp, kontrollera och minska de ekonomiska och finansiella risker de löper. Omfattande investeringar kommer att behövas för att utveckla och införa modeller samt rutiner för företagsledning och informationsflöden som blir nödvändiga. De potentiella fördelarna är emellertid också stora, såsom en förbättrad förståelse av och möjlighet att kontrollera risker samt möjligheten att definiera kapitalkrav som är bättre anpassade till de reella riskerna. Eftersom medlemsstaterna är tvungna att tillämpa åtminstone minimikraven enligt EU-direktiven, kommer emellertid många företag inom EU inte att ha något incitament att använda interna modeller för beräkning av kapitalkraven förrän kapitalkravdirektivet ändras för att medge detta.

2.1.3. Det får två följder vilka båda är av betydelse för EU och dess företag:

- En del företag inom EU kan utsättas för ett ogynnsamt konkurrensläge i förhållande till företag från tredje land på grund av att de måste täcka högre kapitalavgifter, när bruket av modeller skulle medföra lägre krav. Sådana avgifter utgör påtvingad ekonomisk ineffektivitet.

- Företag och övervakningsmyndigheter i EU kan inte anpassa riskberäkningar för internt bruk till dem för tillsynsändamål. En sådan anpassning ger incitament till företagen att ständigt sträva efter att förbättra systemen för riskberäkning och riskhantering, något som ESK noterade i sitt yttrande över kommissionens förslag från 1990. I kundens intresse och för att ha ett pålitligt finansiellt system är det angeläget att EU-företag befinner sig i första ledet i utvecklingen.

Det understryker behovet av en snabb behandling av förslaget.

2.1.4. Det är också nödvändigt att ändra kapitalkravdirektivet för att tillåta att positioner i råvaror och råvaruderivat ingår i handelslagret.

2.1.5. Kommissionen har begränsat sitt förslag till att avse det allra nödvändigaste för att möjliggöra att internationellt överenskomna standarder snabbt genomförs inom EU så att snabba framsteg kan göras i lagstiftningsprocessen. Detta är av intresse såväl för EU:s konkurrenskraft som för en förbättrad riskkontroll i EU:s finansiella institut och bör därför välkomnas.

2.2. Framtida tekniska förändringar i förordningen om finansiella tjänster i EU - EU-reglering i takt med utvecklingen

2.2.1. Kommissionens förslag är mycket tekniskt och utgör ett svar på framsteg inom internationella tillsynsforum. Det bör noteras att diskussionen fortsätter om andra tekniska frågor med anknytning till detta förslag, bland bankövervakare i Internationella regleringsbanken (BIS), bland övervakare för värdepapper i den internationella organisationen för värdepappersövervakare (IOSCO) samt mellan dessa båda organ.

2.2.2. Diskussionerna fortsätter mellan bankövervakare särskilt vad gäller att skapa modeller för särskild risk () och minimiavgiften för den särskilda risken, fastställd till 50 % av avgiften beräknad enligt den standardiserade metoden. Kommissionens förslag omfattar en sådan bestämmelse (bilaga VIII punkten 5), som kan komma att behöva avskaffas eller modifieras inom en överskådlig framtid. Baselkommittén för banktillsyn har också förutskickat möjligheten att ändra överenskommelsen om kapitalkrav i ljuset av erfarenheter från kontrolltester, t.ex. i förhållande till multiplikationsfaktorn.

2.2.3. Man måste därför hitta sätt för EU:s lagstiftning att hålla jämna steg ur teknisk synpunkt med utvecklingen både på marknaden och i andra tillsynsforum. Man kan utgå ifrån att fullvärdiga direktiv såsom de nu föreslagna inte ger en sådan möjlighet med hänsyn till lagstiftningsprocessens längd. Det är inte heller nödvändigt att tekniska detaljförändringar skall vara underkastade den fullständiga medbeslutandeproceduren som gäller för lagstiftning. Därav behovet av kommittébestämmelser.

2.2.4. Kommittén föreslår därför att förslag läggs fram som gör det möjligt att behandla dylika tekniska regler inom ramen för gemenskapens kommittéväsen. Om kommissionen inte tror att den kan åstadkomma detta inom en överskådlig framtid vore det ett alternativ att anta mindre tvingande skrivningar, som gav tillsynsmyndigheter större flexibilitet vid tillämpningen av överenskomna internationella standarder och tillät dem att införliva tekniska förändringar med nationella regler utan dröjsmål.

3. Särskilda kommentarer

3.1. Punkterna 1-8 och bilaga I i artikel 1 innehåller huvudsakligen följdändringar med anledning av beslutet att föra in positioner för råvaror och råvaruderivat under kapitalkravdirektivets tillämpningsområde samt beslutet att tillåta företag att använda interna modeller för beräkning av kapitalkrav. Bilaga 1 innehåller också i huvudsak följdändringar. En utförligare vägledning till kommissionens förslag återfinns i en bilaga till detta yttrande.

3.1.1. De huvudsakliga förändringarna finns i artikel 1, punkt 6 och i bilaga II. Den senare omfattar de två nya bilagor som skall fogas till kapitalkravdirektivet, en ny bilaga VII om råvarurisk och en ny bilaga VIII om interna modeller. I artikel 1 punkt 6 föreslås en övergångsordning som behöriga myndigheter kan tillämpa på värdepappersföretag som inte ännu kan skapa modeller för råvarurisk i enlighet med metoden i bilaga VIII och för vilka den standardiserade metoden i bilaga VII inte anses lämplig.

I syfte att lättare förstå förslaget har det i denna analys delats upp i de två huvudkomponenter som angivits ovan: interna modeller och råvaror.

3.2. Interna modeller

3.2.1. Företag kommer att tillåtas använda modeller för att beräkna kapitalkrav för ränterisk, aktierisk, valutarisk och råvarurisk. Behöriga myndigheter måste ge tillstånd på förhand för bruk av sådana modeller, varvid ett antal högt ställda kvalitativa och kvantitativa kriterier måste vara uppfyllda. Dessa kriterier följer det som beslutats på internationell nivå i Basel.

3.2.2. De kvalitativa kriterierna har till syfte att tillse att företag som använder modeller tillämpar standarder för riskhantering som är teoretiskt korrekta och tillämpas på ett korrekt sätt. Kriterierna anges i punkterna 2-4 i bilaga VIII. De är stränga för att säkerställa att bruket av modeller inte leder till en uttunning av standarderna för tillsyn men är formulerade på ett sätt som ger ett stort mått av handlingsfrihet till de behöriga myndigheterna. Denna handlingsfrihet kommer att behövas för att hänsyn skall kunna tas till de enskilda företagens beskaffenhet. Man lägger särskild vikt vid företagsledningens och styrelseledamöternas ansvar för att garantera en hög standard och effektiva kontroller. Även om alla institut måste hålla en hög standard på sina kontroller, kommer den närmare beskaffenheten av dessa att variera beroende på arten av ett instituts verksamhet och den geografiska spridningen.

3.2.3. De kvantitativa kriterierna anger de statistiska minimiparametrarna för riskmätning. Dessa anges i punkterna 9-11 i bilaga VIII och de följer Baselkraven. Det 99 %-iga ensidiga konfidensintervallet betyder att modellen borde beräkna ett värde för riskpotential som 99 gånger av 100 är lika med eller överstiger utfallet av handeln. Det innebär att när ett institut använder denna teknik, borde det 99 gånger av 100 inte vidkännas en förlust som överstiger det beräknade riskpotentialvärdet.

3.2.4. Kapitalkravet för ett företag som använder interna modeller kommer att utgöras av det högre värdet av endera föregående dags riskpotential eller den dagliga genomsnittliga riskpotentialen för de föregående 60 verksamhetsdagarna multiplicerat med multiplikationsfaktorn tre. Om programmet för kontrolltester avslöjar svagheter i modellen eller i institutets interna kontroller, kan multiplikationsfaktorn ökas till fyra genom att en plusfaktor läggs till. Multiplikationsfaktorn tre, tillsammans med möjligheten att lägga till en plusfaktor, innebär att tillvägagångssättet är mycket försiktigt och att en stor kapitalreserv kommer att hållas som skydd emot marknadsrisker. Finansföretag har hävdat att tillvägagångssättet är alldeles för försiktigt och att multiplikationsfaktorn tre är överdriven och kommer att leda till en överdriven allokering av kapital till skydd mot marknadsrisker. Man har särskilt hävdat att multiplikationsfaktorn innebär att mer avancerade metoder inte belönas tillräckligt. Det spelar ingen roll hur bra en banks modell må vara, den kommer ändå att vara underkastad en minimifaktorn tre. Man har i Basel lovat att återkomma till denna fråga, och framtida förändringar kan inte uteslutas.

3.2.5. Det bör noteras att volatilitet bör härledas ur en period av åtminstone ett år. Emellertid kan historisk volatilitet vara av begränsad nytta under vissa omständigheter, t.ex. i fall med marknader som inte är likvida, som håller på att avregleras eller som är under utveckling, eller där det är fråga om komplicerade nya finansiella produkter. I sådana fall är det angeläget att banker använder sig av uppgifter som på ett tillfredsställande sätt speglar de verkliga riskerna och att de förfogar över andra kontrollinstrument för att bevaka exponering mot sådana riskfaktorer. Texten skulle kunna bli klarare på den punkten.

3.2.6. Företagen kommer också att behöva bevisa genom regelbundna kontrolltester att deras modeller är precisa, dvs. genom att jämföra utfallet i handeln för de verksamheter som täcks av modellen med modellens förutsägelser. Kommissionens förslag om kontrolltester (punkt 7 i bilaga VIII) är behäftat med ett antal problem som kunde försätta EU-institut i en ogynnsam ställning jämfört med konkurrenter, utan att erbjuda några mer betydande fördelar i kompenserande riktning när det gäller att skydda investerare eller stärka det finansiella systemet.

3.2.7. Specificering av det dagliga kontrolltestet

Denna faktor är mycket viktig. Instituten kommer att åläggas att kontrolltesta dagligen och jämföra den dagliga risken gentemot såväl faktiska som hypotetiska () utfall i handeln. Detta är både kostadskrävande och betungande och går utöver Baselkraven. Enligt Baselöverenskommelsen uppmanas bankerna att skapa rutiner för att utföra kontrolltest på båda sätten. Man förmodar dock att de ansvariga kommer att skilja sig åt beträffande den betoning de lägger vid de olika testmetoderna.

3.2.8. Kommittén anser att kommissionen borde inrikta sig på test utifrån de faktiska utfallen i handeln och låta de nationella övervakningsmyndigheterna avgöra hur mycket uppmärksamhet som bör ägnas åt test med hypotetiska utfall.

3.2.9. Kontrolltest i förhållande till hypotetiska utfall ger endast en statistisk prövning av huruvida modellen är teoretiskt korrekt. Test i förhållande till det faktiska utfallet kastar ljus över hur modellen fångar upp alla de risker i handeln som en bank är utsatt för. Det utgör ett prov på hur modellen fungerar i verkliga situationer.

3.2.10. Det är också en fråga om praktisk tillämpning. Det är ingen bagatell att utföra två olika typer av kontrolltest dagligen. Det bör också noteras att kontrollen för att säkerställa att uppgifterna om faktiska utfall är riktiga kommer att behöva skärpas, eftersom de dels kommer att användas för rapportering av vinster och förluster för företagsledningens ändamål och enligt de krav som lagstiftningen ställer, dels för skatteändamål. Det är mycket dyrt (särskilt ur datasynpunkt) att få fram hypotetiska utfall för alla delar av en banks dagliga handelstransaktioner. I slutändan är det förstås de faktiska utfallen av handeln som är av betydelse och som avgör finansinstitutens solvens. Det är också av denna anledning som både företagen och kontrollorganen borde koncentrera sig på att pröva de faktiska utfallen.

3.2.11. Det bör noteras att man i Förenta staterna vid genomförandet av Baselöverenskommelsen valt att inrikta sig enbart på faktiska utfall i handeln.

3.2.12. Kommissionens förslag kräver ytterligare klarlägganden. Frågan är teknisk men är av betydelse om man skall säkerställa kontrolltestets pålitlighet som ett instrument för reglering. I bilaga VIII punkt 7 anges att det riksvärde som beräknas enligt modellen - som använder en innehavsperiod på 10 dagar - borde jämföras med förändringen i portföljens värde. Om detta får kvarstå oförändrat skulle det ålägga företag att jämföra det kapitalbehov som genererats enligt deras modell för att tillgodose en prisförändring under 10 dagar med en siffra för vinst eller förlust som omfattar en dag. Det skulle leda till missvisande resultat och inte innebära en fullgod prövning av de modeller som används.

3.2.13. Baseldokumentet om reglerna om övervakningen av bruket av "kontrolltest" i samband med bruket av interna modeller ifråga om kapitalkraven för marknadsrisker gör klart (punkt 3) att eftersom dagliga handelsutfall används, "den ram för kontrolltest som används innefattar riskåtgärder som anpassats för en innehavsperiod om en dag". För att undanröja varje tvivel, och för att garantera tillförlitligheten i program för kontrolltest, borde kommissionen följa Baselöverenskommelsen och klargöra att en innehavsperiod om en dag borde användas vid kontrolltest.

3.2.14. Oklarhet om plusfaktorn

När kontrolltest avslöjar brister i ett företags interna modell som inte är så allvarliga att de ifrågasätter modellens grundläggande integritet men ändå är av saklig betydelse, kan berörda myndigheter lägga till en "plusfaktor". Plusfaktorn är ett tal mellan 0 och 1 som läggs till multipliceringsfaktorn så att denna faktor i praktiken höjs från tre till fyra.

3.2.15. Det framgår inte klart av kommissionens text vilka "överskridanden" eller undantag, för att använda Baselöverenskommelsens begrepp, som "räknas" vid bestämningen av plusfaktorn. I överensstämmelse med de argument som anförts ovan anser kommittén att endast undantag som uppkommer vid kontrolltest i förhållande till faktiska utfall skall räknas som överskridande enligt tabell 5.

3.2.16. Kommissionen medger att myndigheterna undantagsvis kan ge dispens från kravet att lägga till en plusfaktor. Emellertid är "undantagsvis" ett för högt och oklart ställt krav. Baselöverenskommelsen är betydligt mindre strikt och uppmanar ansvariga att använda sitt omdöme vid tolkningen av resultaten från kontrolltest, i synnerhet när en bank har mellan fem och nio undantag inom perioden på 250 arbetsdagar. Baselkommittén konstaterar att det finns flera skäl till att även modeller av hög kvalitet kan ge resultat med mellan fem och nio överskridanden under en sådan period och noterar att "ökningar i plusfaktorn inte skall ske helt automatiskt". Kommissionens förslag speglar Baselöverenskommelsens avsikter vad gäller modeller som ger upphov till 10 eller fler överskridanden under de 250 observationstillfällena.

3.2.17. I syfte att tillse att europeiska banker verkar på samma grundval som institut utanför EU, borde förslaget ändras så att det stämmer bättre överens med Baselöverenskommelsen, som anger att resultat från kontrolltest som visar mellan 5 och 9 överskridanden "allmänt sett borde antas medföra en ökning av multiplikationsfaktorn såvitt inte banken kan visa att en sådan ökning inte är befogad".

3.2.18. Kravet att anmäla överskridanden "omedelbart" och skälen härför är inte rimligt. Det är rimligt att - under normala förhållanden - förvänta sig att institut följande arbetsdag anmäler till de berörda myndigheterna att det kan bli ett överskridande. Institutet kommer dock att behöva tid för att ta redan på var problemet finns och huruvida det rör sig om ett egentligt överskridande eller om det t.ex. har uppstått därför att resultatet av handeln beräknats felaktigt och därför måste göras om. Det vore rimligt att förvänta sig att ett institut avlämnade en detaljerad rapport till övervakningsmyndigheten inom en vecka.

3.2.19. Modeller för särskild risk

I punkt 5 i bilaga VIII anges att när ett institut inte använder en modell för särskild risk, skall en särskild kapitalavgift påläggas institutet i enlighet med kapitalkravdirektivets standardiserade metod. När ett institut använder en korrekt modell för särskild risk, kan det emellertid ändå påläggas en minimiavgift för den särskilda risken om 50 % av den standardiserade avgiften.

3.2.20. Detta förhållande är onödigt betungande och skapar fel incitament för instituten. Den standardiserade avgiften för särskild risk lämnar inget utrymme för diversifiering, som en väletablerad metod för att minska risker och i synnerhet särskilda risker. Avgiften är dyr både när det gäller de kapitalkrav som genereras och de datasystem som behövs för att räkna ut kapitalkraven enligt två icke besläktade metoder. Instituten får heller ingen skälig fördel av att de förbättrat sin modell, varför incitamentet att förbättra modellerna för särskild risk minskar. På så vis försvagas också incitamenten att förbättra riskkontrollen i kreditinstitut.

3.2.21. Även om modellen figurerar i Baselöverenskommelsen är den under omprövning och kan mycket väl komma att ändras i en snar framtid. Nationella övervakningsorgan borde därför efter eget huvud kunna ge ett fullgott erkännande till modeller för särskild risk, där de är övertygade om dessa modellers riktighet.

3.3. Råvaruhandel och handel med råvaruderivatinstrument

Kommissionens förslag utvidgar definitionen av handelslagret som återfinns i kapitalkravdirektivet så att den omfattar handel med positioner i råvaror och råvaruderivat. Detta är nödvändigt om de skall omfattas av direktivets bestämmelser.

3.3.1. Förslaget följer ändringen av Baselöverenskommelsen om kapitalkrav i så måtto att det tillåter företag att välja mellan tre möjliga inriktningar beroende på hur avancerat företaget är och på i vilken utsträckning det ägnar sig åt råvaruhandel. Företag kan antingen använda interna modeller (se nedan), löptidsstegemetoden (bilaga VII, punkterna 13-16) eller en förenklad, mycket ofördelaktig metod som lämpar sig endast för dem som gör mycket få affärer (bilaga VII, punkt 17).

3.3.2. Löptidsstegemetoden gör i likhet med Baselöverenskommelsen ingen åtskillnad mellan olika kategorier av råvaror. Guld behandlas annorlunda eftersom det betraktas som en valutaposition. Anledningen härtill är att guld är utsatt för stora och snabba förändringar i värde, vilket mera likställer det med valutor, och banker handhar guld och valutor på ett liknande sätt. Punkterna 3 a-c i bilaga I är utformade i enlighet härmed.

3.3.3. Skillnaderna i volatilitet mellan andra råvaror (t.ex. mellan ädelmetaller och basmetaller) tar man inte hänsyn till. Baselkommittén konstaterar (sid 29) att den tillämpat detta tillvägagångssätt för enkelhetens skull, trots de skillnader i volatilitet som föreligger mellan olika råvaror med tanke på att banker allmänt sett har relativt små öppna positioner i råvaror. Den konstaterar också (sid 28) att både den förenklade metoden och löptidsstegemetoden "är lämpade endast för banker som relativt sett ägnar sig åt begränsad handel med råvaror. Större handlare kunde förväntas att i sinom tid införa en modellmetod..."

3.3.4. Kapitalkravdirektivet har dock en vidare omfattning än Baselöverenskommelsen, eftersom det också gäller för värdepappersföretag. En del värdepappersföretag ägnar sig åt handel med råvaror i stor omfattning sett i förhållande till deras storlek. Överenskommelsens inriktning behöver därför modifieras i någon mån.

3.3.5. Kommissionen har slagit fast att dessa värdepappersföretag kan tänkas få svårigheter med att tillämpa modeller omedelbart när direktivet träder i kraft, och de kommer att behöva tid för att utveckla sådana modeller och relevanta system för riskhantering. Man föreslår därför (artikel 1, punkt 6) att medlemsstaterna fram till slutet av december 1999 skall bemyndigas att använda den löptidsstegemetod som beskrivs i bilaga VII men samtidigt fastställa andra spridningsräntesatser, överföringsräntesatser och fasta terminsräntesatser än de som anges i punkterna 13 och 16 ii och iii, för tillämpning på råvarupositioner.

3.3.6. Medlemsstaternas manöverutrymme begränsas kraftigt av bestämmelserna i artikel 1.6, som bl.a. ålägger de behöriga myndigheter som använder sig av dessa bestämmelser att lägga fram en empiriskt grundad motivering för sitt handlingssätt.

3.3.7. På det stora hela förefaller kommissionens inriktning väl avvägd, med beaktande av den varning som ges nedan. Det är önskvärt att företagen skall ha incitament att utveckla lämplig riskhantering och modeller för detta. Det är likaså önskvärt att näringslivets legitima behov tas med i beräkningen. Det är också riktigt att varje skillnad i behandling mellan banker och värdepappersföretag tas bort efter utgången av övergångsperioden.

3.3.8. Emellertid finns det verkliga svårigheter i att skapa modeller för råvarurisker på grund av marknadens varierande likviditet och det faktum att råvarupriser kan röra sig "språngvis" snarare än gradvis. Den tid som kommer att behövas för att utforma lämpliga modeller och övertyga övervakningsmyndigheterna om dessa modellers tillförlitlighet skall inte underskattas. Det innebär att en övergångsperiod på två år knappast är väl tilltagen. Det vore möjligt att utan olägenhet tänka sig en längre övergångstid eller åtminstone en översyn vid slutet av tvåårsperioden. Snedvridningen av konkurrensen mellan banker och värdepappersföretag skulle nämligen bli begränsad med hänsyn till att banker som använde modeller ändå skulle ha lägre kapitalavgifter än värdepappersföretag som använde någon form av tillfälligt system.

4. Slutsatser

4.1. ESK välkomnar och godkänner kommissionens förslag och uppmanar rådet och parlamentet att behandla det skyndsamt. Det är nödvändigt med hänsyn till behovet av att skydda konkurrenskraften hos EU-företag som verkar på internationella och mycket konkurrensintensiva marknader. Förslaget kommer även att stärka tillsynen över banker och värdepappersföretag, något som uppenbarligen är önskvärt ur allmän synpunkt och till gagn för den ekonomiska stabiliteten i EU:s finansiella system och för de finansiella institutens kunder.

4.2. Det finns ett antal punkter som kräver ytterligare behandling och en del ändringsförslag kan komma att behöva läggas fram.

4.2.1. Det behöver övervägas på vilket sätt mycket tekniska ändringar i lagstiftningen om finansiella tjänster skall genomföras så att man säkerställer att gemenskapslagstiftningen förblir aktuell i en internationell miljö som är stadd i snabb förändring. ESK rekommenderar att gemenskapens kommittéväsen används i större utsträckning på detta område.

4.2.2. Kommissionens förslag om kontrolltestning av interna modeller kräver några ändringar för att bringa dem i bättre överensstämmelse med de internationella tillsynsmyndigheternas avsikter samt för att undvika att institut från EU försätts i ett konkurrensmässigt ogynnsamt läge genom långtgående normativa krav. I synnerhet borde finansinstitut inte behöva kontrolltesta dagligen med utgångspunkt i två olika modeller. Det borde göras klart vilken bas som utgör grund för tillsynsmyndigheternas föreskrifter om ökade kapitalavgifter. I linje med Baselöverenskommelsen borde nationella tillsynsmyndigheter ges större manöverutrymme än det som kommissionen föreslår, när det gäller att tillämpa ökade kapitalavgifter via plusfaktorn på de banker som haft mellan 5 och 9 överskridanden inom en period på 250 arbetsdagar.

4.2.3. ESK rekommenderar att kontrolltestningen huvudsakligen bör inriktas på faktiska utfall i syfte att undersöka hur modeller fungerar i verkligheten.

4.2.4. Nationella övervakningsmyndigheter bör ha utrymme att ge sitt fulla godkännande åt modeller för särskild risk, när de övertygats om dessa modellers riktighet.

4.2.5. Det är riktigt att ge utrymme för en övergångsordning för värdepappersföretag som har en omfattande råvaruhandel men ännu inte kan lägga in risken i en modell. ESK anser dock att en övergångsperiod på två år kanske inte kommer att räcka och att denna därför kan komma att behöva ses över.

Bryssel den 29 oktober 1997.

Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Tom JENKINS

() EGT C 240, 6.8.1997, s. 24.

() Marknadsrisk består av två delar: en allmän och en särskild. Allmän marknadsrisk fångar upp exponeringen mot rörelser på marknaden i allmänhet. Särskild risk är risken att ett enskilt instrument rör sig i högre eller lägre grad än den allmänna marknaden i den dagliga handeln och innefattar även händelserisk, dvs. risken att en enskilt instrument rör sig mycket snabbt i förhållande till den allmänna marknaden.

() "Hypotetiska utfall" avser i detta sammanhang den hypotetiska förändringen i värdet på företagets portfölj mellan arbetstidens slut under på varandra följande dagar förutsatt att portföljen inte förändrats. (Oavsett utgången i substans av den diskussion som förs här kommer skrivningen i det andra understycket i punkten 7 i bilaga VIII att behöva göras mycket klarare på denna punkt.)

BILAGA till Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande

Denna bilaga beskriver hur kommissionens förslag ändrar 1993 års direktiv.

>Plats för tabell>