Yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén om "Den inre marknaden 1995 - en rapport från kommissionen till rådet och Europaparlamentet"

(96/C 212/10)

Den 1 mars 1996 beslutade kommissionen i enlighet med artikel 198 i Romfördraget att rådfråga Ekonomiska och sociala kommittén om "Den inre marknaden 1995 - en rapport från kommissionen till rådet och Europaparlamentet".

Sektionen för industri, handel, hantverk och tjänster fick i uppdrag att förbereda kommitténs arbete i frågan och godkände sitt yttrande den 8 maj 1996. Föredragande var Bruno Vever och medföredragande var Flavio Pasotti.

Vid sin 336:e plenarsession den 29-30 maj 1996 (sammanträdet den 29 maj 1996) antog Ekonomiska och sociala kommittén med 87 röster för, 7 emot och 6 nedlagda röster följande yttrande.

1. Inledning

1.1. Kommittén välkomnar att kommissionen redan i februari presenterat sin tredje årsrapport "Den inre marknaden 1995". En allt snabbare rapportering kan tillräknas kommissionens aktiva bevakning på detta område, som är viktigt för Europeiska unionen.

1.2. Denna tredje rapport ger mycket omfattande information om marknadens utveckling och om de huvudsakliga handlingslinjer som följts sedan 1995. Rapporten ger dock inget förhastat omdöme om de slutsatser och de kompletterande riktlinjer som kommissionen kommer att föreslå under 1996 inom ramen för en specialrapport om den inre marknadens effekter. Det är kommitténs önskan att dess synpunkter om denna tredje rapport på ett värdefullt sätt kan bidra till kommissionens förberedelser av denna helhetsbedömning.

1.3. Kommittén anser att det under perioden 1996-1999 ges ett tredubbelt tillfälle att åter aktualisera den inre marknadens fullbordande, i och med regeringskonferensens pågående förhandlingar, den slutliga förberedelsen av den ekonomiska och monetära unionen (EMU) och den nya utvidgning som blir aktuell om ett par år. Ett sådant tillfälle kommer aldrig igen, och om man inte tar till vara på det för att förverkliga avgörande framsteg riskerar man att ohjälpligt äventyra målet att inom en snar framtid fullborda den inre marknaden, vilket också skulle få negativa konsekvenser för genomförandet av EMU.

1.4. Kommittén vill också att fullbordandet av den inre marknaden blir en del av det prioriterade målet att få till stånd en avgörande förbättring av sysselsättningssituationen, tack vare den ökning av konkurrenskraften och tillväxten som en sådant fullbordande bör möjliggöra och genom att man utnyttjar alla till buds stående medel - makroekonomiska såväl som strukturella. Därför vill kommittén att:

- den "förtroendepakt" för sysselsättning som håller på att utarbetas refererar till den inre marknadens ännu underutnyttjade potential och innebär ett engagemang från alla inblandade parters sida för att påskynda dess fullbordande, och att

- man genom denna pakt initierar en effektivare strukturpolitik, där man beaktar sociala aspekter, för att stödja medlemsstaternas åtgärder mot arbetslösheten och för att garantera att man även med en ökad takt på det slutliga genomförandet av den inre marknaden till fullo inbegriper den sociala anpassningen till förändringar för att främja sysselsättningen i Europa.

2. Allmänna synpunkter på situationen

2.1. Kommissionens tredje årsrapport presenterar flera nyheter jämfört med tidigare.

- Rapporten är intressant för fler medlemsstater till följd av utvidgningen från 12 till 15 stater i början av 1995.

- Den presenteras utifrån riktlinjer som omarbetats och utvecklats jämfört med förra året. Rapporten 1994 fokuserade på två viktiga aspekter: komplettering och tillämpning. Rapporten 1995 räknar upp ytterligare fyra riktlinjer: sambandet med EMU, medborgarnas roll, anpassning till förändringar och förberedelse av framtida utvidgningar. Kommittén välkomnar att kommissionen på så sätt bättre beaktar de synpunkter som ESK formulerat i ett tidigare yttrande om den andra årsrapporten (november 1995).

2.2. I sitt tidigare yttrande uttryckte kommittén oro främst över att processen för det slutliga fullbordandet av den inre marknaden blivit mindre dynamisk. Trots punktvisa framsteg under 1995 kvarstår detta intryck när man läser den tredje rapporten. Kommissionen erkänner att det finns mycket kvar att göra, och nämner bland annat följande behov: uppnå en inre marknad både för medborgare och för företag, avreglera marknaderna för gas, elektricitet och telekommunikationer, anpassa den inre marknaden till informationssamhället, utveckla de transeuropeiska näten och hjälpa länderna i Central- och Östeuropa att förbereda sig på att delta i den inre marknaden. Kommissionen betonar också målet att lagstifta mindre men bättre.

2.3. Kommittén understryker att det mot bakgrund av de svårigheter som har uppstått är nödvändigt att genomföra en detaljerad utvärdering av konsekvenserna av den inre marknadens fullbordande, liksom av svårigheternas karaktär. Skälen för att påskynda fullbordandet av den inre marknaden är mer aktuella än någonsin under 1996.

2.3.1. Trots de framsteg som gjorts, särskilt när det gäller tillämpningen av direktiven, konstaterar kommittén att den inre marknaden förblir ofullbordad och att utvecklingen avstannat. Viktiga ärenden är försenade eller blockerade, vilket kommittén redan markerat i sitt tidigare yttrande om årsrapporten 1994. Dessutom fortsätter medlemsstaterna att på nationell nivå anta nya bestämmelser utan större hänsyn till deras inverkan på hur den inre marknaden fungerar.

2.3.2. Kommittén är oroad över att den inre marknaden bara fullbordas på vissa områden, något som förhindrar att de förväntningar som finns på den uppfylls. Den inre marknaden har inte utvecklats på bästa möjliga sätt, och detta är nära förknippat med det faktum att det kvarstår strukturella handikapp när det gäller den internationella konkurrenskraften. Tillsammans förklarar dessa faktorer till stor del varför Europeiska unionen ännu inte lyckats öka tillväxttakten eller sysselsättningen, särskilt om man jämför med EU:s stora internationella konkurrenter.

2.3.3. Kommittén konstaterar också att den inre marknadens sammanhållning förblir mycket känslig för monetära störningar, särskilt till följd av de betydande växelkursskillnader som uppstått på senare år mellan de europeiska valutorna. Dessa har uppstått på grund av otillräcklig ekonomisk konvergens och har förstärkts av den undervärderade dollarn. ESK fruktar speciellt att dessa monetära spänningar riskerar att intensifieras under perioden före övergången till den sista fasen i EMU, vilket troligtvis får mycket negativa ekonomiska och psykologiska effekter på den inre marknaden om inte stora ansträngningar görs för att förstärka den ekonomiska och monetära konvergensen.

2.3.4. Kommittén vill alltså att man snabbt ger signaler som gör det möjligt att klargöra den inre marknadens framtid:

- för medborgarna, som kan bli frestade att dra en negativ parallell mellan den nuvarande höga arbetslöshetsnivån och införandet av den inre marknaden, eftersom man ännu inte tillräckligt betonat att marknaden bara var delvis genomförd 1992, och dessutom drabbad av en recession, vilket förhindrade den att få positiva effekter. Man måste svara på de frågor som finns beträffande sysselsättningen, samhällsutvecklingen, de offentliga åtagandena, de olika aspekterna av en konkurrenspolitik, utbildningens och fortbildningens kvalitet samt hur intensivt man satsar på FoU;

- för de ekonomiska aktörerna, som fortfarande inte kan se tecken på ett snabbt fullbordande av den inre marknaden, vilket är till skada för handelsutvecklingen, investeringarna och företagens strategier;

- för arbetsmarknadens parter, som kan spela en roll när det gäller att förbättra effektiviteten i näringslivets organisation och produktionsmetoder;

- för medlemsländerna, när det gäller en skatteharmonisering på gemenskapsnivå. Som framgår av Monti-rapporten kommer medlemsstaterna att förlora en del i effektivitet på detta område om man inte vidtar gemensamma åtgärder, främst på grund av internationaliseringen av ekonomin och internationella kapitalrörelser;

- för icke-medlemsstater, i och med att antalet frihandelsområden mellan Europeiska unionen och andra länder eller regioner ökat, så att man kan utarbeta en riktig handelsstrategi gentemot tredje land. Detta innebär att man skall utvärdera vilka effekterna av sådana avtal kan bli för hela industri- och handelssektorerna.

2.4. Kommittén påminner om att ESK klart och tydligt i sitt tidigare yttrande om den andra årsrapporten i november 1995 uttalat sig till förmån för ett program för att stimulera den inre marknaden, och för att återuppliva förtroendet. Detta förutsätter ett förnyat politiskt engagemang från medlemsstaternas sida för att skynda på fullbordandet av marknaden, med en utökning av majoritetsförfarandena och ett exakt tidsschema för att vidta de sista åtgärderna som krävs före 1999. Denna prioritering verkar vara mer aktuell än någonsin i och med att regeringskonferensen om revideringen av Maastrichtfördraget inletts.

2.5. Kommissionen har hittills bara uttryckt sig på ett indirekt och ofullständigt sätt om denna rekommendation.

- I sin tredje årsrapport föreslår kommissionen vissa strategiska riktlinjer för att komplettera och befästa den inre marknaden, men utan att föra in dem i en riktig tidsplan.

- I sitt yttrande av den 28 februari inför regeringskonferensen förespråkar kommissionen en allmän utökning av beslutsfattandet med kvalificerad majoritet. Detta är följaktligen intressant för fullbordandet av den inre marknaden på alla områden.

- Kommissionen rekommenderar också i detta yttrande att man via dessa majoritetsbeslut utvidgar gemenskapens kompetensområde till att omfatta olika frågor som är förknippade med personers fria rörlighet, vilket skulle ha en mycket positiv inverkan på ett av den inre marknadens nyckelområden.

2.6. Kommittén upprepar å sin sida sin önskan att regeringskonferensen granskar vilka sätt som finns för att:

- utöka omröstning med kvalificerad majoritet inom den del av gemenskapens kompetensområde som är intressant för fullbordandet av den inre marknaden - sådana omröstningar borde som regel ske varje gång det uppstår hinder för att den inre marknaden skall fungera, och detta innebär att det sociala protokollet måste bli en integrerad del i kommande fördrag;

- utvidga gemenskapens kompetensområde, via majoritetsbeslut, till att inte bara omfatta olika frågor som är förknippade med personers fria rörlighet utan också samarbete mellan tullmyndigheter.

2.7. Kommittén anmodar dessutom kommissionen att i samband med sin rapport om den inre marknadens effekter, som presenteras under andra halvåret 1996, precisera:

- ett tidsschema för de sista åtgärder som kvarstår, som tar all erforderlig hänsyn till den centrala fasen i EMU 1999;

- en sätt att vidta dessa åtgärder med beaktande av olika problemkategorier. Kommittén ger flera rekommendationer om detta sätt nedan (se 3.1.2).

3. Synpunkter på de sex riktlinjerna 1995

Kommissionen inleder sin tredje rapport med att ange sex riktlinjer som styrt kommissionens åtgärder under 1995. Dessa presenterades i Madrid i december 1995 för Europeiska rådet, som reagerade positivt på det. Hela den tredje rapporten kan kommenteras med utgångspunkt i dessa sex viktiga linjer. Kommitténs yttrande kretsar därför kring denna uppställning.

3.1. Komplettering av den inre marknaden

3.1.1. Kommittén vill att kommissionen i framtiden i ett sammanfattande kapitel presenterar en exakt lista över de viktigaste bestämmelser som saknas för att den inre marknaden skall vara helt fullbordad.

3.1.2. Kommittén är medveten om dessa åtgärder är många och av varierande art, och rekommenderar därför kommissionen att göra åtskillnad mellan de största problemkategorierna för att bättre kunna åtgärda dem under de närmaste åren.

3.1.3. Kommissionen borde i första hand lägga tonvikten på grundläggande åtgärder. Att dessa inte vidtas beror till stor del på svårigheten eller det omöjliga i att samla den enighet som idag krävs. Detta skulle motivera en närmare granskning av denna regel.

3.1.3.1. De främsta frågor som rör denna första kategori skiljer sig en del från varandra. Man kan särskilt nämna Europabolagets ställning, systemet för företagsfusioner, borttagandet av dubbelbeskattning, definitivt system för skatter och accis, fri rörlighet för personer och slutgiltig förstärkning av samarbetet vid tullar mot EU:s yttre gränser. Dessutom förblir införandet av ett gemenskapspatent beroende av ett enhälligt beslut, så länge detta införande enbart hänför sig till bestämmelserna i en internationell överenskommelse.

3.1.3.2. Kommittén vill att en utvidgning av majoritetsförfaranden gör det möjligt att anta de flesta beslut som fattas inom detta område före 1999, dvs innan man inför EMU och före en ny utvidgning av unionen.

3.1.3.3. ESK inser att ett enhälligt beslut är önskvärt på de känsligaste områdena, särskilt på skatteområdet. Kommittén anser dock att beslut med kvalificerad majoritet (som skulle kunna anpassas för de mest känsliga frågorna) definitivt är att föredra framför en konstant brist på beslut som skadar den inre marknaden. Det är mycket viktigt att alla dessa frågor besvaras så snart som möjligt.

3.1.3.4. Beträffande skatter bör man särskilt bekämpa argumenten från medlemsstater som gör gällande att de skulle förlora på borttagandet av dubbelbeskattning. Ett sådant argument är inte mer giltigt än ett budgetmässigt motiv för att bibehålla tullrättigheterna inom gemenskapen skulle ha varit. Kommissionen bör därför presentera siffror om det ekonomiska handikapp den otillräckliga skattemässiga harmoniseringen inom nyckelområden utgör för den inre marknaden.

3.1.4. Kommissionen bör i andra hand lägga tyngdpunkten på andra problem som är lika brådskande, men som i detta fall inte beror på ett krav på enhällighet, utan på den bestående svårigheten att åstadkomma en gemenskapsmässig överensstämmelse gentemot de olika nationella förvaltningarna.

3.1.4.1. Kommittén vill gärna se att dessa områden får en ny, positiv grundinriktning före 1999, även om detta tidskrävande arbete kräver extra tidsgränser för att kunna slutföras. Målet är att införa en ny dynamik till förmån för en oåterkallelig gemenskapskonvergens. Detta förutsätter särskilt att man gör följande:

- Att man intensifierar utvecklingen av europeiska tekniska normer. Detta gör det möjligt för företagen att undvika den begränsning och de kostnader som dubbla eller till och med tredubbla produktionsnormer innebär, och det kommer att på ett avgörande sätt påverka de internationella normerna.

- Att man utan dröjsmål vidtar åtgärder för att tillämpa principen om ömsesidigt erkännande, både på det område som regleras av harmoniseringsdirektiv och på det oreglerade område som omfattar övriga potentiella hinder, genom att medvetandegöra och utbilda lokala tjänstemän inom förvaltningen om den praktiska tillämpningen av detta erkännande. När det gäller tekniska hinder vill kommittén framföra sin tidigare åsikt angående nyttan av att lokalt planera tillräckligt många auktoriseringscentrum, vilket skulle göra det möjligt att genomföra kontroller hos centrum som ligger på rimligt avstånd. Detta är för närvarande inte fallet.

- Att man kontrollerar att medlemsstaterna respekterar de nödvändiga kraven på produkters säkerhet, särskilt att man använder CE-märkningen på ett förnuftigt sätt och att kontrollerna på marknaden är effektiva ().

- Att man stöder utvecklingen av verksamheten hos Gemenskapens varumärkesbyrå, som nyligen skapats.

- Att man i den allmänna politiken för avreglering av monopol tar bättre hänsyn till de särskilda förhållandena i de berörda sektorerna, i enlighet med de rekommendationer som kommittén avgett med jämna mellanrum.

- Att man sätter stopp för förseningarna av genomförandet av de transeuropeiska näten som är avgörande för hur den inre marknaden fungerar.

3.1.4.2. Kommittén vill också att kommissionen inleder en debatt om sätt att undvika att medlemsstaterna var för sig mångdubblar skillnaderna i bestämmelser, hellre än att sedan försöka åtgärda detta genom att öka försöken att harmonisera bestämmelser på de områden där skillnaden är som störst. Denna fråga är direkt knuten till den inre marknadens funktionsproblem och analyseras nedan.

3.2. Uppnå en fungerande inre marknad

3.2.1. Kommissionen konstaterar att medlemsstaterna hade antagit och nationellt tillämpade 93,4 % av åtgärderna i slutet av 1995. Detta medeltal omfattar dock skilda situationer i medlemsstaterna. De nya medlemsstaterna befinner sig i en situation som liknar de andras, vilket är ett bra resultat.

3.2.2. De främsta problemen gäller införlivandet av bestämmelser beträffande försäkringar, offentlig upphandling, tjänster knutna till ny teknik och immaterial- och bolagsrätt.

3.2.3. Man bör välkomna utvecklingen av medlemsstaternas administrativa samarbete beträffande tillämpningen av reglerna för den inre marknaden. Kommittén understryker särskilt vikten av att samarbeta på tullområdet i den mån som harmoniseringen av kontroller vid de externa gränserna är en förutsättning för den inre marknadens sammanhållning. Kommittén betonar att man måste engagera de socio-ekonomiska aktörerna direkt i detta samarbete mellan medlemsstater, och deras roll förtjänar att värderas högre och nämnas i kommissionens rapport.

3.2.4. Kommittén påminner om att det för närvarande finns få medel för att snabbt identifiera de hinder som aktörer i praktiken kan stöta på i sin dagliga verksamhet inom den inre marknaden. De sätt att överklaga som nämns i fördraget, särskilt klagomål till kommissionen, är relativt enkla att genomföra, men den tid som krävs för att finna en lösning är alldeles för långa. För att lösa de konkreta problem som uppstår bör man utveckla mekanismer som kan garantera aktörerna att de myndigheter som har ansvar för den fria rörligheten inom unionen reagerar snabbt.

3.2.5. När det gäller minskningen av lagöverträdelser genom effektiva påföljder stöder kommittén de riktlinjer som presenteras av kommissionen. ESK föreslår att kommissionen inom en snar framtid utarbetar en rapport om den verkliga situationen i de olika medlemsstaterna.

3.2.6. Kommittén uttrycker för övrigt sin oro över den konstanta ökningen av tekniska bestämmelser som utfärdas på nationell nivå och över det sätt på vilket dessa tillämpas. Trots införandet av den inre marknaden har nationella tillkännagivanden i enlighet med förfarandet i direktiv 83/189/EEG ökat från 362 år 1992 till 438 år 1995, och de verkar framkalla allt färre reaktioner från gemenskapens sida i form av anmärkningar, detaljerade uttalanden och framför allt vägledande riktlinjer (dessa minskade från 43 år 1992 till 6 år 1995). Denna utveckling är oroande, även om den skillnad som verkar finnas i kommissionens rapport också kan förklaras av skiftande eller oförutsedda faktorer. Kommissionen erkänner också att dessa nationella bestämmelser väcker frågor angående deras effekter på den inre marknaden och riskerar att äventyra själva marknaden.

- Därför anmodar kommittén kommissionen att så snart som möjligt inleda en heltäckande analys av denna oroande och alltmer dominerande utveckling mot nationella bestämmelser i Europa. Detta har inte behandlats i den senaste tidens arbete för att lätta på och förenkla olika regler, och man bör utan dröjsmål ta itu med denna aspekt på grund av dess mycket skadliga effekter på hur den inre marknaden fungerar och på dess trovärdighet.

- Efter denna analys bör gemenskapsinstitutionerna vidta åtgärder i samverkan med medlemsstaterna för att angripa problemet vid källan.

3.2.7. Beträffande statsstöd och dess effekter på den inre marknadens konkurrensvillkor godkänner kommittén helt och hållet den avsikt kommissionen nämnde i sitt meddelande i maj 1995: att använda all sin makt för att kontrollera statsbidragen bättre. I samband med detta vill kommittén gärna se att man utför en liknande kontroll av de bidrag som gemenskapen själv betalar ut och som ökat betydligt under de senaste åren. Även dessa bidrag kan troligen störa konkurrensen inom den inre marknaden i likhet med medlemsstaternas statsstöd.

3.2.8. Kommittén understryker betydelsen av positiva åtgärder för att främja små och medelstora företag och hantverksföretag för att även dessa skall kunna dra nytta av den inre marknaden. Det handlar då framför allt om åtgärder som främjar informationsutbyte och samarbete.

3.3. Den inre marknaden som hörnstenen i EMU

3.3.1. Kommittén betonar att problemen med valutaoron är av avgörande betydelse för den inre marknadens sammanhållning. Kommissionen använder konditionalis för mycket i samband med detta, trots att problemen redan idag existerar och kan verifieras. Sedan 1992 har skillnaderna mellan de olika medlemsstaternas växelkurser varierat med upp till 20-30 %, vilket medfört negativa störningar i handelsutbytet, investeringarna, tillväxten och sysselsättningen som i stabiliteten i de transnationella vinsterna. Detta har också drabbat mottagare av sociala insatser.

3.3.2. Kommittén understryker att dess förslag att i stort sett fullborda den inre marknaden före 1999 gör det möjligt att synkronisera den med införandet av EMU, som utgör en central etapp av den inre marknaden. Kommittén upprepar att den stöder EMU, särskilt eftersom en gemensam valuta skulle kunna garantera jämlika förhållanden och insyn beträffande konkurrens, investeringar och handeln inom den inre marknaden.

3.3.3. Kommittén delar helt kommissionens åsikt att man måste öka budgetdisciplinen och den ekonomiska konvergensen för att åtgärda de monetära störningarna och förbereda övergången till den sista fasen av EMU. Kommittén vill dock att detta behov undersöks grundligare och får konkret form. Det är viktigt att det inte får negativa konsekvenser för den inre marknadens sammanhållning om bara ett begränsat antal länder deltar i den sista fasen av EMU 1999, på grund av att man inte kan hantera en situation där en euro-zon och en zon utan euro existerar samtidigt. De tillfälliga gränserna för EMU:s inre kärna bör inte skapa en klyfta inom den inre marknaden. Detta innebär att man måste göra allt för att:

- få största möjliga antal medlemsstater att delta från början i den tredje fasen;

- i samband med stabilitetspakten mellan de medlemsstater som deltar i EMU utforma en bestämmelse som garanterar den ekonomiska och monetära konvergensen med de andra medlemsstaterna, vilket skulle göra det möjligt för dem att förena sig med den "inre cirkeln" så snart som möjligt.

3.3.4. Kommittén betonar slutligen att införandet av EMU:s sista fas kommer att skapa nya områden för samarbete och förstärkt harmonisering mellan medlemsstaterna, särskilt på områden som budget, skatter, sociala avgifter samt sociala frågor. Denna förstärkning av EU:s ekonomiska och sociala konvergens som den gemensamma marknaden skapar bör få positiva, direkta effekter på integrationen via den inre marknaden, och dessa effekter bör beaktas när den tiden kommer.

3.4. Säkerställandet av en inre marknad för medborgarna

3.4.1. Kommittén vill på nytt betona att det brådskar med att konkretisera den vilja som finns inom EU att komma närmare medborgarna.

- Kommittén instämmer med kommissionen i att "socialpolitiken är en nödvändig del av fullbordandet av den inre marknaden". Vi beklagar dock att kommissionen inte har uppmärksammat de sociala aspekterna i högre grad i sin rapport. Det handlar inte bara om att informera medborgarna, utan om att genomföra konkreta åtgärder för att framställa EU som omdömesgillt i medborgarnas ögon.

- Kommittén uttrycker också sin önskan att man i fullbordandet av den inre marknaden tar hänsyn till konsument- och miljöskydd. Vi hänvisar här till olika yttranden vi antagit i denna fråga och vi kommer att titta närmare på det komplicerade förhållandet mellan den fria rörligheten för varor och tjänster och medborgarnas berättigade krav på en ökad skyddsnivå.

3.4.2. För att göra medborgarna till aktörer på den inre marknaden bör man använda interaktiv information till samhället och börja med socio-ekonomiska aktörer samt säkerställa att alla aktörer inom området för EU-information deltar i nätverk (Euroinfocentrum, europeiska informationskontor för sociala frågor och för konsumenter, etc). Bra information till medborgarna förutsätter att man använder effektiva medel som utarbetats av berörda aktörer på gemenskapsnivå, men även på nationell och regional nivå, eftersom den europeiska politikens regionala effekter är betydande och för närvarande inte beaktas i någon större utsträckning. Därför kan Ekonomiska och sociala kommittén, som representerar olika arbetslivsorganisationer inom EU, ständigt stå i kontakt med medborgarna och framföra deras synpunkter. Redan de senaste åren har det förekommit flera utfrågningar och konferenser för att främja medborgarnas Europa, och de har även rört den inre marknadens olika aspekter. Denna aktivitet skulle kunna ökas genom ökad information från de regionala ekonomiska och sociala råden, eller från liknande organ inom hela EU.

3.4.3. På grund av detta upprepar kommittén sin rekommendation att inrätta observationsgrupper för den inre marknaden i de olika medlemsstaterna. Dessa skulle främst finnas på regional nivå och vid gränserna och omfatta lokala aktörer inom arbetslivet. Kommittén anser sig vara en priviligierad samtalspartner för dessa regionala observationsgrupper, och skulle genom sin egen observationsgrupp kunna förstärka sin medlarroll tack vare en ständigt ökande information till de andra europeiska institutionerna om vardagslivet i den inre marknaden.

3.4.4. Kommittén stöder initiativet "Citizen first" som kommissionen beslutat skall genomföras och åtfölja den inre marknaden. Denna åtgärd bör genomföras med avsikt att göra medborgarna mer intresserade av "det europeiska bygget" i sitt dagliga liv. Kommittén understryker särskilt sitt intresse för det arbete som gjorts på kommissionens initiativ av den grupp som letts av Simone Veil. Vi hoppas få möjlighet att samarbeta i denna fråga.

3.4.5. Det finns ett stort behov bland gräsrötterna av att få en förklaring av själva målet med en inre marknad. Det är på tiden att kommissionen, med hänsyn tagen till tidigare och framtida utvidgningar, presenterar de nationella initiativ som ständigt tas beträffande teknisk lagstiftning (442 tillkännagivanden under 1995), debatten om subsidiariteten och funderingarna om förenklingen av gemenskapens lagstiftning samt vad en inre marknad som "fungerar tillfredsställande" bör vara om den aldrig kan bli fullständigt heltäckande. Man bör speciellt på ett tydligt sätt precisera vad som i en sådan marknad utgör det helt harmoniserade området, det område som styrs av ömsesidigt erkännande och det område där det finns skillnader som aktörerna måste anpassa sig till. Man bör också precisera med vilka medel man kan bibehålla en inre marknad som mognat och fungerar bra.

3.4.6. I samband med detta noterar kommittén att kommissionen tillkännager att man skall förbereda tio handböcker inom olika områden. Kommittén anmodar särskilt kommissionen att utarbeta en grundläggande handbok om tillgången till den inre marknaden, som skulle kunna vara en central informationskälla. Denna handbok, och de åtföljande kompletteringshandböckerna, bör formuleras med utgångspunkt i det medborgarna och företagen oroar sig för, särskilt de små och medelstora företagen, och bör ge en så tydlig bild som möjligt av de friheter och möjligheter som den inre marknaden innebär. Kommittén skulle med fördel kunna engageras i utarbetandet av denna handbok, som bör vara lätt att läsa och tillgänglig för alla.

3.4.7. Slutligen stöder kommittén i stora drag att kommissionen vill "lagstifta bättre", men har två kommentarer till detta:

3.4.7.1. Kommittén representerar arbetslivsorganisationer på den inre marknaden, som är de som främst använder den europeiska lagstiftningen, och vill därför delta i den kontroll av subsidiariteten som föregår kommissionens förslag.

3.4.7.2. Som kommittén tidigare påpekat är den emot okontrollerade nationella initiativ till nya lagar (3.2.6). Detta bör motivera en ordentlig analys och konkreta förslag för att rätta till denna aspekt av den europeiska lagstiftningens förenkling, som fram till nu försummats.

3.5. Anpassning av den inre marknaden till teknisk och annan utveckling

3.5.1. Kommittén håller med kommissionen när det gäller nödvändigheten av att anta en harmoniserat regelverk för informationssamhället. Detta skulle underlätta att man upprättar de nätverk som skall ge näring åt den inre marknaden. Kommittén välkomnar de insatser som gjorts i denna fråga sedan 1995 och som kommer att fortsätta.

3.5.2. Kommittén betonar för övrigt de förseningar som drabbat utvecklingen av de transeuropeiska infrastrukturnäten, särskilt de som Europeiska rådet i Essen ansåg skulle prioriteras.

Dessa förseningar förklaras främst av finansieringsfrågor till följd av att man måste minska budgetunderskotten. Kommittén vill att man hittar nya sätt att påskynda förverkligandet av dessa nät, exempelvis:

- Utökad användning av blandad offentlig/privat finansiering inom ramen för partnerskap som definieras från fall till fall.

- Förena policyn med omfattande nät med konvergensmålet.

- Använda de poster i gemenskapens budget som har ett överskott eller som inte utnyttjas, vilket kommissionen själv nyligen föreslagit.

3.6. Förberedelser för den inre marknadens utvidgning

3.6.1. Kommittén är medveten om att utsikten att utvidga den inre marknaden till länderna i Central- och Östeuropa innebär en dubbel utmaning:

- för Central- och Östeuropa; denna fråga kommer snart att behandlas i ett yttrande från Ekonomiska och sociala kommittén, som bygger på kommissionens vitbok;

- för den framtida förvaltningen av en utvidgad inre marknad, som måste ta hänsyn till den ökande mångfalden bland alla sina medlemmar.

3.6.2. Kommittén gläder sig åt den anmärkningsvärda utvecklingen av handeln mellan den inre marknaden och länderna i Central- och Östeuropa. Redan nu råder tullfrihet och det finns inga kvantitativa restriktioner inom de flesta sektorerna. Kommittén ser gärna att detta ömsesidiga öppnande fortsätter att utvecklas inför framtida utvidgningar. Kommittén förväntar sig också att kommissionen skall se till att den inre marknadens sammanhållning bevaras, särskilt genom att använda hela sitt inflytande för att påskynda införandet av gemenskapens konkurrensregler i Central- och Östeuropa och för att gradvis anpassa dessa länders handelspolitik gentemot tredje land.

3.6.3. Slutligen understryker kommittén att:

- EU måste behandla fullbordandet av den inre marknaden inom ramen för framtida utvidgningar, och förstärka effektiviteten och tillgängligheten i det stöd man kan ge beträffande ekonomiska, industriella och sociala aspekter för att underlätta inträdet i Europeiska gemenskapen.

- Europeiska unionens medlemsländer bör vara försäkrade om att varje land som vill ansluta sig till unionen kommer att påbörja en harmonisering av sin lagstiftning, samt övriga anpassningar till den inre marknaden, redan innan förhandlingarna om deras anslutning påbörjas. Sådana länder bör sätta upp som mål att anamma hela gemenskapens regelverk på området.

- Dess rekommendation att fullborda större delen av den inre marknaden före 1999 också rättfärdigas av utsikterna till nya utvidgningar. I själva verket gör en sådan målsättning det möjligt att fullborda en inre marknaden med 15 medlemmar och garantera att det som uppnåtts övertas av nya medlemsstater.

4. Slutsatser

4.1. Kommittén noterar att man gjort framsteg under 1995 med att fatta nya beslut som rör den inre marknaden och med tillämpningen av direktiv.

- Kommittén konstaterar emellertid att dessa framsteg ännu inte kompenserar de handikapp som fortfarande finns på denna marknad när det gäller fullbordande, internationell konkurrenskraft, ekonomisk tillväxt, skapande av arbetstillfällen, monetär stabilitet samt tydliga signaler till medborgarna och de ekonomiska aktörerna.

- Kommittén oroar sig samtidigt för att medlemsstaternas tendens att reglera allt mer på det nationella planet kan få effekter på hur den inre marknaden fungerar.

- Kommittén har för avsikt att framför allt genom sin observationsgrupp för den inre marknaden undersöka de viktiga frågor som kommissionen i alltför hög grad har bortsett ifrån i sin rapport. Det handlar främst om sysselsättningspolitiken, de små och medelstora företagen och konsument- och miljöskydd.

4.2. Kommittén uppmanar till att man gör en bestämd insats under de kommande tre åren för att åter sträva mot den inre marknadens fullbordande genom att utnyttja de möjligheter som erbjuds genom regeringskonferensen, genomförandet av den ekonomiska och monetära unionen och de sista åren före nya utvidgningar.

4.3. Kommittén vill att man när den inre marknaden fullbordas främst prioriterar en förbättring av arbetsmarknadssituationen, särskilt genom en ökning av konkurrenskraften, och den förbättrade ekonomiska tillväxt som en fullbordad inre marknad måste tillåta. Samtidigt måste de strukturella och sociala följderna beaktas.

4.4. Kommittén vill att regeringskonferensen undersöker möjligheterna att utvidga beslutsfattandet med kvalificerad majoritet till att omfatta alla frågor som utgör ett hinder för den inre marknadens funktion. Detta skulle omfatta en utvidgning av gemenskapens kompetens för den fria rörligheten för personer och tullsamarbete.

4.5. Kommittén uppmanar kommissionen att i samband med den rapport om den inre marknadens effekter, som skall presenteras under andra halvåret 1996, precisera ett tidsschema för att vidta de sista nödvändiga åtgärderna. Detta tidsschema skall vara anpassat till den avgörande etappen i EMU 1999. Rapporten bör också ange metoder som inför en gemenskapsmässig överensstämmelse gentemot de olika nationella förvaltningarna, även om detta omfattande arbete kan kräva ytterligare tid.

4.6. När det gäller att bemöta olika lagöverträdelser med reella straffavgifter, stöder kommittén de riktlinjer kommissionen ställt upp. Vi föreslår att kommissionen snarast upprättar en rapport om den faktiska situationen i medlemsstaterna.

4.7. Samtidigt som kommittén stöder kommissionens inställning att "lagstifta bättre" och vill delta i den kontroll av subsidiariteten som föregår kommissionens förslag, understryker ESK medlemsstaternas ansvar för att förenkla den europeiska lagstiftningen. En reflektionsgrupp bör gå närmare in på denna fråga, som ännu inte behandlats. Detta för att undersöka möjligheterna att "uppströms" lösa det dubbla problemet med inflation och lagstiftningsskillnader i Europa.

4.8. Kommittén godkänner den förstärkning som kommissionen avser att göra av kontrollen av statsstöd som skulle kunna påverka hur den inre marknadens fungerar. Kommittén rekommenderar att en liknande kontroll utförs av gemenskapsstödet.

4.9. Kommittén understryker behovet av att undvika all monetär splittring inom den inre marknaden, även om endast ett begränsat antal medlemsstater deltar i den sista fasen av EMU 1999. En bestämmelse som garanterar ekonomisk och monetär konvergens inom hela unionen borde garantera att alla medlemsstater respekterar kraven och slutligen ansluter sig till EMU.

4.10. Kommittén vill som avslutning betona behovet av att klargöra vad den slutgiltiga organisationen och den ständiga tillsynen av en inre marknad som "fungerar tillfredställande" (harmonisering, ömsesidigt erkännande, skillnader) innebär. Kommittén vill delta i utformningen av en tydlig, förklarande handbok för alla medborgare och upprepar sin rekommendation att man skall främja observationsgrupper för den inre marknaden i de olika medlemsstaterna, huvudsakligen på regional och gränsöverskridande nivå.

Bryssel den 29 maj 1996.

Ekonomiska och sociala kommitténs ordförande

Carlos FERRER

() EGT nr C 212, 22. 7. 1996, s. 7, punkt 4.2.4, 6.3.4, 6.7 och 6.8.