Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING om transport av avfall

(framlagt av kommissionen)

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING om transport av avfall

MOTIVERING

1. Inledning

2. Bakgrund för översynen

3. Rättslig grund

4. FÖRSLAGETS SYFTEN OCH HUVUDELEMENT

4.1. Syften

4.2. Huvudelement

4.2.1. Förslagets allmänna förfaranderamar

4.2.2. Viktiga förändringar av förordningens struktur

4.2.3. Viktiga ändringar och förtydliganden avseende tillämpningsområde och definitioner - Avsnitt I

4.2.4. Viktiga ändringar och förtydliganden avseende transporter inom gemenskapen - Avsnitt II

4.2.5. Viktiga ändringar och förtydliganden avseende transporter inom medlemsstaterna - Avsnitt III

4.2.6. Viktiga ändringar och förtydliganden avseende export från och import till gemenskapen - avsnitt IV, V och VI

4.2.7. Viktiga ändringar och förtydliganden avseende övriga bestämmelser - Avsnitt VII

5. Miljöaspekter

6. Ekonomiska aspekter

7. Aspekter relaterade till den inre marknaden

8. Internationella aspekter

9. Handelsaspekter

10. Subsidiaritet och proportionalitet

11. Samråd med berörda parter

12. Bilagor

EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING om transport av avfall

AVDELNING I räckvidd och definitioner

AVDELNING II transporter mellan medlemsstater inom gemenskapen eller med transit genom tredje land

AVSNITT III Transporter inom medlemsstater

AVSNITT IV export från gemenskapen till länder utanför gemenskapen

AVSNITT V Import till gemenskapen från tredje land

AVSNITT VI Transit genom gemenskapen till och från tredje land

AVSNITT VII Övriga bestämmelser

BILAGA IA

BILAGA IB

BILAGA II

BILAGA III

BILAGA IV

BILAGA IV A

BILAGA V

BILAGA VI

BILAGA VII

BILAGA VIII

BILAGA IX

BILAGA X

MOTIVERING

1. Inledning

Redan 1984 införde gemenskapen åtgärder om övervakning och kontroll av avfallstransporter, genom rådets direktiv 84/631/EEG av den 6 december 1984 [1]. Direktivet trädde i kraft den 1 oktober 1985 och omfattade transporter av farligt avfall. För dessa krävdes förhandsanmälan till alla berörda länder, vilket gav dem möjlighet att resa invändningar mot enskilda transporter.

[1] EGT L 326, 31.12.1984, s. 31.

Direktiv 84/631/EEG ändrades genom rådets direktiv 86/279/EEG av den 12 juni 1986 [2], i vilket ytterligare bestämmelser infördes för att förbättra övervakningen av avfallsexport från gemenskapen. Därefter har kommissionen antagit flera tekniska ändringar av direktivet [3], i enlighet med gällande kommittéförfarande.

[2] EGT L 181, 4.7.1986, s. 13.

[3] Av rådets direktiv 84/631/EG, 6.12.1984: kommissionens direktiv 85/469/EG, 22.7.1985, EGT L 272, 12.10.1985, s. 1 och rådets direktiv 86/121/EG, 8.4.1986, EGT L 100, 16.4.1986, s. 20. Av rådets direktiv 86/279, 12.6.1986: kommissionens direktiv 87/112/EG, 23.12.1986, EGT L 48, 17.2.87, s. 31.

Till följd av internationella utvecklingar inom ramen för Baselkonventionen och OECD lade kommissionen den 1 februari 1993 fram sitt förslag [4] till den gällande förordningen (EEG) nr 259/93 om avfallstransporter. Man ansåg att det krävdes en förordning snarare än ett direktiv för att se till att alla medlemsstater tillämpade bestämmelserna samtidigt och på ett harmoniserat sätt. Därigenom försenades införlivandet och genomförandet av 1984 och 1986 års direktiv kraftigt, och i vissa medlemsstater genomfördes de inte alls.

[4] KOM(90) 415 slutlig, 26 oktober 1990.

1993 års förordning trädde i kraft den 9 februari 1993 och var tillämplig från och med den 6 maj 1994. Sedan dess har den genomgått tekniska anpassningar inom ramen för gällande kommittéförfarande [5].

[5] Följande ändringar har gjorts:

2. Bakgrund för översynen

Rättsliga skyldigheter

Baselkonventionen av den 22 mars 1989 om kontroll av gränsöverskridande transporter och om slutligt omhändertagande av riskavfall i dess ändrade lydelse [6] samt OECD-beslutet C(1992)39 slutlig om gränsöverskridande transporter av avfall avsett för återvinning i dess ändrade lydelse utgör de viktigaste grunderna för 1993 års förordning.

[6] Den 1 februari 1993 antog rådet Baselkonventionen på gemenskapens vägnar, se rådets beslut 93/98/EEG, EGT L 39, 16.2.1993, s. 1.

Aktuella utvecklingar inom ramen för Baselkonventionen, i synnerhet antagandet av två detaljerade avfallsförteckningar som nya bilagor VIII och IX till konventionen i november 1998, har lett till att OECD sett över sitt beslut från 1992 för att harmonisera förteckningar och vissa andra bestämmelser med Baselkonventionen. Översynen ledde till att OECD antog sitt rådsbeslut C(2001)107 den 14 juni 2001 [7]. För att genomföra det ändrade beslutet inom gemenskapen har en översyn av förordningen alltså blivit juridiskt nödvändig.

[7] OECD-rådets beslut C(2001)107 slutlig om översyn av beslut C(1992)39 slutlig om kontroll av gränsöverskridande transporter av avfall avsett för återvinning. Den 28 februari 2002 antog rådet ett tillägg till det beslutet, C(2001)107/ADD1, som omfattar anmälnings- och transportdokumenten och instruktioner om hur de skall fyllas i. Tillägget infördes i beslutet som avsnitt C i tillägg 8, och det fullständiga beslutet offentliggjordes i maj 2002 som C(2001)107 slutlig.

I rådets slutsatser [8], i vilka medlemsstaterna ges tillstånd att på gemenskapens vägnar rösta för det ändrade OECD-beslutet så som det ingår i OECD-dokumentet C(2001)107, fastställs det att beslutet först blir bindande för medlemsstaterna och gemenskapen när de gemenskapsförfaranden som krävs har slutförts. Gemenskapen har därför rättslig skyldighet att se över den nuvarande förordningen för att genomföra det ändrade OECD-beslutet [9].

[8] Se rådets slutsatser i dok. 9458/01, antaget den 1 juni 2001.

[9] I rådets slutsatser av den 1 juni 2001 fastställs vidare att kommissionen när de gemenskapsförfaranden som krävs har slutförts kommer att utfärda en deklaration till OECD i vilken det anges att gemenskapsförfarandena för tillämpning av 2001 års OECD-beslut har slutförts.

Tillfälle till förbättringar

Sedan rådets förordning (EEG) nr 259/93 trädde i kraft har en rad problem uppstått i samband med dess tillämpning, förvaltning och efterlevnad.

Dessa problem har vid upprepade tillfällen sedan 1999 tagits upp med medlemsstaterna och andra berörda parter. Mot bakgrund av dessa diskussioner har man kommit fram till att en översyn av förordningen är nödvändig. Den översyn som rättsligt sett krävs är därför ett bra tillfälle att även ta upp andra frågor än dem som direkt uppstår i samband med genomförandet av OECD-ändringen, och att försöka uppnå rättslig klarhet i dessa frågor.

Kommissionen har också haft för avsikt att försöka uppnå största möjliga globala harmonisering i fråga om avfallstransporter, utan att för den skull ifrågasätta det övergripande miljöskyddssyftet. Därför prioriteras också genomförandet av bestämmelserna och principerna i Baselkonventionen i förslaget.

Slutligen har förordningen omstrukturerats och anpassats för att på ett effektivare och mer logiskt sätt föra fram bestämmelserna och därigenom ge ökad klarhet.

3. Rättslig grund

Huvudsyftet med 1993 års förordning är att skydda miljön. Detta huvudsyfte kvarstår i det nya förslaget, vars rättsliga grund således är artikel 175 i fördragets miljöavdelning. Detta är i överensstämmelse med rådets beslut att grunda rådets förordning (EEG) nr 259/93 på artikel 130s (numera artikel 175), och med domstolens beslut i mål C-187/93, som bekräftade att förordningen till rätta grundas på artikel 130s, snarare än på artikel 100 (numera artikel 94, inre marknaden).

Vad beträffar bestämmelserna i avsnitten IV, V och VI om export från, import till och transit genom gemenskapen till och från tredje land kan man hävda att det rör sig om regler med ett övergripande och allmänt miljösyfte, likaväl som regler för internationell handel. Miljöregler berör därför även handelslagstiftningen och kan sägas vara kopplade till denna. Följaktligen är den rättsliga grunden vad beträffar de specifika bestämmelserna i dessa tre avsnitt artikel 133 i EG-fördraget.

4. FÖRSLAGETS SYFTEN OCH HUVUDELEMENT

4.1. Syften

Som redan nämnts i punkt 2 har förslaget fyra huvudsyften:

- Genomförande av OECD-rådets beslut C(2001)107 av den 14 juni 2001 i gemenskapslagstiftningen.

- Hantering av de problem som uppkommit vid tillämpningen, förvaltningen och efterlevnaden av 1993 års förordning, och ökad rättslig klarhet.

- Strävan efter global harmonisering i fråga om gränsöverskridande avfallstransporter.

- Förbättring av strukturen på förordningens artiklar.

För att uppnå dessa mål kommer olika avsnitt och aspekter av rådets förordning (EEG) nr 259/93 att ändras i samband med översynen. Hit hör följande:

- Strukturella förändringar.

- Förändringar och förtydliganden av definitioner och klargörande av förordningens räckvidd (avsnitt I).

- Förändringar och förtydliganden avseende de förfaranden som gäller för avfallstransporter (avsnitt II-VI):

- mellan medlemsstater (avsnitt II),

- inom medlemsstater (avsnitt III),

- för export från och import till gemenskapen (avsnitt IV, V och VI).

- Ändringar av andra bestämmelser i förordningen (avsnitt VII),

4.2. Huvudelement

4.2.1. Förslagets allmänna förfaranderamar

Följande viktiga element föreslås för förfaranden:

Avfallstransporter skall omfattas av olika förfaranden och kontrollsystem som avgörs av det avfallsslag som transporten avser och den typ av behandling som avfallet skall genomgå på sin bestämmelseort. Det finns därför olika nivåer av kontrollsystem, beroende på vilken risk avfallet medför och hur det skall återvinnas eller bortskaffas.

Förfarandet för skriftlig förhandsanmälan och skriftligt förhandsgodkännande:

Transporter av alla sorters avfall avsedda för bortskaffande samt transporter av farligt och halvfarligt avfall avsett för återvinning omfattas av förfarandet för skriftlig förhandsanmälan och skriftligt förhandsgodkännande.

Om en avfallsproducent eller -insamlare (anmälaren) har för avsikt att genomföra en transport av farligt eller halvfarligt avfall enligt förteckningen i bilaga IV för återvinning eller bortskaffande, eller en transport av icke-farligt avfall enligt bilaga III för bortskaffande, måste detta följaktligen på förhand skriftligen anmälas till den behöriga avsändarmyndigheten

Anmälaren skall därvid fylla i de s.k. anmälnings- och transportdokumenten och däri lämna de uppgifter och den dokumentation som krävs för att bedöma anmälan.

I samband med anmälan skall anmälaren dessutom upprätta ett avtal med mottagaren om återvinning eller bortskaffande av det anmälda avfallet, och ställa en ekonomisk garanti till förfogande som täcker transporten fram till dess att återvinningen eller bortskaffandet har slutförts.

När den behöriga avsändarmyndigheten har fått in en korrekt ifylld anmälan skall den vidarebefordra kopior av anmälan till de andra behöriga myndigheterna som berörs och till mottagaren, samt informera anmälaren om att anmälan har vidarebefordrats. Den behöriga avsändarmyndigheten skall vidarebefordra anmälan inom tre dagar från det att den har inkommit.

När den behöriga mottagarmyndigheten erhåller en kopia av anmälan från den behöriga avsändarmyndigheten och anser att anmälan har genomförts korrekt utfärdar den ett mottagningsbevis till anmälaren.

Detta mottagningsbevis inleder en tidsfrist på 30 dagar inom vilken de behöriga mottagar-, avsändar- och transitmyndigheterna antingen kan godkänna transporten eller resa invändningar mot den.

Vad som menas med "korrekt ifylld" och "korrekt genomförd" definieras i detalj i artikel 5.2-5.3 i förordningen.

De behöriga mottagar- och avsändarmyndigheterna skall skriftligen meddela anmälaren sitt samtycke till transporten. Den behöriga transitmyndigheten kan emellertid ge ett underförstått samtycke. Detta innebär att det kan förutsättas att den behöriga transitmyndigheten samtycker om ingen invändning rests inom den tidsfrist på 30 dagar som fastställts.

Transporten får först inledas när anmälaren har erhållit

1) skriftligt godkännande från den behöriga avsändarmyndigheten,

2) skriftligt godkännande från den behöriga mottagarmyndigheten och

3) skriftligt godkännande från den behöriga transitmyndigheten, eller efter det att tidsfristen på 30 dagar har löpt ut och underförstått samtycke följaktligen kan anses föreligga.

Avfallstransporter måste åtföljas av en kopia av anmälan och transportdokumenten, inbegripet kopior av de tillstånd som utfärdats av de behöriga myndigheterna.

Som anges nedan föreslås det också att detta förfarande skall läggas till grund för import till och export från gemenskapen, med de ändringar som krävs för att efterleva bestämmelserna i Baselkonventionen.

Allmänt informationskrav:

Transporter av icke-farligt avfall som ingår i förteckningen i bilaga III och som är avsett för återvinning omfattas inte av förfarandet med skriftlig förhandsanmälan. Sådana transporter omfattas endast av det allmänna informationskravet att de skall åtföljas av vissa uppgifter och viss dokumentation.

Men det måste också slutas ett avtal om återvinningen av det transporterade avfallet mellan den person som organiserar transporten och mottagaren. Belägg för det avtalet skall åtfölja transporten.

Det bör noteras att för transporter av icke-farligt avfall enligt bilaga III som är avsett för återvinning i länder som inte omfattas av OECD-beslutet gäller ett särskilt system och särskilda bestämmelser enligt artikel 38 (se punkt 4.2.6). Dessa kommer även att gälla framöver.

4.2.2. Viktiga förändringar av förordningens struktur

Den struktur som föreslås i översynen är i princip samma som strukturen för 1993 års förordning, dvs. en indelning i avsnitt utgående från avfallets destination.

Avsnitt II: Transporter mellan medlemsstater inom gemenskapen eller med transit genom tredje land Avsnitt III: Transport inom medlemsstater Avsnitt IV: Export från gemenskapen till tredje land Avsnitt V: Import till gemenskapen från tredje land Avsnitt VI: Transit genom gemenskapen till och från tredje land Avsnitt VII: Övriga bestämmelser

Den viktigaste förändringen är att alla artiklar som för närvarande ingår i avsnitt VII, med allmänna bestämmelser, och vissa artiklar som ingår i det nuvarande avsnitt VIII, med övriga bestämmelser, har flyttats till avsnitt II som berör transporter inom gemenskapen. Detta har möjliggjorts genom en förändring av logiken bakom bestämmelserna om export från och import till gemenskapen, i syfte att låta bestämmelserna i avsnitt II gälla på motsvarande sätt för alla områden (se punkt 4.2.6 nedan), med vissa ändringar och tillägg för att ta hänsyn till kraven i Baselkonventionen. Därigenom har ett särskilt avsnitt med allmänna (förfaranderelaterade) bestämmelser blivit överflödigt.

Den allmänna logiken bakom översynen är att bestämmelserna om transporter inom gemenskapen enligt avsnitt II utgör grunden för hela förordningen. Därför innehåller avsnitt II även de allmänna bestämmelserna.

Avsnitt II består av sex kapitel.

Kapitel 1 berör förfarandet för skriftlig förhandsanmälan och skriftligt förhandsgodkännande, kapitel 2 berör förfarandet för det allmänna informationskravet, kapitel 3 berör allmänna bestämmelser, kapitel 4 berör återtagningsskyldighet, kapitel 5 berör allmänna förvaltningsbestämmelser och kapitel 6 berör transporter inom gemenskapen och med transit via tredje land.

Avsnitten IV och V omfattar vardera tre kapitel:

Kapitel 1 om avfall avsett att bortskaffas. Kapitel 2 om avfall avsett att återvinnas. Kapitel 3 med allmänna bestämmelser.

Avsnitt VII omfattar bestämmelser som inte är av betydelse för förordningens förfarandeaspekter. Kapitel 1 omfattar därför övriga bestämmelser riktade till medlemsstaterna avseende efterlevnad, rapportering, internationellt samarbete och utnämnande av behöriga myndigheter, korrespondenter och tullkontor i enlighet med förordningen. Kapitel 2 omfattar andra bestämmelser om korrespondenternas möten, ändring av bilagorna, extraåtgärder, upphävanden, övergångsbestämmelser samt ikraftträdande och tillämplighet.

4.2.3. Viktiga ändringar och förtydliganden avseende tillämpningsområde och definitioner - Avsnitt I

1. Räckvidd: Artikel 1 har kortats ned och bestämmelser som inte direkt har med dess räckvidd att göra har flyttats till andra, mer lämpliga artiklar.

I punkt 4 föreslås det att man bör klargöra att transporter från Antarktis som passerar gemenskapen omfattas av Baselkonventionens exportförbud så som de genomförs i förordningen (se punkt 4.2.6, delpunkt 2 nedan).

Den nuvarande artikel 1.3 c och 1.3 d om "särskilda fall" i fråga om kontroll av icke-farligt avfall enligt förteckningen i bilaga II (förslagets bilaga III) har flyttats till artikel 3, som är en (ny) inledande artikel om förfaranden.

Slutligen har förordningens räckvidd beträffande det avfall som förtecknas i bilaga III klargjorts.

2. Definitioner: terminologin avseende "anmälare", "avsändare" och "mottagare" i stället för "exportör", "importör", "export" och "import" har inte harmoniserats med terminologin i Baselkonventionen eller 2001 års OECD-beslut. Det skulle kräva användningen av avvikande terminologi för bestämmelserna om transporter inom gemenskapen än för import till och export från gemenskapen. Av samma anledning har uttrycket "transport" bibehållits.

Flera nya definitioner har införts: "farligt avfall", "blandat avfall", "miljöriktig hantering", "producent", "innehavare", "insamlare", "anmälnings- och transportdokument", "behörig myndighet", "de utomeuropeiska länderna och territorierna", "exporttullkontor i gemenskapen", "utförseltullkontor i gemenskapen" samt "importtullkontor i gemenskapen", liksom "gemenskapen", "import" och "gränsöverskridande transport".

Det föreslås att den allmänna definitionen av "behörig myndighet" ändras och anpassas till Baselkonventionen, bland annat för att ta hänsyn till den oro som uttryckts avseende militärt avfall som producerats av medlemsstaternas militär och som återimporteras till gemenskapen. I de fall där ingen behörig myndighet har utsetts skall därför tillsynsmyndigheten i den stat eller region vars jurisdiktion omfattar en gränsöverskridande avfallstransport vara behörig. Detta kan även vara en militär myndighet.

En definition av "miljöriktig hantering" har lagts till. Denna speglar en liknande definition i Baselkonventionen och används för export från och import till gemenskapen. För transporter inom gemenskapen gäller målet att se till att avfallet återvinns eller bortskaffas utan att det uppstår hot mot människors hälsa eller skada på miljön, i enlighet med bestämmelserna i artikel 4 i direktiv 75/442/EEG i dess ändrade lydelse [10].

[10] EGT L 194, 25.7.1975, s. 39.

Slutligen skall det noteras att definitionen av "anmälare" har flyttats från definitionerna tillartikel 4, där den förklaras. Det föreslås därmed att de första tre kategorierna av anmälare i anmälarhierarkin skall behandlas lika, dvs. den ursprungliga producenten, den nya producenten och insamlaren (av små mängder från olika källor), se artikel 4.2.

Anmälaren är följaktligen

a) Den person vars verksamhet producerat avfallet, eller

b) den person som genomför förbehandling, blandning eller andra åtgärder som ändrar avfallets egenskaper eller sammansättning före transport, och som har tillstånd till detta, eller

c) en insamlare med tillstånd som sammanställer transporten av olika små avfallsmängder av samma typ som samlats in från olika källor.

Endast om dessa personer inte är kända, i konkurs eller på annat sätt oförmögna kan en godkänd insamlare eller registrerad handlare eller mäklare genomföra anmälan. Slutligen, som tredje möjlighet, kan innehavaren anmäla.

4.2.4. Viktiga ändringar och förtydliganden avseende transporter inom gemenskapen - Avsnitt II

Avsnitt II omfattar förordningens huvudbestämmelser. Som redan nämnts har denna ändring gjorts för att bestämmelserna för det första även gäller för export från och import till gemenskapen, fastän med vissa ändringar och tillägg, och för det andra för att cirka 79 % av medlemsstaternas alla transporter äger rum mellan medlemsstater inom gemenskapen [11].

[11] Beräkningar utgående från medlemsstaternas rapporter om transporter av farligt avfall under åren 1997-1999. Cirka 15 % av transporterna sker mellan EFTA-länderna och medlemsstaterna och cirka 7 % mellan OECD-länder och medlemsstaterna och andra länder.

Följande viktiga förändringar har gjorts, jämfört med 1993 års förordning:

1. Förteckningar: antalet förteckningar har minskats från tre till två.

De nuvarande förteckningarna speglar förteckningarna i 1992 års OECD-beslut och delar in avfallsslagen i följande kategorier:

- Icke-farligt avfall enligt bilaga II/den gröna avfallsförteckningen.

- Halvfarligt avfall enligt bilaga III/den gula avfallsförteckningen.

- Farligt avfall enligt bilaga IV/den röda avfallsförteckningen.

I enlighet med 2001 års OECD-beslut föreslås det att de nuvarande bilagorna III och IV läggs ihop till en bilaga IV, och att den nuvarande bilaga II behålls som bilaga III.

Likaså föreslås det att 2001 års OECD-beslut följs genom att bilagorna II och VIII till Baselkonventionen införs i förordningens bilaga IV och att bilaga IX till Baselkonventionen ta med i bilaga III till förordningen. I Baselkonventionens bilagor II, VIII och IX ingår "avfallskategorier som fordrar speciell behandling" (II), farligt avfall (VIII) och icke-farligt avfall (IX).

2. Förfaranden: de motsvarande förfarandena har minskats från tre till två.

I 1993 års förordning införs tre förfaranden beroende på hur det anmälda avfallet är klassificerat och för vilken behandling det är avsett:

- För icke-farligt avfall enligt bilaga II som är avsett för återvinning krävs endast att det skall åtföljas av viss information.

- För halvfarligt avfall enligt bilaga III som är avsett för återvinning krävs ett förfarande med förhandsanmälan och underförstått samtycke.

- För farligt avfall enligt bilaga IV, okategoriserat avfall som är avsett för återvinning samt allt avfall avsett för bortskaffande krävs ett förfarande med förhandsanmälan och skriftligt förhandsgodkännande.

För att förenkla förordningen föreslås det att antalet förfaranden minskas till två. Ett förfarande omfattar informationskrav för avfall enligt bilaga III som är avsett för återvinning [12]. Det andra berör förhandsanmälan med skriftligt godkännande för alla andra transporter - dvs. för allt avfall avsett för bortskaffande och avfall som omfattas av bilaga IV och är avsett för återvinning. Underförstått samtycke kan emellertid godtas från den behöriga transitmyndighetens sida.

[12] Det kan diskuteras huruvida kravet att avfall i bilaga III skall åtföljas av viss information är ett förfarandekrav eller ej. Men eftersom man i OECD-beslutet använder termen "grönt kontrollförfarande" på avfallstransporter enligt bilaga III (tillägg 3 i 2001 års OECD-beslut), och eftersom det blir tydligare och mer lättbegripligt om man betraktar det som ett förfarande anses det lämpligt att bibehålla "förfarandeterminologin" för detta informationskrav.

I detta avseende följer förslaget inte 2001 års OECD-beslut, där det krävs underförstått samtycke och möjligheten att kräva skriftligt godkännande för farligt och halvfarligt avfall enligt bilaga IV som är avsett för återvinning (gula avfallsförteckningen - gula förfarandet). Eftersom förteckningarna över farligt avfall (rött) och halvfarligt avfall (gult) har lagts ihop har det nuvarande förfarandet för farligt avfall, med förhandsanmälan och skriftligt godkännande (röda listan - röda förfarandet) strukits i 2001 års OECD-beslut. Det bör noteras att OECD-beslutet endast berör avfall som är avsett för återvinning.

Det finns flera skäl att inte följa 2001 års OECD-beslut i denna fråga och att i stället kräva skriftligt godkännande. För det första anses det olämpligt ur miljösynpunkt att tillåta de behöriga mottagar- och avsändarmyndigheternas underförstådda samtycke för transport av alla typer av farligt avfall som nu ingår i bilaga IV. För det andra krävs det i Baselkonventionen skriftligt godkännande från alla berörda myndigheter för farligt avfall. För det tredje skulle fördelarna med det förenklade förfarandet gå förlorade, eftersom skriftligt godkännande fortfarande skulle bibehållas för allt avfall avsett för bortskaffande även om underförstått samtycke godkändes för transporter av avfall avsett för återvinning. För det fjärde ger skriftligt godkännande alla berörda parter större rättslig klarhet. Därför är detta att föredra ur kontroll- och efterlevnadssynpunkt.

Sammanfattningsvis kan de föreslagna förenklade förfarandena beskrivas på följande sätt:

- Transporter av icke-farligt avfall enligt bilaga III som är avsett för återvinning skall åtföljas av viss information.

- Transporter av allt avfall avsett för bortskaffande, samt av farligt och halvfarligt avfall enligt bilaga IV samt okategoriserat avfall avsett för återvinning skall omfattas av förhandsanmälan och skriftligt godkännande (underförstått samtycke från transitlandet).

3. Godkännande från de enskilda behöriga myndigheterna: Det föreslås att varje behörig myndighet skall ge sitt godkännande, inom en tidsfrist på 30 dagar.

Som redan nämnts i delpunkt 2 avviker förslaget från 2001 års OECD-beslut i fråga om underförstått samtycke: skriftligt godkännande föreslås som huvudregel (utom för den behöriga transitmyndigheten).

Beträffande godkännandet föreskrivs det också i 2001 års OECD-beslut att de behöriga myndigheterna skall utfärda sina godkännanden enskilt, från fall till fall. Samma sak gäller enligt 1993 års förordning för avfall som är avsett för återvinning. Däremot föreskrivs det i den gällande lagstiftningen för avfall avsett för bortskaffande att den behöriga mottagarmyndigheten endast utfärdar godkännande av en anmäld transport om de övriga behöriga myndigheterna som berörs inte har rest några invändningar. De behöriga myndigheterna har därigenom olika långa tidsfrister, eftersom den behöriga mottagarmyndigheten måste invänta de övriga myndigheternas reaktioner.

Förslaget att låta enskilt godkännande från de behöriga myndigheterna bli allmän regel grundas på följande: För det första blir det därmed möjligt att fastställa en enda tidsfrist för alla behöriga myndigheter (30 dagar efter det att det att den behöriga mottagarmyndigheten bekräftat att den mottagit anmälan). För det andra kommer man på så vis att kunna hålla fast vid en annan princip som gör förslaget mer smidigt, nämligen att bestämmelserna avseende transporter inom gemenskapen på motsvarande sätt även gäller för export och import. Utan enskilda godkännanden skulle det ha behövts särskilda bestämmelser för de länder som omfattas av OECD-beslutet.

4. Den behöriga avsändarmyndigheten behandlar anmälan: Det föreslås att anmälaren skickar anmälan till den behöriga avsändarmyndigheten. Den behöriga avsändarmyndigheten vidarebefordrar sedan anmälan till de övriga behöriga myndigheterna samt till mottagaren.

För närvarande kan medlemsstaterna själva bestämma huruvida en anmälan skall skickas till de berörda länderna via den behöriga avsändarmyndigheten, eller om anmälaren själv skall skicka anmälan till alla berörda behöriga myndigheter.

Det föreslås att denna valfrihet upphävs och att det i stället föreskrivs att en anmälan alltid skall skickas via den behöriga avsändarmyndigheten. Enligt Baselkonventionen skall anmälningar behandlas av den behöriga avsändarmyndigheten, medan detta är frivilligt enligt 2001 års OECD-beslut.

I syfte att garantera att förordningen genomförs lika i alla medlemsstater anses det vara mest effektivt att stryka valfriheten i fråga om förfarande i den gällande förordningen. Det anses vidare att förfarandet kommer att bli effektivare om den behöriga avsändarmyndigheten behandlar anmälningarna. Kontrollen av grundläggande uppgifter och dokumentation som ingår i anmälan skulle på så sätt i de flesta fall kunna genomföras redan av den behöriga avsändarmyndigheten.

5. Säkerhetsbestämmelser för anmälaren: Om den behöriga avsändarmyndigheten behandlar anmälan kan systemet missbrukas för att i praktiken blockera transporter. För att förebygga sådant missbruk införs flera säkerhetsbestämmelser.

För det första införs begreppet "korrekt ifylld" anmälan, så att man exakt kan avgöra när en anmälan är mogen att lämnas in till den behöriga myndigheten och denna kan vidarebefordra den till mottagaren.

För det andra införs begreppet "korrekt genomförd" anmälan, så att man exakt kan fastställa när trettiodagarsfristen för utfärdande av godkännande eller resande av invändningar inleds.

För dessa båda begrepps syften skiljer man mellan a) uppgifter och dokumentation som måste tillhandahållas i eller bifogas anmälan och transportdokumenten och b) ytterligare upplysningar och dokumentation som kan begäras av de behöriga myndigheterna som berörs när transporten anmäls till dem.

För det tredje införs en bilaga med en förteckning över vilka uppgifter och vilken dokumentation som kan begäras och i vilket stadium av anmälningsprocessen detta kan ske.

För det fjärde får anmälaren möjlighet att inom en viss tidsfrist begära att den behöriga mottagarmyndigheten ger en motiverad förklaring till varför den inte anser att anmälan är fullständig. En uttrycklig och motiverad förklaring ger anmälaren möjlighet att ifrågasätta sådana beslut genom administrativt eller rättsligt överklagande.

6. Invändningar mot transporter: Det föreslås att möjligheten att resa invändningar mot transporter för återvinnings- och bortskaffandeändamål klargörs, så att det framgår att det även är möjligt att invända mot transporter av följande skäl:

- Om man vill se till att avfallet kommer att behandlas i en anläggning som omfattas av direktiv 96/61/EEG om samordnade åtgärder för att förebygga och begränsa föroreningar men inte tillämpar bästa tillgängliga teknik enligt artikel 9.4 i det direktivet (både om avfallet är avsett för bortskaffande och för återvinning).

- För att se till att det berörda avfallet behandlas i enlighet med rättsligt bindande miljöskyddsnormer beträffande bortskaffande eller återvinning i gemenskapslagstiftningen (både om det är avsett för bortskaffande och för återvinning).

- För att se till att det berörda avfallet behandlas i enlighet med avfallshanteringsplaner som utarbetats i enlighet med artikel 7 i direktiv 75/442/EEG för att garantera genomförandet av rättsligt bindande återvinnings- eller materialutnyttjandekrav i gemenskapslagstiftningen (om det är avsett för återvinning).

Det allmänna syftet med ramdirektivet för avfall [13] är att främja förebyggande och återvinning av avfall. I en rad olika EU-rättsakter införs prioriteringar och mål för återvinning och materialutnyttjande, liksom även andra krav som berör avfallshantering och som är bindande för medlemsstaterna. Hit hör förpackningsdirektivet [14], direktivet om spillolja [15], direktivet om uttjänta fordon [16], direktivet om deponering av avfall [17] samt direktivet om avfall som utgörs av eller innehåller elektriska eller elektroniska produkter [18]. Det anses därför lämpligt att i förordningen klargöra att invändningar kan resas mot transporter i två fall om avfallet omfattas av sådan gemenskapslagstiftning. Det första fallet är om tekniska krav som är obligatoriska på EU-nivå inte kommer att uppfyllas. Det andra fallet är om det berörda avfallet inte kommer att behandlas i enlighet med de avfallshanteringsplaner som medlemsstaterna utarbetat i enlighet med artikel 7 i ramdirektivet om avfall i syfte att garantera genomförandet av rättsligt bindande återvinnings- eller materialutnyttjandekrav i gemenskapslagstiftningen. Detta är i linje med sjätte miljöhandlingsprogrammet, i vilket det efterlyses ytterligare åtgärder för att främja återvinning och materialutnyttjande av avfall i enlighet med riktlinjerna för avfallshierarkin.

[13] Rådets direktiv 75/442/EEG. 15.7.1975, EGT L 194, 25.7.1975, s. 39.

[14] Rådets direktiv 94/62/EG, 20.12.1994 i dess ändrade lydelse, EGT L 365, 31.12.1994, s. 10.

[15] Rådets direktiv 75/439/EEG, 16.6.1975, EGT L 194, 25.7.1975, s. 23.

[16] Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/53/EG, 18.9.2000, Uttalanden av kommissionen EGT L 269, 21.10.2000, s. 34.

[17] Rådets direktiv 1999/31/EG, 26.4.1999, EGT L 182, 16.7.1999, s. 1.

[18] Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/96/EG, 27.1.2003, EGT L 37, 13.2.2003, s. 24.

Strategier för att främja återvinning och materialutnyttjande av avfall håller på att utvecklas på gemenskapsnivå och i medlemsstaterna. Det finns emellertid endast ytterst få miljöbestämmelser om avfallsåtervinning i gemenskapen, med undantag för bestämmelser avseende avfallsförbränning. Avfallet kan därför ledas till billigare slutbehandlingslösningar, som därmed förmodligen också är av lägre standard. Det finns dock inte mycket konkret information om de avfallsflöden som berörs. I detta särskilda läge kan frihandeln i kombination med avsaknaden av gemenskapsnormer för miljön leda till att anläggningar och behandlingsmetoder med högre miljöprestanda utesluts från marknaden och att medlemsstaternas insatser för att införa stränga miljönormer i avfallsåtervinningssektorn omintetgörs. Därför bekräftar kommissionen att det finns ett behov av gemenskapsövergripande regler för återvinning och att man måste garantera en hög miljöskyddsnivå och god ekonomisk prestanda. Kommissionen kommer att lägga fram förslag i detta syfte inom ramen för den tematiska strategin för återvinning.

7. Behandling i avvaktan på återvinning och bortskaffande: Särskilda bestämmelser om behandling i avvaktan på återvinning och bortskaffande föreslås, i linje med bestämmelserna i 2001 års OECD-beslut.

Det föreslås att man bör klargöra att anläggningar för behandling i avvaktan på återvinning och bortskaffande omfattas av samma skyldigheter som anläggningar för slutgiltig återvinning och bortskaffande, dvs. de måste också ge skriftlig bekräftelse på mottagande av avfall och intyga att de genomfört behandlingen i avvaktan på återvinning eller bortskaffande. Dessutom gäller samma tidsfrist för dem som för de slutgiltiga anläggningarna. Det föreslås dessutom att om en anläggning för behandling i avvaktan på återvinning och bortskaffande levererar avfall till en annan anläggning för vidare och slutgiltig återvinning eller bortskaffande måste den så snart som möjligt och senast ett kalenderår efter det att avfallet levererats se till att den får ett intyg från den mottagande anläggningen om att den vidare och slutgiltiga återvinningen eller bortskaffandet har slutförts.

I samband med kravet på en ekonomisk garanti eller liknande försäkring föreslås det vidare att om transporter är avsedda för tillfälliga åtgärder skall detta krav kunna fullgöras genom att mottagaren inrättar en extra ekonomisk garanti eller motsvarande försäkring som täcker den berörda transporten fram till dess att den slutliga återvinningen eller det slutliga bortskaffandet har slutförts. Därigenom vill man klargöra att hela transporten måste täckas av en ekonomisk garanti eller motsvarande försäkring fram till dess att det slutgiltiga bortskaffandet eller den slutgiltiga återvinningen har ägt rum.

8. Informationskraven för transporter av icke-farligt avfall enligt förteckningen i bilaga III: Det föreslås att förteckningen över information och dokumentation som skall åtfölja transporter av avfall som omfattas av bilaga III och som är avsett för återvinning utvidgas och förtydligas.

Bland annat föreslås det att det skall tillhandahållas namn och adress för producenten, den nya producenten eller insamlaren, den person som organiserar transporten, mottagaren och innehavaren. För närvarande krävs endast namn och adress på innehavaren. Dessutom föreslås det att avfallets identifieringskod skall tillhandahållas, varvid OECD-koden i bilaga III till förordningen och koden i den Europeiska avfallsförteckningen i kommissionens beslut 2000/532/G i dess ändrade lydelse skall användas. [19]

[19] EGT L 226, 6.9.2000, s. 3.

Dessutom införs en bilaga med en blankett som skall användas när man vill lämna uppgifter som skall åtfölja transporter av icke-farligt avfall enligt förteckningen i bilaga III. För närvarande saknas en sådan blankett. En standardblankett föreslås emellertid för att se till att näringslivet inte behöver ställa in sig på olika krav avseende blanketter och upplysningar i de olika medlemsstaterna.

Ytterligare krav föreslås dessutom för att underlätta kontrollen av icke-farligt avfall. Nyligen inträffade ett fall där foder- och livsmedelskedjor förorenades av sockeravfall som innehöll hormoner (MPA). Detta visade att även transporter av avfall som anses vara icke-farligt måste kontrollers. De långtgående följderna av felaktig klassificering av en avfallsström för de syften som avses i förordning (EEG) nr 259/93 beträffande avfallstransporter får inte underskattas. [20]

[20] Bara i en av de drabbade medlemsstaterna, Nederländerna, beräknas kostnaderna ha uppgått till sammanlagt 107-132 miljoner euro (primärsektorn: 43 miljoner euro, fodersektorn: 33 miljoner euro, slakthus: 25-50 miljoner euro och staten: 6 miljoner euro).

Slutligen föreslås det att det skall styrkas att ett avtal om återvinning av avfallet har ingåtts mellan den person som organiserar transporten och mottagaren, och att avtalet skall innehålla en skyldighet för den som organiserar transporten att återta avfallet om transporten inte har genomförts planenligt eller om den genomförts i strid med bestämmelserna i förordningen.

Det sista kravet skall ses i samband med förtydligandena avseende återtagningsskyldighet i artiklarna 24 och 26 (se delpunkt 13 nedan). Det föreslås följaktligen att återtagningsskyldigheten vid transporter som inte kan genomföras som planerat eller som måste anses vara illegala även skall täcka transporter av icke-farligt avfall enligt bilaga III till förordningen (se nedan, delpunkt 13).

9. Avfall avsett för laboratorieanalys: I enlighet med 2001 års OECD-beslut skall transporter av avfall som uttryckligen är avsett för laboratorieanalys inte omfattas av förfarandet med skriftlig förhandsanmälan och godkännande.

I stället föreslås det att den person som organiserar sådana transporter skall informera de behöriga myndigheterna om transporten tre arbetsdagar innan den inleds, och att transporten skall åtföljas av vissa uppgifter.

10. Administrativa bestämmelser om avfall som innehåller långlivade organiska föroreningar: Det föreslås att avfall som består av, innehåller eller är förorenat med sådana kemikalier som omfattas av förteckningen i bilagorna A, B eller C till Stockholmskonventionen eller bilaga VIII till förordningen skall omfattas av samma bestämmelser som transporter av avfall avsett för bortskaffande.

Utan att det påverkar det tekniska genomförandet av Stockholmkonventionen skall denna artikel i transportsammanhang utgöra en klar administrativ regel. Bland annat skall det vara klargjort att sådana transporter är förbjudna, särskilt när det gäller export från gemenskapen, såvida de inte är avsedda för EFTA-länder. I enlighet med försiktighetsprincipen är det viktigt att strängt kontrollera alla avfallstransporter som innehåller, består av eller är förorenade av långlivade organiska föroreningar, i syfte att förebygga felaktig hantering av sådana ämnen.

11. Administrativa bestämmelser för klargörande av tvister i klassificeringsfrågor: Det föreslås att en förfaranderegel skall fastställas för tvister mellan behöriga myndigheter avseende klassificeringen av avfall, klassificering och förteckning av avfall samt klassificering av vissa verksamheter som återvinning eller bortskaffande.

Det föreslås alltså att klara och tydliga förfaranderegler införs så att ett strikt förfarande kan följas i sådana tvistefall. Det bör betonas att bestämmelsen endast gäller för denna förordnings syften och inte påverkar andra rättsliga åtgärder som vidtagits för att lösa sådan tvister mellan behöriga myndigheter.

12. Ekonomisk garanti eller motsvarande försäkring: Det föreslås att det klargörs att den ekonomiska garanti eller motsvarande försäkring som anmälaren tillhandahåller skall vara inrättad och rättsligt bindande vid anmälningstillfället och skall gälla den anmälda transporten senast från och med den tidpunkt då transporten inleds.

Det föreslås också att man klargör att garantins eller försäkringens belopp måste godkännas av den behöriga avsändarmyndigheten, att alla behöriga myndigheter skall ha tillgång till den, och att den också måste täcka eventuella lagringskostnader.

Dessutom klargörs det att garantin måste vara giltig och täcka anmälda transporter under hela transportens gång, inbegripet slutförandet av den slutgiltiga återvinningen eller det slutgiltiga bortskaffandet. Slutligen fastställs det att detta krav vid transporter avsedda för behandling i avvaktan på återvinnings- eller bortskaffningsverksamhet kan uppfyllas genom att mottagaren av transporten inrättar en extra garanti eller motsvarande försäkring som täcker transporten fram till dess att den slutgiltiga återvinningen eller det slutgiltiga bortskaffandet har slutförts.

13. Återtagningskrav: Det föreslås man klargör att skyldigheten att ta tillbaka avfall (både om transporten inte kan slutföras som planerat och om transporten måste anses vara olaglig) även gäller icke-farligt avfall enligt förteckningen i bilaga III som är avsett för återvinning. Förklaringar föreslås också avseende kravet att göra nya anmälningar om avfallet måste tas tillbaka. Det anses därför lämpligt att kräva återtagning av allt avfall, inte bara sådant som omfattas av skriftlig förhandsanmälan och godkännande.

14. Kommissionens roll när det gäller överförandet av uppgifter från medlemsstaterna: Det föreslås att där medlemsstaterna skall delge andra medlemsstater uppgifter om lagstiftning, anläggningar som tidigare godkänts för införsel/import av vissa avfallsslag osv. skall den berörda medlemsstaten själv vara ansvarig för att detta utförs.

I dag är det så att när kommissionen får sådan information från en medlemsstat skickar den uppgifterna vidare till de övriga medlemsstaterna. Med dagens kommunikationsmetoder anses det emellertid enklare om detta genomförs av den berörda medlemsstaten. Det föreslås alltså att medlemsstaterna skall delge sådana uppgifter både till kommissionen och till de övriga medlemsstaterna.

15. Kommunikation via elektronisk dataöverföring: I syfte att förbereda (framtida) utvecklingar inom elektronsik dataöverföring med elektronisk underskrift föreslås det att möjligheten att kommunicera på detta sätt fastslås. Sådan kommunikation bör emellertid endast tillåtas om de behöriga myndigheterna som berörs fattar beslut om detta.

Om sådan kommunikation tillåts kan den behöriga avsändarmyndigheten besluta att ta över och genomföra inlämnandet av det berörda meddelandet. I andra fall är det anmälaren och mottagaren som skall lämna in dokumentationen. För vissa anmälare och mottagare kan detta innebära en svår teknisk och finansiell belastning, medan det för andra inte medför någon extra börda. Därför bör den behöriga avsändarmyndighetens beslut om att ta över kommunikationsuppgifterna fattas i överenskommelse med de övriga behöriga myndigheterna och anmälaren.

16. Fotnot i bilaga III, post GC 030: Avseende post GC 030 i bilaga III och fartyg avsedda för skrotning har en fotnot införts för att klargöra att man måste träffa en avvägning mellan behovet av att se till att sådana fartyg inte har farligt material ombord och det faktum att vissa material som klassas som farliga är nödvändiga för säker drift av fartyg. I fotnoten klargörs det att en sådan balans kan uppnås genom hänvisning till erkända regler och riktlinjer om återvinning av fartyg, exempelvis de som utarbetats under IMO:s och Baselkonventionens överinseende.

4.2.5. Viktiga ändringar och förtydliganden avseende transporter inom medlemsstaterna - Avsnitt III

Inga ändringar förslås avseende transport av avfall inom medlemsstaterna. Bestämmelserna i avsnitten II och VII gäller fortfarande inte för avfallstransporter som uteslutande äger rum inom en och samma medlemsstat. Medlemsstaterna är emellertid fortfarande skyldiga att inrätta ett lämpligt kontrollsystem för sådana transporter, och kan ändå tillämpa det system som avses i förordningen.

4.2.6. Viktiga ändringar och förtydliganden avseende export från och import till gemenskapen - avsnitt IV, V och VI

1. Allmänna principer: Detta avsnitt har anpassats till principen att bestämmelserna i avsnitt II om transporter inom gemenskapen utgör en grund som på motsvarande sätt gäller alla andra transporter. Därför nämns endast ändringarna och tilläggen i avsnitt II. Dessa ändringar och tillägg berör i första hand genomförandet av förfarandebestämmelserna i Baselkonventionen, som skiljer sig från bestämmelserna för transporter inom gemenskapen.

För närvarande finns det flera olika förfaranden för import och export:

1) Export för bortskaffande till EFTA-länder (artikel 15).

2) Export av avfall som omfattas av bilagorna III och IV för återvinning till länder som omfattas av OECD-beslutet (artikel 17 - som för transporter inom gemenskapen).

3) Import för bortskaffande från EFTA-länder och länder som omfattas av Baselkonventionen (artikel 20).

4) Import för återvinning från länder som omfattas av OECD-beslutet (artikel 22 - som för transporter inom gemenskapen).

5) Import för återvinning från länder som inte omfattas av OECD-beslutet (artikel 20).

Genom att på motsvarande sätt tillämpa bestämmelserna i avsnitt II på export från och import till gemenskapen minskas antalet förfaranden till de två som avses i avsnitt B, nämligen krav på skriftlig förhandsanmälan och skriftligt godkännande, och kravet att transporten åtföljs av vissa uppgifter.

Följande särskilda förfaranderegler ingår i Baselkonventionen:

- Alla berörda länder skall ge skriftligt godkännande av anmälda transporter inom 60 dagar.

- Avsändarlandet skall besluta att det godtar en transport först när det har fått in skriftlig bekräftelse från alla andra berörda länder.

- Transitlandet skall bekräfta att det tagit emot anmälan, varigenom sextiodagarsfristen för godkännande inleds.

Det fastställs också att en transport först får starta när vissa villkor har uppfyllts (godkännande, avtal, ekonomisk garanti, miljöriktig hantering/miljöskydd). Detta krav är måhända inte nödvändigt ur rättslig synvinkel, men anses viktigt för att främja efterlevnaden.

Slutligen har bestämmelserna om tullkontor uppdaterats och ett stycke har lagts till i vilket det fastställs att om ett tullkontor upptäcker en transport som inte överensstämmer med bestämmelserna i förordningen skall kontoret informera den behöriga myndigheten i gemenskapen och se till att avfallet hålls kvar tills ett beslut har fattats. Därav följer att avfall som strider mot bestämmelserna i förordning kommer att omfattas av kvarhållningskravet. Bestämmelser om tullkontorens kvarhållande av avfall skal också ingå i de framtida förordningar som kommer att utarbetas i enlighet med artikel 38.

2. Baselkonventionens exportförbud vid återvinning - bilaga V: den 22 september 1995 antog partkonferensen till Baselkonventionen beslut III/1, genom vilket ett nytt ingresstycke 7a infördes i Baselkonventionen, samt en ny artikel 4a och en ny bilaga VII. Beslutet går ut på att omgående förbjuda export av farligt avfall avsett för slutgiltigt bortskaffande från konventionens parter enligt bilaga VII till parter som inte omfattas av bilaga VII, och att från och med den 1 januari 1998 förbjuda export av farligt avfall avsett för återvinning från parter som omfattas av bilaga VII till parter som inte omfattas av bilagan. Detta förbud infördes i gemenskapslagstiftningen genom artiklarna 35 och 37 i förslaget (artiklarna 14 och 16 i den nuvarande förordningen). I artikel 35 ingår bortskaffandedelen av förbudet, och artikel 37 omfattar återvinningsdelen.

Beträffande den del av förbudet som avser återvinning föreslås det först och främst att det bör klargöras att förbudet även omfattar farligt avfall och blandningar av farligt avfall som inte ingår i förteckningen och avfall som mottagarlandet har klassificerat som farligt eller har förbjudit import av. För det andra föreslås det i enlighet med 2001 års OECD-beslut att avfall som ingår i bilaga II till Baselkonventionen tas med i bilaga V del 3, som förteckning A. Det rör sig om följande avfallsslag Y46 - Avfall som samlats in från hushåll, och Y47 - Restprodukter från förbränning av hushållsavfall. Det är självklart att gemenskapen inte bör exportera hushållsavfall och restprodukter från förbränning av avfall till icke-OECD-länder. Detta överensstämmer med principen om att medlemsstaterna själva skall ta hand om sitt avfall, så som det fastställs i artikel 5 i direktiv 75/442/EEG i dess ändrade lydelse.

Bortskaffningsförbudet i artikel 35 förblir oförändrat. Export av farligt avfall för bortskaffande är alltså fortfarande förbjuden såvida de inte är avsedda för EFTA-länder som är parter till Baselkonventionen.

3. Bestämmelser om miljöriktig hantering och miljöskydd: Som redan angivits ovan i punkt 4.2.2 omfattar både avsnitt IV och V ett kapitel med allmänna bestämmelser. I dessa kapitel ingår en artikel om kraven på miljöriktig hantering vid export från gemenskapen och miljöskydd i gemenskapen vid import till gemenskapen. Begreppet miljöriktig hantering är hämtat från Baselkonventionen och definieras på samma sätt som där. Miljöriktig hantering innebär att alla rimliga åtgärder vidtas för att se till att avfall hanteras på ett sätt som innebär skydd för människors hälsa och miljön mot skadliga effekter som sådant avfall kan medföra.

Vad beträffar kravet på miljöriktig hantering föreslås det vidare att man skall kunna anse att det är uppfyllt bland annat om det kan visas att de behandlingsriktlinjer som anges i bilaga IX för den berörda avfallsströmmen tillämpas i anläggningen i det berörda mottagarlandet utanför gemenskapen. Det bör dock betonas att detta antagande inte påverkar den allmänna bedömningen av miljöriktig hantering under transporten och fram till och med den slutgiltiga återvinningen eller det slutgiltiga bortskaffandet i det berörda mottagarlandet utanför gemenskapen.

I bilaga IX anges tre riktlinjer, som alla antagits av Baselkonventionens partskonferens:

- Technical Guidelines on the Environmentally Sound Management of Biomedical and Health Care Wastes (Y1, Y3).

- Technical Guidelines on the Environmentally Sound Management of Waste Lead Acid Batteries.

- Technical Guidelines on the Environmentally Sound Management of the Full and Partial Dismantling of Ships.

Kommittén för anpassning av EG-lagstiftningen om avfall till den vetenskapliga och tekniska utvecklingen skall arbeta vidare på bilaga IX i enlighet med det förfarande som anges i artikel 18 i direktiv 75/442/EEG i dess ändrade lydelse. Dessutom kan bilaga IX innehålla hänvisningar till riktlinjer som antagits av OECD eller inom ramen för andra organ, se artikel 61. När sådana hänvisningar görs är det viktigt att kontrollera att riktlinjerna är konkreta och inte av allmän art. De bör ge konkret vägledning om olika beprövade bortskaffningsmetoder och vara aktuella både vad gäller deras tekniska nivå och ur miljösynpunkt. Även om detta kan vara självklart bör det till slut understrykas att bestämmelserna om miljöriktig hantering inte påverkar bestämmelserna i artiklarna 35 och 38 som genomför Baselkonventionens exportförbud för farligt avfall från OECD-länder till länder som inte ingår i OECD.

4. De utomeuropeiska länderna och territorierna: två artiklar föreslås för att i förordningen förtydliga bestämmelserna om export och import av avfall från och till de utomeuropeiska länderna och territorierna. Genom dessa bestämmelser genomförs artikel 39 i rådets beslut 2001/822/EG av den 27 november 2001 om associering av de utomeuropeiska länderna och territorierna med Europeiska gemenskapen (ULT-beslut) [21].

[21] EGT L 314, 30.11.2001, s. 1.

5. Särskilda regler för export av icke-farligt avfall till icke-OECD-länder: GD Handel ansvarar för ett särskilt system för export av icke-farligt avfall avsett för återvinning i länder som inte ingår i OECD, dvs. avfall som ingår i bilaga III.

Detta system kommer att finnas kvar, om än i förändrad och förenklad form i enlighet med bestämmelserna i artikel 38.

Alla icke-OECD-länder har uppmanats att inkomma med önskemål om vilka förfaranden de vill se tillämpade på import av sådant avfall för återvinning från gemenskapen. För närvarande finns följande fem möjligheter till svar på denna fråga: a) förbud, b) anmälan med skriftligt godkännande, c) anmälan med underförstått samtycke, d) ett särskilt förfarande med skriftligt godkännande och/eller e) ingen kontroll i mottagarlandet. I detta förslag föreslås ett förenklat förfarande som går ut på att minska icke-OECD-ländernas valmöjligheter vad gäller förfarande till tre: a) förbud, b) anmälan med skriftligt godkännande och c) ingen kontroll i mottagarlandet.

För att genomföra denna bestämmelse kommer kommissionen att skicka en s.k. verbalnot till de berörda länderna och uppmana dem att ta ställning till vilka förfaranden som skall tillämpas när avfall som inte omfattas av exportförbudet exporteras för återvinning i deras land. I syfte att uppnå största möjliga harmonisering på global nivå i fråga om avfallsförteckningar kommer kommissionen att använda bilaga III vid denna förfrågan, eventuellt med små ändringar för att garantera att man använder samma terminologi som i Baselkonventionen och att texten är förenlig med exportförbudet.

Denna framtida kommissionsförordning, som skall träda i kraft samma dag som denna förordning blir tillämplig, skall upphäva både rådets förordning (EG) nr 1420/1999 [22] och kommissionens förordning (EG) nr 1547/1999 [23], som är de nuvarande rättsliga ramarna för sådan export.

[22] Rådets förordning (EG) nr 1420/1999, 29.4.1999, EGT L 166, 1.7.1999, s. 6.

[23] Kommissionens förordning (EG) nr 1547/1999, 12.7.1999, EGT L 185, 17.7.1999, s. 1.

4.2.7. Viktiga ändringar och förtydliganden avseende övriga bestämmelser - Avsnitt VII

Som redan nämnts föreslås en omstrukturering och nedkortning av avsnitt VII. Avsnitt VII kommer på så sätt att innehålla de flesta artiklarna som i dag ingår i avsnitt VIII avseende övriga bestämmelser i den nuvarande förordningen. Se förklaring ovan under punkt 4.2.2.

Utöver dessa strukturella förändringar har endast följande ändringar föreslagits:

1. Användningen av en webbplats som alternativ till offentliggörande i Europeiska unionens officiella tidning: Det föreslås att man kan använda kommissionens webbplats som ett alternativ till offentliggörande i EUT.

Enligt den nuvarande förordningen skall kommissionen offentliggöra förteckningen över tullkontor i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. Kommissionen har också redan offentliggjort förteckningen över behöriga myndigheter i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. Med tanke på utvecklingen inom kommunikationstekniken anses det emellertid effektivare och mer lättillgängligt om endast webbplatserna används.

2. Antagande av ytterligare åtgärder: Det föreslås att kommissionen skall få behörighet att anta ytterligare åtgärder som berör förordningens genomförande, tillämpning, förvaltning och efterlevnad. Det fastställs vidare att sådana åtgärder skall beslutas i enlighet med det förfarande som fastställs i artikel 18 i direktiv 75/442/EEG i dess ändrade lydelse och med det s.k. föreskrivande förfarandet enligt artikel 5 i beslut 1999/468/EG [24]. Enligt den nuvarande förordningen har kommissionen inga sådana befogenheter.

[24] EGT L 184, 17.7.1999, s. 23.

5. Miljöaspekter

Insikten att det "är viktigt att organisera övervakningen och kontrollen av avfallstransporter på ett sätt som tar hänsyn till behovet av att bevara, skydda och förbättra miljökvaliteten", så som det fastställs i sjätte skälet i ingressen till 1993 års förordning, är inte mindre giltig i dag än den var när förordningen antogs för nästan tio år sedan. Därför är det nödvändigt att bibehålla och förbättra det system med skriftlig förhandsanmälan och godkännande som ger de behöriga myndigheterna möjlighet och skyldighet att vidta alla åtgärder som krävs för att skydda människors hälsa och miljön både inom och utanför gemenskapen.

Inom gemenskapen skall producenten och anmälaren vidta alla nödvändiga åtgärder för att under hela transporten och fram till och med den slutgiltiga återvinningen eller det slutgiltiga bortskaffandet se till att det avfall de transporterar hanteras utan risk för människors hälsa och utan att förfaranden eller metoder tillämpas som kan skada miljön, i enlighet med kraven i artikel 4 i direktiv 75/442/EEG i dess ändrade lydelse och med gemenskapens avfallslagstiftning. Utanför gemenskapen skall producenten och anmälaren och andra företag som är inblandade i transporten se till att det avfall de transporterar hanteras på ett miljöriktigt sätt under hela transporten och till och med det slutliga bortskaffandet eller den slutgiltiga återvinningen i ett mottagarland utanför gemenskapen [25].

[25] Miljöriktig hantering definieras i Baselkonventionen och innebär att alla rimliga åtgärder vidtas för att se till att avfall hanteras på ett sätt som innebär skydd för människors hälsa och miljön mot skadliga effekter som sådant avfall kan medföra.

6. Ekonomiska aspekter

Den allmänna bedömningen tyder inte på att förslaget kommer att medföra några extra ekonomiska bördor för näringslivet. Anmälningssystemet och informationskraven för avfallstransporter är redan väletablerade i gemenskapen, och kravet att anmälningar skall behandlas och vidarebefordras av de behöriga avsändarmyndigheterna kommer med största sannolikhet att medföra ekonomiska lättnader för anmälarna, som annars själva skulle behöva vidarebefordra anmälan till alla berörda parter. Klargörandet att en ekonomisk garanti eller motsvarande försäkring måste inrättas och vara rättsligt bindande vid anmälningstillfället kan medföra extra kostnader för företag som gör sin anmälan i medlemsstater som ännu inte har haft sådana krav.

Däremot måste man räkna med att förslaget medför extra kostnader för vissa medlemsstater. I förslaget fastställs det att anmälningar skall behandlas av den behöriga avsändarmyndigheten. För medlemsstater med avancerade och effektiva system för behandling, kontroll och övervakning av anmälningar och transporter kommer systemet inte att medföra extra kostnader. Däremot kommer det sannolikt att medföra extrakostnader för medlemsstater som ännu inte har kommit så långt. Man bör dock tänka på att systemet för behandling av anmälningar via den behöriga avsändarmyndigheten kommer att öka effektiviteten, genom att de behöriga mottagar- och transitmyndigheterna får mindre "pappersarbete" och kontrolluppgifter. Totalt sett förväntas systemet därför vara ekonomiskt neutralt.

7. Aspekter relaterade till den inre marknaden

Det har höjts röster inom näringslivet som säger att förordningen, trots att den är direkt tillämplig i alla medlemsstater i vissa frågor tillämpas mycket olika i gemenskapen och på så sätt snedvrider den inre marknaden. Som exempel anger de skillnader i kraven på information och dokumentation vid anmälan och transport, olika system för behandling av anmälningar, olika krav beträffande den ekonomiska garantin (hur den inrättas, hur den beräknas, avslutande och tillgänglighet) och skillnader i kraven avseende information och format för avfall som skall åtföljas av viss information. I förslaget tas sådana problem upp, liksom även andra fall där det saknas rättslig klarhet. Därför kommer förslaget att bidra till en mer enhetlig tillämpning av förordningen, vilket främjar den inre marknaden på avfallsåtervinningsområdet.

8. Internationella aspekter

Som redan nämnts i punkt 2 grundas förordningen till stora delar på Baselkonventionen av den 22 mars 1989 om kontroll av gränsöverskridande transporter och om slutligt omhändertagande av riskavfall i dess ändrade lydelse [26] samt OECD-beslutet C(1992)39 slutlig om gränsöverskridande transporter av avfall avsett för återvinning i dess ändrade lydelse.

[26] Den 1 februari 1993 antog rådet Baselkonventionen på gemenskapens vägnar, se rådets beslut 93/98/EEG, EGT L 39, 16.2.1993, s. 1.

Den 14 juni 2001 ändrade OECD-rådet ovannämnda OECD-beslut från 1992. För att genomföra den ändringen har en översyn av förordningen blivit juridiskt nödvändig.

Vid genomförandet av 2001 års OECD-beslut bör man beakta dess globala dimension och internationella tillämplighet. Bland annat gäller detta tolkningen och gemenskapens möjlighet att tillämpa andra regler, i enlighet med vad som tillåts i 2001 års OECD-beslut. Som anges i punkterna 3 och 4.2 är global harmonisering ett av förslagets mål.

I en utvidgad gemenskap blir global harmonisering och en förordning som ger stor rättslig klarhet dessutom ännu viktigare.

9. Handelsaspekter

Det nuvarande systemet för export från och import till gemenskapen ändras inte genom förslaget. Det är endast förfarandena som ändras. För export av avfall som ingår i förteckningen i bilaga III (icke-farligt avfall) och som är avsett för återvinning i länder som inte omfattas av OECD-beslutet föreskrivs det i artikel 38 vilka grundläggande förfaranden som skall gälla för framtida förordningar inom detta särskilda område.

10. Subsidiaritet och proportionalitet

I detta förslag till ändring av 1993 års förordning beaktas subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna. Endast de element som krävs för att förordningen skall fungera korrekt i hela gemenskapen och samtidigt garantera miljöskydd och en korrekt fungerande inre marknad berörs av förslaget. Dessutom ger förslaget större rättslig klarhet där så behövs.

Det är svårt att förena enkla bestämmelser med hänsynstagande till de olika berörda parternas särskilda intressen, och att garantera en enhetligare tillämpning av förordningen. Meningen är emellertid att detta förslag skall vara så enkelt som möjligt.

11. Samråd med berörda parter

I bilaga C ingår en förteckning över de parter som deltagit i samrådet 2001-2002 (medlemsstater, kandidatländer, näringslivet, icke-statliga organisationer och lokala myndigheter).

12. Bilagor

A) Redogörelse för de enskilda artiklarnas innehåll

B) Parallell uppställning av förslagets artiklar och motsvarande artiklar i 1993 års förordning

C) Förteckning över medlemsstater, kandidatländer, näringslivet, icke-statliga organisationer och lokala myndigheter som rådfrågats och som deltagit i samrådet 2001-2002.

BILAGA A Redogörelse för de enskilda artiklarnas innehåll

AVSNITT I - Räckvidd och definitioner

Artikel 1 - Räckvidd

I artikel 1 fastställs förordningens räckvidd. Där anges även de olika undantagen.

Artikel 2 - Definitioner

I artikel 2 anges en rad definitioner som är av vikt för förordningen. Definitioner som redan ingår i direktiv 75/442/EEG i dess ändrade lydelse gäller även för denna förordnings syften.

AVSNITT II - Transporter mellan medlemsstater inom gemenskapen eller med transit genom tredje land

Artikel 3 - Förfaranden

I artikel 3 ges en överblick över de allmänna förfaranderamarna. Där definieras också vilka avfallsslag som berörs av de olika förfarandena. Det anges också särskilda bestämmelser om avfall som uttryckligen är avsett för laboratorieanalys samt avfall som innehåller vissa kemikalier.

KAPITEL 1 - skriftlig förhandsanmälan och skriftligt förhandsgodkännande

Kapitel 4 - Förfarandet för skriftlig förhandsanmälan och skriftligt förhandsgodkännande

I artikel 4 definieras anmälaren, och det fastställs att denne är skyldig att på förhand skriftligen anmäla transporter av avfall från en medlemsstat till en annan med eller utan transitering genom en eller flera andra medlemsstater till den behöriga avsändarmyndigheten, som vidarebefordrar anmälan.

I artikeln anges vidare att transporten inte får inledas förrän anmälaren har erhållit följande:

- Skriftligt godkännande från den behöriga avsändar- och mottagarmyndigheten samt

- underförstått eller skriftligt godkännande från den behöriga transitmyndigheten.

Artikel 5 - Anmälningskrav

I artikel 5 fastställs de krav som skall uppfyllas när en anmälan görs.

Anmälaren skall använda de anmälnings- och transportdokument som ingår i bilagorna 1 A och 1 B, och tillhandahålla de uppgifter och den dokumentation som anges i bilaga II, delarna 1-3. Anmälaren skall dessutom ingå ett avtal med mottagaren om återvinning eller bortskaffande av det anmälda avfallet och inrätta en ekonomisk garanti eller motsvarande försäkring.

I samma artikel införs även uttrycken "korrekt ifylld anmälan" och "korrekt genomförd anmälan".

När den behöriga avsändarmyndigheten har fått in en korrekt ifylld anmälan är den skyldig att vidarebefordra denna anmälan till de andra behöriga myndigheterna och till mottagaren: se artikel 8. När den behöriga mottagar- eller avsändarmyndigheten får in en "korrekt genomförd anmälan" är den skyldig att utfärda ett mottagningsbevis. Se artikel 9. Mottagningsbeviset utlöser den trettiodagarsfrist inom vilken de behöriga myndigheterna skall ge sitt godkännande.

Artikel 6 - Avtal

I artikel 6 fastställs ytterligare bestämmelser om avtalet mellan anmälaren och mottagaren om återvinning eller bortskaffande av avtalet. Där föreskrivs det att avtalet skall ha ingåtts och vara rättsligt bindande vid tidpunkten för anmälan och skall omfatta vissa skyldigheter för både anmälaren och mottagaren.

Artikel 7 - Ekonomisk garanti

På liknande sätt fastställs det i artikel 7 ytterligare bestämmelser för ekonomiska garantier eller motsvarande försäkringar som täcker kostnaderna för transport och slutligt bortskaffande eller slutlig återvinning i de fall där transporten inte kan slutföras som planerat eller där transporten visar sig vara olaglig.

Den ekonomiska garantin eller motsvarande försäkringen skall vara etablerad och rättsligt bindande vid tidpunkten för anmälan och gälla för transporten senast den dag den anmälda transporten inleds.

I artikeln anges också att garantin eller den motsvarande försäkringen skall vara giltig och täcka transporten fram till och med den slutgiltiga behandlingen av avfallet, och att detta krav när det gäller transport av avfall avsett för behandling i avvaktan på återvinnings- eller bortskaffningsverksamhet kan uppfyllas genom att mottagaren inrättar en ytterligare ekonomisk garanti eller motsvarande försäkring.

Slutligen fastställs det att alla berörda behöriga myndigheter skall ha tillgång till den ekonomiska garantin eller motsvarande försäkring. Det anges också när garantin kan avslutas.

Artikel 8 - Den behöriga avsändarmyndighetens vidarebefordran av anmälan

I artikel 8 fastställs det att den behöriga avsändarmyndigheten när den erhållit en "korrekt ifylld" anmälan i enlighet med artikel 5.2 är skyldig att vidarebefordra kopior av denna till de övriga behöriga myndigheterna som berörs och till mottagaren.

Om den behöriga avsändarmyndigheten anser att anmälan inte är korrekt ifylld kan den begära upplysningar och dokumentation från anmälaren. En sådan begäran skall göras inom tre arbetsdagar från det att anmälan inkommit.

Vidare fastställs det i artikel 8 att anmälaren har rätt att begära en motiverad förklaring från den behöriga avsändarmyndigheten om denna inte som föreskrivet vidarebefordrar anmälan till de övriga behöriga myndigheterna och till mottagaren inom den utsatta tidsfristen.

Artikel 9 - Mottagningsbevis från den behöriga mottagarmyndigheten

I artikel 9 fastställs det att den behöriga mottagarmyndigheten när den har tagit emot en "korrekt genomförd" anmälan enligt artikel 5.3 inom tre arbetsdagar från och med mottagandet skall sända ett mottagningsbevis till anmälaren, och kopior av detta till de övriga behöriga myndigheterna som berörs samt till mottagaren.

Dessutom fastställs det att anmälaren har rätt att begära en motiverad förklaring från den behöriga mottagarmyndigheten om denna inte bekräftar mottagandet av anmälan inom den utsatta tidsfristen.

Artikel 10 - Den behöriga mottagar-, avsändar- och transitmyndighetens godkännande

I artikel 10 fastställs det att de behöriga mottagar-, avsändar- och transitmyndigheterna inom 30 dagar efter det att den behöriga mottagarmyndigheten har skickat sitt mottagningsbevis skall besluta om huruvida de godkänner den anmälda transporten eller vill resa invändningar.

I artikeln fastställs också regler om ett godkännandes giltighet.

Artikel 11 - Villkor för transporter

I artikel 11 fastställs att de behöriga avsändar-, mottagar- och transitmyndigheterna har rätt att ställa villkor för sitt godkännande av en anmäld transport.

Artikel 12 - Invändningar mot transporter avsedda för bortskaffande

I artikel 12 anges de skäl som kan motivera de behöriga avsändar-, mottagar- och transitmyndigheternas invändningar mot en transport avsedd för bortskaffande.

Artikel 13 - Invändningar mot transporter avsedda för återvinning

I artikel 13 anges på motsvarande sätt de skäl som kan motivera de behöriga avsändar-, mottagar- och transitmyndigheternas invändningar mot en transport avsedd för återvinning.

Artikel 14 - Gemensamt anmälningsförfarande

I artikel 14 fastställs det att man kan använda ett gemensamt anmälningsförfarande i stället för flera enskilda anmälningar om avfall med samma fysikaliska och kemiska egenskaper regelbundet skall transporteras till samma mottagare vid samma anläggning och via samma transportvägar.

Artikel 15 - Återvinningsanläggningar som tidigare godkänts för införsel/import av vissa avfallsslag

I artikel 15 fastställs det att de behöriga mottagarmyndigheterna som inom sina områden har särskilda återvinningsanläggningar får besluta att utfärda förhandsgodkännanden för dessa. Det fastställs vidare att behöriga myndigheter som väljer att utfärda förhandsgodkännande för en anläggning i enlighet med denna artikel skall vidarebefordra vissa uppgifter till kommissionen, OECD:s sekretariat samt de behöriga myndigheterna i de övriga medlemsstaterna. Härvid kan blanketten i bilaga VI användas. Slutligen införs en klausul som gör det möjligt att i framtiden ställa ytterligare villkor och krav på tidigare godkända anläggningar.

Artikel 16 - Bestämmelser om behandling i avvaktan på återvinning och bortskaffande

I artikel 16 fastställs särskilda bestämmelser om transport av avfall avsett för behandling i avvaktan på återvinning och bortskaffande (sammansmältning eller blandning, omförpackning, utväxling, lagring eller annan behandling i avvaktan på bortskaffande eller återvinning).

Artikel 17 - Krav efter det att en transport har godkänts

I artikel 17 anges kraven för perioden efter det att en anmäld transport har godkänts: alla berörda parter och anmälaren skall sammanställa transportdokumenten, förhandsinformation om transportens faktiska startdatum skall ges, mottagarens skriftliga bekräftelse av att avfallet har mottagits och mottagarens certifikat för slutgiltig återvinning eller slutgiltigt bortskaffande.

Artikel 18 - Ändringar av transporten efter det att godkännandet utfärdats

I artikel 18 fastställs det att om relevanta ändringar görs avseende en godkänd transports detaljer eller villkor måste en ny anmälan göras, såvida inte alla berörda behöriga myndigheter är överens om att de föreslagna ändringarna inte kräver en ny anmälan.

Kapitel 2 - allmänna INFORMATIONSbestämmelSer

Artikel 19 - Avfall som skall åtföljas av vissa uppgifter

I artikel 19 fastställs det att förfarandekravet för transporter av avfall enligt definitionen i artikel 3.2 och 3.4, dvs. sådant avfall som ingår i förteckningen i bilaga III och avfall som uttryckligen är avsett för laboratorieanalys, är att avfallet skall åtföljas av vissa upplysningar. Hit hör bland annat bevis på att ett avtal om återvinning har ingåtts mellan den person som organiserar transporten och mottagaren, och att detta avtal är rättsligt bindande när transporten inleds.

I artikeln föreskrivs dessutom att informationen skall tillhandahållas av den person som organiserar transporten, på den blankett som ingår i bilaga VII. För att möjliggöra inspektion och främja efterlevnad, planering och statistiska undersökningar kan medlemsstaterna vidare begära uppgifter om transporter i enlighet med denna artikel och i överensstämmelse med nationell lagstiftning.

Artikel 20 - Avfall för vilket förhandsinformation krävs

I artikel 20 föreskrivs det att för avfall som definieras i artikel 3.4, dvs. avfall som uttryckligen är avsett för laboratorieanalys, skall den person som organiserar transporten informera de behöriga myndigheterna som berörs om transporten senast tre arbetsdagar innan den inleds.

Dessutom skall den information som anges i artikel 19.1 tillhandahållas, och blanketten i bilaga VII skall användas för tillhandahållandet av information.

Kapitel 3 - allmänna bestämmelSer

Artikel 21 - Förbud mot blandning av avfall under transport

I artikel 21 fastställs det att avfall som omfattas av olika anmälningsförfaranden under transporten inte får blandas med varandra eller med annat avfall som inte omfattas av anmälningskrav.

Artikel 22 - Skydd av miljön i gemenskapen

I denna artikel föreskrivs det att producenten och anmälaren skall vidta alla nödvändiga åtgärder för att under hela transporten och fram till och med den slutgiltiga återvinningen eller det slutgiltiga bortskaffandet se till att allt avfall de transporterar inom gemenskapen hanteras utan risk för människors hälsa och utan att förfaranden eller metoder tillämpas som kan skada miljön, i enlighet med kraven i artikel 4 i direktiv 75/442/EEG i dess ändrade lydelse och med gemenskapens avfallslagstiftning. Denna skyldighet kvarstår under hela transportperioden och fram till dess att avfallet slutgiltigt har återvunnits eller bortskaffats i mottagarlandet.

Artikel 23 - Bevarande av dokumentation och information

I artikel 23 fastställs det att alla dokument som de behöriga myndigheterna har mottagit eller sänt i fråga om en anmäld transport skall bevaras av de behöriga myndigheterna, anmälaren och mottagaren i gemenskapen under minst tre år. Information som tillhandahålls i enlighet med artikel 19.1 avseende avfall som omfattas av bilaga III skall bevaras i gemenskapen under minst tre år av den person som organiserar transporten och av mottagaren.

KAPITEL 4 - ÅTERTAGNINGSSKYLDIGHET

Artikel 24 - Återtagning av avfall om en transport inte kan slutföras som planerat

I artikel 24 fastställs den behöriga avsändarmyndighetens skyldighet att se till att avfallet återtas om en transport som de behöriga myndigheterna som berörs har godkänt inte kan slutföras som planerat. Detta innebär att den behöriga avsändarmyndigheten skall se till att anmälaren, eller om detta är omöjligt, den behöriga myndigheten själv, inom nittio dagar återför det berörda avfallet till det område som det kom ifrån eller till en annan ort i avsändarlandet.

Det fastställs vidare att bestämmelserna i denna artikel även gäller för avfallstransporter som skall åtföljas av vissa uppgifter i enlighet med artikel 19 och att den person som organiserar transporten i sådana fall skall omfattas av samma skyldigheter enligt denna artikel som anmälaren.

Artikel 25 - Kostnader för återtagning av avfall om en transport inte kan slutföras som planerat

I artikel 25 fastställs det vem som skall stå för kostnader för återlämning av avfall från en transport som inte kunnat slutföras som planerat, nämligen anmälaren, eller om detta inte är möjligt, den behöriga avsändarmyndigheten. Om detta i sin tur är omöjligt skall de berörda parterna och behöriga myndigheterna komma överens om en annan lösning.

Det fastställs vidare att även transporter av avfall som ingår i bilaga III och som omfattas av kravet att det skall åtföljas av vissa uppgifter, omfattas av denna artikel om de inte kan slutföras som planerat. Detta innebär att den person som organiserar transporten i sådana situationer omfattas av samma skyldigheter enligt denna artikel som anmälaren.

Artikel 26 - Återtagning om en transport är olaglig

I artikel 26 definieras det när en transport skall anses vara olaglig. Dessutom fastställs den behöriga avsändarmyndighetens skyldighet att se till att avfall i en transport som anses vara olaglig återtas inom 30 dagar.

Om det inte är anmälaren, utan snarare mottagaren som bär ansvaret för att en transport är olaglig skall den behöriga mottagarmyndigheten se till att det berörda avfallet bortskaffas eller återvinns av mottagaren eller, om detta inte är möjligt, att den behöriga myndigheten själv gör detta, och att det utförs inom 30 dagar.

Slutligen fastställs det att om varken anmälaren eller mottagaren är ansvarig för en sådan olaglig transport skall de behöriga myndigheterna samarbeta för att bortskaffa eller återvinna avfallet.

Liksom i artikel 24 fastställs det att bestämmelserna i denna artikel även gäller för transporter av avfall enligt bilaga III som skall åtföljas av vissa uppgifter i enlighet med artikel 19 och att den person som organiserar transporten i sådana fall skall omfattas av samma skyldigheter enligt denna artikel som anmälaren.

Artikel 27 - Kostnader för återtagning om en transport är olaglig

I artikel 27 fastställs det vem som skall stå för kostnaderna för återtagning av avfall om en transport anses vara olaglig.

Det fastställs vidare att olagliga transporter av avfall som ingår i bilaga III, och som omfattas av kravet att det skall åtföljas av vissa uppgifter, också skall omfattas av denna artikel. Detta innebär att den person som organiserar transporten i sådana situationer omfattas av samma skyldigheter enligt denna artikel som anmälaren.

Kapitel 5 - allmänna FÖRVALTNINGSbestämmelser

Artikel 28 - Inlämnande av dokumentation

I artikel 28 fastställs det att den dokumentation som avses kan lämnas in per brev, per fax, per e-post med elektronisk underskrift eller per e-post utan elektronisk underskrift som följs av ett brev.

Dessutom fastställs det att den berörda dokumentationen i överensstämmelse med de beslut som de behöriga myndigheterna som berörs fattat kan lämnas in genom elektronisk dataöverföring med elektronisk underskrift eller elektronisk autentisering i enlighet med direktiv 1999/93/EG om ett gemenskapsramverk för elektroniska signaturer [27] eller med hjälp av jämförbara elektroniska autentiseringssystem som ger en motsvarande säkerhetsnivå, förutsatt att detta godtas av de behöriga myndigheterna som berörs.

[27] EGT L 13, 19.1.2000, s. 12.

Artikel 29 - Språk

I artikel 29 fastställs det att anmälningar, dokumentation och andra meddelande som lämnas in i enlighet med bestämmelserna i avsnitt II skall tillhandahållas på ett språk som godkänns av de behöriga myndigheterna som berörs, och att dessa kan begära att anmälaren tillhandahåller auktoriserade översättningar till ett språk som de kan godkänna.

Artikel 30 - Tvister i klassificeringsfrågor

I artikel 30 fastställs en administrativ bestämmelse för de fall där de behöriga avsändar- och mottagarmyndigheterna inte kan enas om huruvida transporten skall klassificeras som avfall eller inte, huruvida det anmälda avfallet skall anses omfattas av bilaga III eller IV eller huruvida den anmälda avfallshanteringsverksamheten skall anses vara bortskaffande eller återvinning. Det fastställs att materialet skall anses vara avfall, att avfallet skall anses ingå i bilaga IV och att bestämmelserna för avfall avsett för bortskaffande skall tillämpas. Det betonas att denna administrativa bestämmelse endast gäller för denna förordnings syften och inte påverkar de berörda parternas rätt att lösa eventuella tvister i dessa frågor inför rätta.

Artikel 31 - Förvaltningskostnader

I artikel 31 fastställs att anmälaren får debiteras rimliga och proportionerliga administrativa kostnader för att genomföra anmälnings- och övervakningsförfarandena samt normala kostnader för de analyser och kontroller som behövs.

Kapitel 6 - transporter inom gemenskapen och med transit via tredje land

Artikel 32 - Transporter avsedda för bortskaffande

I artikel 32 fastställs bestämmelserna om transporter avsedda för bortskaffande inom gemenskapen som går i transitering via länder utanför gemenskapen. Det fastställs att den behöriga avsändarmyndigheten skall fråga den behöriga myndigheten i transitlandet om den vill sända sitt skriftliga godkännande till den planerade transporten.

Artikel 33 - Transporter avsedda för återvinning

I artikel 33 fastställs det att artikel 32 skall gälla om en avfallstransport avsedd för återvinning äger rum i gemenskapen men går i transit genom ett eller flera länder utanför gemenskapen som inte omfattas av OECD-beslutet.

För avfallstransporter avsedda för återvinning inom gemenskapen men med transit genom ett eller flera länder som omfattas av OECD-beslutet fastställs det att godkännandet av transporten kan vara underförstått.

AVSNITT III - Transport inom medlemsstater

Artikel 34 - Tillämpning av denna förordning på transporter inom medlemsstater

I artikel 34 fastställs tillämpningen av denna förordning på transporter inom medlemsstater.

AVSNITT IV - Export från gemenskapen till tredje land

Kapitel 1 - avfall avsett att bortskaffas

Artikel 35 - Exportförbud utom till EFTA-länder

I artikel 35 föreskrivs det att all avfallsexport från gemenskapen avsedda för bortskaffande är förbjuden, med undantag för export för bortskaffande i EFTA-länder.

Det fastställs emellertid också att även sådana transporter är förbjudna om EFTA-landet förbjuder import av sådant avfall eller om den behöriga avsändarmyndigheten har skäl att anta att avfallet inte kommer att hanteras på ett miljöriktigt sätt i det berörda mottagarlandet.

Artikel 36 - Förfaranden vid export till EFTA-länder

I artikel 36 fastställs förfarandet för export av avfall från gemenskapen för bortskaffande i EFTA-länder. Det föreskrivs att bestämmelserna i avsnitt II på motsvarande sätt men med vissa ändringar och tillägg (som förtecknas) [28] skall gälla även här.

[28] Artikel 36 berör endast Schweiz. Övriga EFTA-länder (Norge, Liechtenstein och Island) är även medlemmar i EES.

Kapitel 2 - Avfall för återvinning

Export till länder som inte omfattas av OECD-beslutet

Artikel 37 - Förbud mot export av avfall som omfattas av bilaga V

Genom artikel 37 genomförs Baselkonventionens exportförbud för avfall avsett för återvinning genom att det fastställs att export från gemenskapen av farligt avfall avsett för återvinning i länder som inte omfattas av OECD-beslutet är förbjuden. Det fastställs att följande typer av farligt avfall omfattas av förbudet: farligt avfall enligt bilaga V, farligt avfall som inte klassificeras under en enskild punkt i bilaga V, blandningar av farligt avfall och blandningar av farligt avfall med icke-farligt avfall som inte klassificeras under en enskild punkt i bilaga V, avfall som mottagarlandet har anmält som farligt enligt artikel 3 i Baselkonventionen, avfall som mottagarlandet har infört importförbud för samt avfall för vilket den behöriga avsändarmyndigheten har anledning att anta att det inte kommer att hanteras på ett miljöriktigt sätt i det berörda mottagarlandet.

Artikel 38 - Förfaranden vid export av avfall som omfattas av bilaga III

I artikel 38 fastställs ramarna för framtida lagstiftning om export av avfall som omfattas av bilaga III och som är avsett för återvinning i länder som inte omfattas av OECD-beslutet och som inte täcks av förbudet i artikel 37. Det fastställs att kommissionen skall meddela alla länder som inte omfattas av OECD-beslutet och begära skriftlig bekräftelse på att avfallet får exporteras för återvinning, och uppgifter om vilka av de förtecknade kontrollförfarandena som eventuellt skall tillämpas: förbud, skriftlig förhandsanmälan och godkännande enligt artikel 36 eller ingen kontroll i mottagarlandet. Denna framtida kommissionsförordning, som skall träda i kraft samma dag som denna förordning blir tillämplig, skall upphäva både rådets förordning (EG) nr 1420/1999 och kommissionens förordning (EG) nr 1547/1999, som är de nuvarande rättsliga ramarna för sådan export.

Export till länder som omfattas av OECD-beslutet

Artikel 39 - Export av avfall som omfattas av bilagorna III, IV och IV A

I artikel 39 fastställs vilka förfaranden som skall tillämpas på export från gemenskapen av avfall i bilagorna III, IV och IV A som är avsett för återvinning i, eller passerar genom, länder som omfattas av OECD-beslutet. Det föreskrivs att bestämmelserna i avsnitt II på motsvarande sätt men med vissa ändringar och tillägg (som förtecknas) skall gälla även här.

Kapitel 3 - allmänna bestämmelser

Artikel 40 - Export till Antarktis

I artikel 40 fastställs det uttryckligen att avfallsexport från gemenskapen till Antarktis är förbjuden.

Artikel 41 - Export till de utomeuropeiska länderna och territorierna

I artikel 41 föreskrivs det att export från gemenskapen av alla avfallsslag avsett för bortskaffande i de utomeuropeiska länderna och territorierna är förbjuden, och att förbudet i artikel 37 på motsvarande sätt gäller för avfall avsett för återvinning. Det klargörs också att bestämmelserna i avsnitt II gäller på motsvarande sätt för export till de utomeuropeiska länderna och territorierna av avfall avsett för återvinning som inte täcks av detta förbud.

I denna artikel upprepas de bestämmelser som fastställs i artikel 39 i rådets beslut 2001/822/EG av den 27 november 2001 om associering av de utomeuropeiska länderna och territorierna med Europeiska gemenskapen (ULT-beslut).

Artikel 42 - Garanti för miljöriktig hantering i länder utanför gemenskapen

I artikel 42 fastställs det att producenten, anmälaren och andra företag som är inblandade i transporten skall vidta alla åtgärder som behövs för att se till att det avfall de transporterar hanteras på ett miljöriktigt sätt under hela transporten och till och med det slutliga bortskaffandet eller den slutgiltiga återvinningen i mottagarlandet utanför gemenskapen.

Dessutom fastställs det att den behöriga avsändarmyndigheten i gemenskapen skall begära och försäkra sig om att avfall som exporteras, hanteras på ett miljöriktigt sätt under hela transporten och fram till och med det slutliga bortskaffandet eller den slutliga återvinningen i mottagarlandet utanför gemenskapen, samt att specifika exporter som bryter mot dessa bestämmelser skall förbjudas.

I artikel 42 fastställs det också att miljöriktig hantering kan förutsättas för den berörda avfallsströmmen och återvinningsverksamheten om det bland annat kan styrkas att hanteringsriktlinjerna i bilaga IX för den berörda avfallsströmmen följs vid anläggningen i mottagarlandet utanför gemenskapen. Kommittén för anpassning av EG-lagstiftningen om avfall till den vetenskapliga och tekniska utvecklingen skall arbeta vidare på bilaga IX i enlighet med det förfarande som anges i artikel 18 i direktiv 75/442/EEG i dess ändrade lydelse. Ändringar skall göras med hjälp av kommissionsförordningar, se artikel 61.

AVSNITT V - Import till gemenskapen

Kapitel 1 - IMPORT AV avfall avsett att bortskaffas

Artikel 43 - Importförbud utom från EFTA-länder eller länder som är parter till Baselkonventionen, eller länder med vilka ett avtal har ingåtts

I artikel 43 fastställs att alla import till gemenskapen av avfall avsett för bortskaffande förbjuds, utom från EFTA-länderna eller från länder som är parter till Baselkonventionen, eller andra länder med vilka gemenskapen, eller gemenskapen och dess medlemsstater, har ingått ett bilateralt eller multilateralt avtal eller slutit en överenskommelse.

I artikel 43 föreskrivs också de krav som skall uppfyllas när bi- eller multilaterala avtal och överenskommelser ingås. Hit hör bland annat att bi- eller multilaterala avtal och överenskommelser som ingåtts i enlighet med artikeln skall grundas på kontrollförfarandet i artikel 44.

Artikel 44 - Förfarandekrav vid import från EFTA-länder eller länder som är parter till Baselkonventionen

I artikel 44 fastställs vilket förfarande som skall tillämpas vid import av avfall avsett för bortskaffande till gemenskapen från EFTA-länder eller länder som är parter till Baselkonventionen. Det föreskrivs att bestämmelserna i avsnitt II på motsvarande sätt men med vissa ändringar och tillägg (som förtecknas) skall gälla även här.

Kapitel 2 - Import av avfall för återvinning

Artikel 45 - Importförbud utom från länder som omfattas av OECD-beslutet, EFTA-länder eller länder som är parter till Baselkonventionen, eller länder med vilka ett avtal har ingåtts

I artikel 45 fastställs att alla import till gemenskapen av avfall avsett för återvinning förbjuds, utom från länder som omfattas av OECD-beslutet, EFTA-länderna, länder som är parter till Baselkonventionen, eller andra länder med vilka gemenskapen, eller gemenskapen och dess medlemsstater, har ingått ett bilateralt eller multilateralt avtal eller slutit en överenskommelse.

I artikel 45 föreskrivs också de krav som skall uppfyllas när bi- eller multilaterala avtal och överenskommelser ingås. Dessa bestämmelser är desamma som i artikel 43 och omfattar bland annat att bi- eller multilaterala avtal och överenskommelser som ingåtts i enlighet med artikeln skall grundas på kontrollförfarandet i artikel 44 eller 46, beroende på vilket som gäller.

Artikel 46 - Förfarandekrav vid import från länder som omfattas av OECD-beslutet

I artikel 46 anges vilka förfaranden som skall användas om avfall som är avsett för återvinning importeras till gemenskapen från ett land som omfattas av OECD-beslutet och/eller genom länder som omfattas av OECD-beslutet. Det föreskrivs att bestämmelserna i avsnitt II på motsvarande sätt men med vissa ändringar och tillägg (som förtecknas) skall gälla även här.

Artikel 47 - Förfarandekrav vid import från länder som inte omfattas av OECD-beslutet men som är parter till Baselkonventionen

I artikel 46 anges vilka förfaranden som skall användas om avfall som är avsett för återvinning importeras till gemenskapen från ett land som inte omfattas av OECD-beslutet och/eller genom länder som inte omfattas av OECD-beslutet, men som är parter till Baselkonventionen. Det fastställs att bestämmelserna i artikel 29 på motsvarande sätt skall gälla här.

Kapitel 3 - allmänna bestämmelser

Artikel 48 - Import från de utomeuropeiska länderna och territorierna

I artikel 48 fastställs det att bestämmelserna i avsnitt II gäller på motsvarande sätt för import av avfall till gemenskapen från de utomeuropeiska länderna och territorierna.

Vidare förtydligas det att de utomeuropeiska länderna och territorierna och de medlemsstater till vilka de är knutna har rätt att tillämpa nationella förfaranden för transporter från de utomeuropeiska länderna och territorierna till den berörda medlemsstaten, och att medlemsstater som utnyttjar denna möjlighet skall anmäla de nationella förfaranden som tillämpas till kommissionen.

Liksom i fråga om artikel 41 när det gäller export upprepas i denna artikel bestämmelserna i artikel 39 i rådets beslut 2001/822/EG av den 27 november 2001 om associering av de utomeuropeiska länderna och territorierna med Europeiska gemenskapen (ULT-beslut).

Artikel 49 - Skydd av miljön i gemenskapen

I artikel 49 fastställs det att producenten, anmälaren och andra företag som medverkar i transporten skall vidta alla nödvändiga åtgärder för att under hela transporten och fram till och med den slutgiltiga återvinningen eller det slutgiltiga bortskaffandet se till att allt avfall de transporterar hanteras utan risk för människors hälsa och utan att förfaranden eller metoder tillämpas som kan skada miljön, i enlighet med kraven i artikel 4 i direktiv 75/442/EEG i dess ändrade lydelse och med gemenskapens avfallslagstiftning.

Det fastställs vidare att den behöriga mottagarmyndigheten i gemenskapen skall begära och försäkra sig om att avfall som transporteras till dess behörighetsområde hanteras utan fara för människors hälsa och utan att processer eller metoder används som kan skada miljön i enlighet med artikel 4 i direktiv 75/442/EEG i dess ändrade lydelse och i överensstämmelse med gemenskapens avfallslagstiftning under hela transporten och fram till och med det slutliga bortskaffandet eller den slutliga återvinningen i mottagarlandet. Slutligen föreskrivs det att enskilda import som bryter mot dessa regler skall förbjudas och vägras godkännande.

Artikeln bygger på samma principer som artikel 42 avseende export och kravet att garantera miljöriktig hantering i mottagarländer utanför gemenskapen.

AVSNITT VI - Transit genom gemenskapen till och från tredje land

Kapitel 1 - avfall avsett att bortskaffas

Artikel 50 - Transit av avfall avsett för bortskaffande genom gemenskapen

I artikel 50 fastställs det att om avfall avsett för bortskaffande transiteras genom en medlemsstat från och till ett land utanför gemenskapen skall bestämmelserna i artikel 44 gälla på motsvarande sätt, men med vissa angivna ändringar.

Kapitel 2 - Avfall för återvinning

Artikel 51 - Transitering av avfall från och/eller till ett land som inte omfattas av OECD-beslutet genom gemenskapen

I artikel 51 fastställs att om avfall avsett för återvinning transporteras genom en medlemsstat från och/eller till ett land som inte omfattas av OECD-beslutet skall artikel 50 gälla på motsvarande sätt.

Artikel 52 - Transitering av avfall från och/eller till ett land som omfattas av OECD-beslutet genom gemenskapen

I artikel 52 fastställs det att om avfall avsett för återvinning transiteras genom en medlemsstat från och/eller till ett land som omfattas av OECD-beslutet skall bestämmelserna i artikel 46 gälla på motsvarande sätt, men med vissa angivna ändringar.

AVSNITT VII - Övriga bestämmelser

KAPITEL 1 - medlemsstaternas ÖVRIGA SKYLDIGHETER

Artikel 53 - Efterlevnad i medlemsstaterna

I artikel 53 föreskrivs det att medlemsstaterna är skyldiga att vidta rättsliga åtgärder för att förebygga och spåra olagliga transporter, och att de skall tillämpa påföljder. I artikeln fastställs också att medlemsstaterna har rätt att vidta åtgärder för att garantera efterlevnaden, exempelvis inspektioner och stickprovskontroller av transporter.

Artikel 54 - Medlemsstaternas rapportering

I artikel 54 fastställs medlemsstaternas rapporteringsskyldighet. Före utgången av varje kalenderår skall medlemsstaterna 1) sammanställa en rapport om föregående kalenderår i enlighet med artikel 13.3 i Baselkonventionen, och överlämna denna till Baselkonventionens sekretariat och till kommissionen, samt 2) utarbeta en rapport för det föregående kalenderåret utgående från den extra rapporteringsblankett som ingår i bilaga X, och sända denna till kommissionen. Medlemsstaterna måste alltså lämna in två rapporter.

Dessutom fastställs det att rapporterna skall lämnas till kommissionen både i elektronisk form och på papper.

Utgående från de inkomna rapporterna skall kommissionen sammanställa rapporter om gemenskapens och dess medlemsstaters genomförande av denna förordning.

Artikel 55 - Internationellt samarbete

I artikel 55 fastställs det att medlemsstaterna och kommissionen skall samarbeta med andra parter till Baselkonventionen och med mellanstatliga organisationer bland annat för att utbyta eller dela upplysningar, främja miljöriktiga tekniker och utforma lämpliga riktlinjer för bästa praxis.

Artikel 56 - Utnämnande av import- och exporttullkontor i gemenskapen

I artikel 56 anges det att medlemsstaterna kan ange särskilda import- och exporttullkontor för avfallstransporter till och från gemenskapen. Om medlemsstaterna beslutar att ange sådana tullkontor skall avfallstransporter till och från gemenskapen inte tillåtas vid andra gränsövergångar i en medlemsstat.

Artikel 57 - Utnämnande av behöriga myndigheter

I artikel 57 fastställs det att medlemsstaterna är skyldiga att utse en eller flera behöriga myndigheter som skall vara ansvariga för förordningens tillämpning och genomförande.

Artikel 58 - Utnämnande av kontaktorgan

I artikel 58 fastställs det att varje medlemsstat och kommissionen skall utse ett kontaktorgan som skall svara för information och vägledning till personer eller företag som vänder sig till det.

Artikel 59 - Anmälan av utnämningar och information om dessa

I artikel 59 fastställs att medlemsstaterna är skyldiga att till kommissionen anmäla när de utser import- och exporttullkontor, behöriga myndigheter och kontaktorgan i enlighet med artiklarna 56-58. Kommissionen skall därpå offentliggöra en förteckning över de utsedda import- och exporttullkontoren, behöriga myndigheterna och kontaktorganen på sin webbplats.

Kapitel 2 - ÖVRIGA bestämmelSer

Artikel 60 - Kontaktorganens sammanträde

I artikel 60 fastställs det att kommissionen är skyldig att på begäran av medlemsstaterna eller om behov annars framkommer regelbundet ordna sammanträden med kontaktorganen, för att tillsammans med dem behandla de frågor som tillämpningen av denna förordning gett upphov till.

Kontaktorganens sammanträde kan utfärda informationsblad som ger vägledning om frågor rörande förordningens genomförande, förvaltning och efterlevnad.

Artikel 61 - Ändring av bilagorna

I artikel 61 fastställs att bilagorna till denna förordning skall ändras av kommissionen genom kommissionsförordningar och i enlighet med det förfarande som fastställs i artikel 18 i direktiv 75/442/EEG i dess ändrade lydelse samt genom kommittén för anpassning av EG-lagstiftningen om avfall till den vetenskapliga och tekniska utvecklingen.

Artikel 62 - Extra åtgärd

I artikel 62 föreskrivs det att kommissionen kan anta extra åtgärder för denna förordnings genomförande, tillämpning, förvaltning och efterlevnad, och att sådana åtgärder skall beslutas i enlighet med det förfarande som fastställs i artikel 18 i direktiv 75/442/EEG i dess ändrade lydelse och artikel 5 i beslut 1999/468/EG.

Artikel 63 - Upphävande

I artikel 63 fastställs bestämmelser om upphävande.

Artikel 64 - Övergångsbestämmelser

I artikel 64 fastställs övergångsbestämmelser.

Artikel 65 - Ikraftträdande och tillämpning

I artikel 65 fastställs en tidsfrist mellan datumet för förordningens ikraftträdande och datumet för dess tillämpning. Detta är nödvändigt för att ge möjlighet att inrätta ett system för avfall som omfattas av bilaga III och som är avsett för återvinning i länder som inte omfattas av OECD-beslutet, i enlighet med artikel 38.

BILAGA B Parallell uppställning av förslagets artiklar och motsvarande artiklar i rådets förordning (EEG) nr 259/93

Artiklar i förslaget // Artiklar i förordning (EEG) nr 259/93

1 - Räckvidd // 1

2 - Definitioner // 2

3 - Förfaranden // Delvis ny artikel 1.3 a, 1.3 c

4 - Förfarandet för skriftlig förhandsanmälan och godkännande på förhand // 2 g, 3.1, 6.1, 3.8, 7.8, 5.1, 8.1, 5.3, 8.3

5 - Anmälningskrav // 3.2 - 3.6, 6.2 - 6.6

6 - Avtal // 3.6, 6.6

7 - Ekonomisk garanti // 27

8 - Den behöriga avsändarmyndighetens vidarebefordran av anmälan // Ny artikel

9 - Den behöriga mottagarmyndighetens mottagningsbevis // 4.1, 7.1

10 - Den behöriga mottagar-, export och transitmyndighetens godkännande // 4.2, 7.2

11 - Villkor för transporter // 4.2 b och 4.2 d, 7.3

12 - Invändningar mot transporter avsedda för bortskaffande // 4.3 a-c

13 - Invändningar mot transporter avsedda för återvinning // 7.4 a och 7.4 b

14 - Gemensamt anmälningsförfarande // 28

15 - Återvinningsanläggningar som tidigare godkänts för införsel/import av vissa avfallsslag // 9

16 - Bestämmelser om behandling i avvaktan på återvinning och bortskaffande // Ny artikel

17 - Krav efter det att en transport har godkänts // Delvis ny artikel 5.2-5.6, 8.2-8.6

18 - Ändringar av transporten efter det att godkännandet utfärdats // 4.4, 7.5

19 - Avfall som skall åtföljas av vissa uppgifter // 4.4, 7.5

20 - Avfall för vilket förhandsinformation krävs // Ny artikel

21 - Förbud mot blandning av avfall under transport // 29

22 - Skydd av miljön i gemenskapen // Delvis ny artikel, 34

23 - Bevara