Förslag till RÅDETS BESLUT om ingående av avtalet mellan Europeiska unionen och Demokratiska republiken Östtimor om undantag från viseringskrav för kortare vistelser /* COM/2015/0104 final - 2015/0058 (NLE) */





MOTIVERING 1. POLITISK OCH RÄTTSLIG BAKGRUND Rådets förordning (EG) nr 539/2001[1] innehåller en förteckning över tredjeländer vars medborgare är skyldiga att inneha visering när de passerar de yttre gränserna och en förteckning över de tredjeländer vars medborgare är undantagna från detta krav. Förordning (EG) nr 539/2001 tillämpas av medlemsstaterna, med undantag för Irland och Förenade kungariket. Genom Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 509/2014[2] ändrades förordning nr 539/2001 varigenom 19 länder överförs till bilaga II där de tredjeländer fastställs vars medborgare är undantagna från detta krav. Dessa 19 länder är: Colombia, Dominica, Förenade Arabemiraten, Grenada, Kiribati, Marshallöarna, Mikronesien, Nauru, Palau, Peru, Saint Lucia, Saint Vincent och Grenadinerna, Salomonöarna, Samoa, Tonga, Trinidad och Tobago, Tuvalu, Vanuatu samt Östtimor. Hänvisningen till dessa länder i bilaga II åtföljs av en fotnot som specificerar att ”undantaget från viseringskravet ska gälla från och med den dag då ett avtal om undantag från viseringskravet som ingås med Europeiska union träder i kraft”. Förordning (EG) nr 509/2014 antogs den 20 maj 2014 och trädde i kraft den 9 juni 2014. I juli 2014 rekommenderade kommissionen rådet att bemyndiga den att inleda förhandlingar om avtal om undantag från viseringskravet med följande 17 länder: Dominica, Förenade Arabemiraten, Grenada, Kiribati, Marshallöarna, Mikronesien, Nauru, Palau, Saint Lucia, Saint Vincent och Grenadinerna, Salomonöarna, Samoa, Tonga, Trinidad och Tobago, Tuvalu, Vanuatu och Östtimor[3]. Den 9 oktober 2014 utfärdade rådet förhandlingsdirektiv till kommissionen. Enligt skäl 5 i förordning (EU) nr 509/2014 och den gemensamma förklaringen som utfärdades vid antagandet, är Colombia och Peru föremål för ett särskilt förfarande som kräver ytterligare bedömning av om de uppfyller de relevanta kriterierna, innan kommissionen kan rekommendera rådet att fatta beslut om bemyndigande av att förhandlingar inleds med dessa två länder om avtal om undantag från viseringskravet. Därför omfattas inte dessa länder av den ovannämnda rekommendationen till rådet. Förhandlingarna om ett avtal med Östtimor om undantag från viseringskravet inleddes den 19 november 2014 i Bryssel. Vid detta möte granskades utkastet till avtal i sin helhet och en överenskommelse nåddes på alla punkter. Efter ett antal informella samtal paraferades avtalet av chefsförhandlarna den 15 december 2014. Medlemsstaterna underrättades under mötena i rådets arbetsgrupp för visering den 21 november 2014. För unionens del är den rättsliga grunden för avtalet artikel 77.2 a i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget) jämförd med artikel 218 i samma fördrag. […] undertecknade avtalet […] på unionens vägnar. I enlighet med artikel 218.6 a andra stycket FEUF gav Europaparlamentet den […] sitt samtycke till ingåendet av avtalet. 2. RESULTATET AV FÖRHANDLINGARNA Kommissionen anser att de mål som rådet fastställde i sina förhandlingsdirektiv har uppnåtts och att utkastet till ett avtal om undantag från viseringskravet kan godtas av unionen. Det slutliga innehållet i avtalet kan sammanfattas på följande sätt: Syfte I avtalet föreskrivs viseringsfrihet för medborgare i Europeiska unionen och för medborgare i Östtimor vid resor på den andra avtalspartens territorium i högst 90 dagar under en 180-dagarsperiod. För att garantera likabehandling av alla EU-medborgare innehåller avtalet en bestämmelse om att Östtimor inte får avbryta tillämpningen av avtalet tillfälligt eller säga upp det om man inte gör det för alla medlemsstater i Europeiska unionen samtidigt och att unionen på motsvarande sätt inte får avbryta tillämpningen av avtalet tillfälligt eller säga upp det om man inte gör det på alla medlemsstaters vägnar samtidigt. Förenade kungarikets och Irlands särskilda ställning har beaktats i ingressen. Tillämpningsområde Undantaget från viseringskravet gäller alla kategorier av personer (privatpersoner, diplomater och innehavare av tjänstepass eller officiella pass) som reser i olika syften, utom för att utöva avlönad verksamhet. För den senare kategorin får varje medlemsstat och Östtimor även i fortsättningen kräva visering av motpartens medborgare i enlighet med tillämplig unionslagstiftning eller nationell lagstiftning. För att säkerställa ett harmoniserat genomförande bifogas en gemensam förklaring till avtalet om tolkningen av kategorin personer som reser för att utöva avlönad verksamhet. Vistelsens längd I avtalet föreskrivs viseringsfrihet för medborgare i Europeiska unionen och för medborgare i Östtimor vid resor på den andra avtalspartens territorium i högst 90 dagar under en 180-dagarsperiod. En gemensam förklaring till avtalet om tolkningen av 90-dagarsperioden bifogas. I avtalet beaktas de medlemsstaters ställning som ännu inte tillämpar Schengenregelverket fullt ut. Så länge Bulgarien, Kroatien, Cypern och Rumänien inte ingår i Schengenområdet utan inre gränser, ger undantaget från viseringskravet medborgare i Östtimor rätt att uppehålla sig i var och en av dessa medlemsstater 90 dagar under en 180-dagarsperiod, oberoende av den period som beräknats för hela Schengenområdet. Territoriell tillämpning Avtalet innehåller bestämmelser om dess territoriella tillämpning: när det gäller Frankrike och Nederländerna ger undantaget från viseringskravet medborgare i Östtimor rätt att endast uppehålla sig på dessa medlemsstaters europeiska territorier. Förklaringar Andra gemensamma förklaringar som bifogas avtalet gäller - fullständig information om innehållet och följderna av avtalet om undantag från viseringskravet och därmed sammanhängande frågor, t.ex. inresevillkoren, och - Norges, Islands, Schweiz och Liechtensteins associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket. 3. SLUTSATSER Mot bakgrund av ovanstående föreslår kommissionen att rådet, efter att ha inhämtat Europaparlamentets samtycke, antar avtalet mellan Europeiska unionen och Östtimor om undantag från viseringskravet för kortare vistelser. 2015/0058 (NLE) Förslag till RÅDETS BESLUT om ingående av avtalet mellan Europeiska unionen och Demokratiska republiken Östtimor om undantag från viseringskrav för kortare vistelser EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA BESLUT med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 77.2 a jämförd med artikel 218.6 a andra stycket, med beaktande av kommissionens förslag, med beaktande av Europaparlamentets samtycke, och av följande skäl: (1) Kommissionen har på Europeiska unionens vägnar förhandlat om ett avtal mellan Demokratiska republiken Östtimor (nedan kallad Östtimor) om undantag från viseringskravet vid kortare vistelser (nedan kallat avtalet). (2) Avtalet undertecknades, på Europeiska unionens vägnar, den ...... 2015 och har tillämpats provisoriskt från det datumet, med förbehåll för att det senare ingås, i enlighet med rådets beslut ……../……/EU den [………….]. (3) Avtalet bör godkännas. (4) Genom avtalet inrättas en gemensam kommitté för förvaltningen av avtalet som själv ska anta sin arbetsordning. Det är lämpligt att införa ett förenklat förfarande för fastställandet av unionens ståndpunkt i denna fråga. (5) I enlighet med protokollet om Förenade kungarikets och Irlands ställning med avseende på området med frihet, säkerhet och rättvisa och protokollet om Schengenregelverket införlivat inom Europeiska unionens ramar, som är fogade till fördraget om Europeiska unionen och fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, bekräftas att bestämmelserna i detta avtal inte är tillämpliga på Förenade kungariket och Irland. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. Artikel 1 Avtalet mellan Europeiska unionen och Östtimor godkänns härmed på unionens vägnar. Artikel 2 Rådets ordförande ska på unionens vägnar göra den anmälan som anges i artikel 8.1 i avtalet[4]. Artikel 3 Kommissionen ska, biträdd av experter från medlemsstaterna, företräda unionen i den gemensamma kommitté som inrättats enligt artikel 6 i avtalet. Artikel 4 Unionens ståndpunkt inom den gemensamma expertkommittén med hänsyn till antagandet av arbetsordningen enligt kraven i artikel 6.4 i avtalet, ska antas av kommissionen efter samråd med en särskild kommitté utsedd av rådet. Artikel 5 Detta beslut får verkan samma dag som det antas. Utfärdat i Bryssel den På rådets vägnar Ordförande [1] Rådets förordning nr 539/2001 av den 15 mars 2001 fastställer de tredjeländer vars medborgare är skyldiga att inneha visering när de passerar de yttre gränserna och de tredjeländer vars medborgare är undantagna från detta krav (EGT L 81, 21.3.2001, s. 1). [2] Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 509/2014 av den 15 maj 2014 om ändring av rådets förordning (EG) nr 539/2001 om fastställande av förteckningen över tredjeländer vars medborgare är skyldiga att inneha visering när de passerar de yttre gränserna och av förteckningen över de tredjeländer vars medborgare är undantagna från detta krav (EUT L 149, 20.5.2014, s. 67). [3] COM(2014) 467, 17.7.2014. [4] Dagen för avtalets ikraftträdande kommer att offentliggöras av rådets generalsekretariat i Europeiska unionens officiella tidning. BILAGA till förslag till rådets beslut om ingående av avtalet mellan Europeiska unionen och Demokratiska republiken Östtimor om undantag från viseringskrav för kortare vistelser AVTAL mellan Europeiska unionen och Demokratiska republiken Östtimor om undantag från viseringskravet för kortare vistelser EUROPEISKA UNIONEN, nedan kallad unionen, och DEMOKRATISKA REPUBLIKEN ÖSTTIMOR, nedan kallad Östtimor, gemensamt kallade de avtalsslutande parterna, SOM STRÄVAR efter att ytterligare utveckla de vänskapliga förbindelserna mellan de avtalsslutande parterna och önskar underlätta resande genom undantag från viseringskravet vid inresa och kortare vistelser för sina medborgare, SOM BEAKTAR Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 509/2014 av den 15 maj 2014 om ändring av rådets förordning (EG) nr 539/2001 om fastställande av förteckningen över tredjeländer vars medborgare är skyldiga att inneha visering när de passerar de yttre gränserna och av förteckningen över de tredjeländer vars medborgare är undantagna från detta krav, i vilken det bland annat görs en överföring av 19 tredjeländer, inbegripet Östtimor, till förteckningen över tredjeländer vars medborgare är undantagna från viseringskravet för kortare vistelser i Europeiska unionens (EU:s) medlemsstater, SOM ERINRAR OM att det i artikel 1 i förordning (EG) nr 509/2014 föreskrivs att viseringsbefrielsen för dessa 19 länder ska börja tillämpas från och med det datum då avtalet om undantag från viseringsskyldighet mellan Europeiska unionen och det berörda tredjelandet träder i kraft, SOM STRÄVAR efter att garantera principen om likabehandling av alla EU-medborgare, SOM TAR HÄNSYN TILL att personer som reser för att utöva avlönad verksamhet under en kort vistelse inte omfattas av detta avtal, och att bestämmelserna om krav på visering eller undantag från viseringskravet och om tillträde till arbetsmarknaden i unionslagstiftningen, medlemsstaternas nationella lagstiftning och Östtimors nationella lagstiftning därför fortfarande gäller för dessa personer, SOM TAR HÄNSYN TILL protokollet om Förenade kungarikets och Irlands ställning med avseende på området med frihet, säkerhet och rättvisa och protokollet om Schengenregelverket införlivat inom Europeiska unionens ramar, som är fogade till fördraget om Europeiska unionen och fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, och som bekräftar att bestämmelserna i detta avtal inte är tillämpliga på Förenade kungariket och Irland, HAR ENATS OM FÖLJANDE. Artikel 1 Syfte I avtalet föreskrivs viseringsfrihet för medborgare i Europeiska unionen och för medborgare i Östtimor vid resor på den andra avtalspartens territorium i högst 90 dagar under en 180-dagarsperiod. Artikel 2 Definitioner I detta avtal gäller följande definitioner: a) medlemsstat: alla medlemsstater i Europeiska unionen, med undantag av Förenade kungariket och Irland, b) medborgare i Europeiska unionen: en medborgare i en medlemsstat enligt definitionen i led a, c) medborgare i Östtimor: en person som är medborgare i Östtimor, d) Schengenområdet: det område utan inre gränser som består av de medlemsstaters territorier som anges i led a och som tillämpar Schengenregelverket fullt ut. Artikel 3 Tillämpningsområde 1. Medborgare i Europeiska unionen som innehar ett giltigt vanligt pass, diplomatpass, tjänstepass eller officiellt pass utfärdat av en medlemsstat får resa in i och uppehålla sig på Östtimors territorium utan visering under den vistelsetid som anges i artikel 4.1. Medborgare i Östtimor som innehar ett giltigt vanligt pass, diplomatpass, tjänstepass eller officiellt pass utfärdat av Östtimor får resa in i och uppehålla sig på medlemsstaternas territorium utan visering under den vistelsetid som anges i artikel 4.2. 2. Punkt 1 gäller inte personer som reser för att utöva avlönad verksamhet. För denna kategori av personer får varje medlemsstat själv besluta att ålägga medborgare i Östtimor viseringskrav eller föreskriva undantag från viseringskravet i enlighet med artikel 4.3 i förordning (EG) nr 539/2001. För denna kategori av personer får Östtimor i enlighet med sin nationella lagstiftning besluta om viseringskrav eller undantag från detta för medborgare i varje medlemsstat för sig. 3. Det undantag från viseringskravet som fastställs i detta avtal ska gälla utan att det påverkar tillämpningen av de avtalsslutande parternas lagar om inresevillkor och kortare vistelser. Medlemsstaterna och Östtimor förbehåller sig rätten att vägra inresa och kortare vistelser på sina territorier om ett eller flera av dessa villkor inte är uppfyllda. 4. Undantaget från viseringskravet gäller oberoende av vilket transportmedel som används för att passera de avtalsslutande parternas gränser. 5. Frågor som inte omfattas av detta avtal ska regleras genom unionslagstiftningen, medlemsstaternas nationella lagstiftning eller Östtimors nationella lagstiftning. Artikel 4 Vistelsens längd 1. Medborgare i Europeiska unionen får vistas på Östtimors territorium högst 90 dagar under en 180-dagarsperiod. 2. Medborgare i Östtimor får vistas högst 90 dagar under en 180-dagarsperiod i de medlemsstater som fullt ut tillämpar Schengenregelverket. Denna period ska beräknas oberoende av eventuell vistelse i en medlemsstat som ännu inte tillämpar Schengenregelverket fullt ut. Medborgare i Östtimor får vistas högst 90 dagar under en 180-dagarsperiod i en medlemsstat som ännu inte tillämpar Schengenregelverket fullt ut, oberoende av den vistelsetid som beräknas för medlemsstater som fullt ut tillämpar Schengenregelverket. 3. Detta avtal påverkar inte Östtimors och medlemsstaternas möjlighet att förlänga vistelsetiden om 90 dagar i enlighet med nationell lagstiftning och unionslagstiftning. Artikel 5 Territoriell tillämpning 1. När det gäller Republiken Frankrike ska bestämmelserna i detta avtal endast tillämpas på dess europeiska territorium. 2. När det gäller Konungariket Nederländerna ska bestämmelserna i detta avtal endast tillämpas på dess europeiska territorium. Artikel 6 Gemensam kommitté för förvaltningen av avtalet 1. De avtalsslutande parterna ska inrätta en gemensam expertkommitté (nedan kallad kommittén) bestående av företrädare för Europeiska unionen och företrädare för Östtimor. Unionen ska företrädas av Europeiska kommissionen. 2. Kommittén ska bland annat ha till uppgift att a) övervaka genomförandet av detta avtal, b) föreslå ändringar av eller tillägg till detta avtal, samt c) lösa tvister med anledning av tolkningen eller tillämpningen av bestämmelserna i avtalet. 3. Kommittén ska sammanträda vid behov på begäran av en av de avtalsslutande parterna. 4. Kommittén ska själv anta sin arbetsordning. Artikel 7 Förhållandet mellan detta avtal och befintliga bilaterala avtal om undantag från viseringskravet mellan medlemsstaterna och Östtimor Detta avtal ska ha företräde framför bestämmelserna i bilaterala avtal eller överenskommelser som ingåtts mellan enskilda medlemsstater och Östtimor, i den mån de behandlar frågor som ingår i tillämpningsområdet för detta avtal. Artikel 8 Slutbestämmelser 1. Detta avtal ska ratificeras eller godkännas av de avtalsslutande parterna i enlighet med deras interna förfaranden och ska träda i kraft den första dagen i den andra månaden efter den dag då de avtalsslutande parterna till varandra anmält att de förfaranden som anges ovan är avslutade. 2. Detta avtal ingås på obestämd tid, såvida det inte sägs upp i enlighet med punkt 5. 3. Detta avtal får ändras genom en skriftlig överenskommelse mellan de avtalsslutande parterna. Ändringar ska träda i kraft efter det att de avtalsslutande parterna till varandra anmält att de interna förfaranden som är nödvändiga för detta är avslutade. 4. Var och en av de avtalsslutande parterna får avbryta tillämpningen av hela eller delar av detta avtal, särskilt av skäl som gäller allmän ordning, nationell säkerhet eller skydd för folkhälsan, olaglig invandring eller om den andra avtalsslutande parten återinför kravet på visering. Beslutet om detta ska anmälas till den andra avtalsslutande parten senast två månader innan beslutet träder i kraft. Den avtalsslutande part som har avbrutit tillämpningen av detta avtal ska omedelbart underrätta den andra avtalsslutande parten när skälen för att avbryta tillämpningen inte längre föreligger. 5. Var och en av de avtalsslutande parterna får säga upp detta avtal genom skriftlig anmälan till den andra parten. Avtalet ska upphöra att gälla 90 dagar efter dagen för denna anmälan. 6. Östtimor får avbryta tillämpningen av eller säga upp detta avtal endast med avseende på alla medlemsstater. 7. Unionen får avbryta tillämpningen av eller säga upp detta avtal endast på alla sina medlemsstaters vägnar. Detta avtal är upprättat i Bryssel i två exemplar vardera på bulgariska, danska, engelska, estniska, finska, franska, grekiska, italienska, kroatiska, lettiska, litauiska, maltesiska, nederländska, polska, portugisiska, rumänska, slovakiska, slovenska, spanska, svenska, tjeckiska, tyska, ungerska, vilka alla texter är lika giltiga. GEMENSAM FÖRKLARING ANGÅENDE ISLAND, NORGE, SCHWEIZ OCH LIECHTENSTEIN De avtalsslutande parterna noterar de nära förbindelserna mellan Europeiska unionen och Norge, Island, Schweiz och Liechtenstein, särskilt i kraft av avtalen av den 18 maj 1999 och den 26 oktober 2004 beträffande dessa länders associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket. Under dessa omständigheter är det önskvärt att myndigheterna i Norge, Island, Schweiz och Liechtenstein, å ena sidan, och myndigheterna i Östtimor, å andra sidan, utan dröjsmål ingår bilaterala avtal om undantag från viseringskravet för kortare vistelser på liknande villkor som i detta avtal. GEMENSAM FÖRKLARING OM TOLKNINGEN AV KATEGORIN PERSONER SOM RESER FÖR ATT UTÖVA AVLÖNAD VERKSAMHET ENLIGT ARTIKEL 3.2 I DETTA AVTAL De avtalsslutande parterna vill säkerställa en enhetlig tolkning och har därför enats om att med kategorin personer som utövar avlönad verksamhet avses i detta avtal personer som reser in till den andra avtalsslutande partens territorium för att där utöva avlönad yrkesverksamhet eller annan avlönad verksamhet som anställd eller tjänsteleverantör. Denna kategori bör inte omfatta –– affärsresenärer, dvs. personer som reser i affärsärenden (utan att vara anställda i ett land som hör till den andra avtalsslutande parten), –– idrottare och artister som utövar en verksamhet tillfälligt, –– journalister utsända av media i bosättningslandet, –– företagsinterna praktikanter. Genomförandet av denna förklaring ska övervakas av den gemensamma kommittén – inom dess ansvarsområde enligt artikel 6 i detta avtal – som får föreslå ändringar om den anser det nödvändigt med hänsyn till de avtalsslutande parternas erfarenheter. GEMENSAM FÖRKLARING OM TOLKNINGEN AV DEN PERIOD OM 90 DAGAR UNDER EN 180-DAGARSPERIOD ENLIGT ARTIKEL 4 I DETTA AVTAL De avtalsslutande parterna har enats om att med en period om högst 90 dagar under en 180-dagarsperiod i enlighet med artikel 4 i detta avtal, avses antingen en fortlöpande vistelse eller flera på varandra följande vistelser som sammanlagt inte varar längre än 90 dagar under loppet av en 180-dagarsperiod. Begreppet ”en” innebär att man tillämpar en rörlig 180-dagars referensperiod, som går ut på att man går bakåt i tiden och räknar varje dag av vistelsen under den senaste 180-dagarsperioden, för att kontrollera om kravet på 90 dagar av 180 dagar fortsatt uppfylls. Det betyder till exempel att en bortavaro under en oavbruten period av 90 dagar ger rätt till en ny vistelse på upp till 90 dagar. GEMENSAM FÖRKLARING OM INFORMATION TILL MEDBORGARNA OM AVTALET OM UNDANTAG FRÅN VISERINGSKRAVET De avtalsslutande parterna erkänner vikten av öppenhet för medborgarna i Europeiska unionen och i Östtimor, och har därför enats om att ge fullständig information om innehållet i avtalet om undantag från viseringskravet och om följderna av detta avtal, samt om därmed sammanhängande frågor, t.ex. inresevillkoren.