Tillkännagivande om inledande av ett undersökningsförfarande rörande ett handelshinder i den mening som avses i rådets förordning (EG) nr 3286/94 i form av de subventioner som Förenta staterna ger till produktionen av oljeväxtfrön

(2003/C 58/03)

Den 10 januari 2003 mottog kommissionen ett klagomål enligt artikel 3 i rådets förordning (EG) nr 3286/94(1) (nedan kallad "förordningen").

1. Klagande

Klagomålet ingavs av European Oilseed Alliance (nedan kallat "EOA"). EOA är en handelsorganisation bestående av nationella sammanslutningar från Tyskland, Förenade kungariket, Spanien, Frankrike och Sverige. Alla producenter av oljeväxtfrön och vissa andra yrkeskategorier på området (t.ex. verksamheter som lagrar, bearbetar eller använder grödor) är medlemmar i dessa nationella sammanslutningar. EOA:s medlemsorganisationer står för 86 % av den europeiska produktionen av oljeväxtfrön.

EOA är en sammanslutning som agerar på uppdrag av en gemenskapsindustri, i detta fall producenterna av oljeväxtfrön, i den mening som avses i artiklarna 2.5 och 3.1 i förordningen.

2. Produkt

Klagomålet rör subventioner som ges till produktion av oljeväxtfrön i Förenta staterna. Oljeväxtfrön är en grupp av plantor som odlas för sin olja och sina proteiner. Till de viktiga oljeväxtfrön som produceras i världen hör sojabönfrön, rapsfrön och solrosfrön. Till de mindre viktiga oljeväxtfröna hör linfrön, safflorfrön och sesamfrön. Oljeväxtfrön omfattas av följande nummer i Kombinerade nomenklaturen: 1201, 1204, 1205, 1206 och 1207.

3. Ärende

Klagomålet rör ett handelshinder som enligt uppgift uppkommit genom att Förenta staterna subventionerar produktion av oljeväxtfrön.

De ifrågasatta amerikanska subventionerna är subventioner i form av "loan rate" och marknadsföringslån, direkta betalningar och anticykliska betalningar. Dessa betalningar sker i enlighet med den amerikanska lagen om tryggad livsmedelsförsörjning och investeringar på landsbygden från 2002 (US Food Security and Rural Investment Act).

Enligt systemet med "loan rate" kan producenterna få statliga lån "utan regressrätt". Säkerheten för lånen utgörs av oljefröskörden som värderas till ett av staten fastställt värde. Om jordbrukaren kan sälja oljefröna till ett pris som är högre än "loan rate" återbetalar han lånet. Om han inte kan det förlorar han sin skörd, men behöver inte göra några betalningar på lånet. Systemet fungerar således som en prisgaranti till den "loan rate" som fastställts av staten. Dessa "loan rates" uppges vara lägre än kommersiella "loan rates". Eftersom marknadspriserna har legat under "loan rates" har emellertid följande åtgärder tillämpats i praktiken.

I syfte att förhindra att offentliga lager byggs upp tillämpas inom ramen för systemet med marknadsföringslån en ordning med marknadslånefördelar. Enligt detta system behöver en jordbrukare som har tagit ett lån endast återbetala lånet till det gällande marknadspriset för oljeväxtfrön (i de fall detta är lägre än "loan rate"). Han mottar därför ett stöd motsvarande skillnaden mellan marknadspriset för grödorna och den "loan rate" som fastställts av staten. Han kan fritt sälja skörden på marknaden.

Om marknadspriset för oljeväxtfrön är lägre än "loan rate" kan jordbrukaren, i stället för att ta ett lån, helt enkelt ansöka om ett stöd (loan deficiency payment) motsvarande skillnaden mellan det gällande marknadspriset och "loan rate".

Dessa mekanismer står till förfogande när det gäller flera basprodukter inom jordbruket, inbegripet oljeväxtfrön. Satserna är olika för olika råvaror. Betalningarna är givetvis specifika för varje produkt.

Det hävdas i klagomålet att det inte har fastställts någon gräns för omfattningen av den subvention som står till förfogande enligt dessa system.

Direkta utbetalningar görs för traditionellt odlade basarealer och för ett specifikt urval av grödor, inbegripet oljeväxtfrön. I praktiken står det jordbrukaren fritt att plantera olika grödor på de arealer som berörs, men vissa produkter är uteslutna (t.ex. frukt och grönsaker) och marken måste bevaras som jordbruksmark. Basarealerna kan uppdateras, så att de täcker referensperioden 1998-2001.

Anticykliska betalningar är också knutna till de traditionellt odlade basarealerna för olika grödor. Om världsmarknadspriset för en viss gröda sjunker under en viss nivå görs en betalning. Inte heller i detta fall är detta avhängigt av att den berörda grödan faktiskt planteras på basarealen, men odlingen får inte avse vissa produkter (t.ex. frukt och grönsaker) och marken måste bevaras som jordbruksmark.

I klagomålet nämns också subventioner utbetalade enligt den tidigare federala amerikanska lagen från 1996 rörande förbättringar och reform av jordbruket (US Federal Agricultural Improvement and Reform Act), som numera har ersatts med subventioner enligt US Food Security and Rural Investment Act. Subventioner i form av "loan rates" och marknadsföringslån har i dessa fall getts på samma villkor som enligt US Food Security and Rural Investment Act.

Direkta betalningar, kallade "flexibilitetsbetalningar" eller "AMTA-betalningar" samt "katastrofstöd" (utbetalade 1999, 2000 och 2001) har också gjorts på grundval av traditionella referensarealer. Dessa omfattade även referensarealer för oljeväxtfrön och referensarealen för vissa andra jordbruksgrödor.

Utgifterna till förmån för oljeväxtfrön inom ramen för dessa åtgärder uppges ha uppgått till 1,2 miljarder US-dollar 1998, 2,5 miljarder US-dollar 1999, 2,8 miljarder US-dollar 2000 och 3,5 miljarder US-dollar 2001.

4. Påstående om handelshinder

Den klagande hävdar att de handelshinder som vidmakthålls av Förenta staterna

- utgör subventioner enligt definitionen i artikel 1 i avtalet om subventioner och utjämningsåtgärder, och att dessa subventioner är selektiva i den mening som avses i artikel 2 i det avtalet,

- i kraft av artikel 13 i avtalet om jordbruk, inte är undantagna från åtgärder enligt artiklarna 5 och 6 i avtalet om subventioner och utjämningsåtgärder, eftersom åtgärderna ges i form av ett stöd till den specifika råvaran (oljeväxtfrön) som är större än det som beslutades under regleringsåret 1992 och som uppges ha varit praktiskt taget noll,

- har orsakat negativa effekter för gemenskapens intressen enligt artikel 5 i avtalet om subventioner och utjämningsåtgärder, genom att gemenskapens intressen vållats allvarlig skada enligt artikel 6.3 c i samma avtal, eftersom subventionerna fått till effekt en betydande sänkning av priserna på världsmarknaden, och därmed på gemenskapsmarknaden, då gemenskapens tullar på oljeväxtfrön är låga eller noll, och delvis baseras på en ekonometrisk modell, och

- därmed ger gemenskapen rätt att vidta åtgärder enligt artikel 7 i avtalet om subventioner och utjämningsåtgärder.

Den klagande har lämnat tillräcklig bevisning för att de ifrågasatta åtgärderna inte är förenliga med Förenta staternas skyldigheter enligt WTO-avtalet, särskilt artiklarna 5 och 6 i avtalet om subventioner och utjämningsåtgärder, och att de därmed utgör ett handelshinder enligt artikel 2.1 i handelshinderförordningen, varför det är berättigat att inleda ett undersökningsförfarande.

5. Påstående om skada

Den klagande hävdar att han vållats skada i den mening som avses i artikel 2.3 i förordningen.

I klagomålet görs särskilt gällande att förekomsten av allvarlig skada för gemenskapens marknad enligt artikel 6.3 c i avtalet om subventioner och utjämningsåtgärder till följd av en betydande sänkning av priserna på världsmarknaden och därmed av priserna på gemenskapens marknad i sig är tillräcklig bevisning om skada.

Utöver påståendet om en sänkning av priserna görs det också gällande i klagomålet att importvolymen har ökat i förhållande till gemenskapsproduktionen, och att inkomsterna för gemenskapsproducenterna av oljeväxtfrön har minskat. Denna analys är delvis baserad på en ekonometrisk modell.

Gemenskapens produktion av oljeväxtfrön, som uppgick till i genomsnitt 14 miljoner ton under perioden 1999-2002, motsvarar ett värde på över 3 miljarder euro i aktuella priser. En betydande sänkning av priserna skulle därför kunna innebära en allvarlig skada för gemenskapstillverkarna.

Den klagande har lämnat tillräckning bevisning om skada enligt artikel 2.3 i förordningen för att motivera att ett undersökningsförfarande inleds.

6. Gemenskapens intresse

Gemenskapen har ett grundläggande intresse av att WTO-bestämmelserna tillämpas på jordbruksområdet. Förhandlingarna om dessa bestämmelser var av avgörande betydelse för att Uruguayrundan kunde slutföras med framgång. Stödet till produktionen av oljeväxtfrön var i sig en viktig del av förhandlingarna rörande avtalet om jordbruk.

Ytterligare förhandlingar förs i WTO inom ramen för utvecklingsagendan från Doha. Även i detta sammanhang utgör jordbruket en del av förhandlingarna.

Mot bakgrund av ovanstående bedöms det ligga i gemenskapens intresse att inleda ett undersökningsförfarande.

7. Förfarande

Kommissionen har, efter samråd med den rådgivande kommitté som inrättats genom förordningen, funnit att det finns tillräcklig bevisning för att inleda ett undersökningsförfarande i syfte att bedöma de rättsliga och faktiska omständigheterna i fallet, och att det ligger i gemenskapens intresse att inleda ett sådant förfarande. Kommissionen har därför inlett en undersökning i enlighet med artikel 8 i förordningen.

Berörda parter får ge sig till känna och med framläggande av stödjande bevisning lämna skriftliga synpunkter, i synnerhet avseende de specifika frågor som berörs i klagomålet.

Vidare kommer kommissionen att höra de parter som skriftligen begär detta i samband med att de ger sig till känna, förutsatt att de berörs direkt av förfarandets utgång.

Detta tillkännagivande offentliggörs i enlighet med artikel 8.1 a i förordningen.

8. Tidsfrist

Uppgifter rörande detta ärende och framställningar om att bli hörd skall inges skriftligen till följande adress:

Europeiska gemenskapernas kommission Generaldirektoratet för handel Ignacio Garcia Bercero, GD Handel D/3 CHAR 9/74 B - 1049 Bryssel Fax (32-2) 299 32 64

Alla uppgifter eller framställningar om att bli hörd skall vara kommissionen till handa senast 30 dagar efter offentliggörandet av detta tillkännagivande.

(1) Rådets förordning (EG) nr 3286/94 av den 22 december 1994 om fastställande av gemenskapförfaranden på den gemensamma handelspolitikens område i syfte att säkerställa gemenskapens rättigheter enligt internationella handelsregler, särskilt regler som fastställts av Världshandelsorganisationen (WTO) (EGT L 349, 31.12.1994, s. 71), senast ändrad genom rådets förordning (EG) nr 356/95 (EGT L 41, 23.2.1995, s. 3).