[pic] | EUROPEISKA KOMMISSIONEN |

Bryssel den 10.3.2011

KOM(2011) 105 slutlig

RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET

enligt artikel 7 i beslut 2006/500/EG (fördraget om energigemenskapen)

RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET

enligt artikel 7 i beslut 2006/500/EG (fördraget om energigemenskapen)

Denna rapport har utarbetats i enlighet med rådets beslut 2006/500/EG av den 29 maj 2006 om Europeiska gemenskapens ingående av fördraget om energigemenskapen där det fastställs att ”Tre år efter det att detta beslut har trätt i kraft skall kommissionen för Europaparlamentet och rådet lägga fram en rapport om erfarenheterna i samband med genomförandet av detta beslut, vid behov åtföljt av förslag till ytterligare åtgärder”. Denna rapport redogör för vad som hittills har uppnåtts genom energigemenskapen och för de viktigaste framtidsfrågorna.

1. Inledning – från splittring till samarbete

Energigemenskapen bygger på ett fördrag som undertecknats av Europeiska unionen[1] och följande nio avtalsparter: Albanien, Bosnien och Hercegovina, Kroatien, den f.d. jugoslaviska republiken Makedonien, Moldavien, Montenegro, Serbien, Ukraina och Förenta nationernas interimistiska uppdrag i Kosovo (UNMIK)[2]. 14 EU-medlemsstater har också ett särskilt band till denna organisation, vilket avspeglas i deras status som ”deltagare” i processen (Österrike, Bulgarien, Cypern, Tjeckien, Frankrike, Tyskland, Grekland, Ungern, Italien, Nederländerna, Rumänien, Slovakien, Slovenien och Förenade kungariket). I dagsläget har Georgien, Norge och Turkiet observatörsstatus.

Energigemenskapen handlar om investeringar, ekonomisk utveckling, tryggad energiförsörjning och social stabilitet men också om något utöver detta, nämligen solidaritet, ömsesidig tillit och fred. Energigemenskapens själva existens, bara tio år efter Balkankonfliktens slut, är i sig en framgång. Det här är det första gemensamma institutionella projekt som genomförs av de länder i sydöstra Europa som inte är medlemmar i EU.

Energigemenskapen har tre ambitionsnivåer: nationell, regional och europeisk. På kort sikt syftar den till att skapa öppna nationella energimarknader baserade på öppet redovisade villkor, stabila regelverk och marknadsramar som dra till sig investeringar i kraftproduktion och nät (eftersom försörjningstrygghet är en förutsättning för ekonomisk utveckling och social stabilitet). På medellång sikt bör en integrerad energimarknad skapas i hela regionen, vilket möjliggör gränsöverskridande energihandel, garanterar försörjningstryggheten och tar hänsyn till klimatmässiga och sociala aspekter. På lång sikt bör den regionala marknaden helt integreras med Europeiska unionens inre marknad för energi.

För att uppnå dessa mål omfattar fördraget om energigemenskapen ändamålsenliga åtgärder som avtalsparterna ska vidta, antingen unilateralt eller tillsammans med några EU-medlemsstater eller med Europeiska unionen som helhet. Genom att gå med i energigemenskapen har avtalsparterna åtagit sig att genomföra EU:s tillämpliga energi-, miljö- och konkurrensbestämmelser. I fördraget ingår det också verktyg för antagande av särskilda bestämmelser som främjar gränsöverskridande energimarknader i regionen och skapandet av en inre marknad för energi.

Energigemenskapen har en egen institutionell ram. Det är energigemenskapens sekretariat, baserat i Wien, som i nära samarbete med kommissionens avdelningar är den viktigaste förvaltningsaktören. Sekretariatet sköter den nödvändiga samordningen och stödjer arbetet i de andra institutionerna: den permanenta högnivågruppen, ministerrådet, energigemenskapens tillsynsnämnd och de olika forumen[3]. Sekretariatet ska också övervaka att avtalsparterna uppfyller sina skyldigheter enligt fördraget och varje år lämna lägesrapporter till ministerrådet. I det hänseendet fungerar sekretariatet som ”väktare av fördraget om Energigemenskapen”. Europeiska kommissionen har en mer allmän samordningsfunktion enligt samma fördrag.

Energigemenskapens budget för 2011 uppgår till 3 380 000 euro, vilket till 98 % finansieras av Europeiska unionen (3 312 400 euro). Sedan 2009 betalas Europeiska unionens bidrag från ett särskilt regionalt IPA-program. Budgeten ska i princip finansiera (1) sekretariatets arbete, (2) anordnandet av +/- 60 institutionella möten och evenemang per år och avtalsparternas och observatörernas deltagande i dessa, och (3) studier. Tvåårsbudgeten (2012–2013) för en utvidgad energigemenskap bör utarbetas och antas under 2011.

Energigemenskapen inrättades för en tioårsperiod som löper ut i juli 2016 och kan förlängas genom ett enhälligt beslut i dess ministerråd.

Även om fördraget har varit i kraft sedan i juli 2006, började Energigemenskapen i praktiken inte fungera fullt ut förrän 2007 då sekretariatet inrättades. Energigemenskapen var från början tänkt som ett EU-föranslutningsinstrument, men medlemskapet har med tiden öppnats även för länder som omfattas av den europeiska grannskapspolitiken (den första nykomlingen var Moldavien som gick med den 1 maj 2010, och Ukraina har anslutit sig med verkan från den 1 februari 2011) och även andra länder (Armenien har ansökt om observatörsstatus). Sedan fördraget om energigemenskapen undertecknades har den externa dimensionen av EU:s energimarknad blivit allt mer uppenbar, med början i kommissionens andra strategiska energiöversyn från 2008. I det nyligen framlagda meddelandet Energi 2020 – En strategi för hållbar och trygg energiförsörjning på en konkurrensutsatt marknad fastställs att energigemenskapen är av central betydelse för ett starkt internationellt partnerskap med EU:s grannländer.

2. En framgångshistoria

På fyra år har energigemenskapen utvecklats till en mogen organisation som ger en solid institutionell ram för samarbete, ömsesidigt stöd och utbyte av erfarenheter. Den är en förebild för regionalt samarbete om energifrågor.

Genom att underteckna fördraget om energigemenskapen har avtalsparterna åtagit sig att genomgöra ett ambitiöst projekt som krävt stora insatser, inte bara i form av lagstiftningsarbete, förvaltningskapacitet och resurser utan även när det gäller politiska och sociala synsätt. Det här åtagandet upprepas varje gång energigemenskapens institutioner sammanträder och återspeglas dessutom i det dagliga arbete på teknisk nivå som utförs av olika arbetsgrupper.

I fördraget om energigemenskapen anges ett antal EU-bestämmelser som avtalsparterna förbinder sig att genomföra inom en angiven tidsgräns. Det handlar huvudsakligen om det andra paketet med gemensamma regler för den inre marknaden för el respektive gas, utvalda miljödirektiv, de viktigaste antitrustbestämmelserna och bestämmelserna om statligt stöd. Avtalsparterna förbinder sig också att utarbeta genomförandeplaner för direktivet om främjande av energi från förnybara källor.

År 2007 utvidgades energigemenskapens regelverk till EU:s direktiv om trygg el- och gasförsörjning.

Sedan 2010 ingår också den viktigaste EU-lagstiftningen om energieffektivitet, i synnerhet direktiven om energiprestanda i byggnader, om energimärkning samt om effektiv slutanvändning av energi och om energitjänster. Denna lagstiftning ska i allmänhet ha genomförts av avtalsparterna före utgången av 2011.

Avtalsparterna har också enats om att på frivillig grund börja genomföra delar av direktiv 2009/28/EG om främjande av användningen av energi från förnybara energikällor och det tredje paketet om den inre marknaden för el och gas, efter rekommendationer från ministerrådet.

Energigemenskapens verksamhet har allt mer expanderat till andra området. Utifrån samförståndsavtalet om sociala frågor har alla avtalsparter – utom nykomlingarna Moldavien och Ukraina – utarbetat sociala handlingsplaner och börjat vidta åtgärder för att mildra de sociala konsekvenserna av genomförandet av fördraget. Vissa framsteg har gjorts inom detta område, men processen verkar gå tämligen långsamt och i ojämn takt, vilket beror på att samförståndsavtalet inte är bindande och/eller att engagemanget för sociala frågor är svagt. Moldavien och Ukraina väntas underteckna samförståndsavtalet utan dröjsmål.

När det gäller oljedimensionen pågår förberedelserna för ett snabbt antagande om 2009 års direktiv om oljelager.

Insatser görs också för att hjälpa avtalsparterna att harmonisera sin energistatistik med Eurostats metoder och rapporteringskrav, på grundval av en detaljerad plan som utarbetats för perioden 2010–2012.

Utvidgningen av energigemenskapens verksamhet till andra områden visar inte bara avtalsparternas starka vilja att anpassa sig till EU-standarder utan även organisationens dynamik och de flexibla beslutsmekanismerna.

Utvecklingen av energigemenskapens regelverk återspeglas i den årliga rapport om genomförandet som utarbetas av energigemenskapens sekretariat. Den fokuseras på genomförandet av regelverket enligt fördraget om en energigemenskap och beskriver varje avtalsparts framsteg och analyserar den övergripande situationen. Sekretariatets rapport[4] bekräftar de lagstiftningsinsatser som gjorts av avtalsparterna, som har lyckats anpassa sin energilagstiftning på relativt kort tid (särskilt som en del av dem startade från ingenting). Rapporten varnar samtidigt för den växande klyftan mellan det formella antagandet och det faktiska genomförandet och pekar på de hinder som står i vägen för ett effektivt öppnande av energimarknaden och bromsar investeringarna.

Intresset för energigemenskapen växer i hela regionen. Den första utvidgningen av energigemenskapen avslutades 2010 med Republiken Moldaviens anslutning – och med Ukrainas anslutning har den potentiella regionala marknaden nästan tredubblats (från omkring 26 miljoner invånare till omkring 73 miljoner). I september 2009 inleddes förhandlingar med Turkiet, Georgien väntas ansöka om medlemskap och Armenien har begärt att få delta som observatör. Tyngdpunkten för det här projektet – som inspirerades av en stark EU-föranslutningskomponent – har därmed förskjutits österut.

3. De viktigaste utmaningarna

Kommissionen är medveten om de betydande ansträngningar som energigemenskapen redan gjort, särskilt när det gäller institutioner, men anser ändå att två nyckelområden bör förbättras.

(a) Från teori till praktik . Trots intensivt lagstiftningsarbete har den första ambitionsnivån – dvs. öppna, genomsynliga och konkurrenspräglade nationella energimarknader hos alla avtalsparter – fortfarande inte uppnåtts. När det gäller frågan om en regional marknad har man inte lyckats inrätta något samordnat auktionskontor för el i den åttonde regionen (sydöstra Europa) trots de betydande finansiella resurser och personalresurser som satsats på det här projektet, vilket är ett exempel på de systematiska problem som föreligger. Regionala initiativ blockeras ofta på grund av oförenliga principiella uppfattningar som beror på de politiska, etniska och religiösa skiljaktigheter som är ett arv från tidigare. Det är särskilt allvarligt att flera parter fortsätter att hindra Kosovos[5] fullständiga deltagande i regionala mekanismer. Under dessa omständigheter verkar den slutgiltiga ambitionen – integrering med EU:s inre energimarknad – i dagsläget endast vara en målsättning på lång sikt.

Den viktigaste utmaningen är fortfarande att överbrygga klyftan mellan teori (politiska åtaganden) och praktik (ett fullständigt genomförande av energigemenskapens regelverk och kontroll av att de antagna bestämmelserna efterlevs). Den centrala frågan är hur man kan få avtalsparterna i regionen att tillämpa bestämmelserna och kontrollera efterlevnaden.

Realistiska mål och tidsgränser kan motverka den bristande efterlevnaden, liksom lämpliga tilläggsbestämmelser som beaktar de enskilda avtalsparternas profiler och behov, såsom uttryckligen anges i artikel 24 i fördraget.

Ett formellt införlivande av energigemenskapens regelverk är inte ett självändamål, utan ett sätt att uppnå bestämmelsernas mål. Målet är att skapa en fungerande energimarknad, en process som inleds med reformering av det befintliga systemet med reglerade priser och heltäckande subventioner. Därmed kommer man inte att kunna skapa verkligt öppna nationella energimarknader, och ännu mindre en integrerad regional marknad, så länge man behåller föråldrade marknadsstrukturer som hindrar konkurrens och investeringar och som bygger på att offentliga leverantörer, kopplade till dominerande inhemska producenter, tillämpar reglerade avgifter som inte är tydligt definierade, transnationella, öppet redovisade, icke-diskriminerade (även mellan leverantörer) och kontrollerbara och som snedvrider konkurrensen, och som alltså inte uppfyller kraven enligt EU-domstolens rättspraxis[6]. Det räcker inte att anta nationella lagar som bara ”översätter” EU-bestämmelserna till nationella rättsakter om inte dessa rättsakter åtföljs av de sekundärbestämmelser, den förvaltningskapacitet och de mekanismer för tillsyn och kontroll av efterlevnaden som krävs. Det behövs starka tillsynsmyndigheter på energiområdet som måste ha tillräckliga befogenheter och resurser och ges det oberoende som krävs för att de ska kunna utföra sina uppgifter och säkerställa icke-diskriminering, fungerande konkurrens och en effektiv energimarknad.

Den tvistlösningsmekanism som föreskrivs i fördraget har visat sig vara effektiv i de fall då parterna är öppna för att förhandla fram en vänskaplig lösning. Erfarenheterna visar dock att den yttersta lösningen på en tvist kan gå bortom en strikt tolkning av energigemenskapens regelverk och beröra komplexa folkrättsliga frågor. Mot bakgrund av det begränsade antal ärenden som hittills inletts (endast sex ärenden, huvudsakligen grundade på klagomål), och bristen på systematiska metoder för att samtidigt åtgärda liknande överträdelser hos flera avtalsparter är det för tidigt att i detta skede dra några säkra slutsatser om effektiviteten i det överträdelseförfarande som fastställs i fördraget. Kommissionen anser att alla parter måste intensifiera sina insatser för att säkra efterlevnaden.

(b) Hur kan investeringar främjas? Det är välbekant att energigemenskapen står inför stora investeringsbehov,[7] i samband med t.ex. moderniseringen av överförings- och distributionsnäten för el, uppfyllandet av EU-krav och energieffektivitetsåtgärder samt genomförandet av direktivet om stora förbränningsanläggningar, direktivet om svavel i bränslen och EU:s utsläppsnormer, som kräver att befintliga kraftverk byggs om eller avvecklas och att ett antal sådana eventuellt ersätts fram till 2017.

Energigemenskapen har lyckats identifiera ett antal prioriterade projekt av strategisk betydelse för regionen, som godkändes av ministerrådet 2010. Företräde ges åt projekt som främjar gränsöverskridande handel, eftersom dagens otillräckliga sammankopplingskapacitet är ett verkligt hinder för utvecklingen av regionala marknader. Främjandet av regionstäckande energisystem och energiutbyten kommer inte bara att hjälpa regionen utan också bidra till EU:s försörjningstrygghet. Några åtgärder har redan vidtagits på grundval av det ”gasringskoncept”, som utvecklades i South East Europe Gasification Study (som sponsrades av världsbanken och Kreditanstalt für Wiederaufbau [KfW] och publicerades under titeln The future of the natural gas market in Southeast Europe )[8]. Betydande insatser har också gjorts på institutionell nivå för att stödja och främja de prioriterade projekt som identifierats.

Energigemenskapen har också hjälpt avtalsparterna att få tillgång till betydande offentlig finansiering från antingen bilaterala givare (t.ex. KfW och USAid) eller från internationella finansinstitut (t.ex. EIB, Världsbanken och EBRD).

Trots en hög grad av finansiering från internationella finansinstitut i regionen ligger de privata investeringarna fortfarande på relativt låg nivå. Detta beror på det osäkra genomförandet av regelverket (bestämmelser är inte genomförda och/eller inte korrekt tillämpade) och de nationella marknadernas ringa storlek (samma skäl som redan 2005 gav upphov till energigemenskapens koncept).

Det största problemet tycks fortfarande vara staternas oförmåga att omstrukturera de reglerade slutanvändarpriserna och de därmed förbundna direkta och indirekta subventioneringarna på alla energimarknaderna. Dessa subventioner, som tillämpas utan åtskillnad, håller framför allt grossistpriset på el nere under den nivå som behövs för att ersätta infrastrukturen och uppmuntrar inte till energibesparingar och investeringar i energieffektivitet. Resultatet är att man fortsätter att använda åldrande, ineffektiva och miljöfarliga anläggningar som inte kan ge den försörjningstrygghet som befolkningen i energigemenskapens avtalsparter förtjänar. Alla former av investeringar trängs därmed ut – både offentliga, privata och från internationella finansinstitut.

Kommissionen anser att ett prioriterat område i energigemenskapens fortsatta utveckling måste vara att förbättra investeringsvillkoren, och kommissionen kommer att tillsammans med sekretariatet och givarna arbeta för att uppnå detta.

4. Hur ser energigemenskapens framtid ut

Mot bakgrund av ovanstående anser kommissionen att denna internationella organisations framtid bör formas utifrån de tre viktigaste målen: Energigemenskapen måste inriktas på kontroll av efterlevnaden, den måste anta det tredje paketet om den inre marknaden och direktivet om förnybara energikällor samt utarbeta en samordnad investeringsstrategi. Man bör överväga att inkludera ytterligare EU-lagstiftning, i synnerhet för att främja en utfasning av fossila bränslen i energisektorn.

(1) Fokusering på genomförandet

Till skillnad från övriga regionala initiativ baseras energigemenskapen på ett internationellt fördrag som ger en ram med rättsligt bindande regler:

- Genom att gå med i energigemenskapen har avtalsparterna gjort ett rättsligt åtagande om att inte bara formellt anta relevanta EU-bestämmelser utan även att tillämpa dem och kontrollera efterlevnaden i praktiken.

- Energigemenskapens institutioner säkrar en permanent och oberoende övervakning av de relevanta marknaderna, som utförs av sekretariatet som bistår avtalsparterna i genomförandet av bestämmelserna och kontrollerar den formella överensstämmelsen för nationella införlivandebestämmelser (till och med innan de antas) och hur de tillämpas i praktiken, genom bland annat besök i de olika länderna.

- Fördraget om energigemenskapen omfattar en tvistlösningsmekanism som gör det möjligt att identifiera och åtgärda alla överträdelser av berörda bestämmelser, antingen till följd av ett klagomål eller på sekretariatets eget initiativ, även om denna mekanism hittills inte har tillämpats på något systematiskt sätt.

Bristen på framsteg i praktiken när det gäller reformeringen och öppnandet av energimarknaden tyder dock på att kontrollen av energiregelverkets efterlevnad har varit otillräcklig. För att förbättra efterlevnaden bör avtalsparterna gå vidare med att inrätta starka och oberoende konkurrensmyndigheter och tillsynsmyndigheter på energiområdet. Dessa ska ges de befogenheter och resurser som de behöver för att övervaka efterlevnaden och tillämpa effektiva sanktioner vid överträdelser. Nationella domstolar och investeringstribunaler har också stor betydelse när det gäller att se till att de antagna bestämmelserna efterlevs och säkra fungerande möjligheter för rättslig prövning vid överträdelser. Sekretariatet måste helt och fullt fungera som väktare av energigemenskapens fördrag och utnyttja det oberoende och den expertis som det besitter.

Kommissionen är fast besluten att främja genomförande och aktiv kontroll av efterlevnaden av energigemenskapens bestämmelser enligt följande:

(a) För avtalsparter som har uppnått status som EU-kandidatländer eller potentiella kandidatländer kommer genomförandet och kontrollen av relevanta energigemenskapsbestämmelser på nationell nivå att ses som avgörande i förhandlingarna om anslutning till Europeiska unionen. En bristande kontroll av efterlevnaden kommer att leda till en negativ bedömning i kommissionens lägesrapporter och kan få till resultat att energikapitlet åter öppnas i anslutningsförhandlingarna. Omvänt kan kandidatländer förvänta sig snabbare framsteg i anslutningsförhandlingarna om energikapitlet i utbyte mot ett genomförande av regelverket enligt fördraget om energigemenskapen.

(b) På grundval av öppet redovisade bestämmelser och förfaranden och med beaktande av proportionalitetsprincipen kommer Europeiska kommissionen att undersöka hur man bättre kan koppla det bilaterala finansiella biståndet till uppfyllandet av åtaganden enligt fördraget om energigemenskapen, i synnerhet i de fall då en avtalspart konsekvent bryter mot reglerna. Detta är i enlighet med Europaparlamentets rekommendation i resolutionen På väg mot en ny energistrategi för Europa 2011–2020 , som antogs den 25 november 2010. Kommissionen anser att avtalsparternas uppfyllande av regelverket inte bara bör bedömas på grundval av införlivandet med nationell lagstiftning utan även utifrån genomförandet och efterlevnaden i praktiken, vilket i sin tur bör ha en positiv påverkan på tilldelningen av ytterligare finansiellt stöd.

I sin roll som samordnare av givarsamfundet kommer kommissionen att överväga att uppmana andra internationella finansinstitut och bilaterala givare att tillämpa samma policy och villkora finansieringen med genomförande och efterlevnad av reglerna.

(c) Stärkta mekanismer för kontroll av efterlevnaden kommer också att vara ett villkor för att avtalsparterna ska kunna dra nytta av samarbete enligt direktivet om förnybar energi och i synnerhet dess bestämmelser om statistisk överföring mellan medlemsstater.

(d) Kommissionen kommer att stödja åtgärder för att främja genomförandet och förhindra att situationer med bristande efterlevnad uppstår, genom att intensifiera det administrativa samarbetet och partnerskapet. Kommissionen kommer även att verka för ett mer aktivt deltagande från EU-medlemsstaternas sida i energigemenskapens tekniska sammanträden så att avtalsparterna kan dra nytta av deras erfarenheter och bästa praxis.

(e) Kommissionen kommer att främja en systematisk användning av tvistlösningsmekanismen, som säkerställer likabehandling av avtalsparterna, och kommer att stödja att relevanta förfaranden inleds på sekretariatets eget initiativ. Vid allvarliga eller upprepade överträdelser av reglerna anser kommissionen att Europeiska unionen bör utöva sina befogenheter enligt artikel 90 i fördraget och överväga att hänföra ärendet direkt till ministerrådet.

(f) Enligt kommissionens mening bör anslutningen av nya medlemmar till energigemenskapen endast vara öppen för länder som visar vilja och förmåga att införliva relevanta energigemenskapsbestämmelser med sin lagstiftning inom rimlig tid före anslutningen och med den trovärdighet som andra avtalsparter efterlyser.

(2) Genomförande av det tredje paketet om den inre marknaden, direktivet om förnybara energikällor och direktivet om energieffektivitet, som ett sätt att påskynda regionens integrering med den inre marknaden för energi.

Kommissionen menar att ett effektivt genomförande av de fastställda bestämmelserna är ett grundläggande villkor för ett senare antagande och genomförande av det tredje paketet om den inre energimarknaden och för avtalsparternas deltagande i byrån för samarbete mellan energitillsynsmyndigheter och Europeiska nätverket av systemansvariga för överföringssystemen.

Kommissionen kommer att verka för att energigemenskapens regelverk utvidgas till direktiven och förordningarna i det tredje paketet om den inre energimarknaden. Antagandet och genomförandet av detta paket kommer att göra det möjligt för avtalsparterna att reformera sina energimarknader snabbare och mer djupgående, och därmed lägga grunden för en fullständig integrering med EU-marknaderna, och hjälpa avtalsparternas företag och konsumenter att dra nytta av väl fungerande marknader.

För att se till att genomförandet av lagstiftningen åtföljs av verklig reformering av marknaden avser kommissionen att, i samordning med energigemenskapens sekretariat, tillhandahålla specifik rådgivning till avtalsparterna i form av genomförandeprogram, prioriteringar och eventuellt ett gradvist antagande av regelverket. Detta kommer att vara en viktig del av rådgivningen om den marknadsreform som lägger grunden för främjandet av investeringar.

Kommissionen kommer också att verka för att energigemenskapen ska anta direktivet om förnybar energi. Avtalsparterna har en outnyttjad potential när det gäller förnybar energi, vilket gör att de kan bidra till kampen mot klimatförändringar, öka försörjningstryggheten i Europa och lösa lokala miljö- och hälsoproblem.

När det gäller energieffektivitet kommer en effektiv tillämpning av relevant EU-lagstiftning i avtalsparterna att vara viktig för att säkerställa att de så snart som möjligt bidrar till att uppnå energibesparings- och energieffektivitetsmålen och till en utfasning av fossila bränslen från energisektorn. Det här kan ge betydande vinster i form av sänkta energikostnader för avtalsparternas befolkning samt ge en möjlighet att skapa nya arbetstillfällen. Möjligheten till betydande besparingar till följd av ökad energieffektivitet i regionen analyserades nyligen i en rapport från Världsbanken[9].

Dessa bestämmelser fungerar redan som referenspunkt för bilaterala förhandlingar mellan Europeiska unionen och Energigemenskapens avtalsparter (antingen för anslutning till Europeiska unionen eller inom ramen för Europeiska grannskapspolitiken).

Kommissionen kommer därför att verka för att de relevanta direktiven och förordningarna antas av energigemenskapen så snart som möjligt, med beaktande av energigemenskapens institutionella ram och avtalsparternas specifika situation.

(3) Samordnad investeringsstrategi

Energigemenskapen behöver en attraktiv investeringsmiljö på grundval av en samordnad investeringsstrategi. Avtalsparterna har en god geografisk bas för tillgång till en bredare europeisk energimarknad och en potential att omvandla sina objektiva fördelar, som riklig tillgång till vattenkraft, till exportmöjligheter. Det är dock sant att det finns problem, som flaskhalsar för gränsöverskridande handel, instabila planeringssystem och mycket begränsade ambitioner.

Grundförutsättningen för nya investeringar är att en pris-/subventionsreform genomförs. De nuvarande pris- och tariffnivåerna, som ofta ligger under kostnadstäckning, utgör en snedvridning av marknaden och hämmar politiken för att främja efterfrågestyrning och energieffektivitet. Tillsammans med de låga nivåerna på el-faktureringen och indrivningen hotar det här den finansiella livskraften för en del kraftproducenter, vilket man i dagsläget hanterar genom dyra statliga subventioner. Särskilda insatser behövs därför för att åstadkomma en pris- och tariffreform med beaktande av det skydd som utsatta konsumentgrupper behöver, för att undanröja tung administration och för att inrätta en oberoende tillsynsmyndighet som garanterar öppenhet och insyn på marknaden och ickediskriminerande behandling av marknadsaktörer. Kommissionen inser att det är inte är rimligt att förvänta sig reformer utan att erbjuda en alternativ plan för investering, omstrukturering av avgiftssystemen och målinriktat skydd av utsatta konsumentgrupper. Kommissionen avser att inta en ledande roll inom detta område genom att erbjuda specifika råd om strukturreformer.

Tonvikten kommer att läggas på reformernas sociala konsekvenser. Avtalsparterna måste utveckla effektiva energivälfärdssystem och målinriktade stödsystem. Den främsta effektivitetsåtgärden är att öka betalningstäckningens nivå (dvs. att minska antalet personer som får energi utan att betala). En annan effektivitetsåtgärd som bör övervägas är att ta bort de generella subventionerna och i stället styra subventioner mot fattiga och utsatta grupper. Avtalsparterna måste inse kostnaderna för sina oreformerade system, i form av ökad energiintensitet, förlorad välfärd, förlorad ekonomisk tillväxt, försämrad miljö och hälsoeffekter[10].

Ett andra villkor är att avtalsparterna måste se längre än till de egna gränserna och utnyttja de stordriftsfördelar som regionala investeringsplaner kan ge. Det här förutsätter en politisk vilja att förlita sig på sina grannar och därför måste Europeiska unionens agerande vid varje tillfälle präglas av ett direkt intresse på hög nivå för energigemenskapen.

För det tredje kommer kommissionen att se till att mer tyngd läggs på miljö- och klimatkriterier i avtalsparternas energidebatt. Behovet av investeringar i ny produktionskapacitet för att ersätta gamla, ineffektiva och förorenande kraftanläggningar blir alltmer trängande när EU:s miljölagstiftning ska beaktas. Avtalsparternas förmåga att genomföra kraven i direktiv 85/337/EEG om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt, i dess ändrade lydelse, och bestämmelserna i artikel 4.2 i direktiv 79/409/EEG om bevarande av vilda fåglar, bör också särskilt uppmärksammas av kommissionen.

Energigemenskapens mervärde bör bevaras och man bör undvika överlappningar med det arbete som utförs på energiområdet inom andra regionala initiativ (den europeiska grannskapspolitiken och östliga partnerskapsinitiativet, det regionala samarbetsrådet, den europeiska strategin för Donauområdet och Bakuinitiativet). Alla dessa initiativ måste samordnas så att man undviker överlappande åtgärder och dubbel finansiering.

I sin allmänna roll som samordnare av energigemenskapens verksamhet och på grundval av sitt särskilda förhållande till givarna avser Europeiska kommissionen att inta en ledande roll när en investeringsmiljö ska skapas.

På grundval av Europeiska unionens 2020-energistrategi bör de infrastrukturprojekt som bidrar till att förbättra EU:s försörjningstrygghet, t.ex. genom nya sammankopplingar vid gränserna, omfattas av lika stor uppmärksamhet och samma politik som interna EU-projekt. Enligt meddelandet Prioriteringar för energiinfrastrukturen för 2020 och framåt – Förslag för ett integrerat europeiskt energinätverk , som kommissionen antog den 17 november 2010, är två prioriterade korridorer el-sammanlänkningarna i centrala och södra delarna av Östeuropa och den nordsydliga gaskorridoren i centrala och södra delarna av Östeuropa. Dessa korridorer har utformats med tanke på att energigemenskapen måste integreras. Om avtalsparterna kan enas om gemensamma investeringsprojekt så kan dessa uppfylla kraven för ”projekt av europeiskt intresse”.

Företräde bör också ges åt slutförandet av regionala projekt, som inrättandet av det samordnade auktionskontoret för el, konstruktionen av en ”gasring” med dess matarpipelines och – eventuellt – inrättandet av en central oljelagringsenhet för regionen, som ska bli energigemenskapens flaggskepp.

Kommissionen kommer att se till att de EU-medel som avsätts för energiprojekt i energigemenskapens område används optimalt och, om lämpligt, ökas om detta är motiverat med tanke på projektets regionala natur.

5. Vägen framåt

Kommissionen anser att de framsteg som hittills uppnåtts, och den dynamiska arten av det arbete som redan utförts – som nära följer utvecklingen i energisektorn på EU-nivå, visar att energigemenskapen bör fortsätta att existera även efter 2016.

Energigemenskapen har belyst fördelarna för avtalsparterna med att en regional strategi, jämfört med de traditionella bilaterala relationerna med Europeiska unionen. Den har visat att oavsett utsikterna för en framtida anslutning till Europeiska unionen kan avtalsparterna redan på kort sikt åtnjuta de fördelar som EU:s inre energimarknad erbjuder.

Energigemenskapens modell har visat sig vara en effektiv ram för energisamarbetet med EU:s grannländer, som eventuellt skulle kunna tillämpas på andra länder och geografiska områden.

Regionalt samarbete är mycket viktigt och en fullständig integrering av Energigemenskapen i den europeiska energimarknaden kommer att bero på varje avtalsparts politiska vilja och kapacitet att bidra till skapandet av en regional marknad i energigemenskapen och göra den till en framgång.

På grundval av denna rapport planerar kommissionen att bidra till att uppnå energigemenskapens mål på följande sätt:

- Kommissionen kommer att verka för ändrade arbetsmetoder hos energigemenskapens institutioner och organ. Hit hör anordnandet av särskilda möten på ministernivå om specifika prioriteringar kopplade till energigemenskapens mål.

- Kommissionen kommer aktivt att driva på genomförande av bestämmelserna och en effektiv kontroll av efterlevnaden.

- Kommissionen kommer att främja genomförandet av det tredje paketet om den inre energimarknaden, direktivet om förnybara energikällor och direktivet om energieffektivitet, som ett sätt att påskynda en fullständig integrering av energigemenskapen i den inre energimarknaden. Den kommer även att överväga att inkludera fler rättsakter, i synnerhet för att främja en utfasning av fossila bränslen i energisektorn.

- Kommissionen kommer att främja lämpliga investeringar i regionen genom att anta en sammanhängande investeringsstrategi som i synnerhet beaktar energisektorns infrastrukturbehov, behovet av att fasa ut fossila bränslen, effekterna av energibesparingar och potentialen för utveckling av förnybara energikällor.

- Slutligen kommer kommissionen att verka för att samförståndsavtalet om sociala frågor genomförs.

[1] Ursprungligen undertecknat av Europeiska gemenskapen, sedermera efterträtt av Europeiska unionen.

[2] Den här uppräkningen omfattar de nuvarande avtalsparterna, efter 2007 års EU-utvidgning och senare tids utveckling för den här organisationen.

[3] Fyra forum för el, gas, olja respektive sociala aspekter samlar alla berörda parter från industrin, myndigheter, näringslivsorganisationer och konsumenter.

[4] Rapporten kan läsas i sin helhet på http://www.energy-community.org/pls/portal/docs/722178.PDF.

[5] Enligt UNSCR 1244/99.

[6] Se domstolens dom (stora avdelningen) av den 20 april 2010 Federutility, Assogas, Libarna Gas spa, Collino Commercio spa, Sadori gas spa, Egea Commerciale, E.On Vendita srl och Sorgenia spa mot Autorità per l'energia elettrica e il gas, mål C-265/08 (REG 2010, s. 00000).De luckor som fortfarande finns kvar analyseras i den rapport som Världsbanken lade fram i juni 2010, South East Europe Wholesale market opening , http://www.energy-community.org/pls/portal/docs/594181.PDF.

[7] Se t.ex. Världsbankens rapport Lights out?: the outlook for energy in Eastern Europe and the former Soviet Union , http://siteresources.worldbank.org/ECAEXT/Resources/258598-1268240913359/Full_report.pdf.

[8] Se rapporten på http://go.worldbank.org/ZM7XE8RM10

[9] Status of Energy Efficiencyin the Western Balkans, Stocktaking report kan läsas på http://www.energy-community.org/pls/portal/docs/664179.PDF

[10] Vikten av att uppfylla miljökriterier bör ha en central plats i strategin. Den nuvarande bränslemixen i regionen, med i synnerhet brunkolsanvändning i kraftverk och inhemsk användning av fasta bränslen (brunkol, trä, kol) innebär en undervärdering av miljökostnaderna och de sociala kostnaderna, vilket redan 2004 dokumenterades av FN:s utvecklingsprogram.(se http://www.undp.org/energy/docs/Stuck_in_the_Past.pdf).