EUROPEISKA KOMMISSIONEN Bryssel den 9.3.2021 COM(2021) 109 final RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET, RÅDET, EUROPEISKA EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN SAMT REGIONKOMMITTÉN om tillämpningen av förordning (EG) nr 850/2004 om långlivade organiska föroreningar {SWD(2021) 53 final}



Innehållsförteckning Innehållsförteckning 1. Inledning 2. Förvaltnings- och kontrollåtgärder 2.1 Översikt 2.2 Framställning, utsläppande på marknaden, export och efterlevnadskontroll 2.3 Lager 2.4 Hantering och lagring av avfall 3. Utsläpp i miljön och miljökoncentrationer 4. Verksamheter för att främja kunskapsutbyte 5. Slutsatser Tabell 1: Minskade utsläpp av PCB i medlemsstaterna Figur 1: EMEP:s övervakningskartor över Europa





1.Inledning Långlivade organiska föroreningar (POP) är kemikalier som orsakar ett globalt problem på grund av deras långlivade, bioackumulerande och toxiska egenskaper och eftersom de kan transporteras långa sträckor, vilket innebär att de hamnar och ackumuleras långt ifrån produktions- och användningsstället. Det finns två internationella fördrag om POP som syftar till att skydda människors hälsa och miljön från de negativa effekterna av dessa genom att eliminera eller minska framställningen, användningen och utsläppen i miljön. Protokollet om långlivade organiska föroreningar (Århusprotokollet) antogs 1998 inom ramen för Uneces (FN:s ekonomiska kommission för Europa) konvention om långväga gränsöverskridande luftföroreningar och Stockholmskonventionen om långlivade organiska föroreningar, som antogs 2001, trädde i kraft 2004. Europeiska unionen är part i Århusprotokollet och Stockholmskonventionen och antog Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 850/2004 av den 29 april 2004 om långlivade organiska föroreningar och om ändring av direktiv 79/117/EEG (POP-förordningen) för att genomföra konventionen. Förordning (EG) nr 850/2004 har upphävts och ersatts med förordning (EU) 2019/1021 om långlivade organiska föroreningar. POP-förordningen uppdateras regelbundet för att införliva de ändringar som görs av konventionen och protokollet (framför allt tillägg av nya ämnen i respektive bilagor) och medför särskilda skyldigheter för alla EU-medlemsstater. Dessa är bland annat uppgifter om framställning, utsläppande på marknaden och användning av förtecknade POP som omfattas av de tre bilagorna (bilaga I – förbjudna ämnen, bilaga II – ämnen underkastade restriktioner och bilaga III – ämnen som släpps ut oavsiktligt). Den handlar även om hantering av sådana ämnen i lager, utsläpp i miljön och övervakning av miljökoncentrationer samt innehåller bestämmelser om avfallshantering. POP-förordningen innebär dessutom att medlemsstaterna ska upprätta nationella genomförandeplaner och handlingsplaner för att identifiera och hantera källor till POP inom sina egna territorier. Rapporteringskraven för medlemsstaterna och Europeiska kommissionen enligt förordning (EG) nr 850/2004 angavs i artikel 12. Medlemsstaterna skulle årligen rapportera statistik över framställning och utsläppande på marknaden av de ämnen som anges i bilagorna I och II. Medlemsstaterna skulle också rapportera till kommissionen vart tredje år om genomförandet av bestämmelserna i POP-förordningen. Kommissionen skulle göra en sammanställning vart tredje år om den information som medlemsstaterna tillhandahållit och kompletterande uppgifter som lämnats via det europeiska registret över utsläpp och överföringar av föroreningar (E-PRTR) och Corinairs utsläppsinventeringar inom ramen för EMEP (samarbetsprogrammet för övervakning av och utvärdering av den långväga transporten av luftföroreningar i Europa). Kommissionen skulle också överlämna en sammanfattning av sammanställningen till Europaparlamentet och rådet. Hittills har två sammanställningar offentliggjorts om unionens och medlemsstaternas verksamhet i enlighet med förordning (EG) nr 850/2004. Den första sammanställningen avser perioden från POP-förordningens ikraftträdande 2004 till 2006 och offentliggjordes 2009. Den andra sammanställningen, som offentliggjordes 2011, avser perioden 2007–2009. I denna kommissionsrapport sammanfattas den tredje sammanställningen för perioden 2010–2013. 2.Förvaltnings- och kontrollåtgärder 2.1Översikt Hantering av POP-ämnen innefattar många olika delar av ämnenas livscykel. Det innefattar framför allt framställning, utsläppande på marknaden och användning av kemikalier samt lager av utgångna varor, avfallshanteringsfrågor och kontroll av att själva förordningen efterlevs. 2.2Framställning, utsläppande på marknaden, export och efterlevnadskontroll Enligt medlemsstaternas rapporter är kontroll av att POP-förordningen efterlevs en uppgift för miljömyndigheter eller miljöinspektioner som hanterar detta genom en inspektions- och rapporteringsordning. Två medlemsstater angav att ämnen i bilaga I eller II hade framställts under perioden 2010–2013 i linje med särskilda undantag eller godtagbara syften enligt POP-förordningen. Tyskland angav att cirka nio ton perfluoroktansulfonsyra (PFOS) framställdes per år. Under 2013 exporterades dock merparten av detta (5,8 ton per år) till länder utanför EU. De främsta mottagarna var Förenta staterna (2 ton) och länder och territorier i Öst- och Sydostasien (Sydkorea, Singapore, Taiwan och Hongkong). Dessutom angav Kroatien att kortkedjiga klorparaffiner (SCCP) hade framställts under 2010, 2011 och 2012. När det gäller utsläppande på marknaden utnyttjade ett fåtal medlemsstater bestämmelserna i artikel 4 för att använda POP-ämnen inom forskning och utveckling. Några medlemsstater utnyttjade även möjligheten att släppa ut PFOS på marknaden med hjälp av undantagen i bilaga II. Detta ämne användes framför allt inom förkromningsindustrin som ett medel för att förhindra dimbildning. Fyra medlemsstater (Tyskland, Frankrike, Österrike och Förenade kungariket) angav att kvantiteter av POP-ämnen hade exporterats från EU. Framför allt exporterades 5 800 kg PFOS per år från Tyskland till tolv länder. Lindan exporterades från Förenade kungariket till Sydkorea. Dessutom exporterades vissa kemikalier för användning som laboratorie-referensmaterial: aldrin exporterades från Österrike till Nordmakedonien, aldrin, DDT, dieldrin och lindan till Belize och Frankrike exporterade DDT till Förenta staterna. Fem medlemsstater (Bulgarien, Litauen, Nederländerna, Sverige och Förenade kungariket) inledde överträdelseförfaranden för olaglig försäljning av POP-ämnen. Bland annat förekom hexaklorbensen (HCB) i fyrverkeripjäser och SCCP i leksaker för barn. 2.3Lager När det gäller lager av POP-ämnen förekom oftast tre typer av produkter, nämligen polyklorerade bifenyler (PCB) eller PCB-kontaminerad dielektrisk utrustning, utgångna bekämpningsmedel och lager av utfasade produkter som lagts till i POP-förordningen sedan 2009. Många medlemsstater hade redan tidigare vidtagit betydande åtgärder för att identifiera utrustning som innehöll PCB och eliminera sådan. Detta var dock något som fortfarande pågick och sex medlemsstater (Tyskland, Irland, Frankrike, Rumänien, Slovenien och Förenade kungariket) angav att utrustning som innehöll PCB fortfarande användes under perioden 2010–2013. När det gäller utgångna bekämpningsmedel angav ett antal medlemsstater att de antingen aldrig hade framställt eller använt POP-ämnen i bekämpningsmedel eller hade börjat fasa ut sådana tidigt, vilket innebar att det inte fanns några lager kvar i landet 2010. Andra medlemsstater angav att det fortfarande förekom stora mängder utgångna bekämpningsmedel, men att det fanns program på plats för att hantera eller förstöra dessa. Slutligt bortskaffande av utgångna bekämpningsmedel innebär att bekämpningsmedlen förbränns, antingen inom en medlemsstat eller genom export till anläggningar i angränsande medlemsstater. Bulgarien exporterade en betydande mängd utgångna bekämpningsmedel till Tyskland för slutlig destruktion genom förbränning. Ett annat alternativ är att tillämpa långtidsförvaring. Framför allt Bulgarien använde så kallade B-B cubes, som är containrar i armerad betong som används för att förvara mycket giftigt avfall, för att förhindra att avfallet sprids i miljön. Tyskland, Irland och Förenade kungariket anger att de hade lager av PFOS och produkter som innehöll polybromerad difenyleter (PBDE) för slutlig destruktion. I Tysklands nationella genomförandeplan finns även kommentarer om de PBDE-kvantiteter som kan påträffas i uttjänta fordon och behovet av att avlägsna och bortskaffa sådana produkter på lämpligt sätt och på så sätt undvika återvinning. 2.4Hantering och lagring av avfall I informationen från medlemsstaterna betonas problemet med förorenad mark. En stor andel av medlemsstaterna har inlett program för att samla in, lagra och förstöra utgångna bekämpningsmedel men ett annat problem är förorenad mark, framför allt mark nära områden där man tidigare tillverkat sådana ämnen. Uppgifter från Nederländerna och Finland visar att det eventuellt finns många områden som kan vara förorenade. En av de vanliga åtgärderna är utgrävning, vilket i sin tur ger upphov till stora mängder förorenad jord som måste hanteras som farligt avfall.

3.Utsläpp i miljön och miljökoncentrationer Enligt artikel 6.1 i POP-förordningen är medlemsstaterna skyldiga att upprätta inventeringar med avseende på utsläpp till luft, mark och vatten för de ämnen som anges i bilaga III inom två år efter förordningens ikraftträdande. Utsläppsinventeringar är ett viktigt underlag för beslutsfattarna när de utformar de nationella genomförandeplanerna. De gör det framför allt lättare att identifiera de viktigaste källorna för att minska utsläppen eller områden där osäkerhet råder och där ytterligare forskning behövs för att det ska bli lättare att identifiera en källa. Nio medlemsstater (Bulgarien, Tjeckien, Frankrike, Litauen, Nederländerna, Rumänien, Slovenien, Sverige och Förenade kungariket) lämnade utsläppsuppskattningar inom ramen för rapporteringen. Det fanns stora dataluckor i det tillgängliga dataset som tillhandahölls. För att komplettera de rapporterade dataseten användes uppgifter från EMEP:s webbplats WebDab för att få en mer komplett bild. På EMEP:s webbplats WebDab finns uppgifter om de utsläpp som rapporterats till Unece i enlighet med Århusprotokollet för perioden 2010–2012. För att komplettera den inhämtade informationen användes dessutom uppgifter som lämnats in med avseende på Stockholmskonventionen inom ramen för den andra rapporteringsomgången (den 31 oktober 2010). För att bekräfta utsläppstrenderna jämfördes uppgifterna även mot uppgifter från webbplatsen för E-PRTR och mot miljöövervakningsuppgifter från Meteorological Synthesizing Centre East (MSC-E) inom EMEP och programmet för övervakning och utvärdering av den arktiska miljön (AMAP). Utifrån de uppgifter som finns tillgängliga har 26 av 28 medlemsstater tagit fram och lämnat utsläppsuppskattningar när det gäller dioxiner och furaner, polycykliska aromatiska kolväten (PAH) och HCB. Vidare har 24 av 28 medlemsstater tagit fram och lämnat utsläppsuppskattningar avseende PCB. Grekland och Luxemburg var de enda medlemsstater som inte lämnade några utsläppsuppskattningar för något av ämnena i bilaga III genom Unecerapportering eller rapportering enligt artikel 12 med avseende på POP-förordningen för perioden 2010–2013. I samtliga fall avser de framtagna och rapporterade uppgifterna mestadels utsläpp till luft. Endast ett fåtal medlemsstater härleder och rapporterar uppskattade utsläpp till andra vektorer än luft, även om uppskattningar måste lämnas för luft, mark och vatten. Dioxiner och furaner Dioxiner och furaner framställs inte kommersiellt och har vanligtvis koppling till antingen ofullständiga förbränningsprocesser som lösbränning eller till metallurgisk verksamhet. Den största identifierade källsektorn i Europa var användningen av fasta bränslen i bostäder, vilken utgjorde 38 % av alla utsläpp. Jämförelsevis stod energiproduktionssektorn för 5 %, och förbränningen av bränslen för värme- och eländamål inom industrin utgjorde 18 %. Elproduktionssektorn förbrukar stora mängder fasta fossila bränslen, men den höga drifttemperaturen och de höga nivåer av utsläppsrening som införts genom direktivet om industriutsläpp innebär att kolutsläppen per ton är mycket lägre än från bostäder. Den näst största källan efter bränsleanvändningen i bostäder var järn- och stålindustrin (15 %), och uppgifterna i E-PRTR bekräftar slutsatsen att järn- och stålanläggningar är den största enskilda utsläppskällan när det gäller dioxiner och furaner. Granskningen av uppgifterna för perioden 2010–2012 visar att utsläppen av dioxiner och furaner hade en nedåtgående trend i de flesta medlemsstater. En jämförelse med 1990 års utsläppsnivåer visade att utsläppen hade minskat i hela EU med 45 % mellan 1990 och 2012 (se figur 1). De genomsnittliga utsläppen av dioxiner och furaner per capita var 5,5 µg I-TEQ/person/år under 2012. I fall där medlemsstaterna hade lämnat uppskattningar för andra vektorer än luft rådde det allmän enighet om att utsläppen till luft i stort sett motsvarade utsläppen till restprodukter. Reningen av utsläppen till luft och processutformningen har förbättrats sedan direktivet om förbränning av avfall infördes, och utsläppen av dioxiner och furaner till luft från industrin minskade markant mellan 1990 och 2012. Detta leder dock till att det uppstår restprodukter från rökgasrening, s.k. flygaska, som kan vara kraftigt förorenade med ämnen som dioxiner och furaner. Uppgifterna måste tolkas med försiktighet, eftersom utsläpp till luft, mark och vatten är direkta utsläpp till miljön som sker på ett okontrollerat sätt. Med restprodukt avses däremot det förorenade fasta avfall som uppstår, vilket i regel bortskaffas på ett kontrollerat sätt och inte nödvändigtvis utgör ett fullständigt utsläpp till miljön. Polyklorerade bifenyler (PCB) PCB användes kommersiellt i en rad olika tillämpningar, framför allt i dielektrisk utrustning. I och med att dessa ämnen är mycket stabila och långlivade var de utmärkta värmebärare för detta tillämpningsområde. PCB kan också uppstå oavsiktligt, särskilt vid förbränning. Dielektrisk utrustning var den största utsläppskällan och stod för 32 % av alla utsläpp till luft. Av de 25 nationella inventeringar som lämnats in till Unece enligt konventionen om långväga gränsöverskridande luftföroreningar innehåller endast fyra (Irlands, Kroatiens, Ungerns och Förenade kungarikets) uppskattningar av PCB-utsläpp, vilket visar att det finns en stor lucka. Andra viktiga källor var hushållsförbränning av fossila bränslen (21 %) och metallurgisk verksamhet (16 %). Trenden när det gäller utsläpp till luft för perioden 2010–2012 visade i allmänhet minskande utsläpp. Jämfört med 1990 års nivåer minskade utsläppen med cirka 50 % i hela EU under 2012 (tabell 1). De genomsnittliga utsläppen per capita var 13 mg/person/år under 2012. I figur 1 ges kartor över tillgängliga miljöövervakningsuppgifter från EMEP/MSC-E under både 1990 och 2012, som en jämförelse med de uppskattningar som getts i inventeringarna. Både uppgifterna från EMEP avseende Europa i figur 1 och övervakningen av Arktis inom AMAP visar en tydlig minskning av koncentrationerna och utsläppen i den omgivande atmosfären sedan 1990. Det finns begränsat med uppgifter om PCB-utsläppen till andra vektorer än luft. Inget tydligt mönster kunde ses utifrån de artikel 12-rapporter som fem medlemsstater inlämnat (Tjeckien, Frankrike, Nederländerna, Sverige och Förenade kungariket) och de ytterligare uppgifter som Spanien lämnat med avseende på Stockholmskonventionen vilka innehöll uppskattningar för andra vektorer. Olika medlemsstater framhåller betydelsen av restprodukter i vatten, mark och avfall i olika grad. Polyaromatiska kolväten (PAH) PAH är en grupp av kemikalier som kan bildas naturligt i miljön vid förbränning av vegetation, till exempel vid skogsbränder, men som också kan uppstå till följd av mänsklig verksamhet, framför allt i samband med förbränning av fossila bränslen. Uppgifterna visar att den största källan till PAH-utsläpp var användning av eldningsbränslen, framför allt kol, vilket stod för 57 % av alla utsläpp. Uppgifterna för perioden 2010–2012 visar att utsläppen har minskat. De genomsnittliga utsläppen per år uppskattades vara 37 % lägre under 2012 jämfört med 1990. Detta är mindre än den minskning som man har sett när det gäller dioxiner och furaner samt PCB, vilken har bekräftats genom miljöövervakningen inom ramen för EMEP. Övervakningsuppgifterna från EMEP tyder på att de luftburna PAH-koncentrationerna har minskat med 40 % sedan 1990. Detta ska jämföras med PCB som har minskat med 60 % och dioxiner och furaner som har minskat med 85 %. Det finns begränsat med uppgifter om andra vektorer än luft när det gäller PAH. Vatten och restprodukter är dock också stora utsläppsvektorer för PAH enligt de fyra medlemsstater (Tjeckien, Frankrike, Nederländerna och Förenade kungariket) som lämnade in uppgifter. Tabell 1: Minskade utsläpp av PCB i medlemsstaterna Medlemsstat Utsläpp till luft 1990 Kg Utsläpp till luft 2012 Kg Andel utsläpp 2012 jämfört med grundscenariot 1990 Belgien 112 10 9 % Bulgarien 6 5 83 % Tjeckien 773 34 4 % Danmark 111 42 38 % Tyskland 1672 236 14 % Estland 10 10 100 % Irland 68 17 25 % Grekland - - - Spanien 24 29 121 % Frankrike 182 58 32 % Kroatien 486 433 89 % Italien 286 217 76 % Cypern 0,01 0,01 100 % Lettland 4 1 25 % Litauen 6 300 5 000 % Luxemburg 73 Ej rapporterat - Ungern 37 16 43 % Malta - - - Nederländerna - - - Österrike - - - Polen 2 425 735 30 % Portugal 65 868 1 335 % Rumänien 135 53 39 % Slovenien 417 53 13 % Slovakien 67 34 51 % Finland 314 154 49 % Sverige 0,1 0,05 50 % Förenade kungariket 6 645 727 11 %

En jämförelse med E-PRTR visade att oljeraffinaderiprocesser var den största källan till PAH-utsläpp till vatten, medan förbränningsavfall, metallurgiskt avfall och fordonsreparationsavfall alla var stora källor till restprodukter. Klorbensen (hexaklorbensen och pentaklorbensen) Hexaklorbensen (HCB) fanns förtecknat i bilaga III när POP-förordningen antogs och pentaklorbensen lades till i bilagorna I och III till förordningen 2010 efter att det hade lagts till i Stockholmskonventionen. Både HCB och pentaklorbensen användes kommersiellt som bekämpningsmedel men bildas även som en biprodukt från industriprocesser, särskilt vid tillverkning av klororganiska lösningsmedel. Pentaklorbensen användes även för att minska viskositeten hos PCB i dielektrisk utrustning. Både HCB och pentaklorbensen kan också bildas som en förbränningsprodukt från fasta fossila bränslen, spilloljor och avfallsmaterial. Bara tre medlemsstater (Frankrike, Nederländerna och Förenade kungariket) lämnade uppskattningar när det gäller pentaklorbensen. Nederländerna rapporterade utsläpp av pentaklorbensen på 0,8 kg 1990 och att utsläppen hade ökat till 2,3 kg per år 2012. Förenade kungariket lämnade uppskattningar av utsläpp till luft av pentaklorbensen på cirka 35 kg per år under perioden 2009–2011. Frankrike tillhandahöll ett begränsat dataset avseende utsläpp av pentaklorbensen från avloppsrening. De HCB-uppgifter som inlämnats avseende luft visade att 75 % av alla utsläpp kom från metallurgisk verksamhet, men uppgifterna i detta avseende påverkades kraftigt av utsläppen från en medlemsstat (Spanien). Andra källor var jordbruk (6 %), energiproduktion (5 %), avfallsförbränning (5 %) och hushållsförbränning av bränslen (4 %). Vid granskningen av medlemsstaternas utsläpp för perioden 2010–2012 kunde man inte se några tydliga mönster, och utsläppen ökade, minskade och låg kvar på samma nivå i hela EU. När man jämförde detta med 1990 års nivåer kunde man dock se att de årliga utsläppen hade minskat i EU med 54 % till 2012. Övervakningen inom EMEP i hela Europa visade en större minskning av luftburna HCB-koncentrationer, som hade minskat med 85 % sedan 1990. Detta bekräftades inte i AMAP-övervakningen av den arktiska luften, där det endast noterades en mycket liten minskning av luftburna HCB-koncentrationer i det arktiska området. Det finns mycket begränsade uppgifter för att uppskatta utsläpp till andra vektorer än luft, och endast tre medlemsstater (Nederländerna, Sverige och Förenade kungariket) lämnade sådan information i sina rapporter. Belgien lämnade dessutom ytterligare uppgifter inom ramen för Stockholmskonventionen. Utifrån de uppgifter som finns tillgängliga är vatten och restprodukter de näst största utsläppsvektorerna efter luft. Uneces granskning av POP-utsläppsinventeringar (2012) En granskning från 2012 av alla POP-utsläppsinventeringar som lämnades in till Unece genomfördes på uppdrag av CEIP (EMEP Centre on Emission Inventories and Projections). I denna granskning identifierades större och mindre källor för respektive POP. Därefter jämfördes detta med de rapporterade utsläppsinventeringarna för att kontrollera vilka större källor som saknades och vilka de större källorna var i respektive inventering för varje POP samt för att utföra andra konsekvenskontroller. CEIP:s granskning belyste väsentliga avvikelser mellan inventeringar i hela Uneceregionen: insyn saknades i härledda uppskattningar och man behövde bringa större klarhet kring de använda utsläppsfaktorerna och utsläppsuppskattningarna. Granskningen visade att inventeringarna avseende dioxiner och furaner samt PAH var de mest fullständiga och samstämmiga, medan det fanns större dataproblem när det gäller PCB och HCB. Endast fyra medlemsstater (Kroatien, Ungern, Irland och Förenade kungariket) uppskattade PCB när det gäller användningen av dielektrisk utrustning, som är den största kommersiella användningen av PCB. När det gäller HCB konstaterades det att sex av de 28 medlemsstater som rapporterade till Unece (Belgien, Cypern, Irland, Nederländerna, Portugal och Sverige) hade HCB-inventeringar som bestod av högst tre källor. Detta kan tyda på att inventeringarna är bristfälliga, eftersom HCB kan uppstå vid förbränning. Figur 1: EMEP:s övervakningskartor över Europa (Diagram a avser 1990 års luftkoncentrationer och diagram b 2012 års luftkoncentrationer) Dioxiner och furaner Polyklorerade bifenyler

4.Verksamheter för att främja kunskapsutbyte Bara 17 medlemsstater (Belgien, Bulgarien, Cypern, Tjeckien, Estland, Tyskland, Finland, Frankrike, Ungern, Irland, Litauen, Nederländerna, Polen, Rumänien, Slovenien, Sverige och Förenade kungariket) lämnade in fullständiga treåriga rapporter, medan 22 svarade i tid för den andra sammanställningen. Fyra medlemsstater lämnade inte in några årliga eller treåriga rapporter för innevarande rapporteringsperiod. Därför är det omöjligt att få en komplett bild över medlemsstaternas verksamheter i fråga om kunskapsutbyte, allmänhetens deltagande och medvetenhet. Alla de som lämnade uppgifter angav att system hade inrättats för att möjliggöra kunskapsutbyte och informationsspridning. Tre medlemsstater (Bulgarien, Slovenien och Förenade kungariket) angav att de utnyttjade sina nätverk för kunskapsutbyte för att samverka fullt ut med berörda parter vid framtagandet av nationella genomförandeplaner. Syftet var att säkerställa att industrin, den akademiska världen, icke-statliga organisationer och allmänheten var delaktiga och kunde bidra till arbetet. EU och tolv medlemsstater (Belgien, Tjeckien, Tyskland, Finland, Frankrike, Irland, Nederländerna, Polen, Slovenien, Spanien, Sverige och Förenade kungariket) tillhandahöll antingen ekonomiskt eller tekniskt stöd för arbetet med att eliminera POP under perioden 2010–2013. Detta har till stor del skett genom organiserade system som Globala miljöfonden (GEF) eller Stockholmskonventionens frivilliga förvaltningsfond. Vid sidan av stöd till globala system informerade många medlemsstater även om nationella initiativ som hade genomförts, däribland §anordnande av verkstäder och konferenser för internationella experter, §finansiering av forskningsprogram för arbete med POP-avfall i Afrika, §finansiering av forskningsprogram om övervakning av Arktis, §bilateral kommunikation och bilateralt kunskapsbyggande med utomeuropeiska länder, §forskningsprogram om förekomsten av POP i östeuropeiska länder. Medlemsstaterna kommenterade även arbetet med att skapa medvetenhet och samverka med allmänheten. Verksamheter för att främja medvetenheten om POP-relaterade frågor hade införts med hjälp av en rad initiativ, till exempel §framtagande av information till allmänheten, §verkstäder och seminarier för intresseorganisationer, §informationskampanjer och frågeformulär för att få återkoppling från allmänheten. 5.Slutsatser Den tredje sammanställningen avser alla aspekter som krävdes i den ursprungliga POP-förordningen (EG) nr 850/2004 och genomförandet av denna i unionen och på medlemsstatsnivå. I detta avsnitt dras vissa slutsatser om det arbete och de framsteg som har gjorts för att eliminera POP i unionen.