Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Vitbok om modernisering av reglerna om tillämpning av artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget - Kommissionsprogram nr 99/027"

(2000/C 51/15)

Den 10 maj 1999 beslutade kommissionen att i enlighet med artikel 262 i EG-fördraget begära Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande om ovannämnda vitbok.

Sektionen för inre marknaden, produktion och konsumtion som svarat för det förberedande arbetet i ärendet antog sitt yttrande den 25 november 1999. Föredragande var Edoardo Bagliano och medföredragande var Colin Lustenhouwer.

Vid sin 368:e plenarsession den 8-9 december 1999 (sammanträdet den 8 december) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 68 röster för och 2 nedlagda röster.

Inledning

1) På området för konkurrensrätt som är tillämplig på företag föreskrivs i Fördraget om upprättande av Europeiska gemenskapen regler som är tillämpliga på konkurrensbegränsande avtal och samordnade förfaranden (artikel 81) och på missbruk av dominerande ställning (artikel 82)(1).

I fördraget ges dessutom rådet behörighet att anta bestämmelser som är nödvändiga för att kunna tillämpa dessa regler (artikel 83).

2) År 1962 antog rådet förordning nr 17, den första förordningen om tillämpning av artiklarna 81 och 82. Genom denna förordning infördes det övervakningssystem och de tillämpningsförfaranden som kommissionen har tillämpat de senaste 35 åren utan större ändringar.

3) I förordning nr 17 ges kommissionen behörighet att direkt tillämpa förbuden i artiklarna 81 och 83.

Dessutom ger förordning nr 17 kommissionen ensam behörighet att förklara - på begäran av de berörda (anmälan)- förbuden i artikel 81.1 icke tillämpliga enligt de villkor som föreskrivs i artikel 81.3.

4) Med andra ord, för att använda gemenskapsterminologi, ges kommissionen behörighet i förordning nr 17 att ge tillstånd - genom att bevilja undantag från förbudet - för avtal eller förfaranden som anmälts av de berörda parterna, eftersom dessa avtal eller förfaranden skulle omfattas av förbudet men är berättigade till undantag enligt villkoren i artikel 81.3.

5) Kommissionen har även getts ensam behörighet att på begäran av berörda företag besluta om icke-ingripandebesked som garanterar att det inte finns anledning att tillämpa förbuden i artiklarna 81.1 och 82.

1. Den föreslagna översynen av vitboken

1.1. Bakgrund

1.1.1. Enligt vitboken är det nödvändigt med en genomgripande översyn av det system som infördes genom förordning nr 17.

1.1.2. Det huvudsakliga syftet med förslaget till översyn är att man med avseende på de ekonomiska villkoren och integrationsprocessen samt med tanke på de nya utmaningar som EU kommer att ställas inför - särskilt med avseende på gemenskapens utvidgning till länderna i Central- och Östeuropa samt Cypern - måste överge systemet med centraliserat ansvar som föreskrivs i förordning nr 17.

För att kunna säkerställa effektiv tillämpning av gemenskapens konkurrensregler i framtiden måste kommissionen befrias från arbetsbördan i samband med monopolet på att bevilja undantag enligt artikel 81.3.

1.1.3. Det finns även ett flertal andra orsaker till översynen.

Framför allt är kommissionens arbetsbörda inte längre berättigad och den tar ständigt mer tid och resurser i anspråk. Dessutom har kommissionen på grund av denna arbetsbörda inte längre möjlighet att effektivt bevilja undantag, och den hindrar kommissionen från att inrikta sin energi på de stora internationella monopolen och kartellerna.

1.1.3.1. Kommissionens arbetsbörda är inte längre berättigad eftersom det har skapats ett system - som grundas på tidigare fall och andra bestämmelser - som ger företagen den rättssäkerhet som tidigare bara besluten om undantag enligt förordning nr 17 kunde ge för att avhjälpa tolkningsproblem och bristande erfarenhet.

1.1.3.2. Trots alla åtgärder som har vidtagits för att övervinna detta problem avspeglas ineffektiviteten i de oerhört långa undantagsförfarandena och i det ringa antal fall som slutbehandlas.

1.1.3.3. Ytterligare skäl till översynen skulle enligt vitboken vara att nationella myndigheter och domstolar ofta har en bättre ställning när det gäller att göra effektivare ingripanden än kommissionen. De har i allmänhet behörigheter och resurser att genomföra dessa ingripanden.

1.2. Mål

1.2.1. Den föreslagna reformen innebär att man skall gå över till ett decentraliserat system för tillämpning av artiklarna 81 och 82 som kan säkerställa följande:

- Lindring av kommissionens oberättigade och alltför kostsamma arbetsbörda som beror på det aktuella systemet.

- Kommissionen skall ha möjlighet att göra lämpliga insatser och avsätta kapacitet för att uppfylla sina viktigaste institutionella åtaganden inom konkurrensområdet.

- De nationella myndigheterna och domstolarna skall engageras på ett effektivt sätt när det gäller att tillämpa de konkurrensregler som är relevanta för företag.

- Kommissionens roll skall upprätthållas när det gäller vägledning, inriktning, kontroll och ingripanden för att säkerställa effektiv och konsekvent tillämpning av gemenskapens lagstiftning och nödvändig utveckling av denna.

- Man bör komma till rätta med den risk för missbruk som (enligt kommissionens erfarenheter) följer av systemet med anmälning av undantag enligt artikel 81.3(2).

1.2.2. Ytterligare ett mål är att tillämpa konkurrensreglerna enligt mer ekonomiska och mindre formella kriterier än tidigare, som är mer inriktade på behovet av att bekämpaeventuella konkurrensbegränsande effekter i samband med samverkan och avtal när det gäller företag som har en stark ställning på den egna marknaden.

1.3. Direkt tillämpning av undantagsregeln i stället för godkännande i enskilda fall

1.3.1. Om de fastställda målen skall uppnås krävs det enligt kommissionen att den aktuella ordningen med godkännande i enskilda fall ersätts med en ordning med direkt tillämpning av undantagsregeln.

Med andra ord kommer det i och med den föreslagna reformen inte längre att vara nödvändigt med ett särskilt godkännande från kommissionen för att häva förbudet mot konkurrensbegränsande samverkan och förfaranden enligt villkoren i artikel 81.3.

Under förutsättning att villkoren i artikel 81.3 är uppfyllda kan förbudet automatiskt förklaras icke tillämpligt vid avtal eller samverkan som strider mot artikel 81.1.

Detta nya system betecknas "direkt tillämpning av undantagsregeln" eftersom undantagen kan härledas direkt från lagen i varje särskilt fall.

1.3.2. Det enda undantaget från den nya regeln skulle vara att kommissionen behåller behörigheten att anta gruppundantagsförordningar och att göra särskilda undantag för avtal om samriskföretag för produktion.

Kommissionens avsikt är i själva verket att ofta tillämpa gruppundantag genom förordningar som har ett mer omfattande tillämpningsområde än tidigare och som snarare grundas på ekonomiska än juridiskt-formella aspekter(3).

Trots att joint venture-avtal för närvarande betraktas som konkurrensbegränsande samverkan - och som sådana är förbjudna eller undantagna enligt artikel 81 - kommer de i samband med översynen att bli föremål för det förfarande som föreskrivs i förordningen om kontroll av företagskoncentrationer.

1.4. Den föreslagna översynens eventuella effekter

1.4.1. Avtal som uppfyller villkoren i artikel 81.3 skall anses gälla från den tidpunkt då de har slutits.

Eftersom det inte är nödvändigt med ett godkännande från kommissionen kommer det inte längre att finnas något som hindrar de behöriga nationella konkurrensdomstolarna och konkurrensmyndigheterna från att tillämpa artikel 81 i sin helhet.

Även nationella domstolar och myndigheter kommer alltså att kunna göra en fullständig bedömning av den framlagda informationen utan att behöva skjuta upp sina förfaranden till dess att kommissionen har uttalat sig (och på så sätt elimineras risken för missbruk).

Mot bakgrund av detta utgör förslaget till vitbok ett nödvändigt komplement till bestämmelserna i meddelandena om samarbete med nationella domstolar och myndigheter(4) i syfte att uppnå en decentraliserad och väl inarbetad tillämpning av artikel 81.

1.4.2. I enlighet med de logiska grunderna till den föreslagna reformen är decentralisering och direkt tillämpning av undantagsregeln tätt sammanbundna; det ena förutsätter det andra.

I själva verket kan man inte ha en effektiv decentraliserad tillämpning av artikel 81 om nationella domstolar och myndigheter inte kan bedöma både om det föreligger överträdelser och om villkoren för undantag är uppfyllda (artikel 81.3).

Å andra sidan, om tredje part skulle klaga och det inte finns möjlighet att tillämpa undantagsregeln inför nationella domstolar och myndigheter (som genom det decentraliserade systemet är ansvariga för att bedöma om det föreligger överträdelser), skulle de berörda företagens rätt till försvar äventyras, eftersom dessa i och med översynen inte längre kan skydda sig genom ett anmälningsförfarande.

1.5. Andra åtgärder som föreslås i vitboken

1.5.1. Vitboken föreslår även andra åtgärder eller framhåller att det är nödvändigt att undersöka andra åtgärder.

Dessa åtgärder syftar i huvudsak till att säkerställa att översynen fungerar och att de kompletterande målsättningarna uppfylls (se punkt 1.2.1).

1.5.2. Medlemsstaterna är ansvariga för vissa åtgärder.

I första hand skall de medlemsstater som inte redan har gjort det ge konkurrensmyndigheterna behörighet att tillämpa artiklarna 81 och 82. Att ge de nationella domstolarna samma behörighet är däremot inte aktuellt eftersom de enligt EG-domstolens tolkning redan har denna behörighet genom fördraget.

1.5.3. Andra åtgärder syftar till att upprätthålla och säkerställa kommissionens roll när det gäller att vägleda och kontrollera.

I detta avseende står det klart att kommissionens vägledande roll kommer att utövas både genom att allmänna åtgärder antas, till exempel meddelanden och förordningar, och genom specifika insatser. Bland de specifika insatserna framhålls kommissionens behörighet att fatta beslut om viktiga fall eller om de fall som berör ny konkurrensproblematik.

1.5.4. Möjligheterna till ingripanden och andra åtgärder och principer kommer också att ha den viktiga funktionen att underlätta samordning av och förbindelser mellan de nationella myndigheternas verksamhet inom ramen för kommissionens vägledande roll.

Kommissionen anser att (punkt 91 i vitboken):

"Gemenskapens konkurrensregler har tillämpats i 35 år och det är idag nödvändigt att bättre utnyttja den komplementaritet som finns mellan de nationella myndigheterna och kommissionen och att främja att konkurrensreglerna tillämpas av ett nät av myndigheter, vars verksamhet bygger på gemensamma principer och ett nära samarbete."

1.5.4.1. Samordning kräver också ett system med uppgifter om pågående fall och fattade beslut som engagerar såväl kommissionen, som domstolarna och konkurrensmyndigheterna i alla medlemsstater. Initiativ till samordning kommer i huvudsak att ligga inom kommissionens ansvarsområde.

Framgången kommer dock att bero på samarbetet mellan de andra medlemmarna i nätverket.

1.5.4.2. Det föreslås dessutom att den rådgivande kommittén (där medlemsstaterna är representerade) skall anta en ny och klarare roll genom att säkerställa samordning mellan kommissionens och konkurrensmyndigheternas beslut.

1.5.4.3. Kommissionen kommer att ha möjlighet att vidta åtgärder både innan och efter det att definitiva beslut har fattats, om kommissionen har en annan åsikt eller är tvungen att upprätthålla följdriktigheten i systemet.

Kommissionen kommer bland annat att kunna ta ett pågående fall ifrån en nationell myndighet för att ta hand om det själv eller för att ge det till en annan nationell myndighet.

Om kommissionen kan konstatera att verkningarna av ett bestämt fall i huvudsak berör en särskild medlemsstat, kommer kommissionen att ha möjlighet att överföra fallet till den behöriga myndigheten i den berörda staten.

1.5.4.4. En nationell myndighet som kommer till den slutsatsen att ett bestämt fall är av intresse för hela gemenskapen och som kräver att kommissionen skall ingripa måste på motsvarande sätt överlämna fallet till kommissionen.

1.5.4.5. Enligt vitboken måste överföring av ett fall från en myndighet till en annan också omfatta överlämnande av det bevismaterial som insamlats.

1.5.5. Andra åtgärder syftar till att säkerställa att gemenskapens regelverk prioriteras i förhållande till de nationella konkurrenslagstiftningarna och att det beslut som fattats av de olika myndigheterna och de olika rättsskipningsområdena överensstämmer med varandra (se punkt 2.3.5).

1.5.5.1. I förordningen om översynens genomförande föreskrivs att en allmän bestämmelse skall införas enligt vilken beslut och nationella regler inom konkurrensområdet inte kan hindra fullständig tillämpning av de gruppundantagsförordningar som kommissionen skall anta.

Frågan om de nationella myndigheternas eller domstolarnas valmöjligheter och dessa möjligheters eventuella begränsningar när det gäller att tillämpa gemenskapens regelverk eller den nationella lagstiftningen där båda är tillämpliga nämns dock inte uttryckligen.

1.5.5.2. När det gäller överensstämmelse framhålls det i vitboken (punkt 103) att "det kan även visa sig nödvändigt att förstärka principen att nationella myndigheter och domstolar är skyldiga att tillämpa nationell eller gemenskapsrättslig konkurrensrätt i enlighet med kommissionens tillämpning av gemenskapsrättslig konkurrensrätt". Domstolarna måste dock anpassa sig efter de principer som fastställts av EG-domstolen och som framhålls i meddelandet (se fotnot 1, s. 57) som rör deras verksamhet för att säkerställa att besluten är konsekventa.

I vitboken hänvisas flera gånger till möjligheten att vända sig till EG-domstolen för att övervinna tolkningsproblem och undvika inkonsekvenser.

1.5.5.3. Det är dock viktigt att påminna om den potentiella konflikten mellan ett beslut i ett fall där man har tillämpat undantagsregeln enligt artikel 81.3 och ett annat beslut i samma fall där man har tillämpat en strängare nationell bestämmelse. I vitboken görs det bara ett allmänt uttalande om att det borde införas mekanismer så att beslutskonflikter kan undvikas.

Kommissionen skall kunna intervenera i förfaranden i vanliga domstolar.

1.5.6. Med avseende på målet att avsätta ytterligare resurser till att bekämpa karteller och missbruk av dominerande ställning föreslår vitboken andra åtgärder i syfte att underlätta utredningar och insamling av bevis för detta ändamål.

Åtgärder för att förstärka utredningarna borde innebära att företagen är skyldiga att ge kommissionens tjänstemän fullständig information vid undersökningarna. I och med översynen kommer frågan om anmälningar och yrkanden att styras upp bättre för att ytterligare motivera företagen att göra anmälningar och för att de skall bli mer effektiva. Det föreslås också att nivån på böterna skall höjas.

2. Kommentarer

Genom att anta vitboken har kommissionen tagit ett djärvt och mycket innovativt initiativ som svarar mot ett utbrett behov.

2.1. Den föreslagna översynens betydelse

2.1.1. Förslaget avser ändring av mer än 37 år gamla tillämpningsföreskrifter som sedan länge har varit i behov av en översyn. Dokumentets innehåll och verkningar sträcker sig dock ännu längre.

2.1.2. Att det centraliserade godkännandesystemet ersätts med ett system med direkt tillämpning av undantagsregeln är inte enbart en förändring av förfaranden som utvidgar behörigheten fullt ut - det vill säga att artikel 81 tillämpas i sin helhet - till att både omfatta de nationella konkurrensmyndigheterna och de nationella domstolarna.

Den föreslagna översynen sträcker sig långt utöver procedurfrågan och det är med utgångspunkt från detta som översynen måste beaktas.

2.1.3. Även om övergången från ett centraliserat system för godkännande till ett system med direkt tillämpning av undantagsregeln enligt kommissionen inte innebär en förändring av fördraget kommer den att ha stor betydelse på det allmänna planet.

De nationella organens aktiva deltagande när det gäller förvaltning och i viss utsträckning när det gäller att utarbeta EU:s konkurrenspolitik är i själva verket ett nytt fenomen med djupgående effekter över tiden.

2.1.4. Till skillnad från ett domstolsbeslut ger ett godkännande alltid stort utrymme för bedömningar.

Innehållet i ett beslut om undantag kan inte sammanfalla med en dom där undantagsregeln har tillämpats på grundval av artikel 81.3. (I ett beslut om undantag måste man till exempel föreskriva undantagets varaktighet och de eventuella villkor som reglerar undantaget. I en dom däremot förklaras endast förbudet icke tillämpligt.) Detta kan leda till en gradvis ökande skillnad mellan dessa instruments räckvidd och effekter.

2.1.5. Det breda utrymme som kommissionen hittills lämnat i sina bedömningar enligt artikel 81.3 måste ligga i linje med konkurrenspolitiken.

Både vid utarbetandet av gruppundantagsförordningar och beslut om enskilda undantag har kommissionen infört en viss flexibilitet när det gäller tillämpningen av konkurrenspolitiken så att den överensstämmer med annan gemenskapspolitik (se punkt 2.3.6.8). I kommissionens svar på ESK:s yttrande om den XXVI:e rapporten om konkurrenspolitiken (1995)(5) erkänner man till exempel följande: ... vid analys av enskilda fall mot bakgrund av bestämmelserna i artikel 85.3 (numera artikel 81.3) och med hänsyn till proportionalitetsprincipen försöker kommissionen att bedöma de konkurrensbegränsningar som följer av avtal och de miljömässiga mål som skall uppnås.

Exemplen kan även röra den närbesläktade frågan om kontroll av företagskoncentrationer, för vilken man har antagit olika bedömningskriterier, men på det hela taget stämmer de överens.

Under punkt 13 i ingressen till förordning (EEG) nr 4064/89 om kontroll av företagskoncentrationer föreskrivs följande: "Därvid skall kommissionen vid sin bedömning ta fasta på förverkligandet av de grundläggande mål som anges i fördragets artikel 2, däri inbegripet stärkandet av gemenskapens ekonomiska och sociala samhörighet enligt artikel 130a."

2.2. Fördelar i samband med översynen

Översynen kan, enligt kommitténs åsikt, leda till en avsevärd förbättring när det gäller att tillämpa gemenskapens konkurrensregler. Även om kommittén i princip stöder förslagen, bör man finna en tillfredsställande lösning på problemen under punkt 2.3 innan översynen genomförs.

Förslaget om översyn svarar mot kraven med hänsyn till hur effektivt reglerna tillämpas och med avseende på de små och medelstora företagens specifika intressen och företagens intressen i allmänhet.

2.2.1. Ett mer effektivt gemenskapssystem för att slå vakt om konkurrensen

2.2.1.1. Med avseende på bakgrunden, målen och de förmodade effekterna anser kommittén att översynen - i den mån som den kan uppfylla kraven på rättssäkerhet för företagen (se punkt 2.3.6)- kommer att utgöra ett viktigt bidrag för att förstärka och gå vidare med den gemensamma integrationsprocessen.

2.2.1.2. I detta sammanhang framstår vitbokens målsättningar som mycket viktiga, det vill säga att

- öka ansträngningarna och förbättra åtgärdernas effektivitet för att bekämpa konkurrensbegränsande karteller och missbruk av dominerande ställning,

- eliminera riskerna för att avtal eller andra former av samverkan endast genom ett anmälningsförfarande kan bli föremål för ett undantag från konkurrensreglerna.

Alla berörda parter - små, medelstora och stora företag, konsumenter och alla som är direkt eller indirekt kopplade till företagens verksamhet, särskilt arbetstagarna - kommer att kunna dra fördel av detta.

2.2.1.3. I och med att anmälningsförfarandet avskaffas - vilket får till följd att antalet förfaranden minskar - kommer det föreslagna systemet att leda till att arbetsbördan och kostnaderna för förvaltning av konkurrensskyddet på gemenskapsnivå minskar.

Genom att systemet för anmälan och undantag upphävs kommer byråkratin att minskas vilket hittills har varit ett stort hinder för åtgärdernas effektivitet och för konkurrensskyddet.

Decentraliseringen innebär dock inte att arbetsuppgifter flyttas från kommissionen till de nationella myndigheterna och domstolarna och att resurser leds bort från deras institutionella plikter.

Däremot kommer det att bli möjligt för alla myndigheter och berörda organ att koncentrera sig på de allvarligaste problemen.

2.2.1.4. Även avskaffandet av de formellt juridiska tolkningskriterierna - som tidigare har försvårat tillämpningen av gemenskapens konkurrensrätt - kommer att leda till att antalet förfaranden minskas vilket kommer att förbättra effektiviteten och göra systemet mer kostnadseffektivt.

Genom att man främst använder ekonomiska tolkningskriterier - som tidigare har utvidgat tillämpningsområdet och således även undantagen - kommer det inte längre att vara möjligt att tolka lagen bokstavligt, utan artikel 81.1 måste tolkas i enlighet med vad som avses med förbudet.

Fördelarna med minskningen av antalet fall som granskas av de berörda myndigheterna kommer i stor utsträckning att uppväga arbetsbördan i samband med informationsutbytet mellan de nationella institutionerna och mellan dessa och kommissionen. Detta utbyte kommer att utgöra ett av de grundläggande elementen för systemets funktion.

2.2.1.5. Övergången från ett system med godkännande till ett system med undantagsregler måste också innebära en radikal förändring av företagens inställning till konkurrensproblematiken.

Om man utgår ifrån att systemet med förhandsanmälningar i viss utsträckning hittills har befriat företagen från ansvar, är ESK överens med kommissionen om att denna övergång i stället kommer att leda till att företagen blir mer medvetna om sitt ansvar.

Det är i själva verket företagens uppgift att göra djupgående bedömningar om huruvida deras avtal och initiativ kan leda till konkurrensstörningar eller medföra sanktioner.

Samtidigt kommer de analyser som företagen måste göra för att kunna fullfölja dessa bedömningar i sin tur att lägga grunden till en förstärkning av konkurrenskulturen som i själva verket är den viktigaste garantin när det gäller att slå vakt om ett effektivt konkurrenssystem.

2.2.1.6. En av översynens mest framträdande aspekter är decentralisering.

I detta sammanhang måste man instämma i att domstolarna och särskilt de nationella myndigheterna måste vara de institutioner som kan ingripa effektivast och i rätt tid för att avhjälpa lokala (men inte för den skull mindre viktiga) effekter av snedvridningar av konkurrensen.

Dessa institutioners ökade deltagande när det gäller att genomföra gemenskapens regelverk kan också utgöra ett viktigt bidrag till att uppnå målsättningen med en harmoniserad utveckling av gemenskapen och en effektiv förstärkning av systemet.

2.2.1.7. Den allt vanligare nationella tillämpningen av artikel 81 borde i sin tur utgöra en drivfjäder att också tillämpa artikel 82 (missbruk av dominerande ställning) på denna nivå, med tanke på att dessa artiklars målsättningar kompletterar varandra.

Allt detta borde följaktligen leda till en mer spridd och väl inarbetad tillämpning av gemenskapens konkurrensregler och medföra en successiv förstärkning av hela systemet.

2.2.2. Fördelar för de små och medelstora företagen

Översynen kommer att medföra särskilda fördelar för de små och medelstora företagen.

2.2.2.1. I och med övergången till att direkt tillämpa undantagsregeln kommer avtalen att vara giltiga ända från början och det kommer inte längre att vara nödvändigt att ta itu med mycket långa förfaranden och oförutsebara risker. Detta kommer att leda till att rättssäkerheten och insynen i förfarandena förbättras avsevärt, vilket de små och medelstora företagen har stort behov av.

Att kravet på ansökan om undantag från artikel 81.3 upphävs kommer dessutom att leda till en minskning av arbetsbördan och av kostnaderna i samband med anmälningarna som har krävts för att undantag skall beviljas enligt förordning nr 17.

2.2.2.2. Den förenkling som det nya systemet medför kommer att göra det lättare att slå vakt om rättigheterna för de företag som anser sig kränkta av en konkurrensbegränsande handling. I själva verket kommer det att bli lättare att få ersättning för skador, eftersom det inte längre finns risk för att förfaranden skjuts upp eller att det råder osäkerhet om kommissionen kommer att bevilja undantag för det aktuella avtalet.

2.2.2.3. I princip kommer decentraliseringen att göra det möjligt för de små och medelstora företagen att vända sig direkt till (och vid behov försvara sig själva inför) nationella instanser (konkurrensmyndigheter och domstolar).

2.2.2.4. I jämförelse med den nuvarande situationen kommer denna möjlighet i sin tur att leda till följande fördelar som i synnerhet kommer att vara till nytta för de små företagen:

- Förhandlingarna kommer i allmänhet att hållas på det nationella språket.

- Kostnaderna för de rättsliga förfarandena, däri inbegripet de logistiska kostnaderna och eventuella kostnader för juridiskt stöd, kommer att bli avsevärt lägre.

- Fallen kommer att bli lättare att hantera.

- Det kommer också att bli lättare att förklara och förstå de lokala problemen, vilket ofta är nödvändigt för att kunna göra en mer exakt konkurrensrelaterad bedömning av avtal och former för samverkan när det gäller små och medelstora företag.

2.2.2.5. Om de konkurrensrelaterade bedömningarna i framtiden baseras på kostnadseffektiva bedömningskriterier och marknadsställning, skulle detta kunna leda till avsevärda fördelar för de små och medelstora företagen.

Majoriteten av dessa företag borde kunna dra nytta av nya gruppundantagsförordningar och på så sätt befrias från bördan att själva bedöma om avtalen är korrekta, vilket påtvingats dem genom systemet med tillämpning av undantagsregeln.

2.2.3. Fördelar för affärslivet i allmänhet

2.2.3.1. All affärsverksamhet kommer att kunna dra nytta av de fördelar som beskrivs i de ovanstående punkterna, i synnerhet som översynen svarar mot de behov som finns hos alla berörda parter.

Av den anledningen har kommissionen under de senaste åren infört olika initiativ med målsättningen att göra systemet effektivare.

2.2.3.2. Trots dessa ansträngningar kvarstår de viktigaste problemen. Förfarandena är dyra, förhandlingarna långdragna och rättssäkerheten bristande. För det mesta är företagen tvingade att ingå sina avtal innan kommissionen har gjort någon djupgående granskning.

Allt detta strider mot de mål som man avsåg att uppnå med gemenskapslagstiftningen om förhandsgodkännande som infördes 1962.

2.2.3.3. De administrativa skrivelser ("comfort letters") genom vilka kommissionen har försökt att avhjälpa beklagliga funktionella problem är inte juridiskt bindande, vilket även kommissionen och EG-domstolen har erkänt flera gånger. Administrativa skrivelser utgör i själva verket enbart ett första svar eller snarare ett allmänt förslag. De kan skydda företagen mot kommissionens ingrepp (såvida det inte framkommer nya bevis). Till skillnad från besluten om undantag kan de administrativa skrivelserna dock inte ge något effektivt skydd mot klagomål från tredje man (eller från företagens partner) när det gäller avtalens giltighet inför en domstol eller nationella myndigheter.

Trots att mycket tid och resurser spenderas på de administrativa skrivelserna kan dessa inte heller bidra till att det skapas ett system som ger företagen nödvändig rättssäkerhet och trygghet. De administrativa skrivelserna är i själva verket konfidentiella och innehåller i de flesta fall inga ståndpunkter.

Därför utgör inte de administrativa skrivelserna några pålitliga precedensfall som kan bidra till att systemet utvecklas, vilket däremot besluten enligt förordning nr 17 har gjort ända från början.

2.3. Åtgärder för att komma till rätta med svårigheterna och riskerna med genomförandet av reformen

2.3.1. Behovet av att anta "förberedande åtgärder" och/eller kompletterande åtgärder

Kommittén ser sig tvungen att framhålla svårigheterna och riskerna med genomförandet av den reform som vitboken föreslår och som kräver att man antar lämpliga "förberedande åtgärder", även om detta kan medföra en försening av reformen, vilken uppenbarligen behöver genomföras snarast.

Reformförslaget bör backas upp av ett detaljerat åtgärdsprogram med förberedande och/eller kompletterande åtgärder som dels skulle ha som syfte att sondera terrängen, dels skulle tillfredsställa de mest akuta behoven.

2.3.2. Åtgärder som behövs för att göra de nationella domstolarna delaktiga i genomförandet av reformen

2.3.2.1. Först och främst bör man fråga sig om villkoren är uppfyllda för att man ska kunna gå från det nuvarande centraliserade systemet för godkännande till ett system som i hög grad kommer att inbegripa de nationella domstolarna.

2.3.2.2. Utvecklingen av gemenskapens "konkurrenskultur" har utan tvekan engagerat företag och nationella konkurrensmyndigheter, medan de nationella domstolarna bara deltagit i begränsad (och varierande) omfattning.

Regler och praxis för beslutsfattandet inom domstolarna skiljer sig avsevärt mellan medlemsstaterna, liksom deras handläggningstider och förfaranden. Dessutom har inte allaländer en domstol som är speciellt inriktad på civilrättsliga frågor och handelsrätt. Domstolarnas attityd med avseende på gemenskapsproblemen har därför utvecklats på olika sätt i EU:s medlemsstater.

I nuläget är det svårt, för att inte säga omöjligt, att anta att de nationella domstolarna kommer att reagera på ett i huvudsak likartat sätt på den föreslagna reformen utan att det vidtas några lämpliga initiativ. Man riskerar att reformen inte kan förverkligas på ett homogent sätt inom hela EU, vilket skulle äventyra systemets enhetlighet.

2.3.2.3. Att situationen skiljer sig åt mellan medlemsstaterna kan även medföra inkonsekvenser och olika tolkningar som de mest rörliga företagen (de som finns i länderna med de mest gynnsamma villkoren) skulle kunna utnyttja, till nackdel för andra företag och för hela systemets enhetlighet.

2.3.2.4. Medlemsstaternas befintliga förfaranden för civil- och handelsrättsliga mål innebär bland annat olika handläggningstider som ofta är oförenliga med den snabbhet och brådska som de konkurrensrättsliga frågorna kräver. Utan radikala förändringar skulle ett förfarande med flera överklagandeinstanser på olika nivåer kunna ta mycket längre tid än de befintliga förfarandena för gemenskapsfrågor, som redan tar lång tid och som utgör motivet bakom denna reform.

Dessutom är bestämmelserna om domstolarnas behörighet och verksamhet ofta mycket osmidiga och i allmänhet föga förenliga med de flexibla relationer och kontakter som anses vara nödvändiga för att det system som vitboken föreslår skall fungera.

2.3.2.5. Även om de risker som belysts förtjänar största möjliga uppmärksamhet, är det möjligt att komma till rätta med dem om man snarast vidtar lämpliga åtgärder.

Kommittén är också övertygad om att många åtgärder för att eliminera eller minska sådana risker måste antas av medlemsstaterna själva.

Europeiska unionen kan och måste göra en omfattande ansträngning på alla institutionella nivåer för att uppfylla detta mål.

2.3.2.6. I första hand är det oundgängligt att behöriga myndigheter och domstolsorgan direkt görs delaktiga i det remissförfarande som kommissionen håller på att genomföra i denna fråga. Dessa remisser skulle kunna ge viktiga svar på några förhandsfrågor som kräver konkreta svar, exempelvis beträffande

- de verkliga skälen till att de nationella domstolarna i begränsad utsträckning tillämpar gemenskapens konkurrensbestämmelser,

- de särskilda hinder som skapat denna situation, förutom avsaknaden av jurisdiktion för att tillämpa artikel 81.3,

- behovet av särskild utbildning inom domstolarna,

- möjligheterna och det lämpliga i att införa särskilda former för samarbetet och ansvarsfördelningen mellan domstolar och konkurrensmyndigheter för att utnyttja varandras kompletterande resurser och expertis.

2.3.2.7. För det andra måste man införa ett detaljerat program för att öka medvetenheten hos domstolarna och informera dem om deras nya uppgifter och de nya frågor som de kommer att ställas inför. För att effektivisera denna utbildnings- och informationsåtgärd bör man redan nu engagera universiteten men också andra kulturella, ekonomiska och juridiska institutioner.

2.3.2.8. Slutligen krävs det ytterligare insatser för att fortsätta med harmoniseringen av lagstiftningen med hjälp av tillkännagivanden, rekommendationer och beslut, där så är lämpligt. Kommittén hoppas särskilt att man kan harmonisera de olika aspekter som kan ge upphov till "forum shopping" (dvs. välja plats utifrån hur fördelaktig lagstiftningen är).

Mot bakgrund av en bredare tolkning (i enlighet med principerna från Helsingfors) borde till exempel processernas längd och domstolsnivåerna så långt som möjligt vara förenliga med företagens behov och vara enhetliga inom hela EU. På samma sätt bör domstolarnas undersökningsmetoder och behörighet att fatta beslut vara homogena.

Kommittén anser även att det vore lämpligt att inrätta specialiserade domstolar (eller specialiserade avdelningar) för handläggning av konkurrensrättsliga frågor inom alla medlemsstaters domstolssystem, eftersom det skulle bidra väsentligt till att göra det nya systemet effektivt.

2.3.3. Åtgärder som bör antas för att öka de nationella konkurrensmyndigheternas engagemang

2.3.3.1. Att engagera de nationella konkurrensmyndigheterna kommer, om än i en annan omfattning, att innebära risker och kräva insatser liknande de som beskrevs med avseende på domstolarna.

Konkurrensmyndigheterna kommer dock troligtvis att uppleva mer begränsade "kulturella" problem och färre problem som är knutna till bristande erfarenhet. De skiljer sig också från domstolarna när det gäller vanan vid att samarbeta med kommissionen och vilka resurser som finns för detta.

2.3.3.2. Även när det gäller konkurrensmyndigheterna finns det dock stora skillnader mellan medlemsstaterna beträffande myndigheternas erfarenhet, resurser och förfaranden.

För det första finns det stora skillnader beträffande tillämpningen av gemenskapsrätten. Det är ett känt faktum att alla nationella myndigheter inte har befogenhet att tillämpa gemenskapens lagstiftning direkt. Dessutom kan också deras befogenheter och deras grad av oberoende i relation till den verkställande makten variera.

Det är hittills bara några medlemsstater som i sina domstolssystem införlivat lagstiftningsprinciper eller mekanismer som innebär en tillämpning av den nationella konkurrensrätten som i huvudsak överensstämmer med gemenskapens konkurrensrätt.

2.3.3.3. Av alla ovannämnda skäl måste man inledningsvis anta förberedande åtgärder liknande de som planeras för domstolarna. Utan sådana åtgärder kan det "nätverk" som det nya systemets framgång till stor del beror på inte existera.

2.3.4. Förutsättningar och villkor för antagandet av tillkännagivanden och gruppundantagsförordningar

2.3.4.1. Kommittén accepterar den roll som vitboken tillskriver de tillkännagivanden med tolkningsregler och de gruppundantagsförordningar som kommissionen skall anta.

Det verkar dock vara mycket viktigt att man bibehåller det direkta sambandet (som tidigare alltid funnits) mellan antagandet av dessa allmänna dokument och kommissionens beslutsfattande verksamhet. En av de grundläggande egenskaperna hos gemenskapens konkurrensrätt är dess "fallbaserade" natur, som har bidragit till effektiva och framgångsrika kommissionsinsatser.

Även när kommissionen har antagit "allmänna" dokument har man alltid hänvisat till de erfarenheter som gjorts när man behandlat enskilda fall, och detta särdrag bör behållas i framtiden.

2.3.4.2. Alla företag bör i princip kunna dra fördel av erfarenheterna av konkurrensrättens tillämpning och av vägledningen i tillkännagivandena och gruppundantagsförordningarna.

Om tillämpningen av konkurrensrätten måste baseras på främst ekonomiska kriterier bör dessa kriterier vara lika för alla slags företag om man inte kan bevisa att effekterna på konkurrensen verkligen varierar.

2.3.5. Skydd av systemets enhetlighet och logik och av gemenskapsrättens företräde (se 1.5.5)

2.3.5.1. Med tanke på hur kommissionens förslag ser ut är det skyddet av systemets enhetlighet och logik som medför de största riskerna och därmed kräver mest juridisk fantasi för att identifiera de lämpligaste förberedande och kompletterande åtgärderna.

När man byter från ett mycket centraliserat system till ett decentraliserat system finns det alltid en risk att faktorer som förenar och skapar enhetlighet går förlorade.

Detta stämmer särskilt som detta byte sker inom ett system som är mycket olikartat, vilket gemenskapssystemet för närvarande är. Dessutom verkar inte alla nationella organ som skall genomföra detta decentraliserade system vara anpassade eller redo att ta på sig det ansvar som det nya systemet ålägger alla berörda organ. EU:s utvidgning till de central- och östeuropeiska länderna medför mycket allvarliga och akuta problem i detta sammanhang.

2.3.5.2. Risken för fragmentering ökar på grund av att decentraliseringen måste ske samtidigt som man byter från ett system baserat på "godkännande i enskilda fall" till ett system med "direkt tillämplighet av undantagsregeln".

Detta kommer att minska antalet åtgärder med "erga omnes"-effekt (undantagsbeslut enligt artikel 81.3), vilket gör att det inte längre blir juridiskt möjligt att samma avtal utvärderas flera gånger av ett eller flera organ.

2.3.5.3. Bilden kompliceras ytterligare av att de konkurrensmyndigheter och domstolar som skall delta i genomförandet av det nya systemet har olika egenskaper, befogenheter och metoder för att ingripa.

2.3.5.4. En annan riskfaktor som kan medföra fragmentering och inkonsekvenser är att alla berörda organ ofta kommer att ställas inför möjligheten att tillämpa två olika juridiska regelverk som inte alltid är förenliga: det nationella regelverket och gemenskapens regelverk.

2.3.5.5. Slutligen kompliceras situationen av själva beskaffenheten hos de fall som man skall besluta om.

Ett "ekonomiskt" konkurrensrättsligt synsätt innebär att bedömningarna baseras på effekterna av ett avtal på marknaden i fråga, oberoende av var avtalet slöts eller genomfördes eller var de berörda parterna är lokaliserade. För ett "ekonomiskt" synsätt kan det dessutom vara ovidkommande när avtalet trädde i kraft eller händelsen ägde rum. Ett och samma avtal kan ha olika effekter på olika marknader och på samma sätt kan det uppstå effekter som varierar med tiden, vilket ofta sker.

Allt detta avspeglas naturligtvis i sin tur både i valet av den lag som skall tillämpas och valet av organ som skall utföra bedömningen. Om en handling påverkar flera medlemsstaters marknader samtidigt är i teorin alla dessa medlemsstaters lagar tillämpliga och alla nationella organ behöriga att döma i frågan, i frånvaro av

- en överstatlig lagstiftning som kan tillämpas i alla medlemsstater,

- eller legislativa eller överenskomna principer som reglerar tillämpningen av en sådan lagstiftning eller av en specifiknationell lag och/eller som föreskriver en exklusiv behörighet att tillämpa den överstatliga lagstiftningen (exempelvis förordning nr 17 för artikel 81.3).

2.3.5.6. Kommissionen är säkert medveten om problemens komplexitet och svårigheten att lösa dem en gång för alla. Därför anger vitboken olika åtgärder för att lösa alla dessa problem och framhåller även behovet av framtida djupstudier.

Kommittén noterar och välkomnar denna öppna och ansvariga inställning från kommissionens sida. Kommittén vill återgälda den med detta första bidrag i form av synpunkter och förslag.

Man kan dock förstå den oro som kommissionens förslag har väckt med tanke på de risker och svårigheter som framhålls i detta yttrande.

Riskerna för fragmentering av den inre marknaden och för åternationalisering av konkurrensrätten är de som skapar störst oro.

Enligt kommittén kan denna oro till viss grad stillas, förutsatt att man först antar förberedande och kompletterande åtgärder.

2.3.5.7. För kommittén är flexibiliteten och anpassningsförmågan i systemet och i behörighetsfördelningen ett av huvudmålen, men detta kan bara uppnås om man inför vissa försiktighetsåtgärder. Därför bör man utforma lämpliga åtgärder som

- å ena sidan garanterar den flexibilitet och anpassningsförmåga som behövs och skapar en "nätverks"-anda,

- å andra sidan kan göra det möjligt för företagen att se vilken behörig myndighet som skall genomföra det relevanta förfarandet och vilket resultatet kan bli, och mer allmänt garantera ett så effektivt skydd som möjligt för företagens rätt till försvar.

Man måste även inrikta särskilda åtgärder på att trygga ett effektivt samarbete mellan konkurrensmyndigheterna och de vanliga domstolarna för att dra fördel av alla möjliga samverkanseffekter och säkerställa systemets enhetlighet.

2.3.5.8. Av samma anledning är det också viktigt att ge en exakt definition av begreppet "gemenskapsintresse", eftersom det är en förutsättning för att ett "ärende" skall handläggas direkt av kommissionen och inte av någon decentraliserad myndighet. Definitionen bör i största möjliga utsträckning grunda sig på objektiva kriterier. Samma gäller i motsatta fall, det vill säga om ett ärende som inte anses vara av "gemenskapsintresse" vidarebefordras från kommissionen till en decentraliserad myndighet eller från en myndighet till en annan.

Det vore i vilket fall som helst lämpligt att införa en allmän tvingande princip om att tilldelning och eventuell vidarebefordring av ärenden skall ske inom en rimlig tidsfrist som svarar mot företagens krav.

En "tidsgräns" bör införas - efter en viss tidsperiod eller sedan en viss akt avslutats - efter vilken kommissionen inte längre kan ändra ett fattat beslut eller vidarebefordra ett ärende.

2.3.5.9. Beslut om att vidarebefordra ärenden från en myndighet till en annan eller att sammanföra ursprungligen separata ärenden för att säkerställa ett effektivt och lönsamt system måste grunda sig på kända kriterier och får inte inverka menligt på företagens sekretesskydd eller deras skydd av företagshemligheter.

Man bör även bevara den princip som anger att konfidentiella uppgifter endast skall användas i ett visst ärende och i enlighet med den avsikt för vilken de erhållits, enligt de principer som grundar sig på den omfattande rättspraxisen på detta område.

Presumtioner och andra bevis bör användas i syfte att uppnå jämvikt mellan effektivitetskrav och hänsyn till företagens intressen.

2.3.5.10. Man bör införa överskådliga mekanismer i syfte att säkerställa ett enhetligt system och förebygga motstridiga beslut.

De förebyggande åtgärderna kan emellertid inte grunda sig på ett abstrakt erkännande av kommissionens behörighet i fråga om tilldelning och ingripande. Man bör i förväg fastställa villkor, förfaranden och den rättsliga ramen för denna behörighetsutövning.

Därför erfordras exakta regler för att inom varje nationellt system säkerställa att kommissionens samordning och kontroll av felaktiga eller motstridiga beslut och domar är effektiv ur juridisk synpunkt. Dessutom måste man se till att förebygga överlappning inom rättspraxisen i enskilda ärenden (som inbegriper en eller flera myndigheter eller myndigheter och domstolar).

2.3.5.11. Företagen bör kunna inge klagomål på lämpligaste nivå när det gäller konflikter, motstridiga beslut eller felaktigheter i en dom.

Med hänsyn till att konkurrenslagstiftningen är av omfattande social och ekonomisk betydelse hoppas ESK, väl medveten om de svårigheter som föreligger, att domar som utfärdats avnationella domstolar (som eventuellt främjar nödvändiga lagändringar) även blir föremål för en granskning i en överstatlig domstol med fullständig granskningsrätt, även i sakfrågor(6).

2.3.5.12. Risken för en "åternationalisering" av konkurrensrätten måste ges stor uppmärksamhet, liksom bevarandet av gemenskapsrättens företräde, och lämpliga åtgärder bör vidtas.

Beslut om att tillämpa nationell konkurrensrätt eller gemenskapens konkurrensrätt kan inte endast bero på domstolarnas och behöriga myndigheters godtycke.

Det bör finnas bestämmelser enligt vilka man inte kan tillgå nationell konkurrensrätt om gemenskapsrätten kan tillämpas.

Ett beslut om fällande dom enligt nationell konkurrensrätt bör inte gälla framför ett beslut eller en dom där man konstaterat att villkoren i artikel 81.3 uppfylls.

2.3.5.13. För att få till stånd ett enhetligt system bör man öka harmoniseringen och se till att alla medlemsstater erkänner gemenskapsprinciperna, även när det gäller tolkningen av den nationella rätten.

2.3.6. Rättssäkerhet

Behovet av att bevara företagens förtroende för giltigheten i deras avtal och praxis.

2.3.6.1. Reformprojektet har också väckt problemet med att bevara företagens förtroende för att deras avtal är giltiga.

ESK är medveten om att detta krav från företagens sida inte alltid är förenligt med reformens strävan efter ett effektivare system.

2.3.6.2. Vitboken klarlägger företagens ansvar att bedöma sina avtal, vilket i princip inte längre kommer att utföras av ett organ som fattar slutliga beslut i frågan.

I vitboken betraktar man således de villkor som 1962 föranledde undantagsregeln i artikel 85.3 (tidigare artikel 85) i fördraget som föråldrade. Undantagsregeln hade till uppgift att uppfylla detta krav på förtroende ("grundläggande" giltighet, erga omnes, avseende beslut om godkännande enligt artikel 81.3).

2.3.6.3. I vitboken tillstår man emellertid att ett skydd i likhet med det som fastställdes i förordning nr 17, och till och med ännu effektivare, i vissa fall inte bara är berättigat utan till och med nödvändigt.

Detta har som tidigare nämnts (se 1.3.2) vunnit erkännande när de gäller samriskföretag för produktion. Enligt kommissionens förslag kommer dessa företag, fastän de bygger på "samverkan", i framtiden att vara underkastade koncentrationsförordningen, som kräver ett förhandsgodkännande som juridiskt sett kan jämföras med undantag.

Samriskföretag för produktion innebär ofta mycket stora investeringar och får på grund av sin natur bestående konsekvenser i likhet med företagskoncentrationer.

I sådana fall täcks inte behovet av rättssäkerhet av en ordning med direkt tillämplighet av undantagsregeln, på grund av den osäkerhet som ofrånkomligen består till dess att behöriga myndigheter eller domstolar uttalat sig.

Utan undantagsregeln finns det risk för att företaget paralyseras och att initiativ som snarare stärker än försvagar konkurrensen hindras.

Med undantag av samriskföretag för produktion (som underkastas koncentrationsförordningen) tillmötesgås behovet av rättssäkerhet både av kortfattade förfaranden i koncentrationsförordningen och av "erga omnes"-effekten (när det gäller undantagen i artikel 81.3) av de slutliga besluten.

2.3.6.4. Undantag bör även göras i andra fall där förhållandena delvis liknar dem som föranleder undantaget för samriskföretag för produktion.

Det kan till exempel tillämpas när det gäller vissa former av "strategiska sammanslutningar" som blir allt vanligare inom branscher som sysslar med innovation eller avregleras eller på annat sätt genomför större förändringar. I dessa fall rör det sig inte om företagskoncentrationer, eftersom de åtminstone inte formellt sett leder till att enskilda delar av företagen försvinner. De inbegriper emellertid hela de berörda företagens struktur, i vissa fall med bestående konsekvenser, och är en nödvändig förutsättning för större investeringar.

2.3.6.5. Ytterligare ett exempel är företag som utarbetar standardavtal för ett ospecificerat antal överenskommelser som upprättas vid olika tidpunkter och på olika ställen och som innebär stora investeringar och bestående konsekvenser.

2.3.6.6. Undantag från de allmänna bestämmelserna bör inte begränsas till särskilda fall som uttryckligen omnämns i den nya lagstiftningen.

Vitboken hänvisar uttryckligen till en ny typ av "beslut" som skall tillämpas i särskilt viktiga ärenden eller ärenden som ger upphov till nya frågeställningar. Detta räcker emellertid inte.

Det finns behov av att klargöra när dessa beslut skall tillämpas, vem som kan begära att de tillämpas och under vilka villkor, vilka förfaranden som skall tillgås samt den juridiska effekten av sådana "beslut".

2.3.6.7. Frågan när man skall tillämpa denna typ av nya "beslut" får inte lämnas till kommissionens godfinnande utan måste styras av exakta regler som under särskilda omständigheter kan åberopas av alla berörda parter.

Fastän de skiljer sig från besluten om undantag i förordning nr 17, bör dessa "beslut" fattas i förebyggande syfte, ha "erga omnes"-effekt, och vara föremål för kortfattade förfaranden i likhet med dem som fastställs i koncentrationsförordningen.

2.3.6.8. Förutom att dessa beslut uppfyller ovanstående krav svarar de också mot andra krav i samband med reformen.

Tillsammans med förordningar och meddelanden kan dessa beslut ge kommissionen ett grundläggande instrument - eller utgöra ett av flera instrument - för att uppfylla dess vägledande roll (se 2.1.5).

Dessa beslut kan även bidra till en mera enhetlig och sammanhängande tillämpning av lagstiftningen av de nationella domstolarna. Kommissionens beslut kan vara vägledande för domstolarna när de inom ramen för ett rättsligt förfarande skall tolka det komplexa innehållet i artikel 81.3.

ESK anser att denna reform motiveras av den betydelse och det inflytande den kommer att få med avseende på gemenskapens konkurrensrätt och att detta ställer krav på att man omedelbart genomför flera nya förberedande och kompletterande åtgärder, samtidigt som arbetet med reformprojektet fortgår.

2.3.6.9. I vilket fall som helst måste man klargöra och säkerställa att avskaffandet av det tidigare systemet med förhandsanmälan inte på något vis skall hindra - utan snarare främja - att det uppstår en förhandsdialog mellan företagen, kommissionen och de nationella myndigheterna, om företagen så önskar. Denna dialog skall naturligtvis inte ersätta "beslut" eller rättssäkerhet, men kan utgöra en oundgänglig, informell och icke bindande, förhandskontroll i viktiga ärenden, och skulle kunna bli rutin för ett samarbete under öppna former och med ömsesidigt förtroende.

2.3.7. Åtgärder att anta "före" genomförandet av reformen

Det vore lämpligt - och enligt kommittén är det nödvändigt - att anta lagstiftningsåtgärder som administrativa och organisatoriska åtgärder för att modifiera det nuvarande systemet i väntan på att reformen skall genomföras.

Dessa åtgärder skulle kunna bereda vägen för reformen och hjälpa till att i viss mån, och i en del fall i stor omfattning, minska de befintliga problemen.

2.3.7.1. En interimsåtgärd skulle kunna vara att anta ett meddelande som tydligt fastställer principen att även det första stycket i artikel 81.1 bör tolkas på grundval av kriterier som mer ser till de ekonomiska effekterna än till avtalets formulering (i överensstämmelse med det som i allmänna termer redan föreskrivs i den nya ordning för vertikala avtal som snart skall antas).

Detta skulle kunna minska risken för att artikel 81.1 allt oftare tillämpas enbart på basis av formella kriterier (tillämpning av förbudet när ett avtal medför begränsningar av företags samverkan på marknaden, oavsett vilka effekterna är).

En sådan åtgärd (nya kriterier för tolkningen av artikel 81.1) skulle kunna försäkra företagen om att deras avtal är giltiga och i hög grad minska deras behov av att "anmäla" dessa avtal.

2.3.7.2. De ansträngningar som kommissionen gör, och som nämns i vitboken, för att förkorta förfarandena tidsmässigt och göra dem mindre tungrodda borde också fortsätta, eftersom de medfört tydliga förbättringar av den tidigare situationen.

2.3.7.3. Kommittén anser dock inte att dessa åtgärder bör inkludera att man ger de nationella myndigheterna behörighet att fatta beslut om undantag enligt artikel 81.3(7).

Detta skulle innebära ett slut på kommissionens nuvarande monopol över undantag enligt artikel 81.3 som föreskrivs i förordning nr 17, men det skulle vara mer till hinder än till hjälp. Dels skulle åtgärden inte göra något för att minska det totala antalet anmälningar, dels skulle den skapa svåra tolkningsproblem på grund av en oklar behörighetsfördelning. Att mångfaldiga ansvarsnivåerna skulle inte medföra den förenkling som en reform bör eftersträva och skulle skapa nya problem med avseende på förfarandena, vilket skulle kunna utgöra ytterligare ett hinder för hela systemets effektivitet och för företagens verksamhet.

3. Slutsatser

3.1. Kommittén anser att den reform som föreslås i vitboken är motiverad och välgrundad. Det finns dock svårigheter och risker med reformen som måste hanteras genom ett detaljerat program med preliminära och kompletterande åtgärder.

Kommittén föreslår i detta yttrande några konkreta, nödvändiga och förebyggande åtgärder och ett antal förslag av mer allmän karaktär men som ändå är viktiga för genomförandet av reformen.

3.2. Åtgärderna syftar i själva verket till att skapa grundläggande förutsättningar för översynen (se punkt 2.3.1), och de skall i synnerhet säkerställa följande:

- Villkor för effektiv decentralisering (se punkterna 2.3.2 och 2.3.3).

- Skydd av systemets enhetlighet och logik och gemenskapsrättens företräde (se punkt 2.3.5).

- Största möjliga rättssäkerhet (se punkt 2.3.6).

3.3. Kommittén förbehåller sig rätten att föra fram ytterligare synpunkter och bidrag i frågan.

Bryssel den 8 december 1999.

Ekonomiska och sociala kommitténs

ordförande

Beatrice RANGONI MACHIAVELLI

(1) I yttrandets text hänvisas till den numrering av artiklarna som antagits i de konsoliderade EU-fördragen som började gälla den 1 maj 1999.

(2) Enligt vitboken anmäls även ärenden i fördröjande syfte för att undvika risken för böter som föreskrivs i förordning nr 17 och för att kunna skjuta upp eventuella nationella rättsliga förfaranden i avvaktan på kommissionens beslut. Anmälan om ett avtal gör det möjligt att få uppskov med böter och ger ett slags immunitet mot konkurrensreglerna.

(3) Detta synsätt tillämpas redan i den förestående allmänna förordningen om vertikala begränsningar. Se EGT C 270, 24.9.1999.

(4) Kommissionens meddelanden av den 13 februari 1993 och den 15 oktober 1997.

(5) SEK (97) 628.

(6) Denna problematik behandlades i samband med europeisk märkning och i studien om gemenskapspatentet. Även om det råder skillnader mellan de olika områdena kan eventuellt de erfarenheter som vunnits användas på detta område.

(7) Denna möjlighet anges i vitboken (punkterna 58-62) som ett alternativ - som senare förkastas - till den föreslagna lösningen, dvs. övergång till ett system med direkt tillämplighet av undantagsregeln.