RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET om genomförandet av Europeiska stadgan för småföretagen

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

1. Nyckelbudskap

1.1. Skapa bästa möjliga klimat för småföretagen

1.2. Goda framsteg i genomförandet av stadgan

1.3. Lära av varandra - utrymme för mer

1.4. Göra småföretagspolitiken bättre samordnad

1.5. Framtidsutsikter

2. Medlemsstaternas, Norges och kommissionens framsteg inom de utvalda prioriterade områdena för den period som rapporten avser

2.1. Inledning

2.2. Finansiering

2.2.1. Den senaste utvecklingen

2.2.2. Slutsatser och rekommendationer

2.3. Stärka småföretagens tekniska kapacitet, inbegripet innovation

2.3.1. Den senaste utvecklingen

2.3.2. Slutsatser och rekommendationer

2.4. Utveckla en starkare, effektivare representation för småföretagens intressen på EU-nivå och nationell nivå

2.4.1. Den senaste utvecklingen

2.4.2. Slutsatser och rekommendationer

BILAGA - Sammanfattning av de nationella rapporterna och kommissionens verksamhet på stadgans övriga områden

1. Utbildning för entreprenörskap

2. Billigare och snabbare etablering

3. Bättre lagstiftning och reglering

4. Tillgång till färdigheter

5. Bättre tillgång till Internet

6. Större utdelning av den inre marknaden

7. Beskattning

8. Framgångsrika modeller för e-handeln och förstklassigt stöd till småföretag

1. NYCKELBUDSKAP

1.1. Skapa bästa möjliga klimat för småföretagen

Småföretagen spelar en central roll i den europeiska ekonomin. Det genomsnittliga europeiska företaget har bara sex anställda. I Europa spelar småföretagen en mycket viktigare roll än i andra delar av världen [1]. Dessa småföretag är en betydelsefull källa till arbetstillfällen, näringslivsdynamik och innovation.

[1] I Japan står t.ex. små och medelstora företag (SMF) för 33 % av den totala sysselsättningen i den privata sektorn, och det genomsnittliga japanska företaget har tio anställda. I USA står SMF för 46 % av den totala privata sysselsättningen och genomsnittsföretaget har 19 anställda. I "Europa-19" (EES samt Schweiz) står SMF för 66 % av den totala privata sysselsättningen, vilket motsvarar över 80 miljoner arbetstillfällen. Dessa uppgifter avser privata företag utanför den primära sektorn. Observatory of European SMEs 2002/nr 2, "SMEs in Europe, including a first glance at the candidate countries".

För att ge småföretagen möjlighet att bidra fullt ut i strävan att uppnå Lissabonmålet och se till att de får bästa möjliga förutsättningar att nå framgång gav stats- eller regeringscheferna vid sitt möte i Santa Maria da Feira i juni 2000 sitt stöd till Europeiska stadgan för småföretagen.

Detta är den fjärde årsrapporten om genomförandet av stadgan [2]. Syftet är att ge en kortfattad översikt över de främsta av de åtgärder som medlemsstaterna och kommissionen har vidtagit under det gångna året i syfte att genomföra stadgan. I denna rapport försöker kommissionen framhålla starka och svaga punkter inom Europeiska unionen, belysa lovande nationella åtgärder och rekommendera framtida åtgärder, för att på detta sätt bidra till att stärka politiken till stöd för småföretagen och bevara den kraft som skapades vid Lissabonmötet.

[2] Första rapporten: KOM(2001) 122 slutlig, 7.3.2001; andra rapporten: KOM(2002) 68 slutlig, 6.2.2002; tredje rapporten: KOM(2003) 21 slutlig, 21.1.2003.

Rekommendationerna i stadgan är precis lika relevanta för företagen i andra europeiska länder. Kandidatländerna ställde sig bakom stadgan i april 2002, vid ett möte i Maribor, och detsamma gjorde länderna på västra Balkan [3] vid toppmötet mellan Europeiska unionen och länderna på västra Balkan i Thessaloniki i juni 2003. Nu har 34 länder utfäst sig att tillämpa den princip om att "tänka småskaligt först" som stadgan är ett uttryck för.

[3] Albanien, Bosnien och Hercegovina, Kroatien, f. d. jugoslaviska republiken Makedonien samt Serbien och Montenegro.

Stadgan samlar alla aspekter av den politik som påverkar småföretagen på europeisk och nationell nivå. Genom att stadgan har en sådan övergripande ansats bidrar den till att göra de politiskt ansvariga på högsta nivå uppmärksamma på behovet av ständiga förbättringar.

Rådet (konkurrenskraft) höll vid sitt möte i mars 2003 en offentlig debatt som byggde på kommissionens rapport om stadgan och ett antal andra dokument. I sina slutsatser om entreprenörskap och småföretag [4] uppmanade rådet också medlemsstaterna att lyssna på småföretagen, att påskynda genomförandet av stadgan och att ägna stor uppmärksamhet åt exempel på god praxis. Dessutom ansåg rådet att både medlemsstaterna och kommissionen ytterligare borde integrera användningen av frivilliga kvalitativa och kvantitativa mål i genomförandet av stadgan.

[4] Rådets (konkurrenskraft) slutsatser om entreprenörskap och småföretag, 3 mars 2003.

Kort därefter, också i mars 2003, gav Europeiska rådets möte i Bryssel [5] ny kraft åt stadgeprocessen. Europeiska rådet uppmanade medlemsstaterna att på ett innovativt sätt påskynda genomförandet av stadgan så att småföretagen blir mer delaktiga i utformningen av politiken och får större möjligheter att yttra sig i samband med detta. Dessutom bad Europeiska rådet medlemsstaterna att ägna mer uppmärksamhet åt stadgan genom att till fullo utnyttja de möjligheter som erbjuds genom lämpliga nationella mål och inbördes utvärdering.

[5] Ordförandeskapets slutsatser från Europeiska rådets möte i Bryssel den 20-21 mars 2003, punkt 23.

Även den konferens i Thessaloniki för ministrar med ansvar för små och medelstora företag som anordnades av det grekiska ordförandeskapet i februari 2003 bidrog i hög grad till att hålla tempot uppe i stadgeprocessen.

I samband med den konferensen fick ministrarna möjlighet att diskutera framstegen med företrädare för småföretag och att direkt från dessa höra vilka frågor de tycker är viktiga. Det är självklart att näringslivsorganisationernas deltagande i stadgeprocessen är oundgängligt. Naturligtvis måste initiativ som genomförs för näringslivets skull också bedömas av företrädare för företagen, så att en bättre uppfattning om hur väl initiativen fungerar i praktiken erhålls. Att näringslivsorganisationerna visar så stort intresse för stadgan och i allt högre grad engagerar sig i dess genomförande är något som uppskattas mycket.

Kommissionen välkomnar det fortsatta stödet från Europaparlamentet [6], Europeiska ekonomiska och sociala kommittén [7] och Regionkommittén [8] för strävan att förbättra den miljö i vilken småföretagen verkar och se till att stadgan genomförs fullständigt.

[6] Europaparlamentets resolution om "Entreprenörskap i Europa", PE 322.026, 23.10.2003.

[7] Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttranden om mikroföretagens och småföretagens roll i EU:s ekonomi och produktionsstruktur, INT/174, 18.6.2003, och om grönboken "Entreprenörskap i Europa", INT/178, 24.9.2003.

[8] Regionkommitténs yttrande av den 9 oktober 2003 om kommissionens meddelande till rådet, Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén om industripolitiken i ett utvidgat Europa, ECOS-017, 27.10.2003.

1.2. Goda framsteg i genomförandet av stadgan

Tre och ett halvt år efter det att Europeiska stadgan för småföretagen fick stats- eller regeringschefernas stöd har den för många SMF [9]-organisationer kommit att symbolisera att de offentliga förvaltningarna - på EU-nivå och nationell nivå liksom på regional och lokal nivå - bryr sig om de frågor som småföretagen anser vara viktiga.

[9] Små och medelstora företag.

Arbetet med rekommendationerna i stadgan har definitivt gått framåt under denna period. De enskilda åtgärderna kan ibland verka oansenliga, men de bidrar utan tvivel till den allmänna förbättringen av småföretagens miljö.

Årets rapport tar mer ingående upp de framsteg som har gjorts på tre prioriterade områden: dels samrådet med småföretagen, dels tillgång till finansiering - särskilt riskvilligt kapital och mikrolån - och dels innovation och tekniköverföring.

Samrådet med småföretagen är ett område där det tidigare observerats en rågång mellan de medlemsstater som systematiskt konsulterar småföretagen och de som inte gör det. Antalet nya initiativ på området är begränsat, men det har ändå under det gångna året kunnat observeras en uppmuntrande utveckling på vissa punkter. Ett exempel är de utbytesprogrammen mellan offentliga tjänstemän och små och medelstora företag i Nederländerna och Förenade kungariket, som innebär att det skapas en ny kanal för att lyssna på småföretagen.

Överlag förefaller ett antal länder ha väletablerade system för samråd med företagen. Det finns ett brett spektrum av samrådsmekanismer, och strukturerna varierar från land till land beroende på de nationella förhållandena. En etablerad metod är den svenska: när ny lagstiftning skall förberedas tillsätter regeringen en utredning med denna uppgift, och intressenterna får möjlighet att medverka under hela förberedelseprocessen. Andra medlemsstater skulle kunna hämta inspiration i detta arbetssätt.

Med tanke på hur ytterst viktigt det är att lyssna på småföretagen om man skall kunna tänka småskaligt, behöver det fortfarande ständigt ställas krav på förbättring av det regelbundna och systematiska samrådet med småföretagen. Att "lyssna på de små och medelstora företagen" är en av nyckelåtgärderna inom handlingsplanen för entreprenörskap, och det projekt avseende de små och medelstora företagens medverkan i utformningen av politiken på nationell nivå som genomförs inom ramen för Best-förfarandet kommer att ge medlemsstaterna ytterligare exempel på god praxis och politiska rekommendationer.

Tillgång till finansiering är av grundläggande betydelse för möjligheterna att förverkliga affärsidéer. Visserligen har det gjorts betydande framsteg på detta område sedan stadgan kom till, men företagen anser fortfarande att bristen på finansiering är ett stort hinder [10]. Bland de nyare åtgärderna förefaller det finländska programmet DIILI, avsett att locka kompetent personal som blir delägare i företaget, att vara ett innovativt exempel. I Förenade kungariket har ett nytt skattemässigt incitament införts som uppmuntrar flödet av privat kapital till de finansinstitut som ger mikrolån till företag i missgynnade områden. I Frankrike är man i färd med att inrätta lokala investeringsfonder som skall göra det möjligt för investerarna - även här med hjälp av skattemässiga incitament - att bidra till en regions utveckling genom att investera i dess företag.

[10] Tillgång till finansiering är det näst största problemet för de små och medelstora företagen, efter bristen på kompetent arbetskraft, enligt ENSR-undersökningen 2003 (redovisad i "Benchmarking Enterprise Policy: Results from the 2003 Scoreboard", SEC(2003) 1278, 4.11.2003).

För att göra det lättare för småföretagen att få tillgång till finansiering bör man inrikta sig på finansiering i tidiga skeden och på ökning av eget kapital. Den österrikiska modellen för såddfinansiering, som innebär att de externa aktörerna har begränsade möjligheter att ingripa i företagens operativa beslut, är ett intressant exempel på hur den offentliga sektorn kan tillhandahålla riskvilligt kapital. Flera andra nya instrument har utvecklats under det gångna året, men det behövs ytterligare ansträngningar för att tillhandahålla tillräckliga instrument för mikrokredit och garantier. Det italienska programmet CONFIDI, som funnits länge, är ett exempel på ett välfungerande system för sammanslutningar för ömsesidiga garantier. Särskild uppmärksamhet måste ägnas åt att öka småföretagens eget kapital.

Det har vidtagits flera nya åtgärder på området för innovation och tekniköverföring. Det nederländska initiativet TechnoPartner, som samlar alla instrument avsedda för innovativa nystartade företag, och den portugisiska innovationsmyndigheten, som verkar för att närma företagarsektorn och det nationella systemet för naturvetenskap och teknik till varandra, sänder t.ex. ut signaler om bättre samordning av innovationsprogrammen. Trots detta stöter många småföretag i Europa fortfarande på problem när de försöker bli bättre inom innovation. De flesta småföretagen saknar dessutom, just på grund av sin ringa storlek, den kompetens och de resurser som krävs för att de själva skall kunna bedriva forskning och utveckling, införa ny teknik och vidareutbilda sina anställda.

Småföretagen är i mycket hög grad beroende av en miljö som främjar innovation. Utvecklingen av lämpliga initiativ för teknik- och kunskapsöverföring är av avgörande betydelse för de flesta av dem. De danska serviceinstituten för teknikbaserad kunskap, som särskilt skall bistå småföretagen, är ett intressant exempel på en struktur som är väl avpassad för SMF. I Norge har lagstiftningen i fråga om rätten till anställdas uppfinningar ändrats så att rätten till ett patent numera tillfaller universitetet och inte forskaren. Som följd av detta inrättar nu universiteten i Oslo och Bergen egna kontor för tekniköverföring. I Irland sammanför nätverket Shannon Development Network näringsliv, utbildning och innovation. I Belgien ges broschyren "100 frågor om innovation" ut med information och vägledning till företagare om förändring och innovation. Det behövs ytterligare ansträngningar för att utveckla lämpliga mekanismer för tekniköverföring som kan stärka samarbetet mellan forskningsvärlden och näringslivet.

Nätverk över företagsgränserna och kluster är viktiga verktyg för att främja småföretagens innovationspotential och för att sprida innovationer. Sådant samarbete bör även sträcka sig över nationsgränserna. De nya tyska och österrikiska programmen för att underlätta gränsöverskridande samarbete är lovande exempel, men det behövs fler initiativ för att uppmuntra till samarbete mellan företag, även över gränserna.

På vissa av stadgans områden har framstegen varit verkligt dramatiska sedan stadgan kom till. När det gäller att göra det billigare och snabbare att etablera företag - ett område som fått mycken uppmärksamhet på hög politisk nivå, där flera medlemsstater har ställt upp mål och där ett projekt inom ramen för Best-förfarandet [11] lämnat konkreta rekommendationer till förbättringar - har t.ex. flera medlemsstater lyckats se till att det nu går betydligt snabbare och kostar betydligt mindre att etablera ett företag. I några medlemsstater har system för registrering av företag via Internet tagits i bruk under det gångna året.

[11] "Benchmarking the administration of business start-ups". Projekten inom ramen för Best-förfarandet, som ingår i den öppna samordningsmetoden, ger en stödram för medlemsstaternas ansträngningar att fastställa vad som är bästa praxis inom ett begränsat antal specifika områden av särskilt stor betydelse för företagen samt att utbyta information om denna bästa praxis.

På den allra senaste tiden har man i Spanien drastiskt minskat den tid det tar att registrera ett företag genom sitt projekt Nueva Empresa (Nytt företag) - nu kan man etablera ett litet företag via Internet på bara två dygn. Dessa två dygn omfattar alla de sju steg som tidigare krävdes (bl.a. registrering hos skattemyndigheten, i handelsregistret och hos socialförsäkringsmyndigheten) och som brukade ta 30-60 dagar [12]. Detta är en imponerande prestation som med råge överträffar det mål på 42 dagar som Spanien ställt upp för 2006. Projektet Nueva Empresa omfattar också ett förenklat redovisningssystem, skattemässiga och finansiella fördelar samt stödtjänster, vilket innebär att det utgör ett heltäckande paket för att hjälpa entreprenören att få igång ett nytt företag inte bara snabbt utan också med större framgång.

[12] 30-60 dagar enligt den spanska nationella rapporten från oktober 2003; 24 dagar enligt slutrapporten från januari 2002 från det projekt som genomfördes inom ramen för Best-förfarandet; 83 dagar enligt ett arbetsdokument från år 2000 publicerat av National Bureau of Research i USA.

Bland de övriga områden där det i de tidigare rapporterna om stadgan har redovisats framsteg och ökade ansträngningar märks dels bättre regler, dels utbildning för entreprenörskap.

Alla regeringar har utfäst sig att förbättra och förenkla reglerna och de blir allt mer medvetna om behovet av att minska den administrativa bördan på företagen. Dessutom är flera medlemsstater i färd med att se över sin konkurslagstiftning. Ändå är det så att medan vissa medlemsstater låtit göra konsekvensanalyser av föreslagna nya regler i flera år, finns det ett litet antal medlemsstater där man fortfarande över huvud taget inte förefaller göra några sådana konsekvensanalyser innan ny lagstiftning införs. Kommissionen lägger för sin del också mycket stor vikt vid att förbättra lagstiftningens kvalitet och vid att försöka avgöra hur lagstiftningen kan komma att påverka småföretagen, detta på grundval av sin handlingsplan för bättre lagstiftning från 2002.

När det gäller utbildning för entreprenörskap blir medlemsstaterna allt mer medvetna om behovet av att främja entreprenörskap på alla utbildningsnivåer, och de har tagit ett betydande antal initiativ på detta område. I Frankrike har t. ex nyligen inrättats ett observationsorgan för pedagogiska principer i samband med entreprenörskap (Observatoire des pratiques pédagogiques en entrepreneuriat) vars uppgift är att stimulera till utbyte av information om välfungerande metoder mellan lärare. Projektet om utbildning för entreprenörskap som genomfördes inom ramen för Best-förfarandet har bidragit till en positiv utveckling på området, även om det fortfarande är svårt att bedöma de faktiska effekterna av åtgärderna då det självklart tar tid innan det syns några konkreta resultat.

På det hela taget har arbetet med att genomföra stadgan alltså gått framåt under de senaste åren. Men Europa behöver bli bättre, och fortsätta bli bättre. Att förbättra miljön för småföretagen är en kontinuerlig process. Därför är det fortfarande ytterst viktigt att medlemsstaterna fortsätter att vidta åtgärder i linje med rekommendationerna i stadgan. Medlemsstaterna måste se till att initiativen och åtgärderna kommer förbi planeringsstadiet och att de på vederbörligt sätt genomförs, utvärderas och förbättras.

1.3. Lära av varandra - utrymme för mer

Stadgeprocessen har visat sig vara ett extremt effektivt sätt att se på vilka områden medlemsstaterna gjort framsteg när det gäller att främja småföretagen. Dessutom ger den värdefull information om på vilka områden där det finns mer att göra. Något som framstår tydligt är att även om alla medlemsstaterna ansträngt sig att genomföra åtgärder inom alla stadgans områden, tenderar de att ha olika specialiteter och att ha expertkunskap på olika områden. Sammantaget innebär detta att det finns en mycket användbar samling av kunskap som kan utnyttjas i det fortsatta arbetet med att förbättra småföretagens miljö över hela Europa, och det är framför allt identifieringen och spridningen av denna kunskap som utgör stadgeprocessens verkliga mervärde.

Återigen har allt fler medlemsstater nu uppgivit att de har hämtat inspiration från åtgärder som utvecklats i andra medlemsstater och från de rekommendationer som lämnats av de projekt som genomförts inom ramen för Best-förfarandet. Med andra ord har de dragit fördel av varandras starka sidor. Den öppna samordningsmetoden ger goda resultat. Framgångarna stannar inte längre kvar innanför nationsgränserna. Detta är ett verkligt framsteg och det är det bästa sättet att minska skillnader i resultat mellan EU-länderna.

Flera medlemsstater har t.ex. ställt upp mål för att minska de administrativa bördorna och utvecklat metoder för att mäta framstegen på vägen mot målen. I Sverige utvecklas nu en mätmetod på grundval av erfarenheterna från Belgien, Danmark och Nederländerna. I Belgien har efter nederländsk förebild en kontaktpunkt för motstridiga regler och administrativa kostnader inrättats, som tar emot anmälningar från enskilda och företag om motstridiga eller svårtillämpbara regler.

I Österrike arbetar man, med de imponerande spanska prestationerna som förebild, nu på att ytterligare förbättra infrastrukturen för notarierna så att nya företag skall kunna registreras snabbare - detta skall kunna göras på 48 timmar samtidigt som rättssäkerheten förblir på samma höga nivå, tack vare elektronisk certifiering av rättsakter.

I Danmark har man på flera punkter förstärkt analyserna av konsekvenserna för företagen, i linje med rekommendationerna från det projekt på området som genomförts inom ramen för Best-förfarandet.

I Spanien har man satsat särskilt på att se till att resultaten av de projekt som genomförts inom ramen för Best-förfarandet leder till konkreta åtgärder. Generaldirektoratet för SMF-politik har gjort sammanfattningar av de enskilda projekten som sänts till regeringsdepartement, regioner, näringslivsorganisationer och SMF-experter. Dessutom har det anordnats möten med de spanska experter som deltog i Best-projekten och i andra projekt inom ramen för det fleråriga programmet för företag och företagaranda [13], i syfte att göra experterna medvetna om behovet av att göra reklam för resultaten och genomföra projektens rekommendationer.

[13] Rådets beslut 2000/819/EG av den 20 december 2000 om ett flerårigt program för företag och företagaranda, särskilt för små och medelstora företag (SMF) (2001-2005), EUT L 333, 29.12.2000, s. 84.

Kommissionen hämtar också inspiration från medlemsstaterna. Efter förebild från Nederländerna och Förenade kungariket kommer kommissionstjänstemän som arbetar med näringslivsfrågor att, i försöksskala, ges möjlighet att göra "externpraktik" under en till två veckor i ett litet eller medelstort företag.

Denna process där man lär av varandra måste bli ännu intensivare. Vid sidan av rekommendationerna i själva stadgan finns det en stor mängd information, rekommendationer och exempel på god praxis i rapporterna från de projekt som genomförts inom ramen för Best-förfarandet och i de årliga rapporterna om stadgan, och denna resurs utnyttjas långt ifrån fullständigt. Den öppna samordningsmetoden har visat sig vara framgångsrik på detta område, och tillämpningen av metoden skall förbättras ytterligare genom ett bättre utnyttjande av alla de möjligheter den erbjuder.

För egen del kommer kommissionen att göra ytterligare ansträngningar för att förbättra spridningen av information om de exempel på god praxis som kartlagts. Ett steg i denna riktning är diskussionerna vid de regelbundna mötena i den näringspolitiska gruppen [14] med de generaldirektörer i medlemsstaterna och anslutningsländerna som ansvarar för näringslivs- och SMF-frågor. Dessa diskussioner, som påbörjades 2003, utgör redan ett användbart forum för gemensam analys av god praxis [15].

[14] Enterprise Policy Group (EPG) - en grupp som ger kommissionen råd i näringspolitiska frågor. I gruppen ingår experter på hög nivå från näringslivet och företrädare för medlemsstaterna.

[15] Under 2003 har gruppen tagit upp exempel på god praxis på områdena för utbildning i entreprenörskap, överlåtelser av bolag och mikrolån.

Stadgekonferensen i Tallinn [16] hösten 2003 var också ett tillfälle att utbyta erfarenheter, med särskild inriktning på kandidatländerna. Kommissionen kommer att bygga vidare på de framgångsrika konferenserna i Tallinn och Maribor genom att även framöver arrangera årliga konferenser om stadgan i syfte att stimulera till utbyte av erfarenheter mellan medlemsstaterna [17].

[16] Konferensen arrangerades den 30 september-1 oktober 2003 av kommissionen i samarbete med det estländska ekonomi- och kommunikationsdepartementet.

[17] Detta ligger också i linje med begäran från rådets (konkurrenskraft) möte i mars 2003.

Alla rekommendationerna och exemplen på god praxis från de tidigare stadgerapporterna och de slutförda projekten som genomförts inom ramen för Best-förfarandet kommer att sammanställas. Syftet är att göra den befintliga informationen mer lättillgänglig och användarvänlig.

1.4. Göra småföretagspolitiken bättre samordnad

Småföretagens miljö påverkas av ett stort antal faktorer. För att förbättra den måste åtgärder vidtas på en lång rad områden. Detta är skälet till att lämplig planering och samordning av alla de politiska åtgärder som påverkar småföretagen är en nödvändighet. Stadgan med sina tio handlingslinjer beaktar detta i och med att den går utöver näringspolitiken i strikt bemärkelse. För att den skall kunna genomföras på ett ändamålsenligt sätt måste många olika aktörer vidta konkreta åtgärder.

I vissa länder verkar själva stadgeprocessen ha bidragit till en bättre intern samordning. De årliga bilaterala mötena mellan kommissionen och medlemsstaterna kräver liksom utarbetandet av de nationella rapporterna att ett flertal departement och myndigheter lämnar bidrag, vilket uppmuntrar till ökat samarbete och ökad samordning.

Samordningen mellan departement och myndigheter på nationell nivå kan åstadkommas på olika sätt. I flera länder har övergripande initiativ eller åtgärdsplaner på området för entreprenörskap eller innovation utvecklats.

Den senaste utvecklingen i Norge är att ett synnerligen ambitiöst samarbete upprättats mellan departement kring utvecklingen av landets innovationspolitiska plan, som lades fram i oktober 2003. Arbetet leddes av en grupp bestående av fem ministrar med handels- och industriministern som ordförande, och denna ledningsgrupp bistods av en arbetsgrupp med företrädare för tre departement och av tolv departementsövergripande grupper för specifika frågor. Även extern kompetens utnyttjades i arbetet. För uppföljningen av planen har en innovationspanel med nio ministrar inrättats. Dessutom kommer näringslivsföreträdare och andra intressenter att bjudas in till regelbundet återkommande möten och där redovisa sina synpunkter på hur utformningen och genomförandet av politiken kan förbättras.

Att ministrar eller departement ingår politiska överenskommelser är en annan form för gemensamma satsningar. I Italien har departementet för produktiva aktiviteter och avdelningen för innovation och teknik undertecknat en avsiktsförklaring om att de med hjälp av en gemensam handlingsplan skall främja innovation bland små och medelstora företag. I Frankrike har statssekreteraren för SMF-frågor och utbildningsministern undertecknat en överenskommelse - den första av sitt slag i landet - med syftet att förbättra lärarnas, elevernas och studenternas kunskaper om företag och entreprenörskap.

Att småföretagspolitiken måste vara välavvägd är naturligtvis något som gäller även för kommissionens del. Utöver att stadgan har blivit ett dynamiskt verktyg för genomförandet av småföretagspolitiken, har den kopplingar till gemenskapspolitiken på andra områden, i synnerhet till den europeiska sysselsättningsstrategin och strategin för den inre marknaden - vilka båda nyligen setts över - och till forskningspolitiken, sammanhållningspolitiken och de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken.

Stadgeprocessen har helt klart resulterat i bättre samarbete och samordning mellan de avdelningar inom kommissionen som ägnar sig åt politiska åtgärder med konsekvenser för småföretagen. Här har skett en ytterligare förstärkning genom att representanten för små och medelstora företag utsetts och genom att ett SMF-nätverk nyligen upprättats inom kommissionen. Detta nätverk, som har medlemmar i ett antal avdelningar, har visat sig vara ett bra verktyg för att öka medvetenheten inom kommissionen om de små och medelstora företagens behov och för att förbättra samordningen i SMF-frågor. SMF-nätverket är nu på god väg att bli det viktigaste verktyget för samordningen av SMF-politiken inom kommissionen, och det bidrar också till att man nu i allt högre grad tenderar att arbeta på ett "SMF-vänligt" sätt med alla relevanta EU-program och EU-initiativ.

1.5. Framtidsutsikter

I januari 2003 tog kommissionen genom sin grönbok om entreprenörskap [18] initiativ till en bredare debatt om entreprenörskap i Europa. Denna grönbok byggde vidare på analysen av framstegen inom ramen för stadgan och på den väletablerade stadgeprocessen. Efter att ha beaktat resultaten av det offentliga samrådet lägger kommissionen nu fram en handlingsplan [19] som anger en strategisk ram och innehåller ett antal nyckelåtgärder för att ge den europeiska entreprenörskapsdagordningen ny energi. Rapporter om denna handlingsplan kommer att ingå i rapporteringsmekanismen för stadgan från och med 2005.

[18] GRÖNBOKEN "ENTREPRENÖRSKAP I EUROPA", KOM(2003) 27 SLUTLIG, 21.3.2003.

[19] "HANDLINGSPLAN: EN EUROPEISK DAGORDNING FÖR ENTREPRENÖRSKAP", KOM(2004) 70 SLUTLIG, 11.02.2004

2. MEDLEMSSTATERNAS, NORGES OCH KOMMISSIONENS FRAMSTEG INOM DE UTVALDA PRIORITERADE OMRÅDENA FÖR DEN PERIOD SOM RAPPORTEN AVSER

2.1. Inledning

Detta är den fjärde årsrapporten om genomförandet av stadgan. Syftet är att ge en kortfattad översikt över de främsta av de åtgärder som medlemsstaterna, Norge och kommissionen har vidtagit under det gångna året i syfte att genomföra stadgan. Norge har tackat ja till kommissionens inbjudan att medverka i stadgeprocessen, medan de övriga medlemmarna i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, Island och Liechtenstein, inte uttryckt någon vilja att delta. Alla kandidatländerna antog stadgan i april 2002 och länderna på västra Balkan gjorde detsamma i juni 2003; dessa länders framsteg analyseras i separata rapporter [20].

[20] "Rapport om genomförandet av Europeiska stadgan för småföretagen i de anslutande länderna och kandidatländerna", SEK(2004) xxxx kommande; "Rapport om genomförandet av Europeiska stadgan för småföretagen i länderna på västra Balkan", SEK(2004) 149.

I denna rapport försöker kommissionen framhålla starka och svaga punkter inom Europeiska unionen och Norge, belysa lovande nationella åtgärder och rekommendera framtida åtgärder, för att på detta sätt bidra till att stärka politiken till stöd för småföretagen och bevara den kraft som skapades vid Lissabonmötet.

Dessutom är rapporten avsedd att stimulera utbytet av erfarenheter och god praxis inom Europa. Det finns ett antal definitioner av "god praxis". Det som framhålls i denna rapport är sådana initiativ som förefaller ha varit särskilt lyckade i ett nationellt sammanhang och som dessutom skulle kunna vara av intresse för andra länder [21]. Med anledning av att Europaparlamentet [22] och Europeiska ekonomiska och sociala kommittén [23] har betonat betydelsen av att de exempel på god praxis som framkommer genom stadgeprocessen redovisas på ett användarvänligt sätt, ges något mer utförlig information om särskilt intressanta åtgärder.

[21] För att ett nationellt initiativ skall kunna betraktas som exempel på egentlig "god praxis" måste det fullständigt överensstämma med den relevanta gemenskapslagstiftningen, inbegripet konkurrensreglerna och reglerna om statligt stöd. Att ett visst initiativ tas upp i denna rapport innebär inte i sig att de berörda åtgärderna är förenliga med de relevanta bestämmelserna i fördraget. De åtgärder som framhålls kommer både från de senaste nationella rapporterna och från tidigare rapporter.

[22] Europaparlamentets resolution om "Entreprenörskap i Europa", PE 322.026, 23.10.2003, punkt 46.

[23] Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande om mikroföretagens och småföretagens roll i EU:s ekonomi och produktionsstruktur, INT/174, 18.6.2003, punkt 4.1.1.

På grund av rapportens syfte och omfattning kan dock ingen fullständig eller utförlig lista över åtgärder redovisas. Utförliga beskrivningar av nationella åtgärder med uppgifter om kontaktpersoner finns i de nationella rapporter som lagts ut på kommissionens webbplats [24].

[24] De fullständiga rapporterna finns på följande adress: http://europa.eu.int/comm/enterprise/ enterprise_policy/charter/charter2004.htm

Vilken miljö småföretagen skall verka i är i huvudsak något som bestäms av medlemsstaterna [25]. Därför bygger slutsatserna i rapporten främst på medlemsstaternas framsteg, även om den också belyser de framsteg som kommissionen gjort. Som komplement finns den gemensamma rapporten om sysselsättningen [26], där det redovisas en översikt, baserad på nationella rapporter, över medlemsstaternas åtgärder med anledning av riktlinjerna om sysselsättningsskapande och entreprenörskap.

[25] Europaparlamentet framhöll i sin resolution av den 20 mars 2002 om resultaten från Europeiska rådets möte i Barcelona att "ansvaret för att genomföra nästan alla åtgärdspunkter i stadgan ligger hos medlemsstaterna".

[26] KOM(2004) 24 slutlig, 21.1.2003.

Det är visserligen svårt att varje år bedöma framstegen på de olika områdena, men de viktigaste tendenserna beskrivs kortfattat nedan. Denna översikt motsvarar kommissionens uppfattning om läget och bygger på den information som medlemsstaterna redovisat [27].

[27] Källan till den information om åtgärder i medlemsstaterna och Norge som redovisas i denna rapport är där inget annat sägs de nationella rapporterna eller de bilaterala mötena.

Analysen av framstegen i medlemsstaterna och Norge bygger på utförliga nationella rapporter och på de bilaterala möten mellan kommissionen och nationella myndigheter som ägde rum i juli-oktober 2003. Liksom förra året deltog nationella näringslivsorganisationer aktivt i samtliga bilaterala möten och gav uttryck för sina åsikter. Det anordnades också ett samråd via Internet om de nationella rapporterna där alla berörda parter hade möjlighet att yttra sig. Information om detta samråd lämnades vid ett möte i oktober 2003 med europeiska näringslivsorganisationer samt per e-post till ca 30 sådana organisationer [28]. Den interna analysen av kommissionens framsteg har utförts av en avdelningsövergripande grupp med företrädare för alla avdelningar vilkas verksamhet berör små och medelstora företag.

[28] Samrådet redovisas på http://europa.eu.int/comm/enterprise/ enterprise_policy/charter/charter2004.htm. Följande näringslivsorganisationer lämnade kommentarer, vilka också redovisas på den ovannämnda webbplatsen: de tyska hantverkarnas centralförbund (Zentralverband des Deutschen Handwerks, ZDH), Svenskt näringsliv och Företagarnas Riksorganisation. Dessa organisationer redovisade utifrån den tyska respektive den svenska nationella rapporten sina åsikter om vilka åtgärder som fungerar väl och vilka som borde förbättras. Det hänvisas i denna rapport till vissa av deras specifika kommentarer i samband med beskrivningen av de berörda åtgärderna. På ett mer allmänt plan uttryckte ZDH åsikten att man i Tyskland, trots initiativ som Pro Mittelstand och trots att den federala regeringen utsett en särskild SMF-representant, i den övergripande ekonomiska politiken och i utformningen av lagstiftningen ägnar alltför liten uppmärksamhet åt de frågor som är viktiga för små och medelstora företag.

De flesta åtgärderna får inte några konkreta resultat på kort sikt, och det går inte att på årsbasis göra någon fullständig bedömning av framstegen på alla områdena. Medlemsstaterna bör inte heller sträva efter att lansera ett stort antal åtgärder varje år, utan det är lika viktigt att de befäster, utvärderar och förbättrar de befintliga åtgärderna. Då rådet (konkurrenskraft) vid sitt möte i mars 2003 förespråkade att översynen av utvecklingen på nationell nivå skulle skärpas genom att ett begränsat antal av stadgans områden varje år prioriterades, tar denna rapport mer utförligt upp framstegen på följande områden:

- Tillgång till finansiering, särskilt riskvilligt kapital och mikrolån.

- Innovation och tekniköverföring.

- Samråd med småföretagen.

De europeiska näringslivsorganisationerna uppmanades vid ett möte i juni 2003 [29] att lämna kommentarer om vad de ansåg vara de viktigaste frågorna på dessa områden.

[29] Med anledning av denna uppmaning redovisade de europeiska handelskamrarnas sammanslutning Eurochambres och de europeiska revisorernas sammanslutning FEE skriftliga kommentarer om stadgeprocessen i allmänhet och om de tre prioriterade områdena.

Denna rapport täcker i huvudsak perioden från hösten 2002 till hösten 2003, men då de flesta åtgärderna har ett långt tidsperspektiv går det inte att undvika en viss överlappning mellan årsrapporterna.

Mot bakgrund av åtagandet i stadgan att "använda effektiva indikatorer för att utvärdera framsteg i tiden" och rådets (konkurrenskraft) uppmaning till medlemsstaterna och kommissionen att "fortsätta med det frivilliga arbetet med kvantitativa och kvalitativa mål, så att användningen av dessa integreras ytterligare i genomförandet av Europeiska stadgan för småföretag" utgör rapporten ett försök att beskriva de kvantitativa framstegen med hjälp av relevanta indikatorer från resultattavlorna för näringspolitiken [30], för innovation [31] och för den inre marknaden [32]. I rapporten framhålls dessutom de relevanta frivilliga kvantitativa mål inom näringspolitiken som medlemsstaterna tillkännagav 2002 och 2003 [33]. De frivilliga nationella målen kommer från medlemsstaternas överenskommelse om näringspolitiska indikatorer med nära koppling till rekommendationerna i stadgan.

[30] "Benchmarking Enterprise Policy: Results from the 2003 Scoreboard", SEC(2003) 1278, 4.11.2003. Där inget annat uppges är resultattavlan för näringspolitiken (Enterprise Policy Scoreboard) källan till de indikatoruppgifter som redovisas i denna rapport.

[31] SEC(2003) 1255, 10.11.2003.

[32] Resultattavlan för den inre marknaden, nr 12, maj 2003; pressmedelande IP/04/33, 12.1.2004.

[33] Resultattavlan för näringspolitiken är källan till all den information om de av medlemsstaterna tillkännagivna mål som redovisas i denna rapport.

Frågan om indikatorer och mål i samband med stadgan diskuterades också under de bilaterala mötena. De flesta medlemsstaterna höll med om att lämpliga mål är användbara, men de nationella myndigheterna betonade också att bristen på data gör det svårt att utforma relevanta indikatorer, som helst skall återspegla enbart småföretagens situation. För att stimulera till diskussion föreslog kommissionsföreträdarna informellt att man genom att ställa upp ett litet antal ambitiösa men realistiska gemensamma mål på EU-nivå skulle kunna bidra till att ge arbetet en tydlig inriktning. De flesta nationella förvaltningarna var i grunden positiva till tanken, i några fall dock med vissa reservationer. Då medlemsstaterna fortfarande har olika åsikter om huruvida sådana gemensamma mål verkligen skulle kunna bidra till att förbättra genomförandet av stadgan, är det emellertid osannolikt att någon överenskommelse kommer att kunna uppnås på kort sikt. Naturligtvis måste alla mål för att vara meningsfulla åtföljas av lämpliga strategier och politiska åtgärder. När det gäller indikatorer råder det stort behov av förbättrad officiell statistik via det europeiska statistiksystemet på de olika områden som täcks av stadgan.

Denna rapport kartlägger tydligt åtgärder som specifikt riktar sig till mikroföretag eller småföretag, men många av de analyserade initiativen är avsedda att stödja både små och medelstora företag. Kommissionen anser dock att dessa åtgärders värde för eller inverkan på småföretagen inte blir mindre av att de inte uteslutande riktar sig till företag med färre än 50 anställda. Därför har både kommissionen och medlemsstaterna valt att i denna rapport ta med alla initiativ som inverkar på små och medelstora företag men att särskilt framhålla de åtgärder som förefaller inverka mest på småföretagen.

2.2. Finansiering

"Entreprenörer behöver finansiering för att omsätta sina ambitioner i verkligheten. För att förbättra småföretagens tillgång till finansiella tjänster kommer vi att:

Fastställa och undanröja hindren för skapandet av en all-europeisk kapitalmarknad och för genomförandet av handlingsplanen för finansiella tjänster och handlingsplanen för riskkapital;

Förbättra förbindelserna mellan banksystemen och småföretagen genom att skapa lämpliga villkor för tillgång till krediter och riskkapital;

Förbättra tillgången till strukturfonderna och välkomna initiativ från Europeiska investeringsbanken för att öka tillgången till kapital för företagsetablering och för högteknologiska företag, även med aktier som instrument."

Att förbättra tillgången till finansiering är en viktig aspekt av strävandena att främja småföretagens utveckling i Europa. Villkoren på finansmarknaderna påverkar tillgången till finansiering. Konjunkturnedgången har gjort det mer komplicerat för småföretagen att få extern och intern finansiering, men i takt med att tillväxten successivt förbättras kommer småföretagen också att få bättre finansieringsmöjligheter. Att få extern finansiering har blivit svårare på grund av att många banker och riskkapitalfonder har drabbats av förluster i sina SMF-portföljer och blivit mer ovilliga att ta risker. Bankerna prövar nu låneansökningarna mer noggrant och kräver större säkerheter.

Riskvilligt kapital är ett alternativ bara för en liten minoritet av småföretagen, nämligen för dem som förväntas växa snabbt. På längre sikt väntas riskvilligt kapital få större betydelse, eftersom många små och medelstora företag behöver förstärka sitt egna kapital.

Så kallade företagsänglar (business angels) - enskilda investerare av informell eller formell karaktär - erbjuder både finansiering och erfarenhet av företagsledning. Om företagsänglarna bildar nätverk blir det lättare för dem att hitta lämpliga entreprenörer att satsa på. Det första som måste göras för att öka deras investeringar är att öka medvetenheten om de fördelar och tjänster som företagsänglar och nätverk av sådana erbjuder. En annan viktig åtgärd är att öka sannolikheten för att entreprenörerna skall lyckas locka företagsänglar att satsa på dem genom att öka entreprenörernas "investeringsberedskap". Detta är viktigt då entreprenörerna måste förstå vad som skiljer olika källor till finansiering åt och vad som kännetecknar just företagsänglarnas roll. Entreprenörer som har god investeringsberedskap och har realistiska affärsplaner kan lättare föra en dialog med företagsänglar.

De flesta småföretag är enskilda näringsidkare eller handelsbolag, och mikrolån - till belopp på upp till 25 000 euro - är i många fall en viktig källa till finansiering för dem. Bankerna anser ofta att mikrolån innebär hög risk och låg avkastning, beroende på att andelen låntagare som inte lyckas betala tillbaka sitt lån är relativt stor och på att handläggningskostnaderna är höga. Detta innebär att marknaden uppvisar en brist på detta område.

För att åtminstone delvis avhjälpa denna brist hos marknaden förekommer det offentligt stöd i alla medlemsstater. På nationell nivå spelar offentliga stödbanker, där sådana finns, en aktiv roll och utgör fortfarande en kostnadseffektiv och ändamålsenlig kanal för att tillhandahålla en del av lånet och/eller garantin, i synnerhet i de fall där det krävs storskaliga operationer. System för garantier (kompletterande garantier och motgarantier) och sammanslutningar för ömsesidiga garantier gör det också lättare för kreditinstituten att ge mikrolån då både deras riskexponering och deras kapitalbehov blir mindre. På europeisk nivå finns det inom det fleråriga programmet för företag och företagaranda (2001-2005) möjligheter till garanti för mikrolån, som bygger på principen om riskdelning och administreras av Europeiska investeringsfonden. Detta gör att finansinstituten kan öka sin exponering för mikrolån.

I den förra rapporten om stadgan drogs slutsatsen att tillgången till finansiering alltjämt utgör en svår begränsning för företag i hela EU och att de flexibla program för mikrolån som inrättats i vissa medlemsstater lovade gott. Medlemsstaterna uppmanades att ytterligare stödja finansieringsinstituten för att förbättra småföretagens tillgång till finansiering, särskilt mikrolån, i enlighet med nationella förhållanden. Dessutom tillråddes medlemsstaterna att genomföra nödvändiga skattereformer och strukturella reformer för att främja de investeringar i riskkapitalfonder som rekommenderas i handlingsplanen för finansiella tjänster. Vidare konstaterades det i rapporten att företagsänglar blir en allt viktigare finansieringskälla för småföretag, och därför uppmuntrades medlemsstaterna att höja medvetenheten om företagsänglar, att främja en rättslig miljö och skatteregler som gynnar riskinvesteringar i småföretag och att stödja lokala och regionala nätverk för företagsänglar.

Det prioriterade område som valts för denna rapport är "Tillgång till finansiering, särskilt riskvilligt kapital och mikrolån". Trots detta har alla relevanta åtgärder som omfattas av stadgeområdet "Finansiering" tagits med i detta avsnitt av rapporten.

2.2.1. Den senaste utvecklingen

Indikatorer och mål

Tre medlemsstater har ställt upp kvantitativa mål på området för tillgång till finansiering. Frankrike eftersträvar årliga riskkapitalinvesteringar på 1 miljard euro år 2010, och Irland siktar på att riskkapitalinvesteringarna skall motsvara 0,8 % av BNI senast år 2006. Ett annat mål för Irland är att två eller tre företag skall börsintroduceras varje år från 2006, och i Nederländerna vill man höja nivån på de statliga garantier som varje år beviljas (BBMKB) till 450 miljoner euro - motsvarande 3 500 lån, varav 60 % avseende nystartade företag.

Utifrån ett antal indikatorer konstaterades det i 2003 års näringspolitiska resultattavla att utvecklingen på området för tillgång till finansiering varit negativ under de senaste kvartalen. De små och medelstora företagen uppger att den dåliga tillgången till finansiering fortfarande lägger stora hinder i vägen för deras tillväxt [34].

[34] Tillgången till finansiering är det näst största problemet för de små och medelstora företagen, efter bristen på kompetent arbetskraft, enligt ENSR-undersökningen 2003 (redovisas i 2003 års näringspolitiska resultattavla).

I nästan alla medlemsstater minskade antalet nya börsintroduktioner i förhållande till antalet redan börsnoterade bolag även 2002, men takten var mycket långsammare.

Också riskkapitalmarknaderna har utsatts för svåra påfrestningar, och kapitalinvesteringarna minskade i alla medlemsstater under 2002. Sverige, Finland, Nederländerna och Förenade kungariket har de största riskkapitalmarknaderna i förhållande till BNI medan Grekland, Österrike och Portugal har de minsta. En annan oroväckande tendens är att investeringarna på ett tidigt stadium i företagens utveckling och såddkapitalinvesteringarna minskat under de senaste tre åren till förmån för investeringar i mognare företag.

En uppmuntrande utveckling är däremot den förvisso måttliga ökningen av antalet nätverk för företagsänglar sedan 1999, framför allt i Frankrike, Tyskland, Sverige, Danmark, Förenade kungariket, Spanien och Nederländerna. I Luxemburg finns det för närvarande inget nätverk för företagsänglar, och Portugal, Österrike och Finland har bara ett nätverk vardera.

Medlemsstaterna

Ett antal olika finansieringsåtgärder för nyetablerade företag har utvecklats.

I Belgien har ett 50-plus-lån införts för personer över 50 år som vill starta eget och ett BAN-lån som komplement till det ekonomiska stödet från företagsänglarna. Dessutom har en ny fond, Starters-fonden, inrättats som är ett initiativ inom den offentliga sektorn med syftet att skaffa privat extern finansiering åt nyetablerade företag och företagsköp. Investerarna kommer på vissa villkor att få skattelättnader för sina faktiska utbetalningar.

Danmark lanserar nu i samverkan med ett antal privata investerare en ny entreprenörskapsfond med ett kapital på 500 miljoner danska kronor (ca 67 miljoner euro) som skall avhjälpa de brister på kapitalfinansmarknaden som ofta uppträder i början av ett företags utveckling. I Nederländerna ser man över sina instrument för finansiering av innovativa nystartade företag.

Finland: Tjänster som erbjuder arbetsinsats i utbyte mot aktier

De "PreSeed"-tjänster som erbjuds av Sitra (den finska nationella fonden för forskning och utveckling) är avsedda att avhjälpa marknadens brister när det gäller finansiering för teknikinriktade företag innan det kan bli aktuellt med såddkapital.

Tjänsten DIILI, som lanserades i april 2003, är det senaste tillskottet till Sitras "PreSeed"-familj av tjänster, som även omfattar INTRO och LIKSA [35]. Tanken bakom Sitra PreSeed är att sammanföra entreprenörer, leverantörer av marknadsinformation, företagsänglar och personer med erfarenhet inom försäljning och företagsledning på marknadsplatsen INTRO, som samordnas av Sitra. I denna miljö genomgår företaget en rad åtgärder som tillför ett genuint mervärde och som sätts in vid rätt tidpunkt. Detta gör att företaget blir allt mer attraktivt för inledande privatkapitalinvesteringar.

[35] LIIKSA:s syfte är att se till att företagens egna resurser inriktas mot införskaffande, analys och bearbetning av affärsinformation som rör dess saluföring. För denna uppgift erbjuds ekonomiska resurser och experter.

Att företagen har ganska begränsad kompetens inom försäljning och företagsledning har varit den viktigaste orsaken till att verksamheten på den välfungerande marknadsplatsen INTRO tappat fart. Den nya tjänsten DIILI har resulterat i en avsevärd förbättring som delvis avhjälpt detta problem, och den har samtidigt uppmuntrat till entreprenörskap och ökat företagsamheten. DIILI ger affärsfolk möjlighet att via marknadsplatsen INTRO studera nyetablerade företag som möjliga arbetsgivare samtidigt som dessa företag redovisas som möjliga investeringsobjekt för företagsänglar. DIILI-programmet innebär att den expert som tar på sig säljansvar i ett företag byter sin kompetens mot aktier i företaget. Experten går in i företaget med en entreprenörsmässig risk och - inledningsvis - troligen med begränsad lön. När detta sker vid rätt tidpunkt i förhållande till investeringscykeln gör dessutom den försäljningskompetens som experten tillför att företaget blir intressantare som objekt för inledande investeringar, vilket avhjälper marknadens brister.

När det gäller finansieringsinstrument för företagsköp blev den franska försöksverksamheten i fem regioner med programmet Prêt à la Reprise d'Entreprise (lån till företagsköp) en så stor framgång att programmet kommer att byggas ut över hela landet. Austria Wirtschaftsservice i Österrike har skapat en efterträdarbonus till stöd för entreprenörer och små och medelstora företag som står i begrepp att överföra äganderätten till företaget. Sparat kapital som används till ett nyetablerat företag eller ett uppköp kan berättiga till en statlig bonus på 14 % som inte behöver betalas tillbaka.

Två nya program för mikrolån har nyligen utvecklats.

I Frankrike har särskilda rättsliga regler införts som tillåter auktoriserade ideella organisationer att låna från banker i syfte att ge mikrolån. Den första organisation som auktoriserades var ADIE, en institution som enbart ägnar sig åt mikrolån och som specialiserat sig på att hjälpa arbetslösa och personer med låg lön att skapa och utveckla företag. Innan de nya reglerna infördes fick ideella organisationer bara låna ut sitt eget kapital.

Förenade kungariket: Skattemässiga incitament för att stimulera till mikrolån

I syfte att göra det lättare för företag - både befintliga och nyetablerade - i missgynnade regioner tillhandahåller den brittiska regeringen stöd i form av kapital, inkomstgarantier och lånegarantier till ca 40 institutioner för utvecklingsfinansiering i lokalsamhällen (Community Development Finance Institutions, CDFI) genom Phoenix-fonden. Dessa institutioner är oberoende finansinstitut som oftast är lokalt baserade och har starka kopplingar till organ som erbjuder affärsstöd och till det lokala samhällets organisationer. De erbjuder lån på kommersiella villkor till företag som har genomförbara planer men som inte eller bara delvis kan tillgodose sina behov på det konventionella sättet. CDFI kräver i allmänhet ingen säkerhet, och de bygger sina lånebeslut på hur företaget kan tänkas påverka det lokala samhället snarare än på konventionella sätt att bedöma kreditvärdighet.

Flödet av privat kapital genom CDFI stimuleras genom en skattelättnad för investeringar i lokalsamhällen (Community Investment Tax Relief, CITR), som började tillämpas i mars 2003 och som skapar incitament för investerarna att förse CDFI med "tålmodigt kapital". En enskild investerare eller ett företag som förser en CDFI med kapital antingen i form av lån eller i form av aktiekapital under minst fem år får en skattelättnad motsvarande 5 % av det investerade beloppet under vart och ett av fem på varandra följande taxeringsår. CDFI, som för att kunna få sådana investeringar måste ha auktoriserats av den brittiska regeringens småföretagsenhet, lånar sedan ut pengarna till nyetablerade och befintliga företag och till projekt i lokalsamhället. I juli 2003 hade 20 CDFI auktoriserats. Tillsammans har dessa institutioner för avsikt att under de närmaste tre åren locka till sig 88 miljoner pund (ca 125 miljoner euro) från investerare för vidareutlåning.

I Belgien har för att locka riskvilligt kapital ett nytt slags organisation för kollektiva investeringar, Private Pricaf, införts. Privata investerare uppmuntras att teckna sig för minst 250 000 euro av aktiekapitalet i ett icke-börsnoterat företag utan att behöva etablera och driva företaget. Den grekiska fonden för utveckling av den nya ekonomin (TANEO) har nu inlett sin verksamhet; det rör sig om en "fond för fonder" vars syfte är att gå in som minoritetsägare i program för investeringar i innovativa företag, särskilt sådana som tillhör den nya ekonomin. I Italien utvecklas nu en offentlig/privat åtgärd som skall göra det lättare för små och medelstora företag i missgynnade regioner och nya företag att få tillgång till riskvilligt kapital. Åtgärden kommer att ställa offentliga medel till förfogande för banker och finansiella intermediärer som vill köpa minoritetsaktieposter för kortare tid.

Frankrike: Investeringsfonder som skall stimulera till lokala investeringar

Den franska lagen om ekonomiska initiativ, som antogs av parlamentet i juli 2003, innebär bl.a. att det skapas fonder för lokala investeringar (fonds d'investissement de proximité, FIP). Denna åtgärd berör i första hand de regionala små och medelstora företag, som ofta har svårt att hitta lämpliga professionella investerare.

Avsikten med FIP är att de skall samla in besparingar från privatpersoner som vill investera i företag etablerade i en viss region. Detta innebär att god avkastning inte är investerarens enda mål, utan det kan även vara en avgörande faktor att en region skall utvecklas genom att företagen där går bra.

FIP kan satsa inom ett område bestående av högst tre angränsande regioner - i Frankrike eller i en annan EU-medlemsstat (det finns också särskilda bestämmelser för de franska utomeuropeiska departementen). Fonderna kommer att påminna om riskkapitalfonder. De måste investera minst 60 % av sina tillgångar i små och medelstora företag, och därav måste 10 % satsas på att etablera företag.

Om en lokal myndighet vill stödja en FIP, kommer förbindelserna mellan myndigheten och fonden att regleras i ett avtal som kan innehålla krav på att investeringar i vissa ekonomiska sektorer eller vissa slags företag skall prioriteras. Att investera i FIP kommer att bli särskilt lockande för privatpersoner tack vare ett betydande skattemässigt incitament som kan innebära en sänkning med 25 % av inkomstskatten på det investerade beloppet, upp till 12 000 euro för en enskild person och 24 000 euro för ett par.

På regional nivå har den flamländska gemenskapen i Belgien inrättat fonden ARKimedes, som skall locka riskvilligt kapital från institutionella och privata investerare till flamländska små och medelstora företag; privatpersoner kan få skattelättnader. I Förenade kungariket har fonden Bridges Community Development Venture Capital Fund inrättats med ett kapital på 40 miljoner pund (ca 57 miljoner euro) som tillförts i lika stora delar av regeringen och investerare inom den privata sektorn. Denna fond skall gå in som delägare i små och medelstora företag med tillväxtpotential som är belägna i de 25 % mest missgynnade lokala valkretsarna i England. Dessutom skapas nu i alla engelska regioner i Förenade kungariket fonder för tidig tillväxt (Early Growth Funds) som skall stimulera tillhandahållandet av riskvilligt kapital till nyetablerade företag och andra företag i tidiga tillväxtstadier. Utöver detta skall fonderna visa investerarna i den privata sektorn att man kan få en kommersiellt gångbar avkastning genom att investera i företag som befinner sig i en tidig tillväxtfas.

Österrike: En ny modell för riskvilligt kapital från den offentliga sektorn

Det österrikiska Austria Wirtschaftsservice GmbH (AWS), en offentlig finansiell intermediär som inrättades 2002, tillhandahåller medel av riskkapitalkaraktär i form av lågprioriterade lån som substitut för aktier. Finansieringsbeslut fattas efter det att företaget granskats noggrant, dess affärsplan godkänts och ett oberoende rådgivande organ givit klartecken.

Företaget betalar en del av sin vinst - andelen fastställs i förväg mot bakgrund av hur affärsplanen ser ut - som ersättning för att kapital ställts till förfogande. Detta innebär att företaget inte betalar något under de första åren om dess verksamhet går med förlust. Dessutom krävs det ingen återbetalning av kapitalet under förlustår. En företrädare för AWS deltar företagets styrelsemöten men lägger sig normalt inte i de operativa besluten annat än om det handlar om större avvikelser från affärsplanen. Däremot kan nyföretagarna alltid få råd och hjälp av hög kvalitet.

Å ena sidan innebär denna modell att företaget under de första åren, då det måste göra stora investeringar, slipper de kassautflöden och debetposter i balansräkningen som reguljära lån hade medfört. Å andra sidan hämmas inte företagets verksamhet av att det betalar en del av sin vinst när verksamheten går bra.

Modellen är således ett försök att lösa problemet med att företagen - särskilt de små - ofta är rädda för att externa riskkapitalister i stor omfattning skall lägga sig i verksamheten.

När det gäller garantimekanismer erbjuder Austria Wirtschaftsservice garantier för lån utan säkerhet på högst 75 000 euro. I Portugal har tre nya regionala sammanslutningar för ömsesidiga garantier inrättats.

Italien: Ett landsomfattande system med sammanslutningar för ömsesidiga garantier

I över 30 år har man i Italien uppmuntrat skapandet av sammanslutningar för ömsesidiga garantier, CONFIDI, vilkas huvudsakliga funktion är att kompensera småföretagens svårigheter att få tillgång till kredit. CONFIDI är ett landsomfattande system för ömsesidiga garantier som omfattar 680 privata företag (som alla är rättsligt och administrativt fristående) där nära en miljon företagare är medlemmar.

Dessa fonder garanterar krediter till små och medelstora företag, upp till 80 % av lånet för nya företag och 50 % för existerande företag. Det största belopp som kan garanteras är 500 000 euro, det krävs ingen personlig säkerhet och räntesatserna är de som bankerna ger sina storkunder. För ett litet eller medelstort företag innebär detta att räntan blir lägre än om låneansökan inte fått stöd av en CONFIDI, som deponerar 50 % av lånebeloppet i kontanta medel på ett bankkonto.

Varje euro som garanteras av CONFIDI-systemet ger en multiplikatoreffekt på minst tio gånger lånebeloppet; detta varierar mellan enskilda CONFIDI. Kreditbedömningen görs av en lokal CONFIDI, inte av banken. Resultaten har hittills varit utmärkta: andelen som inte betalar tillbaka sitt lån är 1,6 %, att jämföra med 8 % för hantverkssektorn generellt.

Sedan år 2000 har det varit möjligt för CONFIDI att få stöd från SMF-garantifonden, ett system för motgarantier som inrättats av departementet för produktiva aktiviteter, vilket har resulterat i en ökning av garantitransaktionerna och gynnat företagen.

På regional nivå har den flamländska regionen i Belgien ingått ramavtal med privata banker som stipulerar att kreditansökningar från de små och medelstora företag som uppfyller vissa kriterier skall garanteras till 75 % av de flamländska myndigheterna. Den vallonska regionen i Belgien är i färd med att inrätta ett särskilt företag - SOCAMUT S.A. - som skall ge motgarantier för 50 % av värdet av de garantier som regionens sammanslutningar för ömsesidiga garantier utfärdar till aktörer som vill etablera företag, expandera sin verksamhet eller överta bolag. Denna mekanism riktar sig enbart till mikroföretag. Huvudstadsregionen Bryssel har en garantifond som nu ger företagarna möjlighet att ansöka direkt om garantier utan att behöva gå via en bank. När företagarna har fått fondens godkännande kan de jämföra de olika finansinstituten och låna där lånevillkoren är bäst.

I Grekland planerar man att inrätta sitt första nätverk för företagsänglar, och i Frankrike har en särskild associationsform för företagsänglar som är enskilda näringsidkare (société unipersonnelle d'investissement providentiel, SUIP) införts. Avsikten är att öka antalet företagsänglar, och SUIP-formen innebär betydande skattemässiga fördelar. I Irland har en databas upprättats som innehåller mer än 50 välbeställda företagsänglar med över 12,7 miljoner euro att investera i små och medelstora företag. Som komplement till de befintliga privata nätverken för företagsänglar överväger den nederländska regeringen nu att stödja skapandet av nya nätverk på regional nivå. I Sverige har 17 organisationer redan fått bidrag till uppbyggnad av regionala nätverk för företagsänglar. Dessutom finansierar Sverige ett projekt som letar efter kvinnliga företagsänglar och förbereder dessa för deltagande i andra nätverk. I Portugal har man gjort reklam för företagsänglarnas verksamhet vid konferenser och i tidningsartiklar, och en framtida specifik handlingsplan övervägs nu. I Norge planeras inrättande av nätverk för företagsänglar på områdena för bio-, informations- och kommunikationsteknik. Dessutom finns det en möjlighet att få skattelättnader på 28 % för de företagsänglar som investerar i nyetablerade företag som härrör från universitetens forskning.

Det har dessutom rapporterats om flera andra finansieringsåtgärder. I Danmark arbetar man med att samla alla bestämmelserna om finansinstitut i en lag om finansiell verksamhet. Detta kommer att bidra till förenkling, ökad effektivitet och bättre insyn när det gäller finansieringen av små och medelstora företag. I Tyskland har sammanslagningen av de båda stödbankerna KfW och DtA till KfW-Mittelstandsbank ökat insynen i de finansiella instrument som erbjuds de små och medelstora företagen, medfört vissa produktförbättringar och förenklat processerna. Irland låter nu göra en internationell jämförelse av det finansieringsstöd som erbjuds nyetablerade företag av staten och den privata sektorn i andra EU-länder och en studie av politiken och det stöd som erbjuds mikroföretag i Irland. I Österrike har inrättats Austria Wirtschaftsservice Gesellschaft m.b.H. som samlad kontaktpunkt för allt federalt stöd till företag - alla befintliga stödorganisationer samlas därigenom under ett och samma tak. Dessutom har i Österrike antagits en handlingsplan för att stärka kapitalmarknaden, och i Portugal har ett nytt finansieringsprogram, PRIME, införts för stöd till investeringar och för modernisering av företag.

På regional nivå erbjuder den vallonska regionen i Belgien ett antal nya mekanismer som skall underlätta finansieringen av universitetsbaserade avknoppningsföretag. I ett pilotprojekt uppmuntrar regionen småföretag i behov av riskvilligt kapital att rekrytera en extern administratör till sin styrelse genom att bidra med delar av anställningskostnaden. I Förenade kungariket har regionregeringen för Skottland infört ett nytt paket för investeringar i aktiekapital på ett tidigt stadium i syfte att avhjälpa bristerna när det gäller investeringar om mindre än 500 000 pund (ca 709 000 euro). Dessutom har ett program för investeringsberedskap införts som skall hjälpa tillväxtföretag med kostnaderna att utveckla förslag som är så utförliga och välgjorda att sannolikheten är god att investerare skall lockas att gå in som delägare; programmet står för högst 50 % eller högst 10 000 pund (ca 14 200 euro) av dessa kostnader.

Kommissionen

I november 2003 antog kommissionen sin femte och sista lägesrapport om 1998 års handlingsplan för riskkapital [36]. I rapporten konstaterar kommissionen att det under genomförandeperioden i sin helhet gjorts betydande framsteg och att många tekniska mål uppnåtts. Den europeiska riskkapitalbranschen är nu mognare och mer professionell än den var 1998. Företagen och de offentliga myndigheterna i Europa är nu väl medvetna om denna sektors strategiska betydelse och de möjligheter detta slags finansiering erbjuder. Handlingsplanen har spelat en politisk roll när det gäller att stödja dem som direkt eller indirekt sysslar med riskkapitalverksamhet. Filosofin bakom handlingsplanen har redan genomsyrat andra politiska åtgärder och program på regional och nationell nivå samt på gemenskapsnivå. För att arbetet inte skall tappa fart kommer kommissionen att fortsätta att noggrant bevaka de europeiska riskkapitalmarknaderna.

[36] Meddelande från kommissionen om genomförandet av handlingsplanen för riskkapital, KOM(2003) 654 slutlig, 4.11.2003. Baserat på kommissionens meddelande "Risk Capital: A key to Job Creation in the European Union", SEC(1998) 522, april 1998.

Kommissionen har också offentliggjort sin åttonde lägesrapport om handlingsplanen för finansiella tjänster [37], där den drar slutsatsen att de finansiella utsikterna i stort stärker de politiska argumenten för en integrering av de finansiella tjänsterna inom EU. Arbetet med att vidta de lagstiftningsåtgärder som krävs för att skapa en integrerad marknad är fortfarande på rätt spår, och det är ytterst viktigt att alla återstående lagstiftningsåtgärder slutförs.

[37] "Financial Services: Nine months left to deliver the FSAP", 3.6.2003; http://europa.eu.int/comm/internal_market/ en/finances/actionplan/index.htm

Årsrapporten för 2002 [38] om de tre finansieringsinstrumenten inom ramen för det fleråriga programmet för företag och företagsamhet (2001-2005) - ETF-startordningen, SMF-garantin och såddkapitalåtgärden [39] - visar att det i första hand är små företag med färre än tio anställda som dragit fördel av SMF-garantin. Vid utgången av 2002 hade 125 164 små och medelstora företag utnyttjat garantin, att jämföra med 112 581 i mitten av 2002 och 92 408 vid utgången av 2001. Slutmottagare med upp till tio anställda stod för 93 % av det totala antalet små och medelstora företag, och slutmottagare med upp till femtio anställda stod för 99 % [40]. Detta visar tydligt att garantin är stabilt inriktad på målgruppen för stadgan.

[38] Kommissionens rapport "Åtgärder för finansiellt stöd till innovativa och sysselsättningsskapande små och medelstora företag (Initiativet för tillväxt och sysselsättning)", KOM(2003) 480 slutlig, 5.8.2003.

[39] Samtliga förvaltas av Europeiska investeringsfonden (EIF) och tillhandahålls via finansiella intermediärer.

[40] Uppgifter per den 30.6.2002.

I december 2003 antog kommissionen meddelandet "Tillgång till finansiering för små och medelstora företag" [41], där den ger rådet information om utvecklingen i fråga om SMF-finansiering sedan 2001 års rapport om företagens tillgång till finansiering [42] och granskar de politiska ramarna för SMF-finansiering. Rapportens slutsats är att ett effektivt främjande av entreprenörskap i Europa kräver att de fortsatta satsningarna inom den offentliga sektorn på europeisk, nationell och regional nivå bör inriktas på att se till att finansmarknaderna fungerar bättre, särskilt i de nya medlemsstaterna, på att minska bristerna i fråga om tidig finansiering, särskilt garantier och mikrolån, och på att öka de små och medelstora företagens eget kapital.

[41] KOM(2003) 713 slutlig, 1.12.2003.

[42] SEC(2001)1667, 19.10.2001.

I november 2003 offentliggjorde kommissionen dessutom en rapport på temat mikrolån till småföretag och till startande av företag - avhjälpande av en brist hos marknaden [43], som utarbetades i samarbete med en arbetsgrupp bestående av experter från medlemsstaterna, samt anslutnings- och kandidatländerna. I rapporten betonas att det finns en rad olika slags aktörer på mikrolåneområdet, bl.a. offentliga stödbanker, sparbanker, kooperativa banker och icke-banker. Där noteras också att garantiprogrammen ofta delar risken med mikrolåneinstituten, och vikten av affärsstödstjänster framhålls. Skillnader i praxis visar sig främst i räntesättningen. I rapporten sägs att ett instituts ränteintäkter från dess mikrolåneverksamhet bör vara stora nog att täcka alla institutets kostnader och risker i samband med denna verksamhet, så att den kan bli självförsörjande och oberoende av offentliga subventioner.

[43] http://europa.eu.int/comm/enterprise/ entrepreneurship/financing/index.htm

I november 2003 offentliggjorde kommissionen årsrapporten om framstegen inom CREA-åtgärden för såddkapital. Denna åtgärd, som finansierades genom det tredje fleråriga programmet för små och medelstora företag (1997-2000) [44], gav stöd till nyligen inrättade såddkapitalfonder med minst 4 miljoner euro i investeringskapital. Detta var tänkt som ett sätt att vidta åtgärder mot marknadens brister när det gäller finansiering på ett tidigt stadium. De 19 aktiva fonder som valdes ut 1998-1999 har investerat 150,9 miljoner euro i 218 företag, vilket har skapat 2 205 nya arbetstillfällen. Majoriteten av fonderna investerar lokalt eller regionalt i nya företag inom områdena för informationsteknik, kommunikationer, elektronik och biovetenskap. Sammanlagt har fonderna gjort sig av med aktier för 47,6 miljoner euro, varav 85 % har skrivits av.

[44] Rådets beslut 97/15/EG av den 9.12.1996 om ett tredje flerårigt program för små och medelstora företag i Europeiska unionen (1997-2000).

I sina slutsatser i december 2001 uppmanade rådet (industri) kommissionen att "utforma en uppförandekod för kontakterna mellan banker, tillhandahållare av finansiering och små och medelstora företag och på så sätt öka den ömsesidiga förståelsen". Efter flera möten i en arbetsgrupp med företrädare för den europeiska bankvärlden och för SMF-organisationer uppnådde Eurochambres, UEAPME [45], Unice [46] och den europeiska sparbanksgruppen (European Group of Savings Banks - en av de främsta europeiska aktörerna när det gäller lån till små och medelstora företag) på hösten 2003 enighet om ett utkast. Den europeiska sammanslutningen för kooperativa banker (European Association of Co-operative Banks) och federationen av banker i Europeiska unionen (Banking Federation of the European Union) begärde mer tid för att hinna konsultera sina nationella medlemmar.

[45] Den europeiska organisationen för små och medelstora företag.

[46] Europeiska samarbetsorganisationen för nationella arbetsgivarföreningar och industriförbund.

Kommissionen offentliggjorde i juni 2003 en handbok om kreditförsäkring för europeiska små och medelstora företag [47] som bedömer behovet av att hantera riskerna med att ge sina kunder leverantörskredit. Om dessa risker inte täcks kan de vålla svåra likviditetsproblem och till sist orsaka insolvens. Därför bör de små och medelstora företagen noga studera de olika instrument som finns för hantering av denna risk - bl.a. kreditförsäkring, intern riskhantering, factoring, köp av uppgifter från informationsbyråer, anlitande av inkassobyråer och bankgarantier.

[47] http://europa.eu.int/comm/enterprise/ entrepreneurship/financing/index.htm

En studie av factoring [48] som kommissionen lät göra inriktades på den roll som factoring spelar vid finansieringen av små och medelstora företag över hela Europa. Factoring ger företagen tillgång till finansiering på grundval av deras försäljningstillväxt. Den totala factoringvolymen i Europa som helhet har vuxit med 57 % under perioden 1998-2000, även om nivån i början av den perioden var låg, och det har skett en ökning i var och en av medlemsstaterna. I rapporten sades att factoring är särskilt avsedd och särskilt lämplig för mindre företag. De höga kostnaderna innebär dock att factoring är intressant bara för snabbväxande företag - det är inget bra alternativ för alla småföretag.

[48] Factoring är ett sätt att öka likviditeten genom förskottsbetalningar i utbyte mot kundfordringar; http://europa.eu.int/comm/enterprise/ entrepreneurship/financing/index.htm

Inom ramen för initiativet Gate2Growth [49], en alleuropeisk databas över investeringsmöjligheter, har ett antal befintliga affärsplaneringsverktyg för innovativa entreprenörer samlats, bl.a. utbildningsprogram på nätet med kortfattad information om vilka källor till finansiering som finns att tillgå - riskvilligt kapital, företagsänglar, kommersiella banker, aktiemarknaderna m.m., vilka kriterier som kan förväntas gälla för investering och hur man lämpligen kan ta kontakt med investerare. Det inleddes också ett pilotprojekt om utveckling av metoder för bedömning av affärsplaner som kan ge feedback om entreprenörernas "investeringsberedskap". Metoderna kommer att tillämpas och valideras i praktiken, och affärsplanerna kommer att kunna kontrolleras och poängbedömas med avseende på fullständighet i förhållande till ett antal i förväg fastställda kriterier som utvecklats av investeringsexperter. Det har upprättats ett nätverk med 18 regionala kontaktpunkter - företags- och innovationscentra (BIC) och teknikförmedlingscentra (IRC - se punkt 2.3.1) med särskild expertis på området för finansiering av innovationer. Nätverket I-TecNet för riskkapitalaktörer med inriktning på tidiga investeringar i teknikföretag lanserades på nytt 2003. Dess syfte är att ge europeiska riskkapitalaktörer med inriktning på tidiga investeringar och liknande professionella privata aktieinvesterare bättre förmåga att investera i innovativa tillväxtföretag och hjälpa dessa företag att förverkliga sin tillväxtpotential.

[49] http:// www.gate2growth.com

Resultaten av de pilotprojekt för teknikbedömning som har genomförts under de senaste åren har sammanställts för publicering och spridning [50]. Syftet med dessa projekt var att skapa ändamålsenliga metoder - som provats och accepterats på europeisk nivå - för att innovativa små och medelstora företag i färd med att utveckla teknikprojekt skall kunna bli riskbedömda av finansieringsaktörer på grundval av beprövade tekniker för företagsbedömning. Bedömningsresultaten skulle sedan banker och andra aktörer som tillhandahåller småskalig tidig finansiering kunna använda för att finna teknikföretag med hög tillväxtpotential.

[50] Publicering väntas ske i början av 2004.

Experimentåtgärden "Tillväxt och audiovisuella medier: i2i-initiativet för audiovisuella medier" [51] inom programmet MEDIA är avsedd att uppmuntra banker och andra finansinstitut att investera i "innehållsindustrierna". Framför allt skall Europeiska investeringsbanken (EIB) fungera som katalysator för stödet till filmindustrin och den audiovisuella industrin genom att erbjuda kredit [52] till den specialiserade banksektorn för finansiering av små och medelstora företag inom audiovisuellt skapande, audiovisuell teknik eller underentreprenad inom denna sektor.

[51] http://europa.eu.int/comm/avpolicy/media/ i2iav_en.html

[52] "Globala lån" och "globala lån med riskdelning".

Kommissionen antog i augusti 2003 de reviderade vägledande riktlinjer för halvtidsöversynen av strukturfondsprogrammen [53], som genomförs i slutet av 2003 och början av 2004. Stadgans rekommendationer återspeglas i dessa riktlinjer, och SMF-frågorna kommer generellt att ses över under halvtidsöversynen. Det uppmuntras till diversifiering av utbudet av offentliga finansieringsinstrument för små och medelstora företag. I kommissionens ursprungliga riktlinjer för perioden 2000-2006 [54] framhölls behovet av att få ut maximalt resultat av de insatser som finansieras med medel från gemenskapsbudgeten genom att prioritera stöd till privata finansieringskällor, t.ex. riskkapital, och till offentlig-privata partnerskap. I kommissionens förordning med bestämmelser om vilka utgifter som kan komma i fråga [55], som reviderades i juni 2003, anges villkor och rekommendationer för finansiering av riskkapitalfonder, lånefonder och garantifonder. Det har publicerats en handbok om riskkapitalfinansiering inom regionalpolitiken [56] som bör kunna bli ett praktiskt hjälpmedel för alla som ägnar sig åt verksamhet med anknytning till riskkapital, på regional och nationell nivå. Programplaneringen av strukturfonderna visar att riktlinjerna följs och att satsningarna på riskkapital- och garantifonder därför kommer att uppgå till ungefär 1,4 miljarder euro under perioden 2000-2006, det vill säga mer än dubbelt så mycket som under perioden 1994-1999.

[53] KOM (2003) 499 slutlig, 25.8.2003.

[54] Strukturfonderna och samordningen med Sammanhållningsfonden - Riktlinjer för programmen för perioden 2000-2006, 1.7.1999, www.europa.eu.int/comm/regional_policy/sources/docoffic/official/guidelines/coord_en.htm

[55] Kommissionens förordning (EG) nr 1145/2003 av den 27.6.2003 om ändring av förordning (EG) nr 1685/2000 avseende regler om berättigande till medfinansiering från strukturfonderna, EUT L 160, 28.6.2003, s. 48.

[56] www.europa.eu.int/comm/regional_policy/sources/docgener/guides/risk/risk_en.pdf

Kommissionen följer noga de framsteg som görs i Baselkommitténs förhandlingar om de nya reglerna för bankers kapitaltäckningsgrad. På begäran av Europeiska rådet [57] kommer kommissionen att offentliggöra en studie av hur de nya reglerna om kapitaltäckningsgrad kommer att påverka den europeiska ekonomin, och i synnerhet de små och medelstora företagen. Studien väntas bli klar i början av 2004.

[57] Europeiska rådets möte i Barcelona den 15-16 mars 2002.

2.2.2. Slutsatser och rekommendationer

I de tidigare rapporterna om stadgan har det konstaterats att tillgång till finansiering är ett stort problem för företagen, samtidigt som det också har påvisats framsteg inom området. Utvecklingen under det gångna året visar att flera nya åtgärder har vidtagits för att förbättra situationen. Som visats ovan måste man dock trots detta dra slutsatsen att tillgången till finansiering fortfarande utgör ett betydande problem för företagen över hela EU.

Bland det som har hänt under den senaste tiden förtjänar de många nya initiativen i Belgien att framhållas: t.ex. Starters-fonden, Private Pricaf och ARKimedes-fonden, som skall locka privata investerare. Det brittiska initiativet för att ge icke-banker möjlighet att ge mikrolån, som kombineras med en skattelättnad, är ett intressant exempel, liksom de franska fonderna för lokala investeringar. Det finländska DIILI-systemet, där kompetent personal skall lockas till företagen och bli delägare i dem, är ett annat innovativt exempel. Ett särskilt uppmuntrande tecken är att man i Grekland nu utvecklar landets första nätverk för företagsänglar.

Erfarenheterna från den offentliga sektorns åtgärder för att ge småföretagen bättre tillgång till finansiering har visat att de bästa resultaten uppnås när den offentliga sektorn har ett nära samarbete med finansmarknaderna och uppmuntrar dessas utveckling. De offentliga åtgärderna bör i första hand inriktas på de allmänna förhållandena och fungera som katalysator för engagemang från den privata sektorns sida. I synnerhet har sektorspecifika riktade finansieringssatsningar visat sig vara ineffektiva på grund av att det inte finns något objektivt sätt att förutse utvecklingen på marknaden flera år i förväg.

För att på ett effektivt sätt främja entreprenörskap och underlätta företagens tillgång till finansiering i Europa måste den offentliga sektorn vidta ytterligare åtgärder på europeisk, nationell och regional nivå. Marknadens svåravhjälpta brister när det gäller finansiering i tidiga skeden innebär att den offentliga sektorn måste fortsätta att i samarbete med den privata sektorn söka lösa problemet. Då banklån fortfarande är den viktigaste finansieringsmetoden för småföretagen finns det ett uppenbart behov av garantier som gör att riskerna delas av den privata och den offentliga sektorn, så att de små och medelstora företagen lättare kan få banklån. I detta sammanhang skulle värdepapperisering kunna bli en intressant möjlighet som bör undersökas närmare. Om nationella och lokala banker används som intermediärer kan småföretagen få tillgång till garantimekanismerna. Det italienska CONFIDI-systemet, som funnits i många år, är ett exempel på ett välfungerande system för sammanslutningar för ömsesidiga garantier.

Ett viktigt verktyg när det gäller finansiering i tidiga skeden är mikrolån. Omfattningen och utbredningen varierar avsevärt mellan olika länder. Den offentliga sektorn kan främja mikrolån genom att skapa en gynnsam miljö och genom skattemässiga incitament för investerare som förser mikrolångivarna med medel. Det offentliga stödet kan även innebära att offentliga organ förser specialiserade långivare med resurser, tar på sig en del av risken för specialiserade garantisammanslutningar och/eller främjar tjänster för företagsstöd. Mikrolåneprogrammen bör eftersträva varaktiga effekter, så att det offentliga stödet successivt kan minskas.

- Insatserna för att förbättra småföretagens tillgång till finansiering bör inriktas på finansiering i tidiga skeden, i synnerhet garantier och mikrolån.

Behoven hos entreprenörsmässiga tillväxtföretag skiljer sig från behoven hos ordinära europeiska småföretag, men båda behöver en starkare balansräkning med tillräckligt eget kapital. Att använda outdelade vinstmedel är det bästa sättet att finansiera tillväxt och investeringar. Ytterligare eget kapital kan erhållas från riskkapitalinvesterare av informell karaktär, från riskkapitalfonder och från institut som erbjuder instrument som påminner om eget kapital, t.ex. oprioriterade lån. De oprioriterade lån som ges av Austria Wirtschaftsservice i Österrike, med restriktioner i fråga om långivarens inblandning i beslut som rör den operativa verksamheten, är ett exempel på en intressant metod för hur den offentliga sektorn kan tillhandahålla riskkapital.

- Skattelagstiftningen bör ses över med avseende på om den hämmar företagens tillväxt genom högre skatt på outdelade än utdelade vinstmedel.

- Likvida och välfungerande riskkapitalmarknader bör utvecklas.

- Man bör fortsätta att informera om och främja de möjligheter som företagsänglar erbjuder.

- Investeringar av informella riskkapitalaktörer bör främjas genom skattelättnader.

Kommissionen är engagerad i en rad olika initiativ för att förbättra småföretagens tillgång till finansiering. Gemenskapens finansieringsinstrument ger hävstångseffekter och stöd på europeisk nivå när det gäller finansiering av små och medelstora företag. Att handlingsplanen för riskkapital har slutförts är betydelsefullt, och i kombination med handlingsplanen för finansiella tjänster kommer detta att förbättra tillgången till både banklån och finansiering med eget kapital. Ytterligare bidrag till förbättringarna lämnas av olika studier och projekt för utbyte av information om god praxis.

2.3. Stärka småföretagens tekniska kapacitet, inbegripet innovation

"Vi kommer att stärka befintliga program som syftar till att främja spridningen av teknik till småföretagen och även småföretagens förmåga att fastställa, välja ut och anpassa teknik.

Vi kommer att främja tekniskt samarbete och samverkan mellan olika företagsstorlekar och särskilt mellan europeiska småföretag, utveckla effektivare forskningsprogram, inriktade på kommersiell tillämpning av kunskap och teknik, och utveckla och anpassa kvalitets- och certifieringssystem för småföretag. Det är viktigt att se till att gemenskapspatent är tillgängliga och lätt åtkomliga för småföretag.

Vi kommer att främja engagemang av småföretag i samarbete mellan företag på lokal, nationell, europeisk och internationell nivå, liksom även samarbete mellan småföretag och institutioner för högre utbildning och forskning.

Åtgärder på nationell och regional nivå som syftar till att utveckla grupper och nätverk av företag bör därför stödjas, all-europeiskt samarbete mellan småföretag som använder informationsteknik stärkas, bästa praxis i samarbetsavtal spridas, och samarbete mellan småföretag stödjas för att förbättra deras förmåga att komma in på all-europeiska marknader och utöka sin verksamhet på marknader i tredje land."

Effektivitet och kostnadsfördelar, kvalitet, snabbhet och flexibilitet är viktiga förutsättningar för framgång i näringslivet. Dessa faktorer är emellertid inte längre tillräckliga för att ett företag skall kunna vara konkurrenskraftigt på lång sikt. Numera måste företagen ständigt ägna sig åt innovation: de måste uppfinna sina produkter och tjänster på nytt och därför också utveckla sina affärsstrategier för att tillgodose marknadens krav. Detta innebär i sin tur att de kontinuerligt måste anpassa sina organisationsstrukturer och sina verksamhetsprocesser.

Uppgifterna från den senaste undersökningen av innovationsläget i gemenskapen [58] och den europeiska "innovationsbarometern" [59] liksom analyserna i kartläggningen av tendenserna på innovationsområdet i Europa [60] bekräftar att många småföretag i Europa fortfarande stöter på avsevärda problem när de skall förbättra sina prestationer inom området för innovation.

[58] Eurostat.

[59] http://www.cordis.lu/innovation-policy/ studies/ca_study3.htm

[60] http://www.cordis.lu/innovation-policy/ studies/gen_study8.htm

Småföretagen i Europa och deras innovationsbehov är mycket heterogena. Detta gör att de politiska verktygen måste vara lika differentierade och täcka den regionala, den nationella och den europeiska nivån. Det bör understrykas att småföretagen är mer beroende än storföretagen av att de regionala systemen för innovation fungerar så bra som möjligt. Det råder emellertid särskilt stor brist på heltäckande och jämförbar information om innovationspolitiken på regional nivå.

Om man vill förstå småföretagens innovationsbehov är det lämpligt att dela in dem efter var de befinner sig på en skala som går från nyetablerade företag baserade på ny teknik till traditionella småföretag och hantverkare. De ovannämnda undersökningarna visar att de högteknologiska nyetablerade företagen främst är beroende av god tillgång till innovationsfinansiering, intensivt samspel med forskningsinstitut och effektiva system för skydd av immateriella rättigheter. De mer traditionella företagen är däremot mer beroende av ett intensivt samspel med innovativa kunder och teknikleverantörer, god tillgång till information om teknik- och marknadsutvecklingen och ständig förbättring av sina personalresurser.

De flesta småföretag saknar den kompetens och de resurser som krävs för att de själva skall kunna bedriva forskning och utveckling (FoU), införa ny teknik och vidareutbilda sina anställda. De kan till och med ha svårt att se sina egna teknikbehov eller svårt att hantera innovationsprocessen. Småföretagen är i hög grad beroende av en miljö som främjar innovation. I detta sammanhang är det synnerligen viktigt för de flesta av dem att det utvecklas initiativ för överföring av teknik och kunskap.

Tekniköverföring i vid bemärkelse innefattar inte bara att idéer från forskningen anammas av näringslivet utan också att kunskap överförs mellan företag. Det finns ett antal sätt för de politiskt ansvariga att påverka i vilken mån näringslivet tar till sig forskningsresultat och omsätter dessa i bättre produkter, processer och tjänster.

Närmare bestämt finns det indirekta metoder som innebär att de allmänna förutsättningarna och institutionsstrukturen förändras så att de offentliga forskningsinstituten och näringslivet i högre grad kan samverka. Exempel på åtgärder som indirekt underlättar främjande och spridning av kunskap är 1) forskningsparker, regionala teknikcentra och samverkanskontor inom högskolor och forskningsinstitut samt andra slags förmedlingsorgan, 2) införande av rättsliga regler, bl.a. på området immaterialrätt, som underlättar tekniköverföring, 3) skattemässiga och ekonomiska incitament, t.ex. program för finansieringsstöd som förser innovativa företag med högrisklån, och 4) särskilda fonder för forskning och teknisk utveckling (FoTU) som skapar ny kunskap vilken senare kommer att överföras till näringslivet.

Bland de direkta metoderna för att främja kunskapsöverföring mellan organisationer och enskilda personer märks 1) program för överföring och utnyttjande av resultat, 2) program som ger enskilda medarbetare möjlighet att arbeta inom andra organisationer och ge sina värdar ny kunskap samtidigt som de lär av dessa, 3) åtgärder för att sprida information som gör olika organisationer mer medvetna om vilka naturvetenskapliga och tekniska möjligheter som finns och 4) program för samarbete med näringslivet och demonstrationsprojekt.

Tekniköverföringen från forskningsvärlden till de traditionella småföretagen sker oftast inte via direkta kontakter, då universitet och stora forskningsorganisationer företräder en kultur som skiljer sig alltför mycket från vad småföretagen är vana vid. För ökad tekniköverföring till småföretagen krävs det därför förmedlande organ - organisationer för tekniköverföring. I Europa finns en stor mångfald av sådana organisationer.

Mer direkta kontakter finns mellan forskningsorganisationer och nyetablerade högteknologiska företag som antingen har knoppats av från universiteten eller etablerats i teknikparker eller teknikbaserade kuvöser. Man använder i allt högre grad kombinationer av sådana åtgärder, med ytterligare stödinsatser som komplement, för att skapa kluster med anknytning till specifika teknikområden. Sammanförandet av forskning och industriell utveckling gör att småföretagen kan dra nytta av lättillgänglig kunskap och möjligheter att bilda nätverk med andra företag inom samma region.

En annan form av samarbete mellan forskningen och småföretagen - som förefaller bättre avpassad för dessa företags behov - är institut för samverkansforskning. Sådana institut verkar vara bättre lämpade för att sprida "intermediär" teknik snarare än den allra senaste tekniken. Denna typ av tekniköverföring är mindre spektakulär när det gäller graden av innovation, men den har en betydelsefull kortsiktig ekonomisk verkan.

I förra årets stadgerapport konstaterades att den senaste utvecklingen för att främja kluster och tekniknätverk där små och medelstora företag deltar var uppmuntrande och att ett antal lovande initiativ tagits. Samtidigt sades det dock i rapporten att det fortfarande fanns stort utrymme för utbyte av god praxis när det gäller att främja tekniköverföring från universitet till småföretag och att stödja innovationer såväl i teknikbaserade småföretag som i mer traditionella sektorer. Medlemsstaterna uppmanades att medverka aktivt i projektet för förbättrande av institutioner för tekniköverföring som genomfördes inom ramen för Best-förfarandet och uppmuntrades att vidareutveckla nationella och regionala teknikkluster och företagsnätverk. Det framhölls också att sådana åtgärder för att ge goda resultat bör genomföras med ett långsiktigt perspektiv.

Det prioriterade område som valts för denna rapport är "Innovation och tekniköverföring", vilket innebär att inriktningen ligger specifikt på tekniköverföring och att även innovation uttryckligen ingår. Trots detta har alla relevanta åtgärder som omfattas av stadgeområdet "Stärka småföretagens tekniska kapacitet" tagits med i rapporten.

2.3.1. Den senaste utvecklingen

Indikatorer och mål

Åtta medlemsstater har ställt upp kvantitativa mål för FoU-utgifterna. Danmark, Tyskland och Frankrike har direkt omsatt Barcelonamålet att FoU-investeringarna i EU skall ha ökat till 3 % av BNP senast 2010 i nationella mål, medan Spanien, Portugal, Österrike, Irland och Finland i stället har valt att ställa upp delmål [61].

[61] Medlemsstater har ställt upp följande mål för de allmänna FoU-utgifterna: Österrike (2,5 % år 2005), Danmark, Tyskland och Frankrike (alla 3 % år 2010), Irland (2,8 % år 2006), Nederländerna ("i tätgruppen bland EU-medlemsstaterna år 2010") och Portugal (1 % år 2003). Dessutom har tre medlemsstater ställt upp mål för ökning av näringslivets FoU-utgifter: Danmark (2 % år 2010), Spanien (0,84 % år 2003) och Nederländerna ("EU-genomsnittet år 2005, i tätgruppen bland EU-medlemsstaterna år 2010"). Finland har tidigare haft ett mål för de allmänna FoU-utgifterna men har nyligen ändrat inriktning och i stället ställt upp målet att statens interna FoU-utgifter år 2007 skall uppgå till 1,7 miljarder euro, vilket motsvarar 1 % av BNP. "Benchmarking Enterprise Policy: Results from the 2003 Scoreboard", SEC(2003) 1278, 4.11.2003.

Spanien, Irland och Nederländerna har dessutom ställt upp mål för antalet patent. Spanien siktar på att antalet europeiska patent per en miljon invånare skall vara 24,5 år 2006 och 40,7 år 2010. Irland vill att antalet patentansökningar per en miljon invånare skall vara 350 år 2006 och att antalet utfärdade patent per en miljon invånare skall vara 100 år 2006, medan Nederländerna siktar på att år 2010 tillhöra tätgruppen i fråga om landets andel av de patent som utfärdats av Europeiska patentorganisationen.

Utöver detta har Nederländerna ställt upp ett antal mål med anknytning till FoU-utgifterna på områdena informations- och kommunikationsteknik (IKT), högteknologiska nyetablerade företag och innovation: tillväxten för näringslivets och forskningsinstitutens FoU-utgifter inom IKT skall vara högre än inom andra teknikområden; antalet nyetablerade högteknologiska företag skall öka med 50 % år 2004 och landet skall tillhöra tätgruppen år 2010; landet skall tillhöra tätgruppen bland EU-medlemsstaterna år 2010 när det gäller andelen innovativa företag totalt, samarbetande innovativa företag och innovativa företag som samarbetar kring forskning; och slutligen skall landet tillhöra tätgruppen år 2010 när det gäller innovationsrelaterad vinst.

Ett antal olika indikatorer i 2003 års europeiska resultattavlor för innovation [62] och för näringspolitik visar att EU måste bli bättre på innovation och kunskapsspridning. Det finns dock betydande skillnader mellan medlemsstaterna i fråga om deras prestationer.

[62] SEC(2003) 1255, 10.11.2003.

Europeiska unionens FoU-utgifter som andel av BNP ökade inte 2001. Procentandelar på under eller kring 1 % i Grekland, Portugal, Spanien och Italien uppväger Sveriges och Finlands andelar på över 3 % [63].

[63] Sverige: 3,8 % år 1999 (det senaste år för vilket uppgifter finns), Finland: 3,7 % år 2001 (det senaste år för vilket finns uppgifter finns).

Antalet patent ökade mellan 2000 och 2001, inbegripet antalet högteknologiska patent. I några medlemsstater registrerades fler patent i förhållande till befolkningen än i USA - Sverige, Finland, Tyskland, Nederländerna, Luxemburg och Danmark - men det var bara i Sverige, Finland och Nederländerna som det registrerades fler högteknologiska patent. Dessa uppgifter tyder på att Nederländerna redan har uppnått sitt mål att senast 2010 tillhöra "tätgruppen" i fråga om landets andel av patenten från Europeiska patentorganisationen.

Medlemsstaterna

På området för innovation har Tyskland lanserat ett initiativ för innovation i små och medelstora företag som skall främja nyetablerade teknikföretag. Initiativet kommer bl.a. att tillhandahålla finansiering, ge skattelättnader till dem som investerar i de berörda företagen och uppmuntra till bättre förbindelser mellan de små och medelstora företagen och forskningsinstituten. I Italien har departementet för produktiva aktiviteter och avdelningen för innovation och teknik undertecknat en avsiktsförklaring om att de med hjälp av en gemensam handlingsplan skall utveckla initiativ för att främja innovation bland små och medelstora företag. Bl.a. kommer båda parter att vidta gemensamma åtgärder som avser regler och finansiering.

Tyskland och Österrike: Program som uppmuntrar till gränsöverskridande samarbete

Tyskland kommer från och med 2004 att ge en särskild bonus till gränsöverskridande samarbete inom sitt PRO INNO-program för innovationskompetens i små och medelstora företag (Innovationskompetenz mittelständischer Unternehmen - ). PRO INNO stöder nationellt och internationellt forskningssamarbete mellan små och medelstora företag eller mellan sådana och forskningsinstitut samt företagens inträde eller återinträde på området för forskning och utveckling. Ca 77 % av de företag som får stöd har färre än 50 anställda; 40 % av dem är yngre än fem år och ytterligare 35 % är sex till tio år gamla. PRO INNO har fått vittgående och tydliga effekter. Sedan 1999 har omkring 1,3 miljarder euro satsats på forskning och utveckling i ca 3 900 företag. En särskild bonus för gränsöverskridande samarbete är tänkt att ge de små och medelstora företagen starkare incitament att delta i internationella forskningsnätverk.

I Österrike valde man i april 2003 ut tolv projekt som skall få stöd inom pilotprojektet STRAPAMO för bildande av strategiska FoU-partnerskap med Central- och Östeuropa (Bildung von strategischen F&T-Partnerschaften mit Mittel- und Osteuropa). Projekten är tänkta att stimulera ett intensivare tekniskt samarbete mellan teknikparker, centra för forskningskompetens, teknikorienterade kluster och institut för samverkansforskning i Österrike och dessas motsvarigheter i Central- och Östeuropa. En central aspekt av detta är att man vill skapa synergieffekter mellan tillväxtcentra som gynnar alla inblandade parter. Vart och ett av de tolv projekten involverar minst sex företag, varav minst tre kommer från Österrike. De främsta partnerländerna är Slovenien, Ungern och Slovakien.

I Nederländerna ser man för närvarande över alla politiska åtgärder som rör innovativa nystartade företag. Syftet är att samla alla instrumenten i ett enda initiativ, TechnoPartner, som består av tre delar: en "finansieringsdel" som tillhandahåller riskkapital före och under "såddfasen", en "tävlingsdel" som främjar entreprenörskap bland forskare och potentiella teknikföretag och en "plattform" som ger nyetablerade teknikföretag information om hur man etablerar företag, hjälper forskningsinstituten att bli mer företagsamma, organiserar och underhåller ett nätverk av företagskuvöser, följer utvecklingen inom relevanta sektorer och ökar medvetenheten genom seminarier och konferenser.

I syfte att närma företagarsektorn och det nationella systemet för naturvetenskap och teknik till varandra har den portugisiska innovationsmyndigheten (AdI) tagit över förvaltningen av de innovationsprogram som drivits av ekonomidepartementet och departementet för vetenskap och högre utbildning. Portugal har också infört programmet NEST som skall stödja etablerandet av teknikbaserade företag genom att gå in som aktieägare. I Norge har lagstiftningen i fråga om rätten till anställdas uppfinningar ändrats så att rätten till ett patent numera tillfaller universitetet och inte forskaren. Som en följd av detta inrättar nu universiteten i Oslo och Bergen egna kontor för tekniköverföring.

I Förenade kungariket har på regional nivå SMART-programmet i England ersatts med två nya produkter. Genom anslag till forskning och utveckling får enskilda personer och små och medelstora företag hjälp med att forska och utveckla tekniskt innovativa produkter och processer. Härigenom försvinner det inslag av de minimis-stöd till forskningsprojekt (d.v.s. förbud för mottagarna att ta emot annat stöd utöver en viss gräns) som ingick i det tidigare programmet och som småföretagen i sina kommentarer till detta ville bli av med. Genom anslag till undersökning av en innovativ idé får små och medelstora företag resurser som täcker en del av konsultkostnaderna för experthjälp på en rad olika områden - bl.a. teknik, marknadsföring och organisation - som de kan behöva för att bli bättre inom innovationen. I Wales har en handlingsplan för innovation, Wales for Innovation lanserats. Inom ramen för planen anges program