[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 14.11.2008

KOM(2008) 718 slutlig

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET

om förslaget till rådets förordning om införande av ett kontrollsystem i gemenskapen för att säkerställa att bestämmelserna i den gemensamma fiskeripolitiken efterlevs

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET

om förslaget till rådets förordning om införande av ett kontrollsystem i gemenskapen för att säkerställa att bestämmelserna i den gemensamma fiskeripolitiken efterlevs

1. INLEDNING OCH BAKGRUND

Den europeiska politiken för fiskerikontroll är av central betydelse för den gemensamma fiskeripolitiken, eftersom fiskeripolitikens trovärdighet förutsätter att den verkligen följs. Det har gjorts reformer av kontrollpolitiken, framför allt 1993 då den nuvarande förordningen antogs, sedan 1998 då det infördes bestämmelser om kontroll av fiskeansträngningarna och slutligen 2002 vid reformen av den gemensamma fiskeripolitiken. Den reformen gjorde det möjligt att klargöra ansvarsfördelningen mellan kommissionen och medlemsstaterna, intensifiera samarbetet mellan medlemsstaterna och inleda arbetet med att inrätta gemenskapens kontrollorgan för fiske.

Trots att vissa framsteg gjorts råder det samförstånd om att det fortfarande finns många brister i den gemensamma fiskeripolitiken i allmänhet, framför allt när det gäller överfiske på grund av överkapaciteten hos EU:s fiskeflotta, och i dess kontrollpolitik i synnerhet.

För att komma till rätta med bristerna har kommissionen tagit flera initiativ, bland annat paketet för omstrukturering av flottan från juli 2007 och den nyligen antagna reformen av mekanismen för fiskerikontroll för att bekämpa olagligt, orapporterat och oreglerat fiske (IUU-förordningen). Kommissionen har inlett debatten om hur den gemensamma fiskeripolitiken ska förändras från 2012. På medellång sikt bör dock reformen av kontrollsystemet för den gemensamma fiskeripolitiken kraftigt förbättra fiskeriförvaltningens effektivitet i gemenskapen.

Det kontrollsystem som inrättades 2002 har allvarliga brister som äventyrar dess övergripande effektivitet. Såsom både Europeiska kommissionen[1] och Europeiska revisionsrätten[2] framhållit är det nuvarande kontrollsystemet ineffektivt, dyrt och komplicerat och det ger inte heller önskade resultat. Kontrollpolitikens brister får negativa konsekvenser för genomförandet av andra delar av fiskeripolitiken och underminerar initiativ för bevarande och förvaltning av fiskeansträngningen. Kontrollbristerna bidrar således till att den gemensamma fiskeripolitiken visar dåliga resultat. Politikens grundläggande mål verkar inte kunna uppnås. Trots att politiken har genomförts under flera år är tillståndet för resurserna i gemenskapens vatten fortfarande oroande och många bestånd utnyttjas på ett sätt som inte är hållbart. En fortsatt misslyckad kontrollpolitik kommer att få allvarliga konsekvenser för framtiden för fiskeresurser, fiskeindustrin och de regioner som är beroende av fisket. Därför föreslår kommissionen en grundlig reform av den gemensamma fiskeripolitikens kontrollsystem, så att bristerna avhjälps och tillvägagångssätten moderniseras.

Den nya kontrollförordningen kommer att gälla all fiskeverksamhet och fiskerelaterad verksamhet i gemenskapens vatten och i medlemsstaterna liksom verksamhet som bedrivs av gemenskapens fiskefartyg utanför gemenskapens vatten. Den kompletterar IUU-förordningen och förordningen om tillstånd för fiskeverksamhet som bedrivs av gemenskapens fiskefartyg utanför gemenskapens vatten. Genom förordningen garanteras att det inte görs någon åtskillnad mellan medborgare från gemenskapen och medborgare från tredjeländer. Dessa tre förordningar kommer att utgöra den nya kontrollramen.

I det här meddelandet beskrivs den nuvarande situationen och de aktuella utmaningarna. Dessutom presenteras de centrala delarna i den nya kontrollstrategin och skisseras de föreslagna åtgärderna.

1.1. Nuvarande situation

När det gäller hur den gemensamma fiskeripolitikens kontrollpolitik tillämpas har ett antal stora problem identifierats, som hänger samman antingen med bristerna i kontrollsystemet i sig eller med strukturella problem och utmaningar i fiskerisektorn.

1.1.1. Revisionsrättens iakttagelser och rekommendationer

Revisionsrätten har nyligen gjort en bedömning[3] av det system för kontroll, inspektioner och sanktioner som tillämpas på den gemensamma fiskeripolitiken. Den konstaterar att situationen bland annat kännetecknas av att regelverket är bristfälligt och att förfarandena är otillräckliga för att man ska kunna samla in alla data och upptäcka inkonsekvenser mellan olika data. De nationella inspektionssystemen är inte heller lämpligt utformade för att man ska kunna förhindra och upptäcka överträdelser. Skillnaderna mellan systemen innebär också att inspektionstrycket inte kan garanteras och att inspektionsverksamheten inte optimeras. Under dessa förhållanden och på grund av sin begränsade behörighet kan inte kommissionen identifiera systematiska felaktigheter och anomalier i de data som medlemsstaterna lämnar. Den kan inte heller övervaka nationella kontrollsystem och skapa sig en definitiv uppfattning om den övergripande effektiviteten.

1.1.2. Föråldrade och inkonsekventa kontrollstrategier

Gemenskapens kontrollsystem är främst begränsat till kontroller av utnyttjande av kvoter och tekniska åtgärder i fiskeprocessen, medan andra aspekter av den gemensamma fiskeripolitiken försummas, såsom transporter och marknader. Det har uppstått nya kontrollbehov som inte omfattas av det nuvarande systemet, framför allt inom system för fiskeansträngningar och biologiskt känsliga fiskezoner. De senaste årens stora insatser för att åstadkomma ett hållbart utnyttjande och en långsiktig förvaltning av bestånden måste åtföljas av ett omfattande och effektivt kontrollsystem för att dessa insatser ska bära frukt.

1.1.3. Överkapacitet

Kontrollsystemets begränsningar förvärras ytterligare av den allmänna och ihållande överkapacitet som gemenskapens fiskeflottor uppvisar. Detta strukturella problem ligger bakom fiskeflottornas olönsamhet och skapar incitament för överträdelser av den gemensamma fiskeripolitikens bestämmelser. Många fartyg kan inte att skapa lönsamhet utan att överskrida sina kvoter och således delta i överfisket. Detta skapar en ond cirkel av fiskefartyg som överutnyttjar fiskbestånden för att överleva ekonomiskt, vilket leder till ett ökat ekonomiskt tryck att fiska ännu mer under de närmaste åren, eftersom de legala fiskemöjligheterna och kvottilldelningarna ytterligare reduceras som en följd av detta överutnyttjande. Förutom allvarliga ekologiska konsekvenser för miljön leder detta till lägre priser på legalt fångad fisk, vilket på kort sikt skadar fiskare som bedriver laglig verksamhet och på längre sikt minskar marknadsutbudet.

1.2. Faktorer bakom överträdelserna

Det har identifierats flera faktorer som förklarar den allmänna situationen med överträdelser av den gemensamma fiskeripolitikens bestämmelser och som bidrar till kontrollsystemets misslyckande.

Förutom flottans överkapacitet beror fiskerisektorns bristande efterlevnad av bestämmelserna framför allt på att risken för att överträdelser ska upptäckas är ganska liten, eftersom de nationella kontrollsystemen har allvarliga brister. Dessutom varierar kontrollernas och inspektionernas frekvens och intensitet kraftigt mellan olika medlemsstater, och fiskare måste kunna hantera varierande förfaranden och varierande praxis. Detta skapar osäkerhet och underminerar inspektionsrapporternas trovärdighet, vilket gör det svårare att systematiskt följa upp överträdelser med juridiska och administrativa förfaranden. Även när en överträdelse upptäcks finns det inte några garantier för att det kommer att utdömas lämpliga sanktioner, eftersom sanktionssystemet är bristfälligt och inte tillräckligt avskräckande.

En andra faktor bakom överträdelserna är regelverket för kontrollpolitiken i sig och kommissionens och medlemsstaternas respektive roller i det avseendet. Regelverket har ändrats flera gånger under de senaste åren och är nu alltför komplicerat och dessutom uppdelat på flera förordningar. Denna komplexitet och inkonsekvens har lett till bristande tydlighet och till oklarheter angående rättsläget, vilket gör att medlemsstaterna och fiskerinäringen kan ha svårt att godta systemet och följa bestämmelserna .

För det tredje innehåller det nuvarande kontrollsystemet endast begränsade och ineffektiva kontrollmekanismer för kommissionen. Det är Europeiska gemenskapen som är ensam behörig när det gäller den gemensamma fiskeripolitiken och som fastställer regelverket. Medlemsstaterna måste se till att fiskare, bearbetningsföretag och försäljare följer regelverket. Det är därför främst medlemsstaterna som är ansvariga för att se till att den gemensamma fiskeripolitikens bestämmelser kontrolleras, inspekteras och genomdrivs på ett effektivt sätt. Kommissionens uppgift, som fördragets väktare, är att se till att medlemsstaterna fullgör sina skyldigheter. Den övervakar därför medlemsstaternas genomförande av fiskeripolitiken. Kommissionens medel för att se till att medlemsstaterna fullgör sina skyldigheter är dock främst tillämpliga när gemenskapsrätten har överträtts. De förfaranden som tillämpas om en skyldighet inte har fullgjorts är dessutom långa, besvärliga och endast i undantagsfall effektiva .

2. MILJÖMÄSSIGA OCH SOCIOEKONOMISKA UTMANINGAR

De olika bristerna i det nuvarande kontrollsystemet skapar kostnader. Det faktum att den gemensamma fiskeripolitikens bestämmelser ofta inte följs och att överträdelserna upprepas får många negativa konsekvenser, både i form av allvarliga miljöskador på den marina biologiska mångfalden och ekosystemen, och i form av betydande ekonomiska och sociala konsekvenser för gemenskapens fiskeindustri, bland annat bearbetnings- och saluföringssektorn.

Eftersom rika fiskbestånd i stort återspeglar en sund miljö kommer inte bestånden att kunna återhämta sig fullt ut om den nuvarande situationen fortsätter. De nuvarande förhållandena innebär dock att fiske utöver vad som lagligen har beslutats eller vad bestånden kan klara förmodligen kommer att känneteckna den gemensamma fiskeripolitiken även fortsättningsvis. Ett sådan ökat tryck att fiska utöver de lagliga gränserna skulle framför allt skada ekosystemen, eftersom de totala tillåtna fångstmängderna beräknas på ett sätt som endast tillåter att det tas ut kvantiteter som inte hotar bestånden ifråga. Extra uttag genom illegala fångster underminerar kapaciteten och kan även få konsekvenser för andra arter som interagerar med det bestånd som IUU-verksamheten inriktas på och påverka ekosystemet ännu mer.

Om den nuvarande situationen fortsätter kommer de totala fångstvolymerna att bli ännu mindre och varje enskild fisk att få ett lägre värde än när det bedrivs fiske på ett bestånd inom hållbara gränser. De potentiella inkomsterna kommer att minska och kostnaderna öka, eftersom större fiskeansträngningar kommer att krävas för att man ska kunna fånga tillräckligt stora volymer för att skapa vinst. Till följd av sjunkande löner och låg kapitalavkastning måste allt fler fiskare lämna näringen, vilket leder till ökad arbetslöshet i kustområden, där det ofta finns färre sysselsättningsmöjligheter än i andra områden.

Allt detta talar för att det är brådskande med en omfattande reform av den gemensamma fiskeripolitikens kontrollsystem.

3. EN NY KONTROLLSTRATEGI: FÖRSLAGET TILL REFORM AV DEN GEMENSAMMA FISKERIPOLTIKENS KONTROLLSYSTEM

Det allmänna målet med den föreslagna reformen är att införa en omfattande, integrerad och enhetlig politik för kontroll av fiskeverksamheten i gemenskapens vatten för att se till att den gemensamma fiskeripolitiken verkligen genomförs. Generellt sett bör den nya strategin för kontroller bygga på förenkling, standardisering, ökad kostnadseffektivitet och minskad administrativ börda. Förslaget ingår i kommissionens löpande förenklingsprogram, som är en del av gemenskapens strategi för förenkling av lagstiftningen[4]. Förslaget innebär att man koncentrerar de kontrollbestämmelser som i dag finns i flera överlappande och komplicerade texter till en enda rättsakt. Detta kommer att bidra till att kontrollsystemet rationaliseras.

3.1. En ny gemensam strategi för kontroll och inspektion

I förslaget definieras det allmänna begreppet inspektioner för alla fångster i alla länkar i kedjan (till sjöss, i hamnar, vid transporter och på marknader) och det införs harmoniserade inspektionsförfaranden. Syftet är att den nya kontrollordningen ska genomförs på ett enhetligt sätt. Den första centrala åtgärden i detta sammanhang är att det införs en systematisk riskanalys och ett omfattande system för spårbarhet som en grund för fiskerikontrollerna. Med detta nya tillvägagångssätt kommer man på bästa sätt att utnyttja den moderna tekniken. Framför allt måste databehandlingen automatiseras så långt som möjligt och uppgifterna bli föremål för omfattande och systematiska korsvisa kontroller, så att man kan avgöra i vilka områden det finns särskilt stora risker för oriktigheter. På så vis kommer kontrollresurserna att koncentreras till riskområden på ett effektivt sätt. Dessutom kommer användningen av modern teknik att minska den administrativa bördan för både fiskare och myndigheter, framför när det gäller förvaltningen av kvoter, samtidigt som man kan få en överblick över fiskeverksamheten i princip i realtid och på ett kostnads- och tidseffektivt sätt. Därför utvidgas genom förslaget användningen av kontrollsystemet för fartyg (VMS), det automatiserade identifieringssystemet (AIS), det elektroniska rapporteringssystemet (ERS), fjärrsystemet för lägesbestämning av fartyg (VDS) och annan ny teknik.

För att tillgodose de nya behoven när det gäller kontroll av specifika fisken kommer det att införas särskilda kontrollåtgärder för fleråriga planer, marina skyddade områden och utkast. Det kommer också att inrättas en permanent mekanism för fredningstider i realtid på medlemsstaternas ansvar. Eftersom en begränsning av ansträngningen blir allt viktigare som kompletterande förvaltningsmetod kommer övervakningen av maskinstyrkan, t.ex. genom certifiering, att bli en viktig del av förslaget. Eftersom fritidsfiske i allt högre grad påverkar fiskbestånden och den marina miljön, innehåller förslaget slutligen kontrollåtgärder även för denna verksamhet, t.ex. registrering av fångster.

Åtgärder som kommissionen föreslår:

Systematisk riskanalys som grund för fiskerikontrollen.

Strategisk programplanering, taktisk inriktning och urvalsstrategier.

Användning av modern teknik och omfattande datavalideringssystem.

Standardiserade och samordnade verksamheter och förfaranden för inspektion till sjöss och i land (inbegripet transport och marknader).

Införande av ett omfattande system för spårbarhet.

Särskilda kontrollåtgärder för fleråriga planer, utkast, marina skyddade områden och fredningstider i realtid.

Åtgärder för att kontrollera fritidsfiske.

3.2. Vägen mot efterlevnad

En hörnsten i den föreslagna förordningen kommer också att vara att påverka alla berörda parter som deltar i alla fiskeverksamheter (fångst, bearbetning, distribution och saluföring). I idealfallet följs den gemensamma fiskeripolitikens strategier och bestämmelser inte bara till följd av övervakning och kontroller, utan efterlevnaden utgör en naturlig del av ett sammanhang där alla parter i näringen förstår och håller med om att det ligger i deras långsiktiga intresse att bestämmelserna efterlevs.

Kommissionen vill koncentrera kontrollåtgärderna, som i dagsläget fastställs i många olika rättsakter, för att förenkla och rationalisera regelverket. Detta kommer att ske genom att principerna fastställs i själva förslaget medan de mer tekniska och detaljerade frågorna fastställs i genomförandeförordningar. På så vis förbättras regelverket betydligt och den gemensamma fiskeripolitikens bestämmelser blir tydligare och trovärdigare.

Det måste också införas ett system med harmoniserade och proportionella administrativa sanktioner om vi vill se till att den gemensamma fiskeripolitikens bestämmelser verkligen följs och tillämpas på ett jämlikt sätt. Den övergripande principen i detta sammanhang måste vara att en sanktion innebär att alla ekonomiska fördelar som eventuellt följer av en överträdelse försvinner. Sanktionen måste vara tillräckligt avskräckande för den som potentiellt skulle kunna överträda bestämmelserna. I förslaget definieras först allvarliga överträdelser vid sidan av dem som redan definierats i förslaget till rådets förordning om upprättande av ett gemenskapssystem för att förebygga, motverka och undanröja olagligt, orapporterat och oreglerat fiske[5]. Sedan fastställs minimi- och maximibelopp för böter för fysiska och juridiska personer. Dessutom inrättas genom förslaget ett system med straffpoäng för överträdelser som begåtts av innehavaren av ett fisketillstånd. Systemet är jämförbart med liknande system som i många länder införts för trafikförseelser. Vid upprepade överträdelser av den gemensamma fiskeripolitikens bestämmelser bör fisketillståndet dras in tillfälligt eller till och med återkallas vid särskilt allvarliga omständigheter och med beaktande av proportionalitetsprincien.

Det finns bestämmelser om både praktiskt och administrativt samarbete mellan medlemsstaterna för att skärpa kontrollåtgärderna och överträdelseförfarandena. Genom reformen utvidgas möjligheterna för medlemsstaterna att inspektera fartyg från andra medlemsstater i gemenskapens alla vatten. Kommissionen föreslår ett systematiskt utbyte av information om eventuella överträdelser antingen på begäran eller på spontan grund.

När det gäller tekniska frågor bygger förslaget på moderna metoder för dataöverföring och informationsutbyte, både mellan medlemsstaterna och med kommissionen eller gemenskapens kontrollorgan för fiske (CFCA). Enligt förslaget kommer i framtiden varje medlemsstat att lagra alla relevanta uppgifter och kontrolldata på en nationell webbplats. Beroende på vilken typ av information det rör sig om kommer den att lagras antingen på en offentlig eller skyddad del av webbplatsen, till vilken kommissionen, CFCA och de andra medlemsstaterna kommer att ha tillgång. Detta kommer göra det mycket lättare för all personal som arbetar med kontrollsystemet att få tillgång till uppgifter snabbare, samtidigt som alla befintliga skyldigheter när det gäller sekretess och skydd av personuppgifter uppfylls.

För att förbättra samarbetet är det också nödvändigt att ändra CFCA:s mandat. CFCA började bedriva sin verksamhet 2007 och har hittills inte haft några riktiga egna befogenheter när det gäller kontroll och genomdrivande av fiskeripolitikens bestämmelser. Dess framtida mandat kommer därför att omfatta revisioner och inspektioner av nationella kontrollsystem, och dess uppdrag kommer att utvidgas till att omfatta organisationen av konkret samarbete mellan medlemsstaterna när det gäller kontroller och inspektioner i alla led fram till återförsäljaren. CFCA skulle också kunna bistå medlemsstaterna i arbetet med att förbättra kontrollsystemen. I detta syfte skulle den kunna genomföra riskanalyser och verifiera kontrolldata. CFCA skulle ha möjlighet att inrätta en krisenhet när det har identifierats en allvarlig risk som gäller den gemensamma fiskeripolitiken och som är svår att hantera på annat sätt. Kontrollorganet kommer också att spela en central roll i utvecklingen av ett integrerat EU-nätverk för maritim övervakning, genom att se till att dess uppgifter finns tillgängliga för andra EU-institutioner och EU-organ.

Åtgärder som kommissionen föreslår:

Att regelverket förenklas och rationaliseras.

Att det införs avskräckande och harmoniserade sanktioner (bland annat ett system med straffpoäng).

Att samarbetet mellan medlemsstaterna och med kommissionen förbättras.

Att CFCA:s mandat omprövas.

3.3. Efterlevnad av den gemensamma fiskeripolitikens bestämmelser

Syftet med reformen är också att man tydligt ska definiera medlemsstaternas, kommissionens och CFCA:s roll och ansvar. Detta är viktigt för att rationalisera förfarandena, undvika dubbelarbete och se till att kommissionen håller fast vid sin centrala verksamhet, dvs. att kontrollera och verifiera medlemsstaternas genomförande av fiskeripolitikens bestämmelser utan att längre behöva fatta förvaltningsbeslut på mikronivå. Dessutom måste kommissionen få bättre möjligheter att se till att medlemsstaterna följer gemenskapsrätten. Därför måste kommissionen kunna vidta effektiva och proportionella åtgärder när brister i vissa medlemsstater hotar en enhetlig tillämpning av den gemensamma fiskeripolitikens bestämmelser.

Kommissionens inspektörer kommer att ges samma befogenheter som nationella inspektörer. Förutom planerade inspektioner kommer de att kunna genomföra inspektioner på eget initiativ, utan att behöva meddela dem i förväg. Framför allt när det finns skäl att tro att fiskeripolitikens bestämmelser tillämpas på ett felaktigt sätt är avsikten att kommissionen ska kunna genomföra oberoende inspektioner och revisioner av kontrollsystemen i medlemsstaterna.

Som en uppföljning till sådana åtgärder, när brister har konstaterats, kommer den berörda medlemsstaten att ges möjlighet att avhjälpa dessa brister och undanröja felaktigheterna. I detta syfte kan en specifik handlingsplan upprättas av kommissionen i samarbete med den berörda medlemsstaten för att avgöra vilka åtgärder som måste vidtas för att rätta till situationen.

När det finns tydliga indikationer på att en medlemsstat inte vidtar tillämpliga åtgärder, efter det att fiskemöjligheterna uttömts och detta allvarligt hotar resursernas bevarande, kommer kommissionen att kunna stänga det berörda fisket på eget initiativ efter att ha samrått med medlemsstaten.

Slutligen kommer det genom reformen att införas effektiva åtgärder för att kommissionen ska kunna se till att medlemsstaterna uppfyller den gemensamma fiskeripolitikens skyldigheter. Om det rör sig om dålig förvaltning kommer det att kunna vidtas finansiella åtgärder, såsom att man drar in stöd från Europeiska fiskerifonden eller gemenskapens bidrag till medlemsstaternas kontrollutgifter. När en medlemsstat har överfiskat sin kvot måste kommissionen också ha befogenhet att dra av den kvantitet som överskrider kvoten från den årliga kvoten för följande år, och inbegripa en avskräckande straffaktor, eller neka överföring eller utbyte av kvoter. Slutligen fastställs en rad krisåtgärder som kan vidtas när det råder allvarliga hot mot bevarandet av resursen, såsom indragande av fiske eller förbud mot landning eller mot utsläppande på marknaden av fisk och fiskeriprodukter.

Åtgärder som kommissionens föreslår:

Omdefiniering och förstärkning av kommissionens och kommissionsinspektörernas befogenheter.

Åtgärdsplaner för att medlemsstater som uppvisar brister ska förbättra sitt genomförande av den gemensamma fiskeripolitiken.

Utvidgning av möjligheterna för kommissionen att stänga ett fiske.

Möjliga finansiella åtgärder mot medlemsstater vid bristfällig förvaltning.

Större handlingsutrymme för kommissionen att göra avdrag från kvoter och neka överföring och utbyte av kvoter vid bristfällig förvaltning.

En rad krisåtgärder.

4. SAMRÅD MED BERÖRDA PARTER

Då förslaget utarbetades genomfördes ett omfattande samråd i många olika frågor med medlemsstaterna och berörda parter. Syftet var att få in deras åsikter om nödvändigheten av att genomföra en reform. Ärendet diskuterades vid ett möte med medlemsstaternas generaldirektörer för fiske den 15 januari 2008 och vid ett informellt möte med fiskeministrarna den 18 februari 2008. Generellt sett stödde medlemsstaterna kommissionens analys av den nuvarande situationen och av nödvändigheten av en grundläggande förändring. Företrädare för regionala rådgivande nämnder och rådgivande kommittén för fiske och vattenbruk rådfrågades vid ett endagsseminarium den 10 april 2008. Dessutom ägde flera möten rum med medlemsstaternas experter på fiskerikontroll i februari, april och maj 2008.

Ett offentligt Internetsamråd genomfördes under februari–maj 2008. Syftet var att engagera allmänheten och göra det möjligt för alla berörda parter att delta i diskussionen, framför allt för att man skulle kunna bedöma konsekvenserna av en reform för fiskeoperatörer och förvaltningar. 25 bidrag inkom från olika berörda parter, bland annat sammanslutningar i den industriella sektorn, fiskare, producenter, berörda parter på området fiskerikontrollteknik, icke-statliga organisationer och enskilda personer. Kommissionens initiativ och huvudsyften gavs allmänt stöd av deltagarna och många bidrog med värdefulla och innovativa förslag. Alla var överens om att det behövs en reform av kontrollsystemet, och man bekräftade att de mål som kommissionen fastställt i samrådsdokumenten är de viktigaste frågorna vid den övergripande bedömningen av reformen.

5. VÄNTADE KONSEKVENSER AV REFORMEN OCH TIDSRAMAR

Genom den föreslagna reformen kommer det att inrättas ett övergripande och integrerat kontrollsystem för den gemensamma fiskeripolitiken, eftersom alla kontrollfrågor kommer att omfattas, från hav till bord. Detta kommer inte bara att leda till mer standardiserade nationella kontrollförfaranden och förbättra kontrollkapaciteten och förvaltningen av fiskeriresurserna, utan även medföra vissa nödvändiga strukturella justeringar av gemenskapens fiskeflottor så att man når långsiktiga lagliga fiskemöjligheter. Det här kommer att främja rättvisa konkurrensvillkor i EU, vilket både medlemsstaterna och fiskesektorn är angelägna om. Eftersom det framtida kontrollsystemet kommer att bidra till att endast laglig fisk fångas kommer bristen på tillgängliga kvoter att innebära att marknadskrafterna koncentrerar flottan till dess att alla kvarvarande fartyg kan livnära sig på grundval av lagliga fiskemöjligheter. Den onda cirkeln av fiskefartyg som måste fiska för mycket för att överleva ekonomiskt, vilken beskrivits ovan, kommer att brytas. På lång sikt kommer justeringen av fiskeflottan också att leda till att kostnaderna för kontroll och övervakning minskar, eftersom risken för överträdelser kommer att bli mindre när fiskeflottan kan skapa tillräckliga ekonomiska inkomster på grundval av lagliga fångster.

Den nya kontrollordningen kommer också att minska den administrativa bördan betydligt för industrin och förvaltningarna, eftersom den mildrar rapporteringsskyldigheterna för både industrin och kontrollmyndigheterna. Den kommer också att förenkla och förbättra datahanteringen i medlemsstaterna eftersom den i stor utsträckning kommer att bygga på elektroniska system i framtiden.

Mindre omfattande fiske inom ramen för de totala tillåtna fångstmängderna kommer att ge betydande miljöfördelar när det gäller trycket på fiskbestånden. Fiskbeståndens tillväxt då de återhämtar sig kommer att leda till att fiskens åldersfördelning förskjuts uppåt, både i beståndet och i fångsterna. Eftersom kommissionen kommer att kunna reagera snabbare och bättre på brister, framför allt vid överutnyttjande av fiskekvoter, kommer miljön sannolikt att i mindre utsträckning påverkas av oansvarigt fiske. En sidoeffekt av reformen kommer dessutom att vara att forskarna får mer tillförlitliga data inom en mycket kortare tid. Detta kommer att leda till att det kan ges bättre vetenskapliga råd, som kan utgöra grunden för bättre och snabbare förvaltningsbeslut. Eftersom detta kommer att innebära att biomassan ökar och således på medellång sikt ge fler och bättre fiskemöjligheter torde det nya och omfattande kontrollsystemet ge både miljömässiga och ekonomiska förbättringar. De allmänna fördelarna kommer förmodligen också att få tydliga återverkningar i form av ökad sysselsättning, framför allt inom bearbetningssektorn och närliggande delsektorer. Detta kommer att bidra till att berörda parters och allmänhetens förtroende för den gemensamma fiskeripolitiken återupprättas.

6. SLUTSATSER

De senaste decenniernas konstanta överfiske och överträdelser av den gemensamma fiskeripolitikens bestämmelser har lett till en dramatisk situation med uttömda bestånd och dåliga ekonomiska resultat i sektorn. Både medlemsstaterna och fiskesektorn är medvetna om de nuvarande problem som beror på att bestämmelserna överträtts, om den skada som detta orsakat på fiskbestånden och om bristen på ekonomisk och social stabilitet. Både medlemsstaterna och fiskesektorn förespråkar på det stora hela en reform av det nuvarande systemet. Reformen kommer att kräva vissa strukturella justeringar under de första tillämpningsåren men kommer att skapa mer effektiva fiskeristrukturer på lång sikt. Den ökade tydligheten och konsekvensen i kontrollsystemet och det faktum att man förtydligar och standardiserar de olika deltagande parternas roll kommer att ge bättre insyn. Detta kommer att innebära att både fiskerinäringen och konsumenterna allmänt kan stödja och får ett ökat förtroende för politiken, vilket är nödvändigt för att den gemensamma fiskeripolitiken ska ge bra resultat. Ett ökat förtroende från allmänhetens sida för den gemensamma fiskeripolitiken kommer i sin tur att påverka konsumenternas beteende och förtroende, eftersom de kommer att bli mer övertygade om att de köper hållbara produkter.

Sammanfattningsvis kommer ett omfattande och sammanhängande system för kontroller och inspektioner att ge stora fördelar på alla nivåer, både för miljön och för alla berörda parter. Genom ett sådant system kommer det att garanteras att det råder rättvisa konkurrensvillkor inom hela gemenskapen. Kommissionen uppmanar därför rådet och Europaparlamentet att ge sitt stöd för den föreslagna reform som beskrivs i meddelandet. Den uppmanar också alla europeiska institutioner och berörda parter att samarbeta för att anta den här utmaningen.[pic][pic][pic]

[1] KOM(2007) 167.

[2] Särskild rapport nr 7/2007.

[3] Särskild rapport nr 7/2007.

[4] KOM(2005) 535.

[5] KOM(2007) 602.