[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |

Bryssel den 15.10.2009

KOM(2009)536 slutlig

MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPAPARLAMENTET, RÅDET, EUROPEISKA EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN OCH REGIONKOMMITTÉN

Utveckling av den internationella dimensionen av EU:s integrerade havspolitik

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

Behov och syfte 3

1. Centrala teman för en EU-plattform för internationella havsfrågor 3

2. Främjande av EU:s roll i multilaterala forum 7

3. Regionalt samarbete inom gemensamma havsområden 9

4. Utveckling av bilaterala relationer med centrala partner 10

EU:s politiska dagordning 10

Behov och syfte

Hållbar utveckling är en central fråga på EU:s politiska dagordning, och den integrerade havspolitiken spelar en viktig roll för att detta mål ska kunna uppnås. Haven betyder mycket för Europa, och i Europas olika hav och utmed dess långa kustlinjer bedrivs sedan länge omfattande maritim verksamhet, som fortfarande är viktig ur ekonomisk, miljömässig och social synvinkel. Syftet med den integrerade havspolitiken är att främja en hållbar tillväxt i den maritima ekonomin i synnerhet och i kustregionerna i allmänhet, genom att förbättra samordningen mellan politiken inom olika sektorer och ta fram övergripande verktyg. På så vis kommer vi att kunna utveckla integrerade lösningar på problem på det maritima området.

Om den integrerade havspolitiken ska ge önskade resultat kan den dock inte begränsas till Europa. Marina ekosystem och maritima ekonomier sträcker sig över nationella gränser, och i den integrerade havspolitiken kan man inte bortse från vad som händer utanför Europas gränser. Många av de mest akuta problem som kräver en integrerad strategi kan inte hanteras på ett effektivt sätt utan ett stabilt internationellt samarbete. Detta gäller dels problem som är uppenbart globala, såsom klimatförändring, förlust av biologisk mångfald, hållbar användning av marina resurser, rättvis konkurrens inom sjöfart och varvsindustri och främjande av anständiga arbetsvillkor inom dessa sektorer, dels mer regionala frågor, till exempel behovet att skydda miljön mot påverkan av viss maritim verksamhet i Medelhavet och Östersjön. I bägge fallen står det klart att EU måste hantera frågorna genom internationella partnerskap. Vi har ett otvetydigt ansvar som både global aktör och regional partner att göra vår del och också gå i täten för att lösa problem på det maritima området.

När det gäller problem i de regionala hav som gränsar till EU har kommissionen redan utarbetat, eller kommer den inom kort att utarbeta, meddelanden där den ger sin syn på vilka åtgärder som krävs. Det regionala tillvägagångssättet är resultatet av krav från Europeiska rådet att kommissionen ska ta stor hänsyn till de regionala särdragen då den fortsätter att utveckla dagordningen för den integrerade havspolitiken.

Det här meddelandet kompletterar det regionala tillvägagångssättet genom att det undersöks hur den integrerade havspolitiken bör utvidgas till internationella sammanhang. Det föreslås att det skapas en EU-ram för en global integrerad strategi för havsfrågor. I meddelandet beskrivs hur EU:s inflytande som internationell aktör på det maritima området bör stärkas på multilateral nivå. Detta skulle också underlätta det regionala samarbetet med grannländer med vilka EU delar havsområden, och bidra till närmare bilaterala relationer med centrala partner. Ansträngningarna inom ramen för den internationella dimensionen av EU:s integrerade havspolitik kommer att överensstämma med EU:s övergripande politik för yttre förbindelser och utvecklingspolitik.

CENTRALA TEMAN FÖR EN EU-PLATTFORM FÖR INTERNATIONELLA HAVSFRÅGOR

Vid 2002 års världstoppmöte i Johannesburg om hållbar utveckling fastställdes ambitiösa globala mål för att återställa den ekologiska balansen och en optimal produktivitet i haven. Bland annat förespråkas ett program för integrerad ekosystembaserad förvaltning av hav och kuster, åtgärder för att minska förlusten av den marina biologiska mångfalden, nätverk av skyddade marina områden och insatser för att återställa en god biologisk status för världens fiskbestånd. De sistnämnda insatserna fokuseras på bekämpningen av olagligt, orapporterat och oreglerat fiske, en minskning av fiskekapaciteten när så krävs och uppnåendet av maximal hållbar avkastning senast 2015.

EU har gjort stora framsteg mot många av dessa mål och står fast vid att uppnå alla målen. Det återstår dock mycket att göra på några områden, och vissa problem har blivit mer framträdande under de senaste åren, varav en del är långsiktiga, t.ex. klimatförändringen, och andra uppträder mer sporadiskt, t.ex. sjöröveri. EU är angeläget om att bidra till uppbyggnaden av det internationella samfundets kapacitet att klara av både nuvarande och framtida problem på det maritima området.

Internationell förvaltning på grundval av rättsregler

Ju mer globaliseringen ökar desto större blir trycket på vår planets marina ekosystem. Om vi ska klara de påfrestningar detta kan leda till är det nu viktigare än någonsin att det fastställs tydliga och uttryckligen gemensamma regler som är lätta att genomdriva. FN:s havsrättskonvention från 1982 är fortfarande det viktigaste dokumentet på det här området och kompletteras på fiskeriområdet av FN:s avtal om fiskbestånd. Trots upprepade uppmaningar från det internationella samfundet, framför allt FN:s generalförsamling i dess bägge årliga resolutioner på området, är det dock flera länder som fortfarande inte är part i och inte har genomfört de här instrumenten. EU bör främja konkreta framsteg på detta område, eftersom det bästa sättet att uppnå resultat är att agera globalt. EU bör också ge stöd till utvecklingsländer så att de inte hamnar på efterkälken på grund av bristen på lämpliga medel.

Globalt medlemskap i FN:s havsrättskonvention bör vara en av EU:s prioriteringar och kan främjas genom en dialog med de länder som ännu inte undertecknat konventionen. EU kommer att fortsätta att stödja FN:s ansträngningar för att se till att den konventionen och andra viktiga internationella avtal på det maritima området ratificeras av partnerländer och att ändamålsenliga internationella instrument för övervakning och kontroll av tillämpningen av lagstiftning stärks på lämpligt sätt. EU kommer därför att rekommendera och främja att dessa centrala instrument ratificeras och genomförs i samband med bilaterala förhandlingar och avtal på området. I samband med policyprojekt som förlängningen av det allmänna preferenssystemet (planeras till 2015) bör havsförvaltning få en mer framträdande plats.

EU bör också främja en bättre användning av institutioner som inrättats inom ramen för havsrättskonventionen och se till att unionen på lämpligt sätt representeras i alla dessa institutioner.

Skydd av den marina biologiska mångfalden, bland annat på fritt hav

EU stöder helhjärtat olika åtaganden och initiativ för att skydda den marina miljön i flera havsområden som regleras av globala och/eller regionala konventioner. EU bör bekräfta sitt stöd för det arbete för den marina biologiska mångfalden som har bedrivits inom ramen för konventionen om biologisk mångfald. Det rör sig bland annat om beslutet att fastställa ett antal kriterier för identifiering av områden utanför nationell jurisdiktion som behöver skyddas, upprättandet av en förteckning över havsområden som uppfyller kriterierna liksom utarbetandet av riktlinjer för bedömning av miljöpåverkan av verksamhet som bedrivs på fritt hav.

Havsrättskonventionen innehåller allmänna skyldigheter att skydda den marina miljön och samarbeta, men det finns inte några mekanismer för att vidta kraftfulla åtgärder på fritt hav genom en övergripande strategi. EU förespråkar också ett integrerat tillvägagångssätt för skydd och hållbar användning av marin biologisk mångfald i områden utanför nationell jurisdiktion. EU har därför föreslagit ett genomförandeavtal för havsrättskonventionen, som skulle kunna spela en viktig roll för att täppa till luckorna i gällande regelverk, framför allt när det gäller upprättandet av skyddade marina områden på fritt hav.

Fisket får stora konsekvenser för den biologiska mångfalden. EU arbetar ständigt för att minska flottornas överkapacitet, utrota det olagliga, orapporterade och oreglerade fisket och förbjuda fiskemetoder som orsakar allvarliga skador på de marina ekosystemen. EU stöder också utvecklingsländer som är mycket beroende av marina resurser så att de ska använda resurserna på ett hållbart sätt, samtidigt som den ekonomiska och sociala utvecklingen främjas.

2008 antog rådet förordning (EG) nr 734/2008 om skydd av känsliga marina ekosystem mot de negativa verkningarna av fiske med bottenredskap på öppet hav , som införlivar UNGA-resolution 61/105 i EU-rätten. EU arbetar nu för att resolutionen i praktiken ska genomföras globalt.

Klimatförändring

Enligt dagens prognoser väntas klimatförändringen få en lång rad omfattande ekologiska, sociala och ekonomiska konsekvenser, framför allt för öar och kustsamhällen.

Hav och kuster är inte bara områden som kommer att påverkas, utan skulle också kunna ge viktiga bidrag till effektiva begränsningsstrategier, bland annat utvecklingen av nya energikällor (t.ex. alternativa förnybara energikällor) och teknik för lagring av koldioxid. Ytterligare ansträngningar krävs i flera maritima sektorer för att minska den klimatförändring människan ger upphov, bland annat behövs en global sektorsåtgärd för att minska utsläppen från fartyg. Internationella sjöfartsorganisationen (IMO) har ett ansvar för att underlätta utvecklingen och antagandet av sådana globala åtgärder för utsläppsminskning, och EU ser fram emot att detta arbete kommer att avslutas inom en snar framtid. EU har utarbetat en strategi för att minska utsläppen av växthusgaser och minimera sårbarheten för klimatförändringens troliga effekter genom anpassningsstrategier. Unionen måste nu intensifiera sina ansträngningar för att det ska inrättas ett klimatförändringsavtal för tiden efter 2012 i samarbete med partnerna inom FN:s ramkonvention om klimatförändringar. EU bör också fortsätta att ge tekniskt och ekonomiskt stöd till kust- och önationer i utvecklingsvärlden för anpassning till klimatförändringens effekter[1], genom initiativ som den globala klimatförändringsalliansen[2], och även för att hjälpa partnerländer att upprätta långsiktiga nationella anpassningsplaner.

Säkerställande av sjösäkerhet, sjöfartsskydd och fri sjöfart

Sjöfartens tillväxt har inneburit att sjösäkerheten blivit en fråga av största vikt för EU. I och med att det tredje sjösäkerhetspaketet antogs den 11 mars 2009 har EU nu ett av de mest omfattande och långtgående regelverken för att garantera sjöfartens säkerhet, framför allt genom en konsekvent tillämpning av internationella bestämmelser.

Att garantera den fria sjöfarten och sjöfartsskyddet liksom gods- och passagerartransporternas kontinuitet är av mycket stor betydelse för EU. Det är därför som EU har åtagit sig att fortsätta att utan onödiga dröjsmål genomföra och kontrollera efterlevnaden av alla tillämpliga internationella instrument på det här området. EU förväntar sig att dess partner kommer att göra detsamma och garantera ömsesidigt och likvärdigt skydd för EU:s maritima verksamhet utanför EU:s vatten.

Sjöröveri och väpnade rån till sjöss är ett allvarligt hot inte bara mot maritim verksamhet i sig, utan också mot en lång rad internationella ekonomiska intressen och säkerhetsintressen. EU har bidragit aktivt till utvecklingen av internationella insatser för att bekämpa detta gissel, framför allt inom ramen för FN. EU anser att det är nödvändigt med stärkt internationellt samarbete för att bekämpa sjöröveri och de bakomliggande orsakerna, genom både sjömilitära och civila åtgärder. Man är dock medveten om att ordningen måste återställas på land för att det ska vara möjligt att på ett effektivt sätt bekämpa sjöröveri i de regioner som är mest drabbade.

Främjande av anständigt arbete i de maritima sektorerna

Sjötransporter, sjöfart, varvsindustri och fiske är kraftigt globaliserade sektorer av ekonomin och att främja arbetsvillkor som överensstämmer med internationellt erkända normer är av avgörande betydelse för konkurrens och social rättvisa. På grundval av ILO-instrument och Europeiska rådets slutsatser om anständigt arbete för alla bör EU intensifiera insatserna i samarbete med sina partner för att ytterligare främja anständigt arbete i de maritima sektorerna.

Bättre kunskap om havet

Forskning och teknik kommer att vara en central faktor för att åstadkomma en verkligt hållbar ekonomisk tillväxt inom havsrelaterade verksamheter. Det kommer att krävas oavbruten forskning för att vi ska kunna undersöka och förstå havens potential och problem, förbättra ekoeffektiviteten i befintliga maritima processer och hitta lösningar på problemet med ett ohållbart överutnyttjande av resurser, genom en ekosystembaserad strategi. EU och dess partnerländer måste öka deltagandet i storskaliga internationella forskningsprogram som sträcker sig utanför nationell jurisdiktion, och i djuphavsforskning, såsom rekommenderas i EU:s strategi för havs- och sjöfartsforskning[3]. På så vis blir det lättare att identifiera gemensamma intressen och ömsesidig nytta och utarbeta gemensamma åtgärder avseende viktiga internationella åtaganden, samtidigt som man på bästa sätt utnyttjar resultaten av pågående projekt med tredjeländer som finansierats genom sjätte och sjunde ramprogrammen för forskning.

FRÄMJANDE AV EU:S ROLL I MULTILATERALA FORUM

En av hörnstenarna i EU:s yttre förbindelser är effektiv multilateralism[4], som anses vara den mest aktiva, icke-diskriminerande och allomfattande vägen att åstadkomma internationell förvaltning. EU:s resultat som aktör inom befintliga multilaterala system bör dock förbättras när det gäller havsfrågor. EU bör konsekvent sträva efter medlemskap i internationella organisationer som är av betydelse för havsfrågor, trots den komplexa behörighetsfördelningen mellan EU och dess medlemsstater. Svårigheterna för traditionella mellanstatliga organisationer att ta hänsyn till EU:s särdrag måste övervinnas.

Kommissionen är övertygad om att EU-institutionernas och medlemsstaternas all verksamhet bör överensstämma med principen om enighet i EU:s representation utåt. EU måste sträva efter fullvärdigt medlemskap och maximalt deltagande i alla avtal och organisationer på det här området. Gemensamma eller samordnade ståndpunkter bör antas i linje med skyldigheten till lojalt samarbete. EU måste tala med en mun eller i alla händelser ge ett konsekvent budskap om unionen ska kunna öka sitt inflytande i viktiga multilaterala forum.

FN-forum

Genom sina årliga resolutioner om hav och havsrätt liksom om hållbart fiske har FN:s generalförsamling en central roll när det gäller att föra fram havsfrågor på global nivå. I framtiden bör EU:s deltagande i FN stärkas så att EU får mer inflytande. EU bör också försöka att se till att de texter som antas för de bägge årliga resolutionerna förenklas och inriktas på gemensamma strategiska prioriteringar.

De årliga sammanträdena inom FN:s informella rådgivningsprocess gällande havsrätt har blivit inflytelserika vid fastställandet av prioriteringarna för havsfrågor. Vikten av dessa processer bör framhållas och processerna bör aktivt upprätthållas.

Det senaste bindande instrument som antagits inom ramen för FN:s livsmedels- och jordbruksorganisation (FAO) är från 1993 ( Compliance agreement ), men FAO är fortfarande ett viktigt forum för diskussion av internationella fiskerifrågor, framför allt för att garantera ett brett deltagande från utvecklingsländerna sida. EU bör fortsätta att spela en aktiv roll i detta forum.

Sedan 2005 tillämpar kommissionen och medlemsstaterna en samordningsprocess före möten i Internationella sjöfartsorganisationen (IMO) som gör det möjligt att förbereda gemensamma eller samordnade ståndpunkter och inlämning av gemensamma förslag i frågor där EU är behörigt eller har ett intresse. Kommissionen arbetar för att stärka EU:s roll inom IMO, genom att formalisera EU:s samordningsmekanism och se till att unionen får formell observatörsstatus, om inte fullvärdigt medlemskap[5]. Detta kommer inte att påverka EU-medlemsstaternas rättigheter och skyldigheter som avtalsslutande parter i IMO.

Internationella arbetsorganisationen (ILO) är en viktig partner för EU när det gäller samarbete och normer för arbete till sjöss, och ILO har en central roll att spela för att skapa anständiga arbetsvillkor. I överensstämmelse med slutsatserna från världstoppmötet 2005 och ministerförklaringen från högnivåmötet i FN:s ekonomiska och sociala råd 2006 kommer kommissionen att fortsätta att främja anständigt arbete för alla i all sin interna och externa politik, som ett av de främsta sätten att främja konkurrenskraft, hållbar utveckling och rättvis globalisering.

Andra mellanstatliga forum

Antalet regionala fiskeriorganisationer (RFMO) har ökat kraftigt under de senaste åren liksom deras betydelse som viktiga forum för bevarande och förvaltning av internationella fiskbestånd[6]. Trots detta har organisationerna fortfarande inte lyckats att förhindra överutnyttjandet av många fiskbestånd och den förstörelse av marina ekosystem inom deras ansvarsområden som blir följden av detta. EU bör öka sina ansträngningar för att stärka de regionala fiskeriorganisationernas arbete så att de kan förbättra sina resultat och göra sina åtgärder globalt samstämmiga.

Under de senaste åren har EU för första gången börjat att utarbeta gemensamma ståndpunkter i Internationella valfångstkommissionen. EU:s begränsade observatörsstatus utgör dock ett hinder för dess åtgärdsmöjligheter.

I regionala havskonventioner behandlas skyddet av den marina miljön från ett integrerat perspektiv, med hänsyn till den kumulativa belastningen. Sådana konventioner bör spela en central roll under de kommande åren när det gäller genomförandet på regional nivå av ramdirektivet om en marin strategi. Inom ramen för det integrerade tillvägagångssättet för havsfrågor bör EU garantera samstämmighet och eftersträva samordningsfördelar mellan olika forum, till exempel mellan miljökonventioner (såsom regionala havskonventioner och konventionen om internationell handel med utrotningshotade arter av vilda djur och växter) och regionala fiskeriorganisationer eller IMO-instrument[7].

OECD har utvecklat expertkunskap inom flera maritima sektorer och varit värd för politiska diskussioner på dessa områden. OECD kan därför bli ett viktigt forum för utbyte och vidareutveckling av bästa praxis när det gäller integrerade havsstrategier.

Informella processer

EU bör vara mer aktivt i internationella informella processer (”second track”), på samma sätt som i arbetsgruppen mot illegalt, orapporterat och odeklarerat fiske på fritt hav (2003–2006). EU bör också vara mer framträdande inom framför allt Internationella naturvårdsunionen och Global Forum on Oceans, Coasts, and Islands , som är ett internationellt forum för dialog i havsfrågor mellan flera parter och som ska bidra med information till och stödja formella processer inom FN.

REGIONALT SAMARBETE INOM GEMENSAMMA HAVSOMRÅDEN

Allmänna förutsättningar

Den integrerade havspolitiken utgörs inte av enhetlig politik för alla sammanhang. I stället är syftet att främja åtgärder som är anpassade till de olika behoven i Europas skiftande kustregioner och de olika hav som omger den europeiska kontinenten. För att garantera att genomförandet av den integrerade havspolitiken verkligen inriktas på svårigheterna i kustsamhällena och för att underlätta en bättre havsförvaltning håller kommissionen på att utarbeta olika strategier som är anpassade till varje havsområde. Eftersom problemen på det maritima området rör alla kustländer måste strategier för ett havsområde utarbetas i nära samarbete med angränsande partnerländer.

Regionala strategier har redan lanserats för Arktis[8], Östersjön[9] och Medelhavet[10], och det är nu mycket viktigt att strategierna godkänns och genomförs. Kommissionen har för avsikt att utarbeta liknande strategier för andra havsområden.

Det finns många frågor som skapar gemensamma problem i EU:s del av Atlanten, t.ex. överfiske, föroreningar från fartyg, eutrofiering och marint avfall. Det vidtas åtgärder inom ramen för Osparkonventionen för att anpassa de strategiska målen till målen för ramdirektivet om en marin strategi. Turismsektorns kraftiga tillväxt i ekonomierna i Atlantregionen och det stärkta skyddet av dessa naturområden är viktiga frågor som måste tas upp. Atlantområdet har också stor potential när det gäller att utvinna förnybar energi ur havet: stor utvecklingspotential finns när det gäller vindturbiner, tidvattenenergi, havsströmmar och vågenergi.

Även i Svarta havet finns stora problem med t.ex. eutrofiering, kemiska föroreningar, hot mot den biologiska mångfalden och allvarlig minskning av de levande marina resurserna, framför allt beroende på otillräckliga bevarandeåtgärder för fisket i havsområdet. Bukarestkonventionen om skydd av Svarta havet mot förorening är fortfarande den enda viktigare regionala havskonvention i Europa[11] som EU inte är part i, vilket naturligtvis utgör ett hinder för ett större EU-deltagande i miljöskyddsåtgärder. Inom ramen för EU:s initiativ för Svartahavssynergin utvecklas flera sektorspartnerskap avseende miljö, transport och energi för genomförande av projekt av regional betydelse med hjälp av resurser från EU:s budget och andra källor, bland annat internationella finansiella institut.

Samarbete på regional nivå om verktyg inom EU:s integrerade havspolitik

Kommissionen har också för avsikt att främja regionalt samarbete för att ta fram övergripande verktyg för integrerat beslutsfattande. Detta gäller framför allt integrerad övervakning av maritima verksamheter, bättre kunskap i havsfrågor, fysisk planering i kust- och havsområden och integrerad förvaltning av kustområden tillsammans med tredjeländer som delar havsområden med EU.

Inom ramen för ramdirektivet om en marin strategi bör EU fortsätta att försöka intensifiera dialogen med angränsande partnerländer om ett stärkt skydd av den marina miljön på både bilateral och regional nivå, bland annat genom de regionala havskonventionerna.

UTVECKLING AV BILATERALA RELATIONER MED CENTRALA PARTNER

DIALOG er är hörnstenen i EU:s strategi för samarbete med internationella partner och utgör en plattform för skapande av allianser, främjar ömsesidig förståelse och möjliggör utbyte av bästa praxis.

Det har inletts en dialog inom flera sektorer med centrala partner i frågor av betydelse för den integrerade havspolitiken, såsom sjötransporter, varvsindustrin, miljöfrågor, sysselsättning och sociala frågor och förvaltning av fiskeresurser. Dialogerna bygger vanligtvis på antingen överenskommelser eller samförståndsavtal.

Många gemensamma drag kan identifieras när det gäller principer, mål och metoder i den havspolitik som nu håller på att växa fram i några av EU:s viktigaste internationella partnerländer (t.ex. Kanada, Norge, Japan, USA, Brasilien, Indien, Ryssland och Kina). Framför allt konstaterar alla att det behövs integrerade strategier för att främja skydd och en hållbar användning av haven och en hållbar tillväxt i kustregioner.

Kommissionen har för avsikt att successivt utvidga sektorsdialogerna till ett mer övergripande samarbete i globala havsfrågor. Den bör då sträva efter att öka insynen och överensstämmelsen mellan olika berörda sektorer så att samordningsfördelarna bättre kan identifieras. Främst ska övergripande frågor diskuteras, såsom övervakning av maritima verksamheter, kunskap i havsfrågor, integrerad förvaltning av kustområden och utveckling av havsteknik. Frågorna bör också inriktas på teman som finns med på dagordningen för kommande multilaterala möten för att främja ömsesidigt stöd och eventuellt utveckla gemensamma initiativ.

EU bör koncentrera sig på att utveckla sina förbindelser med de internationella partner som redan har en integrerad havspolitik eller som vidtar konkreta åtgärder i den riktningen och som vi tidigare har bedrivit ett tätt samarbete med i multilaterala forum.

EU:s politiska dagordning

En integrerad strategi för havsfrågor håller på att bli modellen för havsförvaltning världen över, och EU:s integrerade havspolitik är en föregångare på det här området. För att dra nytta av detta förhållande och se till att alla fördelar med den integrerade politiken utnyttjas inom unionen måste EU dock upprätthålla och stärka sitt inflytande på den internationella debatten. I linje med sin tro på multilateralt beslutsfattande genom samarbete bör EU därför stödja och uppmuntra att ekosystembaserade principer, verktyg och processer som överensstämmer med den integrerade havspolitiken antas i stor utsträckning. Detta är dessutom en förutsättning för en effektiv integrerad förvaltning av EU:s egna vatten.

EU bör framför allt göra följande:

1. Stärka sin roll som global aktör genom ökat och mer enhetligt deltagande i multilaterala forum, i överensstämmelse med principen om enighet i EU:s representation utåt.

2. Främja globalt medlemskap i FN:s havsrättskonvention.

3. Genom ömsesidig överenskommelse föra en högnivådialog med centrala partner i havsfrågor och då utnyttja samordningsfördelar med de sektorsdialoger som redan förs inom andra policyområden.

4. Fortsätta med dialogen om den integrerade havspolitiken bilateralt, genom grannskapspolitikens instrument, och i form av multilaterala dialoger med parter vid samma havsområde inom befintliga ramar (t.ex. unionen för Medelhavet, den norra dimensionen och Svartahavssynergin), och då utbyta bästa praxis när det gäller genomförande av den integrerade havspolitikens verktyg med grannländer och uppmuntra dem att genomföra sådana verktyg.

5. Fortsätta att arbeta för att prioritera hav och kuster på klimatförändringsdagordningen och ge stöd till kust- och önationer i utvecklingsvärlden på detta område, i överensstämmelse med EU:s strategier och initiativ för utvecklingssamarbete.

6. Fortsätta att stödja en integrerad strategi för bevarande och hållbar användning av marin biologisk mångfald, framför allt i områden utanför nationell jurisdiktion, bland annat för att upprätta skyddade marina områden.

7. Fortsätta att samarbeta med ILO för att främja anständiga arbetsvillkor i den maritima sektorn.

8. Fortsätta sina åtgärder för att garantera sjöfartens frihet, säkerhet och skydd, bland annat åtgärder mot sjöröveri.

9. Fortsätta och intensifiera forskningssamarbetet dels med tredjeländer för att öka deltagandet i storskaliga internationella forskningsprogram, dels med länder som gränsar till EU för att fastställa gemensamma regionala strategier för havsforskning.

10. Garantera överensstämmelsen mellan olika organisationers verksamheter, framför allt på områdena fiske, miljö och transporter.

11. Uppmuntra OECD att upprätta en struktur för utbyte av bästa praxis när det gäller integrerade strategier för havsfrågor.

12. Utarbeta strategier för alla berörda gemensamma havsområden.

Kommissionen uppmanar rådet, Europaparlamentet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén att godkänna kommissionens mål och föreslagna åtgärder som beskrivs i det här meddelandet och att stödja och främja det föreslagna tillvägagångssättet.

[1] Meddelandet Ökade internationella medel för klimatfrågan: ett europeiskt utkast till Köpenhamnsförhandlingarna , KOM(2009) 475/3.

[2] Meddelandet Att skapa en global klimatförändringsallians mellan Europeiska unionen och de fattiga utvecklingsländer som är mest utsatta för klimatförändringar , KOM(2007) 540.

[3] En europeisk strategi för havs- och sjöfartsforskning: samstämmiga ramar inom det europeiska området för forskningsverksamhet för att främja en hållbar användning av oceaner och hav , KOM(2008) 534 slutlig .

[4] Rapport om genomförandet av EU:s säkerhetsstrategi – Att skapa säkerhet i en värld i förändring , som godkändes vid Europeiska rådets möte i Bryssel den 11 och 12 december 2008 och som utarbetats på EU:s höge representant Javier Solanas ansvar.

[5] Meddelande från kommissionen Strategiska mål och rekommendationer för EU:s sjöfartspolitik fram till 2018 , KOM(2009) 8.

[6] Följande är särskilt viktiga: Internationella kommissionen för bevarande av tonfisk i Atlanten, Nordostatlantiska fiskerikommissionen, Fiskeriorganisationen för Nordatlantens västra del, Indiska oceanens tonfiskorganisation, Kommissionen för västra och mellersta Stilla havet och Allmänna kommissionen för fiske i Medelhavet.

[7] Särskilt betydelsefulla är Osparkonventionen för Nordostatlanten, Barcelonakonventionen för Medelhavet, Helsingforskonventionen för Östersjön och Bukarestkonventionen för Svarta havet.

[8] Meddelande från kommissionen Europeiska unionen och arktis , KOM(2008) 763.

[9] Meddelande från kommissionen om EU:s strategi för Östersjöområdet, KOM(2009) 248.

[10] Meddelande från kommissionen På väg mot en integrerad havspolitik för bättre förvaltning i Medelhavsområdet , KOM(2009) 466 slutlig.

[11] Meddelande från kommissionen Svartahavssynergin – Ett nytt regionalt samarbetsinitativ, KOM(2007) 160 slutlig.