MOTIVERING

1.BAKGRUND TILL FÖRSLAGET

•Motiv och syfte med förslaget

Beskattning av energiprodukter och elektricitet i unionen regleras genom rådets direktiv 2003/96/EG av den 27 oktober 2003 om en omstrukturering av gemenskapsramen för beskattning av energiprodukter och elektricitet (nedan kallat energiskattedirektivet eller direktivet).

I enlighet med artikel 19.1 i direktivet, samt bestämmelserna i framför allt artiklarna 5, 15 och 17, får rådet enhälligt och på förslag från kommissionen ge varje medlemsstat tillstånd att av särskilda politiska hänsyn införa ytterligare skattebefrielser eller skattenedsättningar.

Genom artikel 15.1 e i direktivet får medlemsstaterna tillämpa skattebefrielse eller skattenedsättningar för elektricitet som används för person- och godstrafik på järnväg, med tunnelbana, med spårvagn eller trådbuss. Det finns dock ingen bestämmelse som medger skattenedsättning för elektricitet som används för transport med elfordon som inte är trådbussar.

Genom rådets genomförandebeslut (EU) 2016/2266 har Nederländerna redan fått tillstånd att tillämpa en nedsatt skattesats för elektricitet som levereras till laddningsstationer för elfordon till och med den 31 december 2020.

Syftet med detta förslag är att tillåta Nederländerna att fortsätta tillämpa nedsatta skattenivåer för elektricitet som levereras till laddningsstationer för elfordon, såsom man har begärt, från och med den 1 januari 2021 till och med den 1 januari 2025. De nedsatta skattenivåerna är tänkta att fortsatt stimulera användningen av miljövänligare transportsätt och att minska lokala luftföroreningar och koldioxidutsläppen från transporter.

Genom en skrivelse av den 30 mars 2020 och påföljande korrespondens, i enlighet med artikel 19 i direktivet, informerade de nederländska myndigheterna kommissionen om att de avsåg att tillämpa en nedsatt skattesats på 51,64 euro/MWh för elektricitet som levereras till laddningsstationer för elfordon med en årsförbrukning på upp till 10 MWh per laddningsstation. Förbrukning över 10 MWh upp till 50 MWh skulle beskattas med 51,64 euro, förbrukning över 50 upp till 10 000 MWh skulle beskattas med 13,75 euro och en årsförbrukning på över 10 000 MWh skulle beskattas med 0,56 euro. I fråga om laddningsstationer som inte omfattas av skattesatsen för yrkesmässig användning, skulle en årsförbrukning på över 10 000 MWh beskattas med 1,13 euro. Denna allmänna skattesats överstiger den minimiskattesats för elektricitet för yrkesmässig användning som fastställs i direktiv 2003/96/EG. Den nationella skattesats som för närvarande tillämpas på elektricitet som används för att ladda elfordon för de första 10 MWh av årsförbrukningen skulle ligga på 94,28 EUR per MWh, som är den nationella skattesatsen för elektricitet för yrkesmässig och icke-yrkesmässig användning på denna förbrukningsnivå. För närvarande tillämpar Nederländerna differentierade nationella skattesatser för elektricitet beroende på förbrukad kvantitet i enlighet med artikel 5 i direktiv 2003/96/EG.

Kompletterande uppgifter inkom från Nederländerna den 20 november 2020.

Nederländerna skulle fortsätta att tillämpa den nedsatta skattesatsen på elektricitet som levereras till elfordon genom särskilda offentliga och, i vissa fall, privata eller bolagsdrivna laddningsstationer för elfordon. Dessa laddningsstationer har normalt en direkt anslutning till nätet. Operatörer av laddningsstationer och de privata enheter eller bolagsenheter som har rätt att tillämpa den nedsatta skattesatsen kommer att åläggas att lämna in en försäkran till elleverantören att anslutningen till nätet endast är avsedd för leverans av elektricitet till elfordon. I Nederländernas begäran undantas laddningsstationer från den nedsatta skattesatsen om laddningen sker genom batteribyte.

Den allmänna skattesatsen, inklusive den nedsatta skattesatsen för de första 10 MWh av årsförbrukningen för varje enhet, skulle ligga betydligt högre än den miniminivå som fastställts i tabell C i bilaga I till rådets direktiv 2003/96/EG.

Enligt de nederländska myndigheterna skulle en operatör av laddningsstationer som avser att tillämpa en nedsatt skattesats för elektricitet till sina laddningsstationer vara tvungen att lämna in en försäkran till elleverantören om vilka av nätanslutningarna som uteslutande är avsedda för leverans av elektricitet till elfordon. Åtgärden skulle endast gälla för den elektricitet som levereras till de angivna anslutningarna. Dessutom är en operatör av laddningsstationer skyldig att underrätta elleverantören om operatören har finansiella svårigheter och är berättigat till stöd enligt riktlinjerna för statligt stöd till undsättning och omstrukturering av icke-finansiella företag i svårigheter (2014/C 249/01). I sådana fall kommer leverantören inte längre att tillåtas tillämpa en nedsatt energiskattesats för elektricitet.

Den fördel som den nedsatta skatten ger upphov till varierar beroende på mängden kilowattimmar. Såsom framhålls av de nederländska myndigheterna, varvid man baserar sig på en studie som beställts på nationell nivå, levererades uppskattningsvis i genomsnitt 3 900 kWh per laddningsstation år 2020. I så fall uppskattas största möjliga fördel per laddningsstation under 2020 till 289 euro per år. Denna fördel kommer att öka om den normala energiskatten ökar. Dessutom kan en laddningsstation i praktiken leverera 12 000 kWh per år. Detta leder till en förväntad total fördel på 815 euro under 2020. Antalet laddningsstationer per förmånstagare varierar.

Enligt de nederländska myndigheternas uppgifter finns det för närvarande omkring 40 operatörer av laddningsstationer i Nederländerna.

Åtgärden kan utnyttjas av alla EU-operatörer utan diskriminering. Ursprungslandet för operatören av laddningsstationen är inte ett villkor för att man ska kunna utnyttja åtgärden. Ett transportföretag eller ett hushåll med en laddningsstation kan också dra nytta av åtgärden, om de uppfyller de villkor som anges ovan.

Såsom framhålls i begäran har en studie som det nederländska transportministeriet beställt visat att det för närvarande i många fall fortfarande saknas incitament för offentliga laddningsstationer. Det hindrar utvecklingen av den offentliga laddningsinfrastrukturen och användandet av elbilar. Syftet med åtgärden är att fortsätta att förbättra de affärsmässiga förutsättningarna för offentliga laddningsstationer, vilket torde göra elbilar attraktivare och förbättra miljön. En snabb utveckling av offentlig laddningsinfrastruktur har stor betydelse för övergången från fordon med förbränningsmotorer som främst drivs av fossila bränslen till elfordon. En väl utbyggd infrastruktur är nödvändigt för att göra elfordon till ett gångbart alternativ till traditionella vägtransporter. Detta är viktigt med tanke på de miljöfördelar en övergång till elfordon skulle ge. Elfordon släpper generellt ut mindre koldioxid och lokala luftföroreningar (PM10, NOx) än fordon som drivs med fossila drivmedel. Enligt de nederländska myndigheterna var andelen el som producerades av kol 14 % under år 2019. År 2030 beräknas denna andel vara 0 %. Under 2019 kom 18 % av elmixen i Nederländerna från förnybara energikällor och den andelen förväntas uppgå till 58 % 2025 och till 75 % 2030.

I begäran framhålls att operatören av laddningsstationen skulle ha möjlighet att överföra (delar av) fördelen med åtgärden till sina kunder i form av en nedsättning av laddningsavgifterna. I så fall skulle det bli billigare att äga ett elfordon tack vare lägre kostnader för körning. Detta kommer att skapa incitament för konsumenterna att välja en ny elbil i stället för en ny bil som drivs med fossila bränslen. En annan gynnsam effekt av lägre laddningsavgifter är att ägarna av plugin-hybridfordon som kan drivas med både el och fossila bränslen kommer att uppmuntras att använda elenergi i stället för fossila bränslen.

Vad gäller tillämpningsperioden för åtgärden bör den i princip vara tillräckligt lång för att ge operatörer på elområdet samt privata enheter och bolagsenheter rättslig säkerhet. Nederländerna har begärt en förlängning på fyra år i stället för det maximala sex år. Under dessa omständigheter förefaller det lämpligt att bevilja det ansökta tillståndet för en period av fyra år som Nederländerna begärt och som är tillåtet enligt direktivet.