[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 2.2.2009

KOM(2009)28 slutlig

2009/0007 (CNS)

Förslag till

RÅDETS DIREKTIV

om ömsesidigt bistånd för indrivning av fordringar som avser skatter, tullar och andra åtgärder

MOTIVERING

BAKGRUND |

110 | Motiv och syfte Bestämmelser om ömsesidigt bistånd för indrivning angavs för första gången i rådets direktiv 1976/308/EEG av den 15 mars 1976, som kodifierats genom rådets direktiv 2008/55/EG av den 26 maj 2008, om ömsesidigt bistånd för indrivning av fordringar som har avseende på vissa avgifter, tullar, skatter och andra åtgärder. Detta direktiv har emellertid visat sig otillräckligt för att tillgodose den inre marknadens krav, såsom den har utvecklats under senaste 30 åren. Såsom framgår av EG-domstolens rättspraxis är ett effektivt system för samarbete och indrivning vad gäller beskattning en av den inre marknadens hörnstenar då det gör det möjligt för och sporrar medlemsstaterna till att avlägsna diskriminerande skyddsåtgärder mot gränsöverskridande transaktioner, som antagits av oro för skatteflykt och skatteförluster. Medlemsstaterna har gång på gång djupt beklagat otillräckligheten hos de rättsliga åtgärder (som är långsamma och brister vad gäller enhetlighet, samordning och öppenhet) som står till deras förfogande enligt direktiv 1976/308/EEG. Det förefaller därför nödvändigt att nu fastställa bestämmelser för ett förbättrat system för bistånd för indrivning på den inre marknaden, som ska säkerställa snabba, effektiva och enhetliga förfaranden för bistånd för indrivning i medlemsstaterna. |

120 | Allmän bakgrund Nationella bestämmelser om indrivning kan endast tillämpas inom nationella territorier. Förvaltningsmyndigheterna själva kan inte driva in skatter utanför den egna medlemsstaten. Samtidigt ökar kapitalets och människors rörlighet, och bedragare drar fördel av att myndigheternas befogenheter är territoriellt begränsade för att göra sig insolventa i länder där de har skatteskulder. EG-fördragets bestämmelser om fri rörlighet gör det svårt för medlemsstaterna att begära garantier för betalning av skatter som ska betalas på deras territorium. Medlemsstaterna begär därför i allt större utsträckning bistånd för indrivning från andra medlemsstater. (Under 2003 mottog medlemsstaterna 3 355 framställningar om bistånd, 2007 uppgick antalet till 11 794). De belopp som faktiskt drivs in uppgår emellertid endast till ungefär 5 % av de belopp för vilka bistånd för indrivning har begärts. Under dessa omständigheter, där behovet av bistånd för indrivning hela tiden ökar men resultatet är dåligt, är det absolut nödvändigt att genomgripande reformera det ömsesidiga biståndet för indrivning. För att skattetjänstemännen ska kunna hantera det ökande antalet framställningar är det nödvändigt att anta nya regler som är enklare att tillämpa och att underlätta användningen av biståndet i praktiken. För att kraftigt öka de indrivna beloppen är det nödvändigt att ändra villkoren för begäran om bistånd och utveckla ett system med spontant utbyte av upplysningar. En sådan reform är särskilt viktig i kampen mot mervärdesskattebedrägerier, vars omfattning leder till kraftig snedvridning av de normala konkurrensvillkoren på den inre marknaden, och som får stora följder för medlemsstaternas och gemenskapens budget. Verkan av direktiv 2000/65/EG, som avskaffade möjligheten att begära att ett mervärdesskatteskatteombud utses, och utbredningen av mervärdesskattebedrägerierna – särskilt de så kallade karusellbedrägerierna – har lett till en situation där 57,5 % av alla framställningar om bistånd avser mervärdesskattefordringar (siffror för 2007). Samtidigt innebär den föreslagna utvidgningen av den nya lagstiftningens tillämpningsområde, dvs. att den ska omfatta alla skatter och avgifter samt skuldkrav för förluster orsakade av att skatter och avgifter inte har betalats, att det också finns ett behov av att omorganisera det ömsesidiga biståndet för indrivning mellan medlemsstaterna. |

130 | Gällande bestämmelser Den gällande lagstiftningen grundar sig på direktiv 1976/308/EEG av den 15 mars 1976, som kodifierats genom rådets direktiv 2008/55/EG av den 26 maj 2008, om ömsesidigt bistånd för indrivning av fordringar som har avseende på vissa avgifter, tullar, skatter och andra åtgärder. Den gällande lagstiftningens tillämpningsområde är begränsat och den sörjer inte för enhetliga dokument för verkställighet eller säkerhetsåtgärder. De rådande problemen kopplade till erkännande och översättning av dokument från en annan medlemsstat är en viktig orsak till de nuvarande biståndsbestämmelsernas ineffektivitet. Enligt de gällande bestämmelserna omfattas framställningar om ömsesidigt bistånd dessutom av strikta villkor som inverkar negativt på indrivningsresultatet. |

141 | Förenlighet med Europeiska unionens politik och mål på andra områden Ej tillämpligt. |

SAMRÅD MED BERÖRDA PARTER OCH KONSEKVENSANALYS |

Samråd med berörda parter |

211 | Metoder, målsektorer och deltagarnas allmänna profil Samrådet med medlemsstaterna skedde med hjälp av ett frågeformulär och samtal inom ramen för indrivningskommittén. |

212 | Sammanfattning av svaren och av hur de har beaktats Medlemsstaternas allmänna mening är att det existerande biståndet för indrivning måste förbättras och stärkas. Det föreslogs att EG-lagstiftningens tillämpningsområde utvidgas, i syfte att undvika att skatteförvaltningarna är tvungna att tillämpa olika överenskommelser, att möjligheterna att begära bistånd utökas och tillämpningen av ömsesidigt bistånd underlättas. Dessa förslag har tagits med i förslaget till direktiv. |

Extern experthjälp |

229 | Någon extern experthjälp har inte behövts. |

230 | Konsekvensanalys Ingen konsekvensanalys har gjorts för detta förslag. En rättsakt krävs för att lösa de problem som orsakats av den territoriella begränsningen för de nationella myndigheternas indrivningsbefogenheter. Det andra alternativ som övervägdes var att ändra det gällande direktivet. Detta ansågs emellertid inte lämpligt med tanke på den föreslagna reformens omfattning och följder. |

RÄTTSLIGA ASPEKTER |

305 | Sammanfattning av den föreslagna åtgärden Kommissionens föreslår ett nytt rådsdirektiv om ömsesidigt bistånd för indrivning av skatter, tullar och andra åtgärder. Tillämpningsområdet för det ömsesidiga biståndet för indrivning bör utvidgas till andra skatter och tullar än de som redan omfattas, eftersom utebliven betalning av alla typer av skatter och tullar påverkar en väl fungerande inre marknad. De bör också omfatta obligatoriska sociala avgifter. Enhetliga dokument för verkställighet eller säkerhetsåtgärder måste antas i syfte att undvika problem med erkännande och översättning av dokument från andra medlemsstater. Av samma orsak är det också lämpligt att anta ett standardformulär för delgivning av handlingar, om sådana fordringar på en annan medlemsstats territorium. För att erhålla upplysningar som är relevant för indrivning bör nationella tjänstemän ha befogenhet att agera på andra medlemsstaters territorium, och ett system för spontant informationsutbyte bör utarbetas. Villkoren för att kunna begära bistånd bör bli mindre strikta, åtminstone under vissa omständigheter, i syfte att förbättra möjligheterna till indrivning. Antagandet av gemensamma ansökningsformulär bör också underlätta biståndet. Övriga ändringar syftar likaledes till att underlätta biståndet i praktiken och förenkla tillämpningen av lagstiftningen. |

310 | Rättslig grund Artiklarna 93 och 94 i EG-fördraget. |

320 | Subsidiaritetsprincipen Subsidiaritetsprincipen är tillämplig eftersom gemenskapen inte är ensamt behörig på det område förslaget gäller. |

Förslagets mål kan av följande skäl inte i tillräckligt hög grad tillgodoses av medlemsstaterna. |

321 | Förslagets mål kan av följande skäl inte i tillräckligt hög grad tillgodoses av de enskilda medlemsstaterna: I syfte att inrätta ett effektivt system för bistånd för indrivning måste gemensamma bestämmelser och enhetliga dokument antas. Dessutom framgår det av flera kommissionsdokument att kampen mot skattebedrägerier kräver åtgärder på EU-nivå. |

323 | Ömsesidigt bistånd för indrivning mellan berörda myndigheter kan också grunda sig på bilaterala eller multilaterala överenskommelser. Sådana bestämmelser ingår vanligtvis i avtal om dubbelbeskattning. Deras räckvidd är i allmänhet dock begränsad till inkomstskatter. Bistånd för indrivning bör även medges för andra skatter och tullar. Enskilda åtgärder från medlemsstaternas sida är vidare inte tillräckligt för att bekämpa gränsöverskridande skattebedrägerier. |

Förslagets mål kan bättre uppnås genom gemenskapsåtgärder av följande skäl: |

324 | Gemenskapsåtgärder kommer att vara mer effektiva genom en allmän uppsättning bindande EU-bestämmelser för alla sorters skatter och tullar. Genom att tillämpa samma handlingar och formulär, samma villkor och samma metoder för ömsesidigt bistånd för indrivning när det gäller alla dessa skatter och tullar underlättar man myndigheternas arbete och förbättrar biståndets resultat. |

325 | De berörda myndigheterna kommer att kunna behandla ansökningar lättare och fortare och att utbyta information snabbare. De kommer att ha fler möjligheter att vidta indrivnings- eller säkerhetsåtgärder. |

327 | EU:s lagstiftning om ömsesidigt bistånd för indrivning behandlar förhållandet mellan de nationella myndigheterna. Förslaget påverkar dock inte medlemsstaternas befogenhet att fastställa vilka verkställighets- och säkerhetsåtgärder som ska finnas tillgängliga i deras inhemska lagstiftning. |

Förslaget är därför förenligt med subsidiaritetsprincipen. |

Proportionalitetsprincipen Förslaget är förenligt med proportionalitetsprincipen av följande skäl. |

331 | Antagandet av gemensamma regler för ömsesidigt bistånd för indrivning av alla sorters skatter utgör i sig självt en enorm förenkling. Det är nödvändigt att anta gemensamma bestämmelser vad gäller villkor, biståndsmetoder, utformningen av erforderliga handlingar för indrivnings- eller säkerhetsåtgärder och ansökningsformulär om bistånd för att förenkla den dagliga administrationen. Medlemsstaterna kommer fortfarande att ha hela ansvaret för det sätt på vilket de genomför indrivnings- eller säkerhetsåtgärder enligt sin nationella lagstiftning. |

332 | Den föreslagna åtgärden kommer inte att innebära några ytterligare ekonomiska eller administrativa bördor för gemenskapen, nationella regeringar, regionala och lokala myndigheter, ekonomiska aktörer eller medborgare, utan bör tvärtom rationalisera de tillgängliga resurserna och minska kostnaderna. |

Val av regleringsform |

341 | Föreslagen regleringsform: direktiv. |

342 | Övriga regleringsformer skulle vara olämpliga av följande skäl. En rättsakt krävs för att ge en rättslig grund för ömsesidigt bistånd för indrivning mellan förvaltningsmyndigheterna i de olika medlemsstaterna. Det föreslagna direktivet är avsett att ersätta det gällande direktivet 2008/55/EG. Det innehåller nyheter som går klart längre än vad enbart nationell lagstiftning skulle ha medgivit. Det gäller t.ex. skyldighet att spontant meddela viss information (artikel 5), möjlighet för tjänstemän i den begärande medlemsstaten att närvara och aktivt medverka i administrativa utredningar som genomförs på den anmodade medlemsstatens territorium och utöva de kontrollbefogenheter som tjänstemän i den anmodade medlemsstaten har (artikel 6), antagande av ett enhetligt standardformulär för delgivning av handlingar (artikel 8), antagande av enhetliga dokument för verkställighet (artikel 11), antagande av enhetliga dokument för säkerhetsåtgärder (artikel 15.3), minimibelopp för de avgifter som kan tas ut (artikel 19), gemensamma standardformulär för begäran om bistånd (artikel 20), den nationella lagstiftning som ska tillämpas i samband med att en begäran om bistånd efterkoms som avser en skatt eller tull då det inte finns någon motsvarande avgift i den anmodade medlemsstaten (artikel 22). |

BUDGETKONSEKVENSER |

409 | Förslaget påverkar inte gemenskapens budget. |

ÖVRIGA UPPLYSNINGAR |

510 | Förenklingar |

511 | Förslaget innebär en förenkling av lagstiftningen och av de administrativa förfarandena för de offentliga myndigheterna (EU eller medlemsstaterna). |

512 | Det rör sig om en förenkling eftersom den föreslagna rättsakten innehåller gemensamma åtgärder som är lätta att tolka och tillämpa. Vidare kommer detta direktiv att leda till att medlemsstater inte längre behöver ingå andra bilaterala eller multilaterala överenskommelser för att organisera biståndet för indrivning. |

513 | Förvaltningsmyndigheter kommer att kunna använda gemensamma verktyg och handlingar i ett på förhand fastställt organisatoriskt nätverk (t.ex. enhetliga dokument som medger verkställighets- eller säkerhetsåtgärder som inte måste erkännas eller ersättas i den anmodade medlemsstaten; standardformulär för begäran om bistånd; standardformulär för delgivning av handlingar; automatisk översättning av standardformulär; elektronisk kommunikation; allmänt godtagande av digitala dokument; fastställda minimikostnader). Detta kommer att förenkla deras arbete. Om EU-lagstiftningens tillämpningsområde utvidgas kommer detta att innebära att förvaltningsmyndigheterna inte kommer att behöva tillämpa olika uppsättningar lagstiftning, var och en med egna regler och villkor, beroende på för vilken typ av fordring de begär bistånd för indrivning. |

520 | Upphävande av gällande lagstiftning Förslagets antagande kommer att leda till att nu gällande rättsakter upphävs. |

570 | Närmare redogörelse för förslaget Kapitel I innehåller allmänna bestämmelser, beskriver syfte (artikel 1), tillämpningsområde (artikel 2) och bestämmelser om organisationen (artikel 3). Direktivets tillämpningsområde är alla skatter och tullar som tas ut av en medlemsstat eller på en medlemsstats eller Europeiska gemenskapens vägnar, och skatter och tullar som tas ut av medlemsstaters territoriella eller administrativa enheter eller på deras vägnar, liksom obligatoriska sociala avgifter. Kapitel II behandlar informationsutbyte. Vid sidan av de existerande möjligheterna att begära upplysningar (artikel 4) kommer medlemsstaterna att tvingas utbyta upplysningar spontant (artikel 5). Vidare kommer tjänstemän i den begärande medlemsstaten att närvara vid myndighet i den anmodade medlemsstaten eller aktivt delta – med samma befogenheter som tjänstemännen i den anmodade medlemsstaten – i administrativa utredningar på den anmodade medlemsstatens territorium (artikel 6). I kapitel III behandlas bistånd vid delgivning av dokument (artikel 7–8). Delgivningsförfarandet kommer att förenklas. Andra delgivningsmetoders giltighet bekräftas också. Kapitel IV avser indrivning eller säkerhetsåtgärder. Villkoren för en begäran kommer att bli mindre strikta. Erfarenheten visar att ju äldre fordringen är desto mindre är chanserna för att indrivningen ska lyckas. Under vissa omständigheter kommer det att vara möjligt att sända en begäran om indrivning i ett tidigt stadium (artikel 10). Antagandet av ett enhetligt dokument som medger verkställighet i den anmodade medlemsstaten (artikel 11) kommer att undanröja behovet av att godkänna, komplettera, ersätta eller översätta nationella handlingar. När det gäller säkerhetsåtgärder skulle direktivet också omfatta situationer där fordringen ännu inte är föremål för ett dokument som medger verkställighet (artikel 15). Detta skulle bidra till att undvika att bedragare gör sig insolventa innan ett verkställighetsdokument har upprättats. Antagandet av en enhetlig handling för vidtagande av säkerhetsåtgärder i den anmodade medlemsstaten skulle utgöra en grund för en sådan åtgärd, återigen utan att nationella handlingar behöver godkännas, kompletteras, ersättas eller översättas. Dessutom innehåller direktivet närmare bestämmelser om hur den femårsperiod ska beräknas som utgör en gräns för skyldigheten att tillhandahålla indrivningsbistånd (artikel 17). Systemet för att skjuta upp eller avbryta preskriptionstider reformeras för att det ska bli lättare att tillämpa och för att öka chanserna för indrivningen (artikel 18). Ett garanterat minimibelopp som kan tas ut om personen inte frivilligt betalar det begärda beloppet skulle kunna bli en sporre för den anmodade medlemsstaten att avsätta tillräckliga resurser till bistånd för indrivning (artikel 19). Kapitel V innehåller några allmänna bestämmelser om alla typer av begäran om bistånd. De avser användningen av standardformulär, elektronisk kommunikation (artikel 20), språkanvändning (artikel 21), tillämplig lagstiftning för efterkommande av en begäran (artikel 22) och offentliggörande av dokument och upplysningar (artikel 23). Kapitel VI innehåller slutbestämmelser. I de fall där detta direktiv är tillämpligt bör medlemsstaterna inte använda andra uppgörelser om ömsesidigt bistånd (artikel 24). Bestämmelserna i det kapitlet behandlar även indrivningskommittén (artikel 25), tillämpningsföreskrifterna (artikel 26), utvärdering (artikel 27), införlivandet (artikel 28), upphävandet av det gällande direktivet (artikel 29) och direktivets ikraftträdande (artikel 30). |

E-12600 | (Motiveringen godkänd – 12 600 tecken – förenlig med DGT:s normer) |

2009/0007 (CNS)

Förslag till

RÅDETS DIREKTIV

om ömsesidigt bistånd för indrivning av fordringar som avser skatter, tullar och andra åtgärder

EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV

med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artiklarna 93 och 94,

med beaktande av kommissionens förslag[1],

med beaktande av Europaparlamentets yttrande[2],

med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande[3], och

av följande skäl:

(1) Gemenskapens och medlemsstaternas ekonomiska intressen måste skyddas för att säkerställa den inre marknadens konkurrenskraft och skattemässiga neutralitet.

(2) Bestämmelser om ömsesidigt bistånd för indrivning angavs för första gången i rådets direktiv 1976/308/EEG av den 15 mars 1976 om ömsesidigt bistånd för indrivning av fordringar som har avseende på vissa avgifter, tullar, skatter och andra åtgärder. Det direktivet och de rättsakter som ändrade det kodifierades genom rådets direktiv 2008/55/EG av den 26 maj 2008, om ömsesidigt bistånd för indrivning av fordringar som har avseende på vissa avgifter, tullar, skatter och andra åtgärder[4]. Även om de var ett första steg mot förbättrade indrivningsförfaranden i gemenskapen genom en tillnärmning av tillämpliga nationella bestämmelser har de visat sig vara otillräckliga för att tillgodose den inre marknadens krav så som den har utvecklats under de senaste 30 åren. Som framgår av EG-domstolens rättspraxis är ett effektivt system för samarbete och indrivning på beskattningsområdet en av den inre marknadens hörnstenar då det tillåter och uppmuntrar medlemsstaterna att avlägsna diskriminerande skyddsåtgärder mot gränsöverskridande transaktioner som antagits av oro för skatteflykt och skatteförluster.

(3) För att klara av det ökande antalet framställningar om bistånd och för att nå ett bättre resultat är det nödvändigt att effektivisera och förenkla tillämpningen av biståndet för indrivning. De bestämmelser enligt vilka medlemsstaternas behöriga myndigheter ska ge bistånd liksom alla berörda parters rättigheter och skyldigheter bör definieras klart.

(4) Direktivet bör inte påverka medlemsstaternas befogenhet att fastställa vilka indrivningsmetoder som ska finnas enligt deras inhemska lagstiftning. Det är emellertid nödvändigt att säkerställa att varken skillnaderna mellan nationella lagar eller bristen på samordning mellan behöriga myndigheter förhindrar ett väl fungerande system för ömsesidigt bistånd enligt det här direktivet.

(5) För att bättre slå vakt om medlemsstaternas ekonomiska intressen och den inre marknadens neutralitet är det nödvändigt att utvidga tillämpningsområdet för det ömsesidiga biståndet för indrivning till att även omfatta fordringar som avser andra skatter och tullar än de som redan omfattas av direktiv 2008/55/EG. Snedvridning av de normala konkurrensvillkoren kan orsakas av utebliven betalning av alla typer av skatter och tullar. En sådan utvidgning är dessutom i linje med utvecklingen av andra internationella metoder för bistånd för indrivning. Bestämmelserna om bistånd för indrivning bör också tillämpas på indrivning av obligatoriska sociala avgifter och fordringar till följd av olika åtgärder inom systemet med hel- eller delfinansiering från Europeiska garantifonden för jordbruket och Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling. De bör även gälla för indrivning av ränta, administrativa påföljder och böter, med undantag av alla påföljder av straffrättslig art, och kostnader förbundna med de fordringar som omfattas av detta direktivs tillämpningsområde.

(6) Det ömsesidiga biståndet bör bestå av följande: Den anmodade myndigheten måste å ena sidan till den begärande myndigheten lämna de upplysningar som den senare behöver för att driva in fordringar som har uppstått i den egna medlemsstaten samt delge gäldenären alla handlingar som gäller dessa fordringar och som har sitt ursprung i den begärande medlemsstaten, å andra sidan måste den, på begäran av den begärande myndigheten, driva in de fordringar som har uppstått i den begärande medlemsstaten, eller vidta säkerhetsåtgärder för att säkerställa indrivningen av dessa fordringar.

(7) Antagande av ett enhetligt dokument som medger verkställighet och ett enhetligt dokument för säkerhetsåtgärder i den anmodade medlemsstaten, liksom antagande av ett enhetligt standardformulär för delgivning av handlingar och beslut som gäller fordringen, bör lösa problemen med erkännande och översättning av handlingar från en annan medlemsstat, som är en viktig orsak till de nuvarande biståndsbestämmelsernas ineffektivitet.

(8) Utbyte av upplysningar för indrivning bör inte längre enbart ske på begäran av den begärande myndigheten. Spontant utbyte av upplysningar om särskilda skatteåterbetalningar bör ske och det bör vara möjligt för skattetjänstemän att närvara vid myndighet och aktivt medverka i administrativa utredningar i en annan medlemsstat eller att genomföra samtidiga kontroller. Ett mer direkt utbyte av upplysningar mellan förvaltningarna bör också föreskrivas för att snabba upp och effektivisera biståndet.

(9) Mot bakgrund av den ökade rörligheten på den inre marknaden och de begränsningar som EG-fördraget eller annan lagstiftning medför för de garantier som skattebetalare som inte har sitt säte på det nationella territoriet kan begära, bör möjligheterna utökas att begära indrivning eller säkerhetsåtgärder i en annan medlemsstat. Då en fordrings ålder är en avgörande faktor bör det vara möjligt för medlemsstaterna att begära ömsesidigt bistånd då det kan förväntas att indrivningen kan ske snabbare och effektivare i den anmodade medlemsstaten, även om inte alla inhemska indrivningsmetoder till fullo har uttömts.

(10) En allmän skyldighet att översända begäran och handlingar i digitalt format och via ett elektroniskt nät, och noggranna bestämmelser om översättning av begäran och handlingar bör göra det möjligt för medlemsstater att enklare och snabbare efterkomma begäran.

(11) I samband med indrivningsförfarandet i den anmodade medlemsstaten kan den berörda personen bestrida fordran, delgivningen från myndigheterna i den begärande medlemsstaten eller det dokument som medger verkställighet. I sådana fall bör det föreskrivas att den berörda personen ska begära prövning vid behörig instans i den begärande medlemsstaten, och att den anmodade myndigheten, såvida inte den begärande myndigheten begär annat, ska avbryta eventuella verkställighetsåtgärder som den inlett till dess att den tidigare nämnda behöriga instansen har fattat ett beslut.

(12) För att uppmuntra medlemsstaterna att avsätta tillräckliga resurser för indrivning av andra medlemsstaters fordringar, bör den anmodade medlemsstaten ha möjlighet att få tillbaka kostnader i samband med indrivning från gäldenären. Möjligheten att ta ut fasta kostnader bör bidra till att effektivisera de indrivningsåtgärder som den anmodade myndigheten vidtar.

(13) När den anmodade myndigheten verkställer en biståndsbegäran bör den i princip använda sig av de befogenheter som den har enligt den nationella lagstiftning som gäller för fordringar på samma eller, i avsaknad av samma, en liknande skatt eller tull. I avsaknad av en liknande skatt eller tull bör den anmodade myndigheten tillämpa de befogenheter som föreskrivs i medlemsstatens lagstiftning om fordringar avseende inkomstskatt. Denna tillämpning av den nationella lagstiftningen bör också tillämpas på förmåner som beviljats fordringar som uppkommit i den begärande medlemsstaten.

(14) När det gäller preskriptionstid är det nödvändigt att förenkla de gällande reglerna genom att föreskriva att den gällande lagstiftningen i den anmodade medlemsstaten i allmänhet reglerar hur preskriptionstider kan skjutas upp och avbrytas, med undantag av om det inte är möjligt att skjuta upp eller avbryta preskriptionstiden enligt gällande lagstiftning i den staten.

(15) Det bör föreskrivas att handlingar och upplysningar som meddelats inom ramen för det ömsesidiga biståndet får användas för andra ändamål, under förutsättning att detta är tillåtet enligt lagstiftningen i den medlemsstat som tar emot dessa handlingar och dessa upplysningar.

(16) I syfte att undvika komplexitet och underlätta arbetet för de tjänstemän som handlägger bistånd för indrivning bör det ömsesidiga bistånd för indrivning mellan medlemsstaterna som avser fordringar som omfattas av det här direktivet enbart grunda sig på det här direktivet och inte på andra bilaterala eller multilaterala avtal.

(17) De åtgärder som krävs för att genomföra detta direktiv bör antas i enlighet med rådets beslut 1999/468/EG av den 28 juni 1999 om de förfaranden som ska tillämpas vid utövandet av kommissionens genomförandebefogenheter[5].

(18) Eftersom målen för den föreslagna åtgärden, dvs. att föreskriva ett enhetligt system för bistånd för indrivning på den inre marknaden, inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna och de därför, på grund av den enhetlighet, ändamålsenlighet och effektivitet som krävs, bättre kan uppnås på gemenskapsnivå, kan gemenskapen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördraget. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går detta direktiv inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå dessa mål.

(19) Detta direktiv är i överensstämmelse med de grundläggande rättigheter och principer som erkänns särskilt i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Kapitel I Allmänna bestämmelser

ARTIKEL 1 SYFTE

Detta direktiv fastställer de bestämmelser enligt vilka de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna ska ge bistånd för indrivning i varje medlemsstat av de fordringar som avses i artikel 2 och som uppstår i en annan medlemsstat.

Artikel 2Tillämpningsområde

1. Detta direktiv ska gälla för fordringar som avser alla typer av skatter och tullar som tas ut av en medlemsstat eller på en medlemsstats eller gemenskapens vägnar.

2. Detta direktiv ska gälla för fordringar som avser

a) alla skatter och tullar som tas ut av en medlemsstats territoriella eller administrativa enheter, inbegripet de lokala myndigheterna, eller på deras vägnar,

b) obligatoriska sociala avgifter som ska betalas till en medlemsstat eller en medlemsstats territoriella enheter, eller offentligrättsliga socialförsäkringsinstitutioner,

c) återbetalning, intervention och andra åtgärder som ingår i systemet för hel- eller delfinansiering från Europeiska garantifonden för jordbruket och Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling, inbegripet de belopp som ska uppbäras i samband med dessa åtgärder,

d) avgifter och andra pålagor inom ramen för den gemensamma organisationen av marknaden för socker.

3. Detta direktiv ska gälla för alla fordringar som avser

a) påföljder och böter som avser fordringar för vilka ömsesidigt bistånd kan begäras i enlighet med punkterna 1 och 2 och som tagits ut av de förvaltningsmyndigheter som är behöriga att ta ut de berörda skatterna och tullarna,

b) räntor och kostnader som avser de fordringar för vilka ömsesidigt bistånd kan begäras i enlighet med punkterna 1 och 2.

Artikel 3Organisation

1. Medlemsstaterna ska utse de myndigheter (nedan kallade behöriga myndigheter ) som ska tillämpa detta direktiv, antingen direkt eller genom bemyndigande.

2. Varje medlemsstat ska utse ett enda centralt kontaktkontor (nedan kallat det centrala kontaktkontoret ), som ska ha huvudansvaret för kontakterna med övriga medlemsstater och kommissionen i fråga om ömsesidigt bistånd som omfattas av detta direktiv.

3. Varje medlemsstat får utse kontaktkontor som ska ha ansvaret för kontakterna med övriga medlemsstater i fråga om ömsesidigt bistånd som avser ett eller flera typer eller kategorier av de skatter och tullar som avses i artikel 2.

4. Varje medlemsstat får utöver det centrala kontaktkontoret eller kontaktkontoren utse kontaktorgan.

Kontaktorganen ska begära eller bevilja ömsesidigt bistånd i enlighet med det här direktivet inom ramen för en särskild territoriell behörighet eller ett särskilt operativt ansvar.

5. Varje medlemsstat ska underrätta övriga medlemsstater och kommissionen om vilket centralt kontaktkontor och vilka eventuella kontaktkontor eller kontaktorgan som den har utsett.

6. Om ett kontaktkontor eller ett kontaktorgan sänder eller mottar en begäran om bistånd eller ett svar på en sådan begäran, eller om det skickar tjänstemän till eller tar emot tjänstemän från en annan medlemsstat i enlighet med artikel 6, ska det underrätta den egna medlemsstatens centrala kontaktkontor i enlighet med de bestämmelser som denna medlemsstat fastställt.

Kapitel IIUtbyte av upplysningar

ARTIKEL 4 BEGÄRAN OM UPPLYSNINGAR

1. På begäran av en medlemsstats centrala kontaktkontor, kontaktkontor eller kontaktorgan (nedan kallade den begärande myndigheten ) ska det centrala kontaktkontoret, ett kontaktkontor eller ett kontaktorgan i den medlemsstat till vilken begäran lämnats (nedan kallad den anmodade myndigheten ) tillhandahålla alla upplysningar som kan vara relevanta för den begärande myndigheten vid indrivningen av dess fordringar så som avses i artikel 2.

I syfte att tillhandahålla dessa upplysningar ska den anmodade myndigheten se till att de administrativa utredningar genomförs som krävs för att erhålla dem.

2. Den anmodade myndigheten ska inte vara skyldig att tillhandahålla sådana upplysningar

a) som den inte skulle kunna erhålla för att driva in liknande fordringar som uppstår i den medlemsstat där den har sitt säte (nedan kallad den anmodade medlemsstaten ),

b) som skulle avslöja affärs- och industrihemligheter eller professionella hemligheter,

c) som om de yppas skulle kunna vara till skada för säkerheten eller strida mot allmän ordning i denna medlemsstat.

3. Den anmodade myndigheten ska upplysa den begärande myndigheten om skälen till att den inte efterkommer en begäran om upplysningar.

Artikel 5Spontant utbyte av upplysningar

Det centrala kontaktkontoret ska utbyta information om skatteåterbetalningar, andra än mervärdesskatt, från nationella skattemyndigheter om dessa återbetalningar sker till personer som är etablerade i en annan medlemsstat och avser belopp som överstiger 10 000 euro.

Artikel 6Närvaro vid myndighet och medverkan i administrativa utredningar

1. I syfte att erhålla de upplysningar som avses i artikel 4.1 får tjänstemän som bemyndigats av den begärande myndigheten närvara vid de kontor där förvaltningsmyndigheterna i den anmodade medlemsstaten verkar, efter överenskommelse mellan den sökande och den anmodade myndigheten och i enlighet med de bestämmelser som den senare fastställt.

Om de berörda upplysningarna ingår i handlingar som de behöriga myndigheterna i den anmodade medlemsstaten har tillgång till, ska kopior av dessa handlingar överlämnas till tjänstemännen från den medlemsstat där den begärande myndigheten är belägen (nedan kallad den begärande medlemsstaten ).

2. I syfte att erhålla de upplysningar som avses i artikel 4.1 får tjänstemän som bemyndigats av den begärande myndigheten närvara vid de administrativa utredningar som utförs på den anmodade medlemsstatens territorium, efter överenskommelse mellan den sökande och den anmodade myndigheten och i enlighet med den senares bestämmelser.

Om tjänstemän från den begärande medlemsstaten närvarar i administrativa utredningar i enlighet med första stycket, får de utöva de kontrollbefogenheter som tillkommer tjänstemännen vid den anmodade myndigheten, under förutsättning att de utövar dessa befogenheter i enlighet med den anmodade medlemsstatens lagar och andra författningar.

Om den person som utreds vägrar att rätta sig efter de kontrollåtgärder som den begärande medlemsstatens tjänstemän vidtar, ska den anmodade medlemsstaten behandla detta som en vägran gentemot dess egna tjänstemän.

3. De tjänstemän som av den begärande myndigheten har bemyndigats att tillämpa de möjligheter som punkterna 1 och 2 erbjuder måste alltid kunna visa upp ett skriftligt tillstånd som anger deras identitet och befattning.

Kapitel IIIBistånd för delgivning av handlingar

ARTIKEL 7 BEGÄRAN OM DELGIVNING AV VISSA HANDLINGAR RÖRANDE FORDRINGAR

1. Den anmodade myndigheten ska på begäran av den begärande myndigheten delge adressaten alla handlingar och beslut, inbegripet de som är av rättslig karaktär, från den begärande medlemsstaten och som rör en fordran enligt artikel 2 eller indrivning av sådan.

2. Den anmodade myndigheten ska omedelbart underrätta den begärande myndigheten om eventuella åtgärder som vidtagits med anledning av dess begäran om delgivning, särskilt om vilket datum dokumentet eller beslutet delgavs mottagaren.

Artikel 8Delgivningssätt

1. Den anmodade myndigheten ska säkerställa att delgivning i den anmodade medlemsstaten sker på något av följande sätt:

a) Genom delgivning utförd i enlighet med de nationella lagar, andra författningar och administrativa förfaranden som är i kraft i den anmodade medlemsstaten.

b) Genom översändelse, per rekommenderad post eller på elektronisk väg, av ett standardformulär till vilket dokument eller beslut från den begärande myndigheten har bifogats. Som standardformulär ska modellen enligt bilaga I användas.

Det standardformulär som avses i b ska översättas till det officiella språket, eller ett av de officiella språken, i den anmodade medlemsstaten. Det dokument eller beslut som har bifogats formuläret behöver emellertid inte översättas till officiellt språk i den anmodade medlemsstaten.

2. Punkt 1 ska inte påverka annan typ av delgivning som genomförts av en behörig myndighet i den begärande medlemsstaten i enlighet med de bestämmelser som är i kraft i den medlemsstaten.

En behörig myndighet etablerad i den begärande medlemsstaten får delge alla dokument direkt med rekommenderad post eller på elektronisk väg till en person som befinner sig på en annan medlemsstats territorium.

Kapitel IVIndrivning eller säkerhetsåtgärder

ARTIKEL 9 BEGÄRAN OM INDRIVNING

1. Den anmodade myndigheten ska på begäran av den begärande myndigheten driva in fordringar som omfattas av ett dokument som medger verkställighet i den begärande medlemsstaten.

2. Så snart den begärande myndigheten erhåller tillämpliga upplysningar om det ärende som ligger till grund för begäran om indrivning ska den vidarebefordra dessa till den anmodade myndigheten.

Artikel 10Villkor för en begäran om indrivning

1. Den begärande myndigheten får inte begära indrivning om och så länge som fordran och/eller det dokument som medger dess verkställighet i den begärande medlemsstaten bestrids i den medlemsstaten, med undantag av de fall då i artikel 13.4 tredje stycket tillämpas.

2. Innan den begärande myndigheten begär en indrivning måste de lämpliga indrivningsförfaranden som finns i dess medlemsstat tillämpas, utom i följande fall:

a) Om dessa förfaranden inte förväntas leda till att hela beloppet betalas.

b) Om den begärande myndigheten har särskilda upplysningar som gör att den tror att indrivning enbart kan ske i den anmodade medlemsstaten eller att indrivningen kan gå snabbare och enklare i den staten. I sådana fall ska begäran vara vederbörligen motiverad.

c) Om fordran uppstår till följd av tillämning av artikel 205 i rådets direktiv 2006/112/EG och den beskattningsbara person som anses vara solidariskt ansvarig för mervärdesskatteskulden har etablerat sin verksamhet i den anmodade medlemsstaten och inte har någon verksamhet i den begärande medlemsstaten.

Artikel 11Dokument som medger verkställighet i den anmodade medlemsstaten och andra bifogade handlingar

1. En begäran om indrivning ska åtföljas av ett enhetligt dokument som medger verkställighet i den anmodade medlemsstaten för vilket det standardformulär som anges i bilaga II ska användas.

Detta enhetliga dokument för verkställighet i den anmodade medlemsstaten ska utgöra grundvalen för indrivningen och de säkerhetsåtgärder som vidtas i den anmodade medlemsstaten. Den ska inte blir föremål för någon form av åtgärd för erkännande, komplettering eller ersättning i den medlemsstaten.

2. Det ursprungliga dokument som medger verkställighet som utformades för att medge verkställighetsåtgärder i den begärande medlemsstaten, och som avser den fordring för vilken bistånd för indrivning begärs, ska bifogas det enhetliga dokument som medger verkställighet i den anmodade medlemsstaten. Det ursprungliga dokumentet ska inte underkastas någon åtgärd för erkännande, komplettering eller ersättning i den anmodade medlemsstaten.

Giltigheten för de indrivnings- och säkerhetsåtgärder som vidtas i den anmodade medlemsstaten på grundval av det enhetliga dokumentet för verkställighet i den medlemsstaten ska inte påverkas av det faktum att det ursprungliga dokument som medger verkställighet i den begärande medlemsstaten inte har översatts till ett officiellt språk i den anmodade medlemsstaten.

3. En begäran om indrivning av en fordran får åtföljas av andra dokument som avser fordran och som utfärdats i den begärande medlemsstaten.

Artikel 12Verkställighet av begäran om indrivning

1. När det gäller indrivningen i den anmodade medlemsstaten ska varje fordran för vilka en indrivning begärts behandlas som om den vore den anmodade medlemsstatens fordran, utom då något annat föreskrivs i detta direktiv.

Den anmodade medlemsstaten ska driva in fordringen i den egna valutan.

2. Den anmodade myndigheten ska omedelbart underrätta den begärande myndigheten om eventuella åtgärder som vidtagits med anledning av begäran om indrivning.

3. Den anmodade myndigheten ska till den begärande medlemsstaten överföra hela det fordringsbelopp som den driver in.

4. Från den dag då begäran om indrivning mottas ska den anmodade myndigheten ta ut ränta för sen betalning om det är tillåtet enligt de lagar och andra författningar som är i kraft i den anmodade medlemsstaten.

Räntan ska också överföras till den begärande medlemsstaten.

5. Den anmodade myndigheten får, om gällande lagar och andra författningar i dess medlemsstat så medger och efter samråd med den begärande myndigheten, bevilja gäldenären en betalningsfrist eller godkänna ett avbetalningsförfarande.

All ränta som påförs av den anmodade myndigheten med anledning av sådan betalningsfrist ska också överföras till den begärande medlemsstaten.

Artikel 13Tvister

1. Tvister avseende fordran, det ursprungliga dokument som medger verkställighet i den begärande medlemsstaten eller det enhetliga dokument som medger verkställighet i den anmodade medlemsstaten och tvister avseende giltigheten hos en delgivning som gjorts av en behörig myndighet i den begärande medlemsstaten ska omfattas av den begärande medlemsstatens behöriga instansers befogenhet. Om fordran, det ursprungliga dokument som medger verkställighet i den begärande medlemsstaten eller det enhetliga dokument som medger verkställighet i den anmodade medlemsstaten i samband med indrivning bestrids av en berörd part ska den anmodade myndigheten informera den berörda parten om att eventuell talan ska väckas vid behörig instans i den begärande medlemsstaten i enlighet med de lagar som är i kraft där.

2. Tvister som rör verkställighetsåtgärder som vidtagits i den anmodade medlemsstaten eller giltigheten hos en delgivning som utförts av en behörig myndighet i den anmodade medlemsstaten ska prövas av behörig instans i den medlemsstaten i enlighet med dess lagar och andra författningar.

3. Om ett sådant ärende som avses i punkt 1 har förts inför behörig instans i den begärande medlemsstaten ska den begärande myndigheten underrätta den anmodade myndigheten om detta och meddela vilka delar av fordran som inte bestrids.

4. Så snart den anmodade myndigheten har erhållit de upplysningar som avses i punkt 3, antingen från den begärande myndigheten eller från den berörda parten, ska den skjuta upp verkställandet av den del av fordran som bestrids, i avvaktan på det beslut som den behöriga instansen fattar i detta ärende, såvida inte den begärande myndigheten begär något annat enligt tredje stycket.

Skulle den anmodade myndigheten bedöma det nödvändigt, och utan att det påverkar tillämpningen av artikel 15, får denna myndighet vidta säkerhetsåtgärder för att säkerställa indrivningen, om gällande lagar eller andra författningar i dess medlemsstat medger ett sådant förfarande.

Den begärande myndigheten får i enlighet med gällande lagar och andra författningar i dess medlemsstat be den anmodade myndigheten att driva in en fordring som bestrids eller en bestridd del av en fordran om lagar och andra författningar, vilka gäller i den anmodade medlemsstaten tillåter en sådan åtgärd. En sådan begäran ska vara motiverad. Om ärendet senare avgörs till gäldenärens fördel, ska den begärande myndigheten ansvara för återbetalningen av hela det indrivna beloppet och eventuell upplupen ersättning enligt gällande lagstiftning i den anmodade myndighetens medlemsstat.

Artikel 14Ändring av begäran om bistånd för indrivning

1. Den begärande myndigheten ska omedelbart underrätta den anmodade myndigheten om eventuella senare ändringar eller tillbakadragande av dess begäran om indrivning och ange skälen för denna ändring eller detta tillbakadragande.

2. Om ändringen av begäran orsakats av ett beslut av den behöriga instansen enligt artikel 13.1 ska den begärande myndigheten översända ett reviderat dokument som medger verkställighet i den anmodade medlemsstaten. Den anmodade myndigheten ska därefter fortsätta med ytterligare indrivningsåtgärder på grundval av det reviderade dokumentet.

Artiklarna 11 och 13 är tillämpliga med avseende på det reviderade dokumentet.

Artikel 15Begäran om säkerhetsåtgärder

1. På begäran av den begärande myndigheten ska den anmodade myndigheten vidta säkerhetsåtgärder för att säkerställa indrivning av en fordring.

2. Om begäran avser en fordran som bestrids eller för vilken det ännu inte finns något dokument som medger verkställighet i den begärande medlemsstaten får den begärande myndigheten begära säkerhetsåtgärder bara om sådana åtgärder följer gällande lagar och andra författningar i den egna medlemsstaten. I sådana fall ska begäran vara motiverad, utom när den ställs till en medlemsstat som inte kräver detta i sina överenskommelser om ömsesidigt bistånd för indrivning med ett eller flera tredjeländer.

3. En begäran om säkerhetsåtgärder ska åtföljas av ett enhetligt dokument som medger säkerhetsåtgärder i den anmodade myndighetens medlemsstat enligt standardformuläret i bilaga III.

Detta enhetliga dokument för säkerhetsåtgärder i den anmodade medlemsstaten ska utgöra grundvalen för de säkerhetsåtgärder som vidtas i den anmodade medlemsstaten. Det ska inte bli föremål för någon åtgärd för erkännande, komplettering eller ersättning i den medlemsstaten.

Det ursprungliga dokument om säkerhetsåtgärder som utformades för att medge säkerhetsåtgärder i den begärande medlemsstaten, och som avser den fordran för vilken ömsesidigt bistånd för indrivning begärs, ska bifogas det enhetliga dokument som medger säkerhetsåtgärder i den anmodade medlemsstaten. Det ursprungliga dokumentet ska inte bli föremål för någon åtgärd för erkännande, komplettering eller ersättning i den anmodade medlemsstaten.

Giltigheten för de säkerhetsåtgärder som vidtas i den anmodade medlemsstaten på grundval av det enhetliga dokumentet för säkerhetsåtgärder i den medlemsstaten ska inte påverkas av det faktum att det ursprungliga dokument som medger säkerhetsåtgärder i den begärande medlemsstaten inte har översatts till ett officiellt språk i den anmodade medlemsstaten.

4. Begäran om säkerhetsåtgärder får åtföljas av andra dokument som avser fordran och som utfärdats i den begärande medlemsstaten.

Artikel 16Regler som gäller för begäran om säkerhetsåtgärder

I syfte att genomföra artikel 15 ska artiklarna 9.2, 12.1, 12.2, 13, 14 och 17 gälla i tillämpliga delar.

Artikel 17Begränsningar av den anmodade myndighetens skyldigheter

1. Den anmodade myndigheten ska inte vara skyldig att bevilja bistånd enligt artiklarna 9–15 om indrivningen av fordring på grund av gäldenärens situation skulle förorsaka allvarliga ekonomiska eller sociala svårigheter i den anmodade medlemsstaten om gällande lagar och andra författningar i den medlemsstaten tillåter ett sådant undantag för nationella fordringar.

2. Den anmodade myndigheten ska inte vara skyldig att bevilja det bistånd som avses i artiklarna 4 och 6–15 om den ursprungliga begäran om bistånd enligt artiklarna 4, 6, 7, 9 eller 15 görs för fordringar som är äldre än fem år, beräknat från den dag då fordringen skulle ha betalats i den begärande medlemsstaten till den dag den ursprungliga begäran om bistånd gjordes.

Om emellertid en fordran eller det ursprungliga dokument som medger verkställighet i den begärande medlemsstaten bestrids, ska femårsperioden anses börja den dag då det i den begärande medlemsstaten fastställs att fordran eller dokumentet som medger verkställighet inte längre får bestridas.

I de fall de behöriga myndigheterna i den begärande medlemsstaten beviljar betalningsuppskov ska femårsperioden anses börja den dag då betalningsfristen löper ut.

3. Den anmodade myndigheten ska underrätta den begärande myndigheten om sina skäl till att inte efterkomma dess begäran om bistånd.

Artikel 18Preskriptionsfrågor

1. Frågor avseende preskription ska uteslutande regleras av gällande lagstiftning i den begärande medlemsstaten.

2. När det gäller uppskjutande av eller avbrott i preskriptionstider ska alla åtgärder som vidtas av den anmodade myndigheten, eller på dennas vägnar, för att driva in fordringar till följd av en begäran om bistånd som leder till att preskriptionstiden skjuts upp eller avbryts i enlighet med gällande lagstiftning i den anmodade medlemsstaten, anses ha samma effekt i den begärande medlemsstaten, under förutsättning att det är möjligt att skjuta upp eller avbryta preskriptionstiden enligt gällande lagstiftning i den begärande medlemsstaten.

Om det inte är möjligt att skjuta upp eller avbryta preskriptionstiden enligt gällande lagstiftning i den anmodade medlemsstaten ska alla åtgärder som vidtas av den anmodade myndigheten, eller på dennas vägnar, för att driva in fordringar till följd av en begäran om bistånd som, om de hade vidtagits av den begärande myndigheten i dess medlemsstat, skulle ha lett till att preskriptionstiden uppsköts eller avbröts i enlighet med gällande lagstiftning i den begärande medlemsstaten, anses ha vidtagits i den senare medlemsstaten vad gäller denna verkan.

Första och andra stycket ska inte påverka den begärande medlemsstatens behöriga myndigheters rätt att vidta åtgärder för att skjuta upp eller avbryta preskriptionstiden i enlighet med gällande lagstiftning i den medlemsstaten.

3. Den begärande myndigheten och den anmodade myndigheten ska utan dröjsmål informera varandra om eventuella åtgärder som avbryter eller skjuter upp preskriptionstiden för den fordran för vilken indrivning eller säkerhetsåtgärder begärts, eller som skulle kunna få denna verkan.

Artikel 19Kostnader

1. Den anmodade myndigheten ska från den berörda personen driva in och behålla alla indrivningsrelaterade kostnader som den åsamkats. Kostnaderna ska tas ut i enlighet med den anmodade medlemsstatens lagar och andra författningar.

2. Om den berörda personen inte betalar begärt belopp inom den tidsfrist som meddelats av den anmodade myndigheten, eller på dennas vägnar, får den anmodade myndigheten istället för att driva in kostnaderna i enlighet med punkt 1 ta ut följande fasta kostnader:

a) 100 euro om betalning sker först efter minst en påminnelse,

b) 200 euro om andra administrativa åtgärder har vidtagits av den anmodade myndigheten, eller på dennas vägnar,

c) 500 euro om andra verkställighetsåtgärder vidtas inom den anmodade medlemsstaten.

Den berörda personen får väcka talan mot tillämpandet av dessa fasta belopp vid den anmodade myndigheten och vid annan instans som är behörig vad gäller talan mot indrivningsåtgärder som vidtagits i den anmodade medlemsstaten.

De fasta beloppen ska i vilket fall inte vara tillämpliga om behörig instans enligt artikel 13.1 och 13.2 beslutar att indrivningsåtgärderna är ogrundade, antingen vad gäller fordrans riktighet eller giltigheten hos det dokument som medger verkställighet i den begärande medlemsstaten eller det enhetliga dokument som medger verkställighet i den anmodade medlemsstaten eller delgivningens eller verkställighetsåtgärdernas giltighet i den anmodade medlemsstaten.

3. Indrivningen av fordran, för vilken ömsesidigt bistånd begärdes, inbegripet grundbeloppet, utestående ränta, påföljder, böter och kostnader, ska prioriteras framför indrivningen av de kostnader som den anmodade myndigheten åsamkas eller som uppkommer på dess vägnar.

4. Medlemsstaterna ska ömsesidigt avstå från alla krav på ersättning för de kostnader som uppstått genom det ömsesidigt bistånd de ger varandra vid tillämpning av detta direktiv.

När indrivning innebär ett särskilt problem, är förbundna med mycket stora kostnader eller avser organiserad brottslighet, får den sökande och den anmodade myndigheten emellertid komma överens om ersättning anpassad till det enskilda fallet.

5. Trots vad som sägs i punkt 4 ska den begärande medlemsstaten förbli betalningsskyldig gentemot den anmodande medlemsstaten för alla kostnader eller förluster som uppstår på grund av åtgärder som bedöms vara ogrundade, antingen vad gäller fordrans riktighet, eller giltigheten hos det dokument som medger verkställighet och/eller säkerhetsåtgärder och som utfärdats av den begärande myndigheten.

KAPITEL VAllmänna bestämmelser för alla typer av begäran om bistånd

ARTIKEL 20 STANDARDFORMULÄR OCH KOMMUNIKATIONSMEDEL

1. En begäran om upplysningar enligt artikel 4.1, begäran om delgivning enligt artikel 7.1, begäran om indrivning enligt artikel 9.1 eller om säkerhetsåtgärder enligt artikel 15.1 ska i möjligaste mån skickas på elektronisk väg med hjälp av standardformulär. Dessa formulär ska också i möjligaste mån användas för alla andra meddelanden som rör begäran.

Det enhetliga dokument som medger verkställighet eller säkerhetsåtgärder i den anmodade medlemsstaten och det ursprungliga dokument som medger verkställighet eller säkerhetsåtgärder i den begärande medlemsstaten och övriga dokument enligt artiklarna 11 och 15 ska också, i möjligaste mån, skickas elektroniskt.

I tillämpliga fall kan standardformulären åtföljas av rapporter, uttalanden och eventuella andra handlingar i pappersform eller digitalt format, eller bestyrkta kopior av eller utdrag ur dessa, vilka i möjligaste mån också ska skickas elektroniskt.

Standardformulär och elektronisk kommunikation ska också användas för spontant utbyte av upplysningar i enlighet med artikel 5.

2. Punkt 1 ska inte gälla de upplysningar och den dokumentation som erhålls genom närvaro vid myndighet i annan medlemsstat genom deltagande i administrativa utredningar i en annan medlemsstat i enlighet med artikel 6.

3. Om kommunikationen inte sker elektronisk väg eller genom användning av standardformulär kommer detta inte att påverka de erhållna upplysningarnas giltighet eller de åtgärder som vidtas för att verkställa en begäran om bistånd.

Artikel 21Språk

1. En begäran om bistånd och det enhetliga dokument som medger verkställighet eller säkerhetsåtgärder i den anmodade medlemsstaten ska översändas på eller översättas till det offentliga språket, eller ett av de offentliga språken, i den anmodade medlemsstaten.

Det faktum att vissa delar av en begäran, enligt bilateral överenskommelse mellan de behöriga myndigheterna, är skrivna på ett annat språk än det officiella språket eller ett av de officiella språken i den anmodade medlemsstaten ska emellertid inte påverka begärans giltighet.

2. Det ursprungliga dokument som medger verkställighet eller säkerhetsåtgärder i den begärande medlemsstaten behöver inte översättas till ett officiellt språk i den anmodade medlemsstaten om det meddelas till den anmodade myndigheten eller till den berörda personen.

3. Handlingar för vilka delgivning krävs i enlighet med artikel 7 får skickas till den anmodade myndigheten på ett officiellt språk i den begärande medlemsstaten. Om delgivningen till den berörda personen utförs i enlighet med artikel 8.1 b ska inte översättning av dessa dokument till ett officiellt språk i den anmodade medlemsstaten krävas.

4. Om en begäran åtföljs av andra handlingar än de som avses i punkterna 1, 2 och 3 får den anmodade myndigheten vid behov begära att den begärande myndigheten översätter dessa handlingar till det officiella språket, eller ett av de officiella språken, i den anmodade medlemsstaten, eller till ett annat språk som de behöriga myndigheterna enas om bilateralt.

Artikel 22Lagstiftning gällande hur en begäran ska efterkommas

1. När en begäran om bistånd avseende en fordran som omfattas av detta direktiv efterkoms ska den anmodade myndigheten utnyttja sina befogenheter enligt de lagar och andra författningar som gäller i dess medlemsstat för fordringar som avser samma eller i avsaknad av detta, en liknande skatt eller tull, om inte annat föreskrivs i detta direktiv.

Om den anmodade myndigheten anser att samma eller liknade skatter och tullar inte tas ut på dess territorium ska den utnyttja sina befogenheter enligt de lagar och andra författningar som gäller i dess medlemsstat för fordringar som avser inkomstskatt, om inte annat föreskrivs i detta direktiv.

2. Punkt 1 ska gälla för den förmånsrätt för fordringar som uppstår i den begärande medlemsstaten.

Artikel 23Offentliggörande av upplysningar och handlingar

1. Upplysningar och handlingar som har erhållits av den sökande eller anmodade myndigheten till följd av detta direktiv får lämnas ut till andra myndigheter i samma medlemsstat om detta är tillåtet enligt den medlemsstatens lagstiftning, även om upplysningarna skulle kunna användas för andra ändamål än indrivning av fordringar enligt artikel 2.

2. Om den sökande eller anmodade myndigheten anser att upplysningar eller handlingar som har erhållits till följd av detta direktiv sannolikt kan var till nytta för en tredje medlemsstat får den lämna dessa upplysningar eller handlingar till den staten.

3. Upplysningar och handlingar, eller bestyrkta kopior eller utdrag ur dessa, som den sökande eller anmodade myndigheten har erhållit till följd av detta direktiv får åberopas eller användas som bevisning av alla myndigheter i samma medlemsstat på samma grund som liknande upplysningar och handlingar som har erhållits i den medlemsstaten.

Kapitel VISlutbestämmelser

ARTIKEL 24 TILLÄMPNING AV ANDRA AVTAL OM BISTÅND

I de fall detta direktiv är tillämpligt ska medlemsstaterna inte tillämpa några andra bilaterala eller multilaterala överenskommelser eller uppgörelser på begäran om bistånd till andra medlemsstater.

Artikel 25Kommittéförfarande

1. Kommissionen ska biträdas av indrivningskommittén.

2. När det hänvisas till denna punkt ska artiklarna 5 och 7 i beslut 1999/468/EG tillämpas.

Den period som avses i artikel 5.6 i beslut 1999/468/EG ska vara tre månader.

Artikel 26Genomförandebestämmelser

1. Kommissionen ska i enlighet med förfarandet i artikel 25.2 anta närmare föreskrifter för genomförandet av artiklarna 3, 4.1, 5, 7, 8.1 b, 9, 11.1, 12.2, 14, 15.1, 15.3, 16 och 20.1.

I bestämmelserna ska minst följande anges:

a) Villkor avseende inrättande och organisering av det centrala kontaktkontor, de andra kontaktkontor eller kontaktorgan som avses i artikel 3.2, 3.3 och 3.4.

b) Med vilka kommunikationsmedel meddelanden mellan myndigheterna får sändas.

c) Innehåll och format för de standardformulär som ska användas vid tillämpningen av artiklarna 4.1, 5, 7, 9.1 och 15.1.

d) Föreskrifter om omräkning av de belopp som ska drivas in och överföring av belopp som drivits in.

2. Kommissionen får i enlighet med förfarandet i artikel 25.2 anta närmare föreskrifter för

a) genomförande av artikel 6,

b) fastställande av ett minimibelopp för fordringar som kan ge upphov till en begäran om bistånd.

Bestämmelserna enligt första stycket b får föreskriva att bistånd för fordringar av belopp under detta minimibelopp är frivilliga och ska omfattas av särskilda villkor, i synnerhet vad avser uppdelningen av de indrivna beloppen mellan den anmodade och den begärande medlemsstaten, utan hinder av artikel 12.3.

3. Kommissionen får i enlighet med det förfarande som avses i artikel 25.2 anpassa de standardformulär som fastställs i bilagorna I, II och III.

Artikel 27Rapportering

Varje medlemsstat ska senast den 31 mars varje år meddela kommissionen följande:

a) Hur många framställningar om upplysningar, delgivning och indrivning eller säkerhetsåtgärder som den skickar till varje anmodad medlemsstat och som den tar emot från varje begärande medlemsstat per år.

b) För hur stora fordringar man begär bistånd för indrivning och de belopp som drivs in.

c) Alla andra upplysningar som kan vara av värde för utvärdering av bestämmelserna om ömsesidigt bistånd enligt detta direktiv.

Kommissionen ska till Europaparlamentet och rådet vart femte år lämna en rapport om hur den ordning som inrättas genom detta direktiv fungerar.

Artikel 28Införlivande

1. Medlemsstaterna ska senast den 31 december 2009 anta och offentliggöra de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv. De ska genast överlämna texterna till dessa bestämmelser till kommissionen tillsammans med en jämförelsetabell för dessa bestämmelser och bestämmelserna i det här direktivet.

De ska tillämpa dessa bestämmelser från och med den 1 januari 2010.

När en medlemsstat antar dessa bestämmelser ska de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen ska göras ska varje medlemsstat själv utfärda.

2. Medlemsstaterna ska till kommissionen överlämna texten till de centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv.

Artikel 29Upphävande av direktiv 2008/55/EG

Direktiv 2008/55/EG ska upphöra att gälla från och med den 1 januari 2010.

Hänvisningar till det upphävda direktivet ska anses som hänvisningar till det här direktivet.

Artikel 30Ikraftträdande

Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning .

Artikel 31Adressater

Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

Utfärdat i Bryssel den

På rådets vägnar

Ordförande

BILAGA I

ENHETLIGT DOKUMENT FÖR DELGIVNING AV DOKUMENT ELLER BESLUT I ENLIGHET MED ARTIKEL 8.1 I DIREKTIV (EG) NR .../... Detta dokument har utfärdats i följande EU-medlemsstat: … |

I artikel 7.1 i direktiv (EG) nr …/… om ömsesidigt bistånd för indrivning av fordringar som avser skatter, tullar och andra åtgärder föreskrivs följande: ”Den anmodade myndigheten ska på begäran av den begärande myndigheten delge adressaten alla handlingar och beslut, inbegripet de som är av rättslig karaktär, från den begärande medlemsstaten och som rör en fordran enligt artikel 2 eller indrivning av sådan.” I artikel 8.1 i samma direktiv föreskrivs följande: ”Den anmodade myndigheten ska säkerställa att delgivning i den anmodade medlemsstaten sker på ett av följande sätt: b) Genom översändelse, per rekommenderad post eller på elektronisk väg, av ett standardformulär till vilket dokument eller beslut från den begärande myndigheten har bifogats.” I enlighet med dessa bestämmelser utgör översändandet, per rekommenderad post eller på elektronisk väg, av detta formulär en delgivning av de dokument och/eller beslut som bifogas detta dokument. |

A | SYFTE MED DENNA ANMÄLAN |

Denna delgivning är avsedd att informera adressaten om bifogade dokument eller beslut att bekräfta för adressaten att denne är skyldig att betala det belopp som anges i B4. Denna betalning ska göras före 20ÅÅMMDD utan dröjsmål Adressaten bör beakta att om betalningen uteblir kan myndigheterna i den anmodade medlemsstaten vidta verkställighets- och/eller säkerhetsåtgärder för att säkerställa att fordran drivs in. I sådana fall får en fast administrativ kostnad tas ut i enlighet med direktiv (EG) nr …/… att avbryta preskriptionstiden med avseende på de fordringar som nämns i bifogade dokument och/eller beslut. |

B | BESKRIVNING AV BIFOGADE DOKUMENT OCH BESLUT |

1 | Datum för upprättande: 20YYMMDD – Referensnummer: … Taxering Beslut av skattemyndigheterna till följd av överklagande av förvaltningsbeslut Annat förvaltningsbeslut eller handling Dom/utslag från [domstolens namn] Annat rättsligt dokument |

2 | Namn på den skatt som avses: … |

3 | Typ av fordran som avses: tullar mervärdesskatt punktskatter skatter på inkomst eller kapital skatt på försäkringspremier annan skatt eller tull som tas ut av medlemsstaten eller på dennas vägnar skatter eller tullar som tas ut av en medlemsstats territoriella eller administrativa enheter, inbegripet de lokala myndigheterna, eller på deras vägnar obligatoriska sociala avgifter som ska betalas till en medlemsstat eller en medlemsstats territoriella enheter, eller offentligrättsliga socialförsäkringsinstitutioner återbetalning, intervention och andra åtgärder som ingår i systemet för hel- eller delfinansiering från Europeiska garantifonden för jordbruket och Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling, inbegripet de belopp som ska uppbäras i samband med dessa åtgärder avgifter och andra pålagor inom ramen för den gemensamma organisationen av marknaden för socker. |

4 | Den berörda fordrans storlek: Huvudbelopp: Administrativa påföljder och böter: Ränta fram till 20ÅÅMMDD: Kostnader fram till 20ÅÅMMDD: Totalt belopp: |

C | KONTOR ANSVARIGT FÖR DE BIFOGADE DOKUMENTEN OCH BESLUTEN |

1 | Namn: |

2 | Gatuadress: |

3 | Postnummer och ort: |

4 | Telefon: |

5 | E-postadress: |

D | KONTOR SOM KAN LÄMNA YTTERLIGARE UPPLYSNINGAR OM DE DOKUMENT ELLER BESLUT SOM HAR DELGIVITS ELLER OM MÖJLIGHETERNA ATT BESTRIDA BETALNINGSSKYLDIGHETEN (om annat kontor än under C) |

1 | Namn: |

2 | Gatuadress: |

3 | Postnummer och ort: |

4 | Telefon: |

5 | E-postadress: |

BILAGA II

ENHETLIGT DOKUMENT FÖR MEDGIVANDE AV VERKSTÄLLIGHET AV FORDRINGAR SOM OMFATTAS AV DIREKTIV (EG) NR …/… Detta dokument har utfärdats i följande EU-medlemsstat: … I enlighet med artikel 11 i direktiv (EG) nr …/… utgör detta dokument det dokument som medger indrivning och/eller säkerhetsåtgärder i varje EU-medlemsstat, varje gång den begärande myndigheten i den medlemsstat där detta dokument har utfärdats så begär. |

A | BESKRIVNING AV FORDRAN |

1 | Skattens namn: … |

2 | Typ av fordran som avses: tullar mervärdesskatt punktskatter skatter på inkomst eller kapital skatt på försäkringspremier annan skatt eller tull som tas ut av medlemsstaten eller på dennas vägnar skatter eller tullar som tas ut av en medlemsstats territoriella eller administrativa enheter, inbegripet de lokala myndigheterna, eller på deras vägnar obligatoriska sociala avgifter som ska betalas till en medlemsstat eller en medlemsstats territoriella enheter, eller offentligrättsliga socialförsäkringsinstitutioner återbetalning, intervention och andra åtgärder som ingår i systemet för hel- eller delfinansiering från Europeiska garantifonden för jordbruket och Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling, inbegripet de belopp som ska uppbäras i samband med dessa åtgärder avgifter och andra pålagor inom ramen för den gemensamma organisationen av marknaden för socker. |

3 | Referens för fordringen: … |

4 | Period fordringen avser: Kalenderår: … Period: 20ÅÅMMDD – 20ÅÅMMDD (år–månad-dag) |

5 | Datum för bedömningen av fordran: … Datum för dokument som medger verkställighet: … Datum för delgivning till gäldenären: … Förfallodag: … |

6 | Fordrans storlek: Huvudbelopp: Administrativa påföljder och böter: Ränta till och med 20ÅÅMMDD: Kostnader t.o.m. 20ÅÅMMDD: Totalt belopp: |

B | IDENTIFIERING AV GÄLDENÄREN |

1 | Namn: … |

2 | Momsregistreringsnummer: … Skatteregistreringsnummer: Annat registreringsnummer: |

3 | Gatuadress: |

4 | Kompletterande adressuppgifter: |

5 | Postnummer och ort: |

6 | Land: |

C | KONTOR ANSVARIGT FÖR BEDÖMNING AV FORDRAN |

1 | Namn: |

2 | Gatuadress: |

3 | Postnummer och ort: |

4 | Telefon: |

5 | E-postadress: |

D | KONTOR SOM KAN TILLHANDAHÅLLA YTTERLIGARE UPPLYSNINGAR OM FORDRAN OCH MÖJLIGHETERNA ATT BESTRIDA BETALNINGSSKYLDIGHETEN (om annat kontor än under C) |

1 | Namn: |

2 | Gatuadress: |

3 | Postnummer och ort: |

4 | Telefon: |

5 | E-postadress: |

BILAGA III

ENHETLIGT DOKUMENT SOM MEDGER SÄKERHETSÅTGÄRDER FÖR ATT SÄKERSTÄLLA INDRIVNINGEN AV FORDRINGAR SOM OMFATTAS AV DIREKTIV (EG) NR …/… Detta dokument har utfärdats i följande EU-medlemsstat: … I enlighet med artikel 15 i direktiv (EG) nr …/… utgör detta dokument det dokument som medger säkerhetsåtgärder i varje EU-medlemsstat, varje gång den begärande myndigheten i den medlemsstat där detta dokument har utfärdats så begär. |

A | BESKRIVNING AV DEN FORDRAN FÖR VILKEN INDRIVNING MÅSTE SÄKERSTÄLLAS |

1 | Skattens namn: … |

2 | Typ av fordran som avses: tullar mervärdesskatt punktskatter skatter på inkomst eller kapital skatt på försäkringspremier annan skatt eller tull som tas ut av medlemsstaten eller på dennas vägnar skatter eller tullar som tas ut av en medlemsstats territoriella eller administrativa enheter, inbegripet de lokala myndigheterna, eller på deras vägnar obligatoriska sociala avgifter som ska betalas till en medlemsstat eller en medlemsstats territoriella enheter, eller offentligrättsliga socialförsäkringsinstitutioner återbetalning, intervention och andra åtgärder som ingår i systemet för hel- eller delfinansiering från Europeiska garantifonden för jordbruket och Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling, inbegripet de belopp som ska uppbäras i samband med dessa åtgärder avgifter och andra pålagor inom ramen för den gemensamma organisationen av marknaden för socker |

FÖR FASTSTÄLLDA FORDRINGAR | FÖR ÄNNU EJ FASTÄLLDA FORDRINGAR |

3a | Referens för fordran: … | 3b | Referens för det dokument som medger säkerhetsåtgärder: dom/utslag från [domstolens namn] av den 20ÅÅMMDD med ärendebeteckning … förvaltningsbeslut/handling av den 20ÅÅMMDD med ärendebeteckning … |

4a | Period fordran avser: kalenderår: … period: 20ÅÅMMDD – 20ÅÅYMMDD | 4b | Period som den ännu ej fastställda fordringen avser: kalenderår: … period: 20ÅÅMMDD – 20ÅÅYMMDD |

5a | Datum för bedömningen av fordran: … Datum för dokument som medger verkställighet: … Datum för delgivning till gäldenären: … Förfallodag: … | 5b | Skäl till varför den anmodade medlemsstatens myndigheter bör vidta säkerhetsåtgärder: (risk för) den berörda personens insolvens i den begärande medlemsstaten risk för att den berörda personen (förmodligen) deltar i skattebedrägeri och skatteflykt risk för att den berörda personen vidtar åtgärder för att fördröja indrivningen säkerhetsåtgärder kan vidtas enbart, eller snabbare och mer effektivt, i den anmodade medlemsstaten. |

6 | Belopp för vilket säkerhetsåtgärder begärs Huvudbelopp: Administrativa påföljder och böter: Ränta till och med 20ÅÅMMDD: Kostnader t.o.m. 20ÅÅMMDD: Totalt belopp: |

B | IDENTIFIERING AV DEN (FRAMTIDA) GÄLDENÄREN |

1 | Namn: … |

2 | Momsregistreringsnummer: … Skatteregistreringsnummer: Annat registreringsnummer: |

3 | Gatuadress: |

4 | Kompletterande adressuppgifter: |

5 | Postnummer och ort: |

6 | Land: |

C | KONTOR ANSVARIGT FÖR BEDÖMNING AV FORDRAN |

1 | Namn: |

2 | Gatuadress: |

3 | Postnummer och ort: |

4 | Telefon: |

5 | E-postadress: |

D | KONTOR SOM KAN LÄMNA YTTERLIGARE UPPLYSNINGAR OM FORDRAN OCH MÖJLIGHETERNA ATT BESTRIDA SKÄLEN TILL SÄKERHETSÅTGÄRDERNA (om annat kontor än under C) |

1 | Namn: |

2 | Gatuadress: |

3 | Postnummer och ort: |

4 | Telefon: |

5 | E-postadress: |

[1] EUT C […], […], s. […].

[2] EUT C […], […], s. […].

[3] EUT C […], […], s. […].

[4] EUT L 150, 10.6.2008, s. 28.

[5] EGT L 184, 17.7.1999, s. 23.