Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Förslag till Europaparlamentets och rådets beslut om ett program för att förbättra yrkesverksamma juristers utbildning i och information om gemenskapsrätten (Robert Schuman-programmet)" () (97/C 206/13)

Den 13 februari 1997 beslutade rådet, i enlighet med artikel 100a i EG-fördraget, att begära Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande om ovannämnda förslag.

Sektionen för sociala frågor och familje-, utbildnings- och kulturfrågor, som ansvarat för beredningen av kommitténs arbete i frågan, antog sitt yttrande den 10 april 1997. Föredragande var Manuel Cavaleiro Brandão.

Vid sin 345:e plenarsession den 23-24 april 1997 (sammanträdet den 23 april 1997) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 123 röster för, 1 mot och 6 nedlagda.

1. Inledning

1.1. Europeiska gemenskapen är först och främst en "juridisk gemenskap". Det är därför mycket viktigt att dess lagstiftning är lättillgänglig och lättbegriplig, liksom att den tillämpas på ett effektivt och enhetligt sätt.

1.2. I Sutherland-rapporten "Inre marknaden efter 1992: att leva upp till utmaningen" som lades fram för kommissionen 1992, betonades att gemenskapslagstiftningen måste uppfattas och tillämpas på samma sätt som den traditionella, nationella lagstiftningen.

1.3. I rapporten läggs tretton slutsatser fram (nr 18-30) om behovet av att undanröja gemenskapsrättsliga problem. Man påpekar också att det krävs stora finansiella och mänskliga resurser, och att det krävs större insatser för att öka kunskaperna om gemenskapslagstiftningen bland domare och jurister i medlemsländerna (slutsats 24). Detta är en förutsättning för en korrekt tillämpning av gemenskapslagstiftningen och kontroll av denna tillämpning.

1.4. ESK fäste i sitt yttrande om Sutherland-rapporten särskild vikt vid de problem kring tillämpningen av gemenskapslagstiftningen som belystes i rapporten.

1.5. Medborgarna kommer inte att känna något förtroende för eller identifiera sig med EU:s integrationsprocess så länge de inte först och främst anser sig kunna hävda de rättigheter och lagar som skapats på gemenskapsnivå för medborgarnas bästa och till deras skydd. De kommer inte heller att anse sig kunna hävda dessa rättigheter om de med rätta upplever att jurister på nationell nivå, särskilt domare och advokater, inte känner sig hemma inom gemenskapslagstiftningen eller, med andra ord, innan dessa jurister har fortbildats så att de kan tillämpa den med självklarhet.

1.6. Det råder en allmän känsla av att juristerna ännu inte är tillräckligt insatta i gemenskapens juridiska system. Det finns inte heller någon garanti för att de nationella domstolarna för närvarande kan spela den roll som tillkommer dem i fråga om EU-interna rättsliga förbindelser, och då framför allt när det gäller de förbindelser som skapas genom den inre marknaden.

1.7. Detta yttrande begränsas till själva förslaget. Kommittén är dock medveten om att problemets allmänt allvarliga karaktär - som inte bara gäller domare och advokater utan också andra jurister - kan motivera ett mer omfattande och djupare studium i framtiden.

2. Allmänna kommentarer

2.1. Av ovannämnda orsaker är Robert Schuman-programmet särskilt passande trots de blygsamma medel som man planerar att avsätta. Man strävar efter att göra de ca 100 000 domarna och 450 000 advokaterna i gemenskapen medvetna om deras viktiga roll när det gäller att se till att gemenskapslagstiftningen tillämpas. Detta skulle ske genom att de får särskilda resurser till hjälp för att kunna uppfylla denna roll.

2.2. Programmet är utformat för att främja initiativ i medlemsstaterna. Tillfälligt finansiellt stöd kan ges till institutioner med ansvar för vidareutbildning av jurister som är verksamma vid domstolarna, med beaktande av artikel 127 i EG-fördraget, som stipulerar att medlemsstaterna skall ansvara för yrkesutbildningens innehåll och organisation.

2.3. Kommissionen påpekar att ett begränsat antal pilotprojekt lanserades på försök 1996. Resultaten från dessa projekt finns dock ännu inte tillgängliga.

2.4. Föreliggande beslutsförslag grundas på artikel 100a i EG-fördraget, eftersom en tillnärmning av de nationella lagstiftningarna i fråga om skapandet av den inre marknaden och dess funktion förutsätter en effektiv, enhetlig och decentraliserad tillämpning av gemenskapens lagstiftning.

2.5. Kommittén stöder föreliggande förslag.

3. Särskilda kommentarer

3.1. Projektet inbegriper endast domare och advokater och bortser alltså från alla andra yrkesverksamma jurister.

Eftersom medlemsstaterna definierar begreppen "domare" och "advokat" på olika sätt bör varje medlemsstat tillämpa sin egen definition.

Kommittén understryker dock företags-, organisations- och föreningsjuristernas särskilda betydelse när det gäller dagligt arbete med och praktisk tillämpning av gemenskapens lagstiftning. Kommissionen inser detta och har i sitt förslag redan aviserat att "Utvidgningen av gruppen stödberättigade inom ramen för Robert Schuman-programmet skulle eventuellt kunna övervägas i samband med den i artikel 8 nämnda uppföljningen och utvärderingen av programmet". Kommittén hoppas att denna diskussion om en utvidgning kommer att äga rum vid detta tillfälle.

I det första skedet är dock kommissionens motiv för att begränsa förslaget till domare och advokater vettigt. För det första är det nödvändigt att fastställa klart avgränsade målsättningar och koncentrera de blygsamma resurserna för att programmet skall bli effektivt. För det andra är huvudmålsättningen med programmet att förbättra den praktiska tillämpningen av gemenskapslagstiftningen vid domstolarna. Denna är ju beroende av domare och advokater, och bara mycket indirekt av andra jurister.

3.2. Artikel 2 handlar om målen för Robert Schuman-programmet, som består i att stödja utbildnings- och informationsinsatser och andra initiativ som främjar domarnas och advokaternas kunskaper inom gemenskapslagstiftningen.

3.3. Artikel 4 handlar om villkoren för ekonomiskt stöd. Bland dem som kan begära stöd nämns de institutioner som ansvarar för grundläggande juridisk utbildning av blivande domare och advokater.

Detta innebär att programmet också täcker framtida domare och advokater, trots att artikel 1 bara nämner "domare och advokater".

Denna punkt behöver klargöras eftersom den inte saknar betydelse.

Det finns både för- och nackdelar med att inbegripa "framtida" domare och advokater.

Bland nackdelarna kan nämnas att det avsevärt skulle utöka programmets omfattning och sålunda späda ut dess verkan och effektivitet.

Dessutom är de universitet och andra specialiserade institutioner som erbjuder grundläggande utbildning för blivande domare och advokater i allmänhet väl medvetna om programmets målsättningar, även om man kan hoppas att de får mer effektiva medel att uppfylla dessa målsättningar.

Vidare är det de äldre och mer erfarna domarna och advokaterna som har visat sig vara mindre benägna att ta till sig gemenskapens lagstiftning.

Av dessa skäl är det kanske bäst att göra de sistnämnda till målgrupp för programmet.

3.4. I artikel 5 finns en förteckning över de kriterier som skall användas vid urvalet av projekt. Där anges yrkesövergripande och gränsöverskridande inriktning på verksamheten som kompletterande kriterier.

Det förstnämnda av dessa två kompletterande kriterier är särskilt viktig.

Kommittén menar att man i själva verket bör prioritera verksamhet som inbegriper både domare och advokater.

Tidigare erfarenheter tyder på att problem i relationerna mellan domare och advokater också försvårar en fullständig tillämpning av gemenskapens lagstiftning.

Dessutom visar sociologiska studier i vissa medlemsstater att problemen i dessa relationer i sin tur beror på stora skillnader i den vidareutbildning som domare respektive advokater går igenom.

3.5. Kommissionens förslag på datum för ikraftträdande (den 1 januari 1997) har redan passerats. Det är inte troligt att programmet kommer att träda i kraft före den 1 januari 1998.

Bryssel den 23 april 1997.

Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Carlos FERRER

() EGT nr C 378, 13.12.1996, s. 17.