Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om "Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om elektromagnetisk kompatibilitet"

(KOM(2002) 759 slutlig - 2002/0306 (COD))

(2003/C 220/03)

Den 31 januari 2003 beslutade rådet i enlighet med artikel 95 i EG-fördraget att rådfråga Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om ovannämnda förslag.

Facksektionen för inre marknaden, produktion och konsumtion, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 4 juni 2003. Föredragande var Bo Green.

Vid sin 400:e plenarsession den 18 och 19 juni 2003 (sammanträdet den 18 juni) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén enhälligt följande yttrande.

1. Bakgrund till förslaget

1.1. Syftet med det nuvarande EMC-direktivet är att säkerställa den fria rörligheten för de avsedda produkterna genom att garantera en homogen elektromagnetisk omgivning och korrekt fungerande produkter.

1.2. Efter antagandet av EMC-direktivet 89/336/EEG fick användarna problem med tolkningen och tillämpningen av det. Kommissionens försök att komma till rätta med problemen genom att utfärda riktlinjer lyckades enbart i begränsad utsträckning. Därför tog kommissionen 1995 det viktiga initiativet att utarbeta en handledning som skulle bidra till att lösa alla större problem. Med utgångspunkt i kommissionens, medlemsstaternas och andra berörda parters växande erfarenheter offentliggjordes en handledning för tillämpning av direktiv 89/336/EEG år 1997. Det innebar ett stort steg framåt. Det bör dock ses som en svaghet att en handledning inte är rättsligt bindande. Ändå fick handledningen stort stöd hos de berörda parterna, och det har den fortfarande.

1.3. Sedan dess har rådet beslutat att EMC-direktivet skall behandlas inom ramen för SLIM-initiativet (Förenklad lagstiftning på inre marknaden), som syftar till att förenkla EU-lagstiftningen genom att låta användargrupper delta i det förberedande arbetet. Kommissionens SLIM-arbetsgrupp om elektromagnetisk kompatibilitet fastställde rekommendationerna i dokument KOM(2002) 759 slutlig, som bygger på SLIM-gruppens arbete.

2. Kommissionens förslag

2.1. I texten till det nya direktivförslaget har kommissionen arbetat in delar av de riktlinjer som offentliggjordes 1997 om EMC-direktivet.

2.2. I förslaget definierar kommissionen mer ingående

- väsentliga krav,

- harmoniserade standarder.

2.3. I texten ingår fasta installationer (fixed installations) som omfattas av direktivet. Det är inte något nytt, eftersom kommissionen redan angivit att fasta telenät ingår i det befintliga direktivet.

2.4. Direktivets tillämpningsområde har utvidgats till att även omfatta komponenter och sammansatta inbyggnadsdelar. Dessutom ingår färdiga kopplingsanordningar (ready-made connecting devices) som är avsedda att anslutas till en apparat av slutanvändaren för överföring av signaler.

2.5. Ytterligare en nyhet är att tillverkaren med flera fritt kan välja att inte anlita ett behörigt organ och att harmoniserade standarder för bedömning av överensstämmelse tillämpas på frivillig basis.

3. Allmänna kommentarer till kommissionens förslag

3.1. Generellt sett har de berörda parterna varit nöjda med det nuvarande direktivet, under förutsättning att handledningen om hur direktivet bör tillämpas används korrekt. I praktiken rättar sig alla parter efter handledningen. Ändå är det nya direktivförslaget att föredra med tanke på att det skapar större rättssäkerhet på olika områden. Dessutom är förslaget bättre anpassat till marknadens behov och innebär att en del befintliga onödiga bestämmelser avskaffas.

3.2. Förslagets tillämpningsområde

3.2.1. Tillämpningsområdet förtydligas genom förbättrade definitioner och tydligare formulering av vad som inte omfattas av direktivet.

3.2.2. Definitionerna av komponenter och sammansatta inbyggnadsdelar klarlägger den praktiska tillämpningen av direktivet.

3.2.3. Termen "färdiga kopplingsanordningar" förefaller oklar, och har inte översatts enhetligt i exempelvis den danska, nederländska och engelska språkversionen. Kommissionen bör utarbeta en mer exakt definition av begreppet. Frågan är om det över huvud taget är nödvändigt att inbegripa dessa "färdiga kopplingsanordningar" i direktivets tillämpningsområde.

3.3. Fasta installationer

3.3.1. En mer ändamålsenlig lagstiftning införs för fasta installationer. Näringslivet ställer sig positivt till att stora maskiner, högspänningsmaterial och energi- och telekommunikationsnät tas med i bestämmelserna för fasta installationer.

3.3.2. Ett exempel på ett stort problem med det nuvarande direktivet är bestämmelsen om att fasta installationer skall bedömas innan de marknadsförs eller tas i bruk. Det är tekniskt omöjligt att bedöma många installationer. Dessutom kan installationer ändras med tiden, till och med från en dag till nästa. Eftersom fasta installationer skapar mycket få problem för det omkringliggande området när det gäller elektromagnetisk kompatibilitet, är det orealistiskt att bedöma varje enskild installation. Därför föreskriver det nya förslaget till direktiv att installationer skall ha konstruerats i överensstämmelse med god branschpraxis. Om det i enskilda fall uppstår problem rörande elektromagnetisk kompatibilitet förfogar myndigheterna över rättsliga instrument för att lösa dem på ett tillfredsställande sätt. De kostnader som är kopplade till ett sådant system är betydligt lägre än kostnaderna för att bedöma samtliga installationer innan de tas i bruk.

3.3.3. Administrativa krav är ett annat problem. I det befintliga direktivet krävs en EG-försäkran om överensstämmelse och CE-märkning. Så fort en installation ändras är de elektromagnetiska utsläppen inte längre desamma som tidigare. Därför måste man göra en ny bedömning innan en EG-försäkran om överensstämmelse kan utarbetas. Det gör att det är omöjligt att använda det befintliga direktivet i praktiken. Av den anledningen ingick i handledningen från 1997 en pragmatisk lösning som stöds av samtliga berörda parter. Denna lösning ingår nu i direktivförslaget.

3.4. Väsentliga krav

3.4.1. I direktivförslaget utvidgas de väsentliga kraven, i synnerhet i samband med EMC-bedömningen, yttre anordningar och upplysningskrav. På grund av de medföljande extrautgifterna är tillägget av "färdiga kopplingsanordningar" nog den mest kontroversiella ändringen i direktivförslaget.

3.4.2. Det nya kravet på en bedömning av elektromagnetisk kompatibilitet är uppenbarligen motiverat, eftersom elektromagnetiska utsläpp och risken för sådana skall mätas innan tillräcklig information kan ges om efterlevnaden av direktivet. Informationskraven har lagts till för att göra det lättare att spåra tillverkaren eller dennes representant i EU.

3.4.2.1. Kravet på att både tillverkare och auktoriserade representanter i gemenskapen skall anges förefaller onödigt och kostnadshöjande, om tillverkaren inte är etablerad inom gemenskapen. Kommissionens förslag saknar tillräcklig motivering.

3.4.2.2. Punkt 4 b i bilaga I, Väsentliga krav, bör därför ändras till följande:

"Varje apparat skall åtföljas av tillverkarens namn och adress. Om tillverkaren inte är etablerad inom gemenskapen skall varje apparat åtföljas av namn och adress till tillverkarens representant."

3.5. Bedömning av överensstämmelse

3.5.1. I artikel 10.2 i det nuvarande direktivet krävs att ett behörigt organ skall anlitas om de harmoniserade EMC-standarderna inte uppfylls (helt). Ett sådant krav var nödvändigt när det nuvarande direktivet antogs på 1980-talet på grund av den bristfälliga spridningen av teknisk praxis och utbildning på området elektromagnetisk kompatibilitet. Sedan dess har EMC-direktivet i hög grad bidragit till att stärka sektorn, dvs. näringslivet och utbildningsområdet. I dag har de flesta tillverkare större erfarenhet av elektromagnetisk kompatibilitet och det finns betydligt fler utbildningsmöjligheter. Behöriga organ anger att det arbete som omfattas av artikel 10.2 håller på att minska. Eftersom det är obligatoriskt att anlita behöriga organ har många ärenden dessutom på sistone vidarebefordrats av tillverkare som själva har tillräcklig sakkunskap på området. Dessa tillverkare inleder detta förfarande enbart för att det är obligatoriskt, inte för att det är nödvändigt, eftersom deras kunskap om elektromagnetisk kompatibilitet är betydligt större än den förväntades vara tidigare när det nuvarande direktivet antogs. Stora tillverkare har etablerat sina egna interna behöriga organ för att undvika de extra kostnader som uppstår när en tredje part anlitas.

3.5.2. Det är dock lämpligt att bevara möjligheten att anlita en officiell expert för de tillverkare som känner sig osäkra. Därför skapas i det nya förslaget till direktiv möjligheter för tillverkare att på eget initiativ anlita ett visst organ.

3.5.3. Direktivförslaget ger tillverkaren möjligheter att fritt välja mellan att själv utarbeta den tekniska dokumentationen, eller att överlåta denna uppgift åt det behöriga organ som avses i artikel 11. Texten i förslaget är emellertid oklar, och artikel 7.2 andra stycket bör formuleras om enligt följande:

"För att bekräfta överensstämmelsen med de väsentliga kraven i bilaga I kan tillverkaren välja mellan att själv utarbeta en rapport eller att bifoga en rapport från det behöriga organ som avses i artikel 11. Tillverkaren får bestämma föremålet för och omfattningen av den bedömning som skall göras."

3.6. Marknadstillsyn

3.6.1. Under senare år har marknadstillsynsmyndigheter uppmärksammat att det är svårare att hittade tillverkare vars produkter inte uppfyller bestämmelserna. Det vore positivt om man genom de nya informationskraven kunde lösa dessa problem till fullo.

3.6.2. Kommissionen bör säkerställa att direktivförslagets bestämmelser stämmer överens med det nyligen antagna direktivet om avfall från elektrisk och elektronisk utrustning, det så kallade WEEE-direktivet.

4. Slutsats

4.1. EESK kan ställa sig bakom kommissionens förslag, som skapar större rättssäkerhet på berörda områden. Dessutom är förslaget bättre anpassat till marknadens behov och innebär att befintliga onödiga bestämmelser avskaffas.

4.2. Termen "färdiga kopplingsanordningar" är oklar och märkningskraven är i vissa fall onödigt omfattande och kostnadshöjande.

Bryssel den 18 juni 2003.

Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs

ordförande

Roger Briesch