Förslag till rådets direktiv i syfte att säkerställa en effektiv minimibeskattning av ränteinkomster från sparande i gemenskapen (98/C 212/09) KOM(1998) 295 slutlig - 98/0193(CNS)

(Framlagt för rådet av kommissionen den 4 juni 1998)

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV

med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 100 i detta,

med beaktande av kommissionens förslag,

med beaktande av Europaparlamentets yttrande,

med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande, och

med beaktande av följande:

(1) Genom rådets direktiv 88/361/EEG av den 24 juni 1988 för genomförandet av artikel 67 i fördraget (1) infördes från och med den 1 juli 1990 en fullständig liberalisering av kapitalrörelserna inom gemenskapen mellan personer bosatta i medlemsstaterna, inklusive direkta investeringar, och sedan den 1 januari 1994 har den fria rörligheten för kapital befästs genom artikel 73 b-73 g i fördraget.

(2) Inkomster i form av räntor från direkta investeringar av sparmedel utgör beskattningsbara inkomster för personer bosatta i samtliga medlemsstater.

(3) Med stöd av artikel 73 d.1 i fördraget har medlemsstaterna rätt att tillämpa sådana bestämmelser i sin skattelagstiftning som skiljer mellan skattebetalare som har olika bostadsort eller som har investerat sitt kapital på olika ort, samt att vidta alla nödvändiga åtgärder för att förhindra överträdelser av lagar och andra författningar, särskilt i fråga om beskattning.

(4) Bestämmelserna i medlemsstaternas skatteordningar för att bekämpa missbruk och bedrägeri får enligt artikel 73 d.3 i fördraget inte utgöra ett medel för godtycklig diskriminering eller en förtäckt begränsning av den fria rörligheten för kapital och betalningar enligt artikel 73 b i fördraget.

(5) Avsaknaden av en samordning av de nationella systemen i varje medlemsstat i fråga om beskattning av sparande, särskilt vad gäller behandlingen av ränteinkomster som uppbärs av personer som inte är bosatta i medlemsstaten i fråga, gör det möjligt för personer, som är bosatta i medlemsstaterna, att undgå varje form av beskattning av räntor som uppburits i en annan medlemsstat än den där de är bosatta.

(6) Denna möjlighet till skatteflykt medför, genom kapitalrörelserna mellan medlemsstaterna, snedvridande ekonomiska effekter som inte är förenliga med den inre marknaden.

(7) Vid Eko-Finrådets möte den 1 december 1997 om skattepolitiken (2), godkände rådet inom ramen för dess slutsatser om beskattning av sparande målet att säkerställa en effektiv minimibeskattning av inkomster från sparande i gemenskapen och att undvika oönskad snedvridning av konkurrensen godkändes. I detta syfte enades rådet om en rad punkter som utgör grunden för detta förslag.

(8) Överensstämmelse med subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna såsom de kommer till uttryck i artikel 3 b i fördraget kan målet för den planerade åtgärden, nämligen en effektiv befattning av inkomster från sparande inom hela gemenskapen inte i tillräcklig utsträckning uppnås av medlemsstaterna. Detta mål kan därför med hänsyn till den föreslagna åtgärdens räckvidd och verkningar bättre uppnås på gemenskapsnivå. Detta direktiv utgör ett första steg mot att förverkliga ett sådant mål, och det är därför begränsat till vad som är strikt nödvändigt och går inte utöver vad som krävs för att uppnå detta mål, i det avseendet att det endast gäller räntor som betalats ut av ett betalningsombud, som är etablerat i en medlemsstat, till fysiska personer, som är bosatta i en annan medlemsstat.

(9) På motsvarande sätt bör tillämpningsområdet för detta direktiv begränsas till att omfatta ränteinkomster från kapitalplaceringar, och problemen i samband med beskattning av pensioner och inkomster från försäkringar kommer därför att bli föremål för en separat undersökning för att, vid behov, omfattas av särskilda lagstiftningsinitiativ.

(10) Det eftersträvade målet kan uppnås med hjälp av samexistensmodellen, som ger medlemsstaterna möjlighet att välja att antingen tillämpa källskatt på räntor som betalas på deras territorium till personer som inte är bosatta i medlemsstaten i fråga (systemet med källbeskattning) eller att tillåta den medlemsstat i vilken den faktiske betalningsmottagaren av ränteinkomsterna har sin skattemässiga hemvist att verkställa beskattningen med stöd av nödvändiga uppgifter som överlämnas av den medlemsstat där betalningsombudet är etablerat (systemet med uppgiftslämnande).

(11) Av hänsyn till rättssäkerheten och möjligheterna till insyn bör medlemsstaterna tillämpa ett och samma system för alla räntebetalningar på deras territorium till personer som inte har skattemässig hemvist i medlemsstaten i fråga.

(12) Det är viktigt att medlemsstaterna, när de väljer det ena eller andra systemet som följer av detta direktiv, vidtar de åtgärder som behövs för att betalningsombud som är etablerade på deras territorium skall ha möjlighet att utföra de uppgifter som krävs enligt detta direktiv.

(13) Det är viktigt att precisera att det, när räntan inte betalas direkt till den faktiske betalningsmottagaren av gäldenären för det räntebärande kapitalet, är den ekonomiska aktör som ansvarar för den omedelbara betalningen av räntorna till förmån för den faktiske betalningsmottagaren som skall betraktas som betalningsombud i den medlemsstat som det åligger att utföra de uppgifter som anges nedan.

(14) Rådets direktiv 77/799/EEG av den 19 december 1977 om ömsesidigt bistånd av medlemsstaternas behöriga skattemyndigheter på området direkt och indirekt beskattning, senast ändrat genom Anslutningsakten för Finland, Sverige och Österrike (3), möjliggör i viss utsträckning för medlemsstaterna att försäkra sig om att beskattningen fastställs på ett korrekt sätt med hjälp av ett system för utväxling av upplysningar.

(15) Ett automatisk tillhandahållande av lämplig information mellan medlemsstater om de räntor som avses i detta direktiv är ett absolut villkor för att införa ett system med uppgiftslämnande. Det är viktigt att föreskriva att de medlemsstater som tillämpar detta system inte längre har möjlighet att åberopa den möjlighet till begränsning av informationsutbytet som nämns i artikel 8 i direktiv 77/799/EEG.

(16) Det är viktigt att tillse att de medlemsstater som valt att tillämpa systemet med källbeskattning tillämpar denna källskatt med en effektiv minimiskattesats, samt att säkerställa att denna skatt endast tas ut en gång inom gemenskapen.

(17) När räntorna betalas av ett betalningsombud som är etablerat i en medlemsstat som har valt systemet med källbeskattning, bör det vara möjligt för en faktisk betalningsmottagare av sådana räntor, som har skattemässig hemvist i en annan medlemsstat, att uppvisa ett intyg för betalningsombudet för att denne inte skall göra avdrag för källskatt.

(18) För detta ändamål är det viktigt att ange att de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna bör utfärda sådana intyg inom en rimlig tidsfrist.

(19) Målet att möjliggöra en effektiv beskattning av räntor som betalas mellan två eller flera medlemsstater medför en motsvarande skyldighet för medlemsstaterna att säkerställa att all dubbelbeskattning av sådana ränteinkomster undanröjs.

(20) I de fall källskatt har tagits ut på ränteinkomsterna, bör den medlemsstat där den faktiske betalningsmottagaren har sin skattemässiga hemvist ta hänsyn till detta källskatteavdrag upp till nivån för den skatt som tas ut på sådana ränteinkomster på den medlemsstatens territorium, och överskjutande belopp bör i förekommande fall kunna återbetalas av den medlemsstat där betalningsombudet är etablerat.

(21) Samma princip bör tillämpas i fråga om räntor från vissa fondföretag, och det bör meddelas bestämmelser om lämpliga metoder för att säkerställa att all dubbelbeskattning av räntorna i fråga undanröjs.

(22) I sina slutsatser av den 1 december 1997 om beskattning av sparmedel underströk rådet nödvändigheten av att bevara de europeiska finansmarknadernas konkurrenskraft samt påpekade att grundprinciperna för ett direktiv i ämnet borde få så bred anslutning som möjligt. Därför borde gemenskapen inleda förhandlingar med sina viktigaste handelspartner i tredje land, såväl bilateralt som multilateralt, för att kunna säkerställa en effektiv beskattning av sådana inkomster av sparande som avses i detta direktiv och som betalas ut till personer med skattemässig hemvist i medlemsstaterna av betalningsombud som är etablerade i dessa tredje länder.

(23) Det är lämpligt att föreskriva att rådet skall göra en förnyad granskning av situationen, på grundval av en rapport från kommissionen, tre år efter den sista dagen för genomförandet av direktivet, i syfte att fastställa i vilken omfattning det är möjligt att göra nya framsteg när det gäller att genomföra en bättre effektiv beskattning av inkomster från sparande.

HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

Artikel 1

Mål

1. Medlemsstaterna skall vidta nödvändiga åtgärder för att möjliggöra en effektiv minimibeskattning av räntor som betalas ut till fysiska personer med skattemässig hemvist i en annan medlemsstat än den där utbetalningen görs av ett betalningsombud.

2. Medlemsstaterna skall vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att betalningsombud, som är etablerade inom deras territorier och som ansvarar för utbetalning av räntor, utför de uppgifter som krävs för att genomföra detta direktiv, oavsett etableringsort för det rättssubjekt som är gäldenär för det räntebärande kapitalet.

Artikel 2

Samexistensmodellen

1. Medlemsstaterna skall antingen välja en ordning enligt vilken lämpliga upplysningar tillhandahålls den medlemsstat där den faktiska betalningsmottagaren av räntorna har sin skattemässiga hemvist (härefter kallat "systemet med uppgiftslämnande"), eller en ordning enligt vilken en källskatt tas ut (härefter kallat "systemet med källbeskattning") enligt artiklarna 7 och 8.

2. Varje medlemsstat skall tillämpa ett och samma system på alla ränteutbetalningar som görs av ett betalningsombud som är etablerat inom dess territorium till fysiska personer med skattemässig hemvist i andra medlemsstater.

Artikel 3

Allmänna definitioner

I detta direktiv används följande beteckningar med de betydelser som här anges:

a) faktisk betalningsmottagare: varje fysisk person som mottar en räntebetalning för sin egen räkning.

b) betalningsombud: varje ekonomisk aktör som är ansvarig för betalning av ränta direkt till förmån för den faktiske betalningsmottagaren, oavsett om det är gäldenären med avseende på det räntebärande beloppet eller den aktör som av gäldenären eller den faktiske betalningsmottagaren fått i uppdrag att betala räntorna, under förutsättning att den ekonomiska aktören är etablerad inom gemenskapen utanför den medlemsstat där den faktiske betalningsmottagaren har sin skattemässiga hemvist.

c) Om minst två medlemsstater har svårigheter att fastställa skattemässig hemvist för en faktisk betalningsmottagare skall följande kriterier tillämpas:

i) Den faktiske betalningsmottagaren skall anses vara bosatt i den medlemsstat där han har en stadigvarande bostad. Om han har en stadigvarande bostad i flera medlemsstater, anses han vara bosatt i den medlemsstat till vilken hans personliga och ekonomiska anknytning är starkast (väsentligt intressecentrum).

ii) Om det inte går att bestämma den medlemsstat där betalningsmottagaren har sitt väsentliga intressecentrum, eller om han inte har en stadigvarande bostad i någon av medlemsstaterna, anses han vara bosatt i den medlemsstat där han vistas regelbundet.

iii) Om den faktiske betalningsmottagaren vistas regelbundet i flera medlemsstater eller om han inte vistas regelbundet i någon medlemsstat, anses han vara bosatt i den medlemsstat där han är medborgare.

iv) Om minst två medlemsstater har svårigheter att fastställa skattemässig hemvist för en faktisk betalningsmottagare på grundval av de kriterier som anges i i, ii och iii skall de berörda medlemsstaterna inom en rimlig tidsfrist komma överens om en enda ort som bosättningsort.

d) behörig myndighet: en av de myndigheter i en medlemsstat som anges i artikel 1.5 i direktiv 77/799/EEG.

Artikel 4

Bestämmande av faktiska betalningsmottagare

Medlemsstaterna skall för att genomföra bestämmelserna i artikel 1 anta och säkerställa tillämpningen på sitt territorium av bestämmelser som gör det möjligt för betalningsombudet att bestämma vilka som är faktiska betalningsmottagare och deras skattemässiga hemvist.

Artikel 5

Definition av begreppet ränta

I detta direktiv avses med ränta:

a) intäkter från alla typer av fordringar, oberoende av om dessa är förenade med inteckning eller en klausul om andel i gäldenärens vinst, och särskilt inkomster från statspapper och obligationer, inklusive tillhörande bonus och vinstandelar. Straffavgifter för försenade betalningar betraktas inte som ränta.

b) ökningar av fordringarnas värde för vilka den kontraktsenliga inkomsten helt eller delvis utgörs av denna värdeökning, oberoende av vilken karaktär denna ökning har. Den ränta som skall beaktas utgörs i detta fall av skillnaden mellan det kapital som betalas tillbaka av betalningsombudet i samband med återbetalningen av fordringen och emissionspriset för motsvarande värdepapper.

c) intäkter som delas ut av företag för kollektiva investeringar i överlåtbara värdepapper enligt rådets direktiv 85/611/EEG (4), som direkt eller indirekt investerar mer än 50 % av sina tillgångar i fordringar eller motsvarande värdepapper.

d) skillnaden mellan det pris som erhålls vid inlösen av fondandelar i de organ som avses i c och emissionspriset för samma andelar, eller, om andelarna förvärvats efter emissionsdagen, det inköpspris den faktiska betalningsmottagaren har erlagt.

Artikel 6

Territoriellt tillämpningsområde

Detta direktiv gäller räntor som betalats ut av ett betalningsombud som är etablerat inom det territorium där fördraget är tillämpligt i enlighet med artikel 227 i detta.

Artikel 7

Systemet med uppgiftslämnande

1. Betalningsombudets medlemsstat skall, om den har valt att tillämpa systemet med uppgiftslämnande, till den medlemsstat i vilken den faktiske betalningsmottagaren av ränteinkomsten har sin skattemässiga hemvist överlämna de uppgifter som anges i punkt 2, som är nödvändiga för att korrekt beräkna den skatt på inkomsten som denne är skyldig att betala till den andra medlemsstaten.

2. De upplysningar som de behöriga myndigheterna i den första medlemsstaten förmedlar till de behöriga myndigheterna i den andra medlemsstaten skall åtminstone innehålla uppgifter om beloppet av den ränta som betalats ut, dagen för betalningen, den faktiske betalningsmottagaren och den bosättningsort som denne uppgivit.

3. Förmedlingen av dessa upplysningar skall vara automatisk och ske minst en gång om året inom en tid av sex månader efter föregående kalenderårs utgång för de räntebetalningar som gjorts under det kalenderåret.

4. Artikel 8 i direktiv 77/799/EEG skall inte tillämpas på de upplysningar som skall lämnas enligt detta direktiv.

Artikel 8

Systemet med källskatteavdrag

1. Betalningsombudets medlemsstat, skall om den har valt systemet med källbeskattning, tillämpa en källskattesats på lägst 20 % på räntor som betalningsombudet betalat ut till den faktiske betalningsmottagaren. Ingen annan källskatt får tas ut inom gemenskapen på räntor som betalats ut till faktiska betalningsmottagarna.

2. Källskatten skall emellertid inte tas ut om den faktiske betalningsmottagaren, i enlighet med bestämmelserna i artikel 9, till betalningsombudet överlämnar ett intyg, som är utfärdat i hans namn av den behöriga myndigheten i den medlemsstat där han har sin skattemässiga hemvist, i vilket det intygas att den faktiske betalningsmottagaren har informerat denna myndighet om de ränteinkomster han kommer att erhålla. Om det utbetalade räntebeloppet överskrider det belopp som anges i intyget, skall källskatt tas ut på skillnaden mellan de båda beloppen.

3. Detta direktiv skall inte hindra de medlemsstater, som har valt att tillämpa systemet med källbeskattning, från att förmedla de upplysningar som föreskrivs inom ramen för deras nationella bestämmelser eller bilaterala avtal som ingåtts med andra medlemsstater.

Artikel 9

Utfärdande av intyg

De behöriga myndigheterna i varje medlemsstat skall vara skyldiga att utfärda ett intyg på grundval av uppgifter som lämnats av faktiska betalningsmottagare med skattemässig hemvist i deras medlemsstat om räntor, som ett betalningsombud är skyldigt att betala ut till dem. Detta intyg skall ange vem som är faktisk betalningsmottagare och betalningsombud, beloppet av de uppburna räntorna och dagen för betalningen. Utfärdandet av detta intyg till den faktiske betalningsmottagare som begär det skall ske inom en tidsfrist av två månader från och med denna begäran.

Artikel 10

Undanröjande av dubbelbeskattning

1. Medlemsstaterna skall vidta nödvändiga åtgärder för att undanröja all dubbelbeskattning av räntor som omfattas av detta direktiv.

2. Om de räntor som erhållits av en faktisk betalningsmottagare har belastats med källskatt i betalningsombudets medlemsstat, skall den medlemsstat i vilken den faktiske betalningsmottagaren har sin skattemässiga hemvist bevilja betalningsmottagaren ett skatteavdrag motsvarande källskattebeloppet upp till den skatt som tas ut på en sådan ränteinkomst i den medlemsstaten. Om den källskatt som faktiskt tagits ut i betalningsombudets medlemsstat överskrider det skatteavdrag som beviljats den faktiske betalningsmottagaren av den medlemsstat där denne har sin skattemässiga hemvist, skall betalningsombudets medlemsstat betala tillbaka mellanskillnaden direkt till den faktiske betalningsmottagaren.

3. I fråga om räntebetalningar enligt artikel 5 c och 5 d skall följande gälla:

a) Om betalningsombudets medlemsstat har valt att tillämpa systemet med uppgiftslämnande, skall den medlemsstat där den faktiske betalningsmottagaren har skattemässig hemvist, inom ramen för den skatt som tas ut på sådana räntor på dess territorium, bevilja denne ett skatteavdrag, som är lika med den skatt som faktiskt tagits ut av fondföretag på de ränteintäkter som betalats ut till denne faktiska betalningsmottagare.

b) Om betalningsombudets medlemsstat har valt att tillämpa systemet med källbeskattning, skall betalningsombudet minska källskattavdraget enligt artikel 8 i förhållande till den skatt som fondföretaget faktiskt tagit ut på de ränteintäkter som betalats ut till denne faktiske betalningsmottagare. I detta fall skall den medlemsstat där den faktiske betalningsmottagaren har skattemässig hemvist bevilja denne ett skatteavdrag som täcker hela den skatt som faktiskt belastat räntorna upp till den skatt som tas ut på sådana ränteinkomster inom denna medlemsstats territorium.

4. Om källskatt har tagits ut i ett tredje land, utan möjlighet till återbetalning, på räntor som betalats via ett betalningsombud, som är etablerat i en medlemsstat, till en faktisk betalningsmottagare med skattemässig hemvist i en annan medlemsstat, skall betalningsombudets medlemsstat, om den har valt att tillämpa systemet med källbeskattning, minska källskattebeloppet på dessa räntor med beloppet för den redan erlagda källskatten.

Artikel 11

Förhandlingar med tredje land

Gemenskapen skall inleda förhandlingar med sina viktigaste handelspartner i tredje land, såväl bilateralt som multilateralt, för att kunna säkerställa en effektiv beskattning av sådana inkomster av sparande som avses i detta direktiv om som betalas ut till personer med skattemässig hemvist i medlemsstaterna av betalningsombud som är etablerade i dessa tredje länder.

Artikel 12

Genomförande

1. Medlemsstaterna skall anta och offentliggöra de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv senast den 31 december 1999. De skall genast underrätta kommissionen om detta.

De skall tillämpa dessa bestämmelser från och med den 1 januari 2001.

När en medlemsstat antar de bestämmelser som avses i första stycket, skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda.

2. Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texterna till de centrala bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv. Medlemsstaterna skall också överlämna en jämförelsestabell där varje gällande eller kommande nationell bestämmelse kan jämföras med var och en av artiklarna i detta direktiv. Medlemsstaterna skall dessutom överlämna uppgifter om sina behöriga myndigheter.

Artikel 13

Översyn

Kommissionen skall före den 1 januari 2004 till rådet överlämna en rapport om hur direktivet har fungerat. På grundval av denna rapport skall kommissionen föreslå rådet de ändringar av detta direktiv som behövs för att säkerställa en effektivare beskattning av inkomster från sparande och eliminera eventuella oönskade snedvridningar av konkurrensen.

Artikel 14

Ikraftträdande

Detta direktiv träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.

Artikel 15

Adressater

Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna.

(1) EGT L 178, 8.7.1988, s. 5.

(2) EGT C 2, 6.1.1998, s. 1.

(3) EGT L 336, 27.12.1977, s. 15.

(4) EGT L 375, 31.12.1985, s. 3.

BILAGA

BESLUT FATTAT AV FÖRETRÄDARNA FÖR MEDLEMSSTATERNAS REGERINGAR, FÖRSAMLADE I RÅDET den . . . inom området beskattning av sparmedel

FÖRETRÄDARNA FÖR MEDLEMSSTATERNAS REGERINGAR, FÖRSAMLADE I RÅDET

BEKRÄFTAR att det för att ta hänsyn till nödvändigheten av att bevara finansmarknadernas konkurrenskraft i ett globalt sammanhang är lämpligt att de punkter som överenskoms i det dokument om beskattning av sparmedel som ingår i Ekofinrådets slutsatser av den 1 december 1997 får så bred anslutning som möjligt.

FINNER att det förslag till direktiv som framlades den 20 maj 1998 av kommissionen i syfte att säkerställa en effektiv minimibeskattning av ränteinkomster från sparande i gemenskapen bygger på dessa punkter,

BEKRÄFTAR överenskommelsen vid Ekofinrådet den 1 december 1997 om att medlemsstaterna, parallellt med diskussionen om direktivet, bör åta sig att främja införandet av åtgärder som är likvärdiga med dem i detta direktiv i tredje land och i medlemsstaters beroende eller associerade territorier eller sådana territorier där de har särskilt ansvar eller skattemässiga befogenheter i de fall då dessa territorier inte omfattas av direktivet, och

ANTAR FÖLJANDE BESLUT:

Artikel 1

Medlemsstaterna skall med iakttagande av sina respektive behörighetsområden och den behörighet som tillkommer gemenskapen, parallellt med diskussionen om det direktiv som framlades den 20 maj 1998 av kommissionen i syfte att säkerställa en effektiv minimibeskattning av ränteinkomster från sparande i gemenskapen, åta sig att främja införandet av likvärdiga åtgärder i tredje land beträffande ränteutbetalningar till personer som är bosatta inom gemenskapen.

Artikel 2

De medlemsstater som har beroende eller associerade territorier eller som har särskilt ansvar eller skattemässiga befogenheter i fråga om andra territorier skall, i tillämpliga fall inom ramen för sina konstitutionella bestämmelser, åta sig att säkerställa tillämpningen i dessa territorier av bestämmelser om ränteutbetalningar till bosatta inom gemenskapen som är likvärdiga med bestämmelserna i direktivet, då det antagits.