MEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN om förbindelserna mellan EU och Kanada

1. Inledning

1.1. Bakgrund

I ett gemensamt uttalande vid toppmötet mellan EU och Kanada i Ottawa den 19 december 2002 tillkännagav kommissionens ordförande, Romano Prodi, dåvarande ordföranden i rådet, Anders Fogh Rasmussen, och Kanadas premiärminister, Jean Chrétien, att det skulle göras en övergripande översyn av förbindelserna mellan EU och Kanada under det kommande året med sikte på att ytterligare förstärka och fördjupa banden mellan EU och Kanada. Detta meddelande är Europeiska kommissionens första bidrag till denna översyn.

Mycket har hänt sedan den senaste översynen av förbindelserna mellan EU och Kanada 1996. Sedan dess har det gjorts två omfattande revideringar av EU-fördraget och den gemensamma europeiska valutan har blivit verklighet. Långtgående förändringar syns också vid horisonten, i och med den förestående utvidgningen av Europeiska unionen, och sannolikt ytterligare ändringar av fördraget, efter offentliggörandet av slutsatserna från konventet och den regeringskonferens som därefter kommer att äga rum. Det behövs en översyn av förbindelserna mellan EU och Kanada vid denna avgörande tidpunkt för att anpassa dessa till de många förändringar som har skett under det senaste årtiondet och skapa en stadig grund för förhållandet inför de utmaningar och möjligheter som väntar.

De band som förenar Europa och Kanada är fortfarande utomordentligt starka. Utöver den historiska och kulturella aktning som sedan länge råder mellan européer och kanadensare finns det även en värdegemenskap som präglar deras respektive samhällen på 2000-talet. Både när det gäller sättet att hantera de utmaningar som vi ställs inför inom våra samhällen och när det gäller våra kontakter med resten av världen bygger det europeiska och det kanadensiska förhållningssättet på en rad gemensamma värderingar. Frågor om handel och ekonomi spelar fortfarande en central roll i förbindelserna mellan EU och Kanada. Men samarbetet dem emellan har utvidgats till att omfatta betydligt mer än rent ekonomiska och handelsmässiga frågor och sträcker sig över områden som inte kunde förutses när ramavtalet mellan EG och Kanada undertecknades 1976.

Genom en samordning av åtgärder, såväl på hemmaplan som på det internationella planet, kan det skapas ett mervärde för såväl Europeiska unionen som för Kanada och för det internationella samfundet i vidare bemärkelse. Mer än någon annanstans gäller detta inom de internationella förbindelserna, där såväl EU som Kanada tar sin roll på allvar när det gäller att försvara det multilaterala systemet och den internationella rättssäkerheten. EU sätter stort värde på Kanadas fortsatta engagemang för starka multilaterala institutioner, vilket kommer till konkret uttryck i Kanadas långa tradition i fredsbevarande sammanhang och i kanadensiska biståndsarbetares närvaro runtom i världen. Avsikten med detta meddelande är att undersöka på vilket sätt EU och Kanada på ett närmare och mer systematiskt sätt kan samverka för att understryka betydelsen av multilaterala institutioner i detta särskilt krävande skede.

EU och Kanada är fast beslutna att fortsätta stärka de ekonomiska banden och att öka handeln och investeringsflödet dem emellan. Vid toppmötet i Ottawa den 19 december 2002 kom ledarna överens om att i detta syfte börja utarbeta en ny typ av framåtblickande, vittomfattande bilateralt avtal om en förstärkning av handel och investeringar. I detta meddelande anges vissa preliminära tankegångar om det eventuella innehållet i och den eventuella räckvidden för ett sådant avtal. Vidare kom Kanada och EU vid toppmötet i december överens om att fördjupa den bilaterala lagstiftningsdialogen och verka i riktning mot en ny ram på detta område.

2. EU OCH KANADA I SAMVERKAN

2.1. Utvecklingen av samarbetet mellan EU och Kanada

Europeiska gemenskapen har haft förbindelser med Kanada sedan 1959, då ett avtal ingicks mellan Kanadas regering och Europeiska atomenergigemenskapen (Euratom) rörande kärnkraftens användning för fredliga ändamål (Euratoms äldsta internationella avtal). Därefter ingicks 1976 ramavtalet om samarbete inom handel och ekonomi mellan Europeiska gemenskaperna och Kanada, vilket var gemenskapens första samarbetsavtal med ett industriland. Sedan dess har EU:s samarbete med Kanada under åren utvidgats långt utöver den begränsade räckvidden för 1976 års ramavtal, trots att detta formellt fortfarande utgör den huvudsakliga rättsliga grunden för de formella förbindelserna mellan EU och Kanada. I syfte att underlätta samarbetet på betydligt flera politikområden antogs det politiska förklaringar 1990 [1], och på nytt 1996 [2].

[1] Förklaring om förbindelserna mellan Europeiska gemenskapen och Kanada.

[2] Gemensam politisk förklaring om förbindelserna mellan EU och Kanada.

Möten mellan EU och Kanada sker nu i många olika forum för att vidareutveckla samarbetet. Det hålls möten två gånger om året på utrikesministernivå och även regelbundna toppmöten mellan EU:s ordförandeskap, kommissionens ordförande och Kanadas premiärminister. Det årliga mötet i den gemensamma samarbetskommitté som inrättades genom 1976 års ramavtal äger rum i anslutning till de informella mötena mellan högre tjänstemän på området för rättsliga och inrikes frågor (RIF). Det hålls dessutom samråd två gånger om året mellan EU:s trojka av politiska direktörer och Kanadas politiska direktör [3] och även regelbundna möten mellan kanadensiska tjänstemän med ansvar för säkerhets- och försvarsfrågor och EU:s trojka såsom företrädare för Kommittén för utrikes- och säkerhetspolitik. Möten äger också rum mellan experter från Kanada och EU:s trojka i särskilt inrättade arbetsgrupper inom ramen för Europeiska unionens råd och kontakter anordnas regelbundet på expertnivå om en rad lagstiftningsfrågor och sektorspolitiska frågor..

[3] Det har hänt att detta möte ägt rum i anslutning till mötet i Gemensamma samarbetskommittén och det informella mötet om rättsliga och inrikes frågor.

De frågor som tas upp i dessa olika forum sträcker sig över de tre pelare som EU har behörighet över, dvs. bland annat bilaterala handelsfrågor, sektorspolitiska frågor, vetenskapligt och tekniskt samarbete, konkurrensfrågor, lagstiftningssamarbete, samarbete i transport- och miljöpolitiska frågor samt asyl- och invandringsfrågor; 1) samverkan för fred och stabilitet bl.a. på Balkan, i Afghanistan och Afrika söder om Sahara, 2) etablering av polisiärt samarbete och 3) undersökning möjligheterna till ett närmare samarbete i straffrättsliga frågor. Det blir allt svårare, för att inte säga omöjligt, att hålla isär samarbetet inom de olika pelarna på grund av de övergripande frågor som kräver uppmärksamhet både i Bryssel och i Ottawa. Denna tendens har trappats upp under den tid som förflutit sedan terroristattackerna i Förenta staterna den 11 september 2001 genom att det har blivit nödvändigt att utrikespolitiska hänsyn och hänsyn till rättsliga och inrikes frågor tas i samband med en rad verksamheter som traditionellt ryms inom den första pelaren, däribland handel, transportpolitik och datasäkerhet.

Det finns ett växande behov av bättre samordning av EU:s förbindelser med Kanada. Strukturen på dialogen med Kanada måste också anpassas för att maximera det ömsesidiga utbytet av detta samarbete. Det görs ibland gällande att dialogen i sin nuvarande form är alltför "topptung", dvs. präglas av övervikt högst upp, med alltför många möten på högre tjänstemannanivå som visserligen äger rum i en anda av mycken god vilja men leder till tämligen blygsamt resultat i form av konkret samarbete. Den djupa ömsesidiga respekt som råder mellan EU och Kanada och den värdegemenskap som så ofta nämns gör att det råder stor enighet i ett stort antal frågor på den bilaterala dagordningen. Denna enighet borde utnyttjas mera effektivt så att den leder till konkreta fördelar och resultat av samarbetet för både EU och Kanada. I stället för att parterna möts och konstaterar att man är överens måste européer och kanadensare samverka på ett mera operativt och mindre formellt sätt för att kunna dra nytta av sitt gemensamma förhållningssätt till olika frågor, såväl på hemmaplan som på området för yttre förbindelser.

År 1996 antog EU och Kanada en gemensam handlingsplan för samarbete i fyra avseenden: ekonomiska förbindelser och handelsförbindelser; utrikespolitik och säkerhetsfrågor; transnationella frågor; och främjande av förbindelserna [4]. Mycket har åstadkommits genom handlingsplanen, alltifrån biläggande av bilaterala handelsfrågor till igångsättning av gemensamma projekt och samarbete i tredjeländer. Handlingsplanen utgör en flexibel ram för samarbetet på alla områden, även i framtiden. Eftersom det saknas en effektiv struktur för att förvalta handlingsplanen är den i stort sett bara ett en lämplig form för att hålla ihop en brokig samling gemensamma verksamheter under en enda rubrik. I sin nuvarande form avspeglar handlingsplanen möjligheter till samarbete mellan EU och Kanada, men den ger ingen vägledning för samarbetet. För att möjligheterna i handlingsplanen skall kunna förverkligas, och i förlängningen alla möjligheter inom förhållandet mellan EU och Kanada, behövs det någonting som styr den.

[4] http://www.delcan.cec.eu.int/english/ 2C2.cfm

2.2. Att stärka samarbetet om internationella frågor

2.1.1. Att stärka samarbetet inom ramen för EU:s gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik

Genom händelseutvecklingen på det internationella planet under den senaste tiden har uppmärksamheten i synnerhet riktats mot ett samarbetsområde i handlingsplanen: stärkandet av samarbetet i globala frågor. Såväl Europeiska unionen som Kanada har engagerat sig för starka multilaterala institutioner och internationell rättssäkerhet. Europeiska unionen sätter stort värde på den roll som Kanada spelat för inrättandet av Internationella brottmålsdomstolen, i förhandlingarna som ledde fram till 1997 års Ottawakonvention om förbud mot antipersonella minor (truppminor), vid FN-konferensen i juli 2001 om handeldvapen och landets strävan att skapa trygghet för människor runtom i världen (exempelvis genom Kanadas deltagande i EU:s polisuppdrag i Bosnien och Hercegovina och genom det pågående engagemanget när det gäller den internationella säkerhetsstyrkan i Afghanistan). I likhet med Kanada fäster Europeiska unionen stor vikt vid Förenta nationernas roll när det gäller att upprätthålla världsfreden och den internationella rättssäkerheten. Under senare år har det rått en hög grad av samstämmighet mellan EU:s medlemsstater och Kanada vid omröstningar i Förenta nationerna. Under FN:s generalförsamlings pågående session har Kanada i 96 % av fallen röstat med EU:s medlemsstater om förslag till resolutioner (50 av 52 resolutioner) kring vilka EU:s medlemsstater har varit samstämmiga. I de fall där EU:s medlemsstater inte kunnat uppnå samstämmighet har Kanada i flertalet fall (i tio av sexton fall) [5] röstat i linje med majoriteten av EU:s medlemsstater. EU sätter också värde på det regelbundna och nära samarbetet med Kanada i Organisationen för samarbete och säkerhet i Europa (OSSE), där de har samma åsikter i de flesta frågor.

[5] Avlagda röster under FN:s generalförsamlings 57:e session, i skrivande stund. Källa: Europeiska kommissionens delegation vid Förenta nationerna.

Den senaste händelseutvecklingen inom den internationella politiken, framför allt förvecklingarna i samband med ikraftträdandet av Romstadgan för Internationella brottmålsdomstolen och andra tillfällen då Förenta nationernas ställning undergrävts, har visat hur viktigt det är att EU och Kanada agerar tillsammans till försvar för multilaterala institutioner. Europeiska unionen och Kanada tjänar samfällt som en betydelsefull förebild för tredjeländer att ta efter. Genom att samverka kan EU och Kanada också påverka debatten i övriga tredjeländer.

Allteftersom EU:s gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik utvecklas kommer betydelsen av samarbetet och samordningen mellan EU och Kanada att fortsätta öka. I och med framväxandet av en europeisk säkerhets- och försvarspolitik (ESFP) har ett nytt viktigt samarbetsområde tillförts förhållandet mellan EU och Kanada. Detta område ligger mycket nära till hands för en närmare, mera systematisk och handlingsinriktad samordning mellan EU och Kanada.

Sedan upprättandet av den gemensamma handlingsplanen 1996 har EU och Kanada gjort ansträngningar för att samordna sin utrikes- och säkerhetspolitik. Parterna har gjort gemensamma uttalanden om handeldvapen och truppminor (i december 1999) [6], om människors säkerhet: främjande av fred och förebyggande av konflikter (i juni 2000) [7], om försvar och säkerhet (i december 2000). om icke-spridning, vapenkontroll och nedrustning (i juni 2001) och om samarbete inom FN (i juni 2001). Eftersom EU och Kanada har gemensamt intresse av att främja multilateralism måste parterna gå längre än att utfärda gemensamma uttalanden - hur viktiga dessa uttalanden än må vara när det gäller att tala med gemensam röst på det internationella planet - med sikte på att utarbeta en operativ och kontinuerlig metod för samverkan som leder till konkreta resultat. Exempelvis i fall där både EU och Kanada planerar att göra politiska framställningar i tredjeländer i en fråga där åsikterna sammanfaller, är det logiskt att kanadensiska diplomater och EU-diplomater står i nära kontakt för att samordna sina åtgärder. En nära samordning av detta slag på operativ nivå kräver systematiska och regelbundna kontakter mellan diplomater.

[6] http://www.europa.eu.int/comm/ external_relations/canada/summit_12_99/small_arms.htm<0}

[7] http://www.europa.eu.int/comm/ external_relations/canada/summit_06_00/hum_sec_stat.htm<0}

2.2.2. Att stärka samarbetet på biståndsområdet

Utvecklingssamarbete är en central beståndsdel i EU:s politik gentemot tredjeland. Utvecklingspolitiken är ett område där EU och Kanada har samma inställning till tanken om en ny övergripande ram, dvs. de utvecklingsmål rörande fattigdomsminskning, tillgång till grundläggande utbildning, hälso- och sjukvård samt andra grundläggande tjänster, och hållbar utveckling, som ingår i FN:s millenniedeklaration. EU välkomnar den roll som Kanada spelade för att genom sitt ordförandeskap i G8-gruppen sätta i gång handlingsplanen för Afrika 2002, och landets bidrag till det framgångsrika världstoppmötet för hållbar utveckling i Johannesburg 2002 samt den internationella konferensen om utvecklingsfinansiering i Monterrey som föregick den.

Utvecklingsfrågorna har vid flera toppmöten i rad mellan EU och Kanada särskilt angivits som en gemensamt högprioriterad fråga. Vid toppmötet i december 2002 gjorde båda parterna uttalanden om utvecklingssamarbete. Detta har lett till en förbättrad dialog mellan EU och Kanada, i synnerhet i frågor som har anknytning till FN:s konferenser, det nya partnerskapet för Afrikas utveckling (NEPAD) och Afghanistan samt biståndets nivå och effektivitet. Nu gäller det att omsätta resultaten av dialogen i praktisk handling, däribland utbyte av personal och utarbetande av gemensamma bedömningar.

EU och Kanada är, vid sidan av andra givare, i färd med att förändra programplaneringen och genomförandet av sitt utvecklingsbistånd. Detta innebär bl.a. en mycket större inriktning på lokalt egenansvar för strategier och insatser i utvecklingsländerna och ett förhållningssätt grundat på partnerskap. Det sker också alltmer en övergång från självständiga projekt till sektorsbaserad programplanering och sektorsbaserat budgetstöd. Såväl EU som Kanada föredrar en snabbare utveckling av harmoniserade förfaranden som en grundförutsättning för sektorstäckande programplanering. Det är nödvändigt att bibehålla den dynamik som åstadkommits i detta avseende genom insatserna i arbetsgruppen om givarpraxis inom OECD:s kommitté för utvecklingsbistånd (DAC). Kanada och EU bör samverka på det internationella planet med sikte på att åstadkomma konkreta framsteg i harmoniseringen av givarpraxis.

EU och Kanada har också åtagit sig att genomföra DAC:s rekommendation om att biståndet till de minst utvecklade länderna skall vara villkorslöst. Kommissionen kommer i samverkan med Kanada att undersöka om det finns något utrymme för att gå längre än DAC:s rekommendation.

2.3. Stärka de ekonomiska förbindelserna och handelsförbindelserna

Kanada och EU har sedan länge goda handelsförbindelser som bygger på en gemensam övertygelse om att handel är en av de avgörande faktorerna för att åstadkomma ökat välstånd och ökad välfärd, inte bara för våra samhällen utan även för det internationella samfundet i stort. Även om det är oundvikligt att åsikterna i specifika frågor då och då går isär mellan två så aktiva handelspartner är vårt grundläggande förhållningssätt fortfarande detsamma: Kanada och EU är fast engagerade för en liberalisering av handeln grundad på ett värdebaserat starkt multilateralt handelssystem som är till gagn för såväl industriländerna som utvecklingsländerna.

Det nära bilaterala samarbetet mellan EU och Kanada i Världshandelsorganisationen (WTO) bidrog till att en ny förhandlingsrunda framgångsrikt kunde inledas i Doha. Kanada och EU ger nu högsta prioritet åt att förhandlingarna på alla områden framgångsrikt slutförs senast vid utgången av 2004 och att utvecklingsländerna tillhandahålls lämpligt stöd så att de inte bara till fullo kan delta i förhandlingarna utan att de också till fullo kan genomföra resultaten och dra nytta av utfallet genom att faktiskt integreras i världsekonomin.

Förbindelserna mellan Kanada och EU när det gäller handel och investeringar har avsevärt förbättrats under åren, såväl "kvantitativt" som "kvalitativt" sett [8]. EU har i flera år varit Kanadas näst största handelspartner. EU svarar också för de näst största utländska investeringarna i Kanada. Under mer än 25 år har EU och Kanada arbetat hårt både bilateralt och i ett multilateralt sammanhang för att liberalisera den transatlantiska handeln. Detta har lett till att traditionella handelshinder såsom tullar spelar en allt mindre roll i den bilaterala handeln. Nu måste EU och Kanada rikta uppmärksamheten mot de övriga hinder som återstår.

[8] Den bilaterala handeln med varor har nästan tredubblats sedan 1980, varav en ökning med mer än 40 % under perioden 1998-2001 (från 6,8 miljarder ecu 1980 till 18 miljarder euro 2001). Handeln med tjänster följer samma tendens, dvs. en ökning med 39 % under perioden 1998-2000 (från 10,1 miljarder till 14,1 miljarder euro). Även de ömsesidiga investeringarna har ökat kraftigt och blivit det mest dynamiska inslaget i de transatlantiska förbindelserna. Även om Kanadas ekonomiska förbindelser med Förenta staterna, genom att svara för 79 % av Kanadas handel 2002 (jämfört med 7,5 % för EU), utan vidare överskuggar landets handelsförbindelser med övriga länder är handels- och investeringsflödena mellan EU och Kanada långtifrån försumbara. EU är för närvarande den näst största investeraren i Kanada efter Förenta staterna (Källor: Eurostat och den kanadensiska regeringen)

Handelsinitiativet mellan EU och Kanada inrättades 1998 för att utvidga kapitlet om handel i 1996 års handlingsplan och främja ett närmare samarbete om såväl bilaterala som multilaterala handelsfrågor. Även om det inom ramen för det handelsinitiativet tas upp en lång rad frågor, däribland lagstiftningsfrågor, immateriell äganderätt, konkurrens och statlig upphandling, har det inte gjorts tillräckliga framsteg på alla dessa områden och det behövs ytterligare insatser för att se till att befintliga avtal helt och hållet genomförs. Det behövs således en ny impuls för att anpassa de ekonomiska förbindelserna mellan EU och Kanada till 2000-talet.

I december 2001 kom den kanadensiska regeringen och Europeiska kommissionen överens om att parallellt genomföra näringslivsundersökningar för att fastställa vilka hinder som återstod i den bilaterala handeln och de bilaterala investeringarna samt lämpliga åtgärder för att undanröja dessa. Båda undersökningarna visade att såväl näringslivet i EU som det kanadensiska näringslivet uppfattar varandras marknader såsom på det hela taget öppna. Dessa undersökningar bekräftade också att de största hindren för handels- och investeringsflödena mellan EU och Kanada rör lagstiftning, medan traditionella hinder mot marknadstillträde, exempelvis tullar och kvoter, endast har begränsad betydelse.

Den gemensamma målsättningen att stärka de bilaterala handels- och investeringsförbindelserna bekräftades genom det åtagande som Kanada och EU gjorde vid toppmötet i Ottawa i december 2002 om att utforma en ny typ av framåtblickande, vittomfattande bilateralt avtal om en förstärkning av handel och investeringar. I detta avtal kommer man att försöka möta de nya utmaningar som vi kommer att ställas inför under 2000-talet genom ett bilateralt avtal om handel och investeringar mellan två öppna och utvecklade ekonomier vilket skulle sträcka sig längre än till traditionella hinder mot marknadstillträde. Ett sådant avtal, i kombination med de förväntade resultaten av utvecklingsagendan från Doha, skulle ha mycket mera att erbjuda än ett klassiskt frihandelsavtal.

I avsikt att fram till nästa toppmöte mellan EU och Kanada, som skall hållas i Ottawa i december 2003, bestämma hur avtalet skall vara uppbyggt (dvs. vilka områden det skall omfatta och övergripande mål för vart och ett av dessa) anser kommissionen att avtalet om en förstärkning av handel och investeringar bör innehålla de lagstiftningsfrågor rörande handeln med varor och tjänster samt de frågor om marknadstillträde som inte togs upp i förhandlingarna om utvecklingsagendan från Doha (däribland tillträde till statlig upphandling) samt den s.k. nya generationen frågor. Med tanke på den allt större roll som investeringar spelar i de bilaterala förbindelserna bör det även planeras åtgärder för att underlätta investeringar i båda riktningarna.

EU och Kanada har redan utvecklat ett nära arbetsförhållande i lagstiftningsfrågor och ingått flera avtal (däribland avtalet om tullsamarbete från 1997, avtalet om ömsesidigt erkännande från 1998, veterinäravtalet från 1999 och avtalet om konkurrens från 1999).

Eftersom de respektive näringslivsundersökningarna visade att lagstiftningshinder var de främsta återstående hindren för handeln och investeringarna mellan EU och Kanada kom parterna vid toppmötet i Ottawa i december 2002 överens om att intensifiera dialogen om lagstiftningsfrågor och sträva efter att skapa en ny ram på detta område. Både Kanada och EU är inställda på att hitta former för att lagstiftarna skall kunna samarbeta när de utarbetar tekniska föreskrifter som kan ha inverkan på handeln. I detta syfte håller det på att utarbetas en handlingsplan för lagstiftningssamarbete. Kommissionen planerar att under 2003 stå som värd för ett inledande evenemang i avsikt att återknyta dialogen om lagstiftningsfrågor där företrädare för berörda parter skulle delta. Genom denna dialog kommer lagstiftare i EU och i Kanada att kunna dra nytta av varandras erfarenheter och tankar när det gäller att utarbeta bättre lagstiftning och samtidigt undvika onödiga skillnader i lagstiftning. Avtalet om en förstärkning av handel och investeringar skulle så småningom bygga vidare på utfallet av detta förstärkta lagstiftningssamarbete.

2.4. Stärkande av andra inslag i samarbetet mellan EU och Kanada

Det politiska samarbetet mellan EU och Kanada har kommit att omfatta många politikområden som täcks av fördragen. Utöver den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken finns det särskilda möjligheter för ett förstärkt handlingsinriktat samarbete mellan EU och Kanada inom följande tre politikområden: rättsliga och inrikes frågor, miljöfrågor samt utbildnings- och kulturfrågor.

Genom handlingsplanen från 1996 utvidgades samarbetet mellan EU och Kanada avsevärt på området för rättsliga och inrikes frågor (RIF) och följande fyra samarbetsområden fastställdes: migrations- och asylfrågor, bekämpningen av terrorism, bekämpning av internationell organiserad brottslighet, narkotikahantering och databrottslighet samt samarbete i rättsliga ärenden. I Ottawa i december 2000 gjorde EU och Kanada ett gemensamt uttalande om samarbete i rättsliga och inrikes frågor som byggde på 1996 års handlingsplan och som ytterligare ökade samarbetet på detta område. I efterdyningarna av terroristattackerna i Förenta staterna den 11 september 2001 har samarbetet i rättsliga och inrikes frågor blivit allt viktigare. Förhandlingarna om ett samarbetsavtal mellan Europol och Kanada, däribland överföring av personuppgifter, befinner sig i slutfasen. Båda sidor har också samtyckt till att undersöka möjligheterna för att det ingås avtal mellan EU och Kanada om utlämning och om ömsesidigt rättsligt bistånd. EU och Kanada har likartade problem och prioriteringar på detta område. Samtidigt som det naturligtvis just nu finns en särskild betoning på att samarbeta inbördes och med tredjeländer i bekämpningen av terrorism, medger EU och Kanada att denna kamp måste föras med fullständig respekt för rättssäkerheten, de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, eftersom dessa är utmärkande drag för de samhällen vi strävar efter att skydda. I det avseendet kommer särskilt noggrann uppmärksamhet att ägnas frågor som rör skydd av personuppgifter [9].

[9] I december 2002 utfärdade Europeiska kommissionen ett beslut rörande adekvat skydd för personuppgifter genom den kanadensiska lagen om elektroniska handlingar och skydd för personuppgifter (kommissionens beslut 2002/2/EG av den 20 december 2001, EGT L 2, 4.1.2002, s. 13). Enligt detta beslut får aktörer i EU överföra personuppgifter till mottagare i Kanada som omfattas av den kanadensiska lagen om elektroniska handlingar och skydd för personuppgifter utan att det behövs ytterligare skyddsåtgärder för att tillgodose kraven i EU:s direktiv om skydd av personuppgifter 95/46/EG.

Asyl- och invandringsfrågor är också områden inom vilka EU och Kanada har intresse av att undersöka hur dialogen och samarbetet dem emellan kan intensifieras. I och med den ytterligare globaliseringen förväntas människors benägenhet att flytta runtom i världen och mellan Europa och Nordamerika att öka under de kommande åren. För att dessa flyttrörelser skall kunna hanteras på ett framgångsrikt sätt kommer det att krävas skärpt internationellt samarbete. Samtidigt är det stora problem förknippade med skyddet av flyktingar. Agendan för internationellt skydd, som godkändes av FN:s flyktingkommissariats verkställande kommitté under hösten 2002, innehåller viktiga riktlinjer för en förstärkning av politiken som är relevanta för såväl EU som Kanada. Samtidigt som EU verkar för att fastställa en gemensam politik på området för asyl- och invandringsfrågor är Kanada, med sin etablerad tradition på detta område, särskilt när det gäller integration av invandrare i det kanadensiska samhället, en central partner för dialog och samarbete.

Inom området för rättsliga och inrikes frågor kommer kommissionen att

- undersöka hur stort utrymme det finns för ett samarbete mellan EU och Kanada om invandrings- och asylfrågor och försöka finna sätt att stimulera till konkret samarbete,

- bidra till ett slutförande snarast möjligt av förhandlingarna om ett samarbetsavtal mellan Europol och Kanada, innehållande bl.a. överföring av personuppgifter,

- aktivt stödja arbetet med att undersöka möjligheten att avtal ingås mellan EU och Kanada om utlämning och om ömsesidigt rättsligt bistånd.

Bevarandet av miljön var ett centralt tema i 1996 års handlingsplan. Under senare år har miljön utvecklats från att ha varit en i första hand inrikespolitisk fråga till att bli en central angelägenhet för det internationella samfundet. Kanada har såsom partner varit av avgörande betydelse för EU när det har gällt att driva fram internationella åtgärder för att bekämpa klimatförändringar och i andra avgörande miljöfrågor som världen står inför. Europeiska kommissionen välkomnar Kanadas ratificering av Kyotoprotokollet [10] och ser fram emot att tillsammans med Kanada verka för att protokollet leder till framgång. EU kommer även att i nära samarbete med Kanada verka för att den globala bekämpningen av klimatförändringar förs framåt till nästa fas, dvs. för att se till att alla industriländer axlar sitt ansvar att begränsa utsläppen av växthusgaser och verka för att utvecklingsländerna också engageras. Både EU och Kanada har engagerat sig för att utvecklingsrundan från Doha med multilaterala handelsförhandlingar blir framgångsrik och att miljöhänsynen integreras i det multilaterala handelssystemet. EU och Kanada hyser också gemensamt särskild oro över de miljöproblem som hotar de nordliga regionerna, särskilt de ökande halterna av långlivade organiska föreningar och kärnavfall. Europeiska kommissionen erkänner den betydelsefulla roll som Kanada spelade under de förhandlingar som ledde fram till antagandet i maj 2001 av Stockholmskonventionen om långlivade organiska föroreningar. Hållbart utnyttjande, hållbar förvaltning och hållbart bevarande av fiskeresurserna är också ett mål som EU och Kanada delar.

[10] December 2002.

Det finns ett behov av att stärka det internationella samarbetet med Kanada även på miljöområdet och att med hjälp av våra gemensamma resurser angripa problemet. Samtidigt som EU och Kanada samverkar på det internationella planet sker det ett bilateralt samråd om en rad miljöfrågor. Samråd mellan Europeiska kommissionen och Kanada om miljön äger regelbundet rum på hög nivå (senast i juli 2002).

På miljöområdet kommer kommissionen att

- samverka med Kanada i internationella forum för att hålla kvar frågan om klimatförändringar högt upp på dagordningen,

- på ett närmare sätt samverka med Kanada vid genomförandet av åtagandena från världstoppmötet om hållbar utveckling 2002,

- samverka med Kanada för att se till att miljöhänsynen integreras i det multilaterala handelssystemet inom Doharundan,

- samverka med Kanada i internationella forum, särskilt inom Nordvästatlantiska fiskeriorganisationen, för att sörja för ett hållbart utnyttjande, en hållbar förvaltning och ett hållbart bevarande av världens fiskeresurser.

Ett annat område som man i detta meddelande strävar efter att dra särskild uppmärksamhet till är utbildnings-, kultur- och ungdomsfrågor. EU och Kanada har länge samverkat inom detta område, först genom den politiska förklaringen från 1990, som följdes av avtalet mellan Europeiska gemenskapen och Kanada från 1995 om samarbete inom högre utbildning och yrkesutbildning (förlängt 2000) och ytterligare en hänvisning i den gemensamma förklaringen från 1996 om förbindelserna mellan EU och Kanada samt ett kapitel i den gemensamma handlingsplanen och regelbundna hänvisningar till utbildning och kultur i därpå följande uttalanden från toppmöten. Det främsta instrumentet för samarbetet mellan EU och Kanada på utbildningsområdet har hittills varit det samarbetsprogram för högre utbildning och yrkesutbildning som inrättades med stöd av avtalet och genom vilket Europeiska kommissionen har lämnat bidrag till en rad gemensamma projekt mellan europeiska och kanadensiska inrättningar för högre utbildning. Detta program löper fram till utgången av 2005, så gemenskapen och Kanada bör därför nu börja överväga hur avtalet skall se ut efter 2005. Separat, genom en förslagsinfordran 1999, finansierade kommissionen inrättandet av institut för Europastudier vid fyra kanadensiska universitet [11]. Genom en ny förslagsinfordran kommer liknande bidrag under hösten 2003 att tilldelas fem institutioner av samma slag. Kommissionen har dessutom aktivt stött inrättandet av Jean Monnet-professurer vid kanadensiska universitet. År 1998 inledde kommissionen även ett utbildningsprogram som erbjöd europeiska ungdomar praktiktjänstgöring i små och medelstora företag i Kanada ("Acadia"). Kommissionen fäster stor vikt vid främjandet av kontakter mellan ungdomar såsom ett centralt inslag i de goda förbindelserna mellan folken i Europa och Kanada. I detta syfte tillkännagav kommissionens ordförande, Romano Prodi, vid toppmötet mellan EU och Kanada i Ottawa i december 2002 sin avsikt att utvidga möjligheterna till ungdomsutbyte mellan EU och Kanada. EU ser även fram emot att låta kanadensiska studerande delta i programmet "Erasmus World" så snart det har trätt i kraft 2004 och att låta kanadensiska utbildningsinrättningar delta i partnerskap med deltagande inrättningar i EU.

[11] Två gemensamma projekt (i Montreal mellan McGill och Université de Montréal och i Toronto mellan York och University of Toronto) och ytterligare två vid University of British Columbia i Vancouver respektive Carleton University i Ottawa.

När det gäller kultur har EU och Kanada unika historiska och språkliga band. EU och Kanada fäster särskild vikt vid kulturell mångfald i en tidsålder när den kulturella mångfalden utsätts för allt större hot genom globaliseringen. Kommissionen och de kanadensiska myndigheterna har sedan 1998 samverkat för att undersöka huruvida det finns något utrymme för samarbete på kulturområdet och det audiovisuella området. EU och Kanada måste även förstärka sitt samarbete i multilaterala forum för att se till att den kulturella mångfaldens värde erkänns och skyddas. På utbildnings-, kultur- och ungdomsområdet kommer kommissionen att

- undersöka på vilka sätt ungdomsutbytet mellan EU och Kanada kan breddas,

- tillsammans med Kanada inom multilaterala forum verka för att främja erkännandet av kulturell mångfald,

- samverka med Kanada för att fastställa hur framtiden för samarbetsprogrammet för högre utbildning och yrkesutbildning skall se ut efter 2005,

- fortsätta att undersöka möjligheterna för att utveckla ett samarbete på det audiovisuella området och på kulturområdet som skulle vara ett komplement till de nuvarande bilaterala verksamheter som genomförs av medlemsstaterna och i den mån insatser på gemenskapsnivå skulle kunna ge ett europeiskt mervärde.

Ytterligare två områden som kommissionen i detta meddelande vill dra särskild uppmärksamhet till är samarbetet på transportområdet samt inom vetenskap och teknik.

Transportfrågorna fortsätter att inta en framträdande plats på dagordningen för EU och Kanada. På luftfartsområdet är det med anledning av en nyligen avkunnad dom i Europeiska gemenskapernas domstol väsentligt att ändra de bilaterala luftfartsavtalen mellan EU:s medlemsstater och deras handelspartner, t.ex. Kanada. Detta är nödvändigt för att avspegla utvecklingen av gemenskapslagstiftningen och behovet att utan diskriminering ge alla gemenskapens lufttrafikföretag tillgång till de trafikrättigheter som erbjuds enligt de bilaterala avtalen. Gemenskapen och Kanada måste överväga hur dessa anpassningar skall kunna ske och i vilken utsträckning denna reform av våra luftfartsförbindelser bör utnyttjas som ett tillfälle att gå vidare mot en öppnare och mera integrerad transatlantisk marknad. På flygsäkerhetens område samverkar EU och Kanada för att främja internationella åtgärder i avsikt att underlätta resandet för reguljära passagerare.

När det gäller Galileoprogrammet för satellitnavigering har Kanada visat intresse för att genom sin nationella rymdbyrå delta i det gemensamma projektet Galileo. Kanada skulle eventuellt kunna delta i programmet i större utsträckning än som samarbetande stat i Europeiska rymdorganisationen. Kanada deltar i de studier om Galileo som bedrivs av Europeiska kommissionen och Europeiska rymdorganisationen.

På området för sjötransporttjänster delar EU och Kanada de stora rederiernas och befraktarnas intressen, som i avsevärd grad påverkar den bilaterala handeln, den transatlantiska handeln och den globala sjöhandeln i allmänhet. I detta syfte kommer kommissionen i nära samarbete med Kanada att verka för att genomföra nuvarande och framtida sjöfartspolitiska mål. I synnerhet kommer kommissionen att

- samverka med Kanada för att främja sjösäkerheten och skydda havsmiljön, genom en samordning av ståndpunkter inför kommande lagstiftningsåtgärder på bilateral nivå och inom lämpliga internationella forum,

- samverka med Kanada för att förbättra säkerheten i samband med sjötransporter genom att sörja för en strikt tillämpning av globalt överenskomna säkerhetsåtgärder utan att detta negativt påverkar den internationella sjöhandeln,

- samverka med Kanada för att ytterligare liberalisera de globala sjöfartstjänsterna och sörja för ett fritt och rättvist konkurrensklimat inom sjötransportsektorn genom att samordna ståndpunkter inom lämpliga multilaterala forum (särskilt i "Friends of Maritime" inom ramen för Världshandelsorganisationen och i OECD) och ge konkret stöd till utvecklingsagendan från Doha när det gäller sjötransporttjänster.

EU och Kanada har ett nära samarbete på området för vetenskap och teknik. Det finns dock en potential för att förbättra samordningen av närliggande principer och mål. Det avtal om vetenskapligt och tekniskt samarbete som EU och Kanada undertecknade 1996 (ändrat 1998) fortsätter att utgöra en fast grund för dialog på detta område. Vid senare toppmöten mellan EU och Kanada har det emellertid efterlysts "ett mera strategiskt förhållningssätt" till förbindelserna när det gäller vetenskap och teknik för att inrikta insatserna på namngivna tematiska samarbetsområden. Vid toppmötet i Toledo den 8 maj 2002 kom EU och Kanada överens om att skärpa insatserna för att utforma en forskningspolitik som ligger närmare medborgarna och sätta vetenskapen i centrum för politiken. Kommissionen har därför för avsikt att

- samverka med Kanada genom att anordna tematiska arbetsgrupper för att undersöka möjligheterna till samarbete på de områden som nämns i toppmötesförklaringen av den 19 december 2002 [12],

[12] Miljö, däribland klimatförändringar, miljöövervakning, hållbar utveckling och resursförvaltning; bioteknik, särskilt genomforskning och bioteknik i hälsovårdssammanhang; informationssamhället; livsmedelssäkerhet, däribland riskanalys i samband med livsmedelsrelaterade sjukdomar och allergier, effektiva strategier för riskhantering i produktionsledet samt metoder för analys, upptäckt och bekämpning; nanoteknik och forskning om denna teknik, material med många användningsområden, processer och produkter; samt rymdteknik, däribland dess avgörande roll för att underlätta jordobservation, telekommunikation och navigering.

- uppmuntra Kanada att underlätta finansieringen av kanadensiska medlemmar av utvalda konsortier inom ramen för gemenskapens sjätte ramprogram för forskning och utveckling,

- tillsammans med Kanada undersöka hur man på bästa sätt kan hjälpa kanadensare och européer att få tillgång till finansiering för forskning och utveckling såväl från EU som från den kanadensiska staten.

3. ATT GÖRA FÖRHÅLLANDET MELLAN EU OCH KANADA RUSTAT FÖR HANDLING

Förhållandet mellan EU och Kanada har ibland anklagats för att inte prestera resultat som överensstämmer med ambitionsnivån. Det finns givetvis utrymme för EU och Kanada att tillsammans åstadkomma mera på det internationella planet, mot bakgrund av den samstämmighet som råder mellan EU:s och Kanadas intressen och värderingar. Europeiska kommissionens prioriteringar för samarbetet med Kanada har angivits ovan i avdelning 2 i detta meddelande. För att dessa prioriteringar skall kunna omsättas i konkreta resultat måste EU och Kanada emellertid upprätta strukturer så att detta samarbete kan förvaltas effektivare. Högnivåmötena måste bli mera målinriktade medan kontakterna på lägre nivå bör ske oftare, vara mindre formella och mera resultatinriktade.

Ur kommissionens synvinkel finns det ett antal valmöjligheter för att förbättra strukturen på förbindelserna mellan EU och Kanada.

3.1. Strukturen på mötena

I stället för de många olika forum där möten nu äger rum är det logiskt att samla det övergripande ansvaret för förbindelserna mellan EU och Kanada under ett enda tak. I stället för att inrikta sig på ett årligt möte i den gemensamma samarbetskommittén i anslutning till möten som gäller rättsliga och inrikes frågor eller den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken för att täcka hela fältet för förbindelserna mellan EU och Kanada i en enda runda av högnivåkontakter föredrar kommissionen mera ofta förekommande kontakter på expertnivå, såväl formella som informella, för att driva de mål vidare som fastställts av politiker och högre tjänstemän. Kommissionen har därför föreslagit att det inrättas en styrgrupp på tjänstemannanivå för att på ett informellt och pragmatiskt sätt sörja för att förbindelserna mellan EU och Kanada fungerar fortlöpande. Arbetsbördan för högre tjänstemän bör minskas avsevärt och inriktas på prioriterade frågor som skall diskuteras vid ministermöten och toppmöten samt på att uppställa mål.

3.2. Mötesfrekvens

Möten på högsta nivå är nyttiga för att driva besvärliga bilaterala frågor framåt eller när det behövs politiska beslut. När förbindelserna fungerar smidigt på tjänstemannanivå är behovet av insatser på högsta nivå kanhända inte lika stort. Rådet kan så småningom komma att överväga frågan om hur ofta toppmöten och ministermöten bör äga rum, när styrgruppen har fungerat tillräckligt länge för att det skall kunna göras en utvärdering av denna nya arbetsmetod. I alla händelser förefaller det lämpligt att utnyttja tillfällen när ledare och utrikesministrar deltar i internationella evenemang under året, exempelvis i FN:s generalförsamling och i G8-toppmötena, för att hålla ytterligare ministermöten och toppmöten i särskilda frågor i avsikt att upprätthålla kontakterna på högsta nivå.

De officiella kontakterna bör äga rum ofta och regelbundet. Eftersom det för närvarande inte förekommer någon regelbunden formell kontakt på denna nivå [13], vore det lämpligt om de tjänstemän som ansvarar för förbindelserna mellan EU och Kanada i Bryssel och Ottawa upprätthöll regelbunden kontakt via telefon- eller videokonferens (åtminstone två gånger per halvår och, vid behov, i särskilda frågor) i styrgruppsformat. Flera trojkamöten på expertnivå om utrikes- och säkerhetspolitik har blivit institutionaliserade (för närvarande äger 21 sådana möten rum varje år med Kanada). Dessa möten bör fortsätta från fall till fall, om och när det behövs. Mötena bör emellertid inpassas i det formella mönstret för förbindelserna mellan EU och Kanada. Även om former för tidig varning och tvisthantering, vid behov, spelar en viss roll i dessa kontakter bör betoningen i kontakterna mellan EU och Kanada snarare vara att identifiera samarbetsområden på förhand och att sörja för ett samordnat tillvägagångssätt. Sådana kontakter skulle bli alltmer betydelsefulla inför större internationella evenemang, t.ex. möten i FN:s generalförsamling, internationella konferenser eller krismöten.

[13] Regelbundna formella kontakter på expertnivå äger rum inom särskilda tekniska områden (t.ex. inom det kärntekniska samarbetet), men kontakterna på denna nivå i globala sammanhang är inte formaliserade.

3.3. Institutionella arrangemang

Det finns ett behov av att upprätta en enda samordningsstruktur för att sörja för samstämmigheten mellan alla aspekter i förbindelserna mellan EU och Kanada.

Europeiska kommissionen har lagt fram två alternativ för att förbättra strukturerna för hanteringen av förhållandet mellan EU och Kanada, nämligen A. att revidera ramavtalet från 1976 så att förbindelserna mellan EU och Kanada får en ny rättslig grund, eller B. att utfärda en politisk förklaring med en redogörelse av den nya samordningsstrukturen, vilket så småningom skulle följas av en revidering av ramavtalet.

När kommissionen väljer ut dessa två alternativ medger den samtidigt att ramavtalet från 1976 någon gång kommer att behöva revideras. En enda samordningsstruktur på alla nivåer för förbindelserna mellan EU och Kanada kan inte genomföras inom ramen för det befintliga ramavtalet med dess begränsade tillämpningsområde. Dessutom finns det, vid sidan av 1976 års ramavtal, mer än 20 separata avtal mellan EU och Kanada och dessa har i vissa fall egna bilaterala strukturer för dialog (se bilaga). För öppenhetens skull och i ett intresse av att åstadkomma god förvaltning är det logiskt att samla alla dessa avtal inom en enda ram för förbindelserna mellan EU och Kanada.

Ett frågetecken kvarstår beträffande tidpunkten när revideringen av ramavtalet bör inledas. Revideringen skulle medföra ett tungrott lagstiftningsförfarande och innebära att resurser skulle tas i anspråk under flera månader, eventuellt år. Läget kompliceras dessutom av det pågående konventet om Europeiska unionens framtid, vilket sannolikt kommer att medföra förändringar av den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken. Det skulle eventuellt vara lämpligt att invänta resultatet från konventet och regeringskonferensen, samt utvidgningen, innan man inleder förfarandet med att helt och hållet uppdatera den rättsliga ram som styr förbindelserna mellan EU och Kanada.

För att se till att det blir minsta möjliga avbrott i den befintliga rättsliga ramen kan de nuvarande strukturerna tills vidare anpassas åtminstone till uppgiften att tillhandahålla ett enda samordningsorgan.

Den nuvarande gemensamma samarbetskommittén, med sina olika underkommittéer, inrättades genom artikel IV i 1976 års ramavtal [14]. Dess befogenheter är strikt begränsade till ekonomiska frågor och handelsfrågor. För EU:s del innehas ordförandeskapet i den gemensamma samarbetskommittén av kommissionen, och medlemsstaterna kan inbjudas i egenskap av observatörer. I och med utvidgningen av det politiska samarbetet mellan EU och Kanada och fastställandet av handlingsplanen har det upprättats parallella strukturer för att hantera frågor som uppkommer inom andra och tredje pelarna, vilka avspeglar att EU:s institutioner har olika ansvarsområden. Möten i dessa strukturer äger ibland rum i anslutning till mötena i den gemensamma samarbetskommittén. Det finns emellertid ingen formell koppling mellan dessa tre.

[14] "En gemensam samarbetskommitté skall inrättas för att främja och granska de olika förväntade kommersiella samarbetsaktiviteterna mellan gemenskaperna och Kanada. Samråd skall ske i kommittén på en lämplig nivå för att underlätta genomförandet av detta avtal och för att främja de allmänna målsättningarna för detta avtal. Kommittén skall normalt sammanträda minst en gång per år.På begäran av en av parterna skall kommittén hålla särskilda möten. Underkommittéer skall bildas om det är lämpligt för att bistå kommittén vid utförandet av dess uppgifter."

Det är klart att en sådan ordning inte är hållbar på längre sikt, eftersom det behövs en enda överbryggande struktur som styr förbindelserna mellan EU och Kanada. Så länge som 1976 års ramavtal är i kraft finns det en rättslig skyldighet att sammankalla den gemensamma samarbetskommittén minst en gång per år. Strukturen på dialogen mellan tjänstemän på högre nivå bör så småningom rationaliseras genom inrättandet av ett enda pelarövergripande organ med befogenhet att ta ställning till förbindelserna mellan EU och Kanada i alla avseenden. Under tiden skulle det kunna göras större ansträngningar för att i framtiden mera systematiskt föra dessa dialogformer på samma spår och därigenom tillhandahålla ett skräddarsytt forum för samråd på hög nivå.

På kort och medellång sikt skulle emellertid en styrgrupp, genom en politisk förklaring, kunna inrättas på arbetsgruppsnivå med pelarövergripande befogenheter. Denna grupp skulle ha till uppgift att styra den dagliga handläggningen av förbindelserna mellan EU och Kanada, särskilt genomförandet av handlingsplanen, och tillhandahålla en handlingsinriktad, informell och övergripande ram på officiell nivå, vilken för närvarande saknas. Styrgruppens ledamöter skulle för EU:s del bestå av företrädare för kommissionen och ordförandeskapet, biträtt av rådets sekretariat. Såsom en avspegling av den pelarövergripande karaktären hos denna grupps ansvarsområde skulle ordförandeskapet och kommissionen föra ordet i frågor inom deras respektive behörigshetsområden. Även om styrgruppen skulle sörja för en väsentlig överblick över förbindelserna mellan EU och Kanada, skulle den inte ersätta de etablerade kanalerna, som fortsätter att fungera effektivt, särskilt den gemensamma samarbetskommitténs underkommitté för handel och investeringar [15]. Denna underkommitté skulle fortsätta att spela en central roll i förvaltningen av förbindelserna mellan EU och Kanada när det gäller handel och investeringar, däribland vid förhandlingarna om ett framtida avtal om en förstärkning av handel och investeringar. Underkommittén för handel och investeringar skulle fortsätta att vara underställd den gemensamma samarbetskommittén.

[15] Andra specialiserade kanaler ägnade att förvalta förbindelserna mellan EU och Kanada på tekniska områden (exempelvis den gemensamma tekniska abetsgruppen mellan Euratom och Kanada) fortsätter att fungera som separata organ inom den allmänna vägledande ramen för förbindelserna mellan EU och Kanada.

Kommissionen anser därför att alternativ B skulle vara den lämpliga vägen framåt vid denna avgörande tidpunkt. Det finns starka skäl för en revidering av 1976 års ramavtal, som nu börjar framstå som föråldrat. Med hänsyn till den ovisshet som råder med anledning av det arbete som pågår i konventet förefaller det lämpligt att avvakta tills den framtida utformningen av EU:s framtida institutioner framgår tydligare, innan man tar itu med denna omfattande uppgift. Under tiden skulle det räcka med en politisk förklaring för att de nuvarande strukturerna skall kunna utöva den förstärkta samordningsroll som behövs för att förbindelserna mellan EU och Kanada skall få en mera operativ grund att stå på.

4. Slutsats

De formella förbindelserna med Kanada är de äldsta som EU har med något industriland. I ett föränderligt och alltmer krävande internationellt klimat är de starka band som finns mellan EU och Kanada mera betydelsefulla än någonsin tidigare. Samtidigt som EU självt närmar sig en period av förändringar som saknar motstycke finns det ett behov av gjuta nytt liv i förbindelserna mellan EU och Kanada och ge dem en fastare grund att stå på.

När det gäller förbindelsernas sätt att fungera:

- De nuvarande kommunikationskanalerna bör moderniseras och förenklas. Kommissionen rekommenderar att det alltmer vidgade område som förbindelserna mellan EU och Kanada omfattar bör föras in i en enda överbryggande struktur och förvaltas på tjänstemannanivå av en styrgrupp.

- Den rättsliga ramen måste uppdateras för att avspegla de förändringar som har skett i förbindelserna mellan EU och Kanada under de tre senaste årtiondena och för att en ny struktur som kommer att behövas i framtiden skall kunna inrättas. Kommissionen rekommenderar att ledarna utfärdar en politisk förklaring om detta och att det sker en revidering av 1976 års ramavtal så snart resultaten från Europeiska konventet blir tillgängliga.

Genomförandet av dessa väsentliga justeringar av det sätt på vilket förbindelserna fungerar kommer att bidra till att göra samarbetet mellan EU och Kanada mera handlingsinriktat än vad som nu är fallet. Syftet är att åstadkomma ett mera systematiskt samarbete på alla nivåer, uppnå konkreta resultat som innebär ett mervärde såväl för EU som för Kanada. Kommissionen anser att det finns en potential för samarbete på följande områden:

- EU och Kanada bör med kraft och framsynthet samverka för att göra sina gemensamma värderingar gällande på det internationella planet. I detta syfte bör EU och Kanada vidta åtgärder för att stärka sitt samarbete på utrikes- och säkerhetspolitikens område. Tjänstemän från EU och Kanada bör systematiskt samordna sina ståndpunkter inför större internationella händelser och möten i multilaterala institutioner.

- Kanada är inte bara en högt värderad politisk partner för EU utan också en central handelspartner. Kommission och kanadensiska tjänstemän har redan tagit sig an uppgiften att genomföra instruktionerna från toppmötet i Ottawa i december 2002, dvs. att utforma ett framåtblickande, vittomfattande bilateralt avtal om en förstärkning av handel och investeringar. Detta avtal kommer att omfatta frågor som sträcker sig längre än till traditionella frågor om marknadstillträde och på så sätt avspegla ett nytt åtagande om att stärka de bilaterala handels- och investeringsflödena, samtidigt som det multilaterala handelssystemet ges fortsatt stöd och den värdegemenskap som råder mellan EU och Kanada förs fram.

- Européerna och kanadensarna har gemensamma målsättningar på området för rättsliga och inrikes frågor, både när det gäller den pågående kampen mot terrorism och inom ramen för skyddet av de medborgerliga fri- och rättigheterna. Människors rörlighet, invandring och asyl är också frågor som är alltmer sektorsövergripande. EU och Kanada bör skärpa samarbetet på alla dessa områden och samtidigt dra nytta av varandras erfarenheter.

- Hot mot miljön på lokal och global nivå utgör en brådskande utmaning för det internationella samfundet. EU och Kanada är partner i en offensiv för att vinna gehör för miljöfrågorna på det internationella planet.

- De nära förbindelser som råder mellan EU och Kanada måste ständigt förstärkas nedifrån och upp. Banden mellan européer och kanadensare inom utbildning och kultur sörjer för framtida styrka i detta partnerskap. Kommissionen kommer att undersöka på vilket sätt man skulle kunna öka utbytet mellan ungdomar i Europa och Kanada och samtidigt fortsätta sin samverkan med Kanada på det internationella planet för att se till att värdet av kulturell mångfald erkänns och skyddas. Europeiska kommissionen kommer att fortsätta samverka med Kanada för att undersöka möjligheterna för att bygga upp ett samarbete på det audiovisuella området och på kulturområdet.

Bilaga

Förteckning över avtal mellan EU och Kanada

Ramavtal

- RAMAVTAL om samarbete inom handel och ekonomi mellan Europeiska gemenskaperna och Kanada, 1976

- Förklaring av Kanada och Europeiska gemenskaperna om transatlantiska förbindelser, 1990

- GEMENSAM politisk förklaring om förbindelserna mellan Kanada och EU, 1996

- GEMENSAM handlingsplan för Kanada och EU, 1996

Sektorsavtal

- AVTAL mellan Kanadas regering och Europeiska atomenergigemenskapen (Euratom) om samarbete rörande kärnkraftens användning för fredliga ändamål

- SKRIFTVÄXLING mellan Kanadas regering och Europeiska atomenergigemenskapen (Euratom) om ändring av avtalet av den 6 oktober 1959 om samarbete mellan Europeiska atomenergigemenskapen och Kanada rörande kärnkraftens användning för fredliga ändamål, särskilt när det gäller kontroller (med ytterligare skriftväxlingar)

- ÄNDRING av avtalet av den 6 oktober 1959 (1) i form av skriftväxling mellan Europeiska atomenergigemenskapen och Kanada om samarbete rörande kärnkraftens användning för fredliga ändamål

- AVTAL mellan Kanada och Europeiska atomenergigemenskapen om samarbete inom kärnforskningsområdet

- Samförståndsavtal mellan Europeiska atomenergigemenskapen, företrädd av Europeiska gemenskapernas kommission, och Kanadas regering om samarbete beträffande forskning och utveckling inom fusionsområdet

- GENOMFÖRANDEAVTAL mellan Europeiska atomenergigemenskapen, företrädd av Europeiska gemenskapernas kommission, och Atomic Energy of Canada Limited, utsedd till genomförandeombud av Kanadas regering vad gäller Kanadas medverkan i Europeiska atomenergigemenskapens bidrag till det tekniska projektet Engineering Design Activities (EDA) för den internationella termonukleära experimentreaktorn (ITER)

- SAMFÖRSTÅNDSAVTAL om samarbete mellan Europeiska atomenergigemenskapen och Kanadas regering på området för styrd nukleär fusion

- AVTAL i form av skriftväxling mellan Europeiska atomenergigemenskapen (Euratom) och Kanadas regering om ändring av avtalet av den 6 oktober 1959 om samarbete mellan Europeiska atomenergigemenskapen och Kanada rörande kärnkraftens användning för fredliga ändamål

- GODKÄNT protokoll till avtalet i form av skriftväxling mellan Europeiska atomenergigemenskapen (Euratom) och Kanadas regering om ändring av avtalet av den 6 oktober 1959 om samarbete mellan Europeiska atomenergigemenskapen och Kanada rörande kärnkraftens användning för fredliga ändamål

- AVTAL mellan Kanadas regering och Europeiska gemenskaperna rörande tillämpningen av deras konkurrenslagar

- AVTAL mellan Kanada och Europeiska gemenskapen om samarbete och ömsesidigt bistånd i tullfrågor

- AVTAL om samarbete inom högre utbildning och yrkesutbildning mellan Europeiska gemenskapen och Kanada

- AVTAL mellan Europeiska gemenskapen och Kanadas regering om förlängning av samarbetsprogrammet inom högre utbildning och yrkesutbildning

- AVTAL mellan Europeiska gemenskapen och Kanadas regering om sanitära åtgärder för att skydda människors och djurs hälsa vad avser handeln med levande djur och animaliska produkter

- AVTAL om vetenskapligt och tekniskt samarbete mellan Kanada och Europeiska gemenskapen

- AVTAL om avslutande av förhandlingarna mellan Europeiska gemenskapen och Kanada enligt artikel XXIV:6 i GATT-avtalet

- SKRIFTVÄXLING mellan Europeiska gemenskapen och Kanada om avslutande av förhandlingarna enligt artikel XXIV:6 i GATT-avtalet

- SKRIFTVÄXLING om miljösamarbete mellan Europeiska kommissionen och Kanadas regering, 1975

- AVTAL mellan Europeiska ekonomiska gemenskapen och Kanada om handel med alkoholhaltiga drycker

- AVTAL om internationella normer för humana fångstmetoder mellan Europeiska gemenskapen, Kanada och Ryska federationen

- Avtal om ömsesidigt erkännande - Bedömning av överensstämmelse, 1998

- Gemensamt uttalande om elektronisk handel i det globala informationssamhället, december 1999