Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken 2001"

(2001/C 221/28)

Den 28 februari 2001 beslutade Ekonomiska och sociala kommittén att i enlighet med artikel 23.3 i sin arbetsordning att utarbeta ett yttrande om "Allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken 2001".

Ekonomiska och sociala kommittén beslutade att utse John Simpson till huvudföredragande för detta yttrande.

Vid sin 382:a plenarsession den 30-31 maj 2001 (sammanträdet den 31 maj 2001) antog Ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 86 röster för, 1 emot och en nedlagd röst.

1. Inledning

1.1. Ekonomiska och sociala kommittén välkomnar denna möjlighet att bedöma och kommentera de nyligen offentliggjorda allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken(1) 2001, som Europeiska rådet skall diskutera under sitt möte i Göteborg den 15-16 juni 2001.

1.2. Den årliga översynen och finslipningen av dessa allmänna riktlinjer spelar i dag en viktig roll för samordningen och utformningen av den ekonomiska politiken i Europeiska unionen. Utformningen av en övergripande strategi där kommissionen och medlemsstaternas regeringar först deltar i debatten och därefter accepterar de åtaganden som följer av den överenskomna politiken bidrar starkt till att öka unionens effektivitet. Denna årliga översyn utgör också en viktig möjlighet för ESK att påverka de beslut som rör EU:s ekonomi.

1.3. Kommissionen offentliggör sina rekommendationer för de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken 2001 samtidigt som de ekonomiska prognoserna för 2001 läggs fram. Prognoserna bekräftar att den ekonomiska bakgrunden för riktlinjerna i dag är mindre gynnsam än år 2000 på grund av vissa negativa utvecklingstendenser, och att det huvudsakligen beror på faktorer utanför EU.

1.3.1. För att ESK och andra EU-institutioner samt regeringarna och medlemsstaterna skall kunna göra en effektiv bedömning av de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken bör de ekonomiska prognoserna offentliggöras före riktlinjerna.

1.3.2. Under 2001 och 2002 inträffar en historisk och politiskt viktig händelse: De tolv EU-länder som är medlemmar i EMU börjar från och med januari 2002 att införa euron i sedlar och mynt. På kort sikt kommer detta inte att få någon större inverkan på den ekonomiska utvecklingen, men det kommer likväl att utgöra en kraftig utvecklingsimpuls för den inre marknaden och skapa ytterligare fördelar för gemenskapen. Det symboliserar också en starkare sammanhållning och en ökad betydelse för de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken för folken och regeringarna i de 12 medlemsstater som nu genomför denna förändring.

1.4. ESK ställer sig bakom huvuddragen i de allmänna riktlinjerna för 2001. I föreliggande yttrande tar ESK upp några av de frågeställningar som kräver särskild uppmärksamhet. Avsikten är att försöka stärka denna politik och att uppmuntra rådet att i större utsträckning omsätta prioriteringarna i konkreta åtgärder, vilket Ekofinrådet rekommenderade den 12 mars 2001.

2. De allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken och EU:s mål för den ekonomiska politiken

2.1. De allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken är centrala för att uppnå unionens strategiska mål för det kommande årtiondet: "att bli världens mest konkurrenskraftiga och dynamiska kunskapsbaserade ekonomi, med möjlighet till hållbar ekonomisk tillväxt med fler och bättre arbetstillfällen och en högre grad av social sammanhållning(2)". Riktlinjerna utgör de viktigaste mekanismerna för att samordna och utforma medlemsstaternas ekonomiska politik i förlängningen av stabilitets- och tillväxtpakten och Luxemburg-, Cardiff- och Kölnprocesserna inom ramen för besluten i Lissabon.

2.2. Det avgörande är att de allmänna riktlinjerna inte stannar vid rena avsiktsförklaringar utan att det både på gemenskapsnivå och i varje medlemsstat finns planer och strategier för att säkerställa att målen kan uppnås.

2.3. De allmänna riktlinjernas övergripande karaktär innebär att de omfattar en lång rad analytiska och politiska överväganden av både kortsiktig och medellång karaktär. Uppbyggnaden av detta yttrande utgår från dessa fyra perspektiv, och det innehåller således avsnitt om EU:s ekonomi 2001 och på medellång sikt samt om den ekonomiska politiken 2001 och på medellång sikt. Mångfalden frågor som behandlas i de allmänna riktlinjerna innebär att detta yttrande med nödvändighet är selektivt. Kommittén har valt att koncentrera sig på de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken inom EU och inte på de mer detaljerade slutsatserna för enskilda medlemsstater. Om riktlinjerna skall bli framgångrika och eller inte beror dock på om insatserna i medlemsstaterna är i linje med de övergripande riktlinjerna.

2.4. ESK instämmer i kommissionens synpunkt att man i de allmänna riktlinjerna för 2001 skall kartlägga och behandla strategier på ett begränsat antal centrala områden. Det gäller bland annat följande:

- Slå vakt om en makroekonomisk politik som gynnar tillväxt och stabilitet.

- Förbättra de offentliga finansernas kvalitet och hållbarhet.

- Effektivisera arbetsmarknaderna.

- Skapa effektiva produktmarknader (varor och tjänster).

- Främja effektivisering och integration av marknaderna för finansiella tjänster inom EU.

- Främja företagande.

- Främja utvecklingen av den kunskapsbaserade ekonomin.

- Öka den miljömässiga hållbarheten. Och ESK tillfogar som en övergripande fråga som berör flera av dessa teman:

- Övervaka och reagera på demografiska förändringar, t.ex. en åldrande befolkning och sjunkande födelsetal.

3. Ekonomin i EU 2001

3.1. ESK har tidigare kommenterat det lysande resultat som ekonomin i EU uppvisade under 2000(3). EU:s BNP växte med 3,4 % och det skapades 2,6 miljoner nya arbetstillfällen. Särskilt anmärkningsvärt var det faktum att tillväxtens sysselsättningsintensitet ökade, vilket tyder på att ökningen av BNP i dag avspeglas mer i arbetslöshetsnivåerna. Trots den kraftiga tillväxten låg inflationen under 2,1 %. Även om detta var högre än ECB:s mål tycks detta ha varit en tillfällig topp som orsakats av höjda oljepriser och eurons värdeminskning, och den underliggande inflationen (exklusive energipriser och obearbetade livsmedel) var således 1,3 %. Det interna inflationstrycket var fortsatt begränsat och arbetskraftskostnaderna ökade endast med 2,3 %. Eftersom arbetsproduktiviteten växte med 1,5 % minskade den reala enhetsarbetskostnaden med 0,4 %(4).

3.2. Trots den positiva utvecklingen år 2000 kvarstår vissa problem. Arbetslösheten är fortfarande hög på 8,2 % av arbetskraften, vilket innebär att 14,5 miljoner personer i EU fortfarande söker arbete. I slutet av 2000 fanns tecken på att eurons externa värdefall hade bromsat upp men det mesta av återhämtningen har därefter gått om intet. Eurons värde kommer sannolikt förr eller senare att stiga och det skulle utgöra en ytterligare inflationsdämpande faktor i EU. De flesta åtgärderna för att lätta på de monetära villkoren för euroområdet är således resultatet av eurons externa kursfall. En euro som stärks alltför snabbt skulle leda till en åtstramning av de monetära villkoren.

3.3. De allmänna riktlinjerna för 2001 ingår i en mindre gynnsam ekonomisk miljö eftersom BNP-ökningen i EU började att avmattas under det andra kvartalet 2000. Det ekonomiska läget i världen har också försämrats, med en dramatisk avmattning av den amerikanska ekonomins tillväxt, fortsatta försämrade ekonomiska villkor i Japan och höga oljepriser. Kommissionen är relativt optimistisk för EU med en beräknad tillväxt på 2,8 % 2001 och 2,9 % 2002. Denna optimism bygger på att världsekonomin har en begränsad inverkan på EU på grund av den relativt begränsade utrikeshandeln och en ihållande stark inhemsk efterfrågan. Även om man uppnår dessa tillväxtnivåer skulle de emellertid understiga målet med en tillväxt på 3 % eller mer.

3.4. ESK anser att kommissionens egna prognoser är väl optimistiska. EU och medlemsstaterna bör vidta ytterligare åtgärder för att upprätthålla den tillväxt som krävs för att arbetslösheten skall fortsätta att minska. Kommissionen och medlemsstaterna behöver också en mer beslutsam och konsekvent strategi för att verkligen genomföra de tillväxt- och sysselsättningsfrämjande åtgärder som beslutats av rådet.

3.5. Imponerande framsteg har gjorts för att sanera de offentliga finanserna och många medlemsstater har i dag till skillnad från för några få år sedan, budgetsaldon som är nära balans eller som uppvisar överskott. Det finns dock vissa tecken på att beslutsamheten försvagas eftersom det konjunkturrensade budgetunderskottet beräknas öka 2001 trots att det samlade budgetunderskottet fortsätter att minska(5). Denna situation måste övervakas noga eftersom många medlemsstater genomför program för att skapa effektivare skattesystem som främjar sysselsättningen. Detta är en positiv utveckling, men sänkta marginalskatter kan leda till minskade intäkter och större underskott i den offentliga sektorn eller ett mindre eventuellt överskott.

4. Ekonomin i EU på medellång sikt

4.1. Den stora obalans i de internationella betalningarna som har byggts upp under USA:s långa ekonomiska tillväxtperiod och de ihållande problemen i Japan innebär att situationen i världsekonomin på medellång sikt är mindre gynnsam för tillväxten i EU. Detta skulle kunna leda till en återhämtning av eurons värde i omvärlden, vilket skulle minska inflationen i eurområdet och få en dämpande effekt på exportökningen och därmed kräva ytterligare lättnader av de monetära villkoren i EU.

4.2. Ett av motiven bakom EMU var att EU skulle kunna föra en självständig ekonomisk politik. En försämrad situation i omvärlden är följaktligen en möjlighet för Europas beslutsfattare att visa att EU:s ekonomi kan fortsätta att uppvisa stabil tillväxt.

4.3. Förutom en mindre gynnsam situation i omvärlden är de utmaningar som EU står inför på medellång sikt i stort sett desamma som togs upp i de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken för år 2000: 1) att återgå till full sysselsättning, 2) att utveckla en mer dynamisk kunskapsbaserad ekonomi, 3) att förbättra de offentliga finanserna och föregripa demografiska förändringar, däribland att planera för ökande kostnader för en åldrande befolkning, 4) att stärka den sociala sammanhållningen i EU och 5) att öka den miljömässiga hållbarheten. Eftersom detta är mål på medellång sikt är utrymmet för förbättringar från år till år naturligtvis begränsat. Målen skall nås genom makroekonomisk stabilitet och skapandet av en konkurrenskraftigare och mer flexibel inre marknad i EU med hjälp av en effektivare arbetsmarknad, reform av marknaderna för varor och tjänster (särskilt finansiella tjänster) och stimulering av företagande, FoTU, innovation samt förbättring av arbetskraftens kunskaper och kvalifikationer.

4.4. Produktiviteten måste öka för att möjliggöra bättre levnadsstandard och fler arbetstillfällen, vilket kan uppnås genom skapandet av en kunskapsbaserad ekonomi. Den senaste utvecklingen i USA kan ge anledning till att revidera e-ekonomins långsiktiga inverkan på produktiviteten. Den snabba produktivitetsökningen i USA kan ha varit förknippad med höga investerings- och efterfrågenivåer under en ohållbar högkonjunktur.

4.5. Produktiviteten bör också sättas in i ett vidare sammanhang, eftersom en viss del av skillnaden i BNP per anställd mellan EU och USA förklaras av den längre arbetstiden i USA. Högre produktivitet är visserligen önskvärt, men inte till priset av längre arbetstid.

5. Den ekonomiska politiken år 2001

5.1. Trots att den yttre miljön har förändrats är mekanismerna för att uppnå tillväxt och stabilitet desamma. Europeiska centralbanken (ECB) har det största ansvaret för skönsmässiga kortsiktiga anpassningar av den makroekonomiska politiken(6). De allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken ger den skattepolitiska ram inom vilken ECB fastställer räntesatserna. Tidigare skattepolitik har resulterat i att man allmänt anser att skönsmässiga ändringar för makroekonomisk stabilisering inte är önskvärda. Politiken är inriktad på balans eller överskott på medellång sikt, men på kort sikt kommer det totala skatteläget att avgöras av hur de automatiska skattestabilisatorerna fungerar. För att detta system skall bli framgångsrikt är det viktigt att ECB anpassar räntesatserna i god tid och att medlemsstaternas skattepolitik är sådan att de automatiska stabilisatorerna kan fungera fritt.

5.2. Eftersom världsekonomins framtid har sett allt mörkare ut, har kommittén oroat sig över att ECB inte sänkt räntesatserna för att kunna tackla en eventuell nedgång inom EU. Kommittén välkomnar därför ECB:s färska beslut om att sänka räntesatserna med 0,25 %. Med tanke på att den ekonomiska utvecklingen för närvarande är så osäker, förväntar sig kommittén att ECB även i fortsättningen har en flexibel attityd till räntesatserna i den händelse framtidsutsikterna förvärras.

5.3. Kommittén anser att två aspekter på ECB:s roll är oroväckande.

5.4. Den första kan ses som en tolkningsfråga. Som motiv för sina räntepolitiska beslut har banken främst angivit behovet av att behålla en stabil prisnivå genom kontinuerlig övervakning av inflationstrender. Enligt de uppgifter som tidigare citerats i detta yttrande var den underliggande inflationen i euroområdet 2,1 % under 2000 (1,3 % om man bortser från energipriserna). Kommittén befarar att bankens inflationsberäkningar har varit för höga.

5.5. För det andra finns det en kritisk punkt i ECB:s regleringsbestämmelser. Det är inte i sig diskutabelt att ECB:s främsta mål är att bibehålla en stabil prisnivå, men kommittén anser att banken bör betrakta de ekonomiska framtidsutsikterna och balansen mellan valutaintressena ur ett vidare perspektiv när den tar ställning till monetära variabler och i synnerhet räntesatser.

5.6. Konsolideringen av de offentliga finanserna i medlemsstaterna fortsatte under 2000, men detta berodde på den snabba tillväxtens och den minskade arbetslöshetens effekter på inkomster och utgifter. Den offentliga sektorns genomsnittliga underskott var oförändrat på grund av konjunkturrensningen. Den fortsatta förbättring av de offentliga finanserna som är ett mål i stabilitets- och konvergensprogrammen bygger på att tillväxten i den ekonomiska aktiviteten fortsätter att vara tämligen snabb. Att finanspolitiken enligt förutsägelserna lättas upp under detta år råkar kanske vara lämpligt på grund av att takten i den ekonomiska aktiviteten förmodligen minskar. Man bör dock inte fortsätta på samma väg, eftersom en allvarligare nedgång skulle kunna leda till att vissa medlemsstater närmade sig ett alltför stort underskott. I en sådan situation skulle de nuvarande underskotten (som inte är föremål för konjunkturrensning) öka när minskade skatteintäkter och högre socialförsäkringsutgifter skulle tillämpas för att motverka nedgången (dvs. i form av automatisk stabilisator).

5.7. Under det senaste året har kommissionen och rådet gjort en kritisk bedömning av de olika medlemsstaternas finanspolitik. Detta är en nödvändig del av övervakningen av att stabilitets- och tillväxtvillkoren uppfylls. ESK anser dock att man utifrån färska erfarenheter kan se över grunderna för hur man bedömer om denna politik är omotiverat konjunkturförstärkande, och att bedömningen på så vis kan sättas in i ett större sammanhang.

5.8. Kommittén konstaterar med tillfredsställelse att de nominella löneökningarna under 2001, liksom under 2000, har varit och förväntas förbli förenliga med stabila priser, skapande av nya jobb och utvecklingen av produktiviteten. Därmed har löneökningarna backat upp den övergripande makroekonomiska politiken.

5.9. När det gäller euroområdet är det nödvändigt att se till att reallöneökningarna inte sker i snabbare takt än tillväxten(7). Detta gäller inte för enskilda länder. De genomsnittliga löneökningarna kan överstiga den genomsnittliga produktivitetsökningen i områden där inkomstnivåerna ligger under genomsnittet, under förutsättning att löneökningarna inte överskrider produktivitetsökningen inom näringsgrenar som är utsatta för internationell konkurrens. Ännu viktigare är det att löneökningar som överstiger produktivitetsökningen kan bli en viktig faktor av anpassningarna mellan länder i en monetär union. Medan ett land med låg tillväxt och hög arbetslöshet kan låta löneökningarna vara lägre än produktivitetsökningen i syfte att öka konkurrenskraften, kan ett land med hög tillväxt och låg arbetslöshet minska konkurrenskraften genom att bland annat låta löneökningarna överstiga produktivitetsökningen och på så sätt korrigera situationen. Ett inte särskilt konkurrenskraftigt land i en monetär union kan få hjälp att anpassa sig genom att mer konkurrenskraftiga länder förlorar en del av sina kostnadsfördelar till följd av att inflationen varierar i olika medlemsstater.

5.10. Totalt sett bör löne- och prisökningarna i euroområdet naturligtvis inte skapa inflation.

6. Den ekonomiska politiken på medellång sikt

6.1. Den kortsiktiga monetära politik som fastställs av ECB och den finanspolitik som utgår från de allmänna riktlinjerna och ändras av yttre ekonomiska villkor är de faktorer som mest kan påverka de officiella institutionerna och orsaka förändringar i det makroekonomiska klimatet på medellång sikt. Den ekonomiska politiken är därför på medellång sikt inriktad på åtgärder för att förbättra EU:s tillväxtpotential. Alla aspekter på ekonomisk aktivitet omfattas, men följande aspekter är särskilt viktiga:

1. Att effektivisera arbetsmarknaden.

2. Att slå vakt om att produktmarknaderna (varor och tjänster) är effektiva.

3. Att främja effektiviseringen och integrationen av marknaderna för finansiella tjänster inom EU.

4. Att främja utvecklingen av den kunskapsbaserade ekonomin.

5. Att främja företagande.

6. Att öka den miljömässiga hållbarheten.

7. Att förbättra de offentliga finansernas kvalitet och hållbarhet.

8. Att övervaka och reagera på demografiska förändringar, t.ex. en åldrande befolkning och sjunkande födelsetal.

6.2. Att effektivisera arbetsmarknaden

6.2.1. Trots att arbetslösheten fortfarande ligger på en hög nivå finns det indikationer på att det saknas arbetskraft inom vissa regioner och sektorer. Förutom arbetslösheten är antalet icke yrkesverksamma personer även högt inom vissa grupper, särskilt bland kvinnor och äldre. Högre ekonomisk tillväxt är avgörande om man skall kunna uppnå en högre sysselsättningsgrad och minska trycket från en åldrande befolkning. Kommittén välkomnar beslutet från toppmötet i Stockholm(8) om att fastställa delmål för sysselsättningsgraden 2005 på 67 % totalt sett, 57 % för kvinnor och 50 % för åldersgruppen 55-64 år.

6.2.2. De nuvarande skatte- och bidragssystemen måste reformeras om man skall kunna garantera effektiva bidragssystem för dagens och morgondagens generationer och erbjuda incitament för att öka sysselsättningen. Kommittén har redan behandlat dessa frågor i samband med den europeiska sysselsättningsstrategin(9) och medlemsstaternas sysselsättningspolitik(10), och har då hävdat att skatte- och bidragssystemen måste reformeras för att uppmuntra låginkomsttagare, äldre arbetstagare och kvinnor att söka jobb och för att integrera sårbara grupper på arbetsmarknaden.

6.2.3. I ett tidigare yttrande(11) har ESK betonat de problem som rör försöken att öka sysselsättningsgraden bland äldre arbetstagare. Det är mycket viktigt att ändra attityderna. Politiken måste vara framåtblickande och omfatta alla arbetstagare, med åtgärder för att uppmuntra livslångt lärande och anpassningsförmåga och för att uppmuntra arbetsgivare att erbjuda flexibla anställningsformer. Detta bör inbegripa åtgärder för förbättrad hälsa och säkerhet för alla anställda på arbetsplatsen.

6.2.4. ESK välkomnar åtgärder för att främja deltagande på arbetsmarknaden, för att uppmuntra grundutbildning och vidareutbildning och för att uppmuntra rörlighet för kapital och arbetskraft. Kommittén tvivlar dock på att ens dagens relativt låga takt i arbetet med att uppfylla målen kan hållas under de svårare ekonomiska omständigheter som EU snart kan komma att konfronteras med.

6.2.5. ESK konstaterar erkännandet av att bristen på centrala färdigheter påverkar arbetsmarknaden negativt. På grund av en slutsats från Europeiska rådets möte i Stockholm(12) har det funnits förväntningar på att kommissionen skulle inrätta en expertgrupp på hög nivå för kompetens och rörlighet, med uppgiften att lägga fram en handlingsplan för Europeiska rådet våren 2002. ESK beklagar att detta förslag inte har införlivats i de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken 2001.

6.3. Att slå vakt om att produktmarknaderna (varor och tjänster) är effektiva

6.3.1. EU-politiken för att fullborda den inre marknaden är sedan länge central för att öka effektiviteten. Att detta ännu inte har skett beror på att målet är så högt ställt, att det med tiden har utvidgats och att de nationella regeringarna i viss mån har varit ovilliga att helt stödja projektet. Särskilda problem kvarstår när det gäller avregleringen av nätbransch (telekommunikationer, energi), transport, finansiella tjänster, offentlig upphandling, inrättandet av gemenskapspatent, konkurrens och statligt stöd. I allmänhet har framstegen på alla dessa områden varit begränsade sedan toppmötet i Lissabon, men endast de mer betydelsefulla politikområdena kan beaktas här.

6.3.2. Telekommunikationer är centrala för framväxten av kunskapssamhället och en avreglering är nödvändig om priserna skall kunna sänkas och investeringar och innovationer uppmuntras. Kommissionen ser det som nödvändigt att de åtgärder för ytterligare avreglering som förslaget om en inre marknad för kommunikationer innehåller får positiva resultat om en kunskapsbaserad ekonomi skall kunna skapas. Olyckligtvis gick utvecklingen i en oroande riktning då rådet(13) inte kunde beakta uppmaningen från toppmötet i Stockholm att telekommunikationspaketet bör "antas snarast möjligt i år för att erbjuda sektorn samma konkurrensvillkor ... inom hela unionen". Liknande problem har också drabbat initiativen om en gemensam europeisk energimarknad och ett gemensamt europeiskt luftrum. Kommittén beklagar att framstegen sker så långsamt inom dessa näringsgrenar, i synnerhet eftersom de är nära knutna till utvecklingen av den kunskapsbaserade ekonomi som Europeiska rådet strävar efter att införa.

6.3.3. Kommittén stöder också helt och fullt uppmaningen till medlemsstaterna att minska den andel av inremarknadslagstiftningen som ännu inte genomförts och att minska det statliga stödet på de områden där det kan störa konkurrensen på lika villkor på den inre marknaden.

6.4. Främja effektiviseringen och integrationen av marknaderna för finansiella tjänster inom EU

6.4.1. Inrättandet av en marknad för finansiella tjänster inom EU är en annan väsentlig beståndsdel i arbetet med att öka konkurrenskraften. Marknaden för finansiella tjänster är inte bara en viktig näringsgren i sig själv: en effektiv finansmarknad är dessutom viktig om man vill uppmuntra investeringar, och en integrerad finansmarknad utgör ett viktigt anpassningsinstrument i valutaunioner. Innehav av tillgångar och långivning över nationsgränserna är en viktig mekanism när det gäller att stabilisera inkomsterna i händelse av chocker. Inte heller på detta område har medlemsstaterna helhjärtat omsatt reformåtagandena i praktiken. Den kompromissöverenskommelse som man nådde fram till i fråga om Lamfalussyförslaget i Stockholm skulle kunna försvåra regleringen av de finansiella tjänsterna.

6.5. Att främja utvecklingen av den kunskapsbaserade ekonomin

6.5.1. Att främja och stärka ett kunskapsbaserat samhälle och en kunskapsbaserad ekonomi är nu väsentligt. Viktiga beståndsdelar i genomförandet är bl.a. mängden av och effektiviteten i forsknings- och utvecklingsarbetet, användningen av nya tekniker (särskilt Internet) samt utbildningen av arbetskraften i användningen av ny teknik. Kommittén har redan granskat några av de frågor som rör den kunskapsbaserade ekonomin i rapporten om Europeiska rådets möte i Lissabon(14), särskilt konsekvenserna för sysselsättningen(15). I dessa yttranden betonades kunskapssamhällets snabba utveckling och vittgående inflytande, faktorer som innebär att det får djupgående konsekvenser för ekonomin och samhället. Detta innebär att förmågan att använda ny teknik är en grundläggande kunskap som alla måste ha, och detta måste återspeglas i utbildningen på alla nivåer. Det innebär också att FoU och innovationsförmåga blir ännu viktigare, liksom företagandet.

6.5.2. Kommittén välkomnar därför förslaget att stimulera FoU, förbättra det rättsliga skyddet av immateriella tillgångar, genomföra handlingsplanen e-Europa och förbättra IKT-kunskaperna på både grundläggande och hög nivå. De skiftande framgångarna för EU-patentet visar åter på klyftan mellan retorik och konkreta resultat inom detta område. Det finns också utrymme för förbättring när det gäller inriktning och funktion inom EU:s forskningsprogram.

6.5.3. Investeringar, både offentliga och privata, är av väsentlig betydelse om den kunskapsbaserade ekonomin skall kunna utvecklas. Kommittén noterade i sin rapport om de ekonomiska riktlinjerna för år 2000(16) att investeringarna uttryckt i procent av BNP hade sjunkit avsevärt sedan början av 1970-talet. Bristen på nya initiativ för att stimulera privata investeringar är oroande eftersom den aktuella politiken har misslyckats med att öka investeringskvoten inom EU. Kommittén är fortfarande angelägen om att de offentliga investeringarna, som har minskat kraftigt i samband med konsolideringen av de offentliga finanserna, återställs så att de utgör ett väsentligt bidrag till utvecklingen av nödvändig infrastruktur och nödvändiga kunskaper. Därför stöder kommittén kommissionens rekommendation till medlemsstaterna att omdirigera de offentliga utgifterna i syfte att öka humankapitalet och det fysiska kapitalet.

6.6. Att främja företagande

6.6.1. För att en verkligt dynamisk ekonomi skall kunna uppstå behövs tillräcklig företagsamhet, vilket saknas i Europa. Företagandet ökade något i samband med uppgången inom IT-branschen under 1999 och 2000, men har sedan dess minskat igen. Att kommissionen inte utarbetat en verkningsfull rapport om vikten av minskade startkostnader för företagen är kännetecknande för bristen på framsteg inom området. Tillgången till riskkapital är av stor betydelse om man vill öka företagandet, och detta är ytterligare ett område där det borde finnas en gemensam finansiell marknad. Lagstiftningen i de flesta medlemsstater är också något som hämmar dynamiken i EU-ekonomin, även om det finns små tecken till förändring, t.ex. utvecklingen av Societas Europaea, stadgan för Europabolag.

6.7. Att öka den miljömässiga hållbarheten

6.7.1. Kommittén anser att hållbarhet är en övergripande fråga som bör prägla alla områden av EU-politiken. Detta behandlas i ett särskilt yttrande. Endast miljöaspekterna berörs i föreliggande yttrande. Kommittén välkomnar förslaget att medlemsstaterna bör införa och stärka marknadsbaserade instrument för att uppfylla miljöpolitiska mål. En permanent ökning av bränslekostnaderna bör inkluderas i priset så att man uppnår den nödvändiga marknadsanpassningen av användningen. De olika reaktionerna på oljeprisförändringar visar tydligt på det problem som har uppstått som en följd av att man inte kunnat enas om en lämplig ram för energibeskattning på EU-nivå. Där höjda energipriser får mycket negativa sociala konsekvenser för vissa befolkningsgrupper bör medlemsstaterna granska möjligheterna till riktad kompensation, inom ramen för EU-politiken på andra områden.

6.8. Att förbättra de offentliga finansernas kvalitet och hållbarhet

6.8.1. De kortsiktiga inslagen i förvaltningen av den offentliga sektorns finanser diskuteras kortfattat i punkt 5.6. Kommittén anser att bestämmelserna, som utvecklats som en integrerad del av det nya regelverket, på ett nyttigt sätt har bidragit till ordning i medlemsstaterna.

6.8.2. Det finns dock två aspekter på politiken för förvaltning av den offentliga sektorns finanser som behöver bearbetas ytterligare.

6.8.2.1. För det första måste den långsiktiga förvaltningen av den offentliga sektorns finanser uttryckligen ta hänsyn till de sannolika budgetkonsekvenser som demografiska förändringar får. Detta kommer att påverka planeringen av pensionssystemet, hälsovården och samhällstjänsterna. Kommittén menar att detta särskilda problem bör angripas snarast möjligt.

6.8.2.2. För det andra finns i de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken stöd för en ytterligare minskning av statsskulden. Fördelarna med minskade återbetalningar erkänns visserligen, men det finns nu eventuellt ett behov av att justera bestämmelserna. En del av den offentliga upplåningen har använts till åtgärder som direkt bidrar till ekonomisk tillväxt och kan därför jämställas med privata företags investeringsbeslut. Annan upplåning kan helt enkelt ha gjorts i stället för skatteuttag. Kommittén föreslår att politiken för förvaltningen av den offentliga skulden ses över och att förvaltningen görs mer flexibel.

6.9. Att övervaka och reagera på demografiska förändringar, t.ex. en åldrande befolkning och sjunkande födelsetal

6.9.1. EU står inför en situation med en åldrande befolkning som ett resultat av ökad livslängd och lägre födelsetal. Alla strategier för att komma till rätta med problemet med en åldrande befolkning måste ta hänsyn till båda dessa företeelser samt till konsekvenserna för invandringspolitiken. En åldrande befolkning kommer att drabba de offentliga finanserna genom ökade kostnader för pensioner och större krav på sjukvård och sociala tjänster, vilket påverkar beskattningen.

6.9.2. Man kan förbereda sig för att möta problemet med en åldrande befolkning på i huvudsak tre sätt: För det första kan man sträva efter hög sysselsättning inom EU, för det andra kan man reformera pensionssystemen och för det tredje kan man se till att de offentliga finanserna är hållbara. Sysselsättningen kommer inte att behandlas ytterligare här eftersom den redan har diskuterats i punkt 6.2 i detta yttrande. När det gäller reformering av pensionssystemen har framgångarna varit växlande. Kommittén är väl medveten om problemen och menar att det visserligen vore lämpligt att bygga upp ett samförstånd kring behovet av reformer bland arbetsmarknadens parter, men att detta inte får användas för att fördröja processen. Fördröjningar gör bara problemen värre och mer svårlösta.

6.9.3. Kommittén noterar med oro trenden mot att begränsa möjligheterna att få statlig pension, som för många är den huvudsakliga inkomstkällan efter pensioneringen. Om inte pensionspolitiken reformeras bidrar det till de svårigheter att uppnå hållbarhet i de offentliga finanserna som redan omnämnts i punkt 4.3. Kommittén anser att man för att nå en tillfredsställande lösning kan behöva vidta åtgärder inte bara när det gäller tjänstepensioner och privata pensioner, utan också i fråga om de statliga pensionssystemen.

7. Slutsatser

7.1. Kommittén välkomnar de nya allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken 2001 och den allmänna strävan att göra unionen till världens mest konkurrenskraftiga och dynamiska kunskapsbaserade ekonomi. Dessa strävanden måste omsättas till konkreta resultat.

7.2. Kommissionens bedömning att tillväxttakten i ekonomin kommer att sjunka något är enligt kommitténs åsikt alltför optimistisk. Det kan bli nödvändigt att vidta snabba åtgärder för att avvärja en plötslig försämring av EU:s ekonomi på grund av påverkan från omvärlden. Med tanke på att denna risk ligger i vågskålen är det viktigt att ECB även i fortsättningen har en öppen inställning till räntesatserna som en flexibel beståndsdel i EMU-politiken.

7.3. Kommittén anser också att det är viktigt att rådets retorik när det gäller strukturreformer och utvecklingen av den kunskapsbaserade ekonomin motsvaras av relevanta politiska åtgärder. Den långsamma takten och de begränsade reformerna på områden som telekommunikationer, gemenskapspatent och finansiella tjänster ger upphov till farhågor när det gäller unionens förmåga att uppfylla sina ambitiösa mål.

7.4. Problemen med att omsätta ord i handling finns också på nationell nivå, där framgångarna är skiftande när det gäller reformeringen av skatter, socialförsäkringssystem och pensioner.

7.5. Kommittén stöder målet att säkerställa hållbarhet i de offentliga finanserna, men det får inte ske på bekostnad av offentliga investeringar eftersom de är väsentliga för uppbyggnaden av den infrastruktur och det humankapital som krävs i ett kunskapsbaserat samhälle. Viktigt är också att företagen, liksom regeringarna, bör fortsätta investera i utbildning och fortbildning av arbetskraften. Detta bör också uppmuntras av EU:s och de nationella regeringarnas politik.

7.6. Om inte de allmänna ekonomiska riktlinjerna 2001 genomförs på ett mer dynamiskt sätt finns risken att det övergripande målet att bli den mest dynamiska kunskapsbaserade ekonomin inte uppnås. Detta skulle i sin tur få negativa effekter på möjligheterna att uppnå sysselsättningsmålen och hantera framtidens demografiska utmaningar.

7.7. Kommittén anser därför att de allmänna ekonomiska riktlinjerna 2001 snabbt och effektivt bör omsättas i praktiken.

Bryssel den 31 maj 2001.

Ekonomiska och sociala kommitténs

ordförande

Göke Frerichs

(1) Kommissionens rekommendationer för de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och gemenskapens ekonomiska politik; ECFIN/228/01, 25 april 2001.

(2) Ordförandeskapets slutsatser, Europeiska rådet i Lissabon, 23-24 mars 2000, stycke 5.

(3) ESK:s yttrande om "Allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken år 2000", EGT C 139, 11.5.2001.

(4) Rapport från kommissionen om genomförandet av 2000 års allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken, 7 mars 2001, KOM(2001) 105 slutlig, s. 7 och 37.

(5) Kommissionens rekommendation till allmänna riktlinjer för medlemsstaternas och gemenskapens ekonomiska politik år 2001, KOM(2001) 224 slutlig, s. 9.

(6) ESK:s yttrande om "Samordning av den ekonomiska politiken som en följd av EMU", EGT C 139, 11.5.2001.

(7) Kommissionens rekommendation till allmänna riktlinjer för medlemsstaternas och gemenskapens ekonomiska politik, s. 10.

(8) Ordförandeskapets slutsatser, Europeiska rådet i Stockholm, 24 mars 2001, punkt 9.

(9) "Halvtidsöversyn av de tre processer som ligger till grund för den europeiska sysselsättningsstrategin", EGT C 139, 11.5.2001.

(10) EGT C 14, 16.1.2001.

(11) Kommissionens rekommendation till allmänna riktlinjer, EGT C 14, 16.1.2001.

(12) Ordförandeskapets slutsatser, Europeiska rådet i Stockholm, 24 mars 2001, punkt 15.

(13) Europeiska unionens råd, Transport/telekommunikation, rådets 2340:e möte, Luxemburg 4-5 april 2001, 587/01 (Presse 131).

(14) ESK:s yttrande om "Sysselsättning, ekonomiska reformer och social sammanhållning - Mot ett Europa i innovationens och kunskapens tecken", EGT C 117, 26.4.2000.

(15) ESK:s yttrande om "Ny kunskap, nya arbetstillfällen", EGT C 14, 16.1.2001.

(16) ESK:s yttrande om "Allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken år 2000", EGT C 139, 11.5.2001.