EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION 
Bryssel den 16.03.1998 
KOM(1998) 167 slutlig 
RAPPORT TELL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET 
OM HARMONISERINGSKRAV 
DIREKTIV 96/92/EG OM GEMENSAMMA REGLER 
FÖR DEN INRE MARKNADEN FÖR EL 
(framlagt av kommissionen) 

RAPPORT TILL RÅDET OCH EUROPAPARLAMENTET 
OM HARMONISERINGSKRAV 
DIREKTIV 96/92/EG OM GEMENSAMMA REGLER 
FÖR DEN INRE MARKNADEN FÖR EL 
I. INLEDNING 
I artikel 25.1 i Europaparlamentets och rådets direktiv 96/92/EG1 av den 19 december 
1996 om gemensamma regler för den inre marknaden för el föreskrivs följande: "Före 
utgången av det första året efter ikraftträdandet av detta direktiv skall kommissionen till 
rådet och Europaparlamentet överlämna en rapport om behov av harmonisering som inte 
följer av bestämmelserna i detta direktiv. Om det är nödvändigt skall kommissionen till 
rapporten bifoga alla harmoniseringsförslag som är erforderliga för en fungerande inre 
marknad för el." 
I det här sammanhanget berör harmoniseringen framför allt energibeskattnings- och 
miljöfrågor. Beskattningsfrågan diskuteras för närvarande av rådet mot bakgrund av 
kommissionens förslag2 om att anta en gemensam ram för energibeskattningen. Den 
föreliggande rapporten har därför koncentrerats på miljöfrågan, i synnerhet frågan om 
vilken roll elproduktion från förnybara energikällor skall ha på den inre marknaden. I detta 
hänseende har kontakter mellan kommissionen och medlemsstaterna visat att det 
föreligger stora skillnader mellan de olika system som har föreslagits eller redan inforts för 
stöd till el producerad med förnybara energikällor. Lika stora skillnader verkar inte 
föreligga i fråga om behandlingen av el från krafivärmeverk och därför behandlas inte den 
frågan i denna rapport. Om olika system för förnybar energi existerar sida vid sida kan 
resultatet sannolikt bli snedvridning och begränsning av handeln. I den nyligen framlagda 
vitboken3 om förnybar energi betonades vikten av lika tillgång till elmarknaden för 
förnybar energi. Där angavs också att kommissionen avser att snabbt lägga fram ett 
förslag till harmoniseringsdirektiv på det här området, både av skäl som rör den inre 
marknaden och för att stödja utvecklingen av förnybar energi I och med denna rapport tas 
första steget mot utarbetandet av ett sådant direktiv. 
1 EGTL 27/20, 30.1.97. 
2 KOM(97) 30 slutlig, 12.3.1997, Förslag till rådets direktiv om en omstrukturering av gemenskapens 
regelverk för beskattning av energiprodukter. 
3 KOM(97) 599, 26.11.97, Energi för framtiden: Förnybara energikällor - Vitbok för gemenskapens 
strategi och handlingsplan. 
- A -
IL FÖRNYBARA ENERGI* AI J/ÏR OCH DEN INRE MARKNADEN FOR EL 
Den tredje konferensen för de parter som undertecknat Förenta nationernas 
ramkonvention om klimatförändring hölls i Kyoto i december 1997. För Europeiska 
unionens del blev resultatet att man inom gemenskapen enades om att under perioden 
2008-2012 minska utsläppen av växthusgaser med 8 % jämfört med 1990. Viktiga 
energipolitiska beslut inriktade på att minska energi- och kolanvändningen måste fattas om 
man skall kunna åstadkomma sådana minskningar av utsläppen av växthusgaser. 
Kommissionen anser att olika åtgärder för att påskynda spridningen av förnybara 
energikällor är ett viktigt potentiellt handlingsområde, som kan göra det möjligt för EU att 
uppfylla sina åtaganden i detta hänseende. 
De förnybara energikällornas betydelse har också understrukits i protokollet till Förenta 
nationernas ramkonvention om klimatförändringar. De länder som enats om protokollet 
skall främja, utveckla och öka användningen av nya och förnybara energiformer samt 
bedriva forskning inom det området. Denna strategi är viktig för att minska utsläppen av 
växthusgaser. 
Kommissionens politik för förnybar energi presenterades nyligen i ovannämnda vitbok4 
om förnybara energikällor. Denna vitbok innehåller en presentation av kommissionens mål 
för gemenskapens energipolitik, som behandlas i detalj i vitboken Energipolitik för 
Europeiska unionen5. Energipolitiken anges ha tre huvudmål nämligen ökad 
konkurrenskraft, tryggad energiförsörjning och miljöskydd. Främjandet av förnybara 
energikällor anses vara ett viktigt medel för att uppnå dessa mål. 
Vitboken om förnybar energi omfattar en gemenskapsstrategi och handlingsplan för att 
öka användningen av förnybara energikällor till 12% år 2010. För närvarande står 
förnybara energikällor för omkring 6 % av elproduktionen inom EU. I dessa siffror ingår 
även storskalig vattenkraft, som av miljöskäl har mycket begränsade möjligheter för 
potentiellt utnyttjande inom Europeiska unionen. Därmed krävs det en avsevärt ökad 
användning av andra förnybara energikällor om man skall kunna uppnå det övergripande 
målet på 12 %. Elsektorn, med omkring 40 % av den totala energikonsumtionen, är den 
viktigaste enskilda energisektorn inom Europeiska unionen, och därmed måste en stor 
andel av den ökade användningen av förnybara energikällor ske inom elproduktionen. 
Sannolikt kommer el producerad med förnybara energikällor ha högre 
produktionskostnader än el från konkurrerande bränslen, åtminstone på medellång sikt. 
Därför kommer det att vara nödvändigt att vidta olika åtgärder för att främja förnybar 
energi. 
I dagsläget kan el producerad med förnybara energikällor verka ha högre 
produktionskostnader än el producerad med konkurrerande bränslen, eftersom ingen 
hänsyn tas till miljövinsterna med förnybar energi eller stödet till konkurrerande bränslen. 
Man måste utveckla system som tar hänsyn till detta och som främjar förnybar energi. 
4 Se fotnot 3. 
5 KOM(95) 682, 13.12.1995, Energipolitik inom Europeiska unionen. 
Medlemsstaterna har föreslagit eller infört ett antal olika system för att öka användningen 
av förnybar energi. Några exempel på sådana åtgärder är garantipriser för producenter, 
skattebefrielse och direkta stödsystem per producerad kilowattimme. På en icke-
liberaliserad marknad, där el säljs till kunder som saknar alternativ vid inköp av el, leder 
inte frånvaron av gemensamma regler till någon snedvridning av elhandeln mellan 
medlemsstater, eftersom handeln är begränsad och hårt reglerad. 
På en liberaliserad elmarknad, till och med på en partiellt liberaliserad marknad, krävs 
vissa harmoniserade regler för behandlingen av förnybar energi. Behovet av samordning i 
detta hänseende tydliggörs när man tittar på följande två problem som måste lösas. 
För det första kommer följande att leda till snedvridning av handeln men förnybar el. Anta 
exempelvis att land X betalar ett stort statligt stöd till producenter av förnybar energi 
medan land Y använder ett system med gröna certifikat. Om Y tillåter producenter från X 
att utfärda och sälja gröna certifikat i Y kan dessa producenter mottaga dubbelt stöd. 
Producenter i Y som säljer i X far däremot inte något som helst stöd. Man kan, 
åtminstone i teorin, upprätta olika mekanismer för att motverka en sådan situation. Alltför 
byråkratiska och komplicerade mekanismer som omfattar samtliga medlemsstaters 
stödsystem bör dock undvikas, eftersom sådana skulle bli mycket kostsamma. En enklare 
strategi är att föredra. 
För det andra kan förekomsten av dramatiskt olika stödnivåer i olika medlemsstater också 
leda till en betydande snedvridning av handel och konkurrens i största allmänhet. El från 
förnybara energikällor kommer åtminstone på medellång sikt att kosta mer att producera 
än el från "konventionella" (fossila/nukleära) källor. Om en stor andel av den totala 
inhemska elproduktionen kommer från förnybara energikällor kan det leda till att den 
totala genomsnittskostnaden för elproduktion i en medlemsstat ökar mycket, jämfört med 
grannländer som inte satsar på förnybara energikällor eller oberoende kraftproducenter 
som använder fossila bränslen. Om inte alla kunder i en medlemsstat, både kunder med 
och utan rätt att handla el fritt (berättigade eller icke-berättigade kunder) får bidra till det 
ekonomiska stödet till förnybara energikällor så blir resultatet att berättigade kunder med 
valfrihet normalt sett väljer att inte betala för detta överskott av förnybar energi. De skulle 
i stället välja att köpa energi från utlandet eller från oberoende kraftproducenter och som 
en följd av detta skulle det totala kundunderlaget minska. Därigenom skulle kostnaden per 
kund öka för förnybara energikällor, resultatet skulle bli högre inhemska priser och ett 
ökande antal mer priskänsliga berättigade kunder skulle vända sig någon annanstans. På 
detta sätt skulle marknadernas alltmer snedvridas i en ond cirkel. Allt fler berättigade 
kunder skulle tvingas bort från det inhemska systemet, inte på grund av den 
"konventionella" elproduktionens ineffektivitet och bristande konkurrenskraft, utan på 
grund av en energipolitik som gynnar förnybara energikällor. 
Självklart finns det flera olika faktorer som avgör om sådana effekter skall uppstå - och 
hur omfattande de i så fall blir. Några exempel är tilläggskostnaden för förnybar energi 
och andelen förnybar energi som köps jämfört med den totala handelsvolymen. 
Därmed uppkommer frågan hur man kan säkerställa att förnybar energiteknik införs och 
utvecklas på en inre marknad för el. I det hänseendet ger det faktum att berättigade 
kunder kan handla el inom hela EU upphov till två grundläggande problem 
Det första problemet gäller mekanismer som införs för att säkra inköp av förnybar energi. 
Det andra problemet, soin hänger samman med det första, gäller handel med utlandet för 
kunder som är förpliktade att täcka en viss andel av sitt elbehov med el från förnybara 
energikällor (import och export). 
ffl. MEKANISMER FOR ATT SÄKERSTÄLLA INKÖP OCH FINANSIERING 
AV FÖRNYBAR ENERGI 
När man överväger sådana system måste man först granska bestämmelserna i direktivet, 
sedan de åtgärder som vidtagits i medlemsstaterna och till sist systemens förenlighet med 
direktivet och EU-lagstifbiingen. 
1. Direktivet 
I direktivet beskrivs endast en konkret mekanism för att gynna el från förnybara 
energikällor, nämligen i artikel 8.3. 
"En medlemsstat kan ålägga den systemansvarige att, då denne avgör 
inrnatnmgsordningen mellan produktionsanläggningar, prioritera anläggningar som 
använder förnybara energikällor eller avfall eller producerar el i anläggningar för 
kombinerad el- och värmeproduktion." 
Detta innebär ett undantag från den huvudregel som fastställs i artikel 8.2. Enligt den skall 
normalt "inmatningsordningen mellan produktionsanläggningar och utnyttjandet av länkar 
bestämmas på grundval av kriterier vilka /.../ skall beakta det ekonomiska företrädet hos el 
från tillgängliga installationer för elproduktion". 
I praktiken har de flesta medlemsstaterna redan före liberaliseringen handlat i enlighet med 
denna mekanism. Den systemansvarige för överföringssystemet köper el som producerats 
med förnybara energikällor (vanligtvis till förmånliga priser) och vidarebefordrar denna el 
till sina icke-berättigade kunder. Därmed sprids denna kostnad ut på samtliga icke­
berättigade konsumenter. 
Det bör dock påpekas att direktivet begränsas till gynnsam inmatnmgsordning. Det 
omfattar inte system för direkta eller indirekta stödsystem för förnybara energikällor och 
ger inte medlemsstaterna rätt att tillåta systemansvariga för överföringssystem att ålägga 
berättigade kunder att köpa "sin" del förnybar energi - varken direkt eller genom 
införandet av avgifter eller "gröna certifikat". 
I brist på följdåtgärder som explicit tillåts i direktivet tycks därmed den mekanism som 
avses i direktivet vara av begränsad nytta för medlemsstater som försöker utveckla eller 
bibehålla en strategi av betydelse för främjandet av förnybara energikällor. 
Om medlemsstaterna önskar sträcka sig längre än till gynnsam inmatnmgsordning i sitt 
stöd till förnybar energi måste de därför falla tillbaka på två andra bestämmelser i 
direktivet: artikel 3.2 (åläggande att tillhandahålla allmännyttiga tjänster på bland annat 
miljöskyddsområdet) och artikel 24 (övergångsordningar). När sådana system anmälts 
kommer kommissionen att granska deras förenlighet med direktivet. Denna fråga 
diskuteras i detalj i avsnitt 3.2 nedan. 
4-
2. System som utvecklats av medlemsstaterna 
Därför har medlemsstaterna reflekterat över hur den här frågan skall hanteras. Olika typer 
av system har införts runtom i EU eller övervägs för närvarande i medlemsstaterna. Det 
bör påpekas att vissa av elementen nedan används (eller kan användas) i olika 
kombinationer. 
De olika systemen - eller delarna av systemen - kan indelas i två kategorier. För det första 
finns det stödsystem avsedda att betala kostnaderna för systemen som helhet och för det 
andra finns det system för att finansiera själva stödet. 
2.1 Stödsystem 
Det finns ett stort antal olika stödsystem, bland annat följande: 
- Garanterad skyldighet att köpa till ett garanterat pris, som ofta baseras på de kostnader 
som undgås eller på en beräkning av vilken stödnivå som krävs för att generera den 
önskade volymen elproduktion från förnybara energikällor. 
- Skattebefrielse, framför allt från energi- och koldioxidskatter men också från andra 
typer av skatter. 
- Stödsystem per producerad kilowattimme. 
- Andra stödsystem, exempelvis stöd till forskning och utveckling samt 
kapitalinvesteringar. Dessa stödtyper kan antingen beviljas av medlemsstaterna eller på 
gemenskapsnivå. 
2.2 System avsedda för att finansiera eller komplettera stödsystem 
Ett antal olika system har utvecklats eller håller på att utvecklas. 
- Avgifter som betalas av alla elkonsumenter i en medlemsstat. Dessa karakteriseras som 
"förnybara" eller "gröna" avgifter eller "avgifter med inriktning på icke-fossila bränslen". 
Alla konsumenter måste betala, oavsett om de faktiskt köper sin el i den berörda 
medlemsstaten (se dock även importer och exporter nedan). Det kan röra sig om en fast 
avgift per konsumerad kilowattimme eller en tydligt angiven separat avgift som läggs på 
överföringstaxan. 
Avgiften fastställs av den berörda medlemsstaten och varierar beroende på vilken stödnivå 
man i denna medlemsstat anser vara nödvändig för att generera den volym fömybar energi 
som behövs. 
- System med gröna certifikat 
Detta system innebär att medlemsstaten helt enkelt bestämmer vilken volym fömybar el 
som den önskar få producerad (eller konsumerad, se import och export nedan) inom sitt 
elsystem. Alla konsumenter åläggs sedan helt enkelt att täcka x % av sitt elbehov med el 
från förnybara energikällor. Eftersom det är omöjligt att särskilja elektroner producerade 
på "grönt" sätt från elektroner producerade på "konventionellt" satt är det inte möjligt för 
alla konsumenter att faktiskt få x % av sin el från förnybara energikällor. Lösningen är att 
konsumenterna åläggs att köpa "gröna certifikat" som motsvarar x % av deras totala 
elbehov. Gröna certifikat utfärdas av producenter av förnybar energi under övervakning 
av medlemsstatens behöriga myndigheter. För de inhemska konsumenternas räkning köps 
intygen av de distributörer som tillhandahåller el åt dem 
I praktiken säljer därmed producenter av förnybar el sin el till den systemansvarige för 
överföringssystemet till normala marknadspriser. Tilläggskostnaden för att producera 
förnybar el täcks av det pris som samtliga konsumenter, alltså både icke-berättigade och 
berättigade kunder, betalar för de gröna certifikaten. Därigenom utvecklas en 
sekundärmarknad för gröna certifikat, som får sitt pris genom en funktion av skillnaden 
mellan marknadspriset för el och (genomsnittskostnaden för att producera förnybar el 
som går utöver marknadspriset. 
- Kompensationsbetalning till en fond för förnybar energi 
Detta innebär att enligt lag skall x % av den el som distribueras komma från förnybara 
energikällor. Distributörer som inte uppfyller denna förpliktelse måste i stället betala en 
summa till en fond för förnybar energi. Denna fond används selektivt för att bevilja 
investeringsstöd genom ett anbudsförfarande för anläggningar för förnybar energi. 
- Skyldighet att köpa 
Konsumenter i en medlemsstat kan åläggas att köpa en "sin" del av den el från förnybara 
energikällor som den berörda staten har bestämt att den systemansvarige för 
överföringssystemet skall förvärva. De måste köpa denna el till ett pris som ligger över 
marknadspriset och som reflekterar tilläggskostnaden för att producera förnybar el. 
Kostnaden skall tas ut separat så att denna tilläggskostnad tydligt framgår. 
- Andra åtgärder som inte är av ekonomisk karaktär 
Den systemansvarige för överföringssystemet kan vägra berättigade kunder tillträde till 
nätet för TPA (tredje parts tillträde till nätet) och överföring ifall denne inte klarar att till 
konsumenterna vidarebefordra den el från förnybara energikällor som den har ålagts av 
staten att köpa. 
3. Analys av dessa olika tillvägagångssätt: förenligheten med gemenskapens 
regelverk 
De system som tillämpas av medlemsstaterna måste analyseras från olika synvinklar: 
statligt stöd, förenlighet med direktivet och förenlighet med fördraget, i synnerhet 
miljöbestämmelserna. Regler som fastställer en gemensam ram för stödsystemen skulle 
innebära ett viktigt steg framåt, eftersom sådana regler skulle klargöra medlemsstaternas 
manöverutrymme och minska de snedvridande effekterna. Detta skulle göra det möjligt 
för medlemsstaterna att främja förnybara energikällor på ett effektivare sätt. 
3.1 Statligt stöd 
6-
Frågan om statligt stöd behandlas separat från frågan om åtgärders förenlighet med 
direktivet och de artiklar i fördraget som direktivet baseras på. Avsikten är inte att 
diskutera den frågan i samband med denna analys. Det bör dock påpekas att hittills har 
kommissionen haft en positiv mställning till stöd till förnybar energiproduktion som prövas 
enligt punkt 2.3 i gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till förmån för miljön6. Denna 
inställning kvarstår, men hänsyn måste tas till nödvändigheten att införa och stärka den 
inre marknaden för el. 
3.2 Förenlighet med direktivet och EU-lagstiftningen 
Enligt artikel 8.3 omfattar direktivet endast inmatningsordningen för förnybar energi på 
överföringssystemnivå och det omfattar därmed inte något av systemen ovan. 
Därför måste man fålla tillbaka på två andra bestämmelser i direktivet: artikel 3.2 
(åläggande att tillhandahålla allmännyttiga tjänster på bland annat miljöskyddsområdet) 
samt i teorin även artikel 24 (övergångsordningar). Åtgärdemas förenlighet med det 
direktiv som avses ovan måste utvärderas på grundval av dessa bestämmelser och mot 
bakgrund av gemenskapens aktiva strategi för främjande av förnybar energi som beskrivs i 
den nyligen framlagda vitboken. 
I praktiken måste dock de flesta system som antas i detta sammanhang granskas mot 
bakgrund av bestämmelserna i artikel 3.2 om åläggandet att tillhandahålla allmännyttiga 
tjänster på miljöskyddsområdet. Övergångsordningarna enligt artikel 24 är tillfälliga 
stödformer, som kommer att avskaffas inom överskådlig tid och som därför inte tycks 
passa för förnybara energikällor, eftersom systemen för förnybara energikällor kommer att 
användas under överskådlig tid. Detta måste dock granskas regelbundet. 
När man granskar ovannämnda systems förenlighet med artikel 3.2 i direktivet måste man 
beakta de principer som EG-domstolen fastställt vid tolkningen av artikel 90 i EG-
fördraget samt fördragets bestämmelser om fri rörlighet och konkurrens. En uttömmande 
diskussion om denna rättspraxis faller utanför denna granskning, men det står klart att 
följande grundläggande principer kommer att styra kommissionens analys av alla 
ålägganden rörande allmännyttiga tjänster på miljöskyddsområdet såsom de ovan angivna. 
För det första kommer kommissionen alltid att inleda sin granskning genom att fråga om 
den berörda medlemsstatens underliggande mål är berättigat nog för att motivera 
undantag från de normala reglerna om konkurrens och fri rörlighet. I detta sammanhang 
bör det påpekas att kommissionen och EG-domstolen har angett att miljöskydd är ett 
obligatoriskt krav som kan begränsa tillämpningen av artikel 30 i fördraget och ett mål 
som kan motivera undantag för konkurrensbegränsande avtal7 i enlighet med artikel 85.3. 
Man kan därmed dra slutsatsen att sådana system i allmänhet kommer att kunna klara 
detta första prov. 
6 Se gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till förmån för miljön (EGT C 72,10.3.1994, s.3). 
7 Se punkt 77.1 i tjugoandra rapporten om konkurrenspolitiken. 
För det andra kommer kommissionen att granska om de berörda åtgärderna är rimliga och 
proportionerliga i förhållande till de mål som medlemsstaterna vill uppfylla. Självklart 
måste varje system bedömas utifrån sina egna förutsättningar. Det står emellertid klart att 
en avgörande faktor för denna fråga är att man gör en samtidig granskning av samtliga 
jämförbara system som har samma syfte. När man bedömer om ett system är 
proportionellt måste man undersöka om det finns några alternativ som inte snedvrider 
konkurrensen och handeln mellan medlemsstaterna lika mycket, men som ändå uppfyller 
målen i fråga. 
Denna del av analysen är i dagsläget mindre viktig. De olika systemen befinner sig 
antingen i inlednings- eller planeringsstadiet. När de väl har trätt i kraft kommer sådana 
analyser att få större betydelse. 
Det finns ytterligare en fråga som kommer att kräva noggrant övervägande vad gäller 
avgiftsfinansierade system och det är på vilken nivå avgiften skall tas ut. En sådan avgift 
kan tas ut i produktions- eller överföringsledet. Det vanligaste är dock att den tas ut i 
konsumtionsledet. Kommissionen har inte tagit någon slutgiltig ställning i frågan om vilket 
tillvägagångssätt som är bäst, men det tycks finnas betydande fördelar med avgifter som 
tas ut i konsumentledet. En sådan avgift har en direkt koppling till den mängd energi som 
faktiskt förbrukas och är tydligt definierad. En avgift som tas ut i överföringsledet skulle 
ge upphov till ett antal svårigheter. För det första skulle betalningen inte ha någon direkt 
koppling till den mängd el som konsumeras (eftersom förhållandet mellan det avstånd som 
elektriciteten fraktas och den mängd el som konsumeras inte är konstant). Detta gäller 
särskilt egenproducerad el som inte går via nätet. För det andra skulle detta 
tillvägagångssätt hämma gemenskapshandeln med el, särskilt vid elförsäljning över 
gränser, eftersom två olika "transportavgifter" skulle tas ut, och läget skulle vara ännu 
värre vid transitering. 
Dessa svårigheter har också beaktats i kommissionens förslag till ett direktiv om 
omstrukturering av gemenskapens ramar för beskattning av energiprodukter (som det 
hänvisas till i avsnitt I) i vilket rekommenderas beskattning av elkonsumtion och inte av 
elproduktion. I förslaget ingår också stöd i form av skattelättnader för produktion av el 
med förnybara resurser. 
Om man tar ut avgifter på olika nivåer eller med olika metoder kan det också leda till 
snedvridning av handeln. 
Det bör också påpekas att nationella system för stöd till el från förnybara energikällor har 
en snedvridande effekt på konkurrensen. Kommissionen kan därför endast godta sådana 
system som tillfälliga arrangemang som gäller temporärt. Ett sådant godtagande påverkar 
inte en framtida förnyad granskning av sådana system som en följd av exempelvis 
förändringar på marknaden. 
Det finns en sista fråga som måste beaktas här. Redan nu kan man konstatera att ett 
system som inför konkurrens mellan olika producenter av förnybar energi förmodligen 
minskar behovet av stöd och ökar chanserna för att sådan energi skall kunna bli 
fullständigt konkurrenskraftig jämfört med "konventionellt" producerad el. Det finns två 
metoder för att införa en sådan konkurrens. För det första kan en tillsynsmyndighet eller 
något annat organ regelbundet kontrollera stödnivån för att pressa ned den i takt med den 
tekniska utvecklingen. Stödnivån skulle därför regelbundet och automatiskt justeras på 
grundval av en formel som beaktar minskade produktionskostnader för förnybar el. För 
det andra är systemet med gröna certifikat till sin natur sådant att det inför konkurrens för 
förnybar elproduktion. Sekundärmarknaden för gröna certifikat kommer att bestämma 
prisnivån för förnybar energi. Nya, effektivare producenter med lägre kostnader kommer 
att träda in på marknaden om de kan producera el till lägre kostnad än "marknadspriset" 
för gröna certifikat. 
Såsom anges ovan har system som inför konkurrens mellan producenter av förnybar 
energi de bästa föratsättningarna för maximal kostnadseffektivitet och därför bör sådana 
system uppmuntras. Det är givetvis för tidigt att avgöra om det är ett system med 
kontinuerlig kontroll av stödsystemen eller ett system med gröna certifikat som har störst 
möjlighet att snabbt minska kostnaderna för förnybar energi. Ett system med gröna 
certifikat tycks dock varaktigt kunna pressa ner priset för förnybar energi avsevärt - om 
det fungerar effektivt i praktiken. 
Det bör än en gång poängteras att det är för tidigt att avgöra om införandet av ett system 
helt utan mekanismer för att uppmuntra effektivitet och prissänkningar kan vara förenligt 
med direktivet, men man har skäl att anta att införandet av en sådan mekanism ökar 
sannolikheten för att åtgärden är förenlig med berörda EU-regler. 
IV. IMPORT OCH EXPORT 
Samtliga system ovan ger upphov till frågeställningar rörande el producerad med 
förnybara energikällor. Gröna certifikat kan exempelvis utfärdas för producenter av 
förnybar energi utanför territoriet i fråga. Inhemska företag som är förpliktade att betala 
en avgift eller omfattas av en skyldighet att köpa kan beviljas undantag om de påvisar att 
deras import kommer från producenter som uppfyller den nationella lagstiftningens krav i 
fråga om minimiandel energi från förnybara energikällor. Om administrativa åtgärder 
vidtas så att ingen kan undvika skyldigheten att köpa energi från förnybara energikällor är 
det möjligt att tillåta att denna skyldighet uppfylls genom import om så önskas. 
Det är dock inget enkelt beslut att avgöra huruvida man skall tillåta att denna skyldighet 
uppfylls genom import. Kostnaden för att producera förnybar el varierar mellan olika 
geografiska områden, detta gäller särskilt storskalig vattenkraft som har mycket låga 
marginalkostnader under sommarmånaderna. Om detta tillåts skulle en än så länge 
odefinierad andel av den förnybara el som medborgarna finansierar genom högre priser ha 
sitt ursprung i utlandet, åtminstone i vissa länder och över tid. De direkta miljövinsterna 
med förnybar produktion (t. ex. minskade utsläpp av koldioxid, svaveldioxid och 
kväveoxider) skulle därför göras i andra länder (även om miljövinsterna med minskade 
koldioxidutsläpp inte är begränsade till ett avgränsat geografiskt område). Det är hur som 
helst oklart om det betalande landet eller producentlandet skulle fa tillgodoräkna sig denna 
kol&oxidminskning när det gäller uppfyllandet av mål för kola^oxidruinskning. 
Å andra sidan skulle ett importförbud i det här hänseendet strida mot EU-fördragets mest 
grundläggande bestämmelser om fri rörlighet för varor. Med tanke på EU: s övergripande 
energipolitik är det också logiskt att låta förnybar energi produceras under de mest 
kostnadseffektiva förhållandena. De olika möjligheter som regionalpolitiken erbjuder 
måste också beaktas. 
Kommissionen har ännu inte tagit ställning i dessa frågor. 
V. SLUTSATSER 
Avsikten med den här rapporten har varit att presentera kommissionens preliminära syn på 
frågor rörande behandlingen av el från förnybara energikällor, mot bakgrund av den inre 
marknaden för el. Rapporten utgör den första uppföljningen av kommissionens vitbok vad 
gäller el producerad med förnybara energikällor. Såsom anges ovan fastställs i denna 
vitbok som ett övergripande mål att EU skall öka de förnybara energins andel av den 
totala energikonsumtionen till 12 % till år 2010. Enligt artikel 25 i direktivet skall 
kommissionen om det är nödvändigt till rapporten bifoga alla harmoniseringsförslag som 
är erforderliga. Innan man utarbetar ett förslag om harmoniserad behandling av el från 
förnybara energikällor måste emellertid de olika systemens fördelar och nackdelar 
analyseras mer noggrant. 
Såsom anges i vitboken om förnybar energi är det dock redan nu uppenbart att det finns 
ett behov av gemensamma regler inom det här området. Om olika stödsystem existerar 
sida vid sida kommer det sannolikt att leda till snedvridning av handel och konkurrens. 
Mot bakgrund av åtagandena från Kyoto kommer de förnybara energikällorna säkerligen 
att spela en allt viktigare roll inom EU under de kommande åren, och den potentiella 
snedvridningen av marknaden kommer att öka i motsvarande grad. För närvarande kan 
förekomsten av olika stödsystem för förnybar energi endast ge en tämligen begränsad 
snedvridning av marknaden vad gäller handel och konkurrens, eftersom endast en mindre 
del av elektriciteten på EU-marknaden kommer från förnybara energikällor. Denna 
negativa effekt kommer dock sannolikt att öka under de kommande åren. Mot bakgrund 
av detta måste man så snart som möjligt börja definiera några gemensamma regler inom 
det här området. Såsom anges ovan är det inte lämpligt att här ange det troliga innehållet i 
ett sådant direktiv, men i vitboken om förnybar energi8 anges att vid sidan av de frågor 
som diskuteras ovan bör följande frågor tas upp: 
• "Hur elnätsaktörer skall godkänna elektricitet från förnybara energikällor när sådan 
erbjuds, i överensstämmelse med transportföreskrifterna i direktivet om den inre 
elmarknaden. 
• Riktlinjer om det pris som skall betalas för el från förnybara energikällor, som 
åtminstone skall motsvara elkostnaden på ett lågvoltsnät plus ett påslag för den 
förnybara energins samhälls- och miljöfördelar och det sätt på vilket den finansieras, 
t.ex. skatteförmåner, m.m. 
• Vilka kategorier av elköp dessa åtgärder skall omfatta. 
• Om tillgång till elnät och undvikande av diskriminering mellan elektricitet framställd 
från solenergi, biomassa (under 20 MWe), vattenkraft (under 10 MWe) och 
vindkraft. " 
KOM(97) 599, 26.11.97, Energi för framtiden: Förnybara energikällor - Vitbok för gemenskapens 
strategi och handlingsplan, s. 12. 
10 
Nästa steg 
För närvarande granskar kommissionen noga de olika system som föreslås eller införs av 
medlemsstaterna. För att möjliggöra en mer fullständig överblick över de många olika 
systemen avser kommissionen att låta göra ett antal kostnads- och intäktsanalyser samt 
analyser av kostnadseffektiviteten. 
Syftet med dessa analyser är att för varje medlemsstat, och även för ett antal tredje länder 
med sådana system, tillhandahålla tydlig information om följande saker: 
• En detaljerad analys av hur stöd beviljas. 
• Vilka kostnader olika system ger för konsumenter, producenter och staten. 
• Hur mycket koldioxidutsläppen minskas med varje enskild plan. 
• Hur effektiva de olika systemen är med avseende på målet att främja förnybar energi. 
Dessa analyser bör möjliggöra en överblick så att man kan jämföra effektiviteten i de olika 
tillvägagångssätt som olika länder använder, vilket gör det möjligt för kommissionen 
utarbeta regler för den framtida behandlingen av förnybar energi mot bakgrund av 
eldirektivet. 
Med hjälp av dessa analyser bör kommissionen i en slutrapport kunna besvara följande 
frågor: 
• Vilka snedvridande effekter på den inre marknaden har en samtidig förekomst av olika 
stödsystem i medlemsstaterna? 
• Vilka blir de relativa kostnaderna för olika system till stöd för införande och utveckling 
av förnybar energi? 
• Hur kostnadseffektiva är sådana system med avseende på koldioxidminskning? 
• Hur stora ytterligare fördelar en starkare ställning för förnybar energi skulle ge EU i 
form av exempelvis ökad sysselsättning, upprätthållande av Europas ledande ställning 
inom förnybar energiteknik och därmed förbundna exportmöjligheter samt regional 
utveckling. 
• Minskar införandet och utvecklingen av sådana system EU-industrins konkurrenskraft? 
När man analyserar denna fråga måste man kvantitativt och kvalitativt bedöma våra 
viktigaste handelspartners strategier. 
Som en följd av detta kommer kommissionen att föreslå ett direktiv med gemensamma 
regler för behandlingen av förnybar energi. Avsikten är att lägga fram detta förslag före 
1998 års utgång. 
Ända sedan direktivet trädde i kraft den 19 februari 1997 har kommissionen satsat på att 
samarbeta med medlemsstaterna om införlivandet av direktivet. Detta arbete har visat att 
behandlingen av förnybara energikällor prioriteras i de flesta medlemsstater. Det finns ett 
växande intresse för det här området, särskilt mot bakgrund av kommissionens nyligen 
11 
framlagda grön- och vitböcker om förnybara energikällor och det EU-åtagande som 
godtogs i Kyoto. Andra frågor kan uppkomma under de kommande månaderna och åren. 
Därför ämnar kommissionen lägga fram en ny harmoniseringsrapport varje år. Nästa 
rapport kommer att läggas fram i februari 1999. 
12 

ISSN 1024-4506 
KOM(98) 167 slutlig 
DOKUMENT 
SV 12 10 08 
Katalognummer : CB-CO-98-167-SV-C 
ISBN 92-78-32105-2 
Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer 
L-2985 Luxemburg 
-O-