EUROPEISKA KOMMISSIONEN Bryssel den 4.5.2016 COM(2016) 270 final 2016/0133(COD) Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING om kriterier och mekanismer för att avgöra vilken medlemsstat som är ansvarig för att pröva en ansökan om internationellt skydd som en tredjelandsmedborgare eller en statslös person har lämnat in i någon medlemsstat (omarbetning)



MOTIVERING 1.BAKGRUND TILL FÖRSLAGET Motiv och syfte med förslaget EU eftersträvar ett mer hållbart sätt att hantera migration, både med avseende på människor som är i behov av internationellt skydd och människor som flyttar av andra skäl. Syftet är att komma tillrätta med irreguljära och farofyllda migrationsströmmar och människosmuggling, och istället erbjuda säkra och lagliga sätt att resa in till EU för människor som behöver skydd. Skydd på plats och vidarebosättning till EU bör vara den modell som används i framtiden och som bäst tjänar flyktingarnas intressen och säkerhet. Men på kort till medellång sikt är det troligt att människor kommer att fortsätta anlända till EU:s yttre gränser. De som inte ansöker om internationellt skydd bör återsändas. De som ansöker om asyl bör få ansökan prövad på ett effektivt sätt och erbjudas människovärdig mottagning och stöd av den medlemsstat som ansvarar för att pröva ansökan under den tid prövningen tar och därefter, om ansökan visar sig vara välgrundad. Den senaste tidens erfarenheter visar dock att omfattande och okontrollerade ankomster ställer medlemsstaternas asylsystem under hårt tryck, vilket i sin tur leder till att bestämmelserna allt oftare åsidosätts. Åtgärder vidtas nu för att återfå kontrollen över situationen genom att tillämpa gällande bestämmelser om förvaltningen av Schengenområdets gränser och om asyl, samt öka samarbetet med viktiga tredjeländer såsom Turkiet. Men situationen har lagt i dagen mer grundläggande svagheter i utformningen av asylbestämmelserna som undergräver deras effektivitet och inte garanterar en hållbar fördelning av ansvaret. Dessa svagheter bör nu åtgärdas. Den 6 april fastställde kommissionen sina prioriteringar för att förbättra det gemensamma europeiska asylsystemet i meddelandet ”För en reform av det gemensamma asylsystemet och ökade möjligheter till laglig inresa till Europa”. Kommissionen tillkännagav att den progressivt skulle arbeta på att omarbeta unionens befintliga asylregelverk i syfte att inrätta ett hållbart och rättvist system för att avgöra vilken medlemsstat som har ansvaret för att pröva asylansökningar, stärka Eurodacsystemet, öka samstämmigheten i asylsystemet, förebygga sekundär förflyttning och utvidga uppdraget för Europeiska stödkontoret för asylfrågor (Easo). Behovet av omarbetning har brett stöd, även från Europaparlamentet och Europeiska rådet. Detta förslag till omarbetning av Dublin III-förordningen är en del av det första lagstiftningspaket som kommer att innebära en omfattande reform av det gemensamma europeiska asylsystemet. Detta första lagstiftningspaket omfattar även ett förslag till omarbetning av Eurodacförordningen och ett förslag om Europeiska unionens asylbyrå. Eurodacförslaget omfattar även de ändringar som behövs för att anpassa systemet till de föreslagna Dublinbestämmelserna, eftersom det förslagets främsta syfte är att främja tillämpningen av Dublinförordningen. Eurodacdatabasens användningsområde ska också breddas i fråga om invandring, återvändande och insatser mot irreguljär migration. Förslaget om inrättande av Europeiska unionens asylmyndighet syftar till att förbättra det gemensamma europeiska asylsystemets tillämpning och funktion genom att utifrån det arbete som bedrivits av Europeiska stödkontoret för asylfrågor vidareutveckla en myndighet som bör ha ansvar för att underlätta det gemensamma europeiska asylsystemets funktion, säkerställa samstämmigheten inom hela unionen avseende bedömningen av ansökningar om internationellt skydd samt övervaka den operativa och tekniska tillämpningen av unionsrätten. Ett andra lagstiftningspaket kommer därefter att följa, med förslag till omarbetning av direktivet om asylförfaranden, skyddsdirektivet och direktivet om mottagningsvillkor i syfte att säkra en uttömmande omarbetning av alla delar av EU:s asylsystem, och undvika att Dublinsystemet sätts ur spel genom missbruk och av att personer som söker eller åtnjuter internationellt skydd lämnar in flera ansökningar (så kallad asylshopping). I synnerhet bör man se till att asylförfarandena tar mindre tid och blir mer samstämmiga, införa mer enhetliga regler om förfaranden och de rättigheter som erbjuds personer som beviljats internationellt skydd, samtidigt som mottagningsvillkoren anpassas för att i möjligaste mån åstadkomma en harmonisering mellan medlemsstaterna. I kommissionens meddelande av den 6 april framhölls att migrations- och flyktingkrisen lagt i dagen väsentliga strukturella svagheter och brister i det europeiska asylsystemets utformning och tillämpning, i synnerhet i Dublinbestämmelserna. Dagens Dublinsystem har inte utformats för att åstadkomma en hållbar fördelning av ansvaret för asylsökande inom unionen. Detta har lett till situationer där ett fåtal enskilda medlemsstater behövt hantera den allra största delen asylsökande som anländer till unionen, vilket ställt ländernas asylsystem under hård press och lett till att vissa EU-bestämmelser åsidosatts. Dublinsystemets effektivitet undergrävs även av ett komplicerat och illa förankrat system för att bestämma vilken medlemsstat som är ansvarig samt tidskrävande förfaranden. Detta gäller i synnerhet bestämmelserna om att ansvaret övergår till en annan medlemsstat efter en viss tid. Eftersom dagens system saknar tydliga bestämmelser om de sökandes skyldigheter samt om vad som blir följden om de inte fullgörs tenderar systemet att missbrukas av asylsökande.

Däremot är målen för den ursprungliga Dublinförordningen fortfarande aktuella, nämligen att se till att de asylsökande snabbt får tillgång till asylförfarandet och att asylansökan prövas i sak av en enda, klart fastställd medlemsstat. Men det står klart att Dublinsystemet måste omarbetas, dels för att förenkla systemet och öka effektiviteten i praktiken, dels för att kunna hantera situationer där medlemsstaternas asylsystem utsätts för ett oproportionerligt högt tryck. Detta förslag är en omarbetning av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 604/2013 av den 26 juni 2013 om kriterier och mekanismer för att avgöra vilken medlemsstat som är ansvarig för att pröva en ansökan om internationellt skydd som en tredjelandsmedborgare eller en statslös person har lämnat in i någon medlemsstat (Dublin III-förordningen). Förslaget har följande särskilda mål: Att öka systemets förmåga att på ett effektivt och verkningsfullt sätt fastställa vilken enskild medlemsstat som är ansvarig för att pröva ansökan om internationellt skydd. Förslaget innebär framför allt strykning av bestämmelser om ansvarets upphörande och en väsentlig kortning av tidsfristerna för att begära, besvara och verkställa överföringar mellan medlemsstaterna. Förslaget ska säkerställa en rättvis fördelning av ansvaret mellan medlemsstaterna genom att dagens system kompletteras med en korrigerande tilldelningsmekanism. Mekanismen skulle automatiskt aktiveras när medlemsstater ställs inför ett oproportionerlig högt antal asylansökningar. Förslaget ska avvärja missbruk och förebygga sekundär förflyttning som asylsökande företar inom EU, i synnerhet genom tydliga bestämmelser om att asylsökande är skyldiga att lämna in ansökan i första inreseland och sedan stanna i den medlemsstat som är ansvarig för prövningen. Detta förutsätter även proportionerliga formella och materiella påföljder om skyldigheterna inte fullgörs. Riktade samråd med Europaparlamentet och medlemsstaterna, däribland med utgångspunkt i meddelandet av den 6 april, samt med FN:s flyktingkommissariat (UNCHR) och det civila samhället bekräftade att det råder skilda åsikter om på vilket sätt och i vilken mån Dublinförordningen bör omarbetas. Med tanke på detta har kommissionen noggrant bedömt de argument som lagts fram. Kommissionen har dragit slutsatsen att de gällande kriterierna i Dublinsystemet bör behållas, men att de bör kompletteras av en korrigerande tilldelningsmekanism för att hjälpa medlemsstater som utsätts för oproportionerligt starkt tryck. Därmed kommer det nya Dublinsystemet redan när det börjar genomföras att bygga på ett europeiskt referenssystem med en solidarisk korrigeringsmekanism som automatiskt utlöses när en medlemsstat utsätts för oproportionerligt starkt tryck. Samtidigt införs andra grundläggande förändringar för att avvärja missbruk och förebygga sekundär förflyttning som asylsökande företar inom EU. Förenlighet med befintliga bestämmelser inom området Dublinsystemet är hörnstenen i det gemensamma europeiska asylsystemet och reglerar fastställandet av vilken medlemsstat som är ansvarig för att pröva en asylansökan. Systemet fungerar med hjälp av rättsliga och politiska instrument avseende asyl, i synnerhet asylförfaranden, normer för beviljande av internationellt skydd, mottagningsvillkor samt bestämmelser om omplacering och vidarebosättning. På grund av dåliga resultat med EU-lagstiftningens genomförande på asylområdet har framstegen avstannat. Det är en prioriterad fråga att se till att medlemsstaterna snarast tillämpar unionsrätten fullt ut. Kommissionen har i synnerhet under det senaste året samarbetat med de grekiska myndigheterna och prioriterat en normalisering av situationen efter det att Dublinöverföringarna inställdes år 2010. Kommissionen riktade i denna fråga en rekommendation till Grekland den 10 februari 2016 om brådskande åtgärder som Grekland ska vidta så att överföringarna enligt förordning (EU) nr 604/2013 kan återupptas. Det föreliggande förslaget ingår i ett lagstiftningspaket med andra förslag om övriga delar av Dublinsystemet, för att bestämmelserna på detta politikområde ska vara samstämmiga. Förslaget till omarbetning av Eurodacförordningen omfattar nödvändiga ändringar som motsvarar de som föreslås för Dublinförordningen och som ska göra det möjligt att få bättre kontroll på irreguljär migration. Kommissionen föreslår även att man inrättar Europeiska unionens asylbyrå till stöd för det gemensamma europeiska asylsystemets funktion och det omarbetade Dublinsystemet.

Som en reaktion på krisläget i Grekland och Italien antog rådet i september 2015 två beslut om omplacering, som ska tillämpas fram till september 2017. Detta var en tillfällig engångsåtgärd i en nödsituation där två medlemsstater stod inför exceptionella migrationsströmmar och behövde avlastning av en del av ansvaret för vissa asylsökande som därför överfördes från Italien och Grekland till övriga medlemsstater. Kommissionen har utarbetat två rapporter om genomförandet av dessa beslut. För att ta fram en strukturell lösning för att hantera denna typ av krislägen lade kommissionen i september 2015 fram ett förslag om en omplaceringsmekanism vid kriser. Förslaget innebar att omplacering skulle kunna ske med hjälp av en delegerad akt i vilken man även skulle fastställa hur många personer som skulle omplaceras. Det föreliggande förslaget inför en automatiskt utlöst korrigerande tilldelningsmekanism. Det har därför en liknande målsättning som kommissionens förslag från september 2015 varför kommissionen, beroende på resultaten av diskussionerna om förslaget, kan överväga att dra tillbaka förslaget från september. Förslaget innehåller även nya bestämmelser om fastställande av vilken medlemsstat som ska ansvara för att pröva asylansökningar som lämnats in av ensamkommande barn, nämligen att det i avsaknad av familjeanknytning ska vara den medlemsstat där ansökan först gjordes som ska vara ansvarig, om inte detta strider mot den underåriges bästa. Denna bestämmelse gör det möjligt att snabbt avgöra vilken medlemsstat som är ansvarig och därmed ge denna sårbara grupp sökande snabb tillgång till asylförfarandet, vilket är viktigt inte minst med tanke på de kortare tidsfrister som föreslås. Eftersom denna bestämmelse avviker från kommissionens förslag från juni 2014 har kommissionen för avsikt att dra tillbaka det förslaget, som det hittills inte gått att enas om. Förenlighet med unionens politik inom andra områden Det föreliggande förslaget är förenligt med den övergripande långsiktiga politiken för en bättre migrationshantering i enlighet med kommissionens meddelande om en europeisk migrationsagenda, som uttryckte kommissionsordförande Jean-Claude Junckers politiska riktlinjer i en rad sammanhängande och ömsesidigt förstärkande förslag med fyra pelare. Pelarna är i tur och ordning att minska incitamenten till irreguljär migration, att säkra de yttre gränserna och rädda liv, att föra en stark gemensam asylpolitik och att utveckla en ny politik för reguljär migration. Det föreliggande förslaget vidareutvecklar den europeiska migrationsagendan med avseende på målet att stärka unionens asylpolitik. Detta bör ses som ett led i den övergripande politiken på EU-nivå som syftar till att inrätta ett gediget och effektivt system för att kunna hållbart hantera framtida migration på ett sätt som är rättvist mot de mottagande länderna och EU medborgarna, tredjelandsmedborgarna samt ursprungs- och transitländer. 2.RÄTTSLIG GRUND, SUBSIDIARITETSPRINCIPEN OCH PROPORTIONALITETSPRINCIPEN Rättslig grund Genom detta förslag omarbetas förordning (EU) nr 604/2013 och förslaget bör därför antas på samma rättsliga grund, nämligen artikel 78.2 e i EUF-fördraget, i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet. Variabel geometri Förenade kungariket och Irland är bundna av förordning 604/2013 sedan de anmält sin avsikt att delta i antagandet och tillämpningen av den förordningen på grundval av protokollet om Förenade kungarikets och Irlands ställning med avseende på området med frihet, säkerhet och rättvisa, fogat till EU-fördraget och EUF-fördraget. I enlighet med det ovannämnda protokollet får Förenade kungariket och Irland besluta att delta i antagandet av detta förslag. De har också denna möjlighet efter det att förslaget antagits. Enligt det protokoll om Danmarks ställning som fogats till EU- och EUF-fördragen ska Danmark inte delta i rådets beslut om åtgärder enligt avdelning V i EUF-fördraget (med undantag för ”åtgärder för att bestämma de tredjeländer vars medborgare är skyldiga att ha visering när de passerar medlemsstaternas yttre gränser eller […] åtgärder som avser en enhetlig utformning av viseringar”). Eftersom Danmark emellertid tillämpar den gällande Dublinförordningen på grundval av ett internationellt avtal med Europeiska gemenskapen som slöts 2006, ska Danmark enligt artikel 3 i det avtalet meddela kommissionen om landet har för avsikt att genomföra den ändrade förordningen eller inte. Huruvida Förenade kungariket, Irland och Danmark kommer att delta i det föreliggande förslaget till omarbetning av förordning (EU) nr 604/2013 kommer att avgöras vid förhandlingar i enlighet med dessa protokoll. Dessa protokoll ger bland annat Förenade kungariket och Irland rätt att, frivilligt, välja att delta i förslag som avser området med frihet, säkerhet och rättvisa med hänsyn till deras operabilitet. Förslagets påverkan på länder utanför EU som deltar i Dublinsystemet Parallellt med associeringen av ett antal tredjeländer till Schengenregelverket har unionen ingått flera avtal om associeringen av dessa länder även till Dublin- och Eurodaclagstiftningen: – Associeringsavtalet med Island och Norge från 2001. – Associeringsavtalet med Schweiz av den 28 februari 2008. – Protokollet om associering av Liechtenstein av den 7 mars 2011. För att fastställa vilka rättigheter och skyldigheter som ska gälla mellan Danmark (som anslutit sig till Dublin- och Eurodaclagstiftningen genom ett internationellt avtal) och de associerade länder som nämns ovan har ytterligare två protokoll ingåtts mellan unionen och de associerade länderna.

Enligt de ovanstående tre avtalen är de associerade länderna skyldiga att godta gällande Dublin- och Eurodaclagstiftning utan undantag. De deltar inte i antagandet av nya rättsakter som ändrar eller bygger vidare på den gällande Dublinlagstiftningen (bl.a. detta förslag), men är skyldiga att inom givna tidsramar meddela om de har för avsikt att godta innehållet i sådana nya rättsakter så snart dessa antagits av Europaparlamentet och rådet. Om Norge, Island, Schweiz eller Liechtenstein inte skulle godta en rättsakt som ändrar eller bygger på Dublin- och Eurodaclagstiftningen, ska det berörda avtalet upphöra att gälla, om inte den gemensamma kommitté som inrättas genom avtalet enhälligt fattar ett annat beslut. Subsidiaritetsprincipen I avdelning V i EUF-fördraget, om ett område med frihet, säkerhet och rättvisa, ges Europeiska unionen vissa befogenheter i dessa frågor. Dessa befogenheter måste utövas i enlighet med artikel 5 i EU-fördraget, dvs. endast om och i den mån som målen för den planerade åtgärden inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av de enskilda medlemsstaterna och därför, på grund av den planerade åtgärdens omfattning eller verkningar, bättre kan uppnås av Europeiska unionen. Det föreliggande förslaget rationaliserar de nuvarande Dublinbestämmelserna och kompletterar dem med en ny korrigerande tilldelningsmekanism för att kunna hantera situationer där medlemsstaternas asylsystem utsätts för ett oproportionerlig högt tryck. Syftet är att åstadkomma en rättvis ansvarsfördelning mellan medlemsstaterna genom att lätta på bördan för medlemsstater som ställs inför ett oproportionerligt högt tryck och fördela den bördan mellan övriga medlemsstater. Det ligger i sakens natur att detta kräver åtgärder på EU-nivå. Vidare syftar detta förslag till att säkra att Dublinsystemet tillämpas korrekt i kristider och hantera sekundära förflyttningar som tredjelandsmedborgare företar mellan medlemsstaterna, frågor som till sin natur är gränsöverskridande. Det står klart att enskilda medlemsstaters åtgärder inte räcker till som svar på behovet av åtgärder från EU för att lösa gemensamma utmaningar som alla medlemsstater står inför. Proportionalitetsprincipen När det gäller rationaliseringen av Dublinbestämmelserna begränsas de föreslagna ändringarna till det som är nödvändigt för att systemet ska kunna fungera i praktiken, både för att de sökande ska få snabbare tillgång till asylförfarandet och för att medlemsstaternas förvaltningar ska ha möjlighet att tillämpa systemet. När det gäller införandet av en ny korrigerande tilldelningsmekanism tillhandahåller inte förordning (EU) nr 604/2013, i sin nuvarande form, verktyg som möjliggör tillräckliga insatser i situationer där medlemsstaternas asylsystem utsätts för ett oproportionerligt högt tryck. Denna brist ska avhjälpas genom förslagets bestämmelser om en korrigerande tilldelningsmekanism. Dessa bestämmelser går inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå målet att faktiskt lösa situationen. Val av instrument Eftersom det befintliga Dublinsystemet inrättades genom en förordning används samma rättsliga instrument för att effektivisera och komplettera det med en ny korrigerande tilldelningsmekanism. 3.RESULTAT AV EFTERHANDSUTVÄRDERINGAR, SAMRÅD MED BERÖRDA PARTER OCH KONSEKVENSBEDÖMNINGAR Efterhandsutvärderingar/kontroller av ändamålsenligheten med befintlig lagstiftning I den europeiska migrationsagendan uppmanade kommissionen medlemsstaterna att till fullo tillämpa Dublin III-förordningen och EU:s befintliga asylregelverk, men tillkännagav samtidigt att förordningen skulle utvärderas och eventuellt omarbetas år 2016. Därför beställde kommissionen externa studier för att utvärdera Dublinsystemet. Utvärderingen bedömde om Dublin III-förordningen fungerade i praktiken, var effektiv, relevant, konsekvent och tillförde ett mervärde på EU-nivå. Utvärderingen tittade på i vilken mån förordningen uppfyllde sitt syfte, EU:s bredare politiska behov och de berörda aktörernas behov. Utvärderingen omfattade även en djupstudie av den praktiska tillämpningen av Dublin III-förordningen i medlemsstaterna. Resultaten beskrivs nedan. 3.1. Dublin III-förordningens relevans Dublinsystemet är en av hörnstenarna i EU:s asylregelverk och dess mål är fortfarande aktuella. Så länge olika nationella asylsystem förekommer inom unionen behövs ett EU-instrument som fastställer kriterier och mekanismer för att fastställa vilken medlemsstat som är ansvarig för att pröva en ansökan om internationellt skydd. I annat fall skulle medlemsstaterna, såsom var fallet innan Dublinförordningarna antogs, behöva använda tillfälliga överenskommelser, vilket skulle göra det mycket svårt att avgöra vilken medlemsstat som är ansvarig. Utvärderingen drog slutsatsen att inga nationella eller bilaterala bestämmelser skulle ge samma övergripande verkan, vilket i sin tur skulle kunna leda till att ansökningar om internationellt skydd som faller mellan nationella jurisdiktioner aldrig skulle prövas. Det förekom olika åsikter om de faktiska verkningarna av förordningen, som skulle ge de sökande snabb tillgång till asylförfarandena och utmynna i en långsiktig strategi för att förhindra inlämning av flera ansökningar. Detta skulle göra asylsystemet mer effektivt genom att förebygga missbruk och minska de övergripande kostnaderna.

3.2 Tillämpningen av förordningen Allmänt Det största problem som framkom vid utvärderingen var bristen på konsekvent och korrekt tillämpning i de olika medlemsstaterna. Man drog även slutsatsen att själva utformningen av Dublin III-förordningen hade en rad brister som gjorde det svårt att uppnå huvudsyftena med förordningen. Rangordningen av kriterierna i Dublin III-förordningen tar ingen hänsyn till medlemsstaternas kapacitet och syftar inte till att få balans på insatserna. Metoden för att fastställa ansvaret försenar tillgången till asylförfarandet. Enligt det nuvarande systemet kan asylsökande få vänta i 10 månader (vid framställan om återtagande) eller 11 månader (vid framställan om övertagande) innan ansökan börjar prövas. Detta undergräver Dublinförordningens möjlighet att ge sökande snabb tillgång till asylförfarandet. Det står även klart att Dublin III-förordningen inte är utformad för att hantera situationer med oproportionerligt stort migrationstryck. Den syftar inte till en rättvis ansvarsfördelning eller till att hantera en oproportionerlig fördelning av de asylsökande mellan medlemsstaterna. Detta har blivit särskilt tydligt i vissa medlemsstater som har haft svårigheter med att tillämpa förordningen i konkreta situationer där asylsökande inte alltid har registrerats, förfarandena har försenats och den interna kapaciteten inte räckt till för att hantera alla ärenden inom rimlig tid. Rättsliga garantier och rättssäkerhet Det finns stora skillnader avseende vilken information de sökande får om Dublinförfarandet. Ungefär hälften av de deltagande medlemsstaterna uppgav att de lämnar ”allmän information”, vilket eventuellt inte uppfyller kraven i artikel 4.1. Uppgifterna tyder även på att ingen information alls lämnas i ett litet antal medlemsstater, och att den information som lämnas tycks vara föråldrad. Nästan alla medlemsstater håller en personlig intervju för att avgöra vilken medlemsstat som är ansvarig, men kapacitetsbristen i vissa överlastade länder har gjort att myndigheterna inte rutinmässigt utfört intervjuer. Om ingen intervju hålls brukar den sökande få möjlighet att lämna information på annat sätt. Många medlemsstater uppgav att intervjuerna försenats kraftigt på grund av pågående högt migrationsinflöde. Barnets bästa tolkas på olika sätt. I vissa fall har detta lett till kommunikationsproblem och brist på förtroende mellan medlemsstaterna. Praktiska problem har även uppkommit med att utse en företrädare för underåriga, i synnerhet på grund av pågående högt migrationsinflöde. Detta är dock ett övergripande problem i asylförfarandet. Kriterier för att fastställa ansvarig medlemsstat och bevisning De kriterier som vanligen legat till grund för överföring rör handlingar och inresa (artiklarna 12 och 13), vilket lett till att största delen av ansvaret lagts på medlemsstaterna vid de yttre gränserna. Detta har lett till att sökande försöker undvika att få sina fingeravtryck tagna och har bidragit till sekundära förflyttningar. Flera medlemsstater uppger att den tolkning av godtagbar bevisning som görs vid ansvariga myndigheter i de mottagande länderna lägger en orimligt stor bevisbörda på det avsändande landet. Nästan alla medlemsstater godtar uppgifter i Eurodac och Informationssystemet för viseringar som bevisning, och dessa uppgifter används vanligen när man avgör vilken medlemsstat som är ansvarig. Uppgifter som erhållits vid personlig intervju betraktas vanligen inte som tillräcklig bevisning. Bestämmelserna om diskretionär bedömning och om personer i beroendeställning (artiklarna 16 och 17) som gäller humanitära orsaker används sällan, förutom i ett litet antal medlemsstater. De kriterier som avser familjeanknytning används mer sällan, huvudsakligen beroende på svårigheterna att spåra familjemedlemmar eller bevisa anknytningen. Det finns stora skillnader mellan vilken typ av bevisning medlemsstaterna godtar för dessa kriterier, men ett huvudkrav är vanligen handlingar (födelsebevis, vigselbevis) som den asylsökande ofta har svårigheter att förete. De väsentliga skillnaderna i vad som godtas som bevisning för familjeknytning gör det svårt att avgöra vilket land som är ansvarigt, och leder till långdragna förfaranden. Detta kan vara en pådrivande faktor för sekundära förflyttningar, där de sökande försöker resa vidare.

Förfaranden för övertagande och återtagande Antalet framställningar om återtagande var betydligt fler än antalet framställningar om övertagande. Mellan år 2008 och 2014 utgjordes 72 % av de utgående Dublinförfrågningarna av framställningar om återtagande medan 28 % var framställningar om övertagande. På samma sätt var 74 % av de inkommande Dublinförfrågningarna framställningar om återtagande jämfört med 26 % inkommande framställningar om övertagande. Tidsfristerna för att lämna in och besvara sådana framställningar respekterades till största delen av alla medlemsstater, men det stora inflödet av migranter satte ökat tryck på migrationsmyndigheterna, vilket förlängde svarstiden i vissa medlemsstater. Detta ledde även till att fler framställningar var ofullständiga, vilket kunde utmynna i avvisande och tvister. Detta har också lett till en praxis där man utgår från att framställan godtas om inget annat sägs, eftersom vissa länder reagerat på det mycket stora antalet ärenden genom att medvetet inte svara inom utsatt tid. År 2014 gjordes sammanlagt 84 586 framställningar om övertagande eller återtagande. Detta utgör 13% av alla asylansökningar i EU och är färre än de föregående åren. Av alla ansökningar avvisades 33 % av den mottagande medlemsstaten, vilket skulle kunna tyda på att Dublin III-förordningen när den trädde ikraft år 2014 gjorde det svårare för medlemsstaterna att nå en samsyn om ansvaret. År 2014 ledde bara cirka en fjärdedel av alla godtagna framställningar om övertagande eller återtagande faktiskt till en fysisk överföring av personen. Detta låga antal tyder på problem med den praktiska tillämpningen av Dublin III-förordningen. Men det skulle även delvis kunna bero på förseningar med överföringarna som inte framgår av de olika uppgifter som använts i utvärderingen. Ett annat viktigt skäl till det låga antalet överföringar, som bekräftats av många medlemsstater, är att många avviker under Dublinförfarandena, vilket leder till att ansvaret övergår på en annan av medlemsstaterna. Genomförande av överföringar Hur lång tid det tog att verkställa överföringarna varierade väsentligt. Effektiviteten berodde på kapaciteten och resurserna vid de enheter som ansvarar för att verkställa överföringarna, den separata myndighet som ansvarade för arrangemangen, antalet ärenden, de sökandes samarbetsvilja och kännedomen om var personen befann sig. Ett skäl till förseningar som uppgavs var förlängning av tidsfristerna enligt artikel 29.2. Tjugo medlemsstater uppgav att huvudorsaken till förseningar var att den sökande hade avvikit och att överföring tog sammanlagt 18 månader. Tagande i förvar, som enligt uppgift används ofta av 21 av de 31 deltagande länderna, varierar väsentligt med avseende på i vilket stadium av förfarandet detta sker. Vissa myndigheten tar personer i förvar redan när Dublinförfarandet inleds, andra först när begäran om överföring godtagits av den ansvariga medlemsstaten. Dessa avvikelser i praxis skapar både rättsosäkerhet och praktiska problem. Vidare framhöll 13 medlemsstater att överföringar vanligen är verkningslösa, och att sekundära förflyttningar ”ofta” förekommer efter verkställd överföring. Överklagande Alla medlemsstater medger att beslut om överföring överklagas. Medlemsstaterna föredrar rättsliga överklaganden, vanligtvis till förvaltningsdomstolar. För överklagande har alla medlemsstater infört tidsfrister inom vilka den sökande kan utöva rätten till ett effektivt rättsmedel, även om tolkningen av vad som utgör en rimlig tid varierar stort – allt från tre till 60 dagar. Om ärendet överklagas tillämpar vissa medlemsstater automatiskt uppskov med överföring, medan andra i enlighet med artikel 27.3 c kräver att den sökande ska begära detta. Administrativt samarbete Alla medlemsstater uppgav att de ofta använde den säkra elektroniska överföringskanalen DubliNet för informationsutbyte och att informella kommunikationskanaler bara används i undantagsfall. För att ytterligare underlätta den faktiska tillämpningen av Dublin III-förordningen har många medlemsstater ingått sådana administrativa överenskommelser som avses i artikel 36. Hittills hade dock ingen av medlemsstaterna använt förlikning i enlighet med artikel 37, utan eventuella tvister löstes informellt. Mekanism för tidig varning och beredskap Mekanismen för tidig varning och beredskap har hittills aldrig använts. Vissa medlemsstater framförde att de omständigheter som krävs för att tillgripa mekanismen ännu inte förelegat, medan andra hävdade att det är svårt att nå en politisk överenskommelse om att tillgripa mekanismen i avsaknad av klara och tydliga kriterier och indikatorer för att mäta migrationstrycket. Vidare ansågs förfarandet långdraget och komplicerat. Alternativa stödsystem hade också bidragit till att lätta på trycket och kan ha minskat behovet av att utlösa mekanismen. Europeiska stödkontoret för asylfrågor var ett exempel på stöd som lämnats som minskat behovet av att utlösa mekanismen, eftersom stödkontoret bidragit till att förebygga eller hantera flyktingkriser. 3.3 Målen med Dublin III-förordningen Huvudresultaten av den externa utvärderingen av Dublin III-förordningen beskrivs nedan.

Hindra asylsökande från att lämna in flera ansökningar och minska sekundär förflyttning Trots målet att minska sekundära förflyttningar är det fortfarande ett vanligt problem i EU att flera asylansökningar lämnas in. Under år 2014 hade 24 % av de sökande redan lämnat in tidigare ansökningar i andra medlemsstater, vilket tyder på att förordningen haft ingen eller liten verkan i fråga om denna målsättning. Det framfördes vidare att den oavsiktligt kan ha bidragit till att öka andra typer av sekundära förflyttningar, eftersom nationella skillnader i kvaliteten på mottagningen och asylsystemen kvarstår och ger incitament till sekundära förflyttningar. Säkerställa en rättvis fördelning mellan medlemsstaterna av personer som ansöker om eller beviljats internationellt skydd Dublin III-förordningen har en begränsad påverkan på fördelningen av de sökande inom EU eftersom nettoöverföringar enligt Dublinförfarandet ligger nära noll. När medlemsstaterna tar emot och översänder ungefär lika många sökande tar de ankommande och de sända framställningarna ut varandra, varför Dublin III-förordningen leder till ingen eller mycket begränsad omfördelning. Detta tycks bero på rangordningen mellan kriterierna, som inte tar hänsyn till medlemsstaternas kapacitet, det oproportionerligt stora ansvar som läggs på medlemsstater vid de yttre gränserna, eftersom man vanligen tillämpar kriteriet om första inreseland, och de få överföringar som faktiskt genomförs, vilket tyder på att de sökande kan välja var de lämnar in asylansökan och därmed i högre grad belastar eftersökta destinationer. Detta framgår av siffrorna för år 2014, där 70 % av alla förstagångsansökningar om asyl lämnades in i bara fem av medlemsstaterna. Rimliga ekonomiska och mänskliga kostnader för att genomföra Dublin III-förordningen De beräknade direkta och indirekta kostnaderna för arbete relaterat till Dublinförordningen uppskattades år 2014 till kring 1 miljard euro. Om Dublinsystemet inte fanns skulle det skapa ännu högre kostnader för EU och EES-länderna, men utvärderingen visade att Dublin III-förordningen i många avseenden har stora brister med avseende på verkan. Den rättsligt fastställda fristen för att överföra sökande är lång och det faktiska antalet överföringar litet – två faktorer som väsentligt påverkar de indirekta kostnaderna och systemets allmänna effektivitet. Vissa medlemsstater som vill förhindra att personer avviker har mycket höga kostnader för tagande i förvar. Personer som avviker skapar andra indirekta kostnader och minskar systemets effektivitet. Att personer som ska överföras eller återsändas därför att asylansökan avslagits försvinner skapar i praktiken stora samhällskostnader för irreguljär migration. Det uppskattas att högst 42 % av de asylsökande enligt Dublinsystemet som inte faktiskt överförts fortfarande uppehåller sig som irreguljära migranter i EU. Det är mycket troligt att dagens system kommer att fortsätta vara ohållbart med tanke på det pågående migrationstrycket. Att inga överföringar enligt Dublinsystemet gjorts till Grekland sedan 2011 har visat sig vara ett särskilt stort problem med systemet, i synnerhet med tanke på det stora antal migranter som anlänt till Grekland under de senaste månaderna. 3.4Samråd med berörda parter Förutom den externa utvärderingen har kommissionen även hållit riktade samråd med samordnarna för de politiska grupperna i Europaparlamentets utskott för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor, med medlemsstaterna och andra aktörer. Samordnarna för de politiska grupperna i Europaparlamentets utskott för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor hördes med hjälp av diskussionsunderlag och preliminära resultat av den externa utvärderingen av Dublinförordningen. Generellt fanns ett brett stöd för en omfattande reform av Dublinsystemet och en allmän åsikt att status quo inte är hållbart. En del förespråkade objektiva kriterier för att fördela ansvaret, däribland med hjälp av en fördelningsnyckel, medan andra noterade vikten av att ta hänsyn till den sökandes önskemål eller profil, trots svårigheterna att göra detta på ett objektivt, rättvist och fungerande sätt. Medlemsstaterna hördes på grundval av samma dokument. Det fanns enighet om att dagens förordning är alltför komplicerad och överreglerande, varför den är mycket svår att tillämpa för myndigheterna. De ändringar som gjordes under 2013 års omarbetning av Dublin III-förordningen gav de sökande utökade rättigheter, som skulle kunna missbrukas och därmed undergräva systemet. Det främsta överhängande problemet med tillämpningen var sekundära förflyttningar. Diskussionerna om huruvida det var nödvändigt eller inte att omarbeta Dublin III-förordningen från dess nuvarande ansvarsbestämmande karaktär till att istället bli ett instrument för ansvarsfördelning bekräftade att det finns två huvudinställningar. Vissa medlemsstater efterfrågade ett stående system för fördelning av bördan med hjälp av en fördelningsnyckel, medan andra ville behålla och harmonisera det nuvarande systemet, däribland kriteriet avseende irreguljär inresa. Det fanns olika åsikter om huruvida den sökandes önskemål skulle beaktas eller ej. En del framförde att önskemål inte helt borde ignoreras, eftersom detta oundvikligen skulle leda till sekundära förflyttningar, medan andra kraftigt motsatte sig detta och åberopade behovet av objektiva kriterier och tillade att beaktande av önskemål skulle nödvändiggöra komplicerade bedömningar från fall till fall. Vissa medlemsstater erinrade om att personer som söker internationellt skydd eller flyr förföljelse inte borde få alltför stort handlingsutrymme att välja sitt slutliga asylland, eftersom Dublinsystemet inte är avsett för ekonomisk migration. Även andra aktörer hördes, däribland FN:s flyktingkommissariat och icke-statliga organisationer som är verksamma på asylområdet. Dessa instämde i att Dublin III-förordningen har stora brister när det gäller de bakomliggande förutsättningarna – i synnerhet kriteriet avseende irreguljär inresa – och att de praktiska erfarenheterna under de senaste månaderna visat att en grundläggande reform behövs. Den allmänna inställningen var att den sökandes önskemål eller profil borde beaktas vid tilldelningen av ansvaret till en given medlemsstat, med tanke på integrationen och för att begränsa sekundära förflyttningar. I samma syfte borde även familjekriteriet utvidgas. Många framhöll behovet av att nå fram till liknande förutsättningar i alla medlemsstater, i synnerhet med avseende på mottagningsvillkor och förfaranden.

3.5Grundläggande rättigheter Det föreliggande förslaget är helt förenligt med de grundläggande rättigheterna och gemenskapens allmänna principer samt med internationell rätt. I synnerhet kommer bättre information till asylsökande om tillämpningen av förordningen samt deras rättigheter och skyldigheter inom ramen för den dels att ge dem möjlighet att bättre försvara sina rättigheter, dels bidra till att minska de sekundära förflyttningarna eftersom de får incitament att rätta sig efter systemet. Effektiva rättsmedel förbättras genom att tillämpningsområdet preciseras och en gemensam tidsfrist för beslut sätts ut. Därtill kommer överklagande att få uppskjutande verkan. Rätten till frihet och fri rörlighet stärks genom att den tid en person i undantagsfall får hållas i förvar enligt förordningen kortas och förenas med krav på att tagande i förvar ska vara förenligt med principerna om nödvändighet och proportionalitet. Rätten till familjeåterförening stärks, i synnerhet genom att förordningens tillämpningsområde utvidgas till att även omfatta syskon och familjebildningar som uppkommit under transiteringstiden. Ensamkommande barns rättigheter har också stärkts tack vare en bättre definition av principen om barnets bästa och ett system för att fastställa barnets bästa med hänsyn till alla de omständigheter som kan bli aktuella vid överföring av barn. 4.BUDGETKONSEKVENSER De totala finansiella resurser som krävs för att genomföra det föreliggande förslaget uppgår till 1828,6 miljoner euro för perioden 2017–2020. Detta omfattar kostnaderna för överföringar när den korrigerande tilldelningsmekanismen utlöses för att bistå en medlemsstat, inrättande och drift av it-systemet för registrering och automatisk tilldelning av asylsökande, men även kostnader för att utveckla nödvändig mottagningskapacitet, både med avseende på infrastruktur och driftskostnader, i synnerhet i medlemsstater som hittills bara hanterat ett litet antal asylsökande. De ekonomiska behoven är förenliga med den gällande fleråriga budgetramen, men kan inbegripa användning av särskilda instrument enligt definitionen i rådets förordning (EU, Euratom) nr 1311/2013. 5.INGÅENDE REDOGÖRELSE FÖR DE SPECIFIKA BESTÄMMELSERNA I FÖRSLAGET Förslaget behåller kopplingen mellan ansvaret för asyl och medlemsstaternas åligganden i fråga om skyddet av de yttre gränserna, med förbehåll för undantag som görs för att hålla samman familjer och för barnets bästa. De nuvarande kriterierna för ansvarsfördelningen behålls till största delen, men vissa målriktade ändringar föreslås, bland annat för att stärka rätten till familjesammanhållning enligt Dublinbestämmelserna och utvidgning av definitionen av familj. De största förändringarna görs i avsikt att för det första göra systemet mer effektivt, främst tack vare en stabilare situation avseende medlemsstaternas ansvar för att pröva asylansökan, när ansvarsfrågan väl har fastställts. För det andra ska ändringarna begränsa sekundära förflyttningar, i synnerhet genom strykning av bestämmelserna om att ansvaret kan övergå på en annan medlemsstat. Dublinsystemet kompletteras med en ny korrigerande tilldelningsmekanism som bygger på en referensnyckel och som gör det möjligt att justera tilldelningen av asylsökande under vissa förutsättningar. Detta innebär att Dublinsystemet bättre kan hantera situationer där medlemsstaternas asylsystem utsätts för ett oproportionerligt högt tryck, genom ett lämpligt system för ansvarsfördelning mellan medlemsstaterna. I. Harmonisera Dublinförordningen och öka dess effektivitet För att Dublinförfarandet ska fungera smidigt och hållbart och därmed ge snabb tillgång till asylprövning och skydd för dem som behöver det, samtidigt som sekundära förflyttningar förebyggs, föreslås olika förändringar, däribland följande: En ny skyldighet införs för sökande att lämna in asylansökan i den första irreguljära inresemedlemsstaten eller, vid laglig vistelse, i vistelsemedlemsstaten. Syftet är att reglera migrationsflöden på ett ordnat sätt, göra det lättare att fastställa vilken medlemsstat som är ansvarig samt förebygga sekundära förflyttningar. Denna ändring förtydligar att den sökande varken får välja i vilken medlemsstat han eller hon lämnar in sin ansökan och inte heller vilken medlemsstat som ska pröva ansökan. Om den sökande inte efterkommer denna nya skyldighet ska medlemsstaten pröva ansökan med ett påskyndat förfarande. Den sökande kommer vidare enbart att ha rätt till materiella mottagningsvillkor i det land där han eller hon är skyldig att vistas. Innan förfarandet inleds för att avgöra vilken medlemsstat som är ansvarig ålägger förordningen ansökningsmedlemssstaten en skyldighet att kontrollera om ansökan ska avvisas därför att sökanden kommer från ett första asylland eller ett säkert tredjeland. I så fall kommer den sökande att återsändas till det första asyllandet eller det säkra tredjelandet och den medlemsstat som kontrollerade om ansökan ska avvisas ska betraktas som ansvarig. Den medlemsstat där ansökan lämnats in ska även kontrollera om den sökande kommer från ett säkert ursprungsland eller utgör en fara för den inre säkerheten; i sådana fall är den medlemsstat där ansökan lämnats in ansvarig och ska pröva ansökan med ett påskyndat förfarande. Förordningen inför en bestämmelse om att en medlemsstat som prövat ansökan i egenskap av ansvarig medlemsstat behåller ansvaret för att pröva ytterligare inlagor och ansökningar från samma sökande. Detta stärker regeln om att endast en av medlemsstaterna är och ska fortsätta vara ansvarig för att pröva en asylansökan och att kriterierna för ansvarsfördelningen bara ska tillämpas en gång. Kravet på samarbete från den sökandes sida skärps för att säkerställa snabb tillgång till beslut om status, att systemet fungerar korrekt och förebygga att bestämmelserna kringgås, till exempel därför att personen avviker. I förordningen fastställs proportionerliga skyldigheter för den sökande att i tid lämna alla uppgifter och handlingar som krävs för att fastställa vilken medlemsstat som är ansvarig och att samarbeta med medlemsstaternas behöriga myndigheter. Det anges även uttryckligen att den sökande är skyldig att vistas i den berörda medlemsstaten och stå till dess myndigheters förfogande samt rätta sig efter beslut om överföring. Underlåtenhet att fullgöra rättsliga skyldigheter enligt förordningen ska ha proportionerliga formella påföljder för sökanden, till exempel preskription av uppgifter som utan skäl lämnats in för sent och därför inte kan beaktas.

Förordningen utvidgar omfattningen på den information som måste lämnas till de sökande. Den personliga intervjun ska göra det lättare att avgöra vilken medlemsstat som är ansvarig genom att samla in alla nödvändiga uppgifter. Den bör dock inte försena förfarandet om den sökande avvikit eller tillräcklig information redan har lämnats. I bestämmelserna om kriteriernas inbördes rangordning för att avgöra ansvarig medlemsstat sägs det uttryckligen att kriteriet bara ska tillämpas en gång. Detta innebär att bestämmelserna om återtagande ska gälla utan undantag vid en andra ansökan. Bestämmelsen om att kriterierna ska fastställas på grundval av situationen vid den tidpunkt då sökanden först lämnade in sin ansökan om internationellt skydd i en medlemsstat är nu tillämplig på alla kriterier, inklusive de som gäller familjemedlemmar och underåriga. Ett tydligt slutdatum för att lämna nödvändiga uppgifter möjliggör snabba bedömningar och beslut. Definitionen av familjemedlemmar utvidgas på två sätt: 1) den omfattar nu även sökandens syskon 2) den omfattar nu även familjebildningar som uppkommit efter avresan från ursprungslandet, men före ankomsten till medlemsstaternas territorium. Syskon är en relativt snäv men viktig kategori där möjligheterna att bevisa och kontrollera familjebandet är relativt enkla, och risken för missbruk därför är liten. Utvidgningen till att även omfatta familjebildningar som uppkommit under transiteringstiden beror på hur migrationen går till, med ofta lång tids vistelse utanför ursprungslandet före ankomsten till EU, till exempel i flyktingläger. Den begränsade utvidgningen av definitionen av familjemedlemmar väntas minska risken för irreguljära förflyttningar eller att personer som omfattas av de vidgade bestämmelserna avviker. En rad förändringar föreslås för att göra ansvarskriterierna i artikarna 14, 15 och 16 enhetligare. I artikel 14 har ansvarskriterierna avseende viseringar och uppehållstillstånd förtydligats. I artikel 15 om irreguljär inresa har två klausuler strukits, dels bestämmelsen om att ansvaret efter tolv månader från den irreguljära inresan ska övergå på vistelselandet, dels den komplicerade och svårbevisade bestämmelsen om irreguljär vistelse. I bestämmelsen om inresa efter upphävt viseringskrav stryks undantaget avseende efterföljande inresor till andra medlemsstater där visering inte heller behövs, i linje med att den första inresemedlemsstaten i regel ska vara ansvarig och för att förhindra omotiverad sekundär förflyttning efter inresan. Klausulen om diskretionär bedömning har blivit snävare, för att den bara ska användas av humanitära skäl med avseende på anhöriga. Den ändrade förordningen inför kortare tidsfrister för de olika stegen i Dublinförfarandet i syfte att påskynda fastställandet av ansvaret och ge asylsökande snabbare tillgång till förfarandena. Detta gäller tidsfrister för att lämna in och besvara framställan om övertagande, skicka meddelande om återtagande och fatta beslut om överföring. Eftersom tidsfristerna kortats har bestämmelserna om skyndsamt förfarande strukits. När tidsfrister löper ut kommer detta inte längre att leda till att ansvaret övergår på en annan medlemsstat efter en viss tid (detta gäller dock inte tidsfristen för att besvara framställan om övertagande). Att ansvaret gick över på ett annat land tycks ha ökat möjligheterna att kringgå bestämmelserna och förhala förfarandena. Den nya regeln bör istället vara att när en medlemsstat fastställts som ansvarig kommer den medlemsstaten att behålla ansvaret. Framställan om återtagande har omvandlats till ett enkelt meddelande om återtagande eftersom det står klart vilken medlemsstat som är ansvarig och det inte längre finns något utrymme för ansvarsöverlåtelse. Sådana meddelanden behöver inte besvaras, men mottagandet ska bekräftas omedelbart. Detta är ett viktigt verktyg för att motverka sekundära förflyttningar, eftersom det idag är vanligare med framställan om återtagande än framställan om övertagande. Härmed sammanhänger formella påföljder vid prövningen av ansökan efter det att personen återtagits och överförts. Bestämmelserna har ändrats med avseende på hur den ansvariga medlemsstaten ska pröva ansökan efter återtagande. Detta har gjorts i syfte att motverka sekundära förflyttningar och koppla dem till negativa påföljder. En skyldighet har tillkommit för den ansvariga medlemsstaten att återta personer som beviljats internationellt skydd och som lämnat in en ny ansökan eller vistas olagligen i en annan medlemsstat. Denna skyldighet kommer att ge medlemsstaterna nödvändiga rättsliga verktyg för att verkställa överföring och återtagande, vilket är viktigt för att begränsa sekundära förflyttningar. Bestämmelserna om rättsmedel har anpassats för att väsentligt påskynda och harmonisera förfaranden för överklagande. Överklagande utlöser särskilda och korta tidsfrister och uppskjuter automatiskt verkställigheten av överföring. Ett nytt rättsmedel införs för fall när inget beslut om överföring fattats och den sökande hävdar att en familjemedlem, eller avseende ensamkommande barn en släkting, lagligen vistas i en annan medlemsstat. Förlikning har aldrig använts för formell tvistlösning sedan möjligheten infördes i Dublinkonventionen år 1990 (även om den då hade en annan utformning), varför bestämmelsen framstår som överflödig och därmed kan strykas. Syftet med den befintliga mekanismen för tidig varning och beredskap ska enligt förslaget övertas av Europeiska unionens asylbyrå som nyligen inrättats, bland annat i enlighet med kapitel 5 om övervakning och utvärdering och kapitel 6 om operativt och tekniskt stöd i förslaget om Europeiska unionens asylbyrå. Mekanismen hade redan tidigare strukits ur Dublinförordningen. Ett nät för Dublinenheterna inrättas och sköts av Europeiska unionens asylbyrå för att förbättra det praktiska samarbetet och informationsutbytet i alla frågor som gäller tillämpningen av den föreliggande förordningen, däribland utvecklingen av praktiska verktyg och riktlinjer.  Med avseende på ensamkommande barn förtydligar förslaget att det är den medlemsstat där barnet första gången lämnade in ansökan om internationellt skydd som ska vara ansvarig för att pröva ansökan, förutom om det kan påvisas att detta inte är för barnets bästa. Denna bestämmelse gör det möjligt att snabbt avgöra vilken medlemsstat som är ansvarig och därmed ge denna sårbara grupp snabb tillgång till asylförfarandet, vilket är viktigt inte minst med tanke på de kortare tidsfrister som föreslås. Bestämmelsen om rättssäkerhetsgarantier för ensamkommande barn har anpassats för att göra bedömningen av barnets bästa lättare att tillämpa i praktiken. Innan ett ensamkommande barn överförs till en annan medlemsstat ska den överförande medlemsstaten kontrollera att den andra medlemsstaten snarast kommer att vidta alla nödvändiga åtgärder enligt direktivet om asylförfaranden och direktivet om mottagningsvillkor. Alla beslut om att överföra ensamkommande barn ska dessutom föregås av en bedömning av barnets bästa som ska utföras skyndsamt av kompetent personal. II. Korrigerande tilldelningsmekanism Den omarbetade förordningen inrättar en mekanism som ska ge en rättvis fördelning av ansvaret mellan medlemsstaterna och ge snabb tillgång till asylförfarandena i situationer där en medlemsstat konfronteras med ett oproportionerligt stort antal ansökningar som ska prövas av landet enligt denna förordning. Systemet bör mildra betydande snedfördelning av medlemsstaternas ansvar för asylansökningarna som beror på tillämpningen av ansvarskriterierna. System för registrering och övervakning Ett automatiskt system inrättas för att registrera alla ansökningar och övervaka medlemsstaternas andelar av ansökningarna. Europeiska byrån för den operativa förvaltningen av stora it-system inom området frihet, säkerhet och rättvisa (eu-LISA) ska ha ansvar för utvecklingen och den tekniska driften av systemet. Så snart en asylansökan lämnas in ska medlemsstaten registrera den i det automatiska systemet, som diarieför varje ansökan med ett unikt ansökningsnummer. Så snart en medlemsstat fastställts som ansvarig för att pröva ansökan kommer uppgift om detta också att föras in i systemet. Det automatiska systemet ska även i realtid ange hur många asylansökningar som lämnats in i EU och hur de fördelas mellan medlemsstaterna samt – när den ansvariga medlemsstaten fastställts – hur många ansökningar var och en av medlemsstaterna är ansvariga för att pröva och vilken andel detta utgör i förhållande till övriga medlemsstater. Systemet kommer även att ange hur många personer som faktiskt vidarebosatts av varje medlemsstat.

Användning av den korrigerande tilldelningsmekanismen Beräkningen av medlemsstaternas respektive andel bygger på hur många asylansökningar en viss medlemsstat ansvarar för att pröva och hur många personer som faktiskt vidarebosatts till den medlemsstaten. Detta omfattar även asylansökningar för vilka medlemsstaten skulle vara ansvarig efter kontrollen av om ansökan ska avvisas, om personen kommer från ett säkert ursprungsland eller utgör en fara för den inre säkerheten Beräkningarna görs löpande på årsbasis, dvs. vid vilken tidpunkt som helst, utifrån hur många nya asylansökningar som en medlemsstat enligt systemet varit ansvarig för att pröva under det gångna året och hur många personer som faktiskt vidarebosatts. Systemet beräknar löpande vilken procentandel av ansökningarna som en medlemsstat varit ansvarig för att pröva och jämför med en referenssats utifrån en referensnyckel. Referensnyckeln bygger på två kriterier som väger 50 % vardera, nämligen medlemsstatens befolkningsstorlek och BNI. Användning av korrigerande tilldelning från en medlemsstat utlöses automatiskt om någon medlemsstat ansvarar för mer än 150 % fler ansökningar om internationellt skydd än vad som anges i referensnyckeln. Tilldelning av asylärenden med hjälp av en referensnyckel samt bestämmelser om när tilldelningen ska upphöra Så snart mekanismen utlöses kommer alla nya asylansökningar som lämnas in i den medlemsstat som är utsatt för oproportionerligt högt migrationstryck att, efter kontrollen av om ansökan ska avvisas men före Dublinkontrollen, tilldelas medlemsstater som är ansvariga för färre ansökningar än sin andel enligt referensnyckeln. Andelarna fördelas proportionellt mellan de medlemsstaterna med hjälp av referensnyckeln. Ingen ytterligare tilldelning kommer att göras till medlemsstater som ansvarar för att pröva fler ansökningar än vad som anges i referensnyckeln. Tilldelningen fortsätter så länge som den medlemsstat som är utsatt för oproportionerligt högt tryck ligger över 150 % av sitt referenstal. Familjemedlemmar som omfattas av tilldelningsförfarandet kommer att placeras i samma medlemsstat. Den korrigerande tilldelningsmekanismen bör inte få leda till att familjer splittras. Ekonomisk solidaritet En tilldelad medlemsstat kan besluta att tillfälligt inte delta i korrigeringsmekanismen under en tolvmånadersperiod. Medlemsstaten bör i så fall föra in uppgift om detta i det automatiska systemet och underrätta övriga medlemsstater, kommissionen och Europeiska unionens asylbyrå. Därefter ska de asylsökande som skulle tilldelats medlemsstaten i fråga tilldelas övriga medlemsstater istället. Den medlemsstat som tillfälligt inte deltar i den korrigerande tilldelningen ska betala en solidaritetsavgift på 250 000 euro per vägrad sökande till de andra medlemsstater som fastställs som ansvariga för att pröva asylansökningarna. Kommissionen bör anta en genomförandeakt med närmare bestämmelser om tillämpningen av solidaritetsavgiften. Europeiska unionens asylbyrå ska övervaka och till kommissionen årligen rapportera om tillämpningen av systemet med solidaritetsavgifter. Förfarande i den överförande medlemsstaten och den tilldelade medlemsstaten Den medlemsstat som använder korrigeringsmekanismen ska överföra den sökande till den tilldelade medlemsstaten och ska även överföra den sökandes fingeravtryck för att möjliggöra säkerhetskontroll i den tilldelade medlemsstaten. Syftet är att undvika sådana hinder som uppstått vid verkställighet av beslut om omplacering. Efter överföringen kommer den tilldelade medlemsstaten att göra kontroller enligt Dublinförordningen för att se om några av grundkriterierna är tillämpliga på den sökande, till exempel om denne har familjemedlemmar i en annan medlemsstat. Skulle detta vara fallet kommer den sökande att överföras till den medlemsstaten, som därmed blir ansvarig för att pröva ansökan. Översynsklausul Enligt planerna ska kommissionen se över hur den korrigerande tilldelningsmekanismen fungerar 18 månader efter det att denna förordning trätt ikraft, och därefter varje år, för att bedöma om mekanismen uppfyller målet att åstadkomma en rättvis fördelning av ansvaret mellan medlemsstaterna och lätta på trycket i medlemsstater som står inför ett oproportionerligt högt migrationstryck. Kommissionen kommer framför allt att kontrollera att tröskeln för när den korrigerande tilldelningen ska användas eller upphöra faktiskt ger en rättvis fördelning av ansvaret mellan medlemsstaterna och ger de sökande snabb tillgång till asylförfarandena i situationer där en medlemsstat konfronteras med ett oproportionerligt stort antal ansökningar som ska prövas av landet enligt denna förordning.

ê 604/2013 2016/0133 (COD) Förslag till EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS FÖRORDNING om kriterier och mekanismer för att avgöra vilken medlemsstat som är ansvarig för att pröva en ansökan om internationellt skydd som en tredjelandsmedborgare eller en statslös person har lämnat in i någon medlemsstat (omarbetning) EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 78.2 e, med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de nationella parlamenten, med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande, med beaktande av Regionkommitténs yttrande, i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet, och av följande skäl: ê 604/2013 skäl 1 (anpassad) (1)Ett antal väsentliga ändringar bör göras av rådets förordning (EG) nr 343/2003 av den 18 februari 2003 om kriterier och mekanismer för att avgöra vilken medlemsstat som har ansvaret för att pröva en asylansökan som en medborgare i tredje land har gett in i någon medlemsstat Ö Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 604/2013 Õ . Av tydlighetsskäl bör den förordningen omarbetas. ê 604/2013 skäl 2 (2)En gemensam asylpolitik, med ett gemensamt europeiskt asylsystem (Ceas), är en del av Europeiska unionens mål att gradvis upprätta ett område med frihet, säkerhet och rättvisa som är öppet för dem som av olika omständigheter tvingas söka skydd i unionen på laglig väg.

ê 604/2013 skäl 3 (3)Europeiska rådet enades vid sitt särskilda möte i Tammerfors den 15 och 16 oktober 1999 om att arbeta för att inrätta Ceas, grundat på en fullständig och allomfattande tillämpning av Genèvekonventionen om flyktingars rättsliga ställning av den 28 juli 1951 (nedan kallad Genèvekonventionen), kompletterad genom New York-protokollet av den 31 januari 1967, och på så sätt säkerställa att ingen skickas tillbaka för att bli utsatt för förföljelse, det vill säga att principen om non-refoulement upprätthålls. Utan att det påverkar ansvarskriterierna i denna förordning betraktas i detta avseende medlemsstaterna, som alla iakttar principen om non-refoulement, som säkra länder för tredjelandsmedborgare. ê 604/2013 skäl 4 (4)I slutsatserna från Tammerfors förklarades också att Ceas på kort sikt bör omfatta ett tydligt och praktiskt genomförbart sätt att fastställa vilken medlemsstat som är ansvarig för att pröva en asylansökan. ê 604/2013 skäl 5 (5)En sådan metod bör bygga på objektiva kriterier, som är rättvisa för både medlemsstaterna och de berörda personerna. Den bör särskilt göra det möjligt att snabbt fastställa ansvarig medlemsstat, för att garantera faktisk tillgång till förfarandena för beviljande av internationellt skydd och inte äventyra målet att behandla ansökningar om internationellt skydd snabbt. ê 604/2013 skäl 6 (6)Den första etappen i inrättandet av Ceas, som på sikt bör leda till ett gemensamt förfarande och en gemensam status i hela unionen för personer som beviljas internationellt skydd, har nu avslutats. I Haagprogrammet, som antogs av Europeiska rådet den 4 november 2004, fastställs målen på området för frihet, säkerhet och rättvisa under perioden 2005–2010. I Haagprogrammet uppmanades kommissionen att slutföra utvärderingen av den första etappens rättsliga instrument och att för Europaparlamentet och rådet lägga fram den andra etappens instrument och åtgärder för att kunna anta dem före 2010. ê 604/2013 skäl 7 ð ny (7)I Stockholmsprogrammet bekräftade Europeiska rådet sitt engagemang för målet att i enlighet med artikel 78 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget) senast 2012 upprätta ett gemensamt område för skydd och solidaritet för personer som beviljats internationellt skydd. Dessutom betonade det att Dublinsystemet fortfarande utgör en grundsten när det gäller att bygga upp Ceas, eftersom det tydligt fördelar ansvar mellan medlemsstater för prövning av ansökningar om internationellt skydd. ð I maj 2015 uppgav kommissionen i meddelandet om europeiska migrationsagendan att Dublinförordningen skulle utvärderas och att man vid behov skulle lägga fram ett förslag till omarbetning, i synnerhet för att få en mer rättvis fördelning av asylsökande inom EU. ï ê 604/2013 skäl 8 (8)Resurserna vid Europeiska stödkontoret för asylfrågor (nedan kallat stödkontoret), som inrättades genom Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 439/2010 , bör vara tillgängliga för att tillhandahålla lämpligt stöd till de berörda myndigheterna i de medlemsstater som ansvarar för att genomföra den här förordningen. Stödkontoret bör särskilt tillhandahålla solidaritetsåtgärder, såsom reserven för asylinsatser med asylstödgrupper, för att bistå de medlemsstater som är utsatta för särskilt tryck och där sökande av internationellt skydd (nedan kallade sökande) inte har tillgång till adekvata standarder, i synnerhet i fråga om mottagning och skydd.

ò ny (9)Europeiska unionens asylbyråbör ge lämpligt stöd för genomförandet av denna förordning, i synnerhet genom att fastställa den referensnyckel som ska användas för fördelningen av asylsökande enligt den korrigerande tilldelningsmekanismen och genom att årligen bearbeta de siffror som ligger till grund för referensnyckeln och den referensnyckel som bygger på uppgifter från Eurostat. ê 604/2013 skäl 9 (anpassad) ð ny (10)Mot bakgrund av resultaten av den utvärdering som gjorts av genomförandet av Ö förordning (EU) 604/2013 Õ i den första etappen är det lämpligt att i detta skede bekräfta de principer som ligger till grund för förordning (EG) nr 343/2003 (EU) nr 604/2013, och samtidigt, på grundval av gjorda erfarenheter, göra nödvändiga förbättringar för att öka effektiviteten i Dublinsystemet och i det skydd som beviljas personer som ansöker om internationellt skydd enligt det systemet. Eftersom ett välfungerande Dublinsystem är viktigt för Ceas bör dess principer och funktion ses över när andra komponenter av Ceas och unionens verktyg för solidaritet byggs upp. En omfattande. kontroll av ändamålsenligheten bör föreskrivas i form av en evidensbaserad översyn av Dublinsystemets rättsliga, ekonomiska och sociala effekter, inbegripet dess inverkan på de grundläggande rättigheterna. ð Med utgångspunkt i denna utvärdering och samråd med medlemsstaterna, Europaparlamentet och andra aktörer, framstår det som lämpligt att i förordningen fastställa åtgärder som ska åstadkomma en rättvisare fördelning av ansökningarna om internationellt skydd mellan medlemsstaterna, i synnerhet för att undvika att en oproportionerligt stor börda läggs på vissa medlemsstater. ï ê 604/2013 skäl 10 (11)För att säkerställa likabehandling av alla personer som ansöker om eller åtnjuter internationellt skydd, och överensstämmelse med det befintliga unionsregelverket på asylområdet, särskilt Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/95/EUav den 13 december 2011 om normer för när tredjelandsmedborgare eller statslösa personer ska anses berättigade till internationellt skydd för en enhetlig status för flyktingar eller personer som uppfyller kraven för att betecknas som subsidiärt skyddsbehövande och för innehållet i det beviljade skyddet, omfattar tillämpningsområdet för denna förordning personer som ansöker om subsidiärt skydd och personer som uppfyller kraven för att betecknas som subsidiärt skyddsbehövande. ò ny (12)Personer som beviljats internationellt skydd bör omfattas av denna förordnings tillämpningsområde, för att se till att sådana personer som beviljats internationellt skydd och som rest till en annan medlemsstat än den ansvariga medlemsstaten, utan att uppfylla villkoren för vistelse i den andra medlemsstaten, återtas av den ansvariga medlemsstaten. ê 604/2013 skäl 11 (13)Europaparlamentets och rådets direktiv 2013/33/EU av den 26 juni 2013 om normer för mottagande av personer som ansöker om internationellt skydd bör vara tillämpligt på förfarandet för att fastställa ansvarig medlemsstat enligt denna förordning, om inte annat följer av begränsningarna för tillämpningen av det direktivet. ê 604/2013 skäl 12 (14)Europaparlamentets och rådets direktiv 2013/32/EU av den 26 juni 2013 om gemensamma förfaranden för att bevilja och återkalla internationellt skydd bör dessutom vara tillämpligt och utan att det påverkar tillämpningen av bestämmelserna om rättssäkerhetsgarantier som regleras enligt denna förordning, om inte annat följer av begränsningarna för tillämpningen av det direktivet. ê 604/2013 skäl 13

(15)I enlighet med Förenta nationernas konvention av år 1989 om barnets rättigheter och Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna bör barnets bästa komma i främsta rummet vid tillämpningen av denna förordning. Vid bedömningen av barnets bästa bör medlemsstaterna i synnerhet ta vederbörlig hänsyn till den underåriges välbefinnande och sociala utveckling, säkerhets- och trygghetshänsyn och den underåriges egna synpunkter beroende på hans eller hennes ålder och mognad, inklusive hans eller hennes bakgrund. Dessutom bör det införas särskilda rättssäkerhetsgarantier för ensamkommande barn på grund av deras särskilda sårbarhet. ê 604/2013 skäl 14 (16)I enlighet med Europeiska konventionen om de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna och med Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna bör respekten för familjelivet vara en fråga av största vikt för medlemsstaterna vid tillämpningen av denna förordning. ò ny (17)För att hindra överföring mellan medlemsstaterna av personer vars asylansökan ska avvisas, personer som troligen inte är i behov av internationellt skydd eller personer som utgör en fara för den inre säkerheten är det nödvändigt att se till att den första ansökningsmedlemsstaten kontrollerar om ansökan ska avvisas med hänvisning till principen om första asylland eller säkert tredjeland, samt med hjälp av det påskyndade förfarandet prövar ansökningar som lämnats in av personer från ett sådant säkert tredjeland som finns upptaget på EU:s förteckning eller av personer som utgör en fara för den inre säkerheten. ê 604/2013 skäl 15 (18)Om en och samma medlemsstat gör en samlad prövning av ansökningar om internationellt skydd från medlemmar i samma familj kan det säkerställas att ansökningarna prövas grundligt, att de beslut som fattas i dessa ärenden blir enhetliga och att medlemmar i samma familj inte skiljs från varandra. ò ny (19)Definitionen av familjemedlemmar i denna förordning bör även omfatta sökandens syskon. Att återförena syskon är av särskild vikt för att förbättra de sökandes möjligheter till integration och därmed minska sekundär förflyttning. Definitionen av familjemedlemmar bör även återspegla den verklighet som ligger bakom dagens migrationsutveckling, där sökande ofta anländer till medlemsstaternas territorium efter en lång tids transitering. Definitionen bör därmed även ta hänsyn till familjebildningar som uppkommit utanför ursprungslandet, men före ankomsten till medlemsstaternas territorium. Denna begränsade och målriktade utvidgning av definitionen väntas minska incitamenten till sekundär förflyttning av vissa asylsökande inom EU. ê 604/2013 skäl 16 ð ny (20)För att säkerställa full respekt för principen om familjens enhet och hänsyn till barnets bästa, bör förekomsten av ett beroendeförhållande mellan en sökande och dennes barn, syskon eller förälder på grund av sökandens graviditet eller moderskap, hälsotillstånd eller höga ålder göras till ett bindande ansvarskriterium. Om sökanden är ett ensamkommande barn bör även närvaron av en familjemedlem eller en släkting som kan ta hand om honom eller henne, på en annan medlemsstats territorium, göras till ett bindande ansvarskriterium. ð För att avvärja sådan sekundär förflyttning av ensamkommande barn som inte är för deras bästa bör ansvarig medlemsstat, om det inte finns några familjemedlemmar eller släktingar, vara den där det ensamkommande barnet första gången lämnat in ansökan om internationellt skydd, om det inte kan påvisas att detta inte är för barnets bästa. Innan ett ensamkommande barn överförs till en annan medlemsstat bör den överförande medlemsstaten kontrollera att den andra medlemsstaten kommer att vidta alla nödvändiga och lämpliga åtgärder för att garantera lämpligt skydd av barnet, i synnerhet snarast utse en eller flera företrädare som ska ha i uppgift att bevaka barnets rättigheter. Alla beslut om att överföra ensamkommande barn bör föregås av en bedömning av barnets bästa som ska utföras av personal med erforderlig kompetens och erfarenhet. ï ê 604/2013 skäl 17 (anpassad) ð ny

(21)ð Att en medlemsstat tar ansvar för att pröva en ansökan som lämnats in till den när den inte är ansvarig för att pröva ansökan enligt kriterierna i den här förordningen kan undergräva systemets effektivitet och hållbarhet och bör därför endast förekomma i undantagsfall. ï Varje Ö En Õ medlemsstat bör Ö därför Õ kunna frångå ansvarskriterierna, särskilt ð endast ï om det föreligger humanitära och ömmande skäl, ð i synnerhet familjeskäl, innan det fastställts vilken medlemsstat som är ansvarig ï i syfte att sammanföra familjemedlemmar, släktingar eller andra närstående och pröva en ansökan om internationellt skydd som den staten har mottagit eller som lämnats in i en annan medlemsstat, även om de inte skulle vara ansvariga för prövningen enligt de bindande kriterierna i denna förordning. ò ny (22)För att se till att syftet med förordningen uppnås och undanröja hinder för tillämpningen, i synnerhet för att undvika att personer avviker eller sekundärt förflyttar sig mellan medlemsstaterna, är det nödvändigt att fastställa klara och tydliga skyldigheter som den sökande ska åläggas inom ramen för förfarandet och i god tid underrättas om i vederbörlig ordning. Överträdelse av dessa rättsliga skyldigheter bör leda till lämpliga och proportionerliga formella påföljder för sökanden samt lämpliga och proportionerliga påföljder med avseende på mottagningsvillkoren. I enlighet med Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna bör den medlemsstat där sökanden vistas i vart fall ombesörja personens omedelbara materiella behov. ê 604/2013 skäl 18 (anpassad) ð ny (23)En personlig intervju med sökanden bör hållas för att underlätta fastställandet av vilken medlemsstat som är ansvarig för prövningen av en ansökan om internationellt skydd ð om inte sökanden har avvikit eller de uppgifter sökanden lämnat räcker för att avgöra vilken medlemsstat som är ansvarig ï. Sökanden bör omedelbart efter det att ansökan om internationellt skydd har lämnats in underrättas Ö i synnerhet Õ om tillämpningen av denna förordning, ð om att det inte går att välja vilken medlemsstat som ska pröva en asylansökan, om sina skyldigheter enligt denna förordning och om följderna av att inte fullgöra dem. ï samt om möjligheten att under den personliga intervjun lämna information om familjemedlemmar, släktingar eller andra närstående som befinner sig i medlemsstaterna, för att underlätta den ansvariga medlemsstatens bedömningsprocess. ê 604/2013 skäl 19 ð ny (24)För att garantera ett effektivt skydd av den berörda individens rättigheter är det viktigt att fastställa rättssäkerhetsgarantier och rätten till ett effektivt rättsmedel i samband med beslut om överföring till den ansvariga medlemsstaten, särskilt i enlighet med artikel 47 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. ð Ett effektivt rättsmedel bör också tillhandahållas när inget beslut om överföring fattas men den sökande hävdar att en annan medlemsstat är ansvarig eftersom den sökande har en familjemedlem, eller avseende ensamkommande barn en släkting, i en annan medlemsstat. ï För att säkerställa respekten för internationell rätt bör ett effektivt rättsmedel för sådana beslut omfatta prövning såväl av tillämpningen av denna förordning som av den rättsliga och faktiska situationen i den medlemsstat till vilken den sökande överförs. ð Omfattningen av det effektiva rättsmedlet bör begränsas till en bedömning av om det föreligger risk för överträdelse av den sökandes grundläggande rättigheter med avseende på respekten för familjelivet, barnets rättigheter eller förbudet mot omänsklig eller förnedrande behandling. ï ò ny (25)Den medlemsstat som fastställs som ansvarig för att pröva asylansökan enligt denna förordning bör fortsättningsvis vara ansvarig för att pröva alla påföljande ansökningar från samma person, däribland eventuella tillkommande ansökningar, i enlighet med artikel 40, 41 och 42 i direktiv 2013/32/EU, oavsett om den sökande lämnat eller avlägsnats från medlemsstaternas territorium. De bestämmelser i förordning (EU) 604/2013 som föreskriver att ansvaret under vissa förutsättningar ska övergå på en annan medlemsstat, till exempel en viss tid efter det att fristen för att verkställa överföringar löpt ut, skapade incitament att avvika och bör därför strykas. (26)För att säkerställa snabbt fastställande av ansvarsfrågan och tilldelning mellan medlemsstaterna av personer som ansöker om internationellt skydd bör man i största möjliga mån harmonisera och korta tidsfristerna för att sända och besvara framställningar om övertagande, sända meddelanden om återtagande, verkställa överföringar samt överklaga och pröva överklaganden. ê 604/2013 skäl 20 (27)Förvar av sökande bör följa den grundläggande principen att personer inte bör hållas i förvar enbart av det skälet att de ansöker om internationellt skydd. Förvar bör pågå en så kort tidsperiod som möjligt och följa nödvändighets- och proportionalitetsprinciperna. Förvar av asylsökande måste särskilt ske i enlighet med artikel 31 i Genèvekonventionen. De förfaranden som föreskrivs i denna förordning med avseende på personer som hålls i förvar bör, som en fråga av största vikt, tillämpas inom kortaste möjliga tidsfrister. När det gäller de allmänna garantier som reglerar förvar, samt villkoren för förvar, bör medlemsstaterna i förekommande fall tillämpa bestämmelserna i direktiv 2013/33/EU också på personer som hålls i förvar på grundval av denna förordning.

ê 604/2013 skäl 21 (28)Brister i, eller sammanbrott av asylsystem, som ett särskilt tryck på systemen ofta kan förvärra eller bidra till, kan riskera den smidiga funktionen hos det system som inrättats genom denna förordning, vilket kan medföra en risk för kränkning av de rättigheter som sökande har enligt unionsregelverket på asylområdet och Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna samt andra internationella förpliktelser i fråga om mänskliga rättigheter och flyktingars rättigheter. ò ny (29)Regelrätt registrering av alla asylansökningar i EU under ett unikt ansökningsnummer bör öka möjligheterna att upptäcka flerfaldiga ansökningar, förebygga irreguljära sekundära förflyttningar och asylshopping. Ett automatiskt system bör inrättas för att underlätta tillämpningen av denna förordning. Systemet bör göra det möjligt att registrera asylansökningar som lämnats in i EU, övervaka vilken andel av ansökningarna som behandlas av de olika medlemsstaterna och korrekt tillämpa den korrigerande tilldelningsmekanismen. (30)Europeiska byrån för den operativa förvaltningen av stora it-system inom området frihet, säkerhet och rättvisa som inrättades genom förordning (EU) nr 1077/2011 bör vara ansvarig för att förbereda, utveckla och driva det centrala systemet och infrastrukturen för kommunikation mellan det centrala systemet och de nationella infrastrukturerna. ê 604/2013 skäl 22 ð ny (31)En process för tidig varning, beredskap och hantering av asylkriser som syftar till att förhindra att asylsystem försvagas eller bryter samman, i samband med vilken stödkontoret spelar en central roll genom att utnyttja sina befogenheter enligt förordning (EU) nr 439/2010, bör inrättas i syfte att säkerställa ett solitt samarbete inom ramen för den här förordningen och för att utveckla ömsesidigt förtroende mellan medlemsstaterna i fråga om asylpolitik. Denna process bör säkerställa att unionen så snabbt som möjligt varnas om farhågor för att det system som inrättats genom denna förordning inte längre kan fungera smidigt på grund av att en eller flera medlemsstaters asylsystem utsätts för särskilt tryck och/eller på grund av brister i en eller flera medlemsstaters asylsystem. En sådan process skulle göra det möjligt för unionen att främja förebyggande åtgärder i ett tidigt skede och att uppmärksamma sådana situationer politiskt på ett lämpligt sätt. Solidaritet, som är en avgörande komponent i Ceas, och ömsesidigt förtroende går hand i hand. Genom att stärka detta förtroende kan processen för tidig varning, beredskap och hantering av asylkriser förbättra möjligheterna att rikta konkreta åtgärder för verklig och konkret solidaritet till medlemsstaterna i syfte att bistå de berörda medlemsstaterna i allmänhet och sökandena i synnerhet. I enlighet med artikel 80 i EUF-fördraget i fördraget, där det föreskrivs att unionsakterna, när det är nödvändigt, ska innehålla lämpliga åtgärder för tillämpningen av principen om solidaritet., ð En korrigerande tilldelningsmekanism bör inrättas för att ge en rättvis fördelning av ansvaret mellan medlemsstaterna och ge asylsökande snabb tillgång till förfaranden för internationellt skydd i situationer där en medlemsstat konfronteras med ett oproportionerligt stort antal ansökningar som ska prövas av landet enligt denna förordning. ï och förfarandet bör åtföljas av dessa åtgärder. Slutsatserna om en gemensam ram för verklig och konkret solidaritet med medlemsstater som är utsatta för särskilda påfrestningar på sina asylsystem, även till följd av blandade migrationsströmmar, vilka antogs av rådet den 8 mars 2012, är en ”verktygslåda” med existerande och potentiella nya åtgärder, som bör beaktas i samband med mekanismen för tidig varning, beredskap och krishantering. ò ny (32)En referensnyckel som bygger på befolkningens storlek och medlemsstaternas ekonomiska situation bör användas som hållpunkt för användningen av den korrigerande tilldelningsmekanismen, tillsammans med en tröskel så att mekanismen kan hjälpa medlemsstater som står inför ett oproportionerligt högt migrationstryck. Användning av korrigerande tilldelning från en medlemsstat bör utlösas automatiskt om någon medlemsstat ansvarar för mer än 150 % fler ansökningar om internationellt skydd än vad som anges i referensnyckeln. För att på ett uttömmande sätt återspegla varje medlemsstats ansträngningar bör antalet personer som faktiskt vidarebosatts till den medlemsstaten läggas till antalet personer som ansökt om internationellt skydd för denna beräkning. (33)När mekanismen används bör personer som ansökt om internationellt skydd i en tilldelande medlemsstat tilldelas andra medlemsstater som inte behandlar sin andel av ansökningarna enligt den referensnyckel som är tillämplig på dem. Lämpliga bestämmelser bör antas om sökanden på allvarliga grunder kan betraktas som en fara för den inre säkerheten eller den allmänna ordningen i medlemsstaten, i synnerhet bestämmelser om informationsutbyte mellan behöriga asylmyndigheter i medlemsstaterna. Efter överföringen bör den tilldelade medlemsstaten fastställa vilken medlemsstat som är ansvarig och bör ansvara för att pröva asylansökan om det inte föreligger övervägande ansvarskriterier, i synnerhet med avseende på eventuella familjemedlemmar, och i så fall fastställa att en annan medlemsstat ska pröva ansökan. (34)Enligt mekanismen ska kostnaderna för överföring av den sökande till den tilldelade medlemsstaten ersättas från EU:s budget. (35)En tilldelad medlemsstat får besluta att under en tolvmånadersperiod inte godta tilldelning av asylsökande; i så fall ska uppgift om detta föras in i det automatiska systemet och övriga medlemsstater, kommissionen och Europeiska unionens asylbyrå underrättas. Sökande som skulle ha tilldelats den medlemsstaten ska då tilldelas övriga medlemsstater istället. Den medlemsstat som tillfälligt inte deltar i den korrigerande tilldelningen bör betala en solidaritetsavgift på 250 000 euro per vägrad sökande till den andra medlemsstat som fastställs som ansvarig för att pröva asylansökan. Kommissionen bör anta närmare bestämmelser om tillämpningen av solidaritetsavgiften i en genomförandeakt. Europeiska unionens asylbyrå ska övervaka och till kommissionen årligen rapportera om tillämpningen av systemet med solidaritetsavgifter. ê 604/2013 skäl 22 Medlemsstaterna bör samarbeta med stödkontoret vid insamlingen av information om medlemsstaternas förmåga att hantera särskilt tryck på sina asyl- och mottagningssystem, särskilt inom ramen för tillämpningen av denna förordning. Stödkontoret bör regelbundet rapportera om den information som samlats in i enlighet med förordning (EU) nr 439/2010.

ê 604/2013 skäl 24 (36)Enligt kommissionens förordning (EG) nr 1560/2003 får överföringar till den medlemsstat som är ansvarig för prövning av en ansökan om internationellt skydd genomföras på frivillig grund, i form av kontrollerad avresa eller med eskort. Medlemsstaterna bör främja frivillig överföring genom att förse sökanden med adekvat information och bör se till att kontrollerade avresor och avresor med eskort genomförs på ett humant sätt, i full överensstämmelse med de berörda personernas grundläggande rättigheter och mänskliga värdighet samt för barnets bästa och med största möjliga beaktande av utvecklingen när det gäller relevant rättspraxis, särskilt beträffande överföringar av humanitära skäl. ê 604/2013 skäl 25 (37)Ett gradvist upprättande av ett område utan inre gränser, där fri rörlighet för personer garanteras i enlighet med EUF-fördraget, och införandet av en unionspolitik för villkoren för tredjelandsmedborgares inresa och vistelse, med gemensamma insatser för att hantera de yttre gränserna, gör det nödvändigt att finna en jämvikt mellan ansvarskriterierna i solidarisk anda. ò ny (38) [Den allmänna dataskyddsförordningen (EU) .../2016] är tillämplig på medlemsstaternas behandling av personuppgifter enligt den här förordningen från det datum som anges i den förordningen. Fram till den dagen är direktiv 95/46/EG tillämpligt. Medlemsstaterna bör vidta lämpliga tekniska och organisatoriska åtgärder för att säkerställa och kunna styrka att behandling utförs i enlighet med den förordningen och de bestämmelser i den föreliggande förordningen som preciserar dessa krav. Åtgärderna ska särskilt avse att garantera säkerheten för personuppgifter som behandlas enligt denna förordning, särskilt för att förhindra olaglig eller obehörig åtkomst, eller röjande, ändring eller förlust av personuppgifter som behandlas. Varje medlemsstats behöriga tillsynsmyndighet eller tillsynsmyndigheter bör övervaka lagligheten i de berörda myndigheternas behandling av personuppgifter, däribland överföring till och från det automatiska systemet och till de myndigheter som är behöriga att utföra säkerhetskontroll. (39)All behandling av personuppgifter som utförs av Europeiska unionens asylbyrå bör ske under tillsyn av

Europeiska datatillsynsmannen i enlighet med förordning (EG) nr 45/2001 och bestämmelserna om uppgiftsskydd i [förslag till förordning om Europeiska unionens asylbyrå och om återkallande av förordning (EU) nr 439/2010]. ê 604/2013 skäl 26 (anpassad) Europaparlamentets och rådets direktiv 95/46/EG av den 24 oktober 1995 om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter är tillämpligt på sådan behandling av personuppgifter som utförs av medlemsstaterna i enlighet med denna förordning. ê 604/2013 skäl 27 Utbytet av sökandes personuppgifter, inklusive känsliga uppgifter om hans eller hennes hälsotillstånd, före en överföring kommer att säkerställa att de behöriga asylmyndigheterna kan ge de sökande adekvat stöd och säkerställer kontinuitet i det skydd och de rättigheter som tillkommer de sökande. Särskilda åtgärder bör vidtas för att säkerställa skyddet av uppgifter om sökande som befinner sig i denna situation, i enlighet med direktiv 95/46/EG. ê 604/2013 skäl 28 (40)Det går att underlätta tillämpningen av denna förordning och göra den effektivare genom bilaterala överenskommelser mellan medlemsstaterna för att förbättra kommunikationen mellan behöriga myndigheter, korta ner tidsfrister för förfaranden eller förenkla handläggningen av framställningar om övertagande eller återtagande och fastställa former för överföringar. ê 604/2013 skäl 29

(41)Det är nödvändigt att säkerställa överensstämmelse mellan bestämmelserna om ansvarig medlemsstat i förordning (EG) nr 343/2003 (EU) nr 604/2013 och motsvarande bestämmelser i den här förordningen. Man bör även se till att den här förordningen överensstämmer med [förslag till förordning om omarbetning av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 603/2013] av den 26 juni 2013 om inrättande av Eurodac för jämförelse av fingeravtryck för en effektiv tillämpning av förordning (EU) nr 604/2013 om kriterier och mekanismer för att avgöra vilken medlemsstat som är ansvarig för att pröva en ansökan om internationellt skydd som en tredjelandsmedborgare eller en statslös person har lämnat in i någon medlemsstat och för när medlemsstaternas brottsbekämpande myndigheter begär jämförelser med Eurodacuppgifter för brottsbekämpande ändamål . ò ny (42)Ett nät för behöriga myndigheter i medlemsstaterna bör inrättas och skötas av Europeiska unionens asylbyrå för att förbättra det praktiska samarbetet och informationsutbytet i alla frågor som gäller tillämpningen av den föreliggande förordningen, däribland utvecklingen av praktiska verktyg och riktlinjer. ê 604/2013 skäl 30 (43)Användningen av Eurodacsystemet, som inrättades genom förordning [förslag till förordning om omarbetning av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 603/2013], bör underlätta tillämpningen av den här förordningen. ê 604/2013 skäl 31 (44)Användningen av informationssystemet för viseringar, som inrättades genom Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 767/2008 av den 9 juli 2008 om informationssystemet för viseringar (VIS) och utbytet mellan medlemsstaterna av uppgifter om viseringar för kortare vistelse, särskilt genomförandet av artiklarna 21 och 22 i denna, bör underlätta tillämpningen av den här förordningen. ê 604/2013 skäl 32 (45)I fråga om behandlingen av personer som omfattas av tillämpningsområdet för denna förordning är medlemsstaterna bundna av sina förpliktelser enligt internationella rättsliga instrument, inklusive relevant rättspraxis från Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna. ê 604/2013 skäl 33 (46)För att säkerställa enhetliga villkor för genomförandet av denna förordning bör kommissionen tilldelas genomförandebefogenheter. Dessa befogenheter bör utövas i enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 182/2011 av den 16 februari 2011 om fastställande av allmänna regler och principer för medlemsstaternas kontroll av kommissionens utövande av sina genomförandebefogenheter. ê 604/2013 skäl 34 (anpassad) ð ny (47)Granskningsförfarandet bör användas för att anta en gemensam broschyr om Dublin- och Eurodaclagstiftningen, samt en särskild broschyr för ensamkommande barn, ett standardformulär för utbyte av relevanta uppgifter om ensamkommande barn, enhetliga villkor för utbyte av uppgifter om underåriga och personer i beroendeställning, enhetliga villkor för utarbetande och översändande av Ö framställan Õ om övertagande och ð meddelanden ï om återtagande framställningar, två förteckningar över relevanta delar av bevis och indicier, och regelbunden revidering av dessa, en laissez passer, enhetliga villkor för uppgifter rörande överföringar, ett standardformulär för utbyte av uppgifter före en överföring, ett gemensamt hälsointyg, enhetliga villkor och förfaranden för utbyte av uppgifter om en persons hälsotillstånd före en överföring och säkra elektroniska överföringskanaler för översändande av framställningar.

ê 604/2013 skäl 35 (anpassad) (48)För att fastställa kompletterande bestämmelser bör befogenheten att anta akter i enlighet med artikel 290 i EUF-fördraget delegeras till kommissionen vad gäller identifiering av familjemedlemmar eller släktingar till ett ensamkommande barn, kriterier för att fastställa förekomsten av erkända familjeband, kriterier som ska beaktas vid bedömningen av en släktings förmåga att ta hand om ett ensamkommande barn i de fall när familjemedlemmar, syskon eller släktingar vistas i mer än en medlemsstat, kriterier för att bedöma ett beroendeförhållande, kriterier som ska beaktas vid bedömningen av en persons förmåga att ta hand om en person i beroendeställning och de uppgifter som ska beaktas vid bedömningen av en oförmåga att resa under en betydande tid. När kommissionen utövar sin befogenhet att anta delegerade akter ska den inte överskrida räckvidden för barnets bästa som fastställs i artikel 68(3) i denna förordning. Det är av särskild betydelse att kommissionen genomför lämpliga samråd under sitt förberedande arbete, inklusive på expertnivå Ö och att samråden anordnas i enlighet med principerna i det interinstitutionella avtalet om bättre lagstiftning av den 13 april 2016 Õ. Ö För att säkerställa lika stor delaktighet i förberedelserna av delegerade akter ska Europaparlamentet och rådet få alla dokument samtidigt som medlemsstaternas experter och deras experter ska systematiskt ges tillträde till möten i kommissionens expertgrupper som arbetar med förberedelser av delegerade akter. Õ När kommissionen förbereder och utarbetar delegerade akter bör den se till att relevanta handlingar översänds samtidigt till Europaparlamentet och rådet och att det sker så snabbt som möjligt och på lämpligt sätt. ê 604/2013 skäl 36 (49)Vid tillämpningen av denna förordning, inklusive i samband med förberedandet av delegerade akter bör kommissionen samråda med experter från bland annat alla relevanta nationella myndigheter. ê 604/2013 skäl 37 (50)Närmare bestämmelser för tillämpningen av förordning (EG) nr 343/2003 (EU) nr 604/2013 har fastställts genom förordning (EG) nr 1560/2003. Vissa av bestämmelserna i förordning (EG) nr 1560/2003 i dess ändrade lydelse enligt förordning 118/2014 bör införlivas med den här förordningen, antingen av tydlighetsskäl eller därför att de kan fylla ett allmänt syfte. Det är särkskilt viktigt för både medlemsstaterna och de berörda sökandena att det finns en allmän mekanism för att finna en lösning i fall där medlemsstater har skilda uppfattningar om tillämpningen av en bestämmelse i den här förordningen. Det är därför motiverat att införliva den mekanism för lösning av tvister rörande den humanitära klausulen som föreskrivs i förordning (EG) nr 1560/2003 i den här förordningen och att utvidga dess tillämpningsområde till den här förordningen i sin helhet. ê 604/2013 skäl 38 (51)En effektiv övervakning av genomförandet av denna förordning förutsätter att den utvärderas regelbundet. ò ny (52)För att kontrollera att den korrigerande tilldelningsmekanismen enligt denna förordning uppfyller målet att åstadkomma en rättvis fördelning av ansvaret mellan medlemsstaterna och att mildra det oproportionerliga migrationstryck som vissa medlemsstater utsätts för, bör kommissionen se över hur mekanismen fungerar och i synnerhet kontrollera att tröskeln för när den korrigerande tilldelningen används eller upphör faktiskt åstadkommer en rättvis fördelning av ansvaret mellan medlemsstaterna och ger snabb tillgång till förfarandena för att ansöka om internationellt skydd i situationer där en medlemsstat konfronteras med ett oproportionerligt stort antal ansökningar som ska prövas av landet enligt denna förordning ê 604/2013 skäl 39 (53)Denna förordning respekterar de grundläggande rättigheter och iakttar de principer som erkänns särskilt i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. Förordningen syftar särskilt till att trygga full respekt för den rätt till asyl som garanteras i artikel 18 i stadgan och för de rättigheter som erkänns i artiklarna 1, 4, 7, 24 och 47 i stadgan. Denna förordning bör därför tillämpas i enlighet med detta. ê 604/2013 skäl 40

(54)Eftersom målet för denna förordning, nämligen att införa kriterier och mekanismer för att avgöra vilken medlemsstat som är ansvarig för att pröva en ansökan om internationellt skydd som en tredjelandsmedborgare eller en statslös person har lämnat in i någon medlemsstat, inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna och det därför, på grund av denna förordnings omfattning och verkningar, bättre kan uppnås på unionsnivå, kan unionen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördraget om Europeiska unionen (EU-fördraget). I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går denna förordning inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå detta mål. ê 604/2013 skäl 41 I enlighet med artiklarna 3 och 4a.1 i protokoll nr 21 om Förenade kungarikets och Irlands ställning med avseende på området med frihet, säkerhet och rättvisa, fogat till EU-fördraget och EUF-fördraget, har dessa medlemsstater meddelat att de önskar delta i antagandet och tillämpningen av denna förordning. ò ny (55) [I enlighet med artikel 3 i protokoll nr 21 om Förenade kungarikets och Irlands ställning med avseende på området med frihet, säkerhet och rättvisa, fogat till fördraget om Europeiska unionen och fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, har dessa medlemsstater meddelat att de önskar delta i antagandet och tillämpningen av denna förordning.] ELLER (56)[I enlighet med artiklarna 1 och 2 i protokoll nr 21 om Förenade kungarikets och Irlands ställning med avseende på området med frihet, säkerhet och rättvisa, fogat till fördraget om Europeiska unionen och fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, och utan att det påverkar tillämpningen av artikel 4 i det protokollet, deltar dessa medlemsstater inte i antagandet av denna förordning, som inte är bindande för eller tillämplig på dem.] ELLER (53) [I enlighet med artiklarna 1 och 2 i protokoll nr 21 om Förenade kungarikets och Irlands ställning med avseende på området med frihet, säkerhet och rättvisa, fogat till fördraget om Europeiska unionen och fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, och utan att det påverkar tillämpningen av artikel 4 i det protokollet, deltar Förenade kungariket inte i antagandet av denna förordning, som inte är bindande för eller tillämplig på Förenade kungariket.] (54) [I enlighet med artikel 3 i protokoll nr 21 om Förenade kungarikets och Irlands ställning med avseende på området med frihet, säkerhet och rättvisa, fogat till fördraget om Europeiska unionen och fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, har Irland (genom en skrivelse av den ....) meddelat att det önskar delta i antagandet och tillämpningen av denna förordning.] ELLER (53) I enlighet med artikel 3 i protokoll nr 21 om Förenade kungarikets och Irlands ställning med avseende på området med frihet, säkerhet och rättvisa, fogat till fördraget om Europeiska unionen och fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, har Förenade kungariket (genom en skrivelse av den ...) meddelat att det önskar delta i antagandet och tillämpningen av denna förordning. (54) I enlighet med artiklarna 1 och 2 i protokoll nr 21 om Förenade kungarikets och Irlands ställning med avseende på området med frihet, säkerhet och rättvisa, fogat till fördraget om Europeiska unionen och fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, och utan att det påverkar tillämpningen av artikel 4 i det protokollet, deltar Irland inte i antagandet av denna förordning, som inte är bindande för eller tillämplig på Irland.] ê 604/2013 skäl 42 (57)I enlighet med artiklarna 1 och 2 i protokoll nr 22 om Danmarks ställning, fogat till EU-fördraget och EUF-fördraget, deltar Danmark inte i antagandet av denna förordning, som inte är bindande för eller tillämplig på Danmark. ê 604/2013 (anpassad)

ð ny HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. KAPITEL I SYFTE OCH DEFINITIONER Artikel 1 Syfte I denna förordning fastställs kriterier och mekanismer för att fastställa vilken Ö enskild Õ medlemsstat som är ansvarig för att pröva en ansökan om internationellt skydd som lämnats in i en av medlemsstaterna av en tredjelandsmedborgare eller en statslös person (nedan kallad den ansvariga medlemsstaten). Artikel 2 Definitioner I denna förordning gäller följande definitioner: a) tredjelandsmedborgare: varje person som inte är unionsmedborgare enligt artikel 20.1 i EUF-fördraget och som inte heller är medborgare i en stat som deltar i denna förordning genom ett avtal med Europeiska unionen. b) ansökan om internationellt skydd: en ansökan om internationellt skydd i den mening som avses i artikel 2 h i direktiv 2011/95/EU. c) sökande: en tredjelandsmedborgare eller en statslös person som har lämnat en ansökan om internationellt skydd som ännu inte har slutligt avgjorts. d) prövning av ansökan om internationellt skydd: alla de prövningsåtgärder, beslut eller avgöranden som ankommer på de behöriga myndigheterna rörande en ansökan om internationellt skydd enligt direktiv 2013/32/EU och direktiv 2011/95/EU, med undantag för förfarandena för att fastställa ansvarig medlemsstat i enlighet med denna förordning. e) återkallande av en ansökan om internationellt skydd: åtgärder varigenom den sökande i enlighet med direktiv 2013/32/EU, uttryckligen eller underförstått, avbryter det förfarande som inleddes i och med att han eller hon lämnade in sin ansökan om internationellt skydd. f) person som beviljats internationellt skydd: en tredjelandsmedborgare eller en statslös person som har beviljats internationellt skydd i den mening som avses i artikel 2 a i direktiv 2011/95/EU. g) familjemedlemmar: följande familjemedlemmar till den sökande, om dessa befinner sig på medlemsstaternas territorium och under förutsättning att familjen existerade ð innan den sökande anlände till medlemsstaternas territorium ï redan i ursprungslandet: –Sökandens make eller maka eller ogifta partner i ett varaktigt förhållande, om lag eller praxis i den berörda medlemsstaten behandlar ogifta par som jämställda med gifta par i sin nationella rätt avseende tredjelandsmedborgare. –Underåriga barn till sådana par som avses i första strecksatsen eller till sökanden, förutsatt att de är ogifta och oavsett om de är födda inom eller utom äktenskapet eller adopterade enligt nationell rätt. –Om sökanden är underårig och ogift, fadern, modern eller en annan vuxen som ansvarar för sökanden enligt lag eller praxis i den medlemsstat där den vuxna befinner sig.

–Om den person som beviljats internationellt skydd är underårig och ogift, fadern, modern eller en annan vuxen som ansvarar för denne antingen enligt lag eller praxis i den medlemsstat där den person som beviljats internationellt skydd befinner sig,. ò ny –Den sökandes syskon. ê 604/