[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 15.6.2006

SEK(2006)761 slutlig

RAPPORT FRÅN KOMMISSIONEN

Rapport om konkurrenspolitiken 2005

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

Inledning 7

I – Antitrust – Artiklarna 81, 82 och 86 i EG-fördraget 11

A – Lag-, tolknings- och procedurregler 11

1. Missbruk av dominerande ställning 11

2. Avtal och samordnade förfaranden 12

2.1. Gruppundantagsförordningar inom transportsektorn 12

2.1.1. Sjöfart 12

2.1.2. Luftfart 13

2.2. Gruppundantagsförordning för distribution av motorfordon 14

3. Procedurregler 15

3.1. Tillgång till handlingar 15

3.2. Behandling av marknadsinformation och klagomål 16

Faktaruta 1: Artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget: Gemenskapens intresse av att gå vidare med påståenden om överträdelser och fastställa prioriteringar 18

4. Granskning av EU-lagstiftningen inom konkurrensområdet 20

5. Grönbok om skadeståndstalan vid brott mot EG:s antitrustregler 20

B – Tillämpning av artiklarna 81, 82 och 86 23

1. Energi, basindustri, kemikalier och läkemedel 23

1.1. Energi 23

1.2. Basindustri 29

1.3. Kemikalier 30

1.4. Läkemedel 30

Faktaruta 2: AstraZeneca: Missbruk av offentliga förfaranden inom läkemedelssektorn 31

2. Information, kommunikation och media 32

2.1. Elektronisk kommunikation och posttjänster 32

2.2. Media 38

2.3. IT-industri, Internet och hemelektronik 40

3. Tjänster 42

3.1. Finansiella tjänster 42

3.2. Transport 44

3.2.1. Lufttransport 44

3.2.2. Landtransporter 46

3.3. Distribution och andra tjänster 46

3.3.1. Professionella tjänster 46

3.3.2. Avfallshantering 48

4. Industri, konsumentvaror och tillverkning 49

4.1. Konsumtionsvaror och livsmedel 49

4.2. Maskinindustri och övrig tillverkningsindustri, inklusive transportutrustning 51

5. Karteller 55

5.1. Översikt av utvecklingen inom kartellpolitiken 55

5.1.1. Ett nytt direktorat 55

5.1.2. Kommissionens program för förmånlig behandling 56

5.2. Ärenden 58

C – Europeiska konkurrensnätverket: Översikt av samarbetet 62

1. Allmän översikt 62

1.1. Samarbete om politiska frågor 62

1.2. Anpassning av nationell lagstiftning för att säkerställa att de nationella konkurrensmyndigheterna tillämpar reglerna effektivt 63

1.3. Samarbete i enskilda ärenden 63

2. Tillämpning av EU:s konkurrenslagstiftning vid de nationella domstolarna i EU: Rapport om genomförandet av artikel 15 i förordning (EG) nr 1/2003 66

2.1. Stöd i form av information eller ett yttrande 66

2.2. Avgöranden i nationella domstolar 67

2.3. Intervention som amicus curiae 67

2.4. Finansiering av utbildning av nationella domare i EU:s konkurrenslagstiftning 67

2.5. Sammanfattning av de yttranden som avgetts av kommissionen enligt artikel 15.1 i förordning (EG) nr 1/2003 68

3. Samarbetet inom det Europeiska konkurrensnätverket inom olika sektorer 70

D – Valda domstolsärenden 73

E – Statistik 79

II – Koncentrationskontroll 82

A – Lagstiftnings- och tolkningsregler 83

1. Undersökning av korrigerande åtgärder 83

2. Ny vägledning om avbrytande av en koncentration 85

3. Förenklad ärendefördelning i praktiken – erfarenheter under 2005 86

3.1. Statistisk översikt 86

3.2. Praktiska frågor i samband med hänskjutande före anmälan 87

B – Kommissionens beslut 88

1. Beslut enligt artikel 8 88

2. Beslut enligt artikel 6.1 b och artikel 6.2 93

3. Hänskjutanden 96

4. Anmälningar som har dragits tillbaka/avbrutna transaktioner 101

C – Valda domstolsärenden 104

D – Statistik 109

III – Kontroll av statligt stöd 111

A – Lagstiftnings- och tolkningsregler 111

1. Förordningar, riktlinjer, meddelanden och tillkännagivanden 111

1.1. Handlingsplan för statligt stöd 111

Faktaruta 3: Handlingsplan för statligt stöd 111

1.2. Riktlinjer för nationellt regionalstöd för 2007 till 2013 112

1.3. Kommande rambestämmelser för FoU och innovation 113

1.4. Meddelande om statligt stöd till exportkreditförsäkring 115

1.5. Översyn av riktlinjerna för statligt stöd till miljöskydd 115

1.6. Tjänster av allmänt ekonomiskt intresse 116

Faktaruta 4: Tjänster av allmänt ekonomiskt intresse 116

2. Jordbruk 117

2.1. Ny årlig rapportering om statligt stöd 117

2.2. Insyn 117

3. Kol 118

4. Transport 119

5. Insyn 120

6. Utvidgning 120

6.1. Befintligt stöd i de nya medlemsstaterna 120

6.2. Bulgariens och Rumäniens anslutning 121

B – Ärenden 122

1. Undsättnings- och omstruktureringsstöd 122

1.1. Undsättningsstöd 122

1.2. Omstruktureringsstöd 123

2. Varvsindustri 128

3. Stål 131

4. Radio och tv i allmänhetens tjänst, bredband, filmindustri 132

5. Banker 137

6. Regionalstöd 138

7. Stöd till forskning och utveckling, innovationsstöd 141

8. Stöd till miljöskydd och till energisparande 145

9. Stöd till utbildning, sysselsättning samt små och medelstora företag 148

10. Skattestöd 150

11. Stöd för att avhjälpa skador som orsakats av naturkatastrofer 155

12. Övrigt: Hälso- och sjukvård, posttjänster, försvar 155

13. Jordbruk 157

14. Fiske 161

15. Kol 162

16. transporter 162

16.1. Järnvägstransporter 162

16.2. Kombinerad transport 163

16.3. Vägtransport 163

16.4. Lufttransport 164

C – genomdrivande av beslut om statligt stöd 167

1. Inledning 167

2. Enskilda ärenden 168

D – valda domstolsärenden 170

E – Statistik 176

IV – Internationell verksamhet 178

A – Utvidgningen och Västra Balkan 178

B – Bilateralt samarbete 179

1. Inledning 179

2. Avtal med USA, Kanada och Japan 179

3. Samarbete med andra länder och regioner 183

C – Multilateralt samarbete 185

1. Det internationella konkurrensnätverket 185

2. OECD 187

V – Utsikter för 2006 191

1. Antitrust 191

2. Företagskoncentrationer 192

3. Statligt stöd 192

4. Internationell verksamhet 193

Bilaga – ärenden som undersöks i rapporten 194

1. Artiklarna 81, 86 och 82 i EG-fördraget 194

2. Koncentrationskontroll 196

3. Statligt stöd 197

Inledning

INLEDNING AV GENERALDIREKTÖREN FÖR GD KONKURRENS

Under 2005 gjorde GD Konkurrens betydande framsteg i riktning mot en effektiv och målinriktad tillämpning av konkurrensreglerna inom alla sina verksamhetsområden.

Under året lanserades handlingsplanen för statligt stöd, som är ett genomgripande reformpaket för att tillhandahålla mer fokuserade regler för statligt stöd i syfte att främja ett mer målinriktat stöd, till exempel stöd för att främja innovationer, riskkapital och forskning och utveckling. Handlingsplanens främsta mål är att erbjuda ökad förutsebarhet när det gäller kontrollen av statligt stöd, bättre ekonomiska resultat och bättre styrning. Inom området för kontroll av statligt stöd ökade arbetsbördan avsevärt när det gäller handläggning av ärenden. Under 2005 registrerades 676 nya ärenden (en ökning med 8 % jämfört med föregående år).

Inom antitrustområdet prioriterade GD Konkurrens att upptäcka, avveckla och bestraffa karteller som är den mest skadliga formen av konkurrensbegränsande beteende. Karteller leder till artificiella höjningar av priset på varor och tjänster, minskar utbudet och hämmar innovationer (så att konsumenterna måste betala mer för sämre kvalitet), och kan leda till att företagens produktionskostnader ökar avsevärt. Framgången med kommissionens program för förmånlig behandling som har lett till ett ökat antal kartellutredningar är ett uppmuntrande tecken på politikens effektivitet. År 2005 antog kommissionen fem beslut avseende karteller och det totala bötesbeloppet uppgick till 683 029 miljoner euro. För att förstärka bekämpningen av karteller inrättades 2005 ett särskilt direktorat för karteller inom GD Konkurrens.

GD Konkurrens övriga antitrustverksamhet utmärktes av ett ökat fokus på behandling av ärenden som avser beteende som är mest skadligt för konsumenterna. Till exempel bestraffade kommissionen AstraZeneca för missbruk av regelsystemet i syfte att försena inträdet på marknaden för generika som konkurrerar med deras succéprodukt Losec. Utöver formella överträdelseförfaranden utnyttjades också den nya möjligheten, som erbjuds genom förordning (EG) nr 1/2003, att erhålla bindande åtaganden från företag för att lösa konkurrensfrågor. Detta var till exempel fallet när det gäller Coca-Colas försäljningspolitik.

En milstolpe i genomförandet av förordning (EG) nr 1/2003 var lanseringen av de två första branschutredningarna enligt artikel 17, där den ena avsåg den finansiella tjänstesektorn och den andra energisektorn (gas och el). Båda utredningarna är viktiga för att kommissionen skall kunna uppnå sitt mer övergripande politiska mål med tillväxt och nya arbetstillfällen. I och med dessa branschutredningar uppfyllde kommissionen sitt åtagande om ett mer proaktivt och ekonomiskt synsätt vad gäller tillämpningen av konkurrensreglerna. Kommissionen kommer att använda resultaten från utredningarna för att fastställa om och i vilken utsträckning det krävs tillämpnings- och lagstiftningsåtgärder inom dessa sektorer för att säkerställa att den inre marknaden fungerar väl. För GD Konkurrens kommer det att vara en viktig uppgift under 2006 och påföljande år att analysera resultaten från branschutredningarna och följa upp dem på lämpligt sätt.

Inom området för företagskoncentrationer ökade arbetet med tillämpningen av reglerna under 2005 till följd av den allmänna uppåtgående trenden som för närvarande råder i fråga om koncentrationer och förvärv. 313 koncentrationsärenden anmäldes 2005, vilket innebär en ökning med 25 % jämfört med 2004. GD Konkurrens utredningar bygger också i allt högre grad på en allt grundligare insamling av uppgifter. Betoningen ligger på att identifiera konkurrensproblem genom att använda en sund ekonomisk analys och med stöd av fakta. Särskild uppmärksamhet ägnades åt koncentrationer som skulle kunna förhindra att EU:s avregleringsmål uppnås.

Att göra EU:s konkurrensregler effektivare var ett viktigt mål med moderniseringen, vilket bara kan uppnås genom att säkerställa att Europeiska konkurrensnätverket fungerar väl. I nätverket ingår kommissionen och medlemsstaternas nationella konkurrensmyndigheter. Dess främsta syfte är att säkerställa enhetlig och sammanhängande tillämpning av EU:s konkurrensregler i det utvidgade EU. I detta sammanhang underrättades kommissionen enligt artikel 11.4 i förordning (EG) nr 1/2003 om nästan 80 ärenden där en nationell konkurrensmyndighet planerade att fatta beslut enligt artikel 81 och/eller 82 i EG-fördraget.

Tillsammans med GD Informationssamhället har GD Konkurrens en viktig roll när det gäller att genomföra regelverket för elektroniska kommunikationer, som antogs av kommissionen 2002 och som bygger på principer i EU:s konkurrenslagstiftning. Enligt regelverket är GD Konkurrens tillsammans med GD Informationssamhället ansvarigt för att granska anmälningar från nationella tillsynsmyndigheter av regleringsåtgärder för marknaderna för elektroniska kommunikationer. År 2005 behandlade GD Konkurrens 201 sådana anmälningar (mer än dubbelt så många som året innan, då antalet uppgick till 89). Antalet beslut som kommissionen har antagit om sådana anmälningar har också nästan fördubblats under 2005 och uppgår till 117 jämfört med 64 året innan.

År 2005 vidtogs också viktiga åtgärder för att säkerställa ett effektivt verkställande av kommissionens beslut inom konkurrensområdet, bland annat genom att inleda det formella förfarandet för bristande efterlevnad i Microsoftärendet (i december). Inom området för statligt stöd har de statliga stöd som är olagliga eller oförenliga med reglerna och som skall återkrävas på basis av beslut som antagits mellan 2000 och första halvåret 2005 minskat. Av den totala summan på 9,4 miljarder euro hade redan cirka 7,9 miljarder betalats tillbaka i slutet av juni 2005.

Utöver handlingsplanen för statligt stöd har GD Konkurrens gjort viktiga framsteg när det gäller den omfattande översynen av konkurrenspolitiken, vars syfte är att utöka tillämpningen av konkurrensreglerna för att både göra EU:s konkurrensregler effektivare och främja konkurrenskraften. GD Konkurrens diskussionsunderlag om tillämpning av artikel 82 i EG-fördraget på utestängande missbruk och antagandet av grönboken om skadeståndstalan kommer att bidra till en förbättrad konkurrenssituation i EU. Som ett ytterligare exempel föreslog kommissionen att gruppundantaget för linjekonferenser från EU:s konkurrensregler, som förbjuder konkurrensbegränsande affärsmetoder, skulle avskaffas. Upphävandet av undantaget gynnar EU-exportörerna och leder till sänkta transportpriser medan tillförlitliga tjänster säkerställs, och följaktligen förstärks EU-industrins konkurrenskraft.

Slutligen har GD Konkurrens också gjort betydande investeringar 2005 för att stödja initiativ till bättre lagstiftning. Detta innefattade bland annat att kommissionen granskade nya initiativ för att bedöma deras effekt på konkurrensen samt konkurrensarbetets effekt i förhållande till medlemsstaterna. Tillsammans med utvecklandet av vår egen policy bidrog dessa åtgärder till att förbättra konkurrensreglernas effektivitet och att ge näringslivet och konsumenterna insyn och förutsebarhet.

På det hela taget var 2005 ett år som kännetecknades av viktiga framsteg såväl i form av konsolidering av de förbättrade konkurrensreglerna för antitrust och koncentrationer, som vad gäller den långtgående reformen av området för statligt stöd. Under 2005 gjordes också viktiga framsteg när det gäller genomförandet av ett mer effektinriktat och ekonomiskt synsätt på konkurrensproblem genom befintliga instrument. Slutligen lanserade GD Konkurrens viktiga nya projekt 2005 – framför allt branschutredningarna – vilkas resultat kommer att leda till nya initiativ och/eller åtgärder för efterlevnad under de kommande åren. Dessa kommer att gynna både enskilda konsumenter och konsumenter inom näringslivet, och bidra till EU:s konkurrenskraft.

MEDDELANDE FRÅN HÖRANDEOMBUDET

Kommissionen inrättade tjänsten som hörandeombud för att de administrativa förfarandena i antitrust- och koncentrationsärenden skulle övervakas av en oberoende person med erfarenhet av konkurrensfrågor och tillräcklig integritet för att bidra till objektivitet, insyn och effektivitet i samband med dessa förfaranden. Hörandeombudet skall utföra denna uppgift i enlighet med förordnandet.

Avvägning mellan konfidentiell behandling och tillgång till handlingar i samband med meddelandet om regler för tillgång till handlingar

Flera svåra frågor uppkom 2005 med avseende på tillgång till handlingar i ett antal ärenden. I vissa fall där ärendet innehöll tusentals handlingar för vilka konfidentiell behandling skäligen hade begärts ledde begäran om tillgång till att förfarandet försenades. Med tanke på att det för varje dokument är nödvändigt att i efterhand kontrollera om den tillgång som begärts med avseende på rätten till försvar har företräde framför konfidentialiteten, är en noggrann förberedelse för tillgång till handlingarna viktig för ett snabbt förfarande.

Det ligger i alla deltagares intresse att förfarandet löper snabbt och raskt. Således skall tillhandahållarna av information och de som begär tillgång till konfidentiell information iaktta riktlinjerna för konfidentiell behandling, särskilt följande:

- Begäran om konfidentiell behandling från tillhandahållare av information skall vara omsorgsfullt motiverad och begränsad till de särskilda avsnitt där risk för allvarlig skada rimligtvis kan hävdas. En icke-konfidentiell version av informationen måste tillhandahållas och en tydlig beskrivning av de borttagna uppgifterna skall inkluderas. Det är viktigt att de icke-konfidentiella versionerna och beskrivningarna av de borttagna uppgifterna är utformade så att alla parter som får tillgång till handlingarna i ärendet kan avgöra om de uppgifter som tagits bort sannolikt har betydelse för deras försvar och det därmed föreligger tillräckliga skäl att begära att kommissionen beviljar tillgång till de uppgifter som hävdas vara konfidentiella.

- De parter som begär tillgång till konfidentiell information skall inkomma med en detaljerad och motiverad begäran som klart visar att de har intresse av särskilda dokument med avseende på rätten till försvar.

Hörandeombudens beslut

Inom ramen för sin verksamhet att behandla begäran om tillgång till handlingar fattade hörandeombuden 13 beslut i sju ärenden under 2005 enligt artikel 8 i deras förordnande. Enligt artikel 8 kan parterna begära tillgång till handlingar som de anser vara nödvändiga för att korrekt kunna utnyttja rätten att höras och som av konfidentiella skäl inte har offentliggjorts för dem. Hörandeombudet kan besluta att vägra, eller att bevilja fullständig eller partiell tillgång till sådana handlingar.

Hörandeombuden behövde inte fatta några beslut enligt artikel 9 år 2005. Enligt denna artikel i förordnandet kan hörandeombuden besluta att kommissionen får offentliggöra information även om ett företag har invändningar emot detta, om de anser att informationen inte är skyddad eller om intresset av att offentliggöra informationen väger tyngre än den skada som kan uppstå till följd av offentliggörandet. Sådana beslut kan överklagas till förstainstansrätten och EG-domstolen och förfarandet kallas vanligtvis Akzo-förfarandet.

För att undvika ett betungande förfarande har hörandeombuden utvecklat ett förfarande med att skicka skrivelser före beslut enligt artikel 9. I dessa skrivelser informeras företagen om hörandeombudets preliminära ståndpunkt innan denne fattar ett definitivt och rättsligt bindande beslut enligt artikel 9. Ett antal sådana skrivelser skickades 2005.

Ärendets räckvidd

Under 2005 godkände hörandeombudet att parterna, i enlighet med rättspraxis, på begäran skulle ha rätt till tillgång till alla handlingar som har objektiv anknytning till den påstådda överträdelsen, med förbehåll för normala undantag på grund av konfidentiella skäl eller de berörda handlingarnas interna karaktär. Kommissionens berörda avdelningar har dock ett visst utrymme för egna bedömningar när det gäller beslut att ta med utredningar som de anser ha objektiv anknytning. Objektiva skäl kan leda till att de berörda kommissionsavdelningarna beslutar att en uttömmande och grundlig analys av det konkurrensbegränsande beteende som är under utredning kräver en undersökning av olika produktmarknader eller geografiska marknader samtidigt.

Hörandeombudets rapporter och muntliga höranden

Hörandeombuden utarbetade delrapporter och/eller slutliga rapporter i tre koncentrations- och tolv antitrustärenden 2005. I några av dessa ärenden hade muntliga höranden hållits 2004. Under 2005 begärdes muntliga höranden i åtta antitrustärenden. Inga höranden begärdes i koncentrationsärenden. Det minskande intresset för muntliga höranden i koncentrationsärenden kan bero på parternas önskan att använda den begränsade tiden till att förhandla, istället för att ifrågasätta kommissionens bedömning inför en större publik som också kan innefatta företag som har invändningar mot koncentrationen.

Förfarande för muntliga redogörelser

År 2005 inrättades ett nytt förfarande för att säkerställa att företag som vill samarbeta med kommissionen enligt tillkännagivandet om förmånlig behandling i kartellärenden inte avskräcks från detta till följd av att domstol tvingar fram bevismaterial i civila skadeståndsmål i rättsskipningsområden utanför EU. Detta innebär att de övriga medlemmarna i den misstänkta kartellen inte har tillgång till företagsredogörelserna på vanligt sätt (dvs. genom CD-ROM/DVD eller i form av utskrifter). Parterna får istället göra anteckningar från upptagningarna av redogörelserna från den som ansöker om förmånlig behandling.

I – Antitrust – Artiklarna 81, 82 och 86 i EG-fördraget

A – Lag-, tolknings- och procedurregler

1. MISSBRUK AV DOMINERANDE STÄLLNING

1. Den 19 december offentliggjorde kommissionen ett diskussionsunderlag om tillämpning av EU:s konkurrensregler om missbruk av dominerande ställning (se artikel 82 i EG-fördraget)[1]. Diskussionsunderlaget har utarbetats för att främja debatten om hur EU-marknaderna bäst skall skyddas från dominerande företags utestängningsåtgärder som sannolikt begränsar det återstående konkurrenstrycket på marknaderna. I diskussionsunderlaget föreslås en ram för fortsatt strikt tillämpning av artikel 82 i EG-fördraget. Denna ram bygger på den ekonomiska analys som genomförts i ärenden som nyligen behandlats och anger en möjlig metod för bedömning av några av de vanligaste formerna av missbruk, till exempel underprissättning, avtal om försäljning av ett enda varumärke, kopplingsförbehåll och leveransvägran. Andra former av missbruk, till exempel diskriminerande och exploaterande missbruk, kommer att ses över av kommissionen under 2006. Kommentarer om det berörda diskussionsunderlaget skall enligt kommissionen lämnas senast den 31 mars 2006.

2. I artikel 82 i EG-fördraget förbjuds missbruk av dominerande ställning. Missbruk delas vanligtvis upp i utestängningsåtgärder, som utesluter konkurrenterna från marknaden, och exploaterande missbruk, där det dominerande företaget utnyttjar sitt inflytande på marknaden genom att till exempel ta ut alltför höga priser. I diskussionsunderlaget behandlas bara utestängningsåtgärder.

3. I underlaget presenteras en allmän ram för analys av ett dominerande företags utestängningsåtgärder. Om det finns ett dominerande företag på marknaden är konkurrensen på den marknaden redan svag. Konkurrensreglernas mål är därför att förhindra att det dominerande företaget uppvisar ett beteende som riskerar att försvaga konkurrensen ytterligare till skada för konsumenterna, oavsett om det är sannolikt att skadan skulle uppstå på kort, medellång eller lång sikt. När det gäller ett beteende som baserar sig på pris, till exempel rabatter, övervägs det i underlaget om bara ett beteende som skulle riskera att utesluta lika effektiva konkurrenter skall betraktas som missbruk. I underlaget tas också upp om effektivitetsvinster skall beaktas enligt artikel 82 i EG-fördraget, och i så fall på vilket sätt. Om de skall tas upp måste de påstådda effektivitetsvinsterna uppväga det berörda beteendets begränsande effekt.

4. GD Konkurrens bedriver ett brett samråd om diskussionsunderlaget. Den har redan diskuterat underlaget i Europeiska konkurrensnätverket och har nu inlett ett samrådsförfarande gentemot allmänheten. Som en del i samrådsförfarandet kommer kommissionen att hålla en offentlig utfrågning under våren 2006 om missbruk av dominerande ställning, och särskilt om den ram som föreslås i diskussionsunderlaget.

2. AVTAL OCH SAMORDNADE FÖRFARANDEN

2.1. Gruppundantagsförordningar inom transportsektorn

2.1.1. Sjöfart

Upphävande av rådets förordning (EEG) nr 4056/86 – gruppundantag för linjekonferenser

5. Den 14 december antog kommissionen ett förslag[2] till rådets förordning om upphävande av förordning (EEG) nr 4056/86 om tillämpning av artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget på sjöfart[3]. Rådet skall besluta om detta förslag med kvalificerad majoritet efter att ha samrått med Europaparlamentet.

6. Målet är att upphäva gruppundantaget för linjekonferenser som tillåter att linjerederier samlas till konferenser för att fastställa fraktpriser och reglera kapaciteten. Efter en treårig översyn visar konsekvensanalysen att linjekonferenser inte uppfyller de fyra kumulativa villkoren i artikel 81.3 och att upphävandet av gruppundantaget sannolikt leder till att transportpriserna sänks samtidigt som tillförlitliga tjänster bibehålls och den europeiska branschens konkurrenskraft stärks, och då särskilt EU-exportörernas konkurrenskraft. I förslaget planeras en tvåårig övergångsperiod för bestämmelserna om gruppundantaget för linjekonferenser räknat från tidpunkten för rådets antagande av förordningen.

7. Förslaget syftar också till att ändra rådets förordning (EG) nr 1/2003[4] genom att utvidga tillämpningsområdet till att omfatta cabotage och trampfart, och följaktligen tillämpa samma allmänna tillämpningsbestämmelser på alla ekonomiska sektorer.

8. För att underlätta övergången till ett system med full konkurrens planerar kommissionen att utfärda lämpliga riktlinjer för konkurrens inom sjöfartssektorn under 2007.

Förlängning och ändring av kommissionens förordning (EG) nr 823/2000 – gruppundantagsförordning för konsortier

9. Den 20 april antog kommissionen förordning (EG) nr 611/2005 om ändring av den befintliga gruppundantagsförordningen för konsortier mellan linjerederier[5]. Den förlänger kommissionens förordning (EG) nr 823/2000 till och med den 25 april 2010 och inför två mindre ändringar. Ändringarna tillåter en medlem av ett konsortium att dra sig ur ett konsortieavtal utan att drabbas av ekonomiska sanktioner tidigast efter 24 månader, vilket utgör en förlängning med sex månader jämfört med det tidigare systemet. Dessutom gäller denna period numera också när parterna till ett befintligt avtal har kommit överens om att göra betydande nyinvesteringar i de sjöfartstjänster som konsortiet erbjuder. Dessa investeringar måste utgöra minst hälften av de sammanlagda investeringarna som konsortiets medlemmar har gjort. Slutligen har ett av de grundläggande villkoren för undantag, dvs. förekomsten av reell priskonkurrens inom konsortiet, ändrats: ”individuella konfidentiella avtal” får nu också tas i beaktande för att påvisa förekomsten av reell priskonkurrens.

10. Gruppundantaget för konsortier har ett nära samband med gruppundantaget för linjekonferenser (rådets förordning (EEG) nr 4056/86). På grund av detta samband ansåg kommissionen att det varken är nödvändigt eller lämpligt att göra betydande ändringar av gruppundantaget för konsortier innan översynen av rådets förordning (EEG) nr 4056/86 har avslutats.

2.1.2. Luftfart

Ersättning av kommissionens gruppundantagsförordning (EEG) nr 1617/93

11. Kommissionen fortsatte det samrådsförfarande som inleddes 2004 med avseende på översynen av kommissionens förordning (EEG) nr 1617/93[6] genom att offentliggöra ett diskussionsunderlag den 2 mars om de yttranden som tagits emot i samband med samrådet.

12. Den 15 november antog kommissionen ett preliminärt förslag till gruppundantagsförordning i syfte att ersätta kommissionens förordning (EEG) nr 1617/93. Förslaget skall diskuteras av Rådgivande kommittén för kartell- och monopolfrågor. I det preliminära förslaget till gruppundantagsförordning anges följande:

13. Samråd om taxor för befordran av passagerare i lufttrafik inom EU skulle omfattas av ett gruppundantag till och med den 31 december 2006. Därefter skall undantaget inte förlängas.

14. Samråd om fördelning av ankomst- och avgångstider samt planering av trafiken på flygplatser skulle omfattas av ett gruppundantag till och med den 31 december 2006. Därefter skall undantaget inte förlängas.

15. Samråd om taxor för befordran av passagerare i lufttrafik mellan EU och tredjeland skulle omfattas av ett gruppundantag med redovisningsskyldighet till och med den 31 december 2008.

16. Samtidigt med förberedelserna av en ny gruppundantagsförordning har avdelningar inom kommissionen inlett samråd med IATA och flera enskilda flygbolag om framtiden i fråga om interlining.

2.2. Gruppundantagsförordning för distribution av motorfordon

Lokaliseringsklausuler i bildistributionsavtal omfattas inte längre av gruppundantag

17. Den 1 oktober trädde den sista delen av kommissionens översyn av konkurrensreglerna för distribution av motorfordon i kraft. ”Lokaliseringsklausuler” i distributionsavtal mellan biltillverkare och återförsäljare omfattas inte längre av kommissionens gruppundantagsförordning (EG) nr 1400/2002 för motorfordon. Lokaliseringsklausuler är bestämmelser i avtal om bildistribution som anger ett särskilt huvudförsäljningsställe för återförsäljaren och förbjuder denne från att driva ytterligare försäljning eller leveransställen på andra platser.

18. De nya bestämmelserna avser personbilar och lätta nyttofordon. De gäller inte exklusiva distributionssystem eller avtal som bara har minimala effekter på marknaden[7]. Vad gäller selektiva distributionsavtal innebär de nya reglerna att lokaliseringsklausuler som förbjuder återförsäljare att öppna ytterligare försäljnings- eller leveransställen faller utanför ramen för den ”trygga hamn” som skapats genom gruppundantagsförordningen.

19. De nya bestämmelsernas underliggande politiska mål är dubbelt[8], dvs.

20. att minska de geografiska begränsningarna så att konsumenterna kan dra nytta av verklig konkurrens mellan återförsäljarna, särskilt vad gäller priser och i områden där de inte har någon verklig möjlighet att välja mellan återförsäljare av samma märke, och

21. att underlätta utveckling av innovativa distributionsformer, till exempel försäljningsställen där man säljer flera olika märken.

22. Genom att tillämpa lokaliseringsklausuler enligt artikel 5 i förordningen erkänner kommissionen att det från fall till fall finns utrymme för individuell bedömning av om en klausul uppfyller alla villkor som krävs för att berättiga till ett undantag enligt artikel 81.3. De mest sannolika eventuella positiva effekterna av lokaliseringsklausuler när det gäller selektiva distributionssystem är att de kan förhindra att någon åker snålskjuts på etablerade återförsäljares investeringar och reklamsatsningar.

23. När det gäller den första typen av lokaliseringsklausuler som nämns i förordningen – dvs. klausuler som förbjuder ytterligare försäljningsställen – är det svårt att förstå hur biltillverkarna kan kräva begränsningar vad gäller ytterligare försäljningsställen för att undvika att någon åker snålskjuts. Enligt förordningen får billtillverkarna på förhand kräva och kontrollera att sekundära försäljningsställen uppfyller alla de kvalitetsnormer som gäller för återförsäljare i det område där försäljningsstället skall öppnas. Detta innebär att biltillverkarna kan undvika att de ny återförsäljarna åker snålskjuts på de befintliga återförsäljarnas investeringar eller marknadsföringsåtgärder. Det är inte heller sannolikt att sekundära försäljningsställen kommer att öka biltillverkarnas transaktions- och logistikkonstnader eftersom det gällande avtalet med återförsäljaren även i fortsättningen kommer att ange var biltillverkaren skall leverera de bilar som återförsäljaren beställt. Detta innebär att om återförsäljare öppnar sekundära försäljningsställen i en annan medlemsstat krävs inget ytterligare avtal med den lokala importören, även om biltillverkaren naturligtvis kan delegera till den lokala importören sådana uppgifter som kontroll av att kvalitetsnormerna är uppfyllda. De inköpsvillkor och försäljningsmål som gällde enligt det befintliga återförsäljningsavtalet kommer att fortsätta gälla.

24. Med avseende på den andra typen av lokaliseringsklausul i förordningen – dvs. klausuler som förbjuder återförsäljare från att öppna ytterligare leveransställen – är det sannolikt att en individuell bedömning enligt artikel 81 i EG-fördraget kan leda till ett annat resultat. Det kan finnas större risk att sådana leveransställen (miss)brukas för att åka snålskjuts på de investeringar och marknadsföringsåtgärder som genomförts av och den goodwill som innehas av den befintliga återförsäljaren i målområdet. Om leveransställen i själva verket används för försäljning (i motsats till överlämning av produkten) får en tillverkare i praktiken tillämpa undantaget i artikel 81.3, förutsatt att en begränsning av att leveransställen öppnas är det enda sättet att förhindra risken att någon åker snålskjuts, vilket skulle kunna leda till att distributionsnätverket destabiliseras.

3. PROCEDURREGLER

3.1 . Tillgång till handlingar

25. Den 13 december antog kommissionen ett tillkännagivande om regler för tillgång till kommissionens handlingar i antitrust- och koncentrationsärenden.[9] Tillkännagivandet innehåller regler för utövande av rätten till tillgång till handlingar i enlighet med de bestämmelser som uttryckligen avses i tillkännagivandet. Det omfattar inte möjligheten att ta del av handlingar i samband med andra förfaranden. Rätten till tillgång till handlingar som beskrivs i tillkännagivandet – som skiljer sig från allmänhetens rätt till tillgång till handlingar enligt förordning (EG) nr 1049/2001[10] – gör det möjligt för personer till vilka kommissionen har riktat ett meddelande om invändningar att faktiskt utöva sin rätt till försvar.

26. Målet med tillkännagivandet – som ersätter tillkännagivandet om tillgång till handlingar som antogs 1997 – är att förbättra insynen och tydligheten med avseende på kommissionens förfarande för behandling av förfrågningar om tillgång till handlingar i antitrust- och koncentrationsärenden. I detta syfte anges i tillkännagivandet att mottagarna av kommissionens invändningar har rätt till tillgång till handlingar i elektronisk form eller pappersform. I tillkännagivandet anges när parterna beviljas tillgång till handlingar. Det specificerar att kommissionens akt innehåller alla dokument med anknytning till de särskilda förfaranden som har lett fram till kommissionens meddelande om invändningar. Kommissionens interna handlingar (som innefattar handlingar som skickas till och från medlemsstaterna), affärshemligheter och andra konfidentiella uppgifter är dock inte tillgängliga för parterna. Enligt kommissionen innefattar begreppet interna handlingar i princip all korrespondens mellan kommissionen och dess externa experter. Resultaten av en studie som beställts i samband med ett förfarande samt alla handlingar som krävs för att förstå metoden för studien eller för att undersöka om den är tekniskt korrekt hålls dock tillgängliga.

27. Tillkännagivandet innehåller en grundlig beskrivning av vilka förfaranden som följs när det gäller behandling av konfidentiella uppgifter och tillgång till handlingar. Det beskriver även ett förfarande för att lösa oenighet om begäran om konfidentiell behandling, inbegripet vad gäller hörandeombudens roll.

28. Tillkännagivandet täcker även den därmed sammanhängande frågan om tillgång till särskilda dokument för klagande i antitrustförfaranden och andra parter som berörs av koncentrationsförfaranden. Denna rätt har dock en mer begränsad räckvidd än rätten till tillgång till handlingar.

3.2. Behandling av marknadsinformation och klagomål

29. Kommissionen värdesätter den information som tillhandahålls av näringslivet och konsumenterna eftersom den gör det lättare att säkerställa effektiv tillämpning av konkurrensreglerna. Kommissionen välkomnar information om områden där marknaden inte fungerar bra och om misstänkta överträdelser av konkurrensreglerna.

30. Denna information kan bland annat tillhandahållas kommissionen på följande sätt:

31. Uppgiftslämnande och ansökan om förmånlig behandling[11] prioriteras. Karteller är den värsta formen av konkurrensbegränsande verksamhet och kommissionen ägnar betydande resurser åt åtgärder mot karteller.

32. Marknadsinformation[12] är alltid välkommen, oavsett om den leder till en utredning i ett enskilt fall. Bara genom att samla in olika slags information från en rad källor kan kommissionen skaffa sig sammanhängande kunskap om marknaden.

33. Formella klagomål[13] som behandlar frågor av klart intresse för gemenskapen och som innehåller lämplig bakgrundsinformation är också välkomna. Många viktiga kommissionsbeslut skulle inte ha varit möjliga utan den information som tillhandahålls av klagande och deras aktiva stöd. Det är vanligtvis lämpligt att kontakta GD Konkurrens innan ett formellt klagomål lämnas in. Informella kontakter innan ett klagomål lämnas in gör det möjligt att ha tidiga diskussioner om den information som finns tillgänglig för den potentiella klaganden och kan göra det lättare att klargöra om det är sannolikt att ett ärende prioriteras av kommissionen.

34. Alla dessa sätt att lämna information är viktiga och kan leda till tvångsåtgärder. Kommissionen kommer att noggrant överväga och besvara all information som tas emot.

FAKTARUTA 1: ARTIKLARNA 81 OCH 82 I EG-FÖRDRAGET: GEMENSKAPENS INTRESSE AV ATT GÅ VIDARE MED PÅSTÅENDEN OM ÖVERTRÄDELSER OCH FASTSTÄLLA PRIORITERINGAR Potentiella klaganden uppmanas att beakta följande överväganden innan de lämnar in formella klagomål till kommissionen. Medlemsstaternas konkurrensmyndigheter och domstolar När konsumenter och företag överväger om de skall lämna ett formellt klagomål till kommissionen bör de ha i åtanke att medlemsstaternas konkurrensmyndigheter också tillämpar EU:s konkurrensregler och samarbetar med kommissionen inom Europeiska konkurrensnätverket. Potentiella klaganden skall därför beakta om en medlemsstats konkurrensmyndighet är väl lämpad att agera. Om en misstänkt överträdelse huvudsakligen påverkar konkurrensen i en medlemsstat kan det till exempel vara så att den nationella konkurrensmyndigheten i landet vill driva ärendet. Även när ett ärende har effekter på konkurrensen i fler än en medlemsstat kan de nationella konkurrensmyndigheterna samarbeta när det gäller att samla bevis i ett konkurrensärende och två eller tre medlemsstaters konkurrensmyndigheter kan driva ärendet tillsammans. Mer uttömmande vägledning om arbetsdelning inom Europeiska konkurrensnätverket finns tillgänglig på kommissionens webbplats[14]. Potentiella klagande bör också överväga att väcka talan vid en nationell domstol. Många ärenden hanteras på lämpligt sätt av nationella domstolar, däribland yrkande om fullgörande av avtalsenliga skyldigheter, tillämpning av den civilrättsliga påföljden ogiltighet i artikel 81.2 eller förordnande av interimistiska åtgärder.[15] Kommissionen stöder uttryckligen även rätten för de personer som lidit skada av konkurrensbegränsande åtgärder att begära ersättning vid nationella domstolar[16] och har offentliggjort en grönbok[17] som tar upp olika alternativ till hur skadeståndstalan skall kunna förenklas. Prioriteringar Alla potentiella klaganden som överväger att lämna in ett formellt klagomål till kommissionen bör tänka på, att även om kommissionen tar all inlämnad information på stort allvar, så har den inte resurser att utreda varje problem som läggs fram. Kommissionen måste prioritera och koncentrera sina begränsade resurser på att utreda och beivra de allvarligaste överträdelserna, och behandla de ärenden som är relevanta för utvecklingen av EU:s konkurrenspolitik och för säkerställandet av en enhetlig tillämpning av artiklarna 81–82 i EG-fördraget[18]. På grundval av tillgänglig information tillämpar kommissionen en eller flera av följande kriterier, beroende på vad som är lämpligt i det enskilda fallet, för att fastställa om gemenskapen har tillräckligt intresse av att genomföra en fördjupad undersökning av ett klagomål[19]: Påverkan på den fungerande konkurrensen på den inre marknaden, vilket särskilt visas genom det berörda beteendets geografiska räckvidd, dess ekonomiska betydelse, marknadens storlek eller den berörda produktens eller det berörda beteendets betydelse för slutkonsumenterna, eller ställning på marknaden för de företag som åsyftas med klagomålet eller den berörda marknadens övergripande funktion. Den nödvändiga utredningens omfattning eller komplexitet, sannolikheten för att det föreligger en överträdelse och huruvida det mot bakgrund av dessa faktorer är proportionerligt att göra en fördjupad undersökning. Möjligheten för klaganden att väcka talan vid en nationell domstol i en medlemsstat, särskilt med hänsyn till om ärendet är eller redan har varit föremål för privat beivran eller är av en typ som lämpligtvis kan behandlas på detta sätt. Lämpligheten att agera avseende ett enskilt klagomål som avser en särskild eller särskilda rättsliga frågor som kommissionen redan håller på att granska i ett eller flera andra ärenden eller som den redan har granskat och/eller som omfattas av förfaranden vid gemenskapens domstolar. Det berörda beteendet har upphört eller ändrats, särskilt om åtaganden har gjorts bindande genom ett kommissionsbeslut enligt artikel 9 i förordning (EG) nr 1/2003 eller om företaget eller företagen som var föremål för klagomålet har ändrat sitt eller sina beteenden av andra skäl, förutsatt att varken betydande ihållande konkurrensbegränsande effekter eller de påstådda överträdelsernas allvarlighet ger klagomålet ett gemenskapsintresse trots att de har upphört eller förändrats. Andra gemenskapsområdens betydelse eller nationell lagstiftning som påverkas av det berörda beteendet i förhållande till hur viktiga de konkurrensproblem är som framhålls genom klagomålet. Dessa kriterier tillämpas dock med viss flexibilitet. Det är omöjligt att definiera teoretiska bestämmelser för när det skulle vara lämpligt eller olämpligt för kommissionen att agera. Det kommer alltid att finnas faktorer, som inte nämns i ovanstående punkter, som kan öka eller minska graden av prioritet i ett enskilt ärende. Dessutom är kommissionen inte skyldig att avvisa ett ärende för bristande gemenskapsintresse. Men om kommissionen inte tror att det föreligger tillräckligt gemenskapsintresse för att berättiga till en fördjupad undersökning kommer den normalt att avvisa klagomålet med hänvisning till ett eller flera av dessa kriterier. Kommissionen försöker att informera klaganden senast fyra månader efter det att den har tagit emot klagomålet, oavsett om den avser att utreda ärendet eller inte. |

- 4. Granskning av EU-lagstiftningen inom konkurrensområdet

35. En nyckelåtgärd i Lissabonstrategin, som lanserades på nytt den 22–23 mars, var att förbättra lagstiftningen på både EU-nivå och nationell nivå för att stärka konkurrenskraften. Arbetet med bättre lagstiftning började 2002 med kommissionens handlingsplan som reviderades den 16 mars. Den omfattar alla pågående EU-lagförslag, befintliga regler (förenkling) och nya lagförslag samt förslag till ny politik. I linje med handlingsplanen antog kommissionen i juni reviderade riktlinjer för konsekvensbedömning[20] som omfattar alla lagstiftningsinitiativ och politiska initiativ som ingår i kommissionens årliga arbetsprogram. Vid bedömningarna undersöks olika alternativ att lösa ett visst problem och deras ekonomiska, miljömässiga och sociala effekter granskas.

36. I riktlinjerna för konsekvensbedömning anges att livaktig konkurrens i en gynnsam företagsmiljö är en viktig drivkraft för produktivitetstillväxt och konkurrenskraft[21]. Granskning av EU-lagstiftningen inom konkurrensområdet utgör därför en integrerad del av konsekvensbedömningen. I riktlinjerna för konsekvensbedömning finns en ofullständig förteckning över de typer av förslag som måste granskas med avseende på eventuella negativa effekter på konkurrensen (till exempel regler för den avreglerade nätverksindustrier, åtgärder som påverkar inträdes- eller utträdeshinder, undantag från konkurrensreglerna etc.)[22].

37. Det grundläggande konkurrenstest som tillämpats i samband med granskningen av konkurrenspolitiken innehåller två grundläggande frågor. För det första: Vilka konkurrensbegränsningar kan bli en direkt eller indirekt följd av förslaget (försvårar det inträde på marknaden, påverkar det affärsmetoderna etc.)? För det andra: Finns det mindre begränsande metoder för att uppnå det aktuella konkurrenspolitiska målet? Granskningen av konkurrensområdet kan leda till beslut om mindre begränsande lagstiftning eller om marknadsbaserade metoder för att uppnå vissa politiska mål och därmed undvika onödiga och oproportionella begränsningar av konkurrensen. Detta ligger både i konsumenternas och i näringslivets intresse.

5. GRÖNBOK OM SKADESTÅNDSTALAN VID BROTT MOT EG:S ANTITRUSTREGLER

38. Efterlevnaden av konkurrensreglerna i artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget kan genomdrivas av både konkurrensmyndigheterna (offentlig tillämpning) och av privata parter som väcker talan vid en nationell domstol (privat tillämpning). Ett av syftena med att modernisera EG:s antitrustregler var att förnya de nationella domstolarnas och de nationella konkurrensmyndigheternas roll vad gäller tillämpningen av dessa regler. Förordning (EG) nr 1/2003 betonar kommissionens, de nationella domstolarnas och de nationella konkurrensmyndigheternas gemensamma ansvar i detta avseende, och tillhandahåller nödvändiga instrument för att uppnå ökad och sammanhängande tillämpning av EG:s antitrustregler. Med avseende på offentlig tillämpning bedriver kommissionen och de nationella konkurrensmyndigheterna ett nära samarbete inom Europeiska konkurrensnätverket för att tillämpa EG:s antitrustregler. Med avseende på privat tillämpning upphävde förordning (EG) nr 1/2003 kommissionens monopol på tillämpning av artikel 81.3, och gav således de nationella domstolarna befogenhet att tillämpa artiklarna 81 och 82 i sin helhet. De nationella domstolarna har exklusiv behörighet att tillerkänna skadestånd till offren för överträdelser av konkurrenslagstiftningen.

39. Skadeståndstalan i samband med antitrustärenden står i centrum för den grönbok som antogs av kommissionen den 19 december[23]. Kommissionen uppmanar till denna typ av åtgärder, som hittills har varit ganska ovanliga[24], därför att de tjänar ett dubbelt syfte. Skadeståndstalan gör det inte bara möjligt för offer för överträdelser av EU:s antitrustlagstiftning att få ersättning, utan skapar också ytterligare ett incitament för företag att följa EG:s antitrustregler. Skadeståndstalan skall både förstärka effekterna av konkurrensmyndigheternas konstaterande om överträdelser och vara ett självständigt medel för tillämpning. Privat tillämpning av EG:s antitrustregler blir följaktligen ett verktyg för att utöka tillämpningsområdet för artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget. Genom att verkligen kunna väcka skadeståndstalan blir enskilda företag eller konsumenter i Europa dessutom direkt engagerade i tillämpningen av konkurrensreglerna. Dessa direkta erfarenheter ökar konkurrensreglernas direkta relevans för företag och konsumenter. Genom att öka genomförandet av EG:s antitrustregler bidrar skadeståndstalan till att dessa regler följs och således till effektiv konkurrens i Europa. Därför är de viktiga verktyg för att skapa och behålla en konkurrenskraftig ekonomi, som är en huvudfaktor i Lissabonstrategin, vars syfte är att öka tillväxten i EU:s ekonomi och skapa sysselsättning för medborgarna.

40. I sin dom i målet Courage mot Crehan 2001 fastställde domstolen att offer för en överträdelse av EG:s antitrustregler har rätt att begära ersättning och att medlemsstaterna måste tillhandahålla procedurregler som säkerställer ett effektivt system för rättslig prövning.[25] Grönbokens huvudmål är att identifiera de viktigaste hindren mot ett effektivare system för skadeståndstalan och ange olika alternativ för ytterligare överväganden och eventuella åtgärder för att underlätta skadeståndstalan avseende brott mot EG:s antitrustlagstiftning.

41. Grönboken tar upp ett antal centrala frågor, till exempel tillgång till bevismaterial, krav på skuld, beräkning av ersättning, möjligheten att åberopa ansvarsförskjutning, den indirekte köparens ställning, möjligheten att väcka talan som förs av företrädare och grupptalan, rättegångskostnader, samordning av offentlig och privat tillämpning och reglerna för behörig domstol och tillämplig lagstiftning.

42. Grönbokens syfte är att uppmuntra till diskussion om hur man skall öka antalet framgångsrika skadeståndstalan vid överträdelser av EG:s antitrustregler. På basis av de synpunkter som inkommit på grönboken kommer kommissionen att bedöma vilka åtgärder som krävs för att ytterligare främja skadeståndstalan.

B – TILLÄMPNING AV ARTIKLARNA 81, 82 OCH 86

1. ENERGI, BASINDUSTRI, KEMIKALIER OCH LÄKEMEDEL

1.1. Energi

Branschutredningar inom gas- och elsektorerna

43. Vad gäller tillämpning av EU:s antitrustregler inom energisektorn var den enskilt viktigaste åtgärden 2005 inledningen av branschundersökningarna inom gas- och elsektorn. Den 13 juni antog kommissionen ett beslut[26] om att inleda branschutredningar inom gas- och elsektorerna enligt kommissionens befogenheter enligt artikel 17 i rådets förordning (EG) nr 1/2003. Motiveringen till branschutredningarna angavs i ett meddelande från kommissionsledamoten med ansvar för konkurrensfrågor i samförstånd med kommissionsledamoten med ansvar för energifrågor.[27]

44. Branschutredningarna är en del av kommissionens ansträngningar att blåsa nytt liv i Lissabonstrategin vars mål är att öka den ekonomiska tillväxten med fler och bättre arbetstillfällen och att EU skall bli ”världens mest konkurrenskraftiga och dynamiska kunskapsbaserade ekonomi”. För att få Lissabonstrategin på rätt spår igen beslutade kommissionen att fortsätta med en mer proaktiv tillämpning av konkurrensreglerna, särskilt genom granskningar av vissa sektorer, för att säkerställa öppna och konkurrenskraftiga marknader i Europa, särskilt inom energisektorn.[28]

45. Utredningarna är inriktade på de nyligen avreglerade el- och gasbranscherna. Marknadsintegrationen har varit beklagansvärt långsam och den ofta höga koncentrationsnivå som karaktäriserar båda sektorerna har inte minskat i någon betydande grad. Priserna ökade avsevärt 2004 och 2005 och konsumenterna beklagade sig i allt högre grad över att det var svårt att få konkurrenskraftiga erbjudanden från leverantörerna. Detta visade att marknaderna inte fungerade optimalt och motiverade en utredning enligt artikel 17 i förordning (EG) nr 1/2003 och användning av de utredningshjälpmedel som står till kommissionens förfogande.

46. Inom elsektorn är utredningen inriktad på prisbildningsmekanismer på elgrossistmarknaderna, produktion och tillhandahållande av el samt faktorer som styr producenternas strategier för spedition och anbud. Den lägger särskilt betoning på om elproducenterna har betydande inflytande på marknaden och kan påverka grossistpriserna. Ekonometriska analyser kommer sannolikt att utgöra en del av denna bedömning. Dessutom kommer man att titta närmare på hinder för inträde på marknaden och för gränsöverskridande handel, till exempel sådana hinder som kan uppstå genom långsiktiga leveransavtal i vissa medlemsstater och de rättsliga och operativa system för sammanlänkningar som binder samman nationella elnät.

47. Utredningen inom gassektorn fokuserar på långsiktiga importavtal, svappavtal och hinder för gränsöverskridande gasflöden. Behovet av utjämning för gasnätsanvändarna och gaslagringen kommer också att granskas närmare samt långsiktiga avtal i efterföljande led och de effekter de kan ha på omställningskostnader och marknadsinträde.

48. Utredningarna inom gas- och elsektorerna behandlar olika frågor eftersom konkurrensen inom dessa sektorer befinner sig i olika utvecklingsskeden och sektorerna har ganska olika produktionsstrukturer. Sambanden mellan sektorerna kommer dock att beaktas. Gas håller på att bli allt viktigare som primärbränsle för elproduktion och konkurrenskraftigare gasmarknader skulle kunna få en omedelbart och fördelaktig effekt på elmarknaderna.

49. GD Konkurrens mål är att identifiera om överträdelserna av artiklarna 81, 82 och 86 i EG-fördraget ligger bakom de uppenbara bristerna på el- och gasmarknaderna, om så är fallet skulle kommissionen kunna vidta proaktiva korrigerande åtgärder. På grundval av de uppgifter som samlats in genom utredningen och de prioriteringar som följer därav kommer GD Konkurrens att behandla ärenden enligt artiklarna 81, 82 och 86 i EG-fördraget så snart som de uppstår. Resultatet från utredningarna förväntas också ha betydelse vid bedömningen av effektiviteten när det gäller den nuvarande rättsliga ramen för avreglering av gas- och elmarknaderna.

50. Under förberedelserna av utredningarna samrådde GD Konkurrens med branschsammanslutningar, konsumentgrupper, andra kommissionsavdelningar (däribland GD Energi och transport), nationella konkurrensmyndigheter, nationella tillsynsmyndigheter och deras europeiska representanter för att fokusera utredningen och säkerställa effektivitet. GD Konkurrens mål är att säkerställa insyn under hela förfarandet. Efter en första analys av svaren presenterade kommissionen några punkter för ett antal organ, särskilt rådet (transport, telekommunikationer och energi) den 1 december, där kommissionen också rapporterade om genomförandet av lagstiftningspaketet för avreglering av energisektorn. De viktigaste problemen som GD Konkurrens tar upp i sitt arbetsdokument[29] avser den rådande koncentrationsnivån, vertikala begränsningar, bristen på marknadsintegration, bristen på insyn och prisbildningsmekanismen. En preliminär rapport skall presenteras i början av 2006 och följas av ett intensivt offentligt samråd om rapporten. Den slutliga rapporten om energisektorutredningen är planerad till slutet av 2006.

51. Branschutredningarna hjälper kommissionen att proaktivt främja konkurrens inom de nyligen avreglerade gas- och elsektorerna, men under 2005 vidtogs även kraftiga tillämpningsåtgärder i särskilda fall för att stödja avregleringsförfarandet.

Långsiktiga avtal om gasleveranser på marknader i efterföljande led i distributionskedjan

52. Ett särskilt problem, som uppstod när gassektorn konkurrensutsattes 2005, är den eventuella avskärmningen av marknaden i efterföljande led i distributionskedjan genom långfristiga avtal om gasleveranser mellan traditionella leverantörer å ena sidan och distributionsföretag och industriella och kommersiella användare å andra sidan.

53. Långsiktiga avtal förhindrar kunder från att byta till alternativa leverantörer som kan erbjuda mer för pengarna. I vissa fall skall de nuvarande kontrakten löpa under många år och dessa kunder kan därför inte dra nytta av den konkurrens som håller på att utvecklas inom denna sektor. Dessutom erbjuder gasmarknaden betydande skalfördelar, som till exempel beror på de höga kostnaderna för utjämning och flexibilitet, som minskar i relativa termer i takt med att de levererade gasvolymerna ökar. Därför kan långsiktiga avtal på gasmarknaden i efterföljande led i distributionskedjan också försena de alternativa leverantörernas möjlighet att bygga upp en tillräcklig marknadsandel för att kunna konkurrera effektivt. Dessa långsiktiga avtal kan därför avskärma marknader och ge upphov till konkurrensproblem när de inte är oumbärliga för att ge fördelar som uppväger för konsumenterna.

54. GD Konkurrens, de nationella konkurrensmyndigheterna och de nationella tillsynsmyndigheterna har diskuterat frågan om långsiktiga avtal i efterföljande led i distributionskedjan i Europeiska konkurrensnätverkets undergrupp för energifrågor vid två tillfällen. Bundeskartellamt offentliggjorde en rapport om långsiktiga avtal för leverans av gas till allmännyttiga företag (”Stadtwerke”) i Tyskland. I samband med detta inledde det förhandlingar med de 15 största leverantörerna på denna marknad om att införa klara begränsningar av leveranskontraktens löptid. Förhandlingarna bröt samman i september och Bundeskartellamt meddelade att det skulle inleda formella förbudsförfaranden.[30] GD Konkurrens utreder också ett ärende avseende långsiktiga avtal om gasleveranser på den belgiska marknaden.

Ärenden som rör geografiska begränsningar

55. Under 2005 fortsatte GD Konkurrens sin strävan att säkerställa att de affärsmetoder som användes på energimarknaderna före avregleringen inte undergräver avregleringen. Dessa ansträngningar belönades genom att de geografiska begränsningarna avlägsnades från de avtal om gasleveranser som Gazprom hade ingått med ett antal viktiga grossister i EU. De geografiska begränsningarna hindrar gasimportörerna från att exportera gas till andra medlemsstater och/eller begränsar deras incitament att göra detta, och motverkar därmed marknadsintegrationen och konkurrensen mellan de etablerade företagen.

56. År 2003 säkerställde GD Konkurrens att Gazprom och det italienska olje- och gasföretaget Eni Spa[31] skulle upphöra med sådana metoder. I februari[32] säkerställde GD Konkurrens förbättringar av avtalen om gasleveranser mellan den etablerade österrikiska gasgrossisten OMV och den ryska gasproducenten Gazprom. I synnerhet kommer OMV inte längre att vara förhindrad från att sälja den gas vidare utanför Österrike som företaget köper från Gazprom, och det står Gazprom fritt att sälja till andra kunder i Österrike utan att först vara tvungen att erbjuda gas till OMV (så kallad förhandsrätt). OMV gick också med på att bidra med ökad kapacitet till TAG-rörledningen som transporterar rysk gas genom Österrike till Italien. Detta resultat liknar det som uppnåddes med avseende på ENI 2003. De åtaganden som gjordes överensstämmer i stort med de åtaganden som ENI, den andra aktieägaren i TAG-rörledningen, gjorde gentemot kommissionen i oktober 2003. Mot bakgrund av detta beslutade man att avsluta undersökningen.[33]

57. I juni beslutade GD Konkurrens att avsluta undersökningen om avtal om gasleveranser mellan Gazprom och det största tyska grossistföretaget E.on Ruhrgas AG, som ingår i företagsgruppen E.ON, när de geografiska begränsningarna hade avlägsnats från avtalen. Dessutom kommer Gazprom inte längre att vara bundet av den bestämmelse om mest gynnad kund som tidigare ingick i dessa avtal. Dessa klausuler tvingade Gazprom att erbjuda Ruhrgas liknande villkor som företaget erbjöd Ruhrgas konkurrenter på grossistmarknaden i Tyskland.

58. Avslutningen av dessa två ärenden innebär att alla ärenden som kommissionen inledde 2001 avseende exportrestriktioner på rysk gas (Österrike, Frankrike, Tyskland, Italien och Nederländerna) har avslutats. De undersökningar som inleddes 2001 om italiensk och spansk import av algerisk gas fortsätter.

Rättslig ram

59. Under 2005 har den rättsliga ramen för den inre marknaden för el och gas utvecklats ytterligare. Den 28 september antog rådet och Europaparlamentet en förordning om villkoren för tredje parts tillträde till naturgasöverföringsnäten[34]. Denna förordning förväntas underlätta den gränsöverskridande handeln för nya företag på marknaden. Ett direktiv om åtgärder för att trygga elförsörjning och infrastrukturinvesteringar kommer att antas i början av 2006.[35] Det förväntas ge en tillförlitlig rättslig ram som skall främja nyinvesteringar i elproduktion och infrastrukturer.

60. Under 2005 fortsatte kommissionen sina ansträngningar för att säkerställa att medlemsstaterna genomför de nya gas-[36] och eldirektiven[37] som utgör de rättsliga hörnstenarna i avregleringen av energimarknaderna. Betydande framsteg har gjorts. De nya gas- och eldirektiven förpliktigade också kommissionen att senast vid utgången av 2005 rapportera om de framsteg som gjorts när det gäller att skapa en inre marknad för gas och el. Kommissionen presenterade sin rapport för rådet (transport, telekommunikationer och energi) den 1 december. Den överensstämmer med GD Konkurrens analys i branschutredningarna, och kommissionen föreslår att länderundersökningen genomförs innan beslut fattas i slutet av 2006 om det behövs ett tredje avregleringspaket.

61. Domstolen klargjorde också några viktiga aspekter i fråga om den rättsliga ramen när den avkunnade sin dom i VEMW -målet[38] den 7 juni. Även om ärendet uttryckligen gällde långsiktiga reservationer av länkkapacitet till Nederländerna har ärendet viktiga effekter för många långsiktiga reservationer av länkkapaciteten som fortsatte att gälla även efter det att det första eldirektivet[39] hade trätt i kraft.

62. Domstolen fann att den företrädesrätt som nederländsk lagstiftning och reglering gav till sedan länge gällande leveransavtal (23 % av den totala länkkapaciteten i det berörda fallet) utgjorde en diskriminering som förbjöds i eldirektivet från 1996, eftersom artiklarna 7 och 16 i detta direktiv kräver att gamla och nya nätanvändare skall behandlas lika. Domstolen antog detta synsätt på grundval av att alla andra tolkningar skulle äventyra övergången från en monopolistisk och stängd elmarknad till en öppen och konkurrensutsatt marknad. Domstolen ansåg också att Nederländerna enligt direktivet, skulle ha kunnat begära ett undantag för de befintliga avtalen men underlät att göra detta i god tid.

63. Domen skulle kunna följas av ytterligare rättsfall på nationell nivå och av åtgärder från de nationella tillsynsmyndigheternas sida. När det gäller efterlevnad av antitrustreglerna ger domen GD Konkurrens möjlighet att väcka talan vid domstolen, även om domstolens dom inte uttryckligen avsåg konkurrensfrågor.

64. Branschutredningen kommer sannolikt att ge GD Konkurrens en bra överblick över de faktiska omständigheter som omger långsiktiga reservationer och över behovet av eventuella uppföljningsutredningar.

65. Slutligen inleddes handeln med utsläppsrätter för växthusgaser under 2005.[40] Även om detta inte bara är relevant för energisektorn, märks dess effekter förmodligen tydligast på elmarknaderna. Systemet för handel med utsläppsrätter verkar ha påverkat elpriserna eftersom elproducenterna delvis inkluderar priset för utsläppsrätter i de priser som de tar ut från slutkonsumenterna. Vissa elkonsumenter har klagat på prisökningarna, eftersom utsläppsrätterna i hög grad tilldelades kostnadsfritt.

REPSOL

66. Parallellt med kommissionens prioriteringar 2005 av de nyligen avreglerade gas- och elsektorerna fortsatte åtgärderna mot överträdelser inom andra energisektorer, till exempel inom sektorn för distribution av motorbränslen.

67. Den 20 oktober 2004 offentliggjorde kommissionen ett tillkännagivande[41] enligt artikel 27.4 i förordning (EG) nr 1/2003 för att marknadstesta de åtaganden som gjorts av REPSOL C.P.P. (nedan kallat ”REPSOL”) i den mening som avses i artikel 9.1 i förordning (EG) nr 1/2003. Kommissionens undersökning enligt artikel 81 i EG-fördraget avser användning av ensamrättsklausuler för leverans av motorbränslen i distributionsavtal som undertecknats av REPSOL, vilket ledde till avskärmning av den spanska marknaden för grossist- och detaljhandel med motorbränslen. Avtalen anmäldes ursprungligen till kommissionen, men anmälan upphörde att gälla den 1 maj 2004.

68. Den 17 juni 2004 sändes en preliminär bedömning i den mening som avses i artikel 9.1 i förordning (EG) nr 1/2003 till REPSOL.

69. I den preliminära bedömningen anges att det är svårt att få tillträde till marknaden och att REPSOLs avtal på ett betydande sätt bidrar till en eventuell utestängning från marknaden, eftersom de binder en stor del av marknaden till REPSOL och med hänsyn till den långa varaktigheten (särskilt hyresavtalen och avtalen om nyttjanderätt, där REPSOL har tidsbegränsad äganderätt, har löptider på 25–40 år).

70. REPSOL:s åtaganden ger ett antal handlare med ett hyresavtal eller ett avtal om nyttjanderätt rätt att avsluta avtalen tidigare mot att ersättning betalas till REPSOL. REPSOL skall inte heller ingå några nya avtal som är längre än fem år med bensinstationer som ägs och drivs av återförsäljare[42] och till och med utgången av 2006 inte köpa några nya stationer som ägs och drivs av återförsäljare. Genomförandet av de föreslagna åtagandena skall övervakas av en förvaltare som utsetts av REPSOL.

71. Till följd av resultatet från marknadstestet av de föreslagna åtagandena inkom REPSOL med reviderade åtaganden och kommissionen planerar att anta ett beslut enligt artikel 9.1 i förordning (EG) nr 1/2003 som skulle göra dessa reviderade åtaganden bindande.

1.2. Basindustri

Handelsavtalet mellan ALROSA och De Beers

72. Den 3 juni offentliggjorde kommissionen ett tillkännagivande[43] enligt artikel 27.4 i förordning (EG) nr 1/2003 för att marknadstesta de åtaganden[44] som ALROSA och De Beers inkommit med i den mening som avses i artikel 9.1 i förordning (EG) nr 1/2003. Kommissionens undersökning enligt artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget och artiklarna 53 och 54 i EES-avtalet avser ett handelsavtal mellan dessa två företag, som båda är verksamma inom brytning och leverans av rådiamanter. Avtalet anmäldes ursprungligen till kommissionen, men anmälan upphörde att gälla den 1 maj 2004.

73. Det meddelande om invändningar som riktades till företagen i januari och juli 2003 innehöll kommissionens preliminära bedömning i den mening som avses i artikel 9.1 i förordning (EG) nr 1/2003.

74. Enligt den preliminära bedömningen har De Beers en dominerande ställning på världsmarknaden för rådiamanter. Genom att ingå ett handelsavtal med ALROSA, som är dess största konkurrent, skulle De Beers få kontroll över en betydande leveranskälla på marknaden för rådiamanter och få tillgång till ett bredare utbud av diamanter som annars inte är tillgängligt för dem. Detta skulle innebära att ALROSA försvann som leverantör på marknaden utanför Ryssland och att De Beers befintliga inflytande på marknaden skulle stärkas, vilket i sin tur skulle hindra att konkurrensen ökar eller upprätthålls på marknaden för rådiamanter.

75. I den preliminära bedömningen noterades också att De Beers (som är världens största diamantproducent) enligt avtalet skulle fungera som distributör för ungefär hälften av produktionen hos sin största konkurrent. Med tanke på att det rör sig om betydande kvantiteter och att avtalen ingicks mellan de två största företagen på marknaden för rådiamanter skulle konkurrensen på marknaden försvagas avsevärt till följd av handelsavtalet.

76. ALROSA:s och De Beers åtaganden innebär att de skall minska försäljningen av rådiamanter mellan sig till ett värde av 700 miljoner US-dollar 2005, 625 miljoner US-dollar 2006, 550 miljoner US-dollar 2007, 475 miljoner US-dollar 2008, 400 miljoner US-dollar 2009 och 275 miljoner US-dollar 2010 osv. ALROSA och De Beers skall, med avseende på prissättning, sortering och värdering, ingå ett avtal som liknar handelsavtalet. Genomförandet av de föreslagna åtagandena skall övervakas av förvaltare som utsetts av ALROSA och De Beers.

77. Till följd av resultatet från marknadstestningen av de föreslagna åtagandena överväger kommissionen att anta ett beslut enligt artikel 9.1 i förordning (EG) nr 1/2003 som skall göra de reviderade åtagandena bindande.

1.3. Kemikalier

78. Under 2005 granskade GD Konkurrens ur konkurrenssynvinkel ett antal utkast till lagstiftning inom kemikaliesektorn, till exempel den planerade översynen av direktivet om växtskyddsmedel 91/4141/EEG[45], som reglerar utsläppande av växtskyddsmedel på marknaden, och kommissionens förslag till en förordning om registrering, utvärdering, godkännande och begränsning av kemikalier[46] (REACH), som skall tillhandahålla ramar för registrering av cirka 30 000 redan befintliga kemikalier samt eventuella tillkommande kemikalier.

79. Den konkurrensanalys, som pågår med avseende på de eventuella ändringar som skall göras av förslagstexten under lagstiftningsprocessen, har inriktats på att säkerställa att lagtexterna och särskilt de kostnader som åläggs branschen inte leder till snedvridningar av konkurrensen.

1.4. Läkemedel

Generisk konkurrens

80. En konkurrenskraftig europeisk läkemedelsindustri står högt på kommissionens dagordning, särskilt med tanke på Lissabonstrategin. Det är nödvändigt att säkerställa att innovativa produkter åtnjuter ett starkt skydd av den immateriella äganderätten så att företagen kan få igen sina FoU-utgifter och belönas för sina innovativa ansträngningar. Men om företagen försöker att olagligen förlänga detta skydd kan det istället hämma innovationer och utgöra en allvarlig överträdelse av EU:s konkurrensregler. Konkurrens från generika, som produceras av tredje parter efter det att ett patent har löpt ut, uppmuntrar normalt till ytterligare läkemedelsinnovationer.

81. I samband med för AstraZeneca-ärendet (se faktaruta 2 nedan) har GD Konkurrens fått kännedom om potentiellt konkurrensbegränsande beteenden i syfte att utesluta eller försena konkurrens från generika. Dessa indikationer har lett till en intensifierad övervakning av konkurrensen inom sektorn för generika.

Parallellhandel med läkemedel

82. Kommissionen beaktar parallellhandel med läkemedelsprodukter som ett som ett sätt att sammanjämka högprismedlemsstater och lågprismedlemsstater, vilket bidrar till att skapa en gemensam marknad för läkemedelsprodukter. De europeiska domstolarna har antagit ett snävare synsätt när det gäller tillämpningen av artikel 81 i EG-fördraget på leveranskvotsystem som begränsar eller omöjliggör handel mellan medlemsstaterna eftersom sådana system utgör ett ensidigt agerande från företagens sida.

83. Ensidiga leveranskvotsystem kan trots detta omfattas av artikel 82 i EG-fördraget. Eventuella objektiva skäl för sådana system kan dock beaktas.

FAKTARUTA 2: ASTRAZENECA: MISSBRUK AV OFFENTLIGA FÖRFARANDEN INOM LÄKEMEDELSSEKTORN Den 15 juni antog kommissionen ett beslut om att utfärda böter på 60 miljoner euro till AstraZeneca AB och AstraZeneca Plc (nedan kallade ”AZ”) för överträdelse av artikel 82 i EG-fördraget och artikel 54 i EES-avtalet på grund av missbruk av offentliga förfaranden och bestämmelser i ett antal EES-länder i syfte att utesluta generikaföretag och parallellimportörer från att konkurrera med AZ:s magsårsprodukt Losec.[47] När kommissionen fastställde böterna tog den hänsyn till att vissa inslag i missbruken – dvs. missbruk av offentliga förfaranden – kan anses vara en ny företeelse. 1. Den relevanta marknaden Den relevanta marknaden omfattar nationella marknader för så kallade protonpumpshämmare som säljs mot recept och används vid magsyrerelaterade sjukdomar (till exempel magsår). AZ:s Losec var den första protonpumpshämmaren. 2. AZ:s dominerande ställning på de berörda nationella marknaderna för protonpumpshämmare Resultaten av kommissionens undersökningar av dominerande ställning under de berörda åren i länderna i fråga baserar sig bland annat på AZ:s stora marknadsandelar och företagets ställning som etablerad aktör på marknaderna för protonpumpshämmare. Den första aktören på en läkemedelsmarknad kan i allmänhet ta ut och hålla högre priser än andra aktörer som kommit in på marknaden senare. Kommissionens beslut beaktar även frågan om att det bara finns en enda kund (dvs. de nationella sjukförsäkringssystemen) och prisregleringar. Det noteras att den enda kundens förhandlingsposition är avsevärt svagare gentemot företag som erbjuder helt nya och innovativa produkter (till exempel Losec). Dessutom har en ensam kund inte en sådan ställning att denne kan kontrollera tillträde till marknaden. 3. Missbruk av regelverket AZ:s första överträdelse innebar missbruk av rådets förordning från 1992[48] om införande av tilläggsskydd för läkemedel enligt vilken det grundläggande patentskyddet för läkemedelsprodukter kan utvidgas. Missbruket bestod huvudsakligen i att AZ från och med andra halvåret 1993 hade gjort ett antal oriktiga framställningar vid patentmyndigheterna i ett antal EES-länder i samband med företagets ansökningar om tilläggsskydd för omeprazole (det aktiva ämnet i AZ:s produkt Losec). Till följd av den vilseledande informationen erhöll AZ extra skydd i flera länder. Följaktligen försenades inträdet på marknaden för billigare generiska varianter av Losec, vilket ledde till högre kostnader för sjukförsäkringssystemen och konsumenterna. Kommissionen ansåg att sådana förfaranden och regler kan vara oegentliga under särskilda omständigheter, särskilt när myndigheterna eller organen som tillämpar dessa förfaranden har få eller inga valmöjligheter alls. Förekomsten av korrigerande åtgärder enligt andra rättsliga bestämmelser utesluter i sig själva inte tillämpning av artikel 82 i EG-fördraget, även om de omfattar aspekter av utestängningsåtgärder. Kommissionen beslutade att det inte finns någon anledning att begränsa tillämpligheten av konkurrensreglerna till situationer där sådant beteende inte bryter mot andra lagar och där det inte finns några andra korrigerande åtgärder. 4. Missbruk av tillståndsförfaranden för läkemedel Det andra missbruket ägde rum i slutet av 1990-talet och bestod i AZ:s begäran om avregistrering av dess försäljningstillstånd för Loseckapslar i Danmark, Norge och Sverige i samband med att Loseckapslar drogs tillbaka från marknaden och Losec MUPS-tabletter introducerades i dessa tre länder. Den selektiva avregistreringen avlägsnade det försäljningstillstånd som producenter av generika och parallellimportörer vid den tidpunkten behövde som referens för att komma in och/eller stanna kvar på marknaden. Kommissionen fann att AZ genom detta beteende försökte utvidga, och delvis lyckades, att utvidga det beviljade skyddet mycket längre än den period som angavs i de tillämpliga reglerna. Det andra missbruket kännetecknas också av avsikten att utestänga konkurrenter inom ramen för ett regelverk som karaktäriseras av små eller inga handlingsmöjligheter för de berörda myndigheternas del. Företag som har en dominerande ställning har, oavsett om de är privata eller offentliga, ett särskilt ansvar att använda specifika rättigheter på ett rimligt sätt i fråga om marknadstillträde för andra parter. I sitt beslut noterade kommissionen att enskilda handlingar som innebär introduktion, tillbakadragande eller begäran om avregistrering normalt inte utgör missbruk. |

2. Information, kommunikation och media

2.1. Elektronisk kommunikation och posttjänster

Roamingavgifter för mobiltelefoni

84. Den 10 februari skickade kommissionen ett meddelande om invändningar avseende roaming (dvs. avgifter för användning av mobiltelefoner vid resor utomlands) till de tyska mobilnätoperatörerna T-Mobile International AG & Co. KG (nedan kallat ”T-Mobile”) och Vodafone D2 GmbH (nedan kallat ”Vodafone”) . Invändningarna avsåg de priser som både T-Mobile och Vodafone tillämpade gentemot operatörer av utländska mobilnät för internationell roaming på grossistnivå (de så kallade ”Inter Operator Tariffs”). De preliminära slutsatserna från kommissionens utredning av T-Mobile innebar att företaget missbrukade sin dominerande ställning i Tyskland vad gäller tillhandahållande av internationella roamingtjänster på grossistnivå på sitt eget nät från och med 1997 och åtminstone till slutet av 2003 genom att ta ut oskäliga och alltför höga priser. Kommissionen har nått samma preliminära slutsatser vad gäller de priser som Vodafone tagit ut under åtminstone perioden från 2000 till slutet av 2003.

Bredbandstjänster

85. När det gäller bredbandstjänster accepterade kommissionen 2004 Deutsche Telekom AG:s (nedan kallat ”DT”) åtagande att upphöra med den marginalpress avseende delat tillträde till accessnät (delad access) i Tyskland, som preliminärt ansågs utgöra missbruk av dominerande ställning[49]. Uppgörelsen baserade sig på den metod för marginalpress som fastställdes i Deutsche Telekom -beslutet[50]. Efter samråd med den tyska tillsynsmyndigheten – Bundesnetzagentur (nedan kallad ”BNetzA”) – accepterades uppgörelsen av kommissionen, vilket ledde till att avgifterna för delad access sjönk avsevärt. Därefter började flera företag att bygga ut näten för att tillhandahålla bredbandstjänster på grundval av delad access. I en ansökan till BNetzA av den 24 maj meddelade DT dock att företaget avsåg att öka avgifterna för delad access igen. Efter att ha kontrollerat att detta skulle leda till att den tidigare marginalpressen återuppstod ingrep kommissionens avdelningar och begärde att DT skulle uppfylla sina åtaganden. För att förhindra kommissionen från att inleda ett formellt förfarande lämnade DT in en ny ansökan till BNetzA i vilken man ansökte om samma avgifter som 2004. BNetzA – som kommissionens avdelningar hade ett nära samarbete med i detta ärende – godkände slutligen grossistpriserna som var lägre än de som DT ansökt om och lägre än vad som krävdes för att DT skulle uppfylla sina åtaganden[51]. Kommissionen förväntar sig att de förbättrade villkoren för tillhandahållande av bredbandstjänster via delad access skall påverka konkurrensen positivt och öka bredbandsspridningen i Tyskland, vilket slutligen kommer att förbättra konsumenternas valmöjligheter och minska konsumentpriserna.

Branschutredning inom 3G-sektorn

86. I september avslutade kommissionen sin branschutredning av konkurrenssituationen på marknaden för nya mobilkommunikationssystem som kan överföra audiovisuellt innehåll (3G). Slutsatserna av branschutredningen presenterades offentligt den 27 maj och marknadsaktörerna lämnade synpunkter.

87. Branschutredningen, som var ett gemensamt initiativ av kommissionen och EFTA:s övervakningsmyndighet, genomfördes 2004 och under första halvåret 2005, och inleddes därför att kommissionen ville säkerställa att tillgången till innehåll av idrottsevenemang, som är avgörande för utnyttjandet av nya mobiltjänster, inte hindras av konkurrensbegränsande beteende. Branschutredningen innehöll en omfattande översyn av beteendet hos alla aktörer som är engagerade i förvärv, återförsäljning och utnyttjande av mobilrättigheter till idrottsevenemang.

88. Cirka 230 organisationer svarade på den enkät som skickades ut 2004. Dessutom analyserade GD Konkurrens vid översynen av de insamlade uppgifterna 50 ärenden där konkurrensproblem uppstod vid försäljningen av 3G-rättigheter.

89. Resultatet av branschutredningen gav kommissionen en tydlig uppfattning om den nuvarande marknadsutvecklingen och de rådande marknads- och utnyttjandemönstren genom hela värdekedjan vad gäller sportinnehåll för mobilplattformar. Resultaten av branschutredningen och uppföljningsåtgärderna har beskrivits i en sammanfattande rapport.[52]

90. I rapporten framhålls ett antal potentiellt konkurrensbegränsande affärsmetoder som upptäcktes under branschutredningen och som kan begränsa tillgången på innovativa mobiltjänster med sportinnehåll för konsumenterna. Rapporten fokuserar på följande fyra viktiga konkurrensproblem som upptäcktes vid utredningen:

91. Paketförsäljning: när mäktiga mediaoperatörer har köpt alla audiovisuella rättigheter till viktiga idrottsevenemang i ett paket för att försäkra sig om ensamrätt för alla plattformar, utan att ha någon avsikt att utnyttja eller bevilja underlicenser till 3G-rättigheter.

92. Embargon: när alltför restriktiva villkor (allvarliga tidsembargon eller onödiga begränsningar av inslagens längd) åläggs mobilrättigheterna och begränsar den praktiska tillgången till 3G-innehåll.

93. Gemensam försäljning: när 3G-rättigheter förblir outnyttjade på grund av att kollektiva försäljningsorganisationer inte klarar av att sälja enskilda idrottsföreningars 3G-rättigheter.

94. Ensamrätt: när 3G-rättigheter fördelas med ensamrätt vilket leder till att mäktiga operatörer får monopol på viktiga evenemang.

95. I rapporten uppmanades marknadsaktörerna att se över sina affärsmetoder och att i tid åtgärda eventuella konkurrensbegränsande effekter till följd av deras affärsmetoder. I rapporten angavs också att GD Konkurrens tillsammans med de berörda nationella konkurrensmyndigheterna kommer att se över potentiellt skadliga situationer i enskilda fall med en nationell dimension som identifierats under branschutredningen.

Samrådsförfarande enligt artikel 7 i ramdirektivet (2002/21/EG)

96. Enligt EU:s regelverk för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster[53] är nationella tillsynsmyndigheter skyldiga att definiera relevanta marknader för elektroniska kommunikationer med beaktande av nationella omständigheter i enlighet med principerna i EU:s konkurrensregler.

97. Efter marknadsanalysen skall de nationella tillsynsmyndigheterna anmäla planerade regleringsåtgärder avseende definition av relevanta marknader, huruvida företag med betydande marknadsinflytande har identifierats, samt vilka regleringsåtgärder som eventuellt har föreslagits till kommissionen. Kommissionen kan antingen utfärda kommentarer, som de nationella tillsynsmyndigheterna i så fall noggrant måste beakta, eller ålägga den nationella tillsynsmyndigheten att dra tillbaka den planerade åtgärden, om marknadsdefinitionen eller fastställandet av betydande marknadsinflytande inte är i överensstämmelse med gemenskapslagstiftningen. Under 2005 tog kommissionen emot 201 anmälningar från nationella tillsynsmyndigheter (en nettoökning i förhållande till 2004 med 89 anmälningar).

98. År 2005 antog kommissionen ett beslut med en begäran om att dra tillbaka anmälda åtgärder.[54] I det ärendet – som avsåg samtalsterminering på grossistnivå i fasta nät i Tyskland – hade de nationella tillsynsmyndigheterna föreslagit att Deutsche Telekom skulle klassificeras som en aktör med betydande marknadsinflytande på marknaden för tillhandahållande av termineringstjänster på grossistnivå på sitt eget nät. De nationella tillsynsmyndigheterna drog slutsatsen att de 53 alternativa fasta nätoperatörerna i Tyskland, mot bakgrund av Deutsche Telekoms motverkande köparmakt, inte hade har betydande marknadsinflytande vad gäller tillhandahållande av termineringstjänster på grossistnivå på sina respektive nät. Kommissionen ansåg dock att de nationella tillsynsmyndigheterna inte hade tillhandahållit tillräckliga bevis till stöd för argumentet om motverkande köparmakt.

99. Vidare bedömde kommissionen tre anmälningar där de nationella tillsynsmyndigheterna ansåg att två eller fler operatörer innehade kollektive dominans på en relevant marknad. I två av dessa ärenden drog den nationella tillsynsmyndigheten tillbaka anmälan innan kommissionen antagit något beslut, detta på grund av de preliminära invändningar kommissionens avdelningar framfört.[55] I det tredje ärendet – som avsåg marknaden för mobil tillgång och samtalsoriginering på grossistnivå i Irland – hade kommissionen inga invändningar mot den nationella tillsynsmyndighetens slutsatser om dominerande ställning.

100. Slutligen godtog kommissionen de franska tillsynsmyndigheternas förslag att i den relevanta marknaden för fast taltelefoni inkludera så kallade ”voice over the Internet protocol” (”VoIP”) tjänster som gör det möjligt för kunder att ringa och ta emot samtal på samma sätt som vid traditionella telefontjänster[56]. Den franska tillsynsmyndigheten skiljer mellan rent Internetbaserade VoIP tjänster som omfattar direktmeddelanden (”instant messaging”) och annan Internetbaserad peer-to-peer-kommunikation, till exempel Skype, och VoIP tjänster som tillhandahålls av alternativa bredbandsoperatörer som har investerat i tillträde till accessnät och andra produkter för bredbandstillgång, och som följaktligen kan erbjuda sina kunder rösttjänster som är av högre kvalitet och fungerar på samma sätt som traditionell telefoni.

Överträdelseförfaranden enligt artikel 226 i EG-fördraget avseende konkurrensdirektivet (2002/77/EG)

101. Utöver och i kombination med EU:s konkurrensregler och det samrådsförfarande som anges i artikel 7 i ramdirektivet använder kommissionen överträdelseförfaranden enligt artikel 226 i EG-fördraget för att säkerställa att medlemsstaterna i) införlivar EG-direktiven i den nationella lagstiftningen och ii) införlivar dem korrekt. Det åligger GD Konkurrens att övervaka att medlemsstaterna följer ett av direktiven i EU:s regelverk för elektroniska kommunikationer, det så kallade konkurrensdirektivet[57]. Konkurrensdirektivets syfte är främst att säkerställa att medlemsstaterna inte beviljar eller behåller några ensamrätter eller särskilda rättigheter för tillhandahållande av elektroniska kommunikationsnät och elektroniska kommunikationstjänster i strid mot artikel 86 i EG-fördraget, och följaktligen säkerställer att konkurrenskraftiga marknadsvillkor råder i hela EU.

102. Kommissionen gick vidare med överträdelseförfaranden mot de medlemsstater som var sena med att anta nödvändiga bestämmelser enligt nationell lagstiftning för att uppfylla kraven i konkurrensdirektivet. Under 2005 avslutade kommissionen de pågående förfarandena mot Belgien, Estland och Tjeckien när de hade meddelat kommissionen att de hade antagit nationella bestämmelser. Däremot fann EG-domstolen i en dom av den 14 april att Grekland ännu inte hade antagit nödvändiga bestämmelser för att följa konkurrensdirektivet.[58] På liknande sätt fann domstolen den 16 juni att Luxemburg inte hade lyckats anta nödvändiga bestämmelser för att följa det direktivet[59]. Den 23 juni meddelade dock Luxemburg kommissionen att man hade antagit bestämmelser som kommer att anpassa landets lagstiftning till konkurrensdirektivet.

103. År 2004 uppmärksammades kommissionen på att det finns lagstiftning i Sverige som ålägger TV-programföretag att köpa markbundna sändnings- och överföringstjänster enbart från det statligt ägda företaget Teracom AB. Därför inledde kommissionen ett överträdelseförfarande mot Sverige.[60] Den svenska regeringens svar på kommissionens formella underrättelse – som avsåg analoga sändningstjänster – innehöll inte något klart åtagande om att upphöra med överträdelsen inom rimlig tid. Därför antog kommissionen den 16 mars ett motiverat yttrande mot Sverige enligt artikel 226 i EG-fördraget. Kravet att programföretag måste köpa analoga sändningstjänster uteslutande från Teracom strider enligt kommissionen mot konkurrensdirektivet. Ytterligare utredningar 2005 visade att den svenska regleringen av digitala sändningar hade liknande effekter. Programföretag som vill distribuera sina sändningar via ett digitalt markbundet nät i Sverige måste samarbeta med Teracom när det gäller vissa grundläggande aspekter i den digitala distributionskedjan (till exempel multiplextjänster). Kommissionen fann att Teracom i själva verket också har beviljats en särskild eller exklusiv rättighet avseende digitala sändningstjänster som utgör en överträdelse av konkurrensdirektivet. Därför översände kommissionen en kompletterande formell underrättelse till den svenska regeringen den 12 oktober.

104. Samma dag sände kommissionen en formell underrättelse till Ungern där den angav att den ungerska medielagen strider mot konkurrensdirektivet. Genom att begränsa kabel-TV-operatörernas rättigheter att tillhandahålla sändnings- och överföringstjänster på ett område som inte får omfatta mer än en tredjedel av befolkningen begränsar den ungerska medialagen rätten att etablera eller tillhandahålla elektroniska kommunikationsnät eller kommunikationstjänster, och förhindrar att kabel-TV-marknaden konsolideras ytterligare. Ett upphävande av denna begränsning skulle öka konkurrensen mellan kabeloperatörerna respektive mellan kabeloperatörerna och de operatörer som använder andra typer av infrastrukturer.

Posttjänster

105. EU:s konkurrenspolitik inom postsektorn tillämpas mot bakgrund av en fortfarande oavslutad avreglering av postmarknaderna. I den utsträckning som det är nödvändigt för att säkerställa att de samhällsomfattande tjänsterna fungerar på ekonomiskt balanserade villkor får medlemsstaterna enligt postdirektivet[61] reservera vissa posttjänster för de operatörer som tillhandahåller samhällsomfattande tjänster och som fortfarande står för en stor del av marknaden. Enligt postdirektivet skall kommissionen senast den 31 december 2006 lägga fram förslag om att, vid behov, avreglera EU:s postmarknad fullt ut senast 2009. Vissa medlemsstater har upphävt sina monopol eller har informerat om planer på att göra detta före det utsatta datumet.

106. Mot bakgrund av detta undersökte kommissionen lagförslag om posttjänster i ett antal medlemsstater 2005. Kommissionen ansåg att Tjeckiens förslag till postlag innehöll bestämmelser som skulle ha utsträckt den etablerade operatörens monopol utöver postdirektivets räckvidd och på nytt således skulle ha monopoliserat en marknad som tidigare hade öppnats för konkurrens i den medlemsstaten. Kommissionen anser att om de exklusiva rättigheterna inte sträcker sig utöver de posttjänster som får omfattas av monopol, enligt definitionen i postdirektivet, kan de vid första påseendet vara berättigade mot bakgrund av artikel 86.2[62]. Efter informella kontakter mellan kommissionen och den tjeckiska regeringen ändrades lagen så att monopolet inte utvidgades och konkurrensen tilläts att utvecklas ytterligare på den berörda marknaden.

107. Vidare utreder GD Konkurrens för närvarande viss praxis som kan förhindra konkurrens i fråga om gränsöverskridande post inom gemenskapen, som i princip har avreglerats enligt EU:s konkurrensregler. I de flesta av dessa fall avser de påstådda missbruken praxis som utsträcker den dominerande ställningen från marknaden för monopoltjänster till näraliggande marknader som är öppna för konkurrens. Sådan praxis kommer förmodligen att öka i takt med att avregleringen fortskrider. Därför måste kommissionen och de nationella konkurrensmyndigheterna vara fortsatt vaksamma för att säkerställa att konkurrensbegränsande beteenden inte omintetgör de positiva effekterna med den successiva avregleringsprocess som rådet och parlamentet har fattat beslut om.

2.2. Media

Tyska Bundesliga

108. Den 19 januari antog kommissionen ett beslut om tyska Bundesliga[63] – det första åtagandebeslutet enligt artikel 9 i förordning (EG) nr 1/2003. Beslutet förklarade den tyska fotbollsligans åtaganden avseende den gemensamma och exklusiva försäljningen av medierättigheter till fotbollsmatcher rättsligt bindande och avslutade förfarandena.

109. I och med beslutet om Bundesliga bekräftade kommissionen sin antitrustpolitik inom mediaområdet när det gäller försäljning och förvärv av värdefulla audiovisuella rättigheter till sportevenemang. Eftersom mediasektorns struktur innebär att ett begränsat antal operatörer handlar med ett litet antal värdefulla och exklusiva rättigheter till sportevenemang uppstår ofta konkurrensproblem inom denna sektor. Bland leverantörerna finns ofta bara ett fåtal företag som tillhandahåller rättigheter till viktiga sportevenemang. Koncentrationen bland leverantörerna ökas genom gemensam försäljning, dvs. sammanslagning av klubbrättigheter och marknadsföring genom ett enda organ.[64] Koncentrationen är också betydande bland köparna, vilket kan leda till att det uppstår problem med tanke på koncentrationens potentiella effekter på tillgången till innehåll för andra operatörer på marknaden.[65]

110. Kommissionen gjorde en preliminär bedömning den 18 juni 2004 enligt artikel 9.1 i förordning (EG) nr 1/2003 som har gjorts tillgänglig för ligaföreningen och tyska fotbollsförbundet. Enligt denna preliminära bedömning ledde tyska fotbollförbundets gemensamma och exklusiva försäljning av mediarättigheter till ett antal konkurrensproblem. Klubbarna i Bundesliga förhindrades eventuellt från att själva sälja sina rättigheter till programföretag och/eller mellanhänder, och särskilt från att fatta oberoende kommersiella beslut om pris och innehåll i rättighetspaketen, vilket således uteslöt konkurrens mellan klubbarna vad gäller försäljning av rättigheter. Eftersom tillgång till sportprogram är viktigt för programföretag och nya mediaoperatörer, som konkurrerar om reklaminkomster och abonnemang, skulle det tyska fotbollförbundets gemensamma försäljning av rättigheter dessutom ha kunnat påverka efterföljande led på TV-marknaden och nya mediemarknader negativt genom begränsning av produktionen och utestängning från tillträde.

111. För att lösa dessa konkurrensproblem erbjöd det tyska fotbollförbundet åtaganden som innebar betydande ändringar av dess gemensamma försäljningspolitik.[66] De föreslagna åtagandena marknadstestades i ett tillkännagivande som offentliggjordes enligt artikel 27.4 i förordning (EG) nr 1/2003.[67] För att förhindra risken för utestängningseffekter i efterföljande marknadsled skulle mediarättigheterna säljas genom ett anbudsförfarande på icke-diskriminerande och öppna villkor. Samtidigt som det erkänns att det krävs en viss grad av exklusivitet för att slå vakt om sporträttigheternas värde har risken för långsiktig utestängning från marknaden åtgärdats genom ett åtagande om att begränsa löptiden för de exklusiva vertikala licensavtalen till högst tre säsonger. Längre löptider skulle enligt kommissionens preliminära bedömning riskera att en framgångsrik köpare skulle kunna skaffa sig en dominerande ställning på marknaden genom att reducera spelrummet för effektiv ex ante konkurrens i samband med framtida anbudsförfaranden.

112. För att göra det möjligt för ett antal presumtiva köpare att lämna anbud på de audiovisuella rättigheterna accepterade det tyska fotbollförbundet att exklusiviteten skulle begränsas genom att rättigheterna delades upp i ett rimligt antal separata paket, som skulle utformas på ett sådant sätt att varje paket kan utnyttjas enskilt av en operatör. Försäljning av flera meningsfulla paket skulle göra det möjligt för mindre inflytelserika operatörer som förfogar över begränsade resurser att lämna anbud på rättigheter som passar deras behov. Vissa paket skulle vara reserverade för särskilda marknader/plattformar. Det föränderliga värdet på rättigheter för olika distributionsplattformar kan leda till att tillgången till sporträttigheter begränsas för marknadsoperatörer på vissa nya marknadsplattformar. Genom att reservera paket för vissa distributionsplattformer blir det möjligt för gratis- och betal-TV-operatörer, mobiloperatörer och tillhandahållare av Internettjänster att köpa rättigheter.

113. För att minska risken för att produktionen begränsas till följd av gemensam försäljning av exklusiva rättigheter skulle klubbarna behålla rätten att sälja vissa rättigheter enskilt. En reservklausul skall säkerställa maximalt utnyttjande av rättigheterna och se till att det inte förekommer outnyttjade rättigheter, dvs. rättigheter som det tyska fotbollsförbundet inte lyckats sälja eller som köpare av rättigheter inte utnyttjar fullt ut. Outnyttjade rättigheter skall återgå till klubbarna för enskilt utnyttjande på icke-exklusiv grund.

114. Kommissionen accepterade en övergångsfas[68] vad gäller åtagandenas ikraftträdande för att säkerställa att åtgärderna överensstämmer med konkurrensreglerna, utan att den tyska fotbollsligans verksamhet riskeras.

115. I beslutet anges att det bara avser det tyska fotbollförbundets gemensamma och exklusiva försäljningspolitik med avseende på den första och andra tyska professionella fotbollsligan för män och inte omfattar konkurrensproblem till följd av enskilda licensavtal. Beslutet betonar därför att framtida kommissionsutredningar inte är uteslutna, särskilt om en enskild köpare köper fler än ett av rättighetspaketen.

116. Det tyska fotbollförbundets åtaganden ledde till en betydande förbättring av tillgången på TV- och radioinnehåll, särskilt för operatörer på de nya mediemarknaderna. Därför följer de kommissionens politik om att säkerställa maximal tillgänglighet vad gäller innehåll för att främja innovationer och begränsa koncentrationstendenser på mediemarknaderna genom att beakta tittarnas intressen fullt ut.

Football Association Premier League [69]

117. I november meddelade kommissionen att FA Premier League (nedan kallad ”FAPL”) hade gjort åtaganden med avseende på sin gemensamma marknadsföring i Storbritannien av rättigheter till fotbollsmatcher i Premier League. Detta var ett resultat av ett meddelande om invändningar 2002 och ett offentligt samråd om en första uppsättning åtaganden i april 2004. Åtagandena skall gälla för försäljning av rättigheter från och med 2007 års fotbollssäsong. Åtagandenas huvudsyften är att skapa mindre och mer balanserade paket med TV-rättigheter för att säkerställa att ingen köpare kan köpa alla paket och att försäljningen av rättigheterna genomförs på ett rättvist sätt. I detta syfte har FAPL åtagit sig att sälja paketen till den fristående köpare som bjuder högst för varje paket och säkerställa att förfarandet övervakas av en oberoende förvaltare. Åtagandena omfattar flera andra element som innebär upphävande av produktionsbegränsningar avseende olika mediarättigheter. På grundval av dessa åtaganden skulle kommissionen 2006 kunna anta ett beslut i enlighet med artikel 9 i förordning (EG) nr 1/2003.

2.3. IT-industri, Internet och hemelektronik

Microsoft

118. Den 28 juli antog kommissionen ett beslut om en övervakande förvaltare i Microsoft-ärendet.[70] I artikel 7 i kommissionens beslut av den 24 mars 2004 i Microsoft-ärendet (nedan kallat ”beslutet”) anges att en lämplig mekanism skall inrättas för att övervaka att Microsoft följer beslutet, däribland en övervakande förvaltare som skall vara oberoende av Microsoft. Detta är ett av de sällsynta tillfällen när kommissionen har använt en förvaltare för att övervaka efterlevnaden av ett föreläggande om att upphöra med en åtgärd enligt artikel 82 i EG-fördraget. Förvaltare används oftare för att övervaka efterlevnaden i koncentrationsärenden.

119. Förvaltarens huvudansvar är att tillhandahålla kommissionen expertutlåtanden i fråga om efterlevnaden av beslutet. Förvaltaren skall i synnerhet underrätta kommissionen om i) Microsoft tillhandahåller fullständig och korrekt information om kompatibiliteten i rätt tid och inte ålägger några orimliga eller diskriminerande begränsningar avseende tillgången på eller användningen av sådan information, och om ii) den version av Windows operativsystem för persondatorer som Microsoft tillhandahåller enligt beslutet fungerar fullt ut och inte innehåller Windows Media Player, och om konkurrerande försäljare av mediaspelare inte har en nackdel i förhållande till Windows Media Player med avseende på kompatibiliteten med Microsofts dominerande operativsystem för persondatorer. I detta syfte skall förvaltaren ha tillgång till källkoden för Microsofts operativsystem för persondatorer och servrar. Microsoft skall stå för alla kostnader avseende utnämning av och ersättning till förvaltaren. Förvaltaren utsågs den 4 oktober bland ett antal kandidater som presenterats av Microsoft.

120. Efter det att Microsofts ansökan om interimistiska åtgärder hade avslagits den 22 december 2004 inledde kommissionen diskussioner med Microsoft om efterlevnaden av beslutet. Vad gäller kompatibilitetsåtgärden (artikel 5 i beslutet) inriktade sig kommissionen på Microsofts skyldighet att tillhandahålla fullständig och korrekt information som skulle göra det möjligt för Microsofts konkurrenter att utveckla operativsystem för arbetsgruppsservrar som är kompatibla med Windows persondatorer och servrar på samma nivå som Microsoft egna operativsystem för servrar. För att fullgöra denna skyldighet tillhandahöll Microsoft en teknisk beskrivning av den relevanta programvaran (”protokoll”) som används vid kommunikation mellan Windows persondatorer och arbetsgruppsservrar (”teknisk dokumentation”).

121. Denna tekniska dokumentation granskades av förvaltaren, kommissionens tekniska experter samt flera tredje parter. De drog allihop slutsatsen att dokumentationen inte tillhandahöll tillräcklig information för att kunna bygga konkurrenskraftiga kompatibla operativsystem för arbetsgruppsservrar.

122. Den andra frågan med avseende på hur väl Microsoft följer den kompatibilitetsåtgärd som kommissionen diskuterade ingående med Microsoft 2005 gäller om Microsofts villkor för tillgång till och användning av teknisk dokumentation är rimliga för de företag åtgärden avser. Inledningsvis tillhandahöll Microsoft ett antal avtal med de villkor som företaget avsåg att tillämpa gentemot företag som var intresserade av att använda den tekniska dokumentationen. Efter diskussioner med GD Konkurrens ändrade Microsoft dessa avtal flera gånger. GD Konkurrens genomförde också ett marknadstest för att samråda med berörda företag om Microsofts förslag.

123. Mot bakgrund av resultaten från marknadstestet och på grundval av expertyttrandena om den tekniska dokumentationen beslutade kommissionen att inleda ett förfarande mot Microsoft för att tvinga företaget att fullgöra skyldigheterna enligt beslutet. Följaktligen antog kommissionen den 10 november ett beslut enligt artikel 24.1 i förordning (EG) nr 1/2003 (nedan kallat ”artikel 24.1-beslutet”). Detta beslut är det första steget i ett förfarande enligt artikel 24 i förordningen. Genom beslutet ålades Microsoft ett vite på 2 miljoner euro per dag från och med den 15 december om företaget inte skulle fullgöra skyldigheterna enligt artikel 5 a och c i beslutet, dvs. dess skyldigheter att i) tillhandahålla fullständig och korrekt information om kompatibiliteten och ii) tillhandahålla informationen på rimliga villkor.

124. Den 21 december offentliggjorde kommissionen ett meddelande om invändningar i samband med förfarandet enligt artikel 24 med avseende på Microsofts skyldighet att tillhandahålla fullständig och korrekt information om kompatibiliteten. Kommissionens invändningar stöddes av ytter