SV Europeiska unionens officiella tidning C 132/15

Yttrande från Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om ”Vilket slags grannskapspolitik behöver vi för att trygga energiförsörjningen i EU?”

(förberedande yttrande på begäran av det ungerska ordförandeskapet)

2011/C 132/04

Föredragande: Edgardo Maria IOZIA

Den 15 november 2010 beslutade det ungerska ordförandeskapet att i enlighet med artikel 304 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt rådfråga Europeiska ekonomiska och sociala kommittén om

”Vilket slags grannskapspolitik behöver vi för att trygga energiförsörjningen i EU?”

(förberedande yttrande).

Facksektionen för transporter, energi, infrastruktur och informationssamhället, som svarat för kommitténs beredning av ärendet, antog sitt yttrande den 1 mars 2011.

Vid sin 470:e plenarsession den 15–16 mars 2011 (sammanträdet den 15 mars) antog Europeiska ekonomiska och sociala kommittén följande yttrande med 86 röster för, 4 emot och 8 nedlagda röster.

1. Slutsatser

1.1 Europeiska ekonomiska och sociala kommittén (EESK) framför härmed följande synpunkter:

1.1.1 Europeiska ekonomiska och sociala kommittén (EESK) önskar se en snabb och fortlöpande förstärkning av EU:s gemensamma utrikespolitik på området för energi, försörjningstrygghet och samarbete med producent-, transit- och konsumentländerna, i en anda av solidaritet mellan medlemsstaterna, så att denna politik med hänsyn till energiförsörjningens strategiska betydelse kan samordnas och integreras med unionens säkerhets- och försvarspolitik.

1.1.2 EESK önskar att det utses en hög representant för energipolitiken som ska stödja den höge representanten för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken med tanke på att frågan om tryggad energiförsörjning bör ingå i dessa politikområden. Kommissionären med ansvar för energifrågor skulle formellt kunna tilldelas denna roll.

1.1.3 EESK ser gärna att man antar en helhetsstrategi för den interna och den externa politiken och andra närliggande politikområden, bland annat grannskaps-, närhets- och miljöskyddspolitiken.

1.1.4 EESK önskar att man undanröjer den ensidighet som råder inom energisektorn och som underminerar principen om solidaritet mellan medlemsstaterna, eftersom de länder som inte har tillräcklig förhandlingsstyrka har stora svårigheter att säkra leveranser till rimliga och hållbara priser.

1.1.5 Kommittén ser gärna en vidareutveckling av energigemenskapen genom att denna partnerskapsmodell utvidgas till de sydliga Medelhavsländerna, i synnerhet med ett mandat att stödja utvecklingen av energieffektivitet, förnybar energi och nätens sammankoppling och driftskompatibilitet. Målet för denna nya gemenskap bör vara att främja ett nytt energistadgefördrag och ett nytt energistadgeprotokoll om energieffektivitet.

1.1.6 EESK önskar få tillträde till det östliga partnerskapets plattform 3 (energitrygghet) och vill att denna plattform systematiskt ska inbegripa företrädare för arbetsgrupp 3 (”Miljö, klimatförändringar och energitrygghet”) i det östliga partnerskapets forum för det civila samhället, mot bakgrund av att synpunkterna från det civila samhället, inbegripet arbetsmarknadens parter, fortfarande alltför ofta marginaliseras eller rentav tystas ned.

1.1.7 EESK efterlyser en ny institutionell förankring av energifrågorna som enligt de gällande fördragen är ett område där EU:s befogenheter, även om dessa stärkts, endast är ett komplement till den nationella politiken. Behörighet att fatta beslut om den interna energimixen bör dock även i forstsättningen ligga hos den nationella politiken. Därför uppmanar vi kommissionen att undersöka möjligheten att upprätta ett EU-fördrag om energi med Euratomfördraget som förebild.

1.1.8 Kommittén vill att man strävar efter att sluta ett multilateralt och övergripande avtal med Ryssland, i syfte att försvara unionens allmänna intressen. En sådan politik bör också föras gentemot länderna i Kaukasus, som i framtiden kommer att få allt större betydelse för EU:s energiförsörjning.

1.1.9 EESK ser gärna en utveckling av de strategiska partnerskapen med USA, Japan, Brasilien, Indien och Kina om energiförsörjningens effektivitet och säkerhet samt minskade utsläpp av växthusgaser i syfte att uppnå enighet om en global överenskommelse som kan ersätta Kyotoprotokollet. EESK efterlyser också en förnyelse av de befintliga avtalen med de framväxande demokratierna i Nordafrika och Mellanöstern, med beaktande av deras utvecklingsbehov.

1.1.10 EESK ser gärna att man överväger att hålla en internationell konferens om detta ämne i syfte att utarbeta ett energistadgefördrag och ett energistadgeprotokoll om energieffektivitet som är effektivare, som innebär större delaktighet, som har en större räckvidd och som är samordnad med den ekonomiska och politiska utvecklingen på energiområdet.

1.1.11 Europas energiberoende bör gradvis minskas genom en mer målinriktad och tvingande politik på energieffektivitetsområdet samt stöd till utveckling av alternativa och hållbara energikällor med låga koldioxidutsläpp.

1.1.12 EESK stöder prioriteringen av de projekt för energidiversifiering som genomförs i grannländerna, som t.ex. energikorridoren mellan Kaspiska havet, Svarta havet och EU och i synnerhet Nabuccoledningen, infrastruktur för flytande naturgas, sammankoppling av elnät, fullbordandet av EU–Medelhavsområdets infrastrukturringar för el och gas samt förverkligandet av nya projekt för oljeinfrastruktur av europeiskt intresse såsom Odessa-Gdansk-projektet och Constanta-Trieste-projektet samt Nord Stream, som är av stor betydelse för Finland och som man borde begära en omförhandling om för en eventuell sammankoppling med de baltiska länderna och Polen.

1.1.13 EESK önskar att EU-institutionerna i en anda av solidaritet på allvar tar itu med frågan om energiförsörjningen. Kommittén uppmanar rådet, Europaparlamentet och kommissionen att vidta alla tänkbara åtgärder för att använda energidiplomati som ett instrument för att skydda arbetstagare, företag och de europeiska medborgarnas livskvalitet.

2. Inledning

2.1 Denna framställning från EU:s ordförandeskap till Europeiska ekonomiska och sociala kommittén rör en av de mest känsliga och grundläggande punkterna i EU-27:s strategi på energiområdet, nämligen försörjningstryggheten och användningen av ett av EU:s samarbetsinstrument, grannskapspolitiken.

2.2 Energifrågan har på senare år blivit en av de mest avgörande och viktigaste frågorna inom ekonomi-, social- och miljöpolitiken. Den hållbara utvecklingen, nu och i framtiden, är beroende av att energi finns att tillgå, att den används med hänsyn och gott omdöme och att forskning i nya energislag bedrivs i överensstämmelse med målet om ett koldioxidsnålt samhälle.

2.3 Den rättsliga ramen

2.3.1 Genom fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (FEUF) infördes en ny artikel 194 som fastställer unionens befogenheter att föra en politik som i en anda av solidaritet mellan medlemsstaterna syftar till att

— garantera att energimarknaden fungerar,

— garantera energiförsörjningen i unionen,

— främja energieffektivitet och energibesparingar samt utveckling av nya och förnybara energikällor, och

— främja sammankoppling av energinät.

2.3.2 I enlighet med EUF-fördragets artikel 4.2 i har EU delad befogenhet på energiområdet.

2.3.3 När det gäller internationella avtal ger artikel 216 i EUF-fördraget unionen de nödvändiga befogenheterna att ingå avtal för att nå unionens mål.

2.4 EU:s beroende av tredjelandsleverantörer

2.4.1 EU är mycket beroende av energi som levereras av tredjeländer. Under perioden 1997–2007 steg energiberoendet av utlandet från 45 till 53,1 % (Eurostat, Energy, transport and environment indicators, 2009 års upplaga), trots en förbättring av energiintensiteten som föll med 17 procentenheter. Endast Danmark är fortfarande en nettoexportör av energi, med 25,4 % av landets behov. Polen har ökat sitt beroende från 6,4 % 1997 till 25,5 % 2007.

2.4.2 Malta, Luxemburg, Cypern, Irland, Italien och Portugal är de länder som har det största beroendet, mellan 82 och 100 %.

2.4.3 Om man tar hänsyn till energikällor har EU-27:s beroende av olja ökat från 75,8 till 82,6 %. Danmark är det enda land som väsentligt ökat sin export, medan alla andra länder är nettoimportörer.

2.4.4 Beroendet av naturgas har ökat med hela 33 %, från 45,2 till 60,3 %. Danmark och Nederländerna är de enda exportländerna, medan Irland har haft den största ökningen av beroendet, från 31,2 till 91,4 % mellan 1997 och 2007.

2.4.5 Produktionen av primärenergi i Europa föll från 962 384 (ktoe) 1997 till 849 592 (ktoe) 2007 med följande fördelning mellan de olika energikällorna: kol 10 %, brunkol 12 %, olja 14 %, naturgas 20 % och kärnkraft 28 %. Förnybara energikällor står för 16 %.

2.4.6 Den interna bruttokonsumtionen ökade med 6 % från 1 704 473 (ktoe) till 1 806 378 (ktoe) med följande fördelning på energikällor: kol 13 %, brunkol, 6 %, olja 36 %, naturgas 24 %, kärnkraft 13 % och förnybara energikällor 8 %. Medan förbrukningen av olja, kärnkraft och brunkol på det hela taget var oförändrad under denna tioårsperiod, föll förbrukningen av kol med 7 %. Under samma period ökade förbrukningen av naturgas med 20 % och förbrukningen av förnybara energikällor med 50 %, även om deras andel fortfarande bara motsvarar 8 %.

2.5 Import per ursprungsland

2.5.1 De viktigaste leverantörerna av bränsle för energiproduktion (2007):

Naturgas: Olja: Kol: Uran (2009): Ryssland 39 % Ryssland 33 % Ryssland 25 % Australien 22 % Norge 26 % Norge 15 % Sydafrika 21 % Ryssland 21 % Algeriet 16 % Libyen 10 % Australien 13 % Canada 19 % Libyen 5 % Saudiarabien 7 % Colombia 13 % Niger 11 % Iran 6 % USA 9 % Kazakstan 9 % Indonesien 8 % Sydafrika - Namibia 5 %

2.5.2 Det framgår tydligt av tabellen att importen är koncentrerad till några få länder. 86 % av naturgasen kommer från fyra länder, 71 % av oljan från fem länder, 89 % av kolet från sex länder och 87 % av uranet också från sex länder.

2.5.3 Ryssland är den viktigaste partnern för nästan alla bränslen. Importen från Ryssland svarar för ca 30 % av EU:s energibehov och den ökar stadigt. Andra viktiga partner som står för en stor del av energiförsörjningen är Norge, Algeriet och Libyen för flytande kolväten samt Australien, Kanada, Columbia och Niger för kol och uran.

2.5.4 Elförsörjningen uppvisar en volatil utveckling. Under den tioårsperiod som undersökts i Eurostats rapport från 2009 var det under tre år en nettoexport, under tre år rådde i stort sett jämvikt på marknaden mellan tillgång och efterfrågan, medan det under fem år fanns ett stort behov av leveranser från tredjeländer. Italien är den största importören med 46 283 GWh och Frankrike är den största exportören med 56 813 GWh. År 2007 importerade EU-2710,5 TWh el.

3. EU:s politik

3.1 De ständigt stigande priserna på olja och de därtill kopplade priserna på kolväten nådde en historiskt hög nivå 2008 då oljepriset steg från 90 dollar i februari till 147,27 dollar den 11 juli. Tidigare hade gasförsörjningskrisen, som kulminerade i januari 2006 då Gazprom stoppade gasleveranserna till sin ukrainska partner Naftogaz, placerat frågan om energi och försörjningstrygghet i centrum av den politiska debatten. Krisen 2009 var ännu värre för länderna i Östeuropa. Kommissionsledamoten med ansvar för energifrågor, Andris Piebalgs, tog itu med krisen med fasthet och omdöme och han lyckades säkra regelbundna leveranser, trots att trycket i gasledningarna sjönk och leveranserna till EU under några dagar minskade med ca 30 %.

3.2 Redan i EKSG-fördraget (Europeiska kol- och stålgemenskapen) från 1952 och Euratom-fördraget från 1957 var energin en central fråga. I de diskussioner som föregick Romfördraget ansåg vissa att energifrågan borde vara ett av den gemensamma marknadens verksamhetsområden och till fullo omfattas av gemenskapens befogenheter.

3.3 Först efter många år och inför en mycket allvarlig kris insåg man att Europas energiberoende inte bara är av avgörande ekonomisk betydelse, utan i synnerhet att energiförsörjningen mycket lätt kunde användas som ett politiskt påtryckningsmedel.

3.4 Det råder ingen tvekan om att EU:s växande beroende av leveranser från icke-demokratiska och instabila områden och länder där mänskliga och sociala rättigheter ofta inte respekteras, i synnerhet beroendet av gasleveranser från Ryssland, ger anledning till stor oro. På längre sikt kan detta skapa stora problem inte bara för medlemsstaterna, utan först och främst för Europeiska unionens övergripande säkerhet.

3.5 Den internationella situationen har förändrats i grunden. Kinas, Indiens och Brasiliens ekonomiska och politiska roll, USA:s långsiktiga strategi för att så länge som möjligt bevara sina interna reserver samtidigt som man ökar sin efterfrågan på energi på de internationella marknaderna samt den växande instabiliteten och radikaliseringen av konflikterna i de exporterande områdena gör det nödvändigt att radikalt lägga om den europeiska politiken. Energisäkerheten har blivit en faktor som inte kan skiljas från den nationella säkerheten och den ekonomiska utvecklingen.

4. De nya scenarierna

4.1 Med tanke på energisäkerhetens strategiska betydelse måste man i det nya scenariot ta hänsyn till alla tänkbara scenarier i grannländerna i öster, i söder, i Medelhavsområdet och i Mellanöstern. Det är nödvändigt att påskynda genomförandet av energipartnerskapet mellan EU och Afrika och påbörja förberedelserna för en stor internationell konferens om energitillgång och energiförsörjning med syfte att utarbeta nya gemensamma regler. Om man kan uppnå enighet om en ny global pakt om energisäkerhet, bör de specialiserade internationella organen få i uppgift att kontrollera att den efterlevs. Med tanke på att det är en fråga av största betydelse bör de stora internationella institutionerna spela en avgörande roll.

4.2 EU bör betrakta försörjningstryggheten som ett av de prioriterade områdena för sin utrikes- och säkerhetspolitik och vid sidan av den ansvarige för utrikespolitiken bör ett nytt ämbete inrättas som hög representant för energipolitiken. Även om vissa framsteg har gjorts i riktning mot en gemensam politik, finns det fortfarande en tendens hos medlemsstaterna att inte släppa på kontrollen genom att hålla fast vid de bilaterala förbindelserna med producentländerna.

4.3 Trots fördragsändringarna och den nya artikel 194 i EUF-fördraget är det fortfarande inte klart hur EU bör utöva sina befogenheter och i synnerhet inte hur ”andan av solidaritet” ska omsättas i praktiken. Vissa framsteg har gjorts, t.ex. när det gäller de strategiska gasreserverna där länderna för första gången visat prov på ett solidariskt engagemang. Kommissionen försöker genomföra en seriös utrikespolitik. Under innevarande år kommer kommissionen att skicka ut ett meddelande om internationell politik och energisäkerhet. Några medlemsstater håller i stället på att utveckla en egen utrikespolitik för energiförsörjning, i första hand med Ryssland och med vissa länder i Medelhavsområdet. Detta skapar stora svårigheter för andra länder, eftersom detta försvagar EU:s samlade förhandlingsstyrka.

4.4 Det råder ingen tvekan om att fördragets nuvarande lydelse är en god kompromiss, men den räcker inte för att möta framtidens utmaningar. Hela energipolitiken bör omprövas i ett särskilt fördrag med Euratom-fördraget som modell, så att säkerhetspolitiken, som även omfattar politiken för energitrygghet, får en betydande institutionell roll. Den ensidighet som råder på energiområdet måste övervinnas genom en stark gemensam politik för energisolidaritet som bygger på en diversifiering med en energimix som är anpassad till de enskilda medlemsstaternas villkor och särdrag. Denna politik bör dock först och främst vara miljömässigt hållbar eftersom de viktigaste sektorerna som är kopplade till energibehovet, såsom produktion, transport och distribution av el, är de som står för den allra största delen av utsläppen av växthusgaser.

4.5 Den östliga dimensionen av EU:s externa politik

4.5.1 Som ett led i grannskapspolitiken bör samarbetet med länderna i Östeuropa, som t.ex. Moldavien, Ukraina och Vitryssland, trots välkända politiska svårigheter, intensifieras och dessa länder bör involveras i den gemensamma politiken. Detta förutsätter naturligtvis att de demokratiska spelreglerna och de mänskliga rättigheterna efterlevs, vilket nyligen har satts på hårda prov i Vitryssland i samband med det våldsamma förtrycket av politiska motståndare. Energigemenskapens erfarenheter med länderna på Balkan och i Östeuropa har varit positiva. Energigemenskapen inrättades med syftet att stödja en eventuell integration av länderna från det f.d. Jugoslavien, men den har med tiden utvidgats och nyligen har Ukraina anslutit sig, vilket kommer att säkra ännu tätare förbindelser med länderna i Centralasien som Uzbekistan och Kirgizistan.

4.5.2 År 2008 föreslog Polen och Sverige att det skulle inrättas ett östligt partnerskap i form av ett EU-initiativ omfattande sex grannländer (Armenien, Azerbajdzjan, Vitryssland, Georgien, Moldavien och Ukraina) i syfte att fördjupa det politiska samarbetet och den ekonomiska integrationen samt inrätta multilaterala samarbetsstrukturer i regionen. Länderna inom det östliga partnerskapet höll sitt första toppmöte i Prag den 7 maj 2009 och lanserade där aktiviteterna inom partnerskapet.

4.5.3 EESK har medverkat i tre av de fyra tematiska plattformarna i det östliga partnerskapet och vill snarast medverka även i plattform 3 om energitrygghet, där man behandlar en förstärkning av energigemenskapen och energistadgan, förbättrad energieffektivitet och de förnybara energikällornas roll. Att öka energieffektiviteten i EU:s östliga partners ekonomier och främja användningen av förnybara energikällor i grannländerna bör vara en av de viktigaste åtgärderna inom ramen för partnerskapet. Det krävs emellertid ytterligare åtgärder för att främja samarbetet, modernisera energisektorns infrastruktur och utveckla andra ömsesidiga förbindelser mellan nätverken för energiproduktion och -distribution.

4.5.4 Dessa frågor är av avgörande betydelse för det civila samhället och får inte enbart handläggas av offentliga myndigheter och finansinstitut. EESK vill att det östliga partnerskapets plattform 3 systematiskt – och inte bara från fall till fall – ska inbegripa företrädare för arbetsgrupp 3 (”Miljö, klimatförändringar och energitrygghet”) i det östliga partnerskapets forum för det civila samhället, mot bakgrund av att synpunkterna från det civila samhället, inbegripet arbetsmarknadens parter, fortfarande alltför ofta marginaliseras eller rentav tystas ned. Initiativet att skapa ett näringslivsforum inom ramen för det östliga partnerskapet är ett försök att stärka den sociala dialogen om ekonomiska frågor och därmed också om energi.

4.6 Euromeddimensionen av EU:s externa politik

4.6.1 De pågående politiska förändringarna i flera länder söder om Medelhavet innebär att politiska beslutsfattare måste rådfråga och involvera det civila samhället på båda sidor om Medelhavet när det gäller en framtida gemensam energipolitik, för att se till att det inte uppstår en känsla av att denna politik har påtvingats uppifrån eller utifrån, utan i stället verkligen stöds av en bredare allmänhet. EESK verkar för att inrätta en församling för ekonomiska och sociala råd från Medelhavsområdet under hösten 2011. Denna församling skulle kunna utgöra ett mycket viktigt forum för det civila samhället när det gäller energipolitiska diskussioner.

4.6.2 EU bör lägga fram förslag om inrättande av en särskild energigemenskap med länderna i södra Medelhavet. Färdigställandet av Medelhavsringen för elnät, de projekt som är under utveckling, bl.a. Desertec, solenergiplanen för Medelhavsområdet och själva Medelhavssamarbetet bör i t.ex. Maghrebländerna leda till ett närmare samarbete inom området energieffektivitet, förnybara energikällor, överföring, sammankoppling av nät samt modernisering av produktions- och distributionssystemen.

4.6.3 Fördelarna för EU är uppenbara. En förstärkning av infrastrukturen i våra partnerländer i Medelhavsområdet kommer att hjälpa dem att uppnå många gemensamma mål, bland annat hållbar utveckling, minskning av den samlade efterfrågan på energi, vilket kommer att bidra till att öka energisäkerheten och stabilisera priserna på råvaror, samt minskning av utsläppen.

4.6.4 Detta stöd, delvis finansiellt, med hjälp av EIB när det gäller Medelhavsländerna och EBRD för de länder som omfattas av dess behörighetsområde, kan vara en del av det ekonomiska stöd som EU bör åta sig att ge till de utvecklade ekonomierna så att dessa ska kunna uppnå en hållbar utveckling med låga koldioxidutsläpp.

4.7 Under den närmaste framtiden kommer program som syftar till en markant förbättring av energieffektiviteten att utgöra den strategiska axel som energigemenskapens stöd till partnerländerna ska bygga på. Detta projekt ingår också i miljösamarbetet och de nya målen för perioden efter Kyoto.

4.8 Målen för en ny ”energidiplomati” gentemot producent-, transit- och konsumentländerna bör integreras i en ny institutionell, europeisk ram och införlivas i avtal och traktat med energistadgefördraget och energistadgeprotokollet om energieffektivitet som modell. Både fördraget och protokollet, som redan har funnits i tjugo år, är instrument för samarbete och lösning av internationella konflikter, men de har inte varit särskilt effektiva.

4.9 EU bör verka för en ny energistadga och ett nytt protokoll om energieffektivitet med länderna i södra Medelhavet och revidera och skärpa den nuvarande stadgan så att medlemsstaterna förbinder sig att föra en solidarisk energipolitik. I detta sammanhang får främjandet av integrationen i de baltiska länderna en särskild betydelse.

4.10 Det arktiska området och Barents hav kommer att bli ett av de områden i EU som har den mest dynamiska ekonomiska utvecklingen. Det är ett område som har stor betydelse för Norge, Ryssland, USA och Canada. Denna regions intressen, både lokala och globala, är en europeisk fråga som endast kan behandlas inom ramen för en kraftfull och realistiskt EU-politik.

4.11 Det unilaterala agerandet har kraftigt försvagat EU:s förhandlingsposition gentemot producentländerna och gjort det möjligt inte minst för Ryssland att på ett avgörande sätt lägga sig i vissa grannländers demokratiska beslut. EU tar i själva verket emot mer än 67 % av den ryska exporten av energiprodukter och av uppenbara geografiska och politiska skäl skulle det bli svårt för Ryssland hitta andra marknader som är lika lättillgängliga som vår.

4.12 Ryssland bör få bli medlem i WTO under förutsättning att specifika garantier ges angående de ryska energimonopolens uppförande, vilka ofta låter sig ledas av den politiska makten och stödjas av denna, samt naturligtvis att Ryssland löser sina konflikter med Georgien genom ett bilateralt avtal.

5. Strategiska partnerskap med USA, Japan, Brasilien, Indien och Kina

5.1 Det kommer att vara av avgörande betydelse att utveckla strategiska partnerskap med de främsta aktörerna på den internationella energimarknaden, USA, Japan, Brasilien, Indien och Kina. Ett samarbete och en överenskommelse inom detta område bör särskilt omfatta frågan om försörjningstrygghet till rimliga priser, varvid man bör prioritera energieffektivitet och minska utsläppen av växthusgaser.

5.2 Frågan om försörjningstryggheten, med dess tydliga följdverkningar för säkerheten i allmänhet, den hållbara utvecklingen och kampen mot klimatförändringarna kräver ett brett multilateralt samförstånd. Den ekonomiska konkurrensen får inte äventyra stabiliteten och freden och vi måste se till att inte förvärra de internationella spänningar som redan idag kännetecknar många av de områden som energileveranserna kommer från.

5.3 Energifrågan har sedan länge varit föremål för diskussionerna inom G20. Dessa diskussioner, som ofta inte har blivit mer än goda avsikter, bör omsättas i avtal och strategiska partnerskap. Det mest realistiska tillvägagångssättet är sannolikt att upprätta bilaterala avtal. EU glömmer ofta bort att unionen är världens största ekonomiska område och lyckas inte genomdriva sin dagordning gentemot sina partner. Denna dagordning syftar till att stärka prioriteringarna för den europeiska utrikespolitiken som även i fortsättningen bör främja de demokratiska principerna, respekten för de mänskliga rättigheterna, folkens rätt till självbestämmande samt förkasta krig som medel för att lösa mellanfolkliga tvister vilkas lösning kräver starkare internationella institutioner.

5.4 De nya tillväxtekonomierna har lika stort intresse som EU av ett internationellt ramverk för stabila och säkra leveranser till rimliga priser. EU bör även vidta åtgärder för att upprätta strategiska partnerskap med dessa länder och främja ett regelsystem som inom ramen för en marknadsekonomi kan stärka samarbetet och förhindra onödig och dyrbar hamstring av råvaror.

Bryssel den 15 mars 2011 Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ordförande Staffan NILSSON