A4-0351/96

Resolution om utvecklingen av fredsprocessen i Mellanöstern

Europaparlamentet utfärdar denna resolution

- med beaktande av sin rekommendation till rådet av den 15 december 1995 om valet av det självstyrande Palestinas råd och dess president ((EGT nr C 17, 22.1.1996, s. 457.)),

- med beaktande av sin resolution av den 24 maj 1996 om kommissionens meddelande till rådet och parlamentet om framtida ekonomiskt bistånd till Västbanken och Gazaremsan ((EGT nr C 166, 10.6.1996, s. 253.)),

- med beaktande av sina yttranden av den 14 december 1995 om förslag till rådets förordning (EG) om finansiella och tekniska stödåtgärder för reformering av ekonomiska och sociala strukturer i icke-medlemsstater vid Medelhavet ((EGT nr C 17, 22.1.1996, s. 184.)) och av den 20 juni 1996 om förslag till rådets förordning (EG) om finansiella och tekniska stödåtgärder för reformering av ekonomiska och sociala strukturer inom ramen för partnerskapet mellan Europa och Medelhavsområdet (MEDA-programmet) ((EGT nr C 198, 8.7.1996, s. 186.)),

- med beaktande av rådets uttalande av den 1 oktober 1996,

- med beaktande av FN:s säkerhetsråds resolutioner 242 och 338,

- med beaktande av FN:s säkerhetsråds resolution 425 om Libanons territoriella integritet,

- med beaktande av FN:s säkerhetsråds resolution 1073 om situationen i Mellanöstern och öppnandet av den arkeologiska tunneln i östra Jerusalem,

- med beaktande av artikel 148 i arbetsordningen,

- med beaktande av betänkandet från utskottet för utrikes-, säkerhets- och försvarsfrågor (A4-0351/96), och med beaktande av följande:

A. Det är ytterst viktigt att få ett slut på den israelisk-palestinska konflikten, för freden i Mellanöstern och för den internationella säkerhetens skull, och att sträva efter en lösning som är stabil och bygger på samarbete mellan alla länder i området.

B. Man får inte glömma bort att den överenskommelse som uppnåddes i Oslo till en början tillämpades med goda resultat, i första hand tack vare det israeliska och det palestinska folkets insatser och det stora mod som visades av män som Rabin och Arafat.

C. Fredsprocessen har många aspekter som för att fullständigt tillgodoses kräver regelbundna insatser av de andra arabländerna och av USA och Ryssland i deras egenskap av undertecknare av avtalen.

D. De senaste månadernas avsaknad av framsteg vad gäller tillämpningen av Oslo-avtalen är mycket oroande.

E. Den nya israeliska regeringen har intagit en förhastad och olämplig attityd genom att inte erkänna och tillämpa de åtaganden som den tidigare regeringen godkänt, bland annat den israeliska arméns tillbakadragande från Hebron och andra territorier, och genom att inleda en ny fas för bosättningar och besluta att öppna den redan befintliga tunneln vid moskéeplatsen i östra Jerusalem.

F. De senaste besluten om att återuppta bosättningspolitiken på de ockuperade områdena motsvarar inte innehållet i de avtal som förhandlats fram och de försenar den tredje fasen i förhandlingarna som inbegriper Jerusalems ställning. De äventyrar allvarligt relationerna mellan israeler och palestinier vilket redan har provocerat och kan fortsätta att provocera fram våld och risken för en allmänt försämrad situation.

G. Den israeliska regeringens beslut att öppna tunneln under moskéerna är allvarligt och provocerande och de sammandrabbningar med den palestinska befolkningen som följt på detta, är de mest allvarliga som inträffat sedan intifadans tid och har karaktären av ett folkligt uppror.

H. Europaparlamentet upprepar på nytt att det fördömer alla slags terroristgärningar, handlingar som endast gynnar båda parters extremistgrupper, vilka ofta försöker motarbeta freden.

I. Det betonar sin övertygelse om att den ekonomiska underutvecklingen och fattigdomen på Västbanken och Gazaremsan utgör en av de viktigaste faktorerna vad gäller att skapa grogrund för fundamentalistiska rörelser vilka utmynnar i terroristgrupper.

J. Inga riktiga alternativ finns till den nuvarande fredsprocessen som byggts upp kring idén om «land i utbyte mot fred». Om inte betydande framsteg görs finns alla skäl att frukta att ett klimat präglat av terror och krig återkommer, något som inte skulle gagna vare sig de berörda befolkningarna eller det internationella samfundet i stort.

K. Europeiska unionen och dess institutioner bör fortsätta att med alla medel, politiska, ekonomiska och finansiella, stödja de bi- och multilaterala initiativ som tas i syfte att nå fram till fred.

L. Någon fred är inte möjlig om inte en ekonomisk utveckling sker och just på grund av bristen på naturtillgångar i området är det nödvändigt att de politiska lösningar man finner även bidrar till att mildra de stora skillnaderna i levnadsstandard för de berörda befolkningarna.

M. Europeiska unionen och dess medlemsstater har gjort viktiga insatser i form av ekonomiskt bistånd, nödvändigt för att utveckla och förbättra det palestinska folkets livsvillkor, och vid organiserandet av de första valen på de palestinska territorierna, men unionen borde kunna komplettera denna insats med mer konkreta politiska initiativ, som bland annat stärker den gryende demokratin och garanterar respekten för de mänskliga rättigheterna.

N. Djupt oroande är den senaste negativa utvecklingen av läget vad gäller respekten för de mänskliga rättigheterna och demokratins införande på det palestinska självstyrets territorier efter valet.

O. Med Barcelonadeklarationen som var ett resultat av Medelhavskonferensen (27-28 november 1995) och som undertecknades även av Israel och den palestinska myndigheten, har Europeiska unionen och dess förhandlingsparter åtagit sig uppgiften att skapa ett övergripande partnerskap med utökade ekonomiska och politiska förbindelser, genom ekonomiskt bistånd, men också och framför allt att sluta ett Europa-Medelhavsavtal om partnerskap.

P. Associeringsavtalet mellan EU och Israel är mycket viktigt liksom Barcelonadeklarationen om samarbete mellan Europa och Medelhavsländerna som baseras på ett gemensamt åtagande gentemot fredsprocessen.

1. Parlamentet fördömer dröjsmålen i tillämpningen av fredsavtalet, vilket gör att situationen, både den ekonomiska och den politiska, blir alltmer spänd, och vilket undergräver auktoriteten hos de ledare som hittills stött fredsprocessen, något som öppnar möjligheter för de länder och ledare som är villiga att underblåsa konflikten, även militärt,

2. välkomnar de förnyade förhandlingarna mellan Israel och den palestinska myndigheten och hoppas att de skall leda till ett snabbt genomförande av Osloavtalen,

3. betonar nödvändigheten i att finna en rättvis och varaktig lösning som alla parter kan acceptera på de många kvarstående frågor som är av avgörande betydelse för fredsförhandlingarnas utgång: bosättningarna, fördrivna personers och flyktingarnas ställning, den ekonomiska utvecklingen, förvaltningen av vattenresurserna och fastställande av gränserna, med framtidsperspektivet att förverkliga palestiniernas strävanden mot ett verkligt fosterland,

4. önskar att de israeliska nya ledarna, utöver de uttalanden de gjorde under valkampanjen, skall kunna ge prov på pragmatism och förstå att en dialog med den palestinska myndigheten är den enda väg som kan leda till fred i området och därmed främja Israels säkerhet,

5. anmodar Israels regering att avstå från sitt beslut att hålla tunneln vid moskéeplatsen öppen, i respekt av FN-resolution 242 och Osloavtalen gällande Jerusalem och i synnerhet gällande de heliga platserna,

6. uppmanar den israeliska regeringen att respektera de åtaganden som landet gjort tidigare och att i konsekvens med detta ge order om bortdragande av den israeliska armén från Hebron och inleda en ny förhandlingsfas där alla ännu icke lösta frågor behandlas,

7. kritiserar den israeliska premiärministerns beslut att tillåta nya judiska bosättningar på de ockuperade palestinska områdena, ett beslut som utgör en oacceptabel attack mot fredsprocessen i Mellanöstern; vädjar till honom att ompröva detta beslut som helt motstrider andan och ordalydelsen i Osloavtalen och de ärligt menade försöken att finna fred mellan israeler och palestinier,

8. anser de initiativ som president Weismann nyligen tagit i syfte att upprätthålla en konstruktiv dialog med de palestinska myndigheterna och det palestinska folket vara viktiga och positiva,

9. uppmanar dessutom den palestinska myndigheten att göra allt för att garantera säkerheten för invånarna i Hebron och andra bosättningar och ge de palestinska polisstyrkorna och militärerna instruktioner om att använda sina vapen endast för det de är avsedda för och inte mot de israeliska säkerhetsstyrkorna,

10. bedömer att det vore mycket provocerande om de israeliska myndigheterna stängde den palestinska myndighetens «kontor» i östra Jerusalem (till exempel Orient House) och att det skulle äventyra förhandlingarna om Jerusalems framtid,

11. begär att de heliga platsernas särskilda status i Jerusalem respekteras till fullo och att alla parter avstår från provocerande åtgärder,

12. bekräftar de principer som uttalas i resolution 242 av FN:s säkerhetsråd och framför allt det oacceptabla i att med våld ta makten över de palestinska territorierna; fastslår därför i enlighet med rådets uttalande av den 1 oktober 1996 att östra Jerusalem inte står under israelisk överhöghet och att den fjärde Genèvekonventionen i sin helhet skall tillämpas på östra Jerusalem liksom på övriga ockuperade områden,

13. kräver att de palestinska territorierna omedelbart öppnas eftersom avspärrningarna strider mot Osloavtalen och förvärrar det palestinska folkets ekonomiska situation samt utgör ytterligare faktorer som bidrar till att en spänd situation skapas, vilket i slutändan försvagar president Arafats auktoritet, en man som valts på demokratisk väg och som för Israel och det internationella samfundet är den ende trovärdige och pålitlige förhandlingsparten; en försvagning av hans auktoritet medför ökad risk för instabilitet (ökade motsättningar, återupptagande av intifadan, terroristaktioner),

14. begär att de israeliska myndigheterna skall respektera det åtagande som avtalet föreskriver, nämligen att säkerställa en passage mellan Västbanken och Gazaremsan där palestinierna kan röra sig fritt och att man skall främja uppbyggande av de infrastrukturer som är nödvändiga för den palestinska ekonomin, såsom en hamn och en flygplats,

15. anser i detta hänseende att en rejäl insats borde göras för att stödja, befästa och stärka det palestinska civila samhället, vars utveckling är av utomordentlig vikt för att fredsprocessen skall lyckas, på grundval av principerna om demokrati, social rättvisa och hållbar utveckling,

16. uppmanar den palestinska myndigheten att göra allt för att förbättra sina normer vad gäller respekten för mänskliga rättigheter och grundläggande friheter och att uppvärdera det valda lagstiftningsrådets roll och fortsätta att utveckla ett verkligt demokratiskt system som respekterar individers och sammanslutningars rättigheter,

17. önskar att verksamheten i de specialutskott som föreskrivs enligt avtalen inte skall bli ytterligare fördröjd, och påminner om att Osloavtalen inte kan omförhandlas och att utskottens uppgift är att tillämpa dem.

18. påpekar att den palestinska befolkningen inte längre låter sig nöjas med uttalanden; för att förhindra nya våldsutbrott måste Israel omgående vidta åtgärder för att uppfylla de åtaganden landet gjort, likaså krävs det snabba framsteg vad gäller att nå resultat i förhandlingarna om hittills olösta frågor,

19. anser det vara nödvändigt att förhandlingarna med Syrien återupptas, eftersom detta land spelar en viktig roll, och önskar därför att man når fram till ett avtal med Syrien och Libanon liknande det som slutits mellan Israel och Jordanien,

20. begär att Libanons territoriella integritet och Israels säkerhet skall bevaras, under tillämpning av och respekt för FN:s säkerhetsråds resolution nr 425, vilket innebär att alla utländska trupper skall dras tillbaka från Libanons territorium,

21. uppmanar Iran att använda allt sitt inflytande över fundamentalistiska grupper i Gaza och på Västbanken för att få dem att stödja och inte motarbeta fredsprocessen,

22. beklagar det faktum att unionen på grund av sin mellanstatliga utrikespolitik hittills inte har kunnat spela en trovärdig politisk roll i Mellanöstern och betonar att det är önskvärt att alla unionens åtgärder sker under samordning med USA,

23. välkomnar rådets beslut att ge kommissionen i uppdrag att inleda förhandlingar för att sluta ett samarbets- och handelsavtal med den palestinska myndigheten vilket skulle kunna ersättas av ett associeringsavtal så snart den palestinska myndigheten får den permanenta och rättsliga ställning som erfordras; välkomnar rådets beslut att utse en speciell representant som kommer att kunna utföra sitt uppdrag med stöd av alla berörda parter,

24. önskar ett snabbt och effektivt utnyttjande av MEDA-programmets medel, liksom av de andra budgetposterna avsedda för det palestinska folket, med särskild hänvisning till budgetposten MEDA-programmet för demokrati,

25. uppmanar rådet att godkänna, på grundval av artikel J3 i Fördraget om den Europeiska unionen, en gemensam åtgärd som möjliggör för Europeiska unionen att intensifiera kontakterna med Israels regering och med de andra länderna i området och att därigenom utöva ett direkt inflytande på fredsprocessens utveckling i regionen, eftersom freden i detta område utgör en prioritet för Europa,

26. anser i detta sammanhang att Europeiska unionen bör definiera och förtydliga sina förbindelser med alla länder i området och ta hänsyn till hur dessa ställer sig till fredsprocessen, och att parlamentet regelbundet skall informeras om EU:s politik i detta område i enlighet med artikel J 7 i Fördraget om Europeiska unionen,

27. uppmanar EU att påminna alla länder i området, och även den palestinska myndigheten, om den vikt unionen lägger vid att de gör positiva insatser för fredsprocessen,

28. uppdrar åt sin ordförande att vidarebefordra denna resolution till rådet och kommissionen, till medlemsstaternas regeringar och parlament, till Israels regering och parlament och till det palestinska självstyrets president och råd.