Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om "Allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken för 2003"

(2003/C 133/14)

Den 10 december 2002 beslutade Ekonomiska och sociala kommittén att i enlighet med artikel 29.2 i arbetsordningen utarbeta ett yttrande om "Allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken för 2003".

Sektionen för Ekonomiska och monetära unionen, ekonomisk och social sammanhållning, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 6 mars. Föredragande var Bruno Vever.

Vid sin 398:e plenarsession den 26 och 27 mars 2003 (sammanträdet den 26 mars) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 96 röster för och 8 nedlagda röster.

1. Sammanfattning

1.1. Europeiska ekonomiska och sociala kommittén godkänner att de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken (allmänna riktlinjer, rapport om genomförande) från och med 2003 ingår i ett nytt "genomförandepaket" som kommissionen lade fram i januari och som berör övriga liknande politikområden i unionen (sysselsättning, inre marknaden, Lissabonreformerna). Detsamma gäller det "riktlinjepaket" som kommer i april. Paketen skall gälla under tre år. Därigenom betonar kommittén kravet på att inte överlasta eller urvattna dessa prioriteringsområden, utan att i stället precisera dem noggrannare.

1.2. Kommittén betonar att vi under de närmaste tre åren står inför komplexa utmaningar som kräver en ekonomisk politik som är mer integrerad med euron, ett stöd värt namnet till anslutningen av de nya medlemsstaterna och ett mer effektivt genomförande av de reformer som fastställdes i Lissabon.

1.3. Kommittén konstaterar att dessa mål har blivit svårare att uppnå på grund av den snabbt neråtgående ekonomin under de senaste två åren, trots de framsteg som gjorts i fråga om inre marknaden, euron och de politiska processerna för ekonomisk konvergens mellan medlemsstaterna.

1.4. EESK lägger stor vikt vid att en ny europeisk tillväxtdynamik växer fram med positiva återverkningar på sysselsättningen. Denna tillväxtdynamik skall stödjas genom tydligare målinriktning och effektivare tillämpning samt större överensstämmelse med de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken.

1.5. En tydligare målinriktning av de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken bör, utan att det står i strid med riktlinjerna från år 2002, i högre grad lägga tonvikten på tillväxtfaktorn i stabilitetspakten, bygga upp bättre ekonomiska styresformer som går hand i hand med euron samt i högre grad främja anpassningen av Europa som lokaliseringsort i konkurrensmässigt och tekniskt hänseende.

1.6. En effektivare tillämpning av de allmänna riktlinjerna bör även innebära att eurogruppens roll förstärks i dialogen med Europeiska centralbanken och att företrädare för näringsliv och samhälle samt arbetsmarknadens parter knyts närmare till arbetet i ett tidigare skede. Indikatorer bör även tas fram om hur de ekonomiska riktlinjerna och reformerna har genomförts, med särskild hänsyn till framstegen inom den kunskapsbaserade ekonomin.

1.7. En tydligare avgränsning av de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken bör påskynda slutförandet av inre marknaden, innebära en nystart för Lissabonreformerna inklusive en förenkling av lagstiftningen samt förstärka bestämmelserna för gemensamt ekonomiskt styre i det framtida fördrag som Europeiska konventet håller på att utarbeta.

2. Kommissionens förslag

2.1. Kommissionen föreslog i september 2002(1) att man fr.o.m. 2003 skall inleda en ny integrerad årscykel för rapportering av hur de allmänna riktlinjerna för ekonomisk politik har genomförts, liksom även riktlinjerna och rekommendationerna för sysselsättning samt de strategiska riktlinjerna för inre marknaden. Rapporteringen skall spänna över ett år i taget och täcka samtliga områden. Målet är att uppnå en effektivare beredning och en bättre samordning av dessa olika politikområden.

2.2. Vårens europeiska toppmöte i mars spelar en nyckelroll för denna nya rapporterings-cykel av följande orsaker:

2.2.1. Toppmötet föregås av rapporter från kommissionen från mitten av januari gällande genomförandet av de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken, sysselsättningsstrategin och strategin för den inre marknaden samt de strukturella reformer som man kom överens om i Lissabon. Dessa rapporter från kommissionen till Europeiska rådets vårmöte omfattar även utvärderingar av Cardiffprocessen, dagsläget i fråga om statsstöd, innovation och företagspolitik.

2.2.2. Ordförandeskapets slutsatser från toppmötet skall därefter fr.o.m. april resultera i nya kommissionsförslag om de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken (för EU som helhet samt land för land), om riktlinjerna och rekommendationerna på sysselsättningsområdet och om strategin för den inre marknaden. Fr.o.m. 2003 kommer dessa förslag att läggas fram för en medellång period och skall ses över vart tredje år (t.ex. 2003-2006). Innan dess (2004 och därefter 2005) kommer endast smärre justeringar att göras om detta är motiverat utgående från utvecklingen på området.

2.3. Europeiska rådets möte i juni kommer att ges i uppdrag att anta riktlinjerna på basis av kommissionens förslag efter det att det granskats vid en första behandling av olika rådskonstellationer (särskilt ekonomi och finans, sysselsättning och sociala frågor samt konkurrens). Riktlinjerna kommer därefter att antas formellt av dessa rådskonstellationer.

2.4. Under årets sista månader skall kommissionen samla in rapporter från medlemsstaterna om genomförandet och om vilka åtgärder som planeras. Kommissionen granskar rapporterna i syfte att påbörja en ny årscykel i januari.

2.5. Kommissionen föreslår även att årscykeln skall omfatta den öppna samordningsmetoden gällande frågor om socialskydd.

2.6. Med utgångspunkt i detta lade kommissionen den 14 januari 2003 fram sitt första genomförandepaket som omfattar följande:

2.6.1. En utvärdering av genomförandet av de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken under 2002(2): Helhetsresultaten beskrivs som nedslående framför allt med avseende på den svaga tillväxttakten, den försämrade budgetsituationen i en rad medlemsstater, samtidigt som man kan konstatera bestående förseningar i fråga om marknadsöppningen (infrastruktur, energi), strukturreformerna på arbetsmarknaden och reformerna för att återuppnå finansiell balans inom de olika socialskyddssystemen.

2.6.2. En rapport som syftar till att ta fram en ny sysselsättningsstrategi(3): Målet om full sysselsättning är svårt att nå p.g.a. en åldrande befolkning, medan arbetskvaliteten och produktiviteten bör förbättras samtidigt som man undanröjer skillnaderna i fråga om tillträde till arbetsmarknaden.

2.6.3. En rapport om framstegen på den europeiska inre marknaden(4). Utvärderingen är motsägelsefull eftersom det endast gjorts ofullständiga framsteg (t.ex. vad gäller finansiella tjänster, öppning av energimarknaden, förfarandena för offentlig upphandling) samtidigt som det föreligger bestående förseningar (t.ex. pensionsfonderna, skatteharmonisering, gemenskapspatentet).

2.6.4. En rapport om nuläget i fråga om reformerna inom Lissabonstrategin(5) (vårrapporten). Denna rapport bekräftar de motsägelsefulla resultaten i ovan nämnda rapporter och understryker vikten av större ansträngningar för ekonomiska och sociala reformer mot bakgrund av de mål för konkurrenskraften som fastställts av de 15 medlemsstaterna.

3. EESK:s synpunkter

3.1. I fråga om en översyn av förfarandet ställer sig kommittén bakom följande aspekter:

3.1.1. En bättre överensstämmelse mellan de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken, riktlinjerna för sysselsättning, åtgärderna för fullföljande av inre marknaden och reformerna inom Lissabonstrategin. Samordningen bör leda till reella framsteg genom ömsesidiga samspel mellan de olika insatserna.

3.1.2. Framför allt den sammankoppling som gjorts mellan de olika processer som startats vid mötena i Luxemburg, Cardiff och Köln samt genom Lissabonstrategin; den sistnämnda förnyades i Göteborg och därefter i Barcelona.

3.1.3. Omsorgen om stabilare och mer djupgående politiska riktlinjer under en tidsperiod som utsträcks till tre år.

3.1.4. En förenkling av cykeln med satsning på sammanfattningar av rapporter, riktlinjer och "processer": I och med att dessa har mångfaldigats under de senaste åren har det vuxit fram tunga förfaranden som överlappar varandra och som ibland är motsägelsefulla. Därmed saknas en helhetssyn.

3.2. EESK understryker dock följande:

3.2.1. Kommissionens sammanfattande rapporter och den årliga cykeln för ekonomiska och sysselsättningsmässiga riktlinjer får inte bli omotiverat tunga genom ytterligare analyser och föreskrifter i stället för sammandrag.

3.2.2. Det är särskilt viktigt att ta fram reella prioriteringar för ekonomiskt styre på EU-nivå. Prioriteringarna skall vara föremål för politiska initiativ och politisk uppföljning som inte endast är av teknisk art utan bygger på en välgrundad makroekonomisk analys. EU-institutionerna och medlemsstaterna bör åta sig att efterleva prioriteringarna utgående från riktlinjer som i tillräcklig mån är överensstämmande och permanenta, även om det är lämpligt att också ta hänsyn till nationella och regionala skillnader.

3.3. I fråga om innehållet i den sammanfattande rapporten och särskilt i utvärderingen av hur de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken har genomförts, understryker EESK att kommissionens analys och de förslag som analysen föranleder läggs fram vid en tidpunkt då den ekonomiska och sociala situationen i EU ger anledning till djup oro.

3.3.1. De olika ekonomiska aktörernas (investerare, företagare, konsumenter, sparare och löntagare) förtroende har minskat drastiskt efter den 11 september 2001, särskilt till följd av den ökade risken för krig i Mellanöstern och det spända internationella läget på det politiska, ekonomiska och finansiella området samt i oljefrågan. Under 2001 sjönk finans- och börsmarknaden kraftigt, vilket upprepades 2002. Därmed inleddes en neråtgående spiral.

3.3.2. Tillväxten är svag och har i medeltal inte överstigit 1 % i EU under 2001 och 2002, och den kommer att ligga klart under 2 % även under 2003 som följdeffekt av svag inre efterfrågan och ökade exportsvårigheter på grund av eurons höga kurs. Dessa resultat är betydligt sämre än den årliga tillväxt på 3 % som satts upp som mål i Lissabonstrategin. I motsats till andra världsregioner saknar Europeiska unionen en makroekonomisk politik som är stark nog att stimulera tillväxten, vilket ger kapacitet att hantera konjunktursvackor på ett beslutsamt sätt samt återskapar förtroendet och stärker efterfrågan.

3.3.3. Under en period 2002 påverkades sysselsättningen inte av den ekonomiska avmattningen, men nu minskar sysselsättningsgraden åter kraftigt. Under de första månaderna 2003 var nedgången mycket snabb, vilket har haft återverkningar för såväl arbetsmarknaden för unga som för äldre.

3.3.4. Det offentliga underskottet är synnerligen högt i fyra medlemsstater inom euroområdet, nämligen Tyskland, Frankrike, Italien och Portugal. Detta har lett till varningar med hänvisning till den gräns på 3 % som fastslagits i stabilitets- och tillväxtpakten. För närvarande drabbas även andra medlemsstater av ökade budgetunderskott.

3.3.5. Den genomsnittliga inflationen är fortfarande blygsam. Många observatörer är för övrigt mer oroliga p.g.a. deflationstrycket än på grund av ökad inflationsrisk, även om den konkreta övergången till euro i form av sedlar och mynt i början av 2002 av ett stort antal konsumenter upplevdes som orsaken till prishöjningar för vissa dagligvaror - trots att de ekonomiska instituten och de statistiska indikatorerna vanligen ger en annan bild av saken.

3.3.6. Om man inte ser till genomsnittet finns det fortfarande betydande skillnader mellan de nationella ekonomierna, såväl inom hela EU som inom själva euroområdet, även om detta kan te sig paradoxalt. En orsak till detta är avsaknaden av ett mer samordnat och övergripande ekonomiskt styre som de nuvarande allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken inte ger möjlighet till.

3.3.7. Dessa skillnader kommer ytterligare att öka efter utvidgningen av EU från 15 till 25 medlemsstater, vilket planeras ske i maj 2004. Även om de nya medlemsstaterna uppvisar en tillväxt som är dubbelt så stor som i de nuvarande medlemsstaterna, är deras utvecklingsnivå fortfarande bara drygt hälften så hög. Vidare måste anpassningen till marknadsekonomi samt införandet av gemenskapslagstiftningen ännu fullföljas och konsolideras i dessa länder.

3.3.8. Det bör även understrykas att det utöver de mest synliga konjunktursvackorna finns negativa indikatorer när det gäller grundläggande strukturella frågor, t.ex. synnerligen negativa demografiska framtidsutsikter, många olikartade skattesystem på inre marknaden, EU:s alltför tunga skatte- och avgiftstryck på arbete i förhållande till de viktigaste konkurrenterna (vilket framför allt beror på att strukturen försämrats i det europeiska skattesystemet, se Montis rapport), behövliga arbetsmarknadsinsatser, behov av betydligt större tillväxt inom europeisk ekonomi i jämförelse med t.ex. den amerikanska ekonomin i syfte att skapa fler arbetstillfällen. Totalt sett är det uttryckligen lokaliseringsområdet Europas otillräckliga tillväxtkraft och dess bristfälliga dragnings- och konkurrenskraft som ifrågasätts, vilket även kan bli fallet med det ambitiösa målet för 2010 som fastslogs i Lissabon 2000 då de ekonomiska utsikterna såg mycket ljusare ut.

3.4. Den medelmåttiga ekonomiska och sociala situationen och hotet mot Lissabonstrategin är särskilt oroväckande med tanke på att de följer på reella framsteg i fråga om rättslig harmonisering, monetär enhet och införandet av en rad politiska åtföljande åtgärder.

3.4.1. Exempelvis den rättsliga harmoniseringen har fortsatt i fråga om genomförandet av den inre marknaden (t.ex. avskaffande av kontrollerna mellan medlemsstaterna, en serie nya direktiv, normalisering) även om det fortfarande kvarstår förseningar ännu tio år efter det att tiden gick ut 1992.

3.4.2. Valutaunionen blev verklighet för fyra år sedan och gäller för närvarande tolv medlemsstater, där mynt och sedlar utgivna i euro använts sedan januari 2002.

3.4.3. En rad gemensamma riktlinjer har införts till följd av de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken. Målet med själva genomförandepaketet som lades fram av kommissionen i januari är att kartlägga sambanden mellan dessa olika processer. I Amsterdamfördraget från juni 1997 ges Europeiska rådet exempelvis i uppdrag att årligen utarbeta riktlinjer som medlemsstaterna skall ta hänsyn till i sin sysselsättningspolitik. Därefter fastställdes genom Luxemburgprocessen i november 1997 närmare vad dessa sysselsättningsriktlinjer skall innehålla. Genom en annan process som fastslogs i Cardiff i juni 1998 bestämdes att en årlig granskning skall göras av strukturreformerna på marknaderna för varor, tjänster och kapital i syfte att göra den inre marknaden effektivare. I juni 1999 kom man överens om en ny process i Köln med målet att utarbeta rekommendationer för en europeisk sysselsättningspakt. Slutligen beslöt de 15 medlemsstaterna vid Europeiska rådets möte i Lissabon i mars 2000 att inleda en ambitiös mångårig strategi för en ny satsning på den inre marknaden och för ekonomiska, sociala och administrativa reformer såväl på EU-nivå som på nationell nivå med syfte att före 2010 göra Europa till den mest konkurrenskraftiga och mest dynamiska kunskapsbaserade ekonomin i världen.

3.5. Man bör alltså ställa sig frågan varför framstegen på inre marknaden, införandet av euron och genomförandet av de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken samt ett stort antal konvergensprocesser och därpå följande reformer hittills inte har gett fart åt tillväxten, konkurrenskraften och sysselsättningen i Europa. Tre slags svar kan anföras till detta:

3.5.1. För det första kan man anse att de allmänna ekonomiska riktlinjerna trots sina fördelar ännu bara är ungefärliga och inte tillräckligt målinriktade. Man kan konstatera att särskilt länderna i euroområdet har fått sämre betyg av kommissionen (bl.a. de offentliga finanserna, arbetsmarknaden, produktmarknaden) än de tre EU-länder som i dag står utanför euroområdet. Det är inte i detta sammanhang fråga om att ifrågasätta fördelarna med euron, som EESK alltid har framhållit. Däremot bör man konstatera att euron inte ännu har blivit åtföljd av en ekonomisk politik som är tillräckligt sammanhängande, samordnad och anpassad till denna gemensamma valuta. Under sådana omständigheter är det problematiskt att ha en gemensam monetär politik och gemensamma räntor för länder som fortfarande uppvisar stora ekonomiska och politiska skillnader. En god "policymix" som går hand i hand med euron har ännu inte utvecklats och tillämpats trots att det gått fyra år sedan den gemensamma valutan infördes. I dag förespråkar många en uppluckring av stabilitetspakten, särskilt med motiveringen att de länder som har svårt att leva upp till kraven i pakten (i första hand bl.a. Tyskland och Frankrike) bidrar till den största biten av EU:s BNP, samtidigt som paktens stränga villkor hämmar dessa länders tillväxtmöjligheter. Men det måste samtidigt understrykas att de medlemsstater som befinner sig i denna situation inte alls hade ökat sina ansträngningar under de bästa tillväxtåren för att gardera sig.

3.5.2. Å andra sidan kan man anse att de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken har genomförts på ett olämpligt sätt av medlemsstaterna. I detta sammanhang kan man understryka att framstegen sammanfaller med förseningarna såväl i fråga om fullbordandet av den inre marknaden som i fråga om nationella reformer. När det gäller den inre marknaden kan man konstatera att man ännu inte har lyckats avskaffa all dubbelbeskattning inom gemenskapen eller införa ett slutligt förenklat momssystem eller uppnå en fri sammankoppling av energinäten eller på något avgörande sätt närma sig en öppning av marknaden för tjänster. På motsvarande sätt kvarstår det förseningar i överföringen av direktiv till nationell lagstiftning. För övrigt har en rad väsentliga reformer som planerades vid Lissabonmötet för förstärkt forskning och utbildning, avtalsbaserad modernisering av arbetsmarknaden och balans och hållbarhet inom socialskyddet blivit försenade i ett flertal länder. Dessa brister i tillämpningen är en viktig delförklaring till svackan i den europeiska ekonomin.

3.5.3. Slutligen kan man också fortsättningsvis betrakta de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken som otillräckliga i sig. En första korrigeringsåtgärd införs visserligen 2003 genom en reform som innebär att man skall lägga fram ett enda rapportpaket och därefter målsättningarna för de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken, sysselsättningsriktlinjerna, åtgärderna på den inre marknaden och framstegen inom de strukturella reformer som fastställdes i Lissabon. Denna sammanföring verkar dock utan tvivel vara otillräcklig om den inte åtföljs av bättre underbyggda förslag till prioriteringar. Exempelvis vidtas det inte tillräckliga åtgärder för att minska skattesystemets fragmentering och på så sätt optimera det europeiska skattesystemet. Frågan om hur attraktivt Europa är som lokaliseringsort för direkta internationella investeringar inför den ekonomiska globaliseringen har inte egentligen aktualiserats, trots att den direkt sammanhänger med bristen på dynamik i den europeiska ekonomin.

4. EESK:s prioriteringar

4.1. Kommissionen har meddelat att den i början av april 2003 lägger fram ett paket med riktlinjer för den ekonomiska politiken samtidigt med riktlinjerna för sysselsättning.

4.1.1. I detta sammanhang riktar EESK uppmärksamheten på ett av kraven för 2003, nämligen att införa gynnsamma villkor för en betydande och hållbar ekonomisk tillväxt, vilken är beroende av andra prioriteringar, bl.a. på det sociala och miljömässiga området.

4.1.2. Dessa krav bör i ett treårsperspektiv för de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken sträva efter att förankra den gemensamma ekonomiska politiken i anslutning till euron och att bemöta de nya stöd- och sammanhållningsbehov som följer på anslutningen av 10 nya medlemsstater till EU 2004. Detta förutsätter en beslutsam, aktiv makroekonomisk politik som bygger på de samband som finns inom ekonomin och som kan stärka investerarnas och olika ekonomiska aktörers förtroende och därmed stimulera tillväxten.

4.1.3. I detta syfte lägger EESK fram tre förslag: bättre målinriktning för de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken samt bättre tillämpning och bättre avgränsning av desamma.

4.2. Bättre målinriktning för de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken

4.2.1. Prioriteringarna inom de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken 2002 var följande:

- Att säkerställa en tillväxt- och stabilitetsinriktad makroekonomisk politik

- Att förbättra de offentliga finansernas kvalitet och hållbarhet

- Att effektivisera arbetsmarknaderna

- Nystart för strukturella reformer på produktmarknaderna

- Att främja effektiviseringen och integrationen av marknaderna för finansiella tjänster inom EU

- Att främja företagande

- Att främja den kunskapsbaserade ekonomin

- Att främja en miljömässigt hållbar utveckling.

4.2.2. EESK anser att dessa målsättningar för 2002 fortfarande inte bara är giltiga i sig även för 2003, utan även för hela treårsperioden 2003-2006. Däremot understryker EESK att man i dag bör fästa större uppmärksamhet direkt på vissa krav som omedelbart påverkar en ny tillväxt, dvs. tillämpningen av stabilitetspakten, skatteharmoniseringen och innovationsfrämjandet.

4.2.3. Kommittén konstaterar att formerna för hur stabilitetspakten tillämpas under de senaste månaderna har stått i fokus i den ekonomiska debatten i EU, särskilt eftersom toppmötet i Barcelona i mars 2002 fastställde år 2004 som slutdatum då de offentliga finanserna skall vara i balans, ett datum som därefter på kommissionens initiativ framsköts till 2006 till följd av den ekonomiska nedgången med ökade underskott. Under nuvarande förhållanden förespråkar EESK en realistisk tolkning av stabilitets- och tillväxtpakten utan att förvanska dess syfte att minska underskotten, vilket är den viktigaste förutsättningen för en hållbar utveckling. Samtidigt bör riskerna för negativa ekonomiska återverkningar på kort sikt undanröjas. Därför föreslår EESK följande:

4.2.3.1. Att kommissionen utarbetar regelbundna rapporter om hur de offentliga finanserna i varje medlemsstat utvecklas och att man utan dröjsmål offentliggör alla rekommendationer från kommissionen eller rådet som berör betydande avvikelser i en medlemsstats offentliga finanser.

4.2.3.2. Att man i högre grad beaktar tillväxtaspekten i stabilitetspakten, särskilt genom att inbegripa kriterier som kompletterar kriterierna för budgetunderskott och statsskulder. Dessa kompletterande kriterier kan gälla inflationen, sysselsättningen, hållbar utveckling (pensionssystem, hälsa, investeringar) och beskattningen.

4.2.3.3. Att man i fall av ett svårare internationellt läge, som en följd av konflikten i Mellanöstern, undantagsvis och under en begränsad tid kan göra avkall på en strikt tillämpning av pakten i syfte att undvika ännu svårare ekonomiska problem på kort sikt.

4.2.4. EESK understryker även att det blir nödvändigt att börja tillämpa ett bättre samordnat ekonomiskt styresskick som går hand i hand med euron. På grund av euroområdets överlägsna ekonomiska tyngd inom EU - vilken kommer att kvarstå även efter utvidgningen - skulle en reell ekonomisk samordningspolitik mellan euroländerna få synnerligen positiva återverkningar på resten av EU. En utökad skatteharmonisering bör vara en av EU:s främsta prioriteringar. Denna harmonisering kunde inriktas på en tillnärmning av beräkningsunderlagen och en bibehållen frihet att fastställa skattesatserna samtidigt som risken för överdriven konkurrens dämpas genom minimibestämmelser. Det är nödvändigt att säkerställa en balans i fråga om skatter och avgifter som gynnar investeringar och minskar den i dag alltför höga skatten på arbete.

4.2.5. EESK understryker också vikten av att i högre grad gynna det industriella och tekniska nätverket mellan europeiska företag, vilket inte kan frikopplas från den lika viktiga utvecklingen av tjänster som bör ske samtidigt. Vidare bör man i detta sammanhang ge stöd till innovationsprocessen. I enlighet med avsikten vid toppmötet i Lissabon i mars 2000 skall det handla om en stark motor för den europeiska ekonomiska tillväxten. Naturligtvis är det även lämpligt att eftersträva bättre samverkan mellan EU:s ramprogram för forskning och de nationella programmen. Men man måste också uppmuntra utbildning, forskning och innovation inom företagen genom bl.a. mer attraktiva skatteåtgärder. En av prioriteringarna i anslutning till en ekonomisk tillväxt i EU är att särskilt undvika en permanent flykt av välutbildade unga till andra länder.

4.3. Bättre tillämpning av de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken

4.3.1. Det är inte tillräckligt att anta väl inriktade ekonomiska riktlinjer, utan man måste också framför allt tillämpa dessa riktlinjer på ett effektivt sätt. Detta förutsätter t.ex. en bättre strukturering av eurogruppen och av rådet (ekonomiska och finansiella frågor) samt en närmare medverkan av företrädarna för det ekonomiska livet och för arbetsmarknadens parter. Indikatorerna måste också utökas för att genomförandet skall kunna utvärderas.

4.3.2. I första hand innebär en bättre tillämpning av de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken att eurogruppen och den ekonomiska sammanhållningen inom eurozonen får en lämpligare struktur. Detta gäller de 12 medlemsstater av 15 som ingår i euroområdet. Eurogruppen måste bli en effektiv ekonomisk styrgrupp för eurozonen med stöd av kommissionen och med möjligheter att starta en effektiv kontinuerlig debatt med Europeiska centralbanken med förebild i motsvarande diskussion i Förenta staterna mellan den verkställande makten och Federal Reserve. Snabbare ränteändringar påskyndar också den ekonomiska återhämtningen. 2003 är ett lämpligt år för att befästa denna utveckling inom eurogruppen. Även om tio nya medlemsstater ansluter sig till EU år 2004 kommer det inte att förskjuta euroområdets ekonomiska tyngd eftersom de nya medlemsländernas BNP ligger under 10 % av EU:s. Euroländernas ställning - som antalsmässigt är mycket dominerande i dag - kommer dock att förskjutas, eftersom dagsläget med 12 länder mot 15 då blir 12 länder mot 25.

4.3.3. Det är också lämpligt att i högre grad knyta företrädarna för det ekonomiska livet samt företrädarna för arbetsmarknadens parter till genomförandet av den nya årliga cykeln för ekonomiska och sociala riktlinjer i EU. Ett synnerligen stort framsteg är att man sedan toppmötet i Barcelona i mars 2002 anordnar trepartstoppmöten mellan arbetsmarknadens parter, ordföranden för Europeiska rådet och ordföranden för kommissionen strax innan Europeiska rådets vårmöte. Detta möte skall utgöra starten på ett mer permanent samråd mellan dessa företrädare för det ekonomiska och sociala livet och kommissionen, rådet (ekonomiska och finansiella frågor), eurogruppen och rådet (sociala frågor). Vidare bör den beredas även på det nationella planet inför vårtoppmötet. Särskilt arbetsgivar- och arbetstagarorganisationerna bör årligen för respektive lands regering lägga fram sina synpunkter om hur de ekonomiska och sociala reformerna framskrider. Härvid bör dessa organisationer även lägga tonvikt vid sina initiativ och sina förhandlingar och arbetsmarknadsavtal.

4.3.4. Sådana nationella relationer till organisationer inom näringsliv och samhälle bör på ett värdefullt sätt resultera i att man tar fram bättre indikatorer på hur de ekonomiska riktlinjerna och reformerna genomförs. Man bör systematisera justeringen efter jämförelse (benchmarking) och inbegripa indikatorer som bättre mäter spridningen av den kunskapsbaserade ekonomin och dess bidrag till en uppåtvändande tillväxtkurva. Slutligen måste man diskutera såväl de goda metoderna som de mindre goda och de dåliga. En uppriktig utvärdering av initiativen och deras resultat är absolut nödvändig för att man skall kunna gå framåt i genomförandet av ett bättre ekonomiskt styresskick.

4.4. Bättre avgränsning av de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken

4.4.1. Eftersom en sammanfattande rapport som tydligare framställer de ekonomiska och sociala riktlinjerna bland andra gemensamma politikområden nu läggs fram, är det läge att ställa alla olika politikområden i gemenskapen i tillväxtpolitikens tjänst. Tre frågor framstår i detta sammanhang som prioriterade för att bättre avgränsa de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken: fullföljandet av den inre marknaden, ett effektivare genomförande av Lissabonreformerna och en framgångsrik reform gällande förfarandena för ekonomiskt styre utgående från Europeiska konventets arbeten.

4.4.2. När det gäller fullföljandet av inre marknaden, understryker EESK att det utöver kontinuerlig översyn och senare finjusteringar behövs fem eller sex huvudåtgärder som i dag saknas och ofta blockeras. Om det finns politisk vilja kunde dessa inom en snar framtid möjliggöra ett stort steg framåt med positiva effekter i form av ekonomisk tillväxt och ökad sysselsättning. Kommittén är mycket nöjd med rådets nyligen antagna kompromiss, vilket gör det möjligt att utarbeta ett gemenskapspatent, men erinrar om att andra brister måste åtgärdas, exempelvis avskaffandet av alla dubbel beskattningar över gränserna genom en gemenskapsförordning (vilket skulle göra slut på mångfalden av krångliga och förvirrande bilaterala överenskommelser) samt antagandet av ett slutligt momssystem på EU-nivå som lätt kan tillämpas av alla aktörer och en europeisk bolagsstadga som är öppen för företag av alla storlekar.

4.4.3. När det gäller förseningarna av Lissabonreformerna, delar EESK kommissionens oro. Alla parter vet vilka reformer som måste vidtas eller föras vidare, men genomförandet håller inte takten för att kunna uppnå Lissabonmålen för konkurrenskraft. Därför betonar kommittén vikten av att påskynda genomförandet av dessa reformer, vilket inte kommer att vara möjligt utan ett nära samarbete med näringsliv och samhälle samt arbetsmarknadens parter på det sätt som EESK förespråkar i föreliggande rapport.

4.4.4. När det gäller dessa reformer vill EESK särskilt fokusera behovet av förenklad lagstiftning av högre kvalitet såväl på EU-nivå som på nationell nivå. Kommittén har under de senaste åren genom konkreta förslag som stöd för sina synpunkter upprepat att detta är ett brådskande ärende. En förenklad lagstiftning kunde även ha en positiv inverkan på företagarandan och på ett avgörande sätt öka den europeiska ekonomins tillväxtmöjligheter, särskilt genom att gynna tillkomsten av företag av alla format. EESK kommer oförtröttligt att fortsätta bevakningen av denna fråga genom sina yttranden. Kommittén har även antagit en egen uppförandekod för förenkling.

4.4.5. Slutligen vill EESK understryka vikten av en bättre strukturering av EU:s ekonomiska styre genom att förstärka förfarandena i EG-fördraget utgående från Europeiska konventets arbeten. Det vore särskilt värdefullt att införa följande aspekter i det nya fördraget:

4.4.5.1. Kommissionens roll i anslutning till de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken bör förstärkas i frågor som faller under gemenskapens behörighet, snarare än den öppna samordningsmetoden, genom möjligheten att avge förslag och inte rekommendationer, vilket innebär att det skulle krävas enhällighet i rådet vid ändringar.

4.4.5.2. På motsvarande sätt bör kommissionens handlingsmöjligheter i fråga om stabilitets- och tillväxtpakten ses över. Kommissionens rekommendationer inklusive sanktioner bör anta formen av förslag som kräver enhällighet i rådet för att kunna ändras.

4.4.5.3. Beslut om den ekonomiska politiken inom euroområdet samt problem i anslutning till euron bör fattas av alla finansministrar i euroområdet, församlade i rådet (ekonomiska och finansiella frågor), oberoende av att den interna ekonomiska dialogen med Europeiska centralbanken intensifieras inom eurogruppen.

4.4.5.4. Bilden av euron utåt bör göras enhetligare, huvudsakligen av kommissionen.

4.4.5.5. En skatteharmonisering bör göras möjlig genom att man avstår från kravet på enhällighet i rådet i fråga om beslut som rör skattefrågor som har direkt samband med hur inre marknaden fungerar, samtidigt som man låter medlemsstaterna ha kvar rätten att fastställa skattenivån i respektive land.

Bryssel den 26 mars 2003.

Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs

ordförande

Roger Briesch

(1) KOM(2002) 487 slutlig.

(2) KOM(2003) 4 slutlig.

(3) KOM(2003) 6 slutlig.

(4) SEK(2003) 43 slutlig.

(5) KOM(2003) 5 slutlig.